Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Dvanaeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodna poslanika i postoje uslovi za rad, ali radi utvrđivanja tačnog broja molim vas da ubacite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno u ovom momentu 113 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedniče Skupštine. Kolege poslanici, građani Srbije, ja bih kao prvo, pošto sam čovek koji se bavi poljoprivredom i predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku ovde u Skupštini Srbije, hteo da svim našim pčelarima u Srbiji čestitam Svetski dan pčelara, sa ciljem da ova godina bude medonosna, da ima više meda, jer prethodne godine su bile veoma loše za naše pčelare. Sve to govorim, od 2016. godine pa na ovamo su bile dosta loše godine, nije bilo dovoljno meda, bilo je dosta troškova oko rada na pčelinjaku i zbog toga mislim da svi mi koji smo ovde u Skupštini, i mi kao poslanici, a i ja sam kao predsednik i kao predstavnik u Odboru za poljoprivredu, mislim da bi bilo dobro da se u narednom periodu obezbede veće subvencije za svaku košnicu, za mlade pčelare, jer sada se daje 800 dinara za košnicu, što je dobra, ali bilo bi zbog ove loše situacije, zbog ovih loših godina da se obezbedi ta subvencija da bude veća. Moje pitanje Ministarstvu poljoprivrede – da li će imati mogućnosti da se u okviru budžeta, koji je namenjen za poljoprivredu, da se obezbede veće subvencije za naše pčelare, sa posebnim akcentom na one mlade pčelare i one pčelare, odnosno žene koje žele da se bave pčelarstvom? Tu moramo dati veće subvencije, veću pomoć jer veliki broj pčelara ima mogućnost da to razvijaju, da bude bolje uz podršku države Srbije, budžeta Republike Srbije, uz podršku lokalnih samouprava i budžeta iz lokalnih samouprava. Inače, mislim da je stvarno velika stvar što Savez udruženja pčelara Srbije, odnosno čovek koji vodi to udruženje, Rodoljub Živadinović, koji je zajedno sa Vladom Republike Srbije uspeo da se napravi na jednom mestu mesto gde će se proizvoditi i praviti svi proizvodi od meda. Ta fabrika, ta proizvodnja se nalazi u Rači. To je veliki uspeh, kako jedno udruženje može da obezbedi mesto odakle može da se plasira naš proizvod, u bilo koji deo sveta. Još jednom, ja čestitam gospodinu Rodoljubu Živadinoviću Svetski dan pčela i svim pčelarima. Inače, mogu da kažem ovde u Skupštini sa ponosom da u opštini iz koje ja dolazim, to je Svrljig, da se nalazi najveći broj košnica po glavi stanovnika, što znači da veliki broj pčelara u Svrljigu se bavi tom proizvodnjom i to je velika stvar. Mislim da i veliki broj pčelara na teritoriji Jugoistočne Srbije to radi i od toga ljudi dosta dobro mogu da žive. Jedan od velikih problema što se tiče pčelarstva je med koji je falsifikat. Falsifikat meda postoji sada ovde kod nas i mene interesuje – kako možemo, mogu postaviti pitanje inspekcijskim službama, kako se kontroliše taj falsifikovani med koji pravi veliku štetu našim pčelarima zato što je to nešto što nije dobro, što donosi loše i nije, normalno, zdravo? Moje pitanje – kako inspekcija radi na terenu, kako se suzbijaju ti ljudi koji se bave prodajom falsifikovanog meda? Još jedno pitanje. Da li ćemo imati mogućnost, to je pitanje za ministarstvo, da li ćemo imati mogućnost da u okviru budžeta obezbedimo veća sredstva za žene koje će se baviti i koje se bave pčelarstvom, za mlade poljoprivredne proizvođače koji se bave pčelarstvom jer je to šansa da mogu ljudi od tog svog rada da žive? Kod mene u Svrljigu ima pčelara koji imaju preko hiljadu 600 košnica, od toga blizu 400 košnica imaju organski zdrav med, zaštićenog i to je ono na čemu moramo da radimo. Priroda nam je dala sve. Mi tu prirodu moramo da čuvamo. Pčelarstvo i pčele su nešto bez čega sigurno ne bi imali hrane, jer blizu tri četvrtine biljaka koje oprašuju pčele koriste kod nas ljudi za hranu. Prema tome, velika podrška našim pčelarima i potreba da se njima da veća pažnja kroz finansijsku podršku i kroz bilo koju drugu podršku i tražim da se suzbije falsifikat meda. Svi oni koji prodaju taj med, da se njima stane na put i da oni budu sankcionisani. Još jednom hvala lepo, uvaženi predsedniče Skupštine, jer smo mi ovde jedna mala košnica koja radi u interesu naših građana i sve one trutove mi moramo izbaciti. Sada ih nema ovde, verovatno, u Skupštini, ali zato moramo biti radni i vredni i rezultat toga mora biti bolji život za sve naše ljude koji žive u Srbiji. Hvala još jednom.
Hvala, Milija. Dao sam vam minut jedan duže, ali svim poslanicima da donesete po teglicu meda. Jel dogovoreno? Idemo dalje, Šaip Kamberi.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, moje prvo pitanje je za ministra zdravlja, a odnosi se na smenu direktora Doma zdravlja u Preševu i imenovanje novog v.d. direktora. Svojim rešenjem od 9. marta ove godine, pre isteka mandata razrešio je dužnosti direktora Doma zdravlja u Preševu, jer je, kako se u rešenju navodi, nad domovima zdravlja osnivačka prava preuzela Republika Srbija. Nijednom rečenicom nije navedeno da li je prethodni direktor pogrešno vodio ili je napravio propust u vođenju doma zdravlja. Utisak koji ostavlja rešenje o razrešenju jeste da je direktor neopravdano razrešen, zbog etničke ili političke pripadnosti. Međutim, ovo nije jedini propust u postupku koji je ministar vodio. Posebnim rešenjem od 9. marta, takođe, a rešenja su realizovana krajem aprila, ministar je za novog v.d. direktora imenovao doktora Bobana Spasića. Ne sumnjajući u stručnost doktora Spasića, pitanje koje se nameće jeste na osnovu kojih parametra je u Domu zdravlja u Preševu, u opštini sa preko 90% Albanaca, u zdravstvene institucije sa 55 lekara od kojih je 50 Albanaca i pet Srba izabrano baš lice srpske nacionalnosti da je vodi? Da li je na to uticala nacionalna ili partijska podobnost izabranog v.d. direktora? Uz moju konstataciju da je ministar povredio član 77. stav 2. Ustava Republike Srbije, moje pitanje – da li je ta poruka koju šalje država da su Albanci nepodobni za vršenje državnih funkcija u institucijama i kao takvi se smatraju nepoželjnima? Moje drugo pitanje je za predsednicu Vlade Republike Srbije, a odnosi se na karakter ceremonije obeležavanja 9. maja Dana pobede u Drugom svetskom ratu, kojem se ponižavaju žrtve fašizma i partizani. Na svečanoj akademiji ove godine u Beogradu, u kojoj su prisustvovali predsednik Srbije i ministri izvedena je koračnica koja je u toku Drugog svetskog rata koristila Srpska fašistička organizacija „Zbor“ koju je vodio Dimitrije Ljotić, a danas se izvodi u obradi ultra desničarskih grupa. Evo, već dve godine Dan pobede nad fašizmom i nacizmom, proslavlja se uz šetnju besmrtnih pukova po raznim gradovima. U Nišu se, na primer, na čelu besmrtnog puka našao general Vladimir Lazarević, ratni zločinac osuđen na 14 godine robije za zlodela počinjena na Kosovu. Pevanje Ljotićevih koračnica na Dan pobede nad fašizmom predstavlja skandalozan i ciničan čin nepoštovanja nad milionima žrtava nacizma, ali i na čin streljanja đaka i civila u Kragujevcu 1941. godine, gde su ih na gubilište, kako nas je istorija barem do sad učila otpremili upravo vojnici Marisava Petrovića, komandanta drugog puka Ljotićevog srpskog dobrovoljačkog korpusa. Kao što se primećuje u reakcijama antifašističke organizacije u Srbiji, da uklonjene strofe iz pesama u kojima se jasno pominju Ljotić i „Zbor“, pokazuje da se ne radi o nenamernoj grešci, već se o nameni da se sistematski izvrši revizija antifašističke borbe u Srbiji tokom Drugog svetskog rata. Srbija je na vlast, što formalno, što neformalno, godinama rehabilitacijom i glorifikacijom osuđenih ratnih zločina negiraju ratne zločine na drugim narodima, pa i genocidu u Srebrenici, ali ovaj akt ceremonije obeležavanja Dana pobede nad fašizmom uz Ljotićeve koračnice predstavlja ideju rehabilitacije nacističkih saradnika i pokušaja revizije istorije. Ovaj akt predstavlja svojevrstan skandal i zločin i nad sopstvenim narodom. Što reče neko – Srbija nije više u stanju čak ni da se maskira antifašizmom, a da to ne izgleda kao karikatura. Ovom prilikom možda vredi citirati reči aktuelnog predsednika Narodne skupštine, koji je navodno rekao da je Hitler Srbin i njega bi rehabilitovali. Ne znam da li je gospodin Dačić baš to rekao, ali zvuči verovatno da bi sigurno tako i bilo, da je Hitler bio Srbin. Postavlja se pitanje ko to radi? Zato moje predsednici Vlade Republike Srbije jeste da li će zbog skandala na svečanosti obeležavanja Dana pobede nad fazizmom tražiti odgovornost onih koji su se bavili organizacijom ceremonijala? Hvala.
Nisam vas čuo, šta sam rekao?
Citirao sam da ste navodno rekli negde da je Hitler Srbin i njega bi rehabilitovali. To sam preuzeo iz srpske štampe gospodine predsedniče.
Ne znam, nije mi poznato. Hvala. Idemo dalje. Reč ima Života Starčević. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe JS želim da zatražim sledeću informaciju. Naime, Dragan Marković Palma je danas dao sledeće kratko saopštenje. „Tebe Dragane Đilase i tvoje izvođače najprljavijih i najpodmuklijih radova, što su me lažno napadali pozivam da idemo na poligraf. Poligraf nije materijalni dokaz za sud, ali poligraf je detektor laži. Đilase, ja sam tebe tužio i tvoje izvođače prljavih radova, kriminalce, lažove i prevarante, a ne ti mene. Tako da ja čekam kada će da započnu sudski procesi, a vi sve vreme lažete u medijima kako sam ja nešto uradio što nisam. Zato te zovem siledžijo Đilase da idemo na poligraf sledeće nedelje, zarad javnosti i građana Srbije da saznaju da li je to što ste vi sve vreme lagali o meni tačno. Ti si Đilase napravio šemu kako da politički profitiraš na najprizemniji način, pa si pokrenuo svoje kriminalce, lažove i prevarante. Siguran budi siledžijo Đilase da nećeg politički profitirati, jer tebi je mesto u zatvoru, a ne meni. Ti si tukao suprugu i tasta, sa teškim telesnim povredama i ispred dece i rekao da ćeš da odrubiš sebi glavu. Treba tužilaštvo i sudstvo da se bavi i time kako si zaradio te tolike pare i da građani Srbije saznaju. Siledžijo, pošto nećeš ti i tvoji izvođači prljavih radova na TV, pa si odbio da imamo duel i na tvojoj televiziji, evo Đilase pozivam te da idemo sutra na poligraf.“ Informacija koju tražim jeste da li su i dokle su stigli organi u istraživanju navoda koje smo svi mi ovde narodni poslanici već mesecima iznosili, ali ne samo narodni poslanici, već i javnost i građani Srbije, da li i dokle su nadležni organi istražili informacije o enormno stečenom bogatstvu Dragana Đilasa i o novcu koji je iznesen na račune raznih egzotičnih destinacija? Drugo pitanje je da li je pokrenuta istraga u slučaju službene beleške iz decembra 2014. godine u kojoj Iva Đilas bivša supruga Dragana Đilasa je okrivila Dragana Đilasa da je tukao nju i njenog oca, naneo im teške telesne povrede i pretio bivšoj supruzi da će joj odrubiti glavu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoltan Pek.
Hvala. Poštovani predsedniče, poštovani potpredsednici, dame i gospodo narodni poslanici, postavio bih pitanje u ime poslaničke grupe SVM ministru građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, gospodinu Tomislavu Momiroviću. U okviru programa Republike Srbije i Mađarske u razvoju graničnih prelaza i obezbeđenju lakše komunikacije građana između Republike Srbije i Mađarske 2019. godine je otvoren novi granični prelaz Rabe-Kibekhaza. U cilju ovoj programa je da obezbedi nesmetan prelaz građana obe zemlje iz jedne u drugu zemlju, ostvarivanje najkraće putne veze između velikih urbanih sredina Mađarske i Republike Srbije, odnosno najkraćih putnih veza između velegradova, kao što je Kikinda, Segedin i putnih veza između mađarskih regiona kao što je Čongrad, Bekeš, sa našim okrugom Severnog Banata. Otvaranjem ovog graničnog prelaza kod Rabea, obezbeđen je kao što sam rekao najkraći put od Kikinde do Segedina, odnosno ostvaruje se veza naših građana sa autoputevima Mađarske i indirektno sa autoputevima EU. Treba da istaknem da imamo još jedan mali granični prelaz gore na Severu Banata, a to je preko Novog Kneževca kod Đale, Đale-Tisasiget, ali ovaj novi granični prelaz koji je otvoren kod Rabea je dao šansu da naši građani 30km manje putuju da stignu do Mađarske. Znači, ovaj put je kraći od Kneževca, jer preko Kikinde moraju ići u Čoku, pa u Kneževac, pa na Đalu, a ovaj put direktno vodi do Rabea. Jedini problem je momentalno da u ovom trenutku neadekvatno stanje jedne putne infrastrukture što je između naselja Crna Bara i Banatsko Aranđelovo. Ovo neadekvatno stanje, i to blago rečeno, jer ovaj put izgleda kao poljski put. To je put koji je dužine 17 kilometara koji direktno povezuje Kikindu preko naselja kao što sam rekao Crna Bara, Banatsko Aranđelovo sa Rabejom. Kao što znamo u budžetu Republike Srbije za ovu godinu predviđeno je dosta para za izgradnju velikih putnih infrastruktura, kao što su autoputevi, obilaznice, ali ima i predviđenih para za rekonstrukciju i obnovu lokalnih puteva. Moje pitanje – da li je Ministarstvo predvidelo u ovom planu rekonstrukciju ovog puta? Znači, put između Banatskog Aranđelova i Crne Bare. Kao što znamo, do 5. maja je bila javna rasprava na temu „Nacrt prostornog plana Republike Srbije“ za period od 2021. do 2035. godine. Poslanička grupa SVM je dala više sugestija i primedbi na Nacrt ovog prostornog plana koji je bio u javnoj raspravi. Uzimajući u obzir činjenično stanje ovog puta, zvani 104/2a, to je kao što sam rekao na relaciji Crna Bara-Banatsko Aranđelovo, jedna od naših sugestija i primedbi se odnosi baš na ovu putnu infrastrukturu. Tražili smo da se uvrste i aktivnosti na putnom pravcu Rabe, Banatsko Aranđelovo, Crna Bara, Kikinda, kao jedna od veza sa Mađarskom. Kao što sam rekao dužina ovog puta je 17 kilometara otprilike, ulaganje bi iznosilo sedam miliona evra i tehnička dokumentacija izrade ove putne infrastrukture je već u završnoj fazi. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Uvaženi predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ja neću da citiram srpsku štampu, jel znate kako kaže naš narod, ali reći ću ono što kaže narod, to je da je samo glupost beskonačna, i da onakvu konstataciju kakvu smo maločas čuli, kako ste vi to interpretirali, vi koji vodite stranku koja je 31 godinu na političkoj sceni Srbije i koja je naslednik i nastala na ideji borbe protiv fašizma, može da izrekne takvu konstataciju, dakle samo glupost može biti beskonačna. Sa druge strane, ne znam da li ste primetili, ali maločas je opet provučeno kroz određenu konstataciju da je u Srebrenici počinjen genocid. Gospodine Dačiću, ja vas molim da to ne dozvoljavate, jer nama se vrlo često spočitava kako mi ovde vršimo pritisak na poslanike jednog dela opozicije, kako im ne dozvoljavamo da govore. Ne, mi poštujemo njihov identitet, ali vrlo pratimo ono što govore i to mora biti u skladu sa Ustavom i to mora biti u skladu sa zakonima. Molim vas, Konvencijom iz 1946. godine, hajde da konačno razdvoje, neka nauče da razdvoje taj politički od pravnog dela. Zločin je postojao, ali elemenata genocida nema. Republički parlament Srbije je jedini parlament koji je usvojio Rezoluciju o Srebrenici, ispunio svoju međunarodnu i moralnu obavezu, izrazio saučešće porodicama žrtava, izrazio uverenje da se takve više situacije neće dešavati ni na jednoj, ni na drugoj strani. Ja postavljam pitanje, da li je to učinio još neki parlament u regionu osim ove nove inicijative u Crnoj Gori i vrlo bi bilo interesantno da vidimo šta sadrži ova rezolucija koju su pokrenuli Bošnjaci u Crnoj Gori? Nije to moja tema danas. Najpre želim da se zahvalim predsedniku Republike Češke, gospodinu Milošu Zemanu, koji se u ime svog naroda i svoje države izvinio Republici Srbiji i srpskom narodu zbog toga što su češki vojnici posle samo par nedelja od prijema u NATO bili primorani da učestvuju u NATO agresiji na Srbiju i Jugoslaviju 1999. godine. Predsednik Zeman izvinio se predsedniku Vučiću priznavši da je bombardovanje Srbije bilo više od zločina što je ogromna satisfakcija za našu zemlju koja je na pragu 21. veka bila žrtva najgrubljeg kršenja međunarodnog prava, a pretrpela je nenadoknadive ljudske gubitke i materijalnu štetu koja se meri stotinama milijardi dolara, a ni do danas te posledice nisu sanirane. Češka je prva članica NATO-a koja se zvanično izvinila Srbiji i za to smo veoma zahvalni ovoj prijateljskoj državi i njenom predsedniku koji je ovim, nadasve ljudskim, ali pre svega istorijskim gestom, stao na stranu istine, pravde i stao na stranu međunarodnog prava. S druge strane, istog dana Aljbin Kurti je posle večere koji je visoki predstavnik EU za spoljnu politiku, Žozef Borelj, priredio za lidere zapadnog Balkana, zatražio od pet država EU koje nisu priznale samoproklamovanu državu Kosovo da promene svoj stav i priznaju samoproklamovanu državu Kosovo. Dakle, Aljbin Kurti ovakvim zahtevom direktno krši Vašingtonski sporazum, dok se Republika Srbije pridržava slova ovog sporazuma i zaustavila je svoje diplomatske aktivnosti kojima u prethodnom periodu postigli izuzetne uspehe, jer je čak 18 država povuklo priznanje ove samoproklamovane države, a ima još dosta onih koje su na to spremne. To najbolje znate vi i predsednik Vučić, koji ste sinhronizovano i koordinirano vodili ovu izuzetno važnu diplomatsku aktivnost. Prištinska strana očigledno ne odustaje od svoje agresivne politike ne prežući ni od jako smelih stavova i zahteva prema državama koje nisu priznale. Tako Priština nastavlja sa različitim pritiscima i pretnjama na Srbiju ne bi li tako skrenula pažnju sa svega što je na Kosovu i Metohiji učinjeno prema Srbija i što se bez prestanka čini i dalje. Ono ponavljaju svoj drski model ponašanja, a to je da je napad, pre svega, najbolja odbrana, vodeći se parolom – svoje nemamo, tuđe hoćemo. Zato pored ostalog i dalje nastavljaju kampanju prisvajanja srpske istorije, prisvajanja srpske kulture. U svojoj politici pritiska na Evropu i svet, Priština očigledno ne bira sredstva i na taj način utiče na destabilizaciju regiona. Za razliku od njih, koji su priznali, odnosno prizvali i NATO bombe kako bi im pomogle da silom oduzmu deo teritorije jedne suverene države, Srbija uprkos svemu želi da bude faktor stabilizacije prilika u regionu i da se dođe do najboljeg rešenja. Iako sam slična pitanja postavio pre par dana, zbog složenosti situacije, zbog kompleksnosti situacije, zabrinutosti za dalji tok dešavanja u našoj južnoj pokrajini, i danas bih postavio pitanje Vladi Republike Srbije – da li Vlada planira da preduzme određene aktivnosti kojima bi se zaštitila prava Srbije pred evropskim i drugim međunarodnim institucijama kada je u pitanju KiM, imajući u vidu da i na međunarodnom planu sazreva svest o tome da je Srbija nepravedno optuživana i da odnos prema unutrašnjim pitanjima Srbije predstavlja kršenje međunarodnog prava, ali i da se na Srbiju nastavljaju pritisci čime se ugrožava naš teritorijalni integritet, pa samim tim i opstanak srpskog naroda na delu sopstvene teritorije? Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Terzić.
Hvala. Poštovani građani Srbije, Srbija je vojno neutralna zemlja odlukom Narodne skupštine Republike Srbije i time smo jasno svima stavili do znanja da hoćemo da budemo slobodni i da ćemo u skladu sa šest prioriteta državne politike koju je definisao predsednik Aleksandar Vučić, da ćemo nastaviti da vodimo jednu nezavisnu, suverenu i slobodnu politiku i da ćemo nastaviti da jačamo našu ekonomsku, zdravstvenu i vojnu moć, jer smatram da su te tri stvari najvažnije za budućnost naše zemlje. Smatram da je ekonomska bezbednost preduslov nacionalne bezbednosti i snažne Srbije koja uvek može da zaštiti svoj narod. Tek po dolasku na vlast predsednika Aleksandra Vučića, Srbija u strateškim dokumentima jasno definiše da će zaštiti srpski narod ma gde on živeo. Zato je zaista važno da jačamo našu vojsku kao faktor odvraćanja svakome ko ikada pomisli da može na bilo koji način da ugrozi srpske državne i nacionalne interese. S tim u vezi, pitanje hoću da postavim Vladi Republike Srbije, Ministarstvu odbrane, a to je da li se razmatra vraćanje obavezno služenja vojnog roka i u kojoj formi? Ovo pitanje sam postavio jer smatram da je politika Srbije politika mira i da je važno da svima jasno stavimo do znanja da više nikada nećemo dozvoliti da neko gazi i ponižava Srbiju kao u nekim prethodnim vremenima i da je važno da jačamo našu vojsku, jer danas imamo ekonomske uslove da to radimo. Do 2012. godine Srbija nije imala jedan avion koji je mogao da poleti. Danas je naša vojska ojačana novim avionima, novim helikopterima, novim tenkovima, oklopnim vozilima, bespilotnim letelicama, lasersko vođenim avio-bombama i danas suvereno i slobodno štitimo i čuvamo naše nebo. Nabavka raketnog odbrambenog sistema „Pancir“ je odlična stvar za naše oružane snage i mislim da nema čoveka u Srbiji koji nije srećan kada vidi snažnu i dobro opremljenu srpsku vojsku što su građani Srbije imali prilike da vide na vojnoj vežbi „Odgovor 21“. Snažna, naoružana, opremljena, obučena, dobro diplomatski utemeljena Srbija je najudaljenija od bilo kakvog potencijalnog sukoba. Sve je to suprotno od onoga što su radile prethodne vlasti koje su vodile politiku puzajućeg pristupanja NATO paktu, izbegavajući da Srbija uspostavi snažnu vojsku, politiku saradnje sa svim vojnim savezima, ali bez pristupanja u neki od njih, iz razloga, jer jedino tako možemo da sačuvamo našu političku vojnu nezavisnost i samostalnost. Tadić, Šutanovac i Ponoš su na sve moguće načine sprečavali da se vojna neutralnost nađe u nekom strateškom dokumentu iako ih je na to obavezivala odluka Narodne skupštine Republike Srbije. Boris Tadić kao ministar odbrane i vrhovni komandant je najviše odgovoran za pad standarda pripadnika srpske vojske, za uništavanje tehnike i za ukidanje vojnog roka. Rasformirali su čitave korpuse, uključujući i legendarni Prištinski korpus na koji su ponosni. Slava naših boraca na Košarama bi u potpunosti potamnela da nije bilo političkih promena u Srbiji 2012. godine i tek od tada krećemo da obeležavamo važne događaje. Nikada se za Košare u vreme vlasti žutog tajkunskog režima nije čulo. Nikada, da su oni ostali na vlasti, ne bismo došli u situaciju da popravimo status našim vojnicima, našim borcima, našim ratnim invalidima i da odajemo počast našim herojima sa Košara. Naša vojska je herojski izdržala napade NATO, ali umalo nije preživela napade Tadića, Šutanovca i Ponoša, jer su u njihovo vreme u vazduh letela vojna skladišta, dok danas na nebu iznad Srbije lete MIG-ovi 29, a pripadnici Vojske imaju najmoderniju opremu i naoružanje. Znam da Tadića, Ponoša i Šutanovca, kao ideologe razoružavanja Srbije, nervira snaga srpske vojske i upravo zbog toga su im građani Srbije zauvek uskratili poverenje zbog takvog odnosa prema državi. U vreme bivšeg režima čak je bilo i razmišljanja da pred Srbijom neće biti bezbednosnih pretnji i izazova u budućnosti, pa su tako ukidali spoljnu diplomatsku obaveštajnu službu, šifrovanje, telegrama, ukinuli su 2005. godine srednju stručnu vojnu školu itd. Prava je sreća što smo 2012. godine uspeli da pobedimo na izborima i da konačno stavimo i srpsku državu, i srpsku vojsku na noge i, kao što sam rekao na početku, nastavićemo da jačamo našu ekonomsku, zdravstvenu i vojnu moć, jer ćemo na taj način uspeti da građanima Srbije omogućimo ono što zaista zaslužuju, a to je – bolji životni standard i još veću bezbednost. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini za upražnjena poslanička mesta, kako bismo omogućili njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručena vam je odluka Republičke izborne komisije o dodeli mandata narodnih poslanika radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Dunji Simonović Bratić i mr Dejanu Radenkoviću, pre svega Dunji a Dejanu ako hoćete, izabranim sa Izborne liste „IVICA DAČIĆ - Socijalistička partija Srbije (SPS), Jedinstvena Srbija (JS) – Dragan Marković Palma“. Malo se šalim pošto su to moji poslanici. Na osnovu odluke RIK i izveštaja i predloga Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Dunji Simonović Bratić i mr Dejanu Radenkoviću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru i molim da pripreme za polaganja zakletve. Poštovani narodni poslanici, molim vas da saglasno članu 17. Zakona o Narodnoj skupštini, pristupite polaganju zakletve. (Predsedavajuća čita tekst zakletve, a narodni poslanik ponavlja.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI". Molim narodne poslanike da potpišu tekst zakletve. Dozvolite mi da vam u ime Narodne skupštine i u svoje ime čestitam na izboru za narodne poslanike i poželim uspešan zajednički rad u tekućem mandatnom periodu. Nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Jelisaveta Veljković i Đuro Perić. Nastavljamo jedinstveni pretres o 11. tački dnevnog reda – Lista kandidata za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, prema redosledu prijava za reč. Samo bih želeo da vas informišem o orijentacionom planu rada za danas. Imajući u vidu da imamo i raspravu o pojedinostima, pošto ima dosta amandmana na ove zakone, radićemo do 12.30 sati po ovoj tački dnevnog reda, a onda ćemo preći na raspravu u pojedinostima, a oko 18,00 sati ili nešto posle 18,00 sati je predviđeno da bude glasanje. Tako da imate to u vidu. Pošto smo mi već obavili deo pretresa, idemo sada na listu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Prvi prijavljeni je Milija Miletić, uvek ispadne prvi, šta da radim, to je zato što dolazi iz najlepše opštine u Srbiji, blizu najlepšeg grada u Srbiji.
Zahvaljujem se, predsedniče Skupštine. Uvažene kolege poslanici, i ja bih kao kolega poslanik i kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke čestitao na izboru novih poslanika, posebno Dunji, kako ste to vi rekli, normalno i Dejanu, sa željom da radimo ovde u doprinosu svih naroda u Srbiji, svih nacionalnosti u Srbiji. Normalno, da radimo za svakog čoveka bilo gde da se on nalazi, da li u Svrljigu, Beloj Palanci, da li u Raškoj, da li u Novom Pazaru, da li u Subotici. Za svakog čoveka moramo raditi, jer smo mi ovde za ljude da njima bude bolje. Još jednom ja vam čestitam i želim vam uspešan rad. Šta drugo. Moramo ispoštovati naše koleginice, normalno i kolege, ali koleginice u prvom planu. Ja bih sada rekao nekoliko stvari vezano za REM. Konkretno imamo predlog izbora jednog kandidata. Inače treba dva kandidata, dva člana REM-a da bude izabrano. Mislim da je to potrebno zato što REM je veoma bitno za nas ovde u Srbiji. Konkretno za sve ono što se radi, što je vidljivo, što treba veliki broj ljudi da vidi, da ceni, na osnovu toga da ima određena svoja mišljenja. Mislim da je potrebno da REM bude aktivniji, da u okviru svojih nadležnosti radi svoj posao za dobrobit svakog građanina, svake nacije ovde u našoj Srbiji, svake nacionalnosti. Mislim da bi bilo dobro da svaki čovek, pa bilo gde da on živi, da li da živi u nekom selu na teritoriji opštine Svrljig, Sokobanje, Medveđe, Kuršumlije, Bele Palanke, Prijepolja, bilo gde, da on može da vidi sve one interesantne teme koje se tiču događaja koji se dešavaju ovde kod nas u Srbiji, jer smo svedoci da na velikom broju teritorija tih naših sredina nema pokrivenosti medijima, da veliki broj ljudi može samo da čuje od nekoga sa strane da je nešto bilo. Konkretno svedoci smo da naša reprezentacija Srbije na čelu sa našim Draganom Stojkovićem Piksijem je veoma uspešna. Inače, Dragan Stojković Piksi dolazi iz Niša, sa opštine Palilula, sa Pasi poljane, gde je i predsednik Skupštine Ivica Dačić stanova kada je bio student ili učenik srednjeg obrazovanja. Mislim da je tako bilo. Dragan Stojković Piksi kao selektor reprezentacije je čovek koji ima veliko znanje i iskustvo, gde je naša reprezentacija Srbije veoma aktivna i pobeđuje, ali najvećim delom naši građani Srbije ne mogu da gledaju kada reprezentacija Srbije igra sa nekom drugom reprezentacijom. Zbog čega? Ili naš prvak sveta u tenisu, Novak Đoković. Veliki broj naših građana Srbije to ne može da gleda. Zbog čega? Ja tu moram da pitam REM. Zbog čega moji ljudi iz Svrljiga iz okoline Niša, iz bilo kog dela gde nema sport kanal, ili kako se kaže Sport klub televizija koja je zakupila i koja kontroliše ko to može da gleda i kada može da gleda, zato što najveći broj nas nema taj kanal. Pitam REM zbog čega se to tako dešava? Da li samo povlašćeni mogu da gledaju Sport klub? Da li samo povlašćeni mogu da gledaju reprezentaciju Srbije na čelu sa selektorom Draganom Stojkovićem Piksijem, kada pobeđuje? Da li samo povlašćeni mogu da gledaju Novaka Đokovića kada pobeđuje ili bilo kog drugog našeg reprezentativca, čoveka koji je prepoznatljiv u bilo kom delu sporta u svetu? Mislim da to nije u redu. Mislim da to nije normalno. Potrebno da je da neki nacionalni kanal, kanal sa nacionalnom frekvencijom ima tu mogućnost da može svaki čovek da vidi u bilo kom delu naše teritorije Srbije, da može da gleda našu reprezentaciju, Novaka Đokovića i sve ostale. To nije u redu da jedan kanal prisvoji sve to, a ne postoji u najvećem delu na teritoriji Republike Srbije. Ja mislim da je to potrebno rešiti za dobrobit svakog čoveka. Nije bitno da li je vlasnik tog kanala Dragan Đilas ili neko drugi. Bitno je da je taj kanal vidljiv na celoj teritoriji Srbije. Zbog toga pitam REM, pitam članove REM-a da li se to može promeniti, da li mogu svi biti jednaki i da mogu da gledaju sve one bitne stvari, što se tiče nađe zemlje Srbije? Mislim da to nije u redu. Još jednom apelujem. Pozivam sve nadležne da se taj problem reši, da sutra jedan čovek vlasnik televizije može da kontroliše sve, a ovamo da ispada da on ima problema sa svima nama, da mi njemu činimo loše, a suština svega jeste da mi samo želimo da budemo svi ravnopravni, svi da možemo da gledamo određene stvari, da svi možemo da pratimo određene stvari i da to bude za svakog vidljivo. Normalno, za mene kao čoveka koji dolazi sa jugoistoka Srbije, dolazi iz Svrljiga, kako sam rekao, to je najlepša opština u Srbiji, koja se nalazi kod grada Niša, to je najlepši grad u Srbiji. Inače sam u Skupštini izabran sa liste Aleksandar Vučić – za našu decu i predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku, čiji sam i predsednik. Veoma je bitno da svaki naš poljoprivredni proizvođač ima mogućnost da proizvode iz svog kraja može da vidi na nacionalnoj televiziji, da neke svoje aktivnosti mogu da se vide na nacionalnoj televiziji, da nekog svog predstavnika u Skupštini može da vidi na nacionalnoj televiziji, da razgovara o problemima, da iznosi probleme, da se govori o problemima kako da se reše, što se tiče poljoprivrede i što se tiče sela i što se tiče života na jugoistoku Srbije, u brdsko-planinskim područjima. Bilo bi dobro i na tome da se radi, da svako ko ima nešto da kaže, a dobro je za određeni broj građana, određenu kategoriju ljudi, konkretno mislim na ljude koji žive na selu i od sela, dobro je da se bude i na nacionalnoj televiziji, da se bude na javnom servisu i da se govori o tim problemima. Ja kao osoba, kao čovek i kao politička ličnost, verujte mi imam dosta informacija, dosta se krećem i ima dosta saznanja koja bih voleo da prenesem svim građanima. Još jednom, ja ću glasati za predlog člana REM-a, normalno u saglasnosti sa svima nama. Hvala još jednom.
Zahvaljujem gospodine Miletiću. Svesni ste da vaša poslanička grupa ima šest minuta. Pustila sam vas skoro osam. Morate biti kolegijalni prema ostalim kolegama. Znate da je ograničeno vreme za raspravu. Do pola jedan treba da dobije što više govornika reč sa ove liste. Stoga, molim sve narodne poslanike da se pridržavaju vremena predviđenog za svoju poslaničku grupu. Svakako, najveća poslanička grupa odustaje često od većeg dela rasprave. Reč ima narodni poslanik dr Muamer Bačevac.
Uvaženi, regulatorno telo za elektronske medije, ima svakako centralno mesto u uređivanju medijskog prostora, u našem sistemu, i svakako da ga treba popuniti kvalitetnim kadrovima i tu svakako dostojnost i profesionalizam, su merila po kojima ćemo mi odlučivati i po kojima ćemo mi dati podršku kandidatu. Osvrnuću se i na strategiju razvoja sistema javnog informisanja koju je donela naša Vlada do 2025. godine, a koja posebno podvlači i podcrtava da se moraju negovati raznolikost medijskog javnog sadržaja, i unapređivanje medijskog pluralizma. Medijski javni servis Srbije mora svakako osnovati redakcije na jezicima nacionalnih manjina i to je delimično dobro učinjeno, pre svega u Vojvodini, gde su zastupljene sa redakcijama skoro sve nacionalne manjine, dok je u ostalim delovima naše zemlje stanje drugačije, nema redakcije za bosanski jezik i mislim da to što pre treba menjati. Ne samo to, na RTS danas postoji samo jedna emisija koja se bavi temama nacionalnih manjina, a zove se „Građanin“, to je jako dobra emisija, međutim smatram da je to malo prostora za sve nacionalne manjine, pogotovu za one koje žive van Vojvodine, da prikažu svoje kulturne tradicionalne pozitivnosti i specifičnosti, koje svakako treba da ostali građani naše vide. Svakako da medijski Javni servis treba da obezbedi više i emisija i drugih sadržaja u kojima će prezentovati naši manjinski narodi, ali u okviru postojećih emisija moramo zastupiti više predstavnika nacionalnih manjina, a izabrati prave teme. Jer, čini mi se da kvalitetnim sadržajima možemo nadomestiti nedostatke koji danas postoje. Znači, podizanje kvaliteta programa, odnosno sadržajnošću izborom pravih informacija, pravih sagovornika možemo prezentovati jednu raznolikost u manjinskim narodima koji žive na prostorima naše države. Više pozitivnih priča o doprinosima predstavnika manjinskih naroda našem društvu na svim poljima od kulture, tradicije, pa do sporta je zaista neophodno. Kada pominjem sport, ja se zalažem da se najelitnija takmičenja svih naših sportova apsolutno prenose na javnom servisu. Sama ta vidljivost smanjiće neregularnosti koje su svakako prisutne i koje su tema unazad jedno značajno vreme. Vi znate da i pored velikih neregularnosti fudbalski klub "Novi Pazar" na moju i na radost svih mojih sugrađana je uspeo da izbori opstanak među najboljim fudbalskim klubovima naše zemlje i meni se lično čini da je ove godine to bilo najteže, iako je čini mi se Novi Pazar imao tim i igrače koji po kvalitetu prevazilaze brojne timove koji su u vrhu tabele. Da su prenošene fudbalske utakmice fudbalskog kluba "Novog Pazara" za šta se ja svestrano zalažem i na šta sada pozivam građani ove države bi jasno videlu sa koliko neregularnosti, nepravde su predstavnici moga kluba morali da se bore i da pretrpe, videli bi kako vitešku i časnu sa ogromnim sportskim zalaganjem svaku svoju pobedu, Pazarci moraju dvostruko da zasluže. Ovo je pobeda svih nas koji se trudimo da fudbalski klub "Novi Pazar" i drugi kolektivi našeg grada budu ne samo oaze lokal patriotizma i multietničnosti već, pre svega fer pleja i zdravog sportskog duha. S toga, želim da poručim i mrziteljima fudbalskom kluba "Novog Pazara" uopšte Novog Pazara, pre svega onima koji dolaze sa tog prostora da ćemo mi na ovim principima ustrajati i da će još dugo, dugo gledati i fudbalski klub "Novi Pazar" i druge ligaške naše timove u prvoj ligi u najboljim takmičenjima ove države, a nadam se i u međunarodnim takmičenjima. Svakako da je Novi Pazar i Sandžak uspeo da se tablira kao rasadnik mladih sportista, uspešnih sportista od Adema Ljajića preko Armina Sinančevića, Asmira Kolašinca, Hamada Međedovića, itd. i ja smatram, a verujem da je delite moje mišljenje da takvi ljudi moraju da imaju više mesta na Javnom servisu jer oni svojom životnom borbom, svojim zastupanjem ove države na najbolji mogući način u svetu sporta i ovde i van su najbolji primer kako treba da se ponašaju naša deca i svi mi u odnosu prema sportu i prema svojoj državi. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Muameru Bačevcu. Reč ima narodna poslanica Jelena Mihailović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, na samom početku mog današnjeg izlaganja želela bih da čestitam predloženim kandidatima od kojih će jedan biti izabran za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije i da onom kandidatu koji bude izabran poželim puno uspeha u radu. Ovo telo je izuzetno važno kako za medijsko nebo u Republici Srbiji, tako i za celokupnu društvenu atmosferu na koju pored svih ostalih činilaca medijski sadržaj imaju izuzetno veliki uticaj, a gde REM kao jedna od institucija nadležna za sprovođenje zakona iz oblasti javnog informisanja treba da ima neopisivo važnu ulogu. Upravo iz razloga sa kojim smo sigurno svi saglasni, a to je da su svi mediji posebno pružaoci medijskih usluga koji funkcionišu kao mediji i kojima su dodeljene nacionalne frekvencije svojevrsni izuzetno moćni institucije kulture sa velikim uticajem javnog mnjenja i atmosferu u društvu, želim da apostrofiram ovlašćenja REM po važećim zakonima o elektronskim medijima, kao samostalna nezavisna regulatorna organizacija sa svojstvom pravnih lica vrši u cilju unapređivanja kvaliteta i raznovrsnosti usluga elektronskih medija, doprinosa o čuvanju zaštiti i razvoju slobode mišljenja i izražavanja, zaštiti interesa javnosti u oblasti elektronskih medija i zaštite korisnika usluga elektronskih medija u skladu sa zakonom na način primeren demokratskom društvu. Po svom delokrugu rada, kako se navodi u članu 22. važećeg Zakona o elektronskim medijima, Regulator između ostalih nadležnosti u obavezi je da kontroliše rad pružilaca medijskih usluga i stara se o doslovnoj primeni odredaba zakona, izriče mere pružaocima medijskih usluga i daje inicijativu za donošenje izmene zakona i drugih propisa, utvrđuje bliže pravila koja se odnose na programske sadržaje, a u vezi sa zaštitom dostojanstva ličnosti i drugih ličnih prava, zaštitom prava maloletnika, zabranu govora mržnje, vrši istraživanja potreba korisnika medijskih usluga i štiti njihove interese, podstiče očuvanje i zaštitu srpske kulture i jezika, kao i kulture jezika nacionalnih manjina, podstiče razvoj stvaralaštva u oblasti medijskih usluga. Strategija razvoja sistema javnog informisanja koji je Vlada usvojila u januaru 2020. godine, a čija je vizija da se obezbedi povoljno okruženje za slobodu informisanja, protok ideja i mišljenja i ostvarivanje javnog interesa koji će dovesti do urađenog i bogatog medijskog tržišta. U svom sadržaju obuhvata veliki broj ciljeva, za koji se u samoj Strategiji navodi da nisu u potpunosti ispunjeni, a koji se naročito odnose na stvaranje pogodnog okruženja za razvoj slobode izražavanja i podsticanje razvoja medijskog tržišta koje podrazumeva obezbeđivanje adekvatnog finansijskog okvira za funkcionisanje javnih medijskih servisa, ali i obezbeđivanje nezavisnosti Regulatornog tela u oblasti elektronskih medija. Strategija, takođe jasno izlaže da je nezavisnost Regulatora koje govorimo formalno proklamovana, ali da u praksi nije u potpunosti obezbeđena i to delom zbog nedostatka u regulativi, a delom zbog neadekvatne primene ili izostanka primene postojećeg Regulatornog okvira, što je vidljivo u različitim procesima koji se tiču funkcionisanja REM-a, a možda najviše kontrole rada pružalaca medijske usluge od strane REM-a. Član 47. važećeg zakona, stavovi 3. i 4. predviđaju obaveze pružalaca medijskih usluga u odnosu na programske sadržaje koje podrazumevaju da je pružalac medijske usluge dužan da doprinese podizanju opšteg kulturnog i obrazovanog nivoa građana, kao i da ne priča programske sadržaje koji ističu i podržavaju narkomaniju, nasilje, kriminalno ili drugo nedozvoljeno ponašanje, kao i sadržaj koji zloupotrebljavaju lakovernost gledalaca. Dalje, član 50. podrazumeva obavezu da se u svim programskim sadržajima poštuje dostojanstvo ličnosti i ljudskih prava, a Regulator se naročito stara da se ne prikazuje ponižavajuće postupanje i scene nasilja, osim ako za to postoji programsko i umetničko opravdanje. Zakon predviđa i zabranu govora mržnje, tj. član 51. staranje Regulatora da sadržaj pružaoca medijske usluge ne sadrži informacije kojima se podstiče diskriminacija, mržnja ili bilo koja vrsta nasilja iz bilo kog razloga. Ono što je takođe važno je da je Zakon izričit kada je zaštita maloletnih lica u pitanju, posebno odnoseći se na programske sadržaje koji mogu da naškode fizičkom, mentalnom ili moralnom razvoju maloletnika i da ti sadržaji moraju biti jasno označeni i ne objavljivati se u vreme kad se osnovano može očekivati da ih maloletnici prate. Ono što i Zakon o elektronskim medijima i Strategija razvoja sredstava informisanja jasno vide, to je potreba da se podrži razvoj medijskog pluralizma, koji, između ostalog, podrazumeva i raznolikost medijskih sadržaja. U programu većine pružalaca medijskih usluga dominiraju isključivo zabavni sadržaji, uključujući rijaliti programe, izuzev donekle informativnog programa koji ima relativno fiksirano mesto i utvrđen obim dok su dečiji naučno obrazovni i kulturno-umetnički programi zastupljeni u zanemarljivim procentima ili se uopšte ne prikazuju na komercijalnim televizijama. Opšti zaključak je da komercijalne televizije ostaju u okvirima vrlo jednoličnog programskog sadržaja, zasnovanog uglavnom na formatima informativnog i zabavnog karaktera, te cilj postizanja medijskog pluralizma Strategija vidi kao jedan od neophodnih za dostizanje. Sa namerom sam svoje izlaganje koncipirala tako da učešće u diskusiji na temu koja potencijalno predstavlja klizav politički teren iskoristim za isticanje važnosti i ovlašćenja koje REM ima i ovlašćenja koji svaki član saveta izabran u ovom Domu dobija, ali pre svega, za isticanje društvene i kulturološke uloge Regulatora imajući u vidu kako i koliko mediji utiču na decu i mlade, količinu slobodnog vremena koji mladi provode prateći medijske sadržaje, a posebno ću se osvrnuti na podatke koje oslikavaju vrlo precizno kako generacije koje tek stasavaju vide društvo, sebe u društvu, kako vide medije, i šta misle kako mediji vide njih ili ih ne vide, da li su i koliko zadovoljni medijskim sadržajima koji se emituju kako vide kulturni život oko sebe i koliko učestvuju u njemu. Upravo iz tog razloga navešću samo deo statistika koje sam preuzela iz nekoliko istraživanja, kojim su ispitani mladi, starosti od 15 do 30 godina. Na pitanje da li su mladi i problemi mladih zastupljeni u medijima, 88% je govorilo da nisu, tj. da su mladi u medijima nevidljivi. Drugi odgovori su bili da ih mediji prenose kao osobe bez stavova, da su ili izuzeti iz medija ili predstavljeni veoma loše, da nisu uopšte zastupljeni, da među pozitivnim primerima uglavnom imamo sportiste i dobre učenike, a da su velikim delom predstavljeni kao huligani, problematični, pasivni, promiskuitetni, narkomani, alkoholičari, da su predstavljeni kroz nasilje ili kroz starlete. Ono što je posebno važno, mladi možda ne gledaju programe tradicionalnih medija putem njih samih, ali su prisutni na portalima i mrežama na kojima mediji gotovo sve što proizvedu prenose i prelivaju i na taj način sadržaji dolaze do mladih. Televizija kao televizija nije jedini način kojim se TV stanice obraćaju mladima, iako je 35% odgovorilo da se informišu i preko televizije. Ispitanici su u okviru istraživanja govorili o različitim pristupima i smatraju da se uvek pažnja posvećuje problemima, a ne afirmaciji mladih, pa navode da uspesi dobijaju tek po neki minut ili pasus, a da određene senzacije i senzacionalni problemi dobijaju naslovne strane i velike priloge. Kao još uvek mlad umetnik i sama mogu da se poistovetim sa izjavama mladih ljudi koji kada žele da predstave javnosti svoj uspeh, talenat ili priču za primer nailaze na poteškoće u dobijanju medijskog prostora ili na nerazumevanje kada je u pitanju delatnost kojom se bave, s obzirom da na svojim počecima nisam uvek imala podršku i razumevanje svih medija za svoj izraz, već samo od strane pojedinih kojima ću zaista zauvek biti večno zahvalna. Kada su upravo talenti u pitanju, istraživanje koje je sprovelo Ministarstvo omladine i sporta pokazuje da postoji ujednačenost u mogućnostima za razvijanje talenata i kreativnosti kada su u pitanju različite regije zemlje, te tako 41% mladih iz istočne i južne Srbije smatra da nema dovoljno datih mogućnosti. Na pitanje da li su se mladi ispitanici bavili, bave ili planiraju da se bave nekom od kulturno-umetničkih aktivnosti, 80% ističe da nisu nikada, niti planiraju, a na neke od aktivnosti kao što su gluma ili slikanje čak 90% je odgovorilo da ih to nikada nije zanimalo, niti su probali. Slobodno vreme oko 50% ispitanika redovno provodi na društvenim aplikacijama, 90% redovno surfuje internetom. Već sam pomenula, mladi imaju apsolutni pristup i svim drugim medijskim sadržajima koje ne moraju gledati direktno, tj. svi televizijski sadržaji se tamo prelivaju. Ono što posebno može zabrinuti jeste podatak da oko 90% mladih nikada nije bilo član ni jednog sportskog, niti kulturno-umetničkog društva. Možda ovi podaci nisu ključni za raspravu o članovima saveta REM-a, ali nam oni govore da neangažovanost mladih u okviru neke forme sportske ili kreativne aktivnosti tom istom mladom čoveku ostavlja mnogo slobodnog vremena u kome se on neminovno okreće sadržajima koji su lako dostupni. Kao takva forma sadržaja to su svakako društvene mreže, internet kao neophodnost današnjeg svetskog poretka, ali i televizijske forme koje smo već pominjali kroz obavezno obezbeđivanja medijskog pluralizma koji kao društvo moramo obezbediti. Nikako ne bismo smeli upasti u klopku formata i pustiti da nas format kao takav nosi, već reagovati u istom trenutku kada procenimo da sadržaj može negativno ili već negativno utiče na decu i mlade. Tu pre svega mislim na modele lošeg ponašanja koji se često emituju na televizijama u terminima koji su dostupni svima, najopasnije maloletnicima, gde najveću koncentraciju takvog ponašanja možemo naći kod učesnika rijaliti programa. Rijaliti program kao format je program savremenog doba i savremene televizije i u njemu samom nema ništa sporno, s obzirom da ima mnogo dobrih primera rijaliti programa koji promovišu talenata za sport, umetnost, kreativnost, različite veštine i znanja. Kao neki od takvih primera su, recimo, „Pinkove zvezdice“, „Ja imam talenat“, „Nikad nije kasno“, „Sa Tamarom u akciji“, „Studio znanja“. To su emisije koje predstavljaju lepšu stranu stvarnosti, odnosno reči rijaliti. Ono što jeste sporno jesu negativni modeli ponašanja kao nasilje svake vrste, bilo ono verbalno ili fizičko, kao i kriminalne aktivnosti promovišu kao sve prisutne i na neki način normalne, a što nikako ne bi smeli da budu. Kako REM, tako ni mi kao najviše zakonodavno telo, ali i društvo u celini svojim činjenjem moramo podsećati mlade na činjenicu da besposličarenje i zarada brzog novca nije realna pristup životu, da dostizanje uspeha nije lako, a niko nije ni rekao da će biti. Kada razmišljamo o uspehu, možemo razmišljati i o Novaku Đokoviću i svim njegovim borbama, bolovima i puknutim žuljevima ili na neku na sceni nežnu balerinu čija baletanka krije natečene zglobove i prste u zavojima. Ne možemo se svesno oglušavati o skandal za skandalom koji se svakog dana odigravaju u rijaliti programima i moramo omogućiti adekvatno, tj. rigorozno sankcionisanje takvih vidova ponašanja kako samih aktera, ali i pružalaca medijskih usluga, što neće isključiti promociju besposličarenja, ali će bar ukinuti ružan rečnik, skoro pa eksplicitni promiskuitet i promovisanje nasilja. U istraživanjima koja sam pominjala mladi ili izbegavaju takve vrste programa ili je ukus korisnika medijskih usluga toliko srozan da bi jedino odluka samih emitera da ukinu takvu vrstu sadržaja po cenu da država pomogne i pokrije zarade na koje su emiteri od ovakvih sadržaja navikli bile mere koje će spasiti generacije dece i mladih da ne rastu pod budnim okom žestokih momaka i starleta. Lično smatram da nijedana cena nije skupa kada je u pitanju vaspitanje i obrazovanje mladih. Moramo pogledati oko sebe i svi mi zajedno, na čelu sa REM-om, kada je kontrola rada pružalaca medijskih usluga u pitanju, moramo biti odgovorni i pomoći i roditeljima, ali i prosveti da decu vaspitaju i obrazuju. Ove nedelje smo raspravljali i o Zakonu o srednjem vaspitanju i obrazovanju, jer prosveta ima upravo tu dvojaku ulogu, da obrazuje, ali i da vaspita, i tu svi moramo biti složni i od pomoći kako bi generacije koje dolaze stasale u misleća i produhovljena bića i kako bi se procenat onih kojima su uzori naučnici ili umetnici povećao sa 4% na 6%. Ne smemo dopustiti da nam deca i mladi postanu i ostanu taoci negativnih modela ponašanja zarad slobodne tržišne utakmice kojoj su svi mediji izloženi i zarad naših često dnevnih političkih stremljenja. Svi moramo doprineti razvoju kritičke misli i medijske pismenosti, jer smo svi učesnici tog procesa i jednako odgovorni za posledice bile one dobre ili loše. Stoga, svi moramo biti proaktivniji i koristiti alate koji su nam već na raspolaganju i da izmenama Zakona o elektronskim medijima ili potpuno novim zakonom koji je najavljen za drugi kvartal 2022. godine jasnije podržimo nezavisnost REM-a, posebno u oblastima interne organizacije, plata članova Saveta REM-a i zaposlenih i, pre svega, ovlašćenja za donošenje podzakonskih akata, izvršenja odluka, kao i mehanizama kao što su novčane sankcije kojima bi se autoritet regulatora konačno ustanovio. Nezavisnost regulatornog tela je od suštinskog značaja za njegovu efikasnost, ali i za predvidiv i dinamičan razvoj tržišta elektronskih medija, navedeno je u Strategiji razvoja sredstava javnog informisanja, ali pre i posle svega regulisana uloga i ingerencije jednog ovako važnog tela su od izuzetnog značaja za sveukupnu društvenu i kulturnu atmosferu. Još jednom ću iskoristiti priliku da unapred čestitam budućem izabranom članu Saveta REM-a i da mu poželim, njemu i celom Savetu, puno uspeha u radu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Jeleni Mihailović. Reč ima narodni poslanik prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Uvažena potpredsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, mi ćemo danas raspravljati o izboru članova REM. Ja o tome neću posebno govoriti, pošto je Odbor za kulturu i uvažena predsednica Božić to izuzetno dobro juče apsolvirala u ovom visokom domu, ali bilo je reči i o medijima. Dozvolite da ipak kažem kao član Odbora i kao čovek koji decenijama prati medije nekoliko rečenica. Mi smo svedoci, poštovana potpredsednice, svakodnevno, iz časa u čas, iz minuta u minut, nastavlja se raznim neistinama, izmišljotinama, medijski napadi na predsednika Republike Aleksandra Vučića, njegovu porodicu, njegove roditelje, a zadnjih dana pojačavaju se izmišljotine sa dna kace o njegovom sinu Danilu. Ti brutalni medijski napadi na Aleksandra Vučića delo su sprege mafijaško-kriminalno politikanskih grupa i pojedinaca kako domaće, tako i inostrane provenijencije. Određene ličnosti zaposlene u medijima pod kontrolom Dragana Đilasa i Vuka Jeremića, pojedini analitičari, šarlatani neistinama i izmišljotinama sa dna kace o predsedniku, njegovoj porodici, njegovim roditeljima truju građane Republike Srbije do krajnih granica. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, to prelazi u patologiju, jer se preti ubistvima. Te gadosti moraju hitno da prestanu. Ja neću pojedinačno govoriti, ali trebalo bi mi jedno pola dana da nabrojim datum, sat i mesec u zadnjih samo godinu dana, a dozvolite da samo kažem da je jedna perjanica pod kontrolom Dragana Đilasa rekla, citiram: „Ako Brnabićka da ostavku da znate da se sprema doživotni Vučić. Nema tu bojkota, samo cev u glavu.“, završen citat, jedan dnevni list, 19. januara 2020. godine, strana 5. Nije ovo, poštovani narodni poslanici, građani Republike Srbije, prvi put iz stranke Dragana Đilasa, a za Evropu Đilaša, koja traži predsednikovu smrt. Setite se naslovnih strana jednog nedeljnika i jednog dnevnog lista pod kontrolom Dragana Đilasa, na kojima je objavljena fotografija snajpera uperenog u predsednika Vučića, a koja je okarakterisana kao pretnja smrću i poziv na ubistvo. Poštovani pravnici Republike Srbije, advokati, profesori univerziteta, pozivanje na ubistvo je krivično delo, samo nije ako se radi o predsedniku Republike Aleksandru Vučiću i njegovoj porodici. Ti medijski napadi pod kontrolom Dragana Đilasa i Vuka Jeremića, zajedno sa određenim inostranim centrima moći, imaju samo jedan jedini cilj, a to je - srušiti sa vlasti Aleksandra Vučića i destabilizaciju Republike Srbije i dovesti njih na vlast, da bi Srbiju doveli opet na ivicu bankrota. Te moralne gromade toliko su nisko pale da je jedan novinar lista pod kontrolom Dragana Đilasa pisao otvoreno pismo roditeljima predsednika Vučića, vređajući i njih i predsednika Vučića uvredama koje istorija ne pamti. Ja sam to pismo ovde čitao. Ima li bar malo taj analitičar stida, i ujutru kad se probudi i pogleda u ogledalo? Poštovani građani Republike Srbije, Srbija je demokratska zemlja u kojoj je medijska kritika vlasti dozvoljena, čak i poželjna jer deluje lekovito, ali podvlačim, između kritike i medijskih napada postoji ogromna nepremostiva razlika. Medijska kritika se zasniva na istinitosti iznetih činjenica, a sve drugo su medijski napadi. Niti jedan, poštovani građani Republike Srbije, srpski vladar u svom mandatu u savremenoj srpskoj istoriji nije neistinama i medijski toliko napadan, a imao veću podršku građana Republike Srbije i više izgradio zemlju, nego Aleksandar Vučić. Neka me neko demantuje iz redova Dragana Đilasa, koji mi još nije odgovorio na 30 postavljenih pitanja u ovom visokom domu. Jeste, na svom portalu uvredama, a misli da će nas uplašiti. Prevario se, džabe je krečio. Napada predsednika države i pojedine njegove saradnike jedna mala, ali za građane Srbije veoma opasna grupa, pod kontrolom Dragana Đilasa i Vuka Jeremića, jer žele bez izbora, ulicom, doći na vlast, jer imaju to iskustvo 5. oktobra 2000. godine. Za vreme vlasti, poštovani građani, Dragana Đilasa i Vuka Jeremića mediji su u Srbiji bili totalno zarobljeni preko Dragana Đilasa. Poštovani građani Republike Srbije, to je potvrdila i pokojna Verica Barać, koja je kazala, citiram: „Ovde je dozvoljeno da gradonačelnik Đilas ima privatne firme koje se bave medijima. To je bezobrazluk i cinizam. Stalno posluje sa budžetom.“ Završen citat. Evo, poštovani građani Republike Srbije, kako je Dragan Đilas, a za Evropu Đilaš, oprao pare naše, a završile na Mauricijusu i još 17 zemalja i preko 67 računa i Bog zna gde još. I ne samo to, čestita pokojna Verica Barać je kazala, citiram: „Đilas radi sve što je kontra medija. Kupuje minute, unapred plaćaju avansom i time jako utiču na medije. Vršili su kontrolu dnevnih novina, kupovali prostor u medijima i cenzurisali novine.“ Završen citat. Da li je tako, gospodine Đilas, a za Evropu Đilaš? Na kraju, dok naš predsednik Vučić svakodnevno vraća međunarodni ugled otadžbine širom sveta, sprovodeći politiku mira, politiku solidarnosti sa svim zemljama, politiku zdravlja svih naših građana, bez obzira na veru i naciju, politiku ubrzanog ekonomskog napretka, politiku kompromisa naše južne srpske pokrajine, a sve to zbog budućnosti naše zemlje, dotle Dragan Đilas širi laži i izmišljotine o našem predsedniku, našoj zemlji i građanima Srbije, kako bi prikrio 619 miliona i Bog zna koliko još. Poštovani građani Srbije, ja sve lepo beležim, od 2012. godine, a i ranije, posebno to rade predsedniku Đilas i Jeremić pred značajne susrete sa predsednicima značajnih zemalja. Ovaj put pred susret sa predsednikom Češke, gospodinom Zemanom, napali su mu sina neistinama sa dna kace. To su napravili pred susret sa predsednikom Francuske. To su napravili pred susret u SAD. Zbog vremena, ne mogu sad sve nabrajati. Dozvolite na kraju ovo da kažem. Poštovani narodni poslanici, Srbija se ubrzano gradi i modernizuje. Da bi ostvarili zacrtani program, kojeg je trasirao naš predsednik Republike Srbija 2021-2025, a uveren sam da hoćemo, i sve što je SNS obećala od 2012. godine, najkrupnije stvari je izvršila, rečeno, zapisano, ostvareno. Moramo se mi danas vakcinisati. Vakcinišimo se svi. Spašavajmo živote naših građana. Posebno apelujem na studente, moje bivše đake studente i profesore saradnike, a njih je nekoliko stotina hiljada u mom životu. Jer, kako reče jedna građanka ovih dana na jednoj televiziji, citiram: „Ovo što naš predsednik Vučić radi za sve građane Republike Srbije, ne radi niti jedan predsednik na svetu. Em ti daje vakcine džabe, em daje svaku vrstu vakcine, i još te plati da se vakcinišeš.“ Završen citat. To, poštovani građani, nema nigde. Vakcinišimo se, vakcinišimo se, vakcinišimo se, zbog budućnosti naše zemlje, zbog ekonomskog prosperiteta naše zemlje, zbog šireg regiona i zbog čitave Evrope. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Danijela Veljović. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Koleginice i kolege narodni poslanici, što se tiče izbora članova REM-a, važna je spremnost parlamentarne većine da unapredi rad ovog regulatornog tela, a u smislu izbora svih članova. Na članovima je da potpuno nezavisno, a u skladu sa najboljim interesima društva i javnosti, profesionalno, odgovorno, sa puno integriteta i znanja, obavljaju svoj posao. Zakon o njihovim nadležnostima je vrlo jasan, a na njima je da poštuju sve ono što im zakon nalaže. Prema Strategiji razvoja sistema javnog informisanja, koju je donela Vlada Republike Srbije za period od 2020. do 2025. godine, osnovni ciljevi su da se unapredi sistem javnog informisanja kroz pozitivni pravni okvir koji garantuje slobodu izražavanja, medijski pluralizam, razvijeno medijsko tržište, osnaženu novinarsku profesiju i edukovano građanstvo. Medijska pismenost je Strategijom predstavljena kao dugoročni cilj. Jedna od pozitivnih promena je i uvođenje u nastavni program izbornog predmeta „Jezik, mediji i kultura“. Prema istraživanju koje je sproveo BIRODI, srednjoškolci u Srbiji su rekorderi u korišćenju društvenih mreža. Prema tom istraživanju, 9% nastavnog osoblja je priznalo da uopšte i ne zna šta je medijska pismenost. Slični rezultati su dobijeni kada su u pitanju studenti i novinari. Zaključak je da je edukacija o medijskom opismenjavanju neophodna svim starosnim grupama. Međutim, svedoci smo da je primat u medijskom svetu uzeo internet, preciznije – društvene mreže. Digitalne tehnologije suštinski menjaju medijski eko-sistem, način proizvodnje, distribucije i prijem sadržaja. Samim tim i medijska publika se transformisala i postala aktivni učesnik i kreator sadržaja. Zbog svega ovoga, veoma je važno govoriti i o digitalnoj pismenosti i kulturi koje zapravo predstavljaju sposobnost bezbednog korišćenja interneta, svih prednosti ovakvog načina komuniciranja ali i odgovorno, kroz svest, da ostavljamo trajne tragove u digitalnom svetu. Na internetu je veoma lako dostupan najrazličitiji sadržaj, pa i onaj neprimeren, degutantan, a lažnih vesti ima na pretek. Nedavno je jedan mali portal izazvao pravu lavinu negativnih komentara na društvenim mrežama, pošto je objavio lažnu vest da se muzej „21. oktobar“, aludirajući na Spomen-park Šumarice, seli iz Kragujevca u Beograd, optuživši poslanike iz Kragujevca da su učestvovali u donošenju odluke. Pravi primer najgoreg spinovanja. Zamislite sad tu količin nelogičnosti i sramnih laži, napisanih i plasiranih sa ciljem da se uzbudi javnost, jer je za svakog građanina Kragujevca to svakako jedna jako bolna i osetljiva tema. Prosečan čitatelj na internetu neće ulaziti u nelogičnost ovakvih objava, neće ulaziti ni u suštinu priče. Dovoljan je samo jedan bombastičan naslov koji zvuči senzacionalistički. Nažalost, ne vidim mogućnost da Regulatorno telo može reagovati u ovakvim situacijama, kojih je sve više u digitalnom svetu, a o govoru mržnje da i ne govorim. I to je jedan veliki i ozbiljan problem. Zato je važno, a postaje izgleda i primarno, edukovati mlade, apelovati na zajednicu da radi na obrazovanju i digitalnoj pismenosti svih. Javni radio i televizijski servis mora da zadovolji informativne potrebe svakog pojedinca, svih društvenih grupa, da budu izvor nepristrasnih informacija i raznovrsnog sadržaja koji je u skladu sa najvišim standardima kvaliteta programa, ali i etičkim standardima. Da bi se cilj ostvario, uspostavljen je regulatorni okvir, a pre svega Zakon o javnim medijskim servisima. Naravno da tu ima mnogo prostora za usavršavanje i napredovanje. Ima mnogo primedbi na programski sadržaj, ali je važno da imamo izbor. A izbor je zaista veliki i daje različite mogućnosti. Ovde bih citirala muzičara Ramba Amadeusa koji je izjavio – Ne postoji niko ko bi čoveka sprečio da umesto gledanja „Zadruge“ uključi Ju-tjub i odsluša Rahmanjinov koncert. Sloboda izbora podrazumeva da čovek preuzme odgovornost za sopstvenu sudbinu. On ima apsolutno pravo da izabere da bude neinformisan, lenj, neuspešan. I niko se neće pojaviti da ga uzme za rukav i da mu kaže – nemoj ovo, nemoj ono, jer je reč o ličnoj odluci. Hvala.
Zahvaljujem. Vreme predviđeno za poslaničku grupu je potrošeno. Reč ima narodni poslanik Uglješa Marković. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajuća. Uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, ja ću se takođe osvrnuti na izbor za članove REM-a i na samom početku želim da istaknem da je Regulatorno telo za elektronske medije samostalna i nezavisna regulatorna organizacija, osnovana Zakonom o elektronskim medijima iz 2014. godine i ona od tada posluje kao republička radio-difuzna agencija. REM danas vrši javno ovlašćenje u cilju delotvornog sprovođenja utvrđenje politike u oblasti pružanja medijskih usluga u Republici Srbiji. Od svojih prethodnika sam mogao da čujem, kada je u pitanju REM, određene konstatacije i nadovezao bih se apropo nekih komentara koji su bili kada je u pitanju REM. Moja koleginica Jelena Mihajlović je već dosta govorila o tome, a o tome želim da govorim kroz prizmu sve veće uloge koju mediji imaju u životima mladih i naše dece. Oni su danas okruženi medijima od samog rođenja i moramo biti oprezni koji sadržaj im se plasira neometano, upravo iz razloga da određeni oblici ponašanja ne bi postali norme i u potpunosti društveno prihvatljivi, jer mislim da će nas posledice toga sačekati pogotovo onda u budućnosti i imam utisak da REM, pogotovo kada razgovaramo o tom sadržaju koji dolazi iz rijaliti programa, nije uvek adekvatno reagovao i da je u pojedinim situacijama bio ili blag, ili je njihova reakcija u potpunosti izostala. Shodno svemu tome, mislim da članovi REM-a moraju da budu kompetentni ljudi i da budu ljudi koji imaju svoj integritet. Mi danas biramo između dva kandidata. Rekao bih da biramo između iskustva i mladosti. U svakom slučaju, čitajući njihove biografije, u potpunosti sam siguran da oba kandidata ispunjavaju ove uslove i mogu reći da svako na svoj način ima jako bogatu biografiju za sebe. Pre svega, gospodin Milorad Vukašinović poseduje, koliko sam mogao da vidim, iskustvo u oblasti novinarstva. Pored toga, obavljao je niz drugih odgovornih funkcija i van novinarskog posla, autor je više knjiga i ono što je značajno za nekoga ko se toliko godina bavi ovim poslom ne poseduje ni jednu mrlju u svojoj karijeri, što i te kako smatram veoma značajnim za kandidata za budućeg člana REM-a. Posebno, kao pripadnik mlađe generacije, s tim što na samom početku želim da kažem da mladost ne sme i ne može da bude jedina komparativna prednost kao prolazna kategorija, ali gospodin Goran Eror koji za svojih 30 godina zaista poseduje jedno ogromno iskustvo. Koliko sam mogao da vidim, gospodin Goran Eror je imao i visoku prosečnu ocenu na master studijima, urednik je više emisija iz oblasti poljoprivrede, ali i voditelj vesti i dnevnika, takođe, na Radio-televiziji Vojvodine. Pored toga, koliko sam mogao da zaključim, ne libi se i društveno odgovornog angažmana i poseduje priznanja iz različitih oblasti i sfera našeg društvenog života. U svakom slučaju, kandidat koji zavređuje pažnju i mislim da zaslužuje čestitke što se osmelio da pristupi tom procesu kandidature i da se nađe pred nama i može da posluži mladim generacijama kao dobar primer, koje su to vrednosti kojima mi kao društvo trebamo i moramo da težimo. U svakom slučaju, želim da onom kandidatu koji bude izabran za člana REM-a poželim sreću u daljem radu i da svoju funkciju obavlja u skladu sa zakonom i u najboljem interesu svih građana Republike Srbije i celokupnog našeg društva. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u vezi REM-a i u vezi fudbala i prenosa. Ovde je govoreno o mrziteljima FK Novi Pazar, govoreno je o fer-pleju. Pa, u ime tog fer-pleja da kažem, a nisam bio protiv, da je Novi Pazar dva puta administrativno, ne sportskim rezultatom, ubačen u prvu ligu, ili kako se to zove super liga. Tako da, ta neka nepravda prema FK Novi Pazar, po meni, apsolutno ne postoji. Dame i gospodo, ako treba neka ih ubace i treći put, nemam ništa protiv. Dame i gospodo narodni poslanici, REM onako kako je Tanja Fajon videla REM, to vam je jedna soba za prevare. Ja ovim kandidatima želim da se ne ugledaju na stare članove REM-a. Dame i gospodo narodni poslanici, to je Regulatorno telo za elektronske medije. Ono je zaduženo, a ne mi, ne Ministarstvo informisanja, da na određeni način kontroliše da li ti mediji rade u skladu sa Zakonom o elektronskim medijima i nekim drugim zakonima koji regulišu određene oblasti u elektronskim medijima, u radu elektronskih medija. Pa da krenem redom. Čuli ste svakako za prekogranične televizije koje reemituju program, prekogranične koje reemituju program. Dame i gospodo, danas imamo 30 kanala koje pripadaju „Junajted mediji“, a „Junajted mediji“ su i CAS medija, „Dajrekt medija“, vlasništvo Đilasa, bar im je on bio vlasnik do nedavno. Imaju 30 kanala koji su navodno preko granični i koji reemituju program preko granice ovamo. Reemitovanje znači istovremeno preuzimanjem medijske usluge koja se preko granice vrši za širu javnost. Fiktivno su registrovali u Luksemburgu 30 kanala. Luksemburški operator je na moje pitanje odgovorio da jesu registrovani u Luksemburgu, ali tamo ne emituju program. Prema tome, N1, „Nova S“, „Sport klubovi“, „Sinemanija“, „Grand“ itd. su kanali koji su samo fiktivno registrovani i ne emituju program za širu javnost u Luksemburgu. Ja vas onda pitam, šta preuzimaju, a reemitovanje je, po zakonu, istovremeno preuzimanje medijske usluge bez izmena, dopuna i prekrajanja? Znači, ono što ide u Luksemburgu za gledaoce, mi možemo ovde da gledamo na prekograničnim televizijama koje reemituju program. To je reemitovanje. Pošto tamo nema programa, ja vas, sebe i sve druge i osobe iz REM-a pitam, šta onda se istovremeno preuzima? Znači, to je 30 fiktivnih kanala. Njihova uređivačka politika nije predmet moje diskusije. Mogu svoje programe da uređuju kako god hoće, ali moraju da se registruju u Srbiji ili da budu klasična prekogranična televizija, kakve su CNN, BBC, Sky, Televizija Crne Gore, Hrvatska televizija, čije programe ovde gledamo kao preko granične, koji ovde dolaze bez izmena, prekrajanja itd. To se sa ovim kanalima ne dešava i ne iznenađuje me što je čak i Jugoslav Ćosić napustio takvu kompaniju koja podvaljuje. Te televizije se ne registruju u Srbiji, domaće televizije koje emituju program iz Srbije se registruje i zato moraju da plaćaju sve naknade od SOKOJ-a, RATEL-a, REM-a itd, sve poreze itd. Moraju da plaćaju zato što su televizije koje ovde emituju program i zato što, kao emiteri, kao pružaoci medijske usluge imaju pravo na marketing, imaju pravo na reklame, što preko granične televizije nemaju pravo na domaće reklame, odnosno mogu da reemituju samo reklame koje su sastavni deo izvornog programa, one koje idu u Luksemburg. Dakle, kroz preko granične televizije oni, navodnim reemitovanjem, emituju domaće reklame, što je takođe protiv zakonito. Dakle, na takav način se narušava sloboda medija, jer uzimaju deo kolača, reklamnog kolača neovlašćeno, protiv zakonito domaćim televizijama, koje plaćaju sve takse, ali pri tome ovi drugi ništa ne plaćaju. To vam je, kao kad bi otvorili obućarsku radnju u Beogradu i sve plaćate i onda neko otvori pored i kaže – E, ja sam registrovan u Luksemburgu i ne plaćam ništa, a pri tome vi vidite da cipele popravlja ili ih radi u Beogradu. To je njihovo ponašanje, to je jedna prevara koja se dešava uz pomoć REM u kome sedi i Goran Petrović, a ranije Nenad Janković, tzv. „Neša kauboj“, koji su bili osnivači SBB u Kragujevcu kada su bili u Radioteleviziji Kragujevac, zajedno sa Šolakom su osnovali KDS koji je prerastao u SBB. Druga prevara, prekrajanje klasičnih kanala, prekograničnih, „Foks muvi“, „Diskaveri“, „Histori“, „Sinestar“ kanali. Upalite i pogledajte „Foks muvi“; recimo, imate po hiljadu sekundi u jednom filmu reklama kojima se preplavlja izvorni program. Hoćete da kažete da u Americi ide, na „Foksu“ ide reklama „Zaječarskog piva“, „Jelen piva“, „Dijamanta“ itd. Naravno da ne ide. Po Zakonu o oglašavanju prekogranični kanali mogu ovde da reemituju propagandne poruke koje su samo sastavni deo izvornog programa onaj koji ide u Americi na „Foks“ televiziji. Znači, na takav način uzimaju još jedan deo reklamnog tržišta i time finansijski ugrožavaju domaće medije koji sve plaćaju. Treća prevara je fudbalska, košarkaška reprezentacija. Da bi nahvatali što veći broj pretplatnika, oni neovlašćeno prenose fudbalske, košarkaške utakmice itd. Ja ovde imam Zakon, član 64. koji kaže da najvažnije događaje od interesa za sve građane mogu da prenose isključivo kanali koji pokrivaju celu teritoriju Srbije i imaju slobodan pristup, tj. da možete da gledate i na antenu. To televizije, sport klubovi, „Nova sport“ nemaju prava da ispunjavaju te zakonske uslove. U cilju prenosa REM sastavlja listu najvažnijih događaja u koju spadaju te sportske i ja ovde imam listu iz 2018. godine i 2021. godine u kojoj piše da kvalifikacije za evropska, svetska prvenstva i sama evropska i svetska prvenstva mogu da prenose samo televizije koje pokrivaju celu teritoriju Srbije. To se ne dešava. Sa jedne strane, uzimaju kroz sportske prenose još jedan deo reklamnog tržišta, ugrožavaju domaće medije. Sa druge strane, neovlašćenim prenosima zbog interesa građana prikupljaju veći broj pretplatnika koji su zainteresovani da gledaju reprezentaciju i na takav način dižu cenu reklame i sa druge strane imaju veći prihod od pretplate. Četvrta, poslednja prevara. Sve te nezakonite prihode, što od pretplate regularni, što prijemčene, primamljive, navabljene kroz sportske prenose, sav novac gotovo od pretplate, sav novac od nezakonitog emitovanja marketinga, kroz programe koji se navodno reemituju, oni na takav način uvećavaju prihode. Sve te prihode ispumpavaju van Srbije i ovde prikazuju gubitke. Ispumpavaju tako što plaćaju, domaćim kanalima ne plaćaju ništa na tom kablu. Znači, koriste njihov program za džabe, nacionalne televizije, regionalne i neke druge, domaće televizije od SBB ne dobijaju bele banke za to što koriste njihov proizvod, ali zato N1, „Nova S“, „Sport klubovi“, u Luksemburg i neke druge zemlje dobijaju novac za uslugu reemitovanja koja ne postoji. Plaća se usluga, to se zove pranje para. To je težak kriminal, poreski prekršaj itd. Plaća se usluga koja ne postoji. Probajte vi u inostranstvu da platite uslugu koja ne postoji, dobićete poreznike odmah na vratima. Galama o slobodi medija služi samo onoj sobi za prevare kao ruka kojom treba odvratiti pažnju. Glavni prihodi su na sportu i zabavi od reklama u prekrajanju onih prekograničnih kanala o kome sam govorio. Glavni prihodi su od toga. Ono N1, ono je samo ruka da se odvuče pažnja, prevara se dešava drugom rukom. Znači, oni galame o slobodi medija samo da bi Šolakova i Đilasova prevara i najveća pljačka trajala i trajala. Tim novcem oni ne ruše vlast samo u državi Srbiji, oni polako nagrizaju i ruše državu Srbiju i mogu o meni da emituju šta god hoće, o svima nama šta hoće, ali treba da se registruju, da rade po zakonima ove zemlje koji su u skladu sa međunarodnim zakonima. Znači, REM je aktivno učestvovao i branio Šolakov i Đilasov biznis. Sa tim se jednom mora stati i ova pljačka se mora zaustaviti i novi član REM-a, koga izaberemo, moraće posebnu pažnju da obrati na ove prevare koje su godišnje teške, a samo se na prevaru navodne reemituje preko 200 hiljada sekundi dnevno na 30 kanala i na 20 prekrojenih prekograničnih kanala. Preko 200 hiljada sekundi, da uzmete samo po dva evra, to je 400 hiljada evra puta 365 dana, samo se na marketingu ukrade 150 miliona evra, plus pretplata. Prevara godišnja je teška 200 miliona evra. Pozivam nadležne organe, tužilaštvo itd. organe bezbednosti, a posebno REM da se stavi tačka i da se prekine ova pljačka.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz Dnevnog reda ove sednice. Reč ima predsednik Poslaničke grupe SPS-a, narodni poslanik Đorđe Milićević. Preostalo vreme za vašu poslaničku grupu je 11 i po minuta. Izvolite.
Zahvaljujem uvažena predsedavajuća, gospođo Kovač. Dame i gospodo narodni poslanici, danas govorimo o predlozima za novi sastav, odnosno biraćemo jednog kandidata za sastav Saveta REM-a. Predlagač formalno jeste Odbor, ali ne bi bilo loše da upravo zbog ovakvih diskusija kakve smo imali maločas i zbog sugestija i predloga koje upućujemo na račun rada REM-a ovakvim razgovorima, ako ne u plenumu, ono bar na sednicama Odbora prisustvuju i predsednik REM-a i ostali članovi REM-a, jer mi ipak imamo tu nadzornu ulogu, osim toga što imamo i izbornu ulogu u konkretnom slučaju. Dakle, što se tiče malopređašnje diskusije, slažem se u najvećem delu i smatram da REM treba da pooštri kontrolu kada je reč o elektronskim emiterima. Što se tiče predloženih kandidata, mi smo dobro analizirali biografije, analizirali ono što jesu ciljevi koje oni žele da realizuju, kao članovi REM-a i moram da priznam da se još uvek nismo opredelili, da ćemo u danu za glasanje se opredeliti koja od ova dva kandidata ćemo podržati, jer oba kandidata zavređuju pažnju. Najviše bi voleli kada bi mogli da glasamo za ova kandidata i da oba kandidata budu članovi Saveta REM-a. Ono što želim da kažem i posebno da istaknem jeste da su oba kandidata prošla jednu proceduru. Ta procedura je zahtevala i aktivnost resornog Odbora za kulturu i informisanje. Zašto ovo posebno apostrofiram i ističem? Zato što smo tokom prve faze međustranačkog dijaloga po prvi put imali interesovanje od strane jednog dela političkih opcija za REM, za RTS, za uređivačku politiku medija. Zašto? Pa samo sa jednim jasnim ciljem, da bi se ponovo kontrolisao medijski prostor u Srbiji, da bi se ponovo kontrolisao svaki sekund medijskog prostora u Srbiji. Nije njima stalo ni do izbora, ni do izbornih uslova. Unapred se znao ishod, unapred se znala odluka koju će doneti kada je reč o izborima, ali eto prosto bilo je neophodno pokušati bar na taj način, kontrolisati medijski prostor u Srbiji. Tada jedan od predloga bio i predstavnika Evropskog parlamenta da predstavnike REM-a biramo u skladu sa najboljim mogućim, citiram – evropskim standardima, u čemu se ja i Poslanička grupa SPS u potpunosti ne slažemo. Izvinite, mi poštujemo evropske standarde, mi želimo da postanemo član Evropske unije. Jedan od glavnih strateških i spoljnopolitičkih ciljeva Srbije jeste da postanete punopravan član Evropske unije, pokazujemo tu odlučnost, opredeljenost i kao Vlada i kao Narodna skupština Republike Srbije, time što smo po prvi put u praksi razgovarali o Izveštaju Evropske komisije ovde u plenumu, ali znate kako, ovo je Narodna skupština Republike Srbije, Narodna skupština Republike Srbije i Republika Srbija ima svoje zakone, Narodna skupština ima svoje procedure. Mi ćemo članove REM-a birati shodno našim procedurama i dobro je da bez obzira ko bude izabran od ova dva kandidata, jer oba kandidata su kvalitetna, izabraćemo kvalitetnog kandidata, ali izabraćemo ga procedurama shodno našim zakonima, shodno zakonima koji su usvojeni Narodnoj skupštini Republike Srbije. Inače, moram da vas podsetim, očekujemo naravno od novih članova REM-a koji budu izabrani, da odgovorno i kvalitetno obavljaju posao za koji preuzimaju odgovornost u skladu sa, rekao bih, najvišim profesionalnim i stručnim, ali naravno pre svega moralnim standardima, očekujemo od Saveta ono što očekujemo i od REM-a u narednom vremenskom periodu, a to jeste pre svega da se radi na unapređivanju kvaliteta i raznovrsnosti usluga iz oblasti elektronskih medija, da zaštite interese javnosti u oblasti elektronskih medija, ali i da zaštiti interese korisnika. Očekujemo da Savet shodno aktuelnim propisima definiše jasna i precizna pravila, da obavlja kontrolnu ulogu, ono o čemu je govorio i gospodin Rističević, da obavlja kontrolnu ulogu i da izriče sankcije onda kada je to neophodno. Naravno, izborom članova REM-a, kao što sam rekao, članova Saveta ne završava se, rekao bih, nadležnost Narodne skupštine Republike Srbije, ostaje ona kontrolna uloga, da pratimo rad Saveta, da pratimo rad REM-a, da pratimo rad novoizabranih članova i da o tome govorimo unutar resornog odbora, Odbora za kulturu i informisanje, ali i onda kada budemo raspravljali i o godišnjem izveštaju Saveta. Međutim, znate u čemu je ovde suština? Suština je u sledećem – mi o REM-u počinjemo da govorimo 2020. godine, neposredno pred izbore 2020. godine. Do tada je sve bilo u redu. Do tada je REM odlično obavljao svoju funkciju. Do tada su svi članovi REM-a dobro radili svoj posao, ali onog trenutka kada je bilo potrebno Srbiju vratiti u prošlost i u jednoumlje, kada je u Srbiji moralo da se čuje samo jedno mišljenje, a sve ostalo da se ostavi po strani i kada su svi morali da misle isto kada govorim o medijima, tada počinjemo da govorimo o REM-u, pokušavajući da implementiramo u sastav članova Saveta REM-a predstavnike opozicije iako to nije bilo moguće jer zakon je po tom pitanju potpuno jasan. Kada govorimo o REM-u, zašto se uopšte govorilo o REM-u, naravno REM je vezan za medije u Srbiji i mislim da već nekoliko meseci, a konkretno od 2020. godine, kada počinje da se govori o izbornim uslovima u Srbiji, a izborni uslovi u Srbiji, jako dobro znate, nisu menjani od 2008. godine, pa se 2020. godine neko setio izbornih uslova jer je video da se prevario i da sa gromoglasnim i jednoglasnim stavom tada za raspisivanjem vanrednih parlamentarnih izbora vide da su se prevarili i da bi vanredni parlamentarni izbori zapravo za njih značili ne da pobede i ne da predstavljaju nekakvu alternativu na političkoj sceni Srbije, već da bi to bio za njih političi krah, onda se prisete izbornih uslova, prisete se REM-a i prisete se onih kojima mogu da se obrate ne bi li izvršili pritisak na Srbiju, a to su evropski parlamentarci. Dakle, ono što želim da kažem je da već duži vremenski period unazad traje jedna hajka i histerija na REM koja je usmerena od jednog dela opozicije. Razlog tome jeste pre svega i nemanje političkih ideja i nemanje konkretnog političkog programa, ali suštinski razlog je potreba da se vratimo osam godina unazad, da uređuju, da se bave uređivačkom politikom medija kada je moglo, ponavljam, da se čuje samo jedno mišljenje kada govorimo o REM-u, pri tome se, čini mi se, zaboravlja ona suštinska i osnovna stvar, a to je da mi kao predstavnici političkih stranaka, predstavnici različitih poslaničkih grupa treba upravo da kao neko ko ima legitimitet i poverenje građana, ko je dobio mandat od građana, da obavlja jedan odgovoran i ozbiljan posao, treba da pomognemo rad nezavisnih regulatornih tela, da ojača i da osnaži rad nezavisnih regulatornih tela, a ne da nezavisna regulatorna tela gura u politički ring, da ih koristi za sopstvene potrebe i za sopstvene ciljeve. Naš posao, bar mi iz poslaničke grupe SPS tako sagledavamo posao kada govorimo o REM-u. Naš posao je da podržimo REM u onome što je najvažnije, a to je da radi po zakonu, da vrši kontrolu naravno, da sankcioniše, naravno onda kada je to potrebno i kada je neophodno, a ne da tumačimo zakone onako kako svakome pojedinačno odgovara i da tražimo i da insistiramo konkretno od REM-a da krši te iste zakone. Regulatorno telo za elektronske medije nije politički subjekt, REM nije učesnik parlamentarnih izbora, nije učesnik predsedničkih izbora, neće biti učesnik ni gradskih izbora naredne godine, dakle, niti REM može da odluči o tome ko će izgubiti, a ko će pobediti na narednim predsedničkim gradskim i parlamentarnim izborima. Nema REM obavezu ni da prati izbore u Srbiji i potpuno sam ubeđen da to nije definisano ni u jednom zakonskom okviru, ispravite me ako grešim, ali će po nalogu Vlade i po nalogu Vlade je, op nalogu OEPS-a, u dogovoru sa ODIR-om pratio celu izbornu kampanju 2020. godine. Interesantno je da je tek nekoliko dana od trenutka kada je završena čitava priča, kada govorimo o prvoj fazi međustranačkog dijaloga, dakle, kada je završena čitava priča i oko REM-a, i digla se fama oko REM-a i oko uređivačke politike i oko slobode medija, interesantno je da tek nekoliko dana po završetku te prve faze međustranačkog dijaloga evropski parlamentarci su posetili REM i tada vrlo jasno rekli, citiram – postoje dve paralelne zemlje, dve paralelne institucije, postoje paralelni mediji. Postavljam pitanje, pa kako to nema slobode medija u Srbiji, ako postoje nekakvi paralelni mediji? Kako onda nema slobode medija u Srbiji? Podsetiću vas to su isti oni evropski parlamentarci koji su izrazili zabrinutost za demokratijom u Srbiji, za slobodu medija u Srbiji i mi smo im jasno rekli - nema potrebe da brinete za demokratiju u Srbiji, demokratija u Srbiji se ostvaruje na izborima i samo izbori mogu da promene politički kurs Srbije, a mi smo svi zajedno učinili sve što je u našoj moći da imamo daleko bolje izborne uslove od onih koji smo imali 2008. godine. Spremni smo da saslušamo sve sugestije i predloge, saslušali smo ih tokom prve faze međustranačkog dijaloga. Spremni smo da nastavimo i drugu fazu međustranačkog dijaloga, nijednog trenutka to nismo osporili i dovodili u pitanje. Nismo diskreditovali nijednog evropskog parlamentarca, naprotiv, ono na čemu je insistirao predsednik Narodne skupštine Republike Srbije je bilo samo jedno, a to je - preneo je stav većine političkih stranaka koje su učestvovale u čitavom procesu, a to je da očekujemo od evropskih parlamentaraca da budu nepristrasni i da budu objektivni. Dakle, ne, da sa nama koji želimo da saslušamo sugestije i predloge i onih koji žele da razgovaraju sa evropskim parlamentarcima i oni koji ne žele da razgovaraju sa evropskim parlamentarcima, da sa nama razgovaraju o institucijama sistema, a da sa onima koji treba da odobrovolje, da učestvuju na izborima, razgovaraju u hotelskim lobijima. Priznaćete najblaže rečeno to je nekorektno. Što se tiče slobode medija, znam da mi ističe vreme, što se tiče slobode medija, znate vrlo je interesantno i pomalo licemerno kada Evropski parlament, ne kritikujem, ali kažem, kada Evropski parlament kaže da je zabrinut za slobodu medija u Srbiji, a mi postavljamo jedno jednostavno pitanje – zašto 2011. godine niste bili zabrinuti za slobodu medija u Srbiji kada je sastavljen izveštaj Verice Barać u kojem je eksplicitno, precizno, jasno sve definisano? Svaki sekund prostora i svako ko je uzeo sekund prostora i zauzeo sekund prostora u medijima nacionalne frekvencije, zašto tada gospodo niste bili zainteresovani za slobodu medija u Srbiji? Odgovor koji sam dobio na postavljeno pitanje je – nismo bili izvestioci. Izvinite, bili ste evropski parlamentarci. Ako su vam važni izborni uslovi, valjda su vam bili važni i te 2011. godine. Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. U danu za glasanje ćemo se opredeliti. Oba kandidata su kvalitetna, oba kandidata zaslužuju i oba kandidata mogu da budu članovi po našem mišljenju, ali u danu za glasanje ćemo se opredeliti kojeg ćemo kandidata podržati. Hvala.
Zahvaljujem se predsedniku poslaničke grupe SPS. Vreme predviđeno za poslaničku grupu je potrošeno. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvek postoji određena zebnja, ali ne kod nas u Narodnoj skupštini, već u jednom delu bivšeg režima kada god se bira neko od članova Saveta REM-a i kakvu god odluku da donese Narodna skupština i kakve god odluke da bude donosio tzv. REM, dva Dragana, jedan Đilas, drugi Šolak, pokušaće da predstave da je u Srbiji diktatura i da mediji u Srbiji rade isključivo po nalogu nekog diktatora. Ako se malo obrati pažnja na diskusiju jednog od mojih prethodnika, Marijana Rističevića, koji je jako lepo objasnio da u Srbiji preko jednog kablovskog operatera koji je u vlasništvu Dragana Šolaka, emituje se nekoliko prekograničnih televizijskih kanala koji se isključivo bavi političkom scenom u Srbiji, a svi akteri koji učestvuju u radu tih prekograničnih kanala nalaze se na teritoriji Republike Srbije i program nastaje na teritoriji Republike Srbije, onda se postavlja pitanje – da li je to u nekom diktatorskom režimu moguće? Kako smo došli do toga da sadašnjeg predsednika Aleksandra Vučića mediji koje kontrolišu Dragan Đilas i Dragan Šolak nazivaju diktatorom? Od, ne od 2012. godine pomirili su se oni da je SNS došla na vlast, da je DS izgubila vlast, ali su se nadali i činili su sve da one instrumente koje su imali tada, koristeći državne resurse pre svega za zarađivanje, odnosno sticanje bogatstva da će moći da ih nastave i kada dođe do promene režima. Kako nova vlast to nije dozvoljavala, kako je Dragan Đilas shvatio da bi bio još bogatiji morati puno da radi i da učestvuje na tržištu, mnogo toga da se odrekne i da neće više moći zajedno sa Šolakom da koristi te državne resurse i da enormno uvećavaju svoje bogatstvo, tako je Aleksandar Vučić postao diktator. Od tog trenutka. Legitimno je pravo da neko hoće da radi da zaradi novac, nije legitimno pravo da neko hoće da se bavi politikom da bi zarađivao ogroman novac. U tome se vidi smisao njihovog bavljenja politikom i radom tih prekograničnih kanala. Izneću samo jedan detalj koji sve to dokazuje. Uporno se pozivamo na međustranački dijalog koji smo i prihvatili, neki su sa posredništvom Evropskog parlamenta, neki su bez, ali ono što je najzanimljivije u onom delu koji je obavljan sa posrednicima Evropskog parlamenta, to je jedan zahtev koji su izneli Dragan Đilas i Dragan Šolak, imenjaci, a to je da jedna od tih prekograničnih TV kanala ili televizija dobije nacionalnu frekvenciju. Nema to nikakve veze sa izbornom kampanjom, nema to nikakve veze sa predstavljanjem kandidata na nekim predstojećim izborima, znaju oni da na tim izborima nemaju šta da traže, znaju da ne mogu da pobede, žele samo jedno. Dobijanjem nacionalne frekvencije Dragan Đilas i Dragan Šolak bi postali bogatiji za jedno 300, 400 miliona evra. Toliko košta televizija koja raspolaže nacionalnom frekvencijom pod uslovom da ima samo jednu kameru i jednu stolicu i jednu sobicu koja se zove studio, eto to je njihova svrha bavljenja politikom i ništa ih neće sprečiti da ukoliko u tom naumu ne uspeju, narodnu volju predstavljaju kao diktaturu. Podršku koju dobija predsednik Republike Srbije od građana Srbije predstavljaju kao diktaturu zato što je ta podrška nepodeljena, nedvosmislena, prestavljaće građane Srbije kao krezubu Srbiju koja ne zna da izabere svoje predstavnike, jel, jel te ta intelektualna elita treba da vlada, da bude još bogatija, a ta krezuba Srbija treba da služi isključivo njima. I, ni od čega neće prezati čak i od toga da i članove porodica predsednika Republike Srbije pokušavaju medijski da uvuku u kriminal i uvuku kriminalne obračune i organizovani kriminal koji je nastao i koji je eksploatisan najviše za vreme njihove vlasti. Dragan Đilas i Dragan Šolak nemaju svoju državu. Njima Srbija služi samo da budu još bogatiji i još moćniji, njima građani Srbije služe samo da budu opljačkani. Zato i na sledećim izborima, kad god oni budu bili, neće ni Dragan Đilas, ni Dragan Šolak krojiti Republiku Srbiju, izbornu volju njenih građana i vlast koju građani biraju, to jednom mora da im bude jasno, i niko im u tome ne može pomoći čak ni uticaj bilo kakav da se postavljaju članovi Saveta REM-a, da se dobijaju nacionalne frekvencije, da se maltene vlast osvaja na ulici, a ne na izborima, tu priču neka zaborave, 5. oktobar je bio pre 21 godinu, svi smo svesni kakvu nam je štetu napravio i garantujem nikad više se neće ponoviti.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Adam Šukalo. Izvolite.
Zahvaljujem. Na samom početku moram da kažem da je dosta teško čekati tri dana da se javite i da kažete nešto na temu, ali sa druge strane i slatko zato što znate da podrška ozbiljna koju ima SNS u snazi, veličini poslaničke grupe SNS Aleksandar Vučić – Za našu decu, ukazuje i privilegiju da svaki put kada možemo ovde da se javimo i kažemo važne stvari, pa iz tog razloga je važno integrisati u toj diskusiji koju već imate priliku da kažete i sve ono što je bila tema dnevnog reda prethodnih dana, jer nažalost ne možemo svaki put da se javimo, ne možemo da stignemo jer istekne vreme. Iz tog razloga oprostićete mi ako moja diskusija bude malo i šira u odnosu na kontekst i na temu koja je danas pred nama, a u svakom slučaju izbor članova Saveta REM-a je izuzetno važna tema i da biografije ljudi koji su predstavili to i Odbor za kulturu koji je nama predložio to, ima veliku odgovornost prilikom predlaganja ovih kandidata i da ćemo u svakom slučaju, a naravno nakon njihove verifikacije pratiti njihov rad, ali pre svega ovde u diskusijama sugerisati na sve ono što se dešava u sredstvima javnog informisanja, u medijima, na različitim portalima, na društvenim mrežama i svemu ostalom što je i širi kontekst možda u odnosu na sve ovo što govorimo danas. Iz tog razloga, nećete mi zameriti da se pre svega osvrnem na jednu temu koja je došla iz redova sadašnje opozicije, a ne znam koliko će oni dugo moći nositi tu kvalifikaciju opozicije, čini mi se da će neke druge snage i neke druge političke struje svi više potisnuti one koji sebe nazivaju etabliranom opozicijom, jer očigledno da oni lutaju u vremenu i prostoru, a pokušavaju ponovo da sebe kvalifikuju kao nekog ko je kredibilan. Znamo da njihov kredibilitet ne postoji pre svega ne zato što ih mi ne volimo, zato što su naši politički protivnici, već zato što se nisu kvalifikovali u onom periodu kada su obnašali vlast i znamo kakve posledice je Srbija, naše društvo imala nakon te dugogodišnje vlasti. U tom kontekstu meni je vrlo interesantno, a mislim da to treba da bude tema i Saveta REM-a, šta znači termin – refanšizam, koji određeni političari iz ovih grupacija konstantno u medijima koje imaju na raspolaganju svakodnevno, 24 sata u sedam dana da izgovaraju u tim medijima, tim portalima itd? Šta znači taj termin i da li je on povezan sa terminom lustracije meni zaista nije jasno, ali mi je jasno da bi oni da se svete. Ja bih samo da podsetim sve građane Srbije da pogledamo malo nazad, da kada god je neko pokušavao da se sveti, kada je došao u tu priliku, da je Srbija stradala, da su njeni građani stradali i da to nikad nije bilo dobro. Tako da, ta platforma koju oni zagovaraju u ovoj vrsti priče podrazumeva da mi u nekom budućem vremenskom periodu, ako bi oni ne daj Bože došli na vlast, treba li bi očekivati neko zlo. U tom kontekstu, kad već pričamo o revanšizmu, ja moram da kažem da ta ekipa pre svega ne može sebe nazvati nekadašnjim DOS-om, a i da se nazovu DOS-om mi u svakom slučaju ne bi imali problem na bilo koji način da ih pobedimo na izborima, niti su ovo devedesete kako oni pokušavaju svedu tu analitiku i da nas stave u taj kontekst. Iz tog razloga hoću samo da kažem da kako se SNS nosila u tom periodu kada su oni bili vlast i da napravim to poređenje sa tim revanšizmom koji oni danas najavljuju sa svim onim što su oni radili u tom periodu kada su obnašali vlast. Da postavim pitanje, šta znači taj revanšizam? Da li to znači da u periodu kada su oni vladali i ne daj Bože ponovo da dođu na vlast, da se podsetimo na sve ono kako je to bilo. Da se podsetimo da u periodu, evo politički samo da kažem, dok su oni bili vlast da je Crna Gora proglasila nezavisnost, da je lažna država Kosovo proglasila svoju nezavisnost, a da političke, ekonomske, privredne u kontekstu privatizacije i svega ostalog, u kontekstu pravosuđa, medija i svega ostalog, posledice koje su oni stvorili su trajne. Da podsetim malo i na to kako se SNS borila u periodu od osnivanja od 2008. do 2012. godine, pa da kažem da smo mi skromnijim resursima, imali na raspolaganju jednu radio stanicu „Fokus“ radio, gde je moj kolega Uglješa Mrdić, kolega Vlada Đukanović, Ksenija Vučić svakodnevno u razgovoru sa građanima, u otvorenom programu komunicirali i nisu se plašili da čuju glas naroda. Ili je možda pomoć nama u smislu dolaska na vlast bila možda poslednjih mesec dana mogućnost da na jednoj kablovskoj maloj televiziji „Kopernikus“ uoči majskih izbora 2012. godine neko od nas, od naših funkcionera tadašnjih i kandidata gostuje na toj televiziji. Ili, treba to da poredimo sa ulogom žrtve koju oni danas predstavljaju i na međunarodnom planu, na unutrašnjem, da oni nemaju prostora u medijima sa setom televizijskih kanala koje oni imaju na raspolaganju, portala, medija, radio stanica, svih nedeljnika praktično osim jednog, dnevnih novina gde oni prosto, ako to pogledate sada i napravite jednu komparaciju, nemaju temu, odnosno njihova tema je revanšizam. Znate šta, mi kada dođemo, mi ćemo to sve da počistimo, mi ćemo revanšizmom, lustracijom, a mi treba da budemo u strahu zato što to neko do njih najavljuje. Mislim da njihova imena ne treba ni spominjati koliko su jadni i koliko su bedni u smislu svega onoga što predstavljaju. Da bi kredibilitet tih političara istakli na videlo ja ću navesti jedan primer u smislu tog revanšizma ili lustracije, kako bi je trebali na pravi način nazvati, da su oni takav zakon jedan i usvojili 2003. godine. Taj zakon se zvao Zakon odgovornosti za kršenje ljudskih prava i usvojen je 2003. godine, a važi do 2013. godine. U tom periodu kada su oni to najavljivali nakon petooktobarskih promena 2000. godine, ništa od svega toga nisu uradili, nisu sproveli. Prema tome, kredibilitet za tu temu ne postoji uopšte. Znači, ne samo da ste vi to najavili, ili već ste i usvojili u vašim skupštinskim većinama, znamo i kako ste pravili skupštinske većine i većinske i manjinske i da nije postojalo ni preduslova, ni političke volje u svemu tome i sada ponovo pokušavate to da najavite. Srpska napredna stranka kada je došla na vlast, prvo manjinski, pa onda 2014. godine i preuzela potpunu odgovornost kada je premijer Aleksandar Vučić postao, nije se nikome svetila. Možda će to neko politički reći da je to greška, ali mi smatramo da je to i hrišćanski, i ljudski i politički ispravno, jer smo mi gurali priču napred, gledali smo kako da podižemo Srbiju sa kolena na koje su je oni bacili i da nikada više ne dolazimo u tu poziciju da radimo ono što su nažalost oni u tom proteklom periodu, ne samo radili, već su pravili štetu. Mi to nećemo u svakom slučaju dopustiti, ali ono što je važno u svemu ovome istaknuti da svu političku snagu koju mi imamo ovde u parlamentu, rejtingu koji imamo među građanima ćemo iskoristi o svemu ovome što možemo svakodnevno da vidimo, to je da podižemo Srbiju, da podižemo je na političkom planu, da je podižemo na infrastrukturnom planu, na ekonomskom planu, na planu borbe protiv kriminala i korupcije i svega ostalog, a mi svoj fokus, svoje vreme nećemo trošiti na bilo kakav revanšizam. Mi očekujemo samo od pravosudnih institucija, od svih onih koji u državi Srbiji treba da rade svoj posao da i ono što je bilo u proteklom periodu ako nije zastarilo, a nažalost većina toga je zastarilo, da se procesuiraju i bez obzira na ime i prezime. Nećemo sejati strah, nećemo slati poruke bilo kakvog revanšizma, nećemo slati poruke bilo kakve osvete, jer za sam kraj da ponovim, kad god je neko u svojim političkim platformama spominjao osvetu Srbiji, Srbija, njeni građani su stradali. Zato Srpska napredna stranka, naša poslanička grupa će se boriti za napredak, za saradnju, za jedinstvo i za sve ono što za našu decu, za budućnost naše dece znači, a to znači snažna, jaka, ozbiljna Srbija koja ide napred.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Adamu Šukalu. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem pretres o listi kandidata za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Gordana Čomić, ministar za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog; Mina Rolović Jočić, državni sekretar Ministarstva za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog; Nina Matić, pomoćnik ministra za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog; Ivana Joksimović, vršilac dužnosti pomoćnika ministra za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog i Svetlana Đorđević, samostalni savetnik u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Jelena Žarić Kovačević i Đorđe Komlenski, kao i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Da je obrnut redosled rasprave bilo bi mnogo jednostavnije i jasnije obrazlagati amandmane, gde prvo Zakon o rodnoj ravnopravnosti, ali naravno, Poslovnik je Poslovnik, onda ćemo ići ovako. U ovom zakonu, vezano za predloženi član 2. predložio sam da se iz njega briše član 3. koji govori o segregaciji i to iz dva razloga, jer smatram da je segregacija vrlo ozbiljan prestup kojem nije mesto u Zakonu o zabrani diskriminacije, njemu je mesto u krivičnim zakonima i takvim odredbama kako bi bile daleko preciznije, primenljivije i bile na odgovarajući način podložne sankcijama, je mesto u Krivičnom zakonodavstvu, samim tim trebalo je da proistekne iz rada i nadležnosti Ministarstva pravde. Ne omalovažavam rad kolega koje su radile na ovom predlogu, ali ovako definisano i ukoliko ostane u zakonu o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije, samim tim su implementirano kao deo Zakona o zabrani diskriminacije, može stvoriti ozbiljne probleme u primeni samog zakona. Jednostavno to je nešto što je bila moja želja da se kroz ovaj amandman koriguje, a u nekom budućem vremenu imajući sve to u vidu definiše kroz Krivični zakonik.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka, Čomić.
Segregacija kako je definisana u Predlogu izmena i dopuna Zakona o zabrani diskriminacije, kaže da je segregacija svaki akt kojim fizičko ili pravno lice razdvaja bez objektivno i razumnog opravdanja druga lica ili grupu lica po osnovu ličnog svojstva kako je definisano u članu 2. stav 1. člana 1. ovog zakona, a dobrovoljna odvajanja od drugih lica na osnovu ličnog svojstva ne predstavlja segregaciju. To je ljudsko pravaški termin i to je ono što se dešava u životu u Srbiji, jer imate ne teritoriji Republike Srbije osnovne škole koje su primer segregacije, na primer u gradu Nišu i nije jedino, gde su u jednu školu smeštena sva romska deca, zbog toga što roditelji ne žele da romska deca idu u isto odeljenje sa njihovom decom. Koliko je to krivično delo? Ni malo. Koliko je dopušteno? Nikako. Zato je segregaciji mesto u ovom zakonu, jer nije to jedini primer da su segregaciji skloni mnogi koji sami za sebe vrlo autoritativno govore kako su tolerantni, kako su puni razumevanja za različite od sebe, ali u relanosti imate da neće da izdaju stan Romima ili neće da im deca idu u školu sa Romima ili na bilo koje drugo lice različito od njih po etničkom i po nacionalnom poreklu. To je razlog zašto ne prihvatamo ovaj amandman. Da li će biti problema u primeni? Naravno, kao i uvek kada se poriče realnost diskriminacije nekih lica.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, prof. dr Vladimir Marinković.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Uvažena gospođo ministara, dame i gospodo narodni poslanici, nešto bih rekao što nisam stigao kada je bila rasprava u načelu o predlozima zakona o rodnoj ravnopravnosti i zabrani diskriminacije. Ono što je suštinski važno da se napomene da je Srbija ostvarila ogroman napredak u ove dve oblasti i može da se svrsta u rang modernijih i razvijenih zemalja EU kada je u pitanju zabrana diskriminacije, kada je u pitanju borba protiv diskriminacije po bilo kom osnovu i principu. Smatram da je jako dobro što ćemo sigurno kao većina u Narodnoj skupštini Republike Srbije glasati za oba ova zakona, ali to ide u prilog još snažnijoj podršci, borbi protiv diskriminacije i naravno borbi za posebno prava žena i svih onih koji definitivno jesu, iako živimo u 21 veku, veku četvrte industrijske revolucije, naučnog i tehnološkog razvoja, to je nešto sa čime se suočavamo u svakodnevnom životu i radu. Posebno bih napomenuo to da je Republika Srbija napravila jedan jasan institucionalni koncept, institucionalni okvir za borbu protiv ovakve vrste pojava, koja naravno negativno utiče na sam razvoj države, na modernizaciju, pa i na kraju krajeva na naš ekonomski razvoj i prosperitet, s obzirom da je praksa pokazala da posebno u politici, da kada imamo zastupljene žene i kada one imaju mogućnost da u jednom većem broju budu zastupljene, posebno u procesu rukovođenja u državnim institucijama, da srazmerno tome imamo i dodatne rezultate i dodatne mogućnosti za našu državu. Ono što je jako važno i što bih napomenuo, vama gospođo ministar, da se za to zajedno izborimo u narednom periodu, to su ekonomska prava žena, to su mnogi projekti i ambijent koji treba da se napravi kako bi se žene ekonomski osnažile. Mislim, da je to ključni aspekt, to je ključna stvar kako bi pitanje ravnopravnosti, kako bi oblast ravnopravnosti pa i antidiskriminacije, na kraju, krajeva, doveli do nekog nivoa gde ćemo o tome govoriti samo u nekom filozofskom aspektu, dakle govoriti o nekim retkim pojavama koje mogu da se dese u našem društvu. Dakle, ključna stvar je da imamo što više projekata u okviru unapređenja ženskog preduzetništva i da napravimo sam ambijent kako bismo bi se žene brže i što hrabrije odvažile da pokreću privatne inicijative, preduzetničke inicijative i kako bi bile što nezavisnije. Mislim da je to ključ ovog problema. Mislim da politika kvota, ona jeste dobra za početak, pokazala je neke svoje rezultate, ali mislim da ćemo konačni rezultat i uspeh pokazati samo tada kada budemo imali takav ambijent da bez razlike, bez obzira ko kom rodu pripada ili polu može da pokrene sopstveni biznis, da se zaposli na bilo kom mestu, a da pri tom ne bude na bilo koji način diskriminisan. Mislim da mi tim putem definitivno idemo. Kada se uporedim sa nekim mnogom razvijenim zemljama, sada govorim u oblasti u kojoj ja dovoljno informacija i gde sam na izvoru informacija, recimo o pitanju učešća žena u politici, mislim da imamo sjajne rezultate, mislim da je tu faktički Srbija pokazala da ima dovoljno političke volje da pokaže da možemo da se izborimo sa problemom i možemo jednog dana, u skorijoj budućnosti, da kažemo da diskriminacije, apsolutno nema. Zemlja koja je simbol, koja je bastion demokratije i demokratskog uređenja, dakle, SAD u svom kongresu koji broji oko 550 članova ima negde u poslednjem sazivu oko 80 žena. Prethodni saziv je imao oko 50 žena, tako da je to neki broj koji se kreće između devet, do sada nekih 15%. Svi znamo da u Narodnoj skupštini Republike Srbije ima, ja mislim, 94 poslanice, da postoji i da dobro funkcioniše i radi Ženska parlamentarna mreža. O tome ste i vi pričali. Na kraju, krajeva učestvovali ste u radu te mreže, a mi sa druge strane smo to svojski podržavali, kao nešto što je jako dobra inicijativa i nešto što unapređuje rad Narodne skupštine Republike Srbije i jedan dobar primer ženama u celoj Srbiji, ne samo ovde u Beogradu, da imaju mogućnost, imaju okvir, imaju dobar signal i dobru političku volju da se bore dodatno za svoja prava, bilo gde da žive, bilo gde da rade. Naravno da ćemo se boriti zakonskim ostvarivanjem jednog kvalitetnog zakonskog okvira da ne smeju da budu diskriminisane po bilo osnovu. Stoga, što jeste poenta i gde želim da poentiram u ovom govoru je to da predsednik Aleksandar Vučić i SNS imaju političku volju da pitanje rodne ravnopravnosti i pitanje antidiskriminacije rešavaju na jedan sistemski, strateški, postupan način koji će kao glavni rezultat imati jedno društvo jednakih šansi za sve ljude koji apsolutno neće na dnevnom nivou imati ovu temu o kojoj govorimo prethodnih nekoliko dana, već ćemo govoriti o tome ko je kvalifikovaniji, ko je bolji za određenu direktorsku poziciju ili poziciju u Vladi Republike Srbije, državnoj instituciji, bez obzira kom polu i rodu pripada. Sa takvom politikom ćemo nastaviti. Srpska napredna stranka će zdušno i u narednom periodu podržavati ovakvu politiku, ovakve inicijative, s obzirom da želimo jedno kompetitivno društvo, gde podrazumevamo gde žene i muškarci imaju ista prava kako bi se takmičili u toj tržišnoj utakmici. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dobro da ste pomenuli i SAD, zbog toga što je u raspravi o amandmanima ovakvih zakona kojima se menjaju društveni odnosi i kojima se propisima zabranjuje ponašanje zasnovano na predrasudi, dobro pogledati u poslednjih stotinak godina, kada je segregacija u pitanju. Šezdesetih godina je devojčica Rubi, crna devojčica, išla u pratnju u školu sa federalna agenta i sa maršalom. Cela Amerika je smatrala da je to nedopustivo, da crna deca idu zajedno sa belom decom u školu. Tek nedavno, u suštini kao društvo, SAD se suočavaju sa svim razmerama rasizma kao sredstva, kao ličnog svojstva koje se bira za nemilosrdnost prema različitim po boji kože. Ono što je važno da tamo postoji dijalog o tome. Ono što mi želimo da izgradimo je dijalog u Srbiji je u tome zašto imamo segregaciju? Žene koje ste spominjali, takođe su bile meta segregacije, zato što su žene, samo zato nisu mogle da idu u iste razrede, u ista odeljenja sa dečacima, samo 70 ili 100 godina posle toga. Škole za devojčice su otvarane kasnije nego škole za dečake. Imate jednu volju u društvu da zbog nekog ličnog svojstva nemilosrdno se ponaša prema nekome, pojedincu ili društvenoj grupi. I ono sa čime sa ja slažem, a to je da je Srbija čvrsto rešena da gradi kulturu ljudskih prava i da se bavi ženskim ljudskim pravima i antidiskriminacijom, to je da se zajedno borimo za to da takva volja za nemilosrdnim ophođenjem prema bilo kome različitim od nas se kruni onoliko brzo koliko ćemo svi ulagati energije u to.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Života Starčević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o zakonu u pojedinostima, mislim na izmene i dopune Zakona o diskriminaciji, i o Zakonu o rodnoj ravnopravnosti. Ja bih kao šef poslaničke grupe, danas rekao i nešto što nismo govorili kao poslanička grupa, u načelu. Mi kao poslanička grupa ćemo svakako u danu za glasanje podržati oba ova zakona iz razloga što smo pažljivo čitali oba zakona, pažljivo ih analizirali, i videli da tu ima dosta dobrih rešenja i da se tu dosta vagalo i merilo, kada su u pitanju pojedina rešenja, koja su, sa stanovišta između ostalog i nas, iz Jedinstvene Srbije i naše politike, dosta važna i da nisu pređene neke linije, koje recimo mi smo sami sebi postavili u političkom programu. Jedinstvena Srbija se uvek zalagala i za zabranu diskriminacije, odnosno protiv diskriminacije, uvek se zalagala i za rodnu ravnopravnost, i da je to tako, govori i činjenica da smo kao politička stranka na najvišu političku funkciju koju imamo, a to je potpredsednica Narodne Skupštine Republike Srbije, izabrali ženu, damu, Mariju Jevđić, i ponosni smo na to. Mi smatramo da zakon o rodnoj ravnopravnosti, čak i nije potrebno donositi, jer rodna ravnopravnost, je civilizacijska tekovina, nešto što je normalno, nešto što se podrazumeva. Mislimo da to nije pravno pitanje koje treba regulisati zakonom, ali smo svesni i te potrebe. Mi ljude ne delimo ni po polu, ne delimo ni po nacionalnosti, po veri, po boji kože, mi ljude posmatramo sa stanovišta njihovih ljudskih karakteristika, posmatramo sa stanovišta njihove časti, njihove istinoljubivosti, po tome da li poštuju svoju tradiciju, kulturu i kako se odnose prema svojoj državi, kako se ponašaju kao građani države u kojoj žive i to su jedini parametri sa kojima, i sa stanovišta, sa kojih mi posmatramo ljude, a svakako ne po nekim svojim specifičnostima i osobenostima. Međutim, dok mi ovde govorimo o rodnoj ravnopravnosti postoje ljudi poput Dragana Đilasa koji sebi daju pravo da tuku bivšeg bračnog druga i najbliže članove porodice i to sve pred decom. Dok mi ovde danas govorimo o rodnoj ravnopravnosti postoje ljudi poput Dragana Đilasa koji se kriju iza suprotnog pola i isturaju suprotni pol kako bi promovisali njega lično i služili kao svakojaki štit. Dok mi danas govorimo o rodnoj ravnopravnosti postoje ljudi protiv Dragana Đilasa koji plaćaju žene da vređaju druge žene poput slučaja kada je jedna od tih njegovih žena i radnica izašla ispred jedne javne ustanove u jednom gradu i iznela najteže moguće uvrede protiv svih žena koje rade u Javnom sektoru u tom gradu. Dok mi danas govorimo o rodnoj ravnopravnosti postoje ljudi protiv Dragana Đilasa koji zloupotrebljavaju tešku i problematičnu situaciju jedne maloletne devojčice zarad sticanja najjeftinijih mogućih političkih poena. Dok mi danas govorimo o zabrani diskriminacije imamo ljude poput Dragana Đilasa koji sebi daju za pravo i stavljaju se iznad ostalih, pa prete saobraćajnom policajcu koji je samo radio svoj posao, preti novinarima koji su samo radili svoj posao, preti studentima na ulici samo zato što su izgovorili nešto se njemu ne sviđa. Iako mi iz Jedinstvene Srbije smatramo da ovakav zakon i ovakvi zakoni nisu potrebni jer su civilizacijsko dostignuće, jer su nešto što se podrazumeva i što je normalno zbog ovakvih ljudi, svesni smo potrebe donošenja ovog zakona, odnosno ovih zakona. I, dok mi ovde danas, ali ne samo danas i svakoga dana donosimo zakone kojima se država Srbija uređuje, kojima državu Srbiju činimo boljom, efikasnijom, bezbednijom, snažnijom, postoje ljudi poput Dragana Đilasa i Marinike Tepić koji čine sve da oslabe lažima oblate i na svaki način destabilizuju državu koja im je dala sve, koja im je dala slobodu, koja im je dala mogućnost školovanja, obrazovanja, koja im je dala mogućnost korišćenja raznoraznih životnih šansi u kojoj žive i rade. Zašto to rade? Zato što oni iz dna duše mrze snažnu Srbiju, zato što mrze tradicionalnu srpsku kulturu, tradiciju, običaje. Oni čak, čini mi se, mrze i multietničnost Srbije, jer njima svaka nacija smeta. Oni negiraju naciju, oni negiraju nacionalne kulture, oni negiraju nacionalne tradicije. Za njih je sve to seljačko, za njih je sve to primitivno, oni mrze iz dna duše i Šumadinca i Lalu i Eru i Bunjevca i Zaplanjca, jer su oni sve ono protiv čega su oni i ono što oni najviše mrze. Oni bi da ruše i porodicu kao osnovni stub našeg društva. Oni žele svet u kome će vladati bez izbora, u kome će vladati bez zakona i u kome će svi ljudi biti njihov plebs. Upravo zato su oni napali i Dragana Markovića Palmu, jer je on tipičan predstavnik te države, odnosno te Srbije koju oni iz dna duše mrze. On je porodičan, čuva tradiciju, poštuje crkvu, neguje tradicionalnu kulturu, voli svoje ognjište, zalaže se za jedinstvenu Srbiju državu u kojoj će svi narodi se ponositi svojim identitetom, državu u kojoj će se svi narodi međusobno poštovati, uvažavati, državu koju poštuju i kojoj veruju. E, takvu Srbiju oni žele da prikažu kao izopačenu, takvu Srbiju oni žele da pokažu kao nazadnu, kao dekadentnu, jer upravo Šumadinci, Ere, Lale, Bunjevci, Zaplanjci su najveća prepreka u ostvarivanju njihove orvelovske nadnacionalne, nadinstitucionalne i antidemokratske vladavine. Jasno im je da Šumadinci, Ere, Bunjevci, Zaplanjci i ostali, nikada neće podržati njihovo nametanje vrednosti, njihov pokušaj nasilnog menjanja svesti, destrukcije tradicije i tradicionalne kulture, morala i porodice, ali šumadijski hrast slobode, samosvojnosti, jedinstvenosti je duboko u korenju, čvrst je i zdrav, a njegove grane dopiru do svakog dela Srbije. Taj hrast je izdržao i mnogo veće nevolje od Marinike Tepić i Dragana Đilasa. Srbija je pokazala kroz istorija, a pokazuje i danas da može i nacionalno i demokratsko, da može i tradicionalno i moderno, da može biti svoja ali deo sveta. Dok mi danas, i ne samo danas, donosimo zakone i gradimo i jačamo institucije države, Marinika Tepić ispred vrata Višeg tužilaštva prošle nedelje nakon davanja iskaza, ne trepnuvši slaže kako je tužilac obećao da će predmet prebaciti iz tužilaštva u Kraljevo za tužilaštvo za organizovani kriminal, iako zna da ne postoji zakonski osnov za to, iako zna da se o tome nije ni govorilo u tužilaštvu, ali ona jednostavno igra svoje lažljive igre sa institucijama ove države, nateravši tužilaštvo koje je predano radilo svih ovih dana, koje se nije oglašavalo i samo radilo svoj posao, da mora da demantuje njene navode. Zašto je to radila? Zato što nije imala šta da kaže tužilaštvu, jer nema ni žrtava, nema ni svedoka, pa je onda kao kockar koji nema nikakve karte u rukama počela da podiže ulog, nije joj prvo valjalo tužilaštvo u Jagodini, tražila je da se izmesti. Kad je izmešteno u Kraljevo, sad joj ne valja ni Kraljevo, traži tužilaštvo za organizovani kriminal u Beogradu, može i Hag, može i Mauricijus, može šta god, ali činjenice ostaju. Gde god da bude ona nema dokaza, ona nema žrtava, jer sve što je rekla je slagala, sve što je rekla je izmislila i sve je to u fikciji i u okviru njenog kruga pokvarenosti. Juče je Sanda Rašković Ivić na jednoj od tih njihovih televizija rekla: " Evo, vidite šta se dešava u Srbiji dok Igora Jurića policija privodi", kako ona kaže, a nije privela, već je samo pozvala da bi se informisala o njegovim navodima organizovane pedofilije u Srbiji, "Dragan Marković Palma grmi na nacionalnim televizijama." Pa, zar Sanda Rašković Ivić sebi daje za pravo da ona presudi, a da taj kome ona sudi unapred i svojim lažima, jer je sve što je izrekla slagala, takođe, i to je demantovao profesor Veraldi, i to sam pričao ovde, da se ne ponavljam i pismom ambasadoru Srbije u Italiji i časopisu "Vreme", decidno demantovao, ona ne da, ne dozvoljava, zabranjuje da se neko brani od njenih gnusnih, niskih, najogavnijih laži.To su radili Fariseji, nekada i zato tu ekipu i nazivam farisejima srpske političke scene. Naravno, samo mogu da joj kažem da ona ne može da manipuliše građanima Srbije. Građani Srbije nisu njeni pacijenti. Građani Srbije znaju da razmišljaju, znaju da rasuđuju i vrlo dobro znaju da donose vrlo razumne i vrlo odgovorne odluke. Oni su kukavice. Dragan Đilas, a i svi ostali koji tuku žene, koji ih zlostavljaju, koji ih zanemaruju, jesu kukavice. On je to pokazao i time što nije prihvatio, odnosno odbio je TV duel sa Draganom Markovićem Palmom. Danas ga je Dragan Marković Palma pozvao da idu i na poligraf, jer građani Srbije zaslužuju istinu, zaslužuju da se sazna ko je ovde i u ovoj celoj situaciji lagao, jer ova afera koju je osmislio i finansirao Dragan Đilas jeste uznemirila javnost Srbije, jeste uznemirila građane Srbije. Građani Srbije imaju pravo da saznaju šta je istina, ali oni kao kukavice izbegavaju da se suoče sa istinom, izbegavaju da se pogledaju u oči sa onima koje lažno optužuju. Pretpostavljam da će izbeći i poligraf. No, da se vratimo mi opet na ovu našu temu. Srbija je demokratska, Srbija je snažna, Srbija je svoja, Srbija je deo sveta. Videli smo prekjuče da srpska istina izlazi na videlo. Imali smo jednu veoma važnu izjavu predsednika Češke, izjavu kakvu do sada nismo mogli da čujemo i to je veliki uspeh današnje Srbije. Taj uspeh ne mogu da ponište ti fariseji političke scene, kao što je Dragan Đilas, kao što je Marinika Tepić i ostala svita i bratija. Srbija je danas poštovana. Mi ćemo ovde izglasati i zakon o rodnoj ravnopravnosti i mi ćemo ovde izglasati zakon o zabrani diskriminacije i učinićemo Srbiju još bližom svetu, učinićemo je još snažnijom i još uspešnijom. Još jednom ponavljam, mi kao poslanička grupa ćemo u danu za glasanje glasati za ove zakone. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Reč ima predlagač, Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ovim amandmanom sam ja predložio da se član 3. briše. Članom 3. je bilo predloženo od strane predlagača da se član 7. Zakona o zabrani diskriminacije menja i glasi tako što on dobija jedan ogroman prostor za pogrešno ili namerno pogrešno tumačenje, jer kaže – posredna diskriminacija postoji ako na izgled neutralna odredba, kriterijum ili praksa… Šta je to naizgled neutralna odredba, kriterijum ili praksa se uopšte ne definiše ni na koji način, podleže jako širokom tumačenju, čak i oni koji nisu kvalifikovani da tumače ovako komplikovane i teške odredbe. Onda kaže, da preskočim deo – osim ako to objektivno, opravdano, legitimnim ciljem, a sredstva za postizanje tog cilja su primerena i nužna. Ovakva definicija, bez obzira što se predlagač zakona pravda time što se usklađuje sa evropskim zakonodavstvom, sa direktivama, itd. jednostavno, za srpsko zakonodavstvo, ovo je srpski zakon, je apsolutno neprimerena, neprimerena za način na koji se u Srbiji može funkcionisati. Ova odredba nije bila moguća da se popravi na drugi način amandmanom. Smatram da je ranija odrednica koja je postojala u zakonu daleko kvalitetnija, pa onda neka predlagač pronađe odgovarajuća i precizno rešenje koje neće pružati mogućnost za raznolika tumačenja možda potpuno identičnih situacija. Hvala.
Reč ima ministarka. Izvolite.
Zahvaljujem. Posredna diskriminacija ne što je samo neophodno da bude u okviru zakona zbog evropske direktive, nego je vrlo očita i životna u praksi i možete da nađete sijaset primera kada imate neutralnu odredbu, a onda odjedanput vidite da neutralna odredba se primenjuju kroz de fakto diskriminaciju, dok je de jure ne možete naći. Imate čak i teže primere u Srbiji u ja ću vam navesti dva. Prvi je, na primer, da Zakon o nacionalnim savetima obavezuje lokalne samouprave da u lokalnim samoupravama u javnim službama, agencijama, svim nivoima javne vlasti imaju zaposlene pripadnike nacionalnih manjina koji žive na njihovoj teritoriji u odgovarajućem procentu i onda se to ne dešava ili se dešava da se za tako sistematizovano radno mesto zapošljava lice koje nije pripadnik ni jedne nacionalne manjine. Ono što je vrlo lako dokazati jeste da se čak i na takvoj odredbi koja je afirmativna, ali se u praksi očituje kao diskriminacija naročito su žrtve Romi. Drugi primer su neutralne odredbe koje se tiču radnih prava i kad pogledate sadržaj odredbe, vidite da je ona neutralna, a kad pogledate, recimo, stanje u korporaciji ili među državnim službenicima, po Zakonu o državnim službenicima, ne Zakonu o radu, onda vidite jasnu, ali vrlo jasnu posrednu diskriminaciju nekih lica ili grupa lica na osnovu njihovog ličnog svojstva. Kada to nije slučaj? To je ovaj drugi deo koji vas buni. Ako imate objektivno legitimne ciljeve. Jedan korpus zakonodavstva u Srbiji ima te legitimne ciljeve i oni podrazumevaju da ako hoćete da se okruni nepravda u jednakom postupanju prema nejednakima, onda morate nejednakima, različitim malo u odnosu na većinu, stvoriti šansu da zaista zajedno sa većinom sklone od sebe uzroke diskriminacije, tako da Ministarstvo ostaje pri Predlogu zakona.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Gospodine Komlenski, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Iskreno rečeno, bio sam iznenađen kada ste prihvatili amandman na član 7, a niste prihvatili amandman na član 5. Prvo, u prvom pasusu ima jedna slovna greška, gde fali jedno slovo „e“ pri kraju rečenice. U predlogu piše: „uvrdljivo“ umesto: „uvredljivo okruženje“. U stavu 2. sam predložio da se malo preciznije definiše svako verbalno, neverbalno ili fizički neželjeno ponašanje. Znači, moj predlog je da polno uznemiravanje u smislu ovog ovog zakona bude svako svesno i namerno verbalno, neverbalno ili fizičko neželjeno ponašanje itd, koje ima za cilj, jer ako kažete „koje ima za cilj“ onda taj ko je vređao verbalno ili neverbalno je to morao da uradi svesno i namerno. Ako to nije radio svesno i namerno, onda nema cilj, onda je to potpuno besciljno. Znači, ovaj stav koji predlažete zaista gubi smisao bez ovog dodatka – svesno i namerno. U krajnjem slučaju, može da dovede do toga da pod udar ovog zakona dođu osobe, bez obzira što su punoletne, čija lična svojstva ne bi dozvolila da budu gonjene ni prekršajno, ni krivično. Znači, mora da postoji očigledna svesna namera da se postigne cilj, a cilj je vređanje, da bi to bilo sankcionisano. Znači, nema cilja ako nema svesti o tome šta se hoće i namere da se upravo baš to hoće. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka. Izvolite.
Ostajemo pri formulaciji koja je u Predlogu zakona iz najmanje dva razloga. Ako vi smatrate da ljudi koji namerno diskriminišu druge ljude nemaju svest o tome da to rade, onda možemo da otvorimo dijalog o tome imaju li ili nemaju i zašto diskriminišu druge ljude. O njihovoj nameri može da se govori samo ako uključimo i to da ćemo kvalifikovati i umišljaj kao delo. Diskriminacija, verbalna, neverbalna, polno uznemiravanje, dešava se zato što se smatra da je to prihvatljivo. Počinilac takve diskriminacije možda ima svest, ali nema etički odnos prema tome da ne možeš omalovažavati, uznemiravati ženu sa kojom radiš, ženu na ulici, ženu u samoposluzi, Roma koga sretneš. Ne možeš, ne smeš, zabranjeno je takvo postupanje. Ali, ja sam vama zahvalna za uvršćenje svesnog delovanja u ovaj zakon, pošto ćemo najverovatnije upravo na osnovu vaše ideje imati jedan ozbiljan društveni dijalog sa pitanjem - zašto ste nemilosrdni prema različitima i slabijima od sebe? Tu će biti i narodni poslanici i akademska zajednica, profesori univerziteta, stručna udruženja, civilno društvo, da raščivijamo kako se to bira da uznemiriš nekoga i da ti se to sviđa, kakva je to svest, da maltretiraš neku osobu različitu od sebe, polno, ili kako god, verbalno, neverbalno, i da ne razumeš da je to nedopustivo. Tako da, ostajemo pri formulaciji, ali sam zahvalna za ideju da se o tome vrlo ozbiljno razgovara.
Hvala. Narodni poslanik Uglješa Mrdić ima reč.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi gospodine Orliću, uvažena gospođo ministarka sa svojim saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici i građani Republike Srbije, ako se igde poštuju ljudska i manjinska prava u Evropi, to je svakako u našoj Srbiji. Srbija je u više navrata i u sadašnjem periodu i prethodnih godina pokazala da je Srbija i zemlja i vladavine prava i poštovanja svih mogućih ljudskih i manjinskih prava, i što, naravno, samo potvrđuju izmene zakona i svi ovi amandmani da Srbija uvek ima sluha da se menja na bolje, ali isto tako, da poštuje svoju tradiciju. Moram na početku svog današnjeg izlaganja da istaknem da je na današnji dan 1999. godine, od strane NATO agresora bačeno nekoliko bombi na Kliničko-bolnički centar „Dragiša Mišović“ u Beogradu i da je stradalo sedam gardista, tri pacijenta i jedan čuvar. To je strašan zločin koji se ovde dogodio. Srbija se branila, Srbija je tada bombardovana. To polako, ne polako, nego sasvim sigurno u svetu shvataju svi grešku koja je napravljena. Ovom prilikom želim da iskoristim i da čestitam predsedniku prijateljske Češke Republike, koji je shvatio grešku koju je napravila Češka, grešku koju je napravio NATO pakt. Češka je, čini mi se, dve ili tri nedelje pristupila NATO paktu uoči sramnog NATO bombardovanja Savezne Republike Jugoslavije, ali predsednik Zeman je iskoristio priliku da se izvini srpskom narodu, Srbiji i predsedniku Aleksandru Vučiću, i isto tako da podseti da se srpski narod bio uvek prijateljski nastrojen prema našem sada bratskom, prijateljskom češkom narodu i 1938. godine i u posleratnom periodu, kada je tadašnja Čehoslovačka bila u nimalo zavidnoj situaciji kada se nalazila između udara zapada i istoka. Srpski narod je bio tu. Srpski narod je uvek bio uz svoje prijatelje. Srpski narod je bio uz Češki narod. Predsednik Zeman je shvatio da se Češka ogrešila o Srbiju i sprski narod, ali srpski narod, Srbija i svi građani Srbije su uvek pružali ruku svim drugim narodima i koji žive na teritoriji Srbije i koji žive u okolnim državama. Cela ova priča i ova sjajna akcija države Srbije, što se tiče vakcinacije, samo pokazuje da Srbija pomaže, Srbija voli, Srbija neguje svoje komšije. Srbija spašava živote. U Srbiji, na sreću, sve veći i veći broj je vakcinisanih ljudi. Srbija daje vakcine i Hrvatskoj i Crnoj Gori i Severnoj Makedoniji i BiH. Srbija se izgradila zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću u jednu modernu, demokratsku državu, koja jača ekonomski sve više iz godine u godinu, u kojoj se poštuju ljudska i manjinska prava, koja je objavila žestok rat mafiji i gde vidimo prve rezultate u borbi protiv mafije. Ali, ono što mene zabrinjava kao narodnog poslanika poslaničke liste Aleksandar Vučić – Za našu decu i člana SNS, a pre svega kao građanina Republike Srbije, je jedna bolesna, ostrašćena, umobolna kampanja koja se vodi protiv prvog čoveka države Srbije Aleksandra Vučića i njegove porodice. Iz dana u dan vidimo žestoke i sramne napade i vidimo i osetimo divljanje Đilasovih medija. Ponovo je meta predsednikov sin Danilo Vučić, koji je kriv samo zato što je sin predsednika Srbije. Da li se štite njegova ljudska prava? Ponovo je na meti i Andrej Vučić, koji je kriv samo zato što je brat predsednika Republike. Ponovo je na meti gospodin Anđelko Vučić, koji je kriv samo zato što je otac predsednika Srbije. Kakva je tu uloga, što se tiče poštovanja ljudskih prava, ali što se tiče i onoga o čemu smo danas raspravljali, i REM-a i svih onih drugih koji su zaduženi za kontrolu elektronskih medija i svih drugih medija? Pa, onda imamo, nisam mogao to ni da pokažem, a ne mogu ni da prepričam, jednu strašnu karikaturu u dnevnom listu „Danas“, koja govori samo o tome da pojedini mediji kao da pružaju podršku kriminalnim klanovima. Da ne govorim o izlaganju vanrednog profesora državnog Pravnog fakulteta u Beogradu, profesora Vladimira Vuletića. Opet je udario na porodicu Vučić i najstrašnije moguće vređa Danila Vučića. Da li u Srbiji imamo situaciju da se ne poštuju prava porodice Vučić? Da ne govorimo o napadima na četvorogodišnjeg Vukana, koji je kriv samo zato što je sin predsednika, da ne govorimo o sramnim napadima na Milicu Vučić. I o tome ćuti većina medija, o tome ćuti većina raznih organizacija, da ih sada ne nabrajam. Ko njih brani? Hajde za početak da povedemo malo računa o bezbednosti porodice Vučić i svih porodica u Srbiji. Ali, sada govorimo o kršenju ljudskih prava porodice Vučić. Hajde za početak da nadležni organi, policija, tužilaštvo, BIA, odrade ono što je do njih. Ja ovim putem, kao narodni poslanik, upućujem jedan javni apel da se pojača bezbednost predsednika Republike Aleksandra Vučića i njegove porodice. Zašto? Zato što je to u interesu svih građana Republike Srbije i naše države. Aleksandar Vučić je javno još jednom objavio žestok rat mafiji. Poslao je poruku i Radoju Zviceru i pripadnicima kavačkog klana i svim saradnicima Veljka Belivuka, Miljkovića i drugih kriminalaca, da je spreman da rizikuje svoj život za Srbiju u borbi protiv mafije, da Srbiju ne da, a da svoj život daje. Svi mi narodni poslanici i vi, članovi Vlade Srbije, i svi oni koji rade u nadležnim državnim institucijama treba da učine ono što je do njih, da se sačuva Srbija, da se sačuva bezbednost predsednika Republike Aleksandra Vučića i njegove porodice, jer nama bez Aleksandra Vučića nema ni pobede u borbi protiv mafije, nema ni vakcina, ni ekonomskog rasta, ni poštovanja ljudskih i manjinskih prava, ni novih rezultata što se tiče i planiranja i izgradnje i svega ovoga o čemu smo danas govorili i govorili prethodnih dana i o čemu će govoriti moje drage kolege narodni poslanici. Prema tome, uvažene kolege narodni poslanici i građani Republike Srbije, uvaženi predstavnici Vlade Srbije, pozivam da uputimo svi zajedno jedan apel da se, pod jedan, pojača bezbednost predsednika Republike, pod dva, da se da puna podrška svim nadležnim organima i tužilaštvu i policiji i BIA u borbi protiv mafije i, pod tri, da se pošalje jedna poruka svetu da se u Republici Srbiji poštuju ljudska prava, poštuje pravda, ali isto tako tražimo da se poštuje i Srbija i srpski narod i svi građani koji žive na teritoriji Srbije i naši dragi Bošnjaci i naši dragi Mađari i naši dragi Romi i Hrvati i Slovaci i Rumuni i Bugari i svi koji žive na našoj teritoriji. A ko napada politiku Aleksandra Vučića? Napadaju oni koji su pripadali žutom režimu, napadaju Dragan Đilas, Marinika Tepić i njihovi saradnici. Ja samo da podsetim da Republika Srbija od 2012. godine naovamo, predvođena Vučićem, čini sve i da pored navedenog odbrani državni i nacionalni interes, čini sve za srpski narod i sve građane na KiM i da se sačuva KiM u sastavu Republike Srbije. Ja samo da podsetim – 17. mart, strašni pogromi srpskog naroda i paljenje srpskih svetinja, crkava i manastira, nije se desio 2014. nego 2004. godine, a znamo ko je bio na vlasti 2004. godine. Optužuju za dešavanja u Crnoj Gori. Crna Gora se odvojila od Državne zajednice Srbije i Crne Gore ne 2016, nego 2006. godine, isto za vreme vlasti Tadića, Đilasa i njihovih saradnika i saboraca. Proglašena je jednostrana nezavisnost Kosova uz slabu reakciju Srbije, ne 2018. nego februara 2008. godine. Od 2012. pa i 2014, 2016. i svih narednih godina, i danas, 2021. godine, Republika Srbija, predvođena Aleksandrom Vučićem, vodi politiku za očuvanje i državnih i nacionalnih interesa i očuvanje ljudskih i manjinskih prava i rast ekonomije i borbu protiv mafije i jačanje zdravstva, građevine, saobraćaja, privrednog razvoja Republike Srbije. I u borbi protiv korona virusa pokazujemo najbolje rezultate u Evropi i među najboljima smo u svetu. Prema tome, na kraju samo mogu da kažem da se Srbiji piše dobro u narednom periodu samo ako bude jaka, a jaka i stabilna Srbija koja se zalaže za mir i stabilnost i u Srbiji i sa našim susednim država, to može da radi samo Srbija, jaka i stabilna, predvođena Aleksandrom Vučićem, koji vodi našu decu u sigurnu budućnost. Hvala.
Hvala. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Primili ste izveštaj Odbora, kao i mišljenje Vlade. Reč ima Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem, predsedavajući. Amandman na član 6. je u skladu sa amandmanom 1, sa predloženim brisanjem pojma segregacije i samim tim u članu 6. se predlaže uvođenje reči: „segragacija“, traženo je i brisanje, tako da je ovaj amandman više tehničke prirode, ali ja ću iskoristiti, pošto je bilo nekih komentara, nisam hteo da ulazim u repliku, da kažem par reči. Moram da kažem da je Srbija, po onome što ja znam, jedna od zemalja sa jako dugom tradicijom izuzetnog poštovanja i ljudskih i manjinskih prava. Da mogu da budu bolja, mogu da budu bolja. I zaista me kao građanina ove zemlje na neki način i vređa poređenje sa zemljama koje kraće traju i postoje nego što u Srbiji postoji pivo. Prema tome, ja vas zaista molim, ako već ima neki primer gde su ta ljudska prava zaista iznad onih suštinskih koja su u Srbiji, da nam o tome kažete, a ne o zemljama koje su nastale tako što su starosedeoce istrebili i postale država pre malo manje vremena nego što u Srbiji postoji pivo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde pričamo o diskriminaciji, malo mešamo teme, ali dobro. Ja podržavam malo pre iznet stav ministarke i mislim da je veoma bitno da se na takav način svi zajedno ponašamo, jer da nema diskriminacije među nama ne bismo o njoj govorili. Zaista, treba da pogledamo istini u oči i da kažemo kakve nam se stvari još dešavaju i čega još ima. Naravno da je situacija mnogo bolja nego pre 10, 15, 50 godina, ali uvek moramo da idemo dalje i da pokušavamo da budemo sve bolji i bolji. Koliko romske dece dolazi kod naše dece na rođendane? U mom slučaju da, Petar dolazi na rođendane i moja se ćerka Anđelija druži sa njim. Dečak je Rom i ide sa njom u odeljenje. Ne bismo toliko pričali o pravima Roma da nemamo probleme koje imamo. Kada pričamo o diskriminacijama, ne pričamo samo o odnosima, o položaju žena, mada, koliko ljudi vozi automobil kod žene koja je automehaničar i ne proverava da li je dobar automehaničar ili ne, nego razmišlja o tome da li je žena ili ne, pa da li da vozi taj automobil kod automehaničara? Baš sam nedavno gledao primer na našem javnom servisu o jednoj ženi koja ima mehaničarsku radnju i o tome kakav odnos ima i kakvi se razgovori vode sa njom, na primer. Daću vam jedan primer, namerno ću govoriti o državi koja postoji mnogo kraće od Srbije, ali mnogo toga što se tiče ljudskih prava i borbe protiv diskriminacije je krenulo iz te države, kao što je ministarka dala primer. Radi se o SAD. Često se dešava da budu diskriminisani ljudi zbog bolesti, invaliditeta, pa i raznih vrsti bolesti, recimo zaraznih bolesti, ali postoji određeni način prenosa te bolesti. Pre 35-40 godina u svetu se pojavila bolest sida i izazvala je paniku širom sveta. Ispostavilo se da postoje određeni načini na koje može da se prenese, ali nije često zbog toga bitan ni stil života, nego se događalo i događa se i dan danas da neki ljudi budu zaraženi tom teškom, još uvek neizlečivom bolešću, zbog toga što prime krv u zdravstvenoj ustanovi i zaraze ih, bilo krvlju, bilo iglom. Sve ređe je to slučaj, ali pre 30 godina je to bio slučaj. A onda smo imali slučajeve da neko zbog toga izgubi posao, dobije otkaz, iako ne može tu bolest da prenese na kolege sa posla. Federalni sudovi u SAD su tada doneli zakon, doneli su presude u korist ljudi koji su gubili posao zbog toga što su bili zaraženi sidom, ali znate šta je pisalo u tim presudama? I tada se prvi put, meni se čini, možda grešim, ministarka to možda bolje zna, pojavio termin da je društvena smrt tim ljudima pala mnogo teže, nego iščekivanje fizičke smrti, biološke zbog bolesti. Vi ste još uvek živi, još uvek funkcionišete, a celo vas društvo zatvori i niko sa vama ne komunicira. To je diskriminacija. Društvena smrt - kada vi ostanete sami zbog toga što ste različiti od većine i ne možete ništa da uradite, ni da reagujete. Zbog toga su ovi zakoni veoma bitni i zbog te društvene smrti su presude u toj državi, koja je daleko mlađa od Srbije, ipak bile prve takvog tipa i zaštitile diskriminisane ljude da ne mogu da izgube posao. Zato kažem da je potrebno da donesemo ovakve zakone. Ima stvari koje još moramo da menjamo. Ja i na sledeći zakon imam jednu primedbu, već sam razgovarao sa ministarkom o tome da li može ili ne može da bude to primenjeno, videćemo, ali ovakve stvari moramo… Molim sve kolege da razmišljamo o tome. Znači, kada jednu osobu izolujemo zbog nečega, to se zove društvena smrt i ona pada živom čoveku mnogo teže, nego onaj trenutak kada bude odlazio Bogu na istinu. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnog polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala vam, uvaženi predsedavajući. Uvažena ministarko sa saradnicama, dame i gospodo narodni poslanici, dve diskusije su meni danas posebno privukle pažnju kada govorimo o tako važnoj temi kao što je diskriminacija u našem društvu i da li nje ima. To su diskusije uvaženog kolege Šormaza i kolege Uglješe Mrdića. Obe diskusije su tako pune istine, da niko normalan ne može da demantuje bilo šta od izrečenog, već samo da izrazimo duboku zabrinutost. Ja dolazim sa beogradske opštine, opštine Stari Grad, gde je poznato da su u jednom zavidnom broju nekada živeli pripadnici romske nacionalnosti i mogu mnogo da govorim na tu temu. Mogu mnogo da govorimo iz vremena devedesetih godina kako su se tada, jedan deo, opet kažem, manji deo našeg društva, se diskriminatorski ophodili prema ljudima koji se po bilo čemu razlikuju od većine, ali kada se neko diskriminiše, to ostavlja jak, gorak utisak u javnosti. Dešavalo se to, imali smo razne drugove, jedan je bio Ticijan, danas u Nemačkoj radi, drugi Bekim, ovde se snalazi, radi neke teške fizičke poslove, njihove porodice, njihova deca kada su trebala da se upisuju u vrtiće gledali su ih onako sa podozrivošću da manje vrede nego neka druga deca, da su manje važna, pa ako može da baš ne idu u taj neki centralni vrtić, ako može negde van da ih gurnemo da ne budu tu. Pa, su se njihove porodice kasnije obraćale nama, pa sam doživeo to da komunicirajući sa brojnim građanima, u prethodnim godinama na pre svega svojoj opštini gde je još uvek bilo dosta pripadnika romske nacionalnosti, da obiđem mnogo porodica, stotinak porodica takvih i da čujem brojne probleme sa kojima se oni suočavaju. Jeste tačno da su mnogi problemi rešeni, da su donošeni zakoni, donose se zakoni, ali da zakoni moraju da se primenjuju. Nije dovoljno da mi pritisnemo taster, da izglasamo nešto, a da u svojoj svesti ne dođe do ključne promene. Glavna promena u društvu, glavna promena kod ljudi, jeste promena svesti, promena načina razmišljanja. To su te promene za koje sam se i lično zalagao baveći se politikom od početka svoje karijere, pa do dan-danas, i tako mislim da radim i nadalje. Da menjamo prvo sebe, da menjamo svoj pogled na ljude oko sebe, na one koji imaju određene posebne potrebe, ljude koji su drugih nacionalnosti, koji govore drugim jezikom, drugih vera, koji se razlikuju po boji kože od nas, da njih ne stavljamo sebe samo zbog tih ličnih razlika zbog kojih oni nisu krivi. Zbog čega smo mi bolji? Zato što smo svetle puti, oni tamnije puti, da smo pismeniji, da li smo kvalitetniji ljudi zato što drugačije izgledamo ili drugačije govorimo nego neko drugi? Mislim da nismo. Ima među Romima, pogotovo naglašavam među Romima, jer sam dosta takvih porodica upoznao, konkretno u Ticijanovoj porodici, njegova sestra je završila medicinski fakultet, doktorka je. Da li će neko zato što mu se ne sviđaju Romi da odbije da se leči kod nje ili da je odbije da je zaposli, a zaposlena je, radi, ali ne u Srbiji, zato što je pripadnica romske nacionalnosti? Neće. Neće i ne treba da odbije i sramota je svakog društva, ne samo srpskog, kada se nađe pred takvom dilemom da li treba uopšte da razmišlja o tome da li je diskriminacija dozvoljena ili nije dozvoljena, da uopšte diskutujemo na tu temu, ali moramo dokle god je ima, moramo da diskutujemo. Moramo da učimo i sebe, ali za nas je nekako možda već kasno, zašli smo u neke godine, pa je teže menjati navike, ali da učimo na tim negativnim primerima iz prošlosti, da učimo svoju decu kako trebaju da se ponašaju nadalje kako bi te diskriminacije bilo manje, a kažem neuporedivo je manje nego što ih je bilo pre 10, 15, 20 godina, jer se ovo društvo mnogo menjalo u međuvremenu. Upoznali smo svet, počeli smo da putujemo da se otvaramo, da komuniciramo sa Evropom, da budemo deo tog sveta, kao što i jesmo i da se u njega vraćamo i da dovodimo svet u Srbiju i da svoje kvalitete pokazujemo svetu, ali i da primimo tog sveta ono što je on kod sebe promenio. Da ne govorim da li je u Americi bilo diskriminacije, pre 100 ili 200 godina, bilo je mnogo, ali je Amerika danas bitno drugačija nego što je bila. Da li je bilo u Evropi? Bilo je. Da li je bilo robovlasništva po svetu? Pa, bilo je, ali to više nije tema. Taj svet se toliko promenio za 100 ili 200 godina da Srbija treba da vidi šta je to dobro u tom svetu da primeni kod sebe i da ono što je dobro kod nas, a kažu da smo jedan od možda naroda koji najmanje diskriminiše bilo koga, pošto smo mi srpski narod. To nije zato što sam ja pripadnik njegov, pa najviše volim svoje, što je normalno, nego zato što zaista to mislim. Ko god dođe iz Evrope ili svih delova sveta u Srbiju, da sada ne nabrajam pojedinačno, retko ko i retko kada možete čuti da je od Srbina doživeo neku veliku neprijatnost. Retko. Ali se desi da smo mi kao Srbi toliko puta u prethodnih 100 ili 200 godina bili na najgori mogući način tretirani, ne diskriminisani, nego tretirani. Tretirali su nas kao pripadnike niže rase, kao manje vredne, kao one koje treba istrebiti, proterati, pobiti, pokrstiti, prekrstiti, kako god. Ubijali su nas na stotine hiljada, predstavljali nas kao kugu, a nismo takvi. Svetu smo dali tolike naučnike, tolike sportiste, tako velike pisce, tkao velike pesnike, tako velike ljude koji su ostavili neizbrisiv trag u svetskoj kulturi, istoriji i postali deo te svetske kulturne baštine, istorijske, da zaslužujemo da se nađemo na onom mestu koje nam pripada kao narodu. To mesto možemo da održimo samo tako što ćemo voditi računa o sebi i kakvi smo mi prema drugima. Kažu – pogledaj prvo sebe, pa onda kritikuj drugog. Uvek to tako i radimo. Da li svako od nas napravi nekad pojedinačnu grešku? Napravi, ali je strašno ako mi sebe ne želimo da menjamo, ako mislimo i onda kada smo svesni svoje greške da smo toliko smozaljubljeni u sebe da ne treba kod sebe nikada ništa da promenimo, onda ta nacija, taj narod nema budućnost. Ovaj narod je pokazao više puta u svojoj istoriji da je spreman da se menja na bolje, da je spreman da uči, da radi na sebi i tako svakoga dana i radimo u ovoj Narodnoj skupštini, donosimo nove zakone koje ovom narodu i ovoj državi treba da donesu dobro u perspektivi. Predvođeni upravo predsednikom Srbije, Aleksandrom Vučićem, smo krenuli te snažne reforme i promene 2012. i 2014. godine kada je predsednik Vučić tada postao premijer. Rešili smo tada da stavimo tačku na neke stvari koje su bile loše ranije i da krenemo potpuno novim putem napred, da zaista postanemo prava, uvažena, stabilna, odgovorna, pravna država, evropska zemlja koja zaslužuje poštovanje, ne neko ko se formalno zalaže za EU, a suštinski se zalaže samo za kriminal, korupciju i tajkunizaciju Srbije. Ne. Nije prilika kada ste na vlasti da pljačkate, nego da menjate sopstvenu državu. Predsednik je to jednom lepo rekao, samo se budala ne menja. Samo budala i glup čovek ne žele sebe da menjaju kad vide da ide loše i u tome jeste boljitak u ovoj zemlji. Promenili smo se. Srbija je danas zemlja koja je, rekao bih, možda među najstabilnijim zemljama u Evropi, u mnogo čemu, za primer mnogima u Evropi i kada govorimo o diskriminaciji. Mnogi mogu i od Srbije da uče, pre svega u tome kako može brzo da se menja jedna država, jedno društvo, kako jedno društvo kada postigne svoj sopstveni konsenzus unutar sebe može da se promeni i da postane bolje i da služi za primer celoj Evropi, bez obzira da li smo formalno član EU ili ne, da li ćemo biti ili ne, a moja želja iskrena jeste da budemo, oduvek bila i verujem da hoćemo biti, ali Srbija mora da bude i biće zemlja u kojoj će da se poštuju ljudska i manjinska prava, ali hajde da poštujemo kao što je kolega Uglješa Mrdić rekao i kada su u pitanju naša deca, sva naša deca, bez obzira da li su deca, sada kažem uvažena ministarko, vaša jer ste bili član neke druge organizacije ili su deca predsednika Republike Aleksandra Vučića, niko ne sme u Srbiji biti diskriminisan, pogotovo zbog onoga čime mu se roditelji bave ili javnom funkcijom koju vrše. Danas se na najgori mogući način diskriminišu od strane mafije, tajkuna i kriminalaca i njihovih medijskih partnera, diskriminišu deca upravo predsednika Republike, Aleksandra Vučića. Njima se ne dozvoljava pravo da budu deca. Njima se ne da pravo da to svoje detinjstvo i mladost mirno provedu, nego se poziva na njihova ubijanja, silovanja, proterivanja, vešanja, frustracije, ne znam ni ja na šta sve već. Kako su se obratili preko društvenih mreža malom Vukanu? Rekli su – pašče. Pa ko je digao glas od raznih udruženja, raznih ovih, ja ih zovem organizacija za savest? Ko je rekao – ne možete ljudi da dete, bebu tako nazivate, ne možete da pretite smrću Danilu, on je dete, ne možete Milici, ona je devojčica. Ne možete tako da se obraćate. Nisu oni predmet političkog delovanja bilo koga. Tu decu moramo da zaštitimo danas. Roditelje, pa jesu roditelji krivi zbog toga što im je dete predsednik Republike i što ova država toliko bolje napreduje, nego što je išla prethodnih 20, 30, 50 godina? Za to treba da odgovaraju, što su stvorili i odgajili čestitog sina, državnika koji je ovu državu podigao posle 100 godina? Posle 100 godina na čelu Srbije imate Srbina koji vodi ovu državu u pravom smeru kojim treba da ide ova država. I zbog toga treba da mu se napljuju roditelji na najgori mogući način? Ne. Moramo da poštujemo svačije roditelje, svačiju decu i niko ne sme da bude predmet iživljavanja bilo koga. Pozivam ovog puta i nadležne institucije, zaštitite još jače i još bolje predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića. Zaštitite ga od tajkuna, od mafije, od kriminalaca. Bez Aleksandra Vučića na čelu Republike Srbije nema napretka ove zemlje, nema većih plata, nema sigurnije budućnosti za svu našu decu. Bez njega na čelu Srbije, Srbija klizi u ponor i u haos. Ja sam uveren da to neće biti omogućeno onima koji to jedva čekaju u Srbiji da se desi i uveren sam da će ova država nastaviti hrabro i snažno da se obračunava sa svima onima koji žele da diskriminišu bilo koga, a posebno sa mafijom, kriminalcima i tajkunima. Hvala vam.
Hvala. Na član 7. amandman je podneo Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, p konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Sanja Jefić Branković. Pardon, prvo ministarka Čomić. Izvinite.
Zahvaljujem. Samo kratko. Zahvaljujem članovima Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i predsedniku Odbora, jer je ovaj amandman u suštini iz mišljenja Saveta Evrope i preporuke Ekrija zbog kalendara unošenja nacrta, pa predloga zakona nismo sami stigli to da uradimo, ali zato su tu narodni poslanici da urade popravku i zaista zahvaljujem na današnjoj odluci.
Hvala. Gospođo Jefić Branković, izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovana ministarko, koleginice i kolege narodni poslanici, oba predloga zakona o kojima danas razgovaramo i Zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije i Zakona o rodnoj ravnopravnosti imaju jedan zajednički cilj, a to je da unaprede ljudska prava u Republici Srbiji i načelna rasprava o predlozima ovih zakona je bila izuzetno dobra i očekujem da će i ova rasprava u pojedinostima danas biti zaista konstruktivna i da će dovesti do poboljšanja samog teksta jednog i drugog zakona. Kao što ste pomenuli, Odbor za ljudska i manjinska prava dao je mišljenje da Skupština treba da prihvati ovaj amandman i mislim da je to dobro, posebno uvažavajući činjenicu da se na ovaj način vrši bliže usaglašavanje sa pojedinim međunarodnim organizacijama, kao što je Evropska komisija protiv rasizma i netolerancije Saveta Evrope, a to ste i vi malopre pomenuli. Oba predloga zakona posvećuju posebnu pažnju uvođenju posebnih mera i njihov cilj jeste postizanje pune ravnopravnosti onde gde ta neravnopravnost suštinski i postoji, odnosno kod onih kategorija koje se nalaze u nejednakom položaju. U tom smislu članom 7. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije predviđena je izmena postojećeg člana 14. ovog zakona, a koja se odnosi na gore pomenute mere. Ukratko bih se zadržala na podsticajnim merama i njihovom značaju u smislu da one jesu veoma važne u trenutku u kome se mi sada nalazimo, odnosno u trenutnoj situaciji i smatram ih apsolutno neophodnim kada je reč o naročito osetljivim grupama, posebno u uslovima u kojima se Srbija danas nalazi kada imate slobodu da izrazite svoje mišljenje na najširi mogući način i upravo iz tog razloga Zakon o zabrani diskriminacije treba tumačiti i posmatrati iz više uglova kako bi se svi aspekti diskriminacije i pozitivni i negativni mogli sagledati na valjani način i ispravile postojeće razlike. Međutim, u skladu sa međunarodnim okvirom te mere moraju imati i svoju svrhu, odnosno moraju trajati dotle dokle potreba za njima realno i postoji. Zato je važno da se njihovo trajanje ograniči samo dotle dok se ne postigne ravnopravnost jer je postizanjem ravnopravnosti suštinski potreba za njegovim postojanjem postala izlišna i ovakvo rešenje je predviđeno standardima, kao što sam rekla. Na taj način pokazujemo svoju otvorenost i spremnost da pratimo njihov korak. Dakle, nije teško prepoznati nastojanje, odnosno nameru da se izmenama i dopunama zakona kroz ovaj amandman i odredbe i pojmovi, ali i definicije usklade sa praksom Evropskog suda za ljudska prava i stavovima koje ovaj sud jeste zauzeo, a u vezi sa primenom člana 14. konvencije. Mislim da idemo u dobrom pravcu i drago mi je da ste prepoznali značaj ovog amandmana. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Primili ste izveštaj Odbora, kao i mišljenje Vlade. Reč ima Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem predsedavajući. Predloženom izmenom je rečeno da se naziv iznad člana 20. menja i glasi – diskriminacija na osnovu pola, roda i rodnog identiteta i onda se dalje govori dalje samo o načelu rodne ravnopravnosti. Zamenjuje se – načelo rodne ravnopravnosti polova rečima – načelo rodne ravnopravnosti. Ja ću vas podsetiti da Ustav Republike Srbije eksplicitno poznaje samo polnu diskriminaciju. Rodnu diskriminaciju u zavisnosti od toga ko kako tumači koje odredbe Ustava Republike Srbije možda u nekom širem obimu. Ovakvom promenom, prvo, sami ste kontradiktorni sa ovakvim predlogom jer kažete – naziv iznad člana se zove – diskriminacija na osnovu pola, roda i rodnog identiteta, a onda kažete – načelo rodne ravnopravnosti. Moj predlog je da se ovo objedini i kaže – načelo polne i rodne ravnopravnosti jer Ustav Republike Srbije eksplicitno poznaje polnu ravnopravnost bez namere i želje da ulazim u ova šira tumačenja Ustava Republike Srbije. Iz tog razloga i ovakva amandmanska reakcija na predloženi član 9. Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka.
Zahvaljujem. Opaska i obrazloženje da rod nije ustavna kategorija pa u tom smislu ovaj zakon ne može da bude ni tema rada u Skupštini je nesmotrena zato što ni pivo nije ustavna kategorija pa imate Zakon o pivu. Nije ni detektiv ustavna kategorija pa imate Zakon o detektivskoj delatnosti i niz dalje drugih zakona. U tom smislu je naš nesporazum sa mnogima koji su prigrlili argument rod ne postoji u Ustavu pa prema tome ne može da bude zakon, a rodni identitet ne postoji u Ustavu, je argument koji se mnogo lako razlaže. Pol je lično svojstvo. Ne možete da birate pol. To vam je lično svojstvo. Imate ljude koji imaju lično svojstvo da bez obzira što drugi ljudi smatraju da su određenog pola oni sami to ne znaju i takvi ljudi žive oko nas, Helena Vuković je jedna od njih. Menjali smo svašta u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave da bi ona, a pre toga on živeo normalno. Nije važno koliko je ljudi nesrećno zato što nemaju zakon koji će im definisati prava, važno je da mi razumemo da bilo koje lično svojstvo ne sme da bude osnov da se prema tim ljudima ophodimo sa predrasudom, omalovažavanjem ili diskriminacijom. Rod je društvena kategorija. Dakle, društvo definiše šta je poželjno za muški rod, šta je poželjno za ženski rod i ako ja u okviru definicije društva svog roda odlučim da se ponašam drugačije, niko nema pravo da me zbog toga diskriminiše. To je pravo mog identiteta. To je naš nesporazum. Ovaj zakon, kao i Zakon o rodnoj ravnopravnosti je duboko utemeljen u našem Ustavu i to je mnogo dobra vest, zato što je naš Ustav u uvodnim članovima jasno definisan kao ljudsko pravaški akt. Članom koji definiše jednake mogućnosti je ustanovljen i kao akt koji društvu nalaže da se bori protiv diskriminacije. Da li ćemo menjati Ustav tako da sve bude navedeno? Ne znam. Pred nama su promene Ustava druge vrste u oblasti pravosuđa. Da li će još Skupština odlučivati? To je na vama, nije na meni. Ali, eto, svi koji smatraju da im je dobar argument, da reč rod ne postoji u Ustavu, nije. Lako je objasniti da u stvara prikrivamo mizoginiju i prikrivamo volju da diskriminišemo, ali dosta nevešto. No, zajedno ćemo to već prebroditi.
Pravo na repliku, Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem, predsedavajući. Kao, prvo ja nisam rekao da se o ovome ne može raspravljati sa argumentom koji ste vi stavili sad meni u Ustav, žargonski rečeno, da sam izgovorio prilikom obrazlaganja ovog amandmana. Ako ste mislili na neke druge koji govore o tome onda ste to trebali malo jasnije da kažete. Znači, ja ovde sam vrlo jasno i precizno rekao da menjate naziv iznad člana zakona i kažete - diskriminacija na osnovu pola, roda i rodnog identiteta, a onda kažete – umesto načela ravnopravnosti polova, načelo rodne ravnopravnosti. Ja sam vam eksplicitno rekao, da Ustav Republike Srbije taksativno i eksplicitno poznaje samo polnu ravnopravnost i rekao da ne želim da ulazim ni u kakve analize tumačenja, da li rodnu ravnopravnost poznaje ili ne poznaje. Doduše možda ste ishitrili u ovom trenutku, jer o tome ćemo razgovarati kod nekog drugog zakona, ali jednostavno ovo zarad javnosti da se zna. Ako ste mislili na druge neke tamo po pitanju ovog amandmana, mislim da sam bio vrlo jasan i vrlo precizan. Hvala.
Hvala. Po amandmanu, Sanja Jefić Branković.
Zahvaljujem. Na član 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije, kao što smo čuli, podnet je amandman sa predlogom da se izmeni postojeći član 20. u stavu 1. ali osvrnuću se na stav 2. Objasniću iz kog razloga. Stav 2. postojećeg člana 20. kaže –zabranjeno je uskraćivanje prava ili javno ili prikriveno priznavanje pogodnosti u odnosu na pol, odnosno rod i rodni identitet ili zbog promene pola, odnosno prilagođavanja pola rodnom identitetu, kao i zbog trudnoće, porodiljskog odsustva, odsustva radi nege deteta ili posebne neke deteta. Zašto to kažem? Stav 2. člana 20. postojećeg zakona u delu koji se odnosi na pojam trudnoće daje nam prostora da se zamislimo da li smo možda dobro razmotrili sve eventualne situacije koje se u tom kontekstu mogu pojaviti, a na koje možda nismo obratili dovoljno pažnje. Zakon ne pokriva, suštinski nije ni moguće da pokrije sve situacije koje se u životu mogu deseti i koje se mogu javiti prilikom same primene zakona, ali konkretno kada je o ovome reč, želim da pomenem da nije redak slučaj da žene vrlo često doživljavaju diskriminaciju zato što imaju rizičnu trudnoću, odnosno trudnoću koja zahteva mirovanje i bolovanje, pa samo definisanje pojma trudnoće na ovaj način može ostaviti prostora za diskriminaciju, jer nije jasno definisana, pa ima prostora za različita tumačenja, samim tim i primenom. Zato mislim da ova odrednica pojma nije dovoljno jasna i može se desiti da ista ne pokriva i bolovanje zbog održavanja trudnoće o kome sam malopre govorila ili bolovanje koje žene često uzimaju na poslu u situaciji kada moraju da vode računa o svom bolesnom predškolskom detetu, recimo i to jeste zaista čest slučaj. U tom smislu možda je bilo prostora da se razmotri ovaj pojam i da se malo jasnije i preciznije definiše član 20. ovog zakona. Praksa takođe pokazuje da je veoma učestala diskriminacija žena koje su odsutne sa posla zbog negovanja dece i nije nepoznanica da žene sa malom dece i teže napreduju na poslu i ređe dobijaju unapređenje. Verujem da se svaka žena sa tim, a ako ne u svom slučaju, suočila sa nekim takvim slučajem u svom okruženju. Ovo je nesumnjivo vid zaštite materinstva, molim vas da razmotrite tu opciju prilikom neke naredne izmene ovog zakona, jer time dodatno podstičemo i natalitet koji nam je važan, ali i ohrabrujemo žene da u isto vreme pronađu balans između materinstva i između svoje poslovne karijere. I te kako je važno da ih ohrabrimo kako bi se one usudile na taj korak pronalaženja neke ravnoteže između te dve bitne životne odluke. Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka Čomić.
Zahvaljujem. Potpuno razumem i opasku i razumevanje životnog sadržaja. Razmišljali smo o tome, tako da jedan deo ovoga na šta upućujete u svom izlaganju u Zakonu o rodnoj ravnopravnosti, a drugi deo u Zakonu o radu, Zakonu o zapošljavanju, Zakon o socijalnoj zaštiti i nadam se drugim pratećim zakonima za koje će Zakon o rodnoj ravnopravnosti koji ćemo u pojedinostima debatovati posle ovog, dati obavezujuće i upućujuće odredbe. Dobro je da ste to pomenuli, pogotovo zbog rečenice da ženi treba omogućiti da uskladi svoje porodične privatne obaveze i svoje profesionalne obaveze. Zajedno sa JMV i zajedno sa Poverenicom za ravnopravnost smo pokrenuli jednu drugu vrstu istraživanja i o tome pitamo samo muškarce. Dakle, pitate zaposlenog muškarca kao usklađuješ, kako harmonizuješ svoje privatne, porodične obaveze i profesionalne, poslovne, čime god da se baviš, potpuno je svejedno. Najbolja slika tog istraživanja je da većina muškaraca ne razume pitanje. Zakon o rodnoj ravnopravnosti ima i odredbe koje upućuju i na promene ponašanja u tom delu i ono se već dešava u Srbiji, bez obzira što imate istraživanje da bila trudna, ne bila, održavala trudnoću, bila zaposlena, bila diskriminisana, njoj njene obaveze porodice ostaju i to traje nekoliko sati duže nego što je to na muškarcu, a to je zajednički život, delimo. Sve delimo, pa bi onda trebali i to da delimo. Hvala vam, bićemo vrlo pažljivi sa onim što su upućujuće odredbe u Zakonu o rodnoj ravnopravnosti da bi otklonili svake dileme šta to znači, da bi i time stvorili prijateljsko okruženje za rađanje dece. To je najvažnija stvar za nekoga ko hoće da rodi dete, da se oseti da drugi brinu o tome i da će to dete biti dočekano u prijateljskom okruženju. To je mnogo više nego što je uloga novca ili bilo šta, to da imate neki sistem prijateljskog okruženja od servisa preko stava u javnosti koji dočekuje i vas i vašu porodicu i dete koje rađate.
Hvala. Po amandmanu Nataša Mihailović Vacić.
Zahvaljujem predsedavajući. Hvala i ministarki Čomić na objašnjenju. Postoji još jedan zanimljiv aspekt ovog istog člana 9. Dakle, u stavu 2. zabranjeno je uskraćivanje prava ili javno ili prikriveno priznavanje pogodnosti u odnosu na pol, odnosno rod i rodni identitet ili zbog promene pola, odnosno prilagođavanja pola rodnom identitetu, kao i zbog trudnoće, porodiljskog odsustva, odsustva radi nege deteta ili posebne nege deteta. Ono što je zanimljiv aspekt i takođe navodi na određeni oprez u onome što će biti podzakonska akta i razumevanje šire javnosti tog člana, odnosi se naime na politiku Vlade o porastu nataliteta i može se na prvi pogled učiniti da bi mera koja zabranjuje pozitivnu diskriminaciju bila u direktnoj suprotnosti sa onim što jeste intencija Vlade da svojim merama upravo podstiče pozitivnu diskriminaciju kako bismo povećali natalitet koji je već kao što znamo duži niz decenija u stravičnom i drastičnom opadanju, pa bi samo želela da skrenem pažnju i na taj aspekt i da ako možete objasnite dodatno zašto nije ili u kojoj meri jeste u suprotnosti sa politikom Vlade i šta ćete i kako ćete to preduprediti. Hvala.
Hvala. Reč i ima ministarka Čomić.
Nije u suprotnosti, jer imamo posebne mere koje se ne smatraju definisanim u ovom članu, ali je vaše izlaganje ključno za, nadam se, jednu široku raspravu u Narodnoj skupštini, a to je kako zajedno raditi da se stvori prijateljsko okruženje za rađanje dece. Kod nas u zemlji je jako dugo bila zabluda jedna zato što smo siromašna zemlja bili, zato nema dece. Ja sam vodila duge bitke pokazujući na Sub-saharu, na Pakistan, na Bangladeš, nekada čak i na Albaniju i oni su pomerili, vidi siromašno, nema BDP, nema ništa, deca se rađaju. Pogledajte ekonomski razvijene zemlje, deca se ne rađaju. Naravno da je novac važan, ali nećete vi roditi dete zato što su kolica jeftina. Da biste osetili, kako da vam kažem, sigurnost da će to dete rasti u dobroj atmosferi važno je da svi mi pokažemo prijateljsko lice svakoj mladoj ženi i muškarcu koji žele da imaju decu. Da to znači da rade urbanisti u naseljima i gradovima, da gradovi, da naselja budu prijateljska prema porodicama sa decom, da imamo naravno finansijske mere koje Srbija ima, da ih popravljamo tamo gde ne valjaju, ali najvažnije od svega je da izradimo i dijalogom o tome koliko će nas biti 2030. godine. U Strategiji održivog razvoja, koju imamo nameru da inter sektorski u otvorenoj grupi radimo, koliko smatramo da može da nas bude? Isto koliko sada? Sedam miliona, devet miliona, koliko? Onda, ako se složimo o nekom broju ljudi koji žele da žive u Srbiji da onda idete unatrag, pa da kažete da bi se to dogodilo onda 2029. godine treba ovo da se uradi, 2028. godine ovo, 2027. godine ovo, itd. U tom smislu posebne mere su definisane ako bude volje za detaljno, narodni poslanici su više nego dobro došli na dijaloge o održivom razvoju, jer volja za rađanje podrazumeva da je atmosfera u društvu pozitivna. Ako niste društvo, u kojem žene nemaju nikakva prava i niko ih ne pita da li hoće da rađaju, kao što svaki recidiv toga da se ženama objasni da one moraju da slušaju i da kad im se kaže da rađaju da onda rađaju, prosto će stvoriti mnogo veći otpor prema imanju dece, nego što je to poželjno. Porodice 21. veka neće biti ni nalik na porodice 20. ili 19. veka, ali je važno da porodica bude i da mi i u ovakvom zakonu zabranom diskriminacije omogućimo ugodnije okruženje za porodice koje još nemaju decu. To je jedini odgovor koji imam. Dakle, vodili smo računa o tome i hvala vam, obe narodne poslanice su pogodile i nadam se budućoj saradnji u definisanju onoga što će biti posebne mere.
Po amandmanu, Nataša Mihailović Vacić.
Zahvaljujem se ministarka na iscrpnom odgovoru. Nema sumnje da i jedan i drugi zakon o kojima raspravljamo svakako vode i jačanju vladavine prava i institucija i ljudskih prava uopšte i SDPS i poslanička grupa SDPS unapred se raduje novim dijalozima i temama koje ćete otvoriti, kao što je tema o održivom razvoju, jer kao što znamo nema održivog razvoja bez mira, niti bez konsenzusa o onome šta će biti prioriteti društva u nekom narednom periodu i svakako hvala unapred na pozivu i mi se radujemo budućoj saradnji. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 15. amandman je podneo Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora prihvatio amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Primili ste izveštaje Odbora, kao i mišljenje Vlade. Reč ima Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem, predsedavajući. Moja intervencija vezana za član 16, odnosi se na jednu apsolutnu nelogičnost i suprotnost svim pravničkim i logičnim razmišljanjima. Naime, predlagač zakona predlaže da se na kraju stava 3. u članu 35. doda rečenica koja glasi – udruženje ili organizacija koja se bavi zaštitom ljudskih prava može podneti pritužbu u ime grupe lica čije je pravo povređeno i bez saglasnosti pojedinaca koji čine tu grupu ukoliko se povreda odnosi na neodređeni broj lica društvene grupe koje povezuje neko lično svojstvo iz člana 2. stav 1. tačka 1) ovog zakona. U sledećem stavu predlagač kaže – stav 4. menja se i glasi – u ime i uz saglasnost lica čije je pravo povređeno pritužbu može podneti inspekcija u skladu sa zakonom kojim se uređuje oblast inspekcijskog nadzora. Ne postoji nikakva pravnička logika da udruženje ili organizacija mogu nešto što državni organ ne može. Ili je morao biti isti aršin, da je neophodna saglasnost što je potpuno logično i udruženja i organizacije, kao i inspekciji, ili onda ni inspekciji ne treba da bude potrebna saglasnost. Ovakva kontradiktornost je nedopustiva i ja moram samo da kažem da otvara prostor ozbiljnim sumnjama da neko želi da vlast ili deo vlasti prepusti nevladinim organizacijama pre nego da državni organi taj posao za koji su stručni i osposobljeni mogu da rade bar na jednak način onako kako se to nevladinom sektoru ovim želi pružiti. Iz tog razloga i ovakva amandmanska reakcija.
Zahvaljujem. Reč ima Gordana Čomić. Izvolite.
Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći je jedan od osnova, a drugi je posebno definisane nadležnosti uloga Poverenika za ravnopravnost i civilnog društva. Ovo je jedan od novih odredbi kojima uvažavate život. Postoje grupe diskriminisanih lica u Srbiji koje neće istupiti same i koje će živeti u diskriminaciji i u nesreći, jer samo žrtva kaže ne i onda nasilje prestaje. Pošto imaju strah, nesigurnost, stigmu, šta god da bio razlog diskriminacije, onda mi kažemo – ako se jasno prepozna i dokaže da je grupa lica diskriminisana, onda možete to da iznesete kao slučaj. Time ćete pomoći ne samo licima koja su diskriminisana i žrtve diskriminacije, nego i mnogim drugima za koje ne znate da su diskriminisana. Radi se o jednoj odredbi koja je duboko i dobrota i pravda, čak ima i tu lepu dimenziju da dozvoljava da nikad ne bude primenjena. To znači da će oni koji biraju diskriminaciju i nasilje nad nekim grupama sami prestati to da biraju. Znate, da se bude diskriminator i da se diskriminiše to je slobodna volja, to se bira, ne morate, kao što se mržnja bira. Pa, je onda društvo u obavezi da osmisli članove zakona koji ljudima koji tako biraju kažu – nemoj, ne valja se. Pa, ako žrtva bilo kojeg ličnog svojstva nad kojom se vrši diskriminacija ne istupi lično kod Poverenice za ravnopravnost, onda mi kažemo – izvolite, uradite nešto dobro za ta lica, odnosno za tu grupu. To je bio osnov i ostajemo kod odredbe. Mislimo da će mnoga dobra učiniti, naprotiv i da nema nikakvog govora o oduzimanju nadležnosti bilo kom državnom organu, naprotiv, ima možda partnerskog odnosa u partnerskom delu, ali ima jasnih obaveza na profesionalnu primenu Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći.
Zahvaljujem. Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Đorđe Komlenski. Primili ste izveštaje odbora, kao i mišljenje Vlade. Reč ima Đorđe Komlenski.
Pošto ja lično ne verujem u represiju, nego u dijalog, zaista sam bio iznenađen ovim predlogom da se Ministarstvo za dijalog opredeli za bezrazložno podizanje novčanih kazni koje i onako nemaju nikakvu svrhu, kada je u pitanju ni represija, ni prevencija. Smatram da se dijalogom i nekim drugim metodama može mnogo više postići nego time što će se kazne kojima se navodno preti povećati. Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka Čomić.
Iznos prekršajnih kazni su usklađivanje sa Zakonom o prekršajima koji je ova Skupština donela 2013. godine. Iskustvo pokazuje da sve što nije jasno definisano krivično delo ume da bude prilično dobro okrnjeno pravilnim novčanim kaznama i to ličnom izvršiocu ili onom ko posrednu diskriminaciju traži ili direktno diskriminiše. Volela bih isto kao i vi da nijedna od ovih kazni ne bude naplaćena, zato što bi to značilo da nijedno delo koje je zabranjeno ovim zakonom nije učinjeno, ali s obzirom da smo realni i da znamo život u Srbiji ja se samo nadam da će iznosi koji su sada na osnovu Zakona o prekršajima tu, možda, neke koji biraju da diskriminišu odvratiti od toga i to bi bilo isto dobro za početak. Inače, slažem se sa vama o represiji. Ne mislim da je represija kao duh jednog društva ičemu dobra. Duboko verujem u dijalog, verujem u prevenciju, verujem u sposobnost ljudi koji su različiti jedni od drugih da govore o temi, o činjenici, o stanju stvari u društvu. Duboko u to verujem i mislim da ovde ima dovoljno ljudi koji takođe u to veruju, verovatno ne bi ovako razgovarali da to nije slučaj, ali dok ne stignemo evoluciono do toga da razumemo da je dijalog osnovni alat demokratije, da razumemo da su drugi uspešni od Skandinavije, Nemačke do Španije, zato što koriste dijalog kao osnovno sredstvo demokratije i to je jedino što nas razlikuje od uspešnih članica EU, dotle ćemo malo šetati i imati ovakve odredbe koje podrazumevaju da onom ko bira da diskriminiše ne može drugačije objasniti nego da mu uzmeš 50.000, 100.000, 500.000, svejedno, kako kaže Zakon o prekršajima.
Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima gospođa Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Samo želim da se zahvalim Jeleni Žarić Kovačević, pošto se radi o odredbama oko kojih smo imali velikih dijaloga i debata i sa Ministarstvom pravde i sa saradnicima našeg Ministarstva, zaista je bilo zadovoljstvo da imamo narodnu poslanicu koja nam je rešila dileme i napravila odredbe zakona tako da će biti primenjivi. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres po svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Određujem pauzu. Nastavljamo sa radom u 15.00 časova.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Treća tačka dnevnog reda – Predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Snežana Paunović i Sandra Božić. Narodni poslanik Đorđe Komlenski, pisanim putem, povukao je amandmane na naziv iznad člana 3, naziv iznad člana 5, naziv glave II, naziv iznad člana 8, naziv glave III, naziv iznad člana 14, naziv iznad člana 19, naziv iznad člana 35, naziv odeljka 4, naziv odeljka 5, naziv odeljka 6, naziv odeljka 8, naziv odeljka 9, naziv odeljka 10, naziv odeljka 11, naziv odeljka 13, naziv odeljka 14, naziv glave VII, naziv iznad člana 62, naziv iznad člana 63, naziv iznad člana 64, naziv glave VIII, naziv iznad člana 65. i naziv iznad člana 66. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Reč ima Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Zakonom o rodnoj ravnopravnosti, odnosno Predlogom ovog zakona, stavlja se van snage izuzetno dobar Zakon o polnoj ravnopravnosti i dovode u pitanja sva postignuća koja je ovaj zakon do sada omogućio. Da je bilo razloga i potrebe da se pojedine odredbe tog zakona unaprede – jeste, ali da se umesto koraka napred učine dva koraka nazad, to zaista mislim da nije bilo potrebe. Pošto ja nemam predrasuda, za znanje nisam siguran, ali bez obzira na postavke koje su počele vrlo često da se primenjuju, a to da ko je protiv Zakona o izmeni i dopuni Zakona o diskriminaciji ili protiv određenih stavova u Zakonu o rodnoj ravnopravnosti da je neko ko želi diskriminaciju ili podržava rodnu ravnopravnost, sa tim jednostavno ne mogu da se složim. Možda nemam dovoljno znanja, ali sam imao dovoljno iskustava da se konsultujem sa ljudima koji su profesori ustavnog prava, sa sudijama, sa kolegama advokatima, sa onima koji se bave naučnim radom, sa nekim ljudima koji rade vrlo aktivno u nevladinom sektoru i moram da kažem da zaista ne razumem šta se to od 2015. i 2017. godine promenilo do danas. Koliko je meni poznato, 2015. godine odustalo se od ovakvog naziva zakona, jer je vladin Sekretarijat za zakonodavstvo ukazao tadašnjem tekstopiscu ili eventualno predlagaču zakona da Ustav ne poznaje kategoriju rodne ravnopravnosti. Koliko ja znam, Ustav se nije promenio. Šta se promenilo, možda ćemo i čuti. Zaista, po tom svom skromnom mišljenju, mislim da se generalno ovakvim zakonom direktno ugrožavaju Ustavom stvarno i jasno zajamčena prava, pravo slobode govora, mišljenja, izražavanja i naučnog rada. Dodavanjem reči: „polnoj i rodnoj ravnopravnosti“ ovaj zakon smeštamo u okvire važećeg Ustava Republike Srbije. Hvala.
Reč ima ministarka Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dve opaske samo. Prva se tiče toga da mnogi od nas smatraju da nemamo predrasuda. Bila je jedna izložba u Ženevi, kako se to zove, konceptualna ili već moderna izložba, i na poslednjem spratu bio je jedan zid, na njemu vrata i na vratima je pisalo: „Ovde uđite samo vi koji nemate nikakve predrasude“. Svi koji su došli su pokušali, a vrata su bila nacrtana na zidu. Ne možete prosto funkcionisati bez predrasuda i to nije ni loše ni dobro, tako mi ljudi funkcionišemo, u stereotipima, u kratkim slikama, tako mislimo, kao što mislimo kroz kognitivne disonance, pokušavajući dve oprečne misli da istovremeno držimo u glavi. O tome nije zakon. Zakon se ne bavi uklanjanjem predrasuda iz naših umova, iz naših navika, iz onoga što su nas možda učili ili smo sami naučili tokom odrastanja. Zakon se bavi zabranom ponašanja zasnovanog na predrasudi. O tome je reč kada je u pitanju i Zakon o zabrani diskriminacije i Zakon o rodnoj ravnopravnosti. Druga opaska se tiče Zakona o rodnoj ravnopravnosti 2015. i 2016. godine i činjenice da je ministarka Zorana Mihajlović učinila lavovske koraka da se koordinaciono telo ustanovi, da koordinaciono telo zaista ima plan i program rada na korist i žena i muškaraca. Činjenica je takođe da je novim Zakonom o ministarstvima taj zakon prešao u Ministarstvo za rad, boračka, socijalna pitanja i prava boraca. Taj zakon je vraćen iz Skupštine zbog toga što je naišao na ogroman otpor narodnih poslanica svih Ženske parlamentarne mreže, civilnog društva, svih ljudi koji se razumeju u borbu za uloge žena i muškaraca, tako da ni jedno ni drugo ne manjka. On je ušao u Skupštinu kao zakon o ljudskim pravima žena i muškaraca. Pošto sam bila i učesnica i svedočila celom tom procesu, ništa iz tog procesa nema veze sa Ustavom, niti je ikada imalo, ima veze sa ličnim odlukama i upotrebom pozicija raznih ljudi. To tvrdim, to sam tvrdila i ponoviću svaki put. Ista se opaska tiče i pojedinaca koji nose, s pravom, titule akademske poznavalaca ustavnog prava, profesora ustavnog prava, koji takođe izriču stav o neustavnosti, bez toga da razmisle koliko kredibilnim sa svojim funkcijama ostaju nakon što tvrde da je nešto neustavno samo zato što je zgodno da prevedu na jezik neustavnosti ono što su njihove sopstvene predrasude. To je sve normalno i sve je ljudski i sve se dešava i dešavaće se i kod drugih zakona. Ono što je razlog da ne prihvatimo vaš amandman je što vi tražite biološku i društvenu kategoriju u istoj ravni. Pol je biološka kategorija, pol ne birate, desi se pa se rodite kao dečak ili devojčica. Rod je društvena kategorija i promenljiv je i menja se u zavisnosti od toga kojim idejama je vođeno društvo. Srbija je, nadam se i duboko verujem, vođena demokratskim idejama, vođena kulturom ljudskih prava, vođena skoro pa hrabrošću da se suoči sa onim, koliko god malo bilo, što nije dobro u rodnim ulogama muškaraca i žena i zato je i Vlada prihvatila ovaj zakon i zato u raspravi mi prihvatamo amandmane i vodimo raspravu. Možda bi bilo dobro da se u Skupštini organizuje javno slušanje i mi smo spremni da dođemo da učestvujemo i o primeni Zakona o rodnoj ravnopravnosti i o svim nejasnoćama koje će možda kod mnogih ljudi proizvesti definicije raznih odredbi. Ovaj zakon će kao Zakon o rodnoj ravnopravnosti biti vama na volji da ga glasate za ili protiv ili uzdržan.
Hvala. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik, Đorđe Komlenski. Primili ste i Izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbra za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Da li neko želi reč? (Da.)
Zahvaljujem predsedniče. Javna slušanja su imala svoju svrhu da su organizovana i u parlamentu i malo duže, pre dolaska ovog zakona u Skupštinu i ulaska u skupštinsku proceduru. O primeni ovog zakona odlučivaće neko drugi. Što se tiče amandmana na član 1. kao i mnogih amandmana u ovom zakonu, ja ću se potruditi da ih ne obrazlažem više posebno. Znači, svi amandmani koje budem propustio da obrazložim čine istu stvar. U tekstu zakona pored rodne ravnopravnosti prethodno pominju i polnu ravnopravnost. Bez obzira na ovo o čemu vi govorite, ne može rodna ravnopravnost biti pretpostavljena polnoj ravnopravnosti. Kada se bude Ustav promenio, ja mogu da se složim onda sa vama kako god. Ili je trebalo doneti zakon koji će regulisati samo pitanje rodne ravnopravnosti. To bi možda bilo daleko efikasnije. O mojim slutnjama zašto se to nije uradilo, malo kasnije. U ovom članu, takođe, ja tražim i predlažem i insistiram da se napokon utvrdi ravnopravnost muškaraca i žena, da se utvrdi postojanje i potvrdi postojanje nasilja ni nad ženama i muškarcima. U ovom članu 1. kako sam ga ja predložio da se promeni, gde god se evidentira postojanje ili konstatuje ili želi preduprediti nasilje nad ženama moj predlog je insistiranje da se to čini i u odnosu na muškarce. Ne možemo zlo porediti da li je ono veliko ili malo. Njega ima, pa taman da je samo jedan jedini slučaj nasilja nad muškarcima, ovo ministarstvo je bilo dužno da to uzme u obzir na odgovarajući način i da to u zakonu adekvatno predvidi i predloži u ovoj Skupštini kao konačan tekst zakona. Hvala.
Hvala. Ministarka Čomić.
Javna slušanja su u Poslovniku osmišljena upravo za analizu efekata primene zakona. To o čemu vi govorite je javna debata o predlogu, ako su u pitanju narodni poslanici ili javna debata o nacrtu kojem narodni poslanici po prirodi stvari ne mogu da prisustvuju. Zato što narodni poslanik prvi put dolazi u kontakt sa aktom dolazi do predloga zakona. Hvala vam što ste me podsetili. Predlog zakona koji je pred vama je možda prvi, gde smo mi pozvali narodne poslanike i poslanice u veoma ranoj fazi prednacrta da učestvuju u raspravi. Tako ćemo raditi za bilo koji zakon koji budemo radili, jer nam to niko ne zabranjuje, a Poslovnik i Zakon o Narodnoj skupštini samo definiše kada je poslanik obavezan da debatuje o predlogu zakona, na Odboru u debati o rešenjima, a javna slušanja su definisana tako da podnosite predlog nadležnom odboru i vi kažete šta je tema javnog slušanja. Ja sam vam spomenula javno slušanje, pošto očekujem da bilo ko, bilo koji odbor, naravno podrazumeva se Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova bude prvi, ali i Odbor za evropske integracije i Odbor za pravosuđe i Odbor za Ustav i zakonitost. Dakle, bilo ko može da traži javno slušanje o primeni bilo kog člana zakona, dakle o analizi efekata primene zakona u mesecima pred nama. To je ideja javnog slušanja. Nije to reda radi, to je ozbiljna ideja. Mi ćemo svakako imati društvene dijaloge o tome na koji način ide primena zakona, gde su prepreke, gde bi možda trebalo da ide lakše, a ne ide. Toliko o javnim slušanjima. Vrlo bi bilo dobro da ih bude u Narodnoj skupštini. Druga opaska tiče se, ja mislim banalnog nesporazuma među nama, ali dubokog. Reč rod sadrži i reč žena i reč muškarac, zato što se radi o rodnoj ulozi, jednog ili drugog pola. Kada govorimo o rodno zasnovanom nasilju, kažemo prema ženama, zbog toga što to nasilje beležite i zbog toga što je ono takvo da poneki istraživači s pravom govore o femicidu, ali rodno zasnovanog nasilja i te kako ima prema muškarcima. Ako pogledate mračnu statistiku Srbije, u proseku oko 30 žena biva ubijeno. U porodičnom nasilju samo zato što su žene, ali i oko 10 muškaraca svake godine. Da li su to očevi, muževi, sinovi, braća, da li je u pitanju ubistvo koje je izvršila žena koja je bila žrtva nasilja, svaka od tih sudbina je tragična i posebna na svoj način, ali je to život. Ako hoćemo da uklonimo i okrunimo nasilje prema ženama koje dešava samo zato što je ono žena, ništa drugo ne treba, onda isto takvo nasilje ne može da se dešava ni samo zato što je neko muškarac. Ovaj zakon treba da jasnim učini svima u Srbiji da se nasilje ne može zaslužiti. Niko ne može da zasluži da ga prebijete. U našoj kulturi podrazumeva se i opravdavanje, ako su dva muškarca pa jedan ubije onog drugog, ovaj ga izazivao, ako je žena takođe, ili već provocirala. Pa, morao je da se osveti. Ne može se nasilje zaslužiti. Nasilje birate, slobodno. I to da li ćete nekoga ubiti ili ćete nekoga povrediti to birate slobodno. Posle na sudu ide utvrđivanje da li ste ili niste bili uračunljivi, da li je bilo umišljaja, kako će se kvalifikovati to krivično delo, ali rodno zasnovano nasilje, porodično nasilje su tragični slučajevi koji nastaju u našim porodicama samo zato što je neko žena ili što je neko muškarac. Ne verujem da se vi i ja u suštini ne razumemo, ali ipak i zbog javnosti, uz ponovnu zahvalnost vama što smo otvorili dijalog o temi koja zanima i mnoge druge, a koje vi jako dobro definišete, ovo će biti dobar povod da razgovaramo i o razlozima za nasilje i možda o nekoj društvenoj kulturi kojim ćemo početi prezirati nasilje, umesto što preziremo ljude koji se bore za ljudska prava. To bi bila dobra promena za celo društvo.
Zahvaljujem. Član 1. amandman je podnela narodni poslanik Sandra Božić. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Sandra Božić.
Zahvaljujem se, uvaženi potpredsedniče, gospodine Orliću, pre svega zahvalan sam na tome što ste prihvatili ovu sintagmu kao nešto što će postati nadam se i deo narativa budućeg obraćanja, kada god govorimo o ovoj temi i kada god iskoristimo, kada želimo da kažemo da se neko nasilje odvija prema ženama, da to tako i učinimo, pravilno, na svaki mogući način, pa i na taj jezički na koji insistiramo i sa ovim Predlogom zakona. U obrazloženju ja sam navela da se predloženim izmenama isključuje mogućnost postavljanja žene u podređen položaj i u jezičkom smislu. Naime, predloško padežnom konstrukcijom – nad ženama, sugeriše se podređen položaj žene kao entiteta nad kojim se vrši određena radnja, te se na nivou jezika žena postavlja u položaj nemoći što je u suprotnosti sa rodno senzitivnim jezikom koji bi bio polazna tačka ka postizanju rodne ravnopravnosti. I s obzirom da je ovo možda vama koji slušate možda nebitna kategorija, ja moram da vam kažem da je ovaj amandman nije podnela Sandra Božić nego je amandman podnela Unija žena SNS koja se godinama bori sa ovom temom, bori se da zaštiti žene, bori se da im omogući jednaka prava, bori se da ukaže da ekonomski snažna žena, ekonomski, ali pre svega sigurna žena u svojoj porodici u svom domu može biti osnov jedne stabilne države. I pre svega kada ste uvažili ovaj moj amandman, ja znam da on možda ne liči da je doneo nekakvu preteranu izmenu, ali verujte mi da jeste, s obzirom da se iz SNS Unija žena koja se predano bavi ovom temom, pre svega prevencijom nasilja prema ženama dugo zalagala da se ova sintagma i objekatski položaj žene u svakom obraćanju koje je dodatno čini mi se ponizi ženu, a mi smo to čak i same radile kada smo govorile o tome, dok nismo zaista ukazale i podigle svest drugima na ovu temu. Zahvalna sam vam na tome, zato što je ovo jedan rezultat zajedničkog rada i do ovoga nije bilo lako doći, pre svega su morali da se steknu određeni uslovi, da se čini mi se i raspoloženje u društvu napravi, odnosno bude adekvatno kako bismo mi danas na ovaj način podstrekli dijalog koji ste vi učinili u svom ministarstvu i ne samo na ovu temu, već na dosta drugih i na taj način čini mi se da smo stvorili jedno društvo u kojem je moguće razgovarati o svemu, gde nema tabu tema, naravno posebno ne tamo gde ih i ne sme biti. I gde smo na ovaj način otvorili prostor zaista defakto i dejure, da stvorimo društvo bez predrasuda sa jednakim mogućnostima za sve. I kao što rekoh maločas možda je ovo samo jedna mala promena, ali ja vas molim i drage kolege narodne poslanike da uvažite i ovu izmenu i da se ubuduće kada govorite o nasilju ipak prema ženi i u toj rečenici koju ćete izgovoriti ponašate dostojanstveno, odnosno da je uvažite i kažete prema ženama jer žena ni u jednom mogućem smislu pa ni u tom jezičkom ne sme biti objekat trpljenja bilo čega pogotovo ne nasilja. Zahvaljujem vam se.
Zahvaljujem gospođo Božić. Reč ima ministarka.
Zahvalna za amandman, i prihvaćen je, i dobro je što je prihvaćen, zbog toga što je jezik čudo. Valjalo bi verovatno da smo sami vodili računa, ali zato postoje narodni poslanici, da poprave sve to što se u toku rada u izvršnoj vlasti, prosto promakne oku jer se vi i ja slažemo po tome da je jezik čudo. I da ako pokušamo da razumemo da prestanemo da govorimo - nasilje nad ženom, nasilje nad starim, nasilje nad decom, nasilje nad životinjama, videćemo da ćemo u stvari govoriti o promeni moći u društvu. Zbog toga što ćemo prestati da prihvatamo da je svaka moć moć nad nekim ili nad nečim i da svaka moć mora biti moć za nešto, za nekog. Zakon koji danas zajedno debatujemo treba da ishoduje moć, koja je za promene društvenih uloga muškaraca i žena, ali tako da bude bolje i muškarcima i ženama. Otud je promena te rečce koliko god zvučala mnogima nevažna, ključna da je uvrstimo u govor i da tako podržimo i ideje narodnih poslanika i promenu prirode moći u društvu. Hvala još jednom.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Primili ste izveštaj Odbora kao i mišljenje Vlade. Na član 3. i naziv iznad člana amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Primili ste izveštaj Odbora kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Niko ne želi reč. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Snežana Paunović.
Zahvaljujem potpredsedniče Orliću. Poštovane kolege, uvažena ministarka Čomić sa saradnicima, poštovani građani i građanke, najpre zaista hvala na razumevanju i na činjenici da ste kao Vlada prihvatili i ovaj amandman i sve naredne o kojima ćemo razgovarati, a moj cilj nije bio ništa drugo, do kao što sam i u svom izlaganju kada smo razgovarali, u načelu rekla, a to je da ovaj zakon učinimo što boljim, i što primenjivijim za ovo naše društvo, koje svakako ne ume da prepozna momenat u kome je neophodno na ovaj način regulisati ono što je trebalo da bude neprikosnoveno pravo. U tom smislu, imali smo neke diskusije koje nisu do kraja u delu plenuma, koji se ticao rasprave u načelu, razumeli zašto je važno doneti jedan zakon ovog tipa, rodna ravnopravnost, precizno definisana uvedene kategorije, ja se ponavljati neću, sve sam to govorila. Moramo da shvatimo da je rodna ravnopravnost tekovina modernog društva i da ona zaista u bukvalnom smislu te reči podrazumeva poštovanje prava i sloboda, apsolutno svih ljudi, bez obzira na biološke ili društvene odrednice. Ovim zakonom se domaće zakonodavstvo transponuje neke pravne tekovine EU, i dobro je da je tako. Moji su amandmani u dobrom delu bazirani, najpre na onome što je bio mišljenje Saveta Evrope, zato što mislim da, ako smo rešeni, a jesmo, da postanemo članica EU, onda tehničke primedbe koje su sadržali moji amandmani, pre svega, idu u tom smeru, da što više prilagodimo sopstveno zakonodavstvo zakonodavstvu EU. Pri tom tvrdim, kao što sam to rekla, i u raspravi u načelu, a to je da ćemo biti ipak država koja će biti pozitivan primer. Dakle, kada je u pitanju ovaj amandman u kome se u članu 3. posle reči - lični razvoj i razvoj društva, dodaju se reči - jednake mogućnosti, i prava u pristupu robama i uslugama, a posle reči - uz uvažavanja, dodaju se reči - bioloških, društvenih i kulturoloških formiranih razlika između muškaraca i žena, isključivo je zato što se pojam rodne ravnopravnosti, proširuje i na oblast pristupa robama i uslugama i to precizno utvrđivanjem jednakih prava i mogućnosti u pogledu pristupa i robama i uslugama. U drugom delu amandmana se predlaže dopuna člana 3. tako da se pojam rodne ravnopravnosti uključuje kao komponenta uvažavanja, ne samo različitih interesa, potreba prioriteta žena i muškaraca, prilikom donošenja javnih i drugih politika, i odlučivanje o pravima, obavezama i interesima, već možda najvažnije i uvažavanje bioloških i društvenih, kulturoloških formiranih razlika, jer se upravo uvažavanjem tih razlika, politike i mere formulišu upravo tako da mogu da obezbede da i de fakto ravnopravnost i jednake polazne pozicije, imaju i muškarci i žene. Ovom se formulacijom ujedno ispunjava i opšta preporuka koju smo dobili od komiteta i to vi, ministarka znate, i zato mi je drago da ste ovaj amandman prepoznali kao dobru dopunu zakona i hvala vam na tome.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka.
Osim što je amandman, koji je prihvaćen, pa postao sastavni deo predloga zakona, bolji po formulaciji i kako je narodna poslanica Snežana Paunović, rekla, izražava i ocene iz mišljenja koje smo dobili od Saveta Evrope, ceo proces, vaš napor, da iščitate i da predložite, i naš da uvažimo sve što je moguće, iz mišljenja, koje je inače na nekih 69 strana, u vrlo kratkom roku, pokazuje jednu drugu upućujuću odredbu za sve nas, a to je da najbolji propisi prave uz najširu moguću uključenost. Znači, poslanici u ranoj fazi, međunarodne organizacije, a u ovom slučaju Savet Evrope, a u drugom slučaju neka trgovinska organizacija, Svetska trgovinska organizacija, ko god, zato što time pojačavate dijalog koji postoji u društvu, i time dokazujete, da što više glava, više i pameti. I onda, što je najkorisnije, kratke rokove, koje inače imamo po zakonu o planskom sistemu, da uradimo, zakon po proceduri od belog papira, polaznih osnova, do predloga koji je vama upućen na usvajanje, dakle kad svi čitamo i kad smo svi uključeni, to je već sama po sebi garancija, da će predlog zakona biti najbolji moguć, do iskustva u primeni i onda do nekih novih izmena i dopuna, tako da sam vam zahvalna i zbog toga i zbog toga što mislim da bi trebalo da postane jedan novi modus rada, Narodne Skupštine i Vlade, i u budućnosti, pogotovo u ovoj fazi pristupanja EU. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem, predsedavajući. Amandmanom na član 4. je predloženo brisanje predloženih tački 17, 20. i 24. Tačka 17) govori o rodno osetljivom jeziku, 20) bespotrebno definiše udruženje, jer udruženja su definisana drugim zakonima i tačka 24) govori o rodnim stereotipima. Pod parolom ukidanja rodnih stereotipa krije se, u stvari, jedan ogroman i prikriveni način poništaja polova u bliskoj perspektivi, ukidanje tradicije i vekovima iza nas uspostavljenih pozitivnih vrednosti. Nije, srećom, sve što proističe iz tradicionalnih vrednosti loše, tako da se ne sme ni definisati na ovakav način. Naprotiv, ovakvim odredbama, ako opstanu ovako definisane, neko će sutra ovo jednostavno primenjivati kao da su sve tradicionalne vrednosti apsolutno negativne. Usvajanje ovakvog teksta u vrlo bliskoj budućnosti, kao što smo svedoci da to postoji i u drugim zemljama, može dovesti do toga da bude progonjen svako ko vaspitavajući svoje dete, što je njegovo neprikosnoveno pravo, pokuša čak i samo da ukaže na pozitivnost tradicionalnog vaspitanja. Pošto sam obećao, prethodne amandmane, podsetiću, ja nisam obrazlagao, zato što se tamo dodaju reči „polnoj“ i eventualno „muškarci“, ali još jednom za svagda ja ću vam sad reći ovde – u Ustavu Republike Srbije, ja ću vam sada naći i pročitati, ako treba, a mislim da ne treba, odrednica polne ravnopravnosti piše, rodne ravnopravnosti ne piše. Smatram da je nužno da se uspostavi rodna ravnopravnost, ali ne može ono što Ustav nije precizirao da bude starije i važnije, bez obzira na tumačenje kako god ga vi dali u odnosu na ono što je vrlo precizno definisano u Ustavu, pogotovo što se ovim zakonom ukida Zakon o polnoj ravnopravnosti, a više od pola ovog zakona govori isključivo o odnosima muškarca i žene. Ovakve kolizije su nedopuštene. Još jedna stvar, ako nisam pogrešno informisan, čak je EU iz Deklaracije o unapređenju socijalne kohezije je uklonila termin rodne ravnopravnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Čomić. Izvolite.
U Ustavu je ravnopravnost polova i Zakon je o ravnopravnosti polova. To proističe iz opšte ustavne odredbe o politici jednakih mogućnosti. Dakle, nema polne ravnopravnosti ni u zakonu, ni u Ustavu, ali ste odlično pomenuli tradicionalne vrednosti. Koliko daleko u tradiciju? Sedamdeset godina da je ne mogu da biram da idem u školu? Sto godina - da nemam pravo glasa? Sto pedeset godina - da nemam prava da izađem iz kuće? Dve stotine godina - da me udaju za koga oni hoće? Pedeset godina - da mi propišu koliko ću dece rađati? Četrdeset godina - da oni odlučuju o mom telu? Koja tradicija zaista želite da ostane usvojena u našem sadašnjem životu, a da se tiče roda kao društveno propisane uloge žene u društvu? Do 2002. godine, hoćete tradiciju da nije priznavano porodično nasilje? Ne postoji, kaže. Kaže – u našim porodicama nema nasilja. Hoćete li tu tradiciju? Da ukinemo krivično delo nasilja u porodici i da smatramo tradicijom, dobrom, lošom, kakvom god, porodicu kao mesto gde svako mlati svakoga dokle god mu odgovara? Koju tradiciju? Hoćete li tradiciju čovekoljublja, tradiciju čojstva, da čuvaš druge od sebe, tradiciju žena koje su se borile kroz trnje, kamenje i sve što je prepreka na putu da bi bile školovane? Hoćete li tradiciju žena koje su, uprkos društvenim zabranama, postizale rezultate u nauci, u umetnosti, iskazivale svoj talenat? Ako hoćete ovu drugu tradiciju, onda hoćete ljudska prava. Ako hoćete ljudska prava, onda hoćete zakon o rodnoj ravnopravnosti. Nije dobro ni po koga bojiti prošla vremena gde je bilo definisano da neko drugi odlučuje šta je identitet žene, šta je njena uloga, šta je njeno pravo. Nije dobro zato što je to deo tradicije koju zbog dobre tradicije koju kao društvo imamo želimo da menjamo, da zaboravimo i da o njoj govorimo kao o nečemu što se dogodilo kao i drugim društvima na svetu, ali što se neće ponoviti. Dakle, ako govorimo o tradiciji, ne podrazumeva se da je sve tradicionalno namenjeno ženi bilo dobro po žene ili po muškarce. Ono kad govorimo o tradiciji, govorimo o volji ovog naroda da menja na bolje sve što vidi u svojoj okolini, sve što živi i sve što hoće da menja da menja tako da deca koju rađamo žive u boljim uslovima nego mi. To je tradicija ljudskih prava i zato sam zahvalna što spominjete tradiciju pokušavajući da postavite tradiciju kao kontrapunkt zakonskim rešenjima. Jedina tradicija koja je kontrapunkt ovim zakonskim rešenjima je postavljenje žene na njeno mesto, njeno ućutkivanje, njeno ubijanje, oduzimanje njoj dozvole da odlučuje o svom životu. To je jedina tradicija koja je na suprotnosti od odredaba ovog zakona i ja sam potpuno sigurna da niko u ovoj sali, niko u Srbiji ne želi takvu tradiciju ponovo u Srbiji.
Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem, predsedavajući. Pa, evo već drugi ili treći put se danas dešava da, sada već više i ne verujem ni slučajno, izostavljate deo reči koje su jako značajne, a koje sam ja iskoristio. Ja sam bio vrlo precizan kada sam rekao – pozitivne tradicije. Nisam pričao ni o vremenu kada se nije moglo o školu. Za mene to nije deo pozitivne tradicije, kao što nikome to ne bi ni smeo da bude pozitivne tradicije, ali niko nema pravo da izbriše upravo pozitivne tekovine tradicije koje postoje. Šta, hoćete da kažete da ne postoji ništa pozitivno u srpskoj tradiciji? Sa tim ne verujem da će se sa vama složiti bilo ko u ovoj sali. Ja vas još jedanput molim u ime pristojnosti i korektnosti, nemojte koristiti termine koje ja nisam koristio, odnosno potrudite se, a vi to jako dobro znate, da budete precizni onoliko koliko sam ja bio precizan. Hvala.
Reč ima ministarka Čomić.
Da imam namere da kažem bilo šta loše o dobrom u tradicijama srpskog naroda, ja bih to rekla, a pošto nisam, onda vam je uzalud sa mnom se sporiti o tome šta je dobro u tradiciji ovog društva, potpuno uzalud, kao što vam je uzalud pokušavati sakriti da kada spominjete tradiciju spominjete kao kontrapunkt odredbama ovog zakona kao nešto što ovaj zakon hoće da poništi, uništi i učini nebitnim, što nema veze sa činjenicama, niti ima ikakvog argumenta koji bi tome išao u prilog. Naprotiv, sve odredbe ovog zakona predstavljaju moderan pravni jezik, pretočen, pravni jezik 21. veka, ono najbolje, ono najlepše, ono najsvetlije u tradiciji našeg naroda, ono na čemu počiva naša duboka civilizacijska kultura pripadanja evropskom kontinentu. Dakle, ne može oba. Ne možete i da tvrdite da ovo nije pozitivna tradicija, jer jeste i ne možete da tražite da se tradicijom suprotstavljate odredbama ovog zakona. Jedno od ta dva se isključuje.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Gospođo Paunović, izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Član 4. stav 5. posle reči: „Nasilje zasnovano na polu, polnim karakteristikama, odnosno rodu ili promeni pola“, dodaju se reči: „Nasilje prema ženama“. Važan član, zbog, nažalost, važne pojave. Iskoristiću priliku govoreći o ovom amandmanu i da skrenem pažnju na ovaj vid nasilja, koji se ispoljava u različitim oblicima. Mi ga imamo od nasilja u porodici, preko partnerskog nasilja, zlostavljanja na poslu, da ne navodim, pričali smo o tome, različitih pojava ima, kada je u pitanju nasilje prema ženama. Pre svega, zahvaljujem se što ste zaista imali sluha za promenu termina nasilje nad ženama i uvažili amandman moje koleginice Sandre Božić, jer smo i na konferenciji Ženske parlamentarne mreže o tome razgovarali i tada vas molili. Potpuno ste bili u pravu, i Sandra u svom obrazloženju i vi koji ste dodatno objasnili zašto ste to prihvatili. Činjenica je da u poslednjih 10 godina, i govorili smo o tome, ubijeno je 320 žena, i to je negde, ako se ne varam, prosek od 30 žena na godišnjem nivou. Neću ni pokušati, a kamoli reći da nasilje ne postoji i nad muškarcima, jer ne bih bila niti dovoljno iskrena, niti dovoljno ja, ako ne bih stavila akcenat na to, ali je činjenica da statistički podaci govore, nažalost, u prilog tome da su žrtve isključivo žene, možda ili u većem broju žene, možda i zbog toga što su fizički slabije. No, bilo kako bilo, mi kao društvo moramo da prepoznamo da tu moramo uraditi više, da moramo zaštiti. Sa treće strane, takođe, moramo imati svest o tome i o tome opet moramo govoriti, da ovakva zakonska rešenja često umeju da inspirišu i one koji improvizuju, koji lažno predstave nasilje koje su doživeli ili preživeli, pokušavajući da se na bazi neke izmišljene ili spinovane priče sakriju i pokupe benefite koje misle da će imati pravo, ukoliko se na taj način oglase. Sve to moramo da prepoznamo kao društvo. Ali, da bismo uopšte došli do faze da možemo da prepoznamo da li postoji zloupotreba zakona, moramo da ga donesemo i da pustimo njegovu primenu da bismo videli kako će to izgledati. Treće i najvažnije, ne mogu da ostanem imuna na priču o tradiciji. Tradicija, ne samo srpskog naroda, nego živog čoveka je da kod svoje reprodukcije nekada dobije sina, a nekada ćerku. Svaki zakon, naročito Zakon o rodnoj ravnopravnosti, moramo da pogledamo kroz prizmu našeg deteta. Znate, jer ako tu prepoznamo da za našu ćerku možda ovim zakonom postavljamo temelj za neko njeno bolje prekosutra, ona će svakako sutra nadograditi ovo naše, biće pametnija nego mi, imaće neko drugo vreme, ako to tako budemo sagledali, lakše ćemo ga podneti. Isto mislim i za sve one koji to trebaju da sagledaju sa pozicije mog sina. To je negde jedino što je izostalo, jedino što nismo uspeli da sami sebi objasnimo, nego nam je lakše da se ogradimo, pozivajući se na divnu našu tradiciju. Divna je ona bila i u ono vreme o kome ste, ministarka, govorili, kada se razgovaralo o tome da li se može u školu ili se ne može. Možda bi neko s nostalgijom i na to gledao. Možda to sa ove distance možemo da razumemo, ali ono što primarno moramo da shvatimo i zbog čega sam, pre svega, bavila se ovim zakonima koji su danas na dnevnom redu, jeste da živimo u 21. veku, jednom modernom društvu koje rapidno samo sebe modernizuje. Sigurna sam da će ovaj zakon pretrpeti svoju promenu na bolje već za godinu dana. Što bismo se libili da danas napravimo prvi korak, ako nas prekosutra očekuje drugi. Hvala.
Zahvaljujem. Na naziv iznad člana 5. i član 5. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Niko ne želi reč. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Niko ne želi reč. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Gospođo Paunović, izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Amandmanom se predlaže, pre svega, jezička intervencija u tački 3. stav 1. člana 6. Predloga zakona, koja više odgovara najpre duhu jezika, ali da smanjim obrazloženje. Pojam rodne perspektive podrazumeva, pre svega, svest o rodnim razlikama i uključivanje i uvažavanje tih razlika i specifičnosti prilikom formulisanja konkretnih mera, politika i aktivnosti vezanih za rodnu ravnopravnost. Poštovanje razlika je uslov tolerancije, razumevanje i ravnopravnosti. Ako se ovi standardi poštuju, onda neće biti ni diskriminacije, odnosno, imaćemo manje razloga za primenu prvog zakona o kome smo u pojedinostima razgovarali. Hvala.
Hvala. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Sandra Božić. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naziv glave II iznad člana 7. i član 7. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Niko ne želi reč. Na naziv iznad člana 8. i član 8. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Niko ne želi reč. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Niko ne želi reč. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Niko ne želi reč. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Gospođo Paunović, izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. U članu 10. posle stava 2. dodaje se novi stav 3. koji glasi: „Prilikom određivanja posebnih mera moraju se uvažavati različiti interesi, potrebe i prioriteti žena i muškaraca, a posebnim merama mora se obezbediti: pod jedan, pravo žena, devojčica i muškaraca na informisanost i jednaku dostupnost politikama, programima i uslugama, primena urodnjavanja i rodno odgovornog budžetiranja u postupku planiranja, upravljanja i sprovođenja planova, projekata i politika, promovisanje jednakih mogućnosti u upravljanju ljudskim resursima na tržištu rada, uravnotežena zastupljenost polova u upravnim i nadzornim telima i na položajima, uravnotežena zastupljenost polova u svakoj fazi formulisanja i sprovođenja politika rodne ravnopravnosti, upotrebna rodno senzitivnog jezika kako bi se uticalo na uklanjanje rodnih stereotipa pri ostvarivanju prava i obaveza žena i muškaraca i prikupljanje relevantnih podataka razvrstanih po polu i njihovo dostavljanje nadležnim institucijama. U ovom slučaju stav 3. postaje stav 4. Sasvim kratko. Smatrala sam da je dobro da se član 10. Predloga zakona dopuni tako što će se precizirati, pre svega, ciljevi koje posebnim merama za postizanje rodne ravnopravnosti treba da ostvaruju svi zakonom utvrđeni subjekti. Ovi ciljevi su istovremeno i svojevrsna prevencija diskriminacije. Zato je važno naglasiti ih u ovom zakonu koji prati Zakon o zabrani diskriminacije. Hvala.
Hvala. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Niko ne želi reč. Na naziv glave III iznad člana 13. i član 13. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Niko ne želi reč. Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Gospođo Paunović, izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Značajna novina ovog zakona u odnosu na sada važeći jeste zakonska obaveza pre svega izrade strateškog dokumenta, a to su nacionalna strategija za rodnu ravnopravnost i akcioni plan za sprovođenje strategije. Zatim, tu su i planovi lokalnih samouprava. O njima smo razgovarali, čini mi se, na nekom okruglom stolu u pripremi ovog zakona, ministarka, ako se ne varam, ali je u predlogu izostala strategija autonomne pokrajine, pa sam ovu dopunu predložila amandmanom kako bi se ispratila ova obaveza prosto i na tom nivou vlasti za koji mislim da je podjednako važan. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka.
Zahvaljujem. Prihvatili smo, naravno, amandman. Još jednom zahvaljujem na trudu. A, ovo je prosto važna dopuna koja se vrlo često ljudima koji su u nekoj fazi učestovali u stvaranju zakona podrazumevala. Kao sad, ako praviš nacionalnu strategiju, onda ćeš praviti i akcioni plan. Ako praviš akcioni plan, onda će to raditi i lokalne samouprave i Vojvodina. Ništa se ne podrazumeva. Zato je vaša intervencija dragocena, jer ako i napravimo strategiju rodne ravnopravnosti, ona je u izradi, mislim da sutra imamo prvi sastanak, Zorana Mihajlović predsedava radnom grupom, dakle, čak i ako napravimo tekst strategije, bez toga da razradite po godinama, po novcu, po onima ko su zaduženi, ceo plan kako ćete do cilja strategije doći, to će ostati lep tekst, verovatno, ali mrtvo slovo na papiru. Zato smatramo da je ovo važno i da je upućujuća odredba i za sve druge zakone, da se uvek dopiše jasno i glasno, koliko god da se podrazumeva, da nam uz nacionalne strategije, bez obzira kog nivoa, pisane na osnovu zakona o planskom sistemu, da su nam važni akcioni planovi teritorijalne autonomije i lokalne samouprave.
Hvala. Po amandmanu, reč ima Snežana Paunović.
Uvažena ministarka, ja sam gotovo sigurna da niste imali nameru da izostavite autonomnu pokrajinu, međutim, isuviše se dugo bavimo politikom da ne bismo znale da se sve ono što se podrazumeva uglavnom ne primenjuje. Jedino što je apsolutna pretpostavka je da bi to tako bilo. Podrazumeva se da se podrazumevano ne bi primenilo. To je bio razlog zbog kog sam intervenisala, zato što sam zaista ovo shvatila kao jedan propust koji je tehničke prirode, pre svega. Čak ne ni zbog toga što se podrazumeva, zato što poznavajući vas znam da u podrazumevano ne verujete često. Hvala.
Hvala svima. Na naziv iznad člana 14. i član 14. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Niko ne želi reč. Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Sandra Božić. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Niko ne želi reč. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv člana 19. i član 19. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Niko ne želi reč. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Gospodine Komlenski, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Kao što sam i obećao, svi ovi amandmani koji su protekli bez dodatnog objašnjenja odnose se na to da se u glavi iznad određenog člana, u nazivu određenog člana, u samom članu, pored reči, odnosno ispred reči: „rodno“, dodaje reč: „polna“, „polno“ ili ostalo u odgovarajućem gramatičkom obliku, koliko da vas podsetim. Što se tiče člana 25. i još jednog od narednih članova, ako budemo dozvolili da se ovim zakonom utvrdi obaveznost uvođenja rodno osetljivog jezika, pustićemo da se neki drugi pitaju o srpskom jeziku, a ne Odbor za standardizaciju srpskog jezika Srpske akademije nauke i umetnosti. Treba da se zapitamo i ko smo i šta smo, a onda i kuda sve ovo vodi? Ovo je u direktnoj suprotnosti i sa Ustavom Srbije i Zakonom o zabrani diskriminacije, jer će se ovim praktično stvoriti ogroman prostor i siguran sam da ćemo biti svedoci ponovnog uvođenja verbalnog delikta i cenzure. Niko nema pravo i ne može da zabrani da se iz srpskog jezika bira ona mogućnost izražavanja koja mu najviše odgovara, pa makar to bili, kako to stručnjaci znaju da kažu, oblici gramatički neutralnog muškog roda. Upravo buduća zabrana korišćenja pravilnog srpskog jezika, barem ono što pravilnim srpskim jezikom smatra Odbor za standardizaciju Srpske akademije nauke i umetnosti, će biti nešto što će biti izopšteno. Ili ćemo imati jednu potpunu koliziju, da će nam školski programi srpskog jezika ići u skladu sa ovim, a da će u stvarnosti oni koji izađu iz škola, sada koji idu u školu, nalaze se ili će krenuti u školu nakon uvođenja ovog zakona, doći u situaciju da zaborave sve ono što su morali da nauče. Hvala.
Zahvaljujem. Ministarka Čomić ima reč.
Jedino se Odbor za standardizaciju srpskog jezika i pita. Dakle, jedino oni mogu da kažu koji nastavci za imenice koje se gramatikom srpskog jezika menjaju po rodu, broju i padežu, treba da budu u upotrebi, da li – ica, škinja, kinja, svi oni nastavci o kojima odlučuje Odbor za standardizaciju srpskog jezika. Mali je problem što to Odbor nije obavio kao posao, ali obaviće, nije problem. Ne radi se ovde o snoviđenjima nekakvog strašnog nametanja jezika. Ovde se radi o gramatici srpskog jezika. Sve imenice u našem jeziku se slažu po rodu, broju i padežu. Tako sam ja političarka koja je Vladi podnela predlog zakona, Vlada prihvatila i uputila Narodnoj skupštini. Nisam političarka koji je podneo predlog zakona koji je Vlada prihvatio i uputio Narodnoj skupštini. To je samo gramatika srpskog jezika. Ali, istovremeno jedan od najfinijih instrumenata kojima možete lako da ocenite i vidite o čemu se u stvari radi, jer se ne radi u stvari o gramatici. I to je pravo tih ljudi. Dakle, onda kada Odbor za standardizaciju srpskog jezika propiše da sam ja ministrica a ne ministarka, ja ću sebe zvati ministricom, jer ja poštujem i Odbor za standardizaciju srpskog jezika i poštujem i svoj jezik, koji volim. Do sada, Odbor se nije odlučio, pa sam ja i ministarka i ministrica. Mogu da budem i arhitektica, mogu da budem i arhitektinja, mogu da budem šta god hoću, pošto nisu jasno propisani nastavci za zanimanja u ženskom rodu. Ako kažete da su imenice u muškom rodu neutralne i da je sve jedno, to je argumentacija koju ja najviše volim. Pošto ako je sve jedno, onda u Ustavu Republike Srbije može da piše da je Republika Srbija država svih njenih građanki. Jel sve jedno? Jeste? Pa, što ne piše? Zato što nije sve jedno. Promenićemo. Nemam ja ništa protiv promena. Ja svoj jezik poštujem, svoj jezik volim, svoj jezik znam i svoj jezik koristim da ljudima koji nemaju hrabrosti da kažu – nećemo da vidimo žene u svim sektorima zanimanja, pa ćemo im bar odreći pravo da sebe zovu u zanimanju u svom rodu. Dakle, ja se i tim ljudima istim onim jezikom obraćam. Nikakva opasnost ne postoji od toga da žena koja se bavi nekim zanimanjem sebe i definiše tim zanimanjem. Dugo traje ta rasprava i seže do, recimo, dokumenata iz Srpske pravoslavne crkve, iz 19. veka, iz Vršca, gde piše – upraviteljka. I to je isto duh jezika. Jezik je živa tvorevina i ako Odbor za standardizaciju srpskog jezika odluči da ne može da bude promena imenica po rodu, broju i padežu, ja ih menjati neću. Dok je gramatike da se imenice menjaju po broju, rodu i padežu, ja sam ministarka ili ministrica, političarka, fizičarka, ja sam ono što znam da jesam. Žena sam i imam prava da o sebi govorim u ženskom rodu. Tako kako ja, tako i bilo koja žena, tako i bilo koji drugi muškarac. Biće verovatno rasprave o jeziku. Zahvalna sam što ste podneli ovaj amandman, jer da niste ne bih imala prilike da jasno kažem o čemu se u stvari radi, da se radi o gramatici, da se ne radi o politici i da je neprestano da stručni ljudi koriste politiku umesto gramatike, umesto da bude obrnuto. Volela bih da svi mnogo više znamo gramatiku i da mnogo više čitamo, onda bi se lako dogovorili da li sam ja ministarka ili ministrica.
Reč ima Đorđe Komlenski, replika.
Zahvaljujem, predsedavajući. Izvinjavam se, ja sam ovo malo gramatike naučio koliko sam naučio, ali ovo o čemu sam govorio je upravo stav ne samo Odbora za standardizaciju srpskog jezika SANU, već mnogih profesora srpskog jezika i književnosti od osnovnih, srednjih škola, fakulteta, tako da sam u ovom trenutku neko ko vrši transmisiju njihovog mišljenja i sebi ne dajem za pravo da o ovome dajem konačni sud. Iskreno rečeno, to što sam naučio smatram da je prilično ispravno i podobno, dovoljno ravnopravno i nema smisla nametati nešto drugo i stvarati prostor za nametanje kroz ovaj zakon od onoga što Odbor SANU bude rekao kad god to bude učinio.
Hvala, ministarka Čomić.
Pošto prenosite poruke, pa oni koji ne žele sami da mi se obrate, bez obzira koliko iz zvala na dijalog, onda možete da im prenesete i sledeću poruku da sam im kazala da je narodna poslanica Đorđe Komlenski mi prenela poruku da sam ja čuo poruku i da smo opet zajedno spremni za dijalog. Taj jezik razumeju ljudi koji po vama meni šalju poruku o rodno senzitivnom jeziku. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Pa, ja sad sa svojim svim neznanjem, čini mi se, da je „ministrica“ reč koja je bliža jednom susednom narodu s kojim se graničimo preko Dunava uglavnom, ali ne bih da budem baš neko ko je ekspert za lingvistiku, jer to nisam, ali isto tako od tih koje ste vi zvali, njima će narodna poslanica Đorđe Komlenski preneti da ste vi ovde tvrdili da ste ih zvali i ako one tvrde da ih vi niste uopšte zvali.
Izvolite.
Vidite kako je jezik živa tvorevina. Dakle, mnogi od članova odbora, pa i druge uvek zvala i uvek će im biti otvorena vrata i srećom da nas dvoje razumemo šta je dijalog i da ovom malom igrom i sa gramatike srpskog jezika po rodu, broju i padežu učinimo u stvari mnogo jasnijim sve ono što vi imate kao poruku i stav, na šta vi imate pravo, a i ono što mi kao Ministarstvo imamo poruku i pravo. Ali, evo i zvaničnog poziva, mi ćemo kada obavimo već započeti rad na društvenim dijalozima, čekaju nas nekoliko velikih. Prvi društveni dijalog je o stanju mentalnog zdravlja, kao posledica Kovida – 19 nacije i merama koje treba preduzeti. Drugo su dva ili tri socioekonomska dijaloga kojim govorimo o posledicama Kovida – 19 na zaposlene, pre svega, na žene. Imamo još dva što se tiče održivog razvoja, ali najranije početkom jula radićemo na organizaciji dijaloga o upotrebi gramatike srpskog jezika za žene i muškarce i bićete pozvani i više nego dobrodošli da imate i uvodno predavanje da zajedno sa nama radimo dijalog o kojem ćemo mnogo nas više razgovarati ovako kao vi i ja danas, jer mislim da je to dobro i za gramatiku srpskog jezika i za žene i za muškarce koji žive u Srbiji.
Hvala svima. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Izvolite.
Zahvaljujem. U članu 27. stav 1. posle reči „uključujući napredovanje u karijeri“, dodaju se reči „kao i u svim drugim aktivnostima ovih organizacija“. Još jedna precizna definicija koja bi u suštini trebala da obezbedi ravnopravnost u svim aktivnostima organizacija za zapošljavanje koje nisu decidno nabrojane kako bi se izbegla situacija da ono što nije navedeno u zakonu ne važi, kao i malopre smo o tome razgovarali ili ne može da se primeni kao faktor rodne jednakosti u ovoj oblasti koja je apsolutno važna za život, jer je u stvari u pitanju imati pravo na zaposlenje bez obzira na razlike po osnovu bioloških ili nekih drugih karakteristika. Tako da još jednom zahvaljujem se što je Vlada prihvatila amandman za koji mislim da je zaista važan, jer precizira određene stvari.
Hvala. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Reč ima Đorđe Komlenski.
Javio sam se, možda nedovoljno brzo, po članu 28. Upravo ono što vi tvrdite da nije, SANU u svom saopštenju tvrdim da jeste, a i u samom zakonu ovde stoji u tački 4. po tački 3. koja podrazumeva preuzimaju u skladu sa zakonom mere koje obuhvataju, pa kaže: „Korišćenje rodno osetljivog jezika, jezika koji je u skladu sa gramatičkim rodom u udžbenicima i nastavnom materijalu, kao i u svedočanstvima, diplomama, klasifikacijama, zvanjima, zanimanjima i licencama, kao i u drugim oblicima obrazovno-vaspitnog rada“. Obaveznost primene onoga što SANU govori i o čemu ima stav je derogirano sa ovakvim odredbama zakona i živi bili pa videli da li ćemo u bliskoj budućnosti biti nažalost u pravu ja ili ćete na sreću u pravu biti vi.
Hvala. Reč ima ministarka Čomić.
Odmah možemo da razrešimo tu dilemu pošto sam ja u pravu ili članica Radne grupe za izradu zakona iz SANU, tako da ja ću vas razusloviti straha od tog što piše u zakonu, pošto je to već na snazi još od 2009. godine. Znate kako izgleda u zakonima i u tekstovima? U zakonima u jednom članu ili stavu nekom, češće članu, da se te imenice, imenice smatraju da su i muški i ženski rod. Tako izgleda rodno osetljiv jezik. Nema nikakvog razloga za strah od omalovažavanja SANU, niti ima ikakvog razloga za to da oni ikada prestanu da budu kritička javnost Srbije, to im je ja mislim glavna uloga od skupljenog znanja i iskustva i naravno od političkih stavova. To što je neko akademik, ne znači da nema vrlo čvrst politički stav koji zagovara, koji može da ima veze sa politikom Vlade Srbije, može da ima veze sa stavovima pojedinih političkih stranaka, a ne mora. I vi i ja znamo akademike koji vrlo jasno i dobro je da to rade istupaju i kažu svoju kritičku misao. U tom smislu, i oni će biti pozvani na društveni dijalog na kome se nadam da ćete imati prilike da prvo vodite i onda ponovite svu ovu argumentaciju i članici Radne grupe iz SANU.
Replika, Đorđe Komlenski.
Nema potrebe sa salivanjem straha ili otklanjanjem straha, zavisi da li je po tradiciji ili moderno rečeno, ali ja iskreno rečeno sam jako skloniji da više verujem Odboru za standardizaciju i SANU da će se na stručan način, bez obzira na mogućnost postojanja političkog stava baviti ovim pitanjem nego nama koji se bavimo politikom da ćemo na stručan način se baviti ovim detaljima.
Ministarka Čomić.
Jesenas je SANU imala konferenciju o rodnoj ravnopravnosti gde je bilo u dve sesije uz pokroviteljstvo rukovodstva Akademije predsednika, reči i o rodnoj ravnopravnosti kao temi u ulozi žena i posebno u ulozi žena u nauci, tako da ja ne vidim razloga da se ideji poštovanja gramatike srpskog jezika suprotstavlja SANU, pošto se ona ne suprotstavlja. Čim Odbor izradi katalogizaciju nastavaka za ženski rod, odmah stavljamo u zakone sve, ali nije uradio još, to je malo nedostajuće i treba da uradi temeljno. Evo, odmah da vam kažem da mi izrazito podržavamo i promovišemo sve ono što radi i SANU koja se cele jeseni bavi ljudskim pravima i dečijim, pravima dece, pravima žena. Sledeće nedelje u ministarstvu će biti predstavljene bilingvalne naučnice, žene iz Srbije, uglavnom iz prirodnih nauka, STEM koje uče, rade i žive na najmanje dva jezika i uz podršku i prisustvo SANU. To samo mogu da pokušam da podelim sa vama informaciju, bez nade da ću steći kredibilitet kod vas da znam gramatiku srpskog jezika, ali znam sve detalje o tome šta i kako radi SANU.
Na naziv iznad člana 33. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv iznad člana 35. i član 35. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 36. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 37. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Sandra Božić. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naziv Odeljka IV iznad člana 38. i član 38. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv Odeljka V iznad člana 39. i član 39. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Kao što sam rekao članovi o kojima nisam govorio u sebi sadrže predloge dopuna, dodavanja reči - polno ispred reči - rodno i tamo gde je eventualno bilo potrebe da se pored naziva žena doda i muškaraca. Kada je u pitanju polna i rodna ravnopravnost u oblasti odbrane i bezbednosti ja mogu samo da kažem da ovi zakoni neće dovesti do sprečavanja diskriminacije neće dovesti do umanjenja nasilja. Ja lično mislim da ovi zakoni mogu proizvesti samo još veću diskriminaciju, nažalost i veće nasilje. U jednom delu zakon je toliko prenormiran da to smeta i u koliziji je sa mnogim drugim zakonima, a u drugom delu je toliko opšt da jednostavno otvara previše prostora za različita tumačenja u budućoj praksi. Ovo o čemu ja govorim nije plašenje bilo koga, nemam nikakav razlog, jer jednostavno samo želim da ukažem na činjenicu da se neko dobro, dobro potrudio oko ovog zakona, ali ne u smislu da predvidi sve na način kako to treba već, sada moram da prokomentarišem, da iza jednog dela opštih i preširokih odredbi stvori mogućnost za događaje, dešavanje i primenu suprotnu od onih koje svi zajedno razgovarajući o ovom zakonu želimo da vidimo. Ali, o mogućim detaljima uz neke druge članove. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu Danijela Veljović.
Hvala predsedavajući. Amandman na član 37. stav 1, amandman je prihvaćen, ali želela bih ovde da podelim sa vama neka moja razmišljanja. Smatram da je možda bilo bolje da su ostali termini „mizagene, mizandrijske sadržaje“ koji se menjaju terminom „seksistički sadržaj“ i mizantrija sada ću i objasniti zašto. I mizandrija i mizoginija su reči koje vode poreklo iz Stare Grčke prihvaćene su kao stručni termini u nauci. Mizandrija je patološka mržnja prema muškarcima kao polu, mizoginija u bukvalnom prevodu - ženo mržnje ili netrpeljivost, mržnja predrasude prema ženama, odnosno ženskom polu. Što se tiče samog pojam seksizam postoji izvestan problem u definisanju ovog pojma. Uglavnom se on svodi na pojmove predrasude, stereotipizacije na osnovu pola i diskriminacije, a sama suština Zakona o rodnoj ravnopravnosti je da upravo stane na put duboko ukorenjenim predrasudama u društvu, institucijama time stvori jedan potpuno drugačiji ambijent i kulturu poštovanja različitosti i zbog svega navedenog, zbog toga što stručni termini mizandrija i mizoginija konkretno lokalizuju probleme, smatram možda da je bilo bolje da se ostane na ovim terminima. Hvala.
Ministarka Čomić.
Saglasna sa izvanrednim objašnjenjem. Prosto je Savet Evrope u terminologiji koju koristi preporučio da se zameni i to je verovatno bio motiv da se tako i dogodi i mi smo prihvatili amandman narodne poslanice Snežane Paunović, ali ste vi pokrenuli takođe jednu temu o kojoj nedostaje dijaloga u društvu, odakle nam ta dva izraza, koliko se ljudi, žena i muškaraca pati na dnevnom, mesečnom, šta ja znam, zato što postoji ćutanje i o mizogimiji i mizandriji, a ne bi trebalo da se ćuti o tome zato što se mržnja bira, dobrota se uči i možda bi mogli da iskoristimo i vaše znanje i svih o tome šta je mizandrija i mizoginija i da se učimo malo dobroti. Ne može od toga nikome škoditi i znaćemo da je izraz koji je u zakonu sada da podrazumeva upravo objašnjenje koje ste podelili sa nama.
Hvala. Po amandmanu Dragan Šormaz.
Hvala predsedavajući. Za čitavu oblast, čitav ovaj deo amandmana moram da kažem jednu stvar. Verovatno je, evo da kažem, do mene krivica, mada mi kao parlament, kao 250 poslanika niko nije podneo takav amandman, ali znam da bi mi ministarka odgovorila, radi se o privrednim subjektima i rodnoj ravnopravnosti u realnom sektoru, kod privrede, kod privatnika, u nadzornim i upravnim odborima da je potrebno da postoji uravnoteženo rodno prisustvo itd. Mi smo država u tranziciji i znam da imaju privatnici rok od tri godine da se prilagode tome, ali ja tvrdim da je to kratak rok i u veoma kratkom tom roku posle toga da ćemo imati neprimenjivost ovog dela tog člana zakona, da će biti teško primenjiv ili neprimenjiv jer mi nismo ni Luksemburg, ni Švedska. Mi smo, ponavljam, država u tranziciji i mi tek otvaramo, nadam se uskoro, i zatvaramo poglavlja, klastere i sve ostalo. Juče predsednik Vučić dogovara nove investitore iz Češke i sada zamislite situaciju, govorim, prvo, o korporacijama, upravne odbore čine oni koji su vlasnici kapitala, koji investiraju i sada mi njima da kažemo – ne, ovde mora da bude muškarac iako si ti žena investitor ili mora u upravnom i nadzornom odboru da bude toliko i toliko žena. Oni će reći – ljudi, pa to je naš kapital. Mi upravljamo našim kapitalom, našim investicijama. Naš ambijent mora da bude drugačiji nego ambijent u Švedskoj. Mi moramo da privlačimo, a oni su čak i izvoznici investicija. Mislim da ćemo biti primorani za tri godine da to menjamo i zato hoću čisto da upozorim sve i da kažem da neke stvari možda i ne možemo uz svu dobru volju u ovom trenutku kao društvo da sprovedemo. Pre par sati sam govorio o društvenoj smrti i ostalom. Sada ispada da govorim nešto drugačije. Nije, ovo je potpuno drugačija situacija. Isto dobro za Srbiju. Ovo što govorim po mom mišljenju, možda grešim, je dobro za Srbiju. Zamisliste vi sada da mi NIS-u gde je ruski investitor kažemo – ne, ne može takav da bude vaš upravljački odnos, a borbu vodimo, a pazite tu smo čak i suvlasnici kao država, sa njima da ne izbace ljude sa posla ovih dana, vidite naslovne strane novina. Zamislite da kineskom „Hibisu“ kažemo – tako mora da izgleda upravni odbor, koliko ja znam, čak ga i nema nego je u Kini ili nadzorni odbor. Ili američkom MSR koji ima skoro četiri hiljade zaposlenih ljudi u Beogradu sa minimalnom platom 800 evra i koji treba da otvori novi park i da ima četiri i po hiljade, pet hiljada zaposlenih od septembra i da im mi kažemo – ne, ne, morate da nas pitate kako da napravite upravni odbor. To malo teško ide na taj način. Da bismo privukli investicije mislim da nije problem sad i neće biti problem naredne tri godine, ali za tri godine čisto sumnjam da ćemo biti u situaciji da ovo možemo da sprovedemo. Možda da se razmisli u ministarstvu da se konsultuju sa Privrednom komorom Srbije i da vidimo eventualno neke izmene i dopune u narednih godinu, dve da bismo prilagodili situaciju da ne gubimo investitore ne daj Bože. Hvala.
Ministarka Čomić.
Uvek moć kaže da to nije moguće. Nema veze od čega je moć, da li od politike, da li od ekonomije, da li od čega god, ali moć prvo kaže – to je moje, prvi sam ga video, to ništa ne važi i to je ljudski potpuno. Naša namera da ovom odredbom, koja je upućujuća, kažemo uravnoteženo upravljanje, ako ne možeš, podnesi, donesi, predloži posebne mere kojima ćeš nekad u budućnosti omogućiti da i žene imaju pristup upravljanju i u privatnim kompanijama. Svaki put je isto. Znači, kada žene traže pravo glasa, ne može, jer one ne umeju. Kada traže pravo da se školuju, ne može, to će kod ženskinja na zlo izaći, citiram. Kada traže pravo da nasleđuju, šta će njoj, ima brata. Kada traže pravo da se zapošljavaju, ne može, ona treba da rađa, imaće problem da ima i decu i posao. Naravno da će imati problem, zato što ne razgovaramo o posebnim merama koje i ženama i muškarcima olakšavaju ono što je ideja, jer žena u privatnim kompanijama ima, dakle, mi ih znamo, kada konsultujete žene iz velikih privatnih kompanija, one su sa obe ruke za ovakvu odredbu. Zato što ne mogu da dođu do upravljačkih mesta, jer postoje svi sindromi koji i inače postoje razvijeni tamo gde je novac i moć. I mi kažemo, niko tebi ne naređuje da uravnotežiš za mesec dana, ali hajde da vidiš te žene oko tebe u velikoj firmi odlične su ali ne ulaze u tvoj mali muški klub, one su tamo negde, nisu one za to, nemaju kapital. Nije moguće, pošto i žene sa kapitalom su isto imale intervencije na ovo i mi smo kazali – dobro, hajde da otškrinemo vrata i prozore za upravljanje nad resursima u društvu, jer je privatni kapital takođe društveni resurs, nije društvena imovina, daleko bilo, ne dao Bog, nego je prosto resurs za razvoj društva. Mi kažemo – uravnotežite upravljanje. Ako ne može, smislite neke posebne mere kojima ćete ići ka tome da upravljanje bude više uravnoteženo. Ako ne možete uopšte, nateraće vas život, zato što iskustvo sa ovakvom odredbom pokazuje da su kompanije privatne, koje uvaže žensko znanje, žensku ambiciju, žensku ulogu, u privatnim kompanijama ostvaruju veći profit u jako kratkom roku. Znači, može da bira: ili će da uravnoteži odmah ili će da uradi neke posebne mere kojima ide ka uravnoteženju ili će ga konkurent preteći, jer će konkurent reći – pa, koja budala ne bi iskoristila sposobne žene, požrtvovane, obrazovane, zašto da ih držim na nižem nivou upravljanja ako su kreativne i mogu da donose odluke. Tako je i u politici, tako je i u ekonomiji, tako je u bankarstvu, tako svugde. Najdalje smo u ideji o tome da bilo koju privatnu nanesemo štetu. Najbliže smo tome da dođemo do dijaloga, da iskoristimo za sebe, za državu, dakle, za društvo sve resurse koji su nam na raspolaganju. Žene u privatnim kompanijama, obrazovane žene su takav resurs. Dok ne napišete ovakvu odredbu sa upućivanjem na posebne mere ako ne može, neće ih, prosto, niko videti, to je priroda stvari, to je stanje stvari u društvu.
Po amandmanu, Snežana Paunović.
Zahvaljujem. Najpre hvala koleginici Danijeli, potpuno ste u pravu. Ovde sad nekako vidim i kao svoju grešku činjenicu da možda nismo, eto, tog izostalog dijaloga. Da smo razgovarali o ovom amandmanu možda bismo našli srećnije rešenje koje jedno drugo ne isključuje. Dobro je prepoznati ovo da prepoznamo koja je mogućnost da u perspektivi zaista razgovaramo više, iako sam juče sa kolegom Bačevcem razgovarala i shvatila, pre svega, iz ugla jednog lekara zašto interveniše, ali je, nažalost, bilo kasno za promenu sadržaja amandmana. Kada je u pitanju kolega Šormaz, jeste u pravu. Razumem bojazan o kojoj je govorio, s tim što, jeste to ministarka lepo objasnili, ne obavezuje, ona upućuje i dobro je ne shvatiti ili da nas bar javnost pogrešno ne shvati, a kamoli potencijalni investitori da ovde postoji neka obavezujuća klauzula, jer i sami ste rekli u obrazloženju imamo kinesku firmu čiji je upravi odbor u Kini, pa nikako ne podleže ovome što ovde piše, čak i ako bi bilo obavezujuće, a kamoli ako je upućujuće. Važno je nešto reći da se prepozna kao mogućnost, a nesporno verujem da neće biti ovo makar jedan od motiva za odustajanje bilo kome ko se ozbiljno bude bavio. Možda se zamisli da li u toj Srbiji ima nekih pametnih žena pa ih teško nađe, ali da će baš odustati od svoje investicije, gotovo da sam sigurna da neće. Hvala.
Hvala. Po amandmanu Danijela Vujičić.
Zahvaljujem. Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Orliću, uvažena ministarko gospođo Čomić sa saradnicima, građani i građanke Republike Srbije, kolege poslanici, tema rodne ravnopravnosti, zapravo, više nije tabu tema, što se pre svega vidi na primeru sastava naše Vlade u kojoj je više od 50% čine žene, kao i nosioci javnih funkcija u Republici Srbiji na lokalnom i centralnom nivou vlasti, kao i sve zapaženije i zastupljenije učešće žena u svim sferama društvenog života na kome dajemo, zapravo, dobar primer, uzor, u regionu i mnogim zemljama širom Evrope i time politička elita na vlasti u Srbiji daje primer borbe za rodnu ravnopravnost. Potrebno je naglasiti da smo prva država van EU koja je izradila indeks rodne ravnopravnosti, da smo primer dobre prakse u UN po uvođenju rodno odgovornog b budžetiranja, da smo doneli nove zakone u oblasti sprečavanja nasilja nad ženama, da smo obučili institucije koje su danas senzitivnije za ovu temu, kao i da aktivno radimo na ekonomskom osnaživanju žena. Ženska parlamentarna mreža u Skupštini Srbije čiji rad pohvaljujem i ponosno ističe da je pokazala kako se vodi međupartijski dijalog i sarađuje na istom cilju, bez obzira na to sa kog političkog spektra učesnici dolaze. Novi predlog zakona o rodnog ravnopravnosti na kome se radi zapravo od 2016. godine, kao i zakon o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije, kao i Predlog strategije za sprečavanje i borbu protiv rodno zasnovanog nasilja prema ženama i nasilja u porodici za period 2021-2025. godine koja je izrađena u skladu sa svim međunarodnim standardima i preporukama u oblasti rodno zasnovanog nasilja i nasilja u porodici, omogućavaju da se zahtevi i iskustva žena i muškaraca ugrade u procese stvaranja, delovanja, praćenja i procene politike i programa u svim oblastima politike, ekonomije, informisanja i uopšte u svim društvenim sferama, tako da od toga jednako profitiraju i žene i muškarci. Srbija je u svetskom vrhu po broju ne samo žena u Vladi, nego što se takav trend događa i u opštinama i gradovima. Imamo sve veći broj predsednica opština i gradonačelnica. Čak 20 lokalnih samouprava u Republici Srbiji vode žene, a u 13 opština to čine prvi put, ali ćemo se i dalje boriti za to da sačuvamo lidersku poziciju u izvršnoj i zakonodavnoj vlasti po broju žena koje učestvuju u političkom životu. Na koji način jedno društvo vidi ulogu žene i muškarca i šta od svakog od njih očekuje društvena očekivanja vezana za rodne uloge zavisi od niza faktora, kulturnih, političkih, ekonomskih, društvenih i religioznih. Na njih podjednako utiču i običaji, pravo, klasna i etnička pripadnost, kao i predrasude raširene u datom društvu. Vratila bih se na zakon i temu zabrane diskriminacije koja zapravo jeste temelj demokratskog društva. Koliko je ovo ljudsko pravo i savremena demokratska tekovina važna, pokazuju brojni međunarodni dokumenti koji garantuju zabranu diskriminacije. Donošenje Zakona o zabrani diskriminacije je svakako jedan od značajnijih koraka u tom pravcu. Najpre, zato što obaveza zabrane svih oblika i vidova diskriminacije proizilazi iz brojnih međunarodnih dokumenata koje Republika Srbija kao pravni sukcesor nekadašnje SFRJ i državne zajednice SCG već posredno prethodno ratifikovala. Nakon usvajanja zakona o zabrani diskriminacije, neophodan je i naredni i ništa manje značajan korak, a to je njegova realna primena, odnosno implementacija. U postojećem zakonu, osim načela jednakosti takođe postoje i oblici diskriminacije i ja bih u ovom slučaju izdvojila i skrenula pažnju na jedan od oblika diskriminacije, a to je oblast javnog informisanja pored niza drugih kojih se izdvajaju. Temeljna pretpostavka slobode izražavanja u demokratskom društvu jeste sloboda medija koja obezbeđuje da u medijskom prostoru javnosti budu zastupljene razne društvene, kulturne i političke vrednosti, mišljenja, informacije, interesi. Imajući u vidu ključnu ulogu koju sloboda izražavanja ima u demokratskom društvu ona na žalost pored prava na iznošenje informacija, ideja koje se povoljno primaju smatraju ne uvredljivim i ne izazivaju reakciju, obuhvata i one koje vređaju, šokiraju i uznemiruju. Svedoci smo višegodišnjeg organizovanog medijskog linča na predsednika Aleksandra Vučića i njegovu porodicu, koji prevazilazi nekulturu govora, lično i profesionalno degradiranje i ulazi u ozbiljne i preteće okvire govora mržnje, do ugrožavanja lične bezbednosti, bezbednosti njegove porodice. I prethodnih dana, nezapamćen i kroz direktno, medijski linč na Danila Vučića. Ovde nije reč samo o obezvređivanju svih standarda pristojnosti u javnoj komunikaciji, već i o mnogo ozbiljnije i opasnijem planu, stvaranju nepoverenja u institucije države, čime se otvorio prostor za vaninstitucionalno i prevratničko delovanje onih koji smatraju da su iznad države i svakog zakona. U savremenom svetu više nego ikada ranije mediji su u stanju da oblikuju i preoblikuju društvenu i političku stvarnost. Mas mediji imaju veliki uticaj na formiranje javnog mnjenja i političku propagandu. Jedna od definicija masovnih medija je da operišu u skladu sa određenim zakonima, pravilima i shvatanjima profesionalni kodeksi i praksa, publika, društveno očekivanje, navike, te samim tim funkcionišu unutar određenih stega, pravila, prava i politike koje upošljavaju karakterističnu mešavinu kvalifikovanog osoblja koji se drže određenih procedura, što znači da svako nepoštovanje i zloupotrebu etičkog kodeksa mas medija treba institucionalno sankcionisati. Postavlja se pitanje šta onda da očekuje običan građanin ako nema institucionalne reakcije i sankcije? Da bi se to sprečilo postoji mogućnost da sloboda izražavanja pod određenim uslovima bude ograničena. Suština zabrane govora mržnje nije u tome da se uskrati sloboda izražavanja, već da se spreči zloupotreba te slobode. Primer toga kako to rade dokazani lažovi kojima direktno poručujem da lažu, što je i dokazano u slučaju kolege Bakareca, gde je Komisija žalbe Saveta za štampu donela odluku o kršenju kodeksa novinara Srbije kroz istinitost izveštavanja kao i smernica u okviru istog, gde je njegova izjava pogrešno protumačena i loše prenesena i netačno prenesena bolje rečeno. Jedno od takvih ograničenja postavljaju pravila o zabrani govora mržnje kojim se u literaturi kvalifikuju izjave koje zastrašuju, vređaju ili uznemiravaju pojedince i grupe. Evidentno je naročito imajući u vidu iskustva u uporednim pravnim sistemima gde je za uspešno suzbijanje govora mržnje u medijima od veoma velikog značaja rad samo regulatornih i regulatornih tela u oblasti javnog informisanja, kao i rad nezavisnih tela koja deluju u domenu zaštite ljudskih prava. Ovde se postavlja pitanje reakcije Đilasovih udruženja novinara i drugih institucija u ovoj zemlji, koje će ovako ponašanje sankcionisati ili će odlučivati kao i do sada selektivno. Ako se u ovom slučaju spomene dete i porodica nekog iz opozicije, mi smo u tom slučaju tirani i diktatori, a kada se spomenu deca, naročito maloletni Vukan, pa onda Milica i Danilo, onda za njih nema ni prava ni pravde. U stvari to je jedan od dokaza najdirektnije, najbrutalnije i najprimitivnije štete i klasičan primer diskriminacije i kršenja postojećeg člana 22. Zakona o diskriminaciji. Ja moram to da pročitam, u stavu 2. kaže – zabranjeno je diskriminisati dete, odnosno maloletnika prema zdravstvenom stanju, invaliditetu, seksualnoj orijentaciji, rodnom identitetu, pripadnosti, bračnom, odnosno vanbračnom rođenju, javno pozivanje na davanje prednosti deci jednog pola u odnosu na drugog pola, kao i pravljenje razlike prema zdravstvenom stanju, imovnom stanju, profesiji i drugim obeležijima društvenog položaja, aktivnostima, izraženom mišljenju ili uverenju detetovih roditelja, odnosno staratelja i članova porodice. Porodica predsednika je upravo izložena stalnom kršenju upravo i ovog člana, odnosno njegova deca, a naročito maloletni Vukan. Naravno, završavam, mi smo svedoci da, sa prostora, ja moram da naglasim, gde je zapravo kada govorimo o prostoru KiM, najfraglantnije kršenje svih prava, ljudskih prava i gde je izdržana najveća diskriminacija na tlu Evrope jeste prema srpskom narodu na KiM i po pitanju slobode govora, po pitanju jezika, kao ličnih dokumenata. Želim samo ovom prilikom da izrazim zadovoljstvo da živim zaista u zemlji jednakih prava i sloboda, koja zapravo, na šta sam i ponosna, za sve građane i građanke bez obzira na versku i nacionalnu pripadnost, gde su ta prava upravo pretočena u zakonske okvire koji su pred nama i koje ću zapravo u danu za glasanje i podržati. Hvala vam.
Hvala. Na naziv odeljka 6. iznad člana 40. i član 40. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv odeljka 7. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv odeljka 8. iznad člana 42. i član 42. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv odeljka 9. iznad člana 43. i član 43. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv odeljka 10. iznad člana 44. i član 44. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Hajte da nekako i prihvatim, valjda kao pravnik ne mogu da prihvatim nikako da ono što nije jasno definisano zakonom, a to je da ono što ste rekli da će Srpska akademija nauka i umetnosti se na kraju izjasniti o tome šta je rodno osetljivi jezik, jer da je to namera to bi verovatno trebalo i da piše. Imam još jedno pitanje, kategorija roda je prilično nedefinisana. Ja sam pokušavao da se raspitam i nekako sam došao do nekog broja od sedamdesetak mogućih rodova iz raznih izvora i tumačenja. Prekjuče smo čuli gospodina Zukorlića gde je pomenuo 100 i više mogućih rodova, a ja nisam primetio da ovaj zakon uopšte stvara prostor i opredeljuje ko će se o tome izjašnjavati. Ajde, ovde imamo Srpsku akademiju nauka i umetnosti pa da računamo da će do toga doći. I, na koji način će moguće zloupotrebe, jer polno određenje je biološko, a rodno određenje je nešto drugo, to je naše opredeljenje šta mi mislimo da jesmo ili poželimo da budemo. Šta će se desiti ako se recimo desi da transrodni muškarci u zatvoru zatraže da budu smešteni u ženski paviljon? Šta će se dešavati ukoliko transrodni muškarci, koji ne mogu da uspeju u karateu, znači tzv. transrodni muškarci, zatraže da se bore u karateu, džudou, plivanju, tenisu, kik-boksu sa ženama? To se već dešava u Americi. Kako ćemo to da sprečimo? Kome ćemo da objasnimo da ovako nešto što se već dešava tamo negde, mi nismo predvideli i o tome nismo razmišljali? Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka Čomić.
Zato što je predmet vaše argumentacije predmet drugog zakona čije se polazne osnove pripremaju u ministarstvu i o tome će biti društvenih dijaloga treba li ili ne. Dakle, da li ćemo raditi po Zakonu o planskom sistemu pred Nacrt zakona o rodnom identitetu ili nećemo. To sve o čemu pričate nije predmet ovog zakona, nego je predmet ako eventualno bude tog budućeg zakona, onda ćete i vi biti pozvani da o tome kažete koju reč. Šta će biti ako se u sportu to desi? Isto što je bilo kada su žene tražile da učestvuju u Olimpijskim igrama. Ništa se nije desilo, učestvovale su žene. Olimpijski komitet ima vrlo jasne odredbe ako vas to buni, a i to, i sve drugo, ako ministarstvo dođe do polaznih osnova uz vaše učešće, onda će sve to što vas brine biti predmet potpuno drugog zakona.
Reč ima Đorđe Komlenski.
Samo vrlo kratak komentar. Taj zakon ne može da bude pod temom "ako", on je onda morao da bude zakon koji je trebalo da bude spreman i bude u paketu zajedno sa ovim zakonima, jer ovo jesu realne opasnosti koje mogu da se dese.
Reč ima ministarka.
Nije to nikakva opasnost, nego je to "aki". Bilo bi lakše ponekad voditi raspravu, kada bi svi malo čitali. Dakle, dva zakona pred vama su zakoni iz Nacionalnog plana akcije i zakoni iz "akija", na koje je Srbija samu sebe obavezala još pre skoro pet godina i sama je od sebe kasnila sa izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije i Zakonom o rodnoj ravnopravnosti. Ta dva zakona su u okviru prvog klastera osnovna prava i u okviru nekada otvorenih poglavlja 23 i 24. Ako bude ovog zakona, on nema veze "akijem", on ima veze sa razložnim ljudima, kao što ste vi, koji vide da problem postoji. Ne tera vas Evropa da donosite zakone o rodnom identitetu, kao što vas ne tera Evropska unija da donosite zakone o istopolnim zajednicama. To je na ovom društvu da odluči hoće li više pravde u društvu i hoće li manje nesreće za sve svoje pripadnike ili neće. Zato - ako. O zakonima sa "aki" liste nema - ako, to ste preuzeli kao obavezu. Ima samo da delujete neozbiljno ako probijate rokove sami od sebe. Srećom, Srbija je ubrzala evropske integracije i potpuno je razumljivo što smo u jednom trenutku išli sporije nego što smo sami sebe procenili kao da ne znamo dobro da planiramo i Srbija će u propisanim rokovima ove godine postići sve ono što je sama za sebe propisala i ova dva zakona su uključena u to, kao i drugi zakoni za koje ste vi ključni da ih donosite. Zakon o kome govorim - ako, i nakon dijaloga nema veze sa listom "aki".
Na naziv odeljka 11. iznad člana 45. i član 45. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv odeljka 12. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv odeljka 13. iznad člana 47. i naziv člana 47. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv odeljka 14. iznad člana 48. i član 48. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv glave VI amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 51. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Mada nisam ispratila, govorimo o članu 51, je li tako? Naslov se menja: "Zabrana nasilja na osnovu pola, polnih karakteristika, odnosno roda i nasilja prema ženama". Negde se zaista i u amandmanu, devetom amandmanu koji sam ja podnela, na član 51. i u članu 53. stav 1, gde se posle reči: "odnosno rodu" dodaju reči: "i nasilja prema ženama", da se ne bih dva puta javljala, prosto pokušavamo da obavežemo sve da prijave nasilje nad ženama. Hvala vam što ste to razumeli, to je jedno od najdrastičnijih i najprisutnijih pre svega nasilja i čini mi se da preciziranjem ove obaveze se daje na težini ovog problema, tim pre što negde situacija u vreme kovida, posebno u vreme vanrednog stanja, nekako mi se čini da je pogoršana, iako sam juče prateći neku emisiju shvatila da nije bilo povećanog nasilja u ono vreme kada je bilo vanredno stanje, ali da 2021. godina, nažalost, pokazuje porast nasilja u odnosu prema ženama. To se sada opet naslanja na ono moje pitanje koje je upućeno vašem ministarstvu i onu inicijativu i apel da možemo da popričamo o tome koliko je korona virus sam po sebi uticao pre svega na mentalno stanje nacije i na naše zdravlje i koliko nam je ta činjenica da smo se susreli sa nečim što nas je nateralo da neke elementarne navike promenimo promenilo i situaciju u društvu. Važno je reći da to moramo da prepoznamo u ovoj fazi, da ne bismo u nekoj kasnijoj susreli se sa nekim ciframa koje će nas plašiti ili koje prosto ne smemo sebi da dopustimo kao država. Tako da mislim da je važno da i ovaj zakon prosto ima taj član, iako sam razumela da ćemo imati i društveni dijalog na ovu temu i važno je da čujemo i stručne ljude, ali i široku javnost o tome kako ko od nas percipira ono što se oko nas dešava ili će se tek dešavati, jer ja zaista mislim da ćemo efekte tek videti. Imam i neki podatak da je u Hrvatskoj došlo čak do porasta mladih ljudi koji imaju sada određene blaže ili teže psihičke poremećaje, pa da se to meri u odnosu na 2019. godinu, ako su imali na određeni procenat jednog, sada imaju deset obolelih, bojim se da su to negde sve efekti jednog straha koji je bio opravdan, koji je bio ljudski, koji je bio prosto strah svih nas, nismo razumeli šta nam se dešava, a još manje smo mogli da verujemo da ćemo uspeti da se sa tim izborimo. Ovaj amandman jeste išao samo u tom smeru da u svakom momentu u kom možemo i u svakoj rečenici u kojoj možemo moramo staviti nasilje prema ženama i apostrofirati ga pre svega da bismo ga i lakše prepoznali, a i pomogli tim kategorijama žena koje zaista trpe bez presedana.
Reč ima ministarka Čomić.
Zahvaljujem. Zahvaljujem i narodnoj poslanici Snežani Paunović jer je inicirala dva društvena dijaloga, od kojih će jedan biti održan verovatno u junu, o socioekonomskom položaju žena, dakle, o posledicama kovid na žene prevashodno, zato što su većina u celoj ekonomiji staranja, u zdravstvu, u školstvu, u servisima, u radnjama, na pijaci, gde god hoćete, ekonomiji staranja, dakle, o još jednoj porodici o kojoj se stara, i prosto inicijativa vas narodnih poslanika, Snežane Paunović je bila - dajte da popričamo o tome kako da otklonimo posledice koje je kovid izazvao na socioekonomski položaj takvih žena. Ova epidemija je jedna velika nevolja, ali recimo i poplave 2014. godine su bile jedna velika nevolja. Pa smo doneli zakon jednokratni o otklanjanju posledica od poplava, jer smo videli gde su ljudi ugroženi, kako možemo da pomognemo tim ljudima. Sada želimo društveni dijalog, gde ne znam da li ćemo doneti zakon, to zavisi od vas, u stvari, ili šta ćemo, ali da otklonimo bar neke posledice na sve te žene koje su radile po 18 sati i spavale šest sati ili na one koje su više otpuštene itd. Drugi deo dijaloga koji ste inicirali za naše društvo je naše mentalno zdravlje, mentalno zdravlje stanovništva, kako smo zatvoreni bez rituala, u neizvesnosti, srećom, u Srbiji koja ima imunizaciju, koja je dobro organizovala podelu vakcina, ali svejedno u našem okruženju to nije tako. Dakle, tim eksperata kliničkih psihologa i psihijatara radi na skupljanju istraživanja iz regiona i onome što je dostupno i tokom juna meseca će imati neke početne teze da bi imali društveni dijalog o tome koliko smo iscrpljeni, mentalno iscrpljeni, epidemijom i koliko neizvesnosti osećamo kao članovi ovog društva, pa da vidimo da li ima među nama snage da donesemo još neke mere za otklanjanje tih posledica, da pomognemo jedni drugima, centrima za mentalno zdravlje, da razgovaramo o nasilju, da podržimo jedni druge, da proširimo, ne znam, nešto što bi trebalo da očoveči ovu samoću koju smo imali tokom pandemije, ponavljam, srećom u Srbiji, koja je u mnogo bolja u borbi vakcinacijom nego mnoge druge države. Tako da, pratimo ono što narodni poslanici traže od nas i izvršavamo. Nadam se da ćete proceniti da to radimo uspešno.
Reč ima Snežana Paunović.
Hvala vam na tom dodatnom pojašnjenju i nije da nekome ne prija da pokupi lovorike, ali moram da kažem ovde naglas pre svega da sam na konkretno dve teme bila prosto samo megafon. U pitanju je poslaničko pitanje koje može da postavi jedan čovek, a ja sam pitala ono o čemu smo i unutar poslaničke grupe SPS razgovarali, a i sa kolegama iz ostalih poslaničkih grupa jer, dao bog, nije nam strano da sednemo i razgovaramo o svim pojavama. Država je pokazala jedan odgovoran odnos prema svojim građanima. Da se ne vraćam, ili da se vratim, nije loše ni to reći, donoseći pre svega ekonomske mere koje su podstakle i običnog građanina, ali i sve one ostale kategorije ljudi koji su bili ugroženi činjenicom da prosto nisu mogli da se bave svojim poslom u ovo vreme koje je bilo neizvesno. Ono što je važno reći jeste da unutar pre svega poslaničke grupe SPS u kojoj sada ima dosta mladih ljudi i dosta ljudi u zrelim u godinama sa dosta političkog iskustva, profesora, lekara, pravnika, čega god, kada sednemo i u nekim opuštenim razgovorima, ako se mogu zvati opuštenim razgovorima, ili bar u pauzi ovog zasedanja, tumačimo i zakone i ono što donosimo onda prepoznamo kako se to reflektuje u nekim svim sektorima društva. Dragoceno je onda kada čujete profesora Žarka koliko i kako to može da utiče na decu koja su, na primer, u dobi kada moraju da se socijalizuju, a bila su prinuđena da se totalno asocijalno ponašaju i osuđena isključivo na društvene mreže. Tako da, to što sam ja uputila vama kao pitanje jeste samo sublimacija svega onoga o čemu smo svi zajedno razgovarali, o čemu svi zajedno isto mislimo. Biće mi posebno zadovljstvo da svim zajedno i sa nekim svojim saznanjima i iskustvima dođemo do rešenja, zašto da ne i u vidu nekog leks specijalisa kada je u pitanju status žena. U pravu ste, govori se tu o ženama koje su bile najizloženije i koje su brojnije, nažalost, u ovim delatnostima koje su nekako bile najvažnije u ovo vreme korone. Sve ovo ne kao utuk na bilo koju vašu reč, nego prosto kao dodatna definicija da koliko god mi prijalo da sam najpametnija ne mogu da pokupim sve zasluge zato što nisu samo moje, produkt su razgovora sa svim mojim kolegama.
Hvala. Na član 53. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv Glave 7. iznad član 59. i član 59. amandman, sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 60. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naziv iznad člana 62. i član 62. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv iznad člana 63. i član 63. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv iznad člana 64. i član 64. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na naziv Glave 8. iznad člana 65, naziv člana 65. i član 65. amandman sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 65. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Gospođo Paunović, izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Postajem dosadna, ali neću još dugo. U članu 65. stav 3. menja se i glasi – telo nadležno za rodnu ravnopravnost u jedinici teritorijalne autonomije, kao i u jedinici lokalne samouprave pored podataka iz stava 2. ovog člana evidentiraju i podatke o: usvojenim razvojnim planovima i drugim aktima u oblastima iz nadležnosti jedinica teritorijalne autonomije i jedinica lokalne samouprave koji sadrže rodnu perspektivu i sažeti opis iste; merama i aktivnosti koje je to telo iniciralo, a koje su u funkciji pre svega ostvarivanja i unapređenja rodne ravnopravnosti; efektima rada organa javne vlasti; na ostvarivanju i unapređenju rodne ravnopravnosti; realizaciji pokrajinskog i lokalnog budžeta iz rodne perspektive; ostvarenom stepenu i kvalitetu saradnje sa drugim radnim telima na pokrajinskom i lokalnom nivou; rodno osetljivim podacima iz nadležnosti organa jedinice teritorijalne autonomije jedinica lokalne samouprave; aktivnostima organa koji se u jedinici teritorijalne autonomije jedinice lokalne samouprave bave sprečavanjem i suzbijanjem rodno zasnovanog nasilja; neplaćenom kućnom radu koji su organi javne vlasti dužni da na godišnjem nivou objavljuju kao administrativne podatke o neplaćenom kućnom radu u cilju utvrđivanja njegove ukupne vrednosti i njegovog učešća u bruto društvenom nacionalnom dohotku. Smatram da je celishodno da se zakonom precizira da sve obaveze evidencije iz člana 65. se odnose i na jedinice teritorijalne autonomije, odnosno na autonomne pokrajine i tela koja su na ovom nivou osnovana radi brige o rodnoj ravnopravnosti. Ovaj amandman prati jedna od prethodnih amandmana koji sam podnela, razgovarali smo da se to ne podrazumeva, nego moramo da kažemo, koji se uvode pre svega u zakon kroz obavezu da donese svoje akcione planove za sprovođenje nacionalne strategije. To je, čini mi se važno. Važno je da na svim nivoima vlasti vodimo preciznu evidenciju o oblastima aktivnosti usmerenih na efikasno sprečavanje svih oblika diskriminacije. Čini mi se da će u dobroj meri pomoći to što ćemo videti možda i te podatke sa lokalnog nivoa, kada je u pitanju nasilje. Nekako mi se čini da sad to imamo samo globalno. Pre svega, nasilje prema ženama će nam biti definisanije možda i kroz ovu formu gde ćemo mi prepoznati ne samo ono fizičko nasilje, nego sve ostale oblike nasilja koji se u ovoj oblasti života dešavaju i sa kojima se žene susreću.
Reč ima narodni poslanik Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Zahvaljujem. U vreme pandemije nastavljajući upravo ono o čemu je upravo govorila koleginica Paunović i ono čega se tiče amandman koji je podnela, u vreme pandemije, osim naravno na ekonomski položaj žena, korona virus je i te kako uticao i na taj aspekt nasilja u porodici. To je nešto na šta naročito treba obratiti pažnju. Iako je MUP izveštavalo da je broj prijava nasilja u porodici i partnerskog nasilja opada SOS telefoni, odnosno pozivi žena žrtava nasilja preko SOS telefona je utrostručen, i to je nažalost, kao što je i pandemija korona virusom globalna, tako je i pandemija nasilja globalna. Ne dešava se samo kod nas. Mi sledeće nedelje imamo takođe i predstavljanje strategije za sprečavanje nasilja i borbu protiv rodno osetljivog nasilja prema ženama i nasilja u porodici, za period od 2021. godine do 2025. godine i vi ćete, ministarka učestvovati na tom predstavljanju, kao verujem i koleginica Paunović i mnoge naše kolege. Hvala na pozivu i mislim da je to pravi način da zajednički otvaramo važne teme za društvo. Otvaramo važne teme, ne samo za rodnu ravnopravnost, već kroz pitanja rodne ravnopravnosti, zaštite žena i svih marginalizovanih grupa, od bilo koje vrste nasilja ili diskriminacije, jeste siguran put da ojačamo institucije sistema i vratimo poverenje građana i građanki u institucije sistema, kao jedine koje su dužne i obavezne da rešavaju probleme i unapređuju kvalitet života i svakako i stanje ljudskih prava u zemlji. Hvala.
Hvala. Na naziv iznad člana 66. i član 66. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 68. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Paunović. Vlada i Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima gospođa, Paunović. Izvolite.
Predloženim amandmanom se vrši dopuna u članu 68. koji reguliše prekršaj organa javne vlasti, odnosno odgovornog lica u organu Republike Srbije, organu teritorijalne autonomije i organu jedinice lokalne samouprave tako što se predviđa prekršajna odgovornost i za postupanje suprotno članu 34. koji se odnosi na zabranu nejednake zarade za isti rad ili rad jednake vrednosti. Nažalost, tema kojom ćemo se baviti čini mi se još studioznije, prema raspoloživoj statistici prosečne plate koje primaju žene niže su od prosečnih plata muškaraca, a platni jaz u Srbiji, a o tome sam govorila u raspravi u načelu je 8,8%. Jeste on negde, mislim da smo među zemljama koje imaju najmanji platni jaz u Evropi sigurno, čini mi se da je procenat 23 na svetskom nivou. Važno je da postoji i kaznena politika koja će imati i preventivni karakter i na neki način naterati sve nas, a posebno odgovorne da se pridržavamo zakona i ne pribegavamo bilo kojoj diskriminatoronoj radnji ili aktivnostima. Ja kao socijalista negde imam i moralnu obavezu da se za ovu vrstu jednakosti borim. To je ono što ste sigurno čuli svaki put kada smo i u predizbornoj kampanji i posle nje, u nastupima predsednika SPS, jedan od osnovnih elemenata je bio jednakost i zaista izjednačenje plata između muškaraca i žena. Negde mi je moralna obaveza bila da naglasim, pre svega, i amandmanski intervenišem, kada je ovo u pitanju, jer to jeste naš princip, i jeste princip da svi žive od svog rada, i čini mi se, da sam negde kod izveštaja Poverenice za rodnu ravnopravnost, čak govorila o nekom primeru, neke sudske odluke, sada ja nisam stigla da na vreme svoju koleginicu mladu, dobrog pravnika Dubravku pitam, da me podseti o čemu se radilo, ali znam da je tužba bila upućena i od strane muškarca i od strane žene, da je presuda išla u korist muškarca, odnosno da se žena žalila, zato što je za isti staž i isto radno mesto dobila nešto manju penziju, nemojte me držati za reč. To sam smetnula sa uma, ali se sećam tog primera koji mi je tada pomogao da praktično pokažem kako to izgleda. Pošto je ovo poslednji amandman na ovaj zakon, koji sam podnela, ovde ću i završiti, ali na jedan specifičan način, pre svega hvala vama kao Ministarstvu, Vladi Republike Srbije koji su razumeli moju intervenciju, hvala kolegama koje su ovo podržale. Ali, ono za šta posebno hoću da se zahvalim, jeste za činjenicu da uprkos kritikama, posebno hvala uvaženom kolegi Komlenskom, jer negde mi se čini da je upravo ovo put da se dođe idealnih rešenja. Studiozno se bavio sa predlogom oba zakona i zaista, prezentovao ono što iz svog ugla možda vidi na jedan način, koji mi ne prepoznajemo, ali smo o tome razgovarali i uvek je dobro o tome razgovarati. Ženska parlamentarna mreža, koja je mogla zajedno sa mnom od prve do poslednje poslanice u ovom sazivu parlamenta da potpiše sve što sam ja podnela kao amandmane i gotovo cenim da isto misli, ima svoju funkciju, opravdala je svoje postojanje, i čvrsto verujem da će u perspektivi nadograditi sve ono što ste davno počeli sa nekim drugim sazivom. Ali, ono što je važno jeste, reći građankama Srbije, koje imaju ambiciju, ili nemaju ambiciju da se bave politikom, ali imaju ambiciju da žive život, glasanjem za ova dva zakona, možda nismo uradili ništa epohalno, ali sam gotovo sigurna da smo stvorili platformu da nadogradite kvalitet svog života. Da bismo mogli da vam iz ovog zakonodavnog organa ili iz bilo kog izvršnog organa pomognemo, moramo da čujemo šta su problemi, i na to nikada nećemo ostati gluve ni kao žene ni kao muškarci. Ovaj saziv, uprkos činjenici da nismo svi jednako razumeli predloge ovog zakona, da nije za sve bilo jednako prihvatljivo, ima svoju prednost i pokazao je da je Srbija 21. veka Srbija razumnih ljudi, da mi i o svojim razlikama možemo da razgovaramo sa pre svega, ambicijom da ih umanjimo. Da umanjimo taj jaz, koji se tiče razlike između muškaraca i žena najpre, jer je to nekako do skoro bio jedini jaz, a onda i sve ostale koji su se otvorili, kada smo spoznali da postoje još neke kategorije. Možda sam propustila da naglasim još jednu kategoriju ljudi na koju sam posebno osetljiva, a to su samohrani roditelji, koje takođe, nismo umeli da do kraja prepoznamo. Ne bih ja bila Snežana Paunović, ako na kraju ne bih rekla, da imamo još jednu kategoriju kojom se moramo studiozno baviti, a to su izbegla i raseljena lica, ona lica koja žive tuđi život 20 i nešto godina, ne zato što on nije naš, nego zato što smo se prilagodili nečemu, jer smo morali. Sve su to neke kategorije društva sa kojima se susrećemo na dnevnom nivou, manje ili više, uočljive, i neke su se prosto uklopile u sistem, navikle na sve, neke nisu i zbog toga trpe teške, pa na kraju ako hoćete i neka lična opterećenja i frustracije, i treba ih prepoznati i pomoći. Uvek će mi biti zadovoljstvo da razgovaramo o zakonima, koji unapređuju kvalitet života, pre svega naših građanki u tom delu sam, uvek prvo žena pa sve ostalo. Zahvaljujem se svima na pažnji.
Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Reč ima Jovan Palalić.
Gospodine potpredsedniče, gospođo Čomić, Srbija je država koja je zasnovana na vrednostima koje promovišu jednake mogućnosti i na vrednostima za koje je neprihvatljiva bilo kakva diskriminacija, i nasilje. I građani Republike Srbije, i njene institucije, pokazali su u svim slučajevima pojava i diskriminacije i nasilja, da odlučno i čvrsto reaguju i osudi i u procesuiranju. U tom smislu, veoma je važno da u Narodnoj Skupštini donosimo dobre zakone kojima će se prakse i pojave i diskriminacije i nasilja osuđivati. Ono o čemu želim ovde da govorim i dobro je što se vodi ovakva otvorena rasprava, bez obzira na sva neslaganja, jeste ona rešenja koja se pojavljuju u ova dva zakona, a ima dobrih rešenja, a koja su vrlo problematična, koja mogu da stvore ogromne probleme u praksi, a imaju svoj izvor u upravo , ono u čemu je gospođa Čomić govorila, navodnom prisustvu različitih stereotipa, predrasuda ukorenjenih u kulturi, ovog naroda, koji podržava i promoviše nasilje i neravnopravnost. Nikako ne mogu da se složim da je srpski narod, kao većinski narod a naravno i svi građani, narod koji prihvata nasilje, a ne osuđuje pojedinačne pojave, da je atmosfera i kultura u društvu takva, da mora da se menja promenom svesti i unošenjem odredaba koje po mom mišljenju, ovde nije mesto. Različiti aspekti te ideologije koja nije nova, koja nije nepoznata, koja postoji u Evropi i unosi se u Srbiju, stvorili su situaciju da se pojavljuju norme, koje ne priznaju praksu i pojedinačne slučajeve, diskriminacije koji su za osudu i koje treba osuditi, procesuirati, nego se unose norme neodređene, poput normi koje se tiču pretpostavki, neutralnih odredaba, menjanja školskih programa, menjanja jezika, uticaja na naučno istraživački rad, menjanja struktura organa upravljanja, širenje evidencija i unošenje ličnih podataka lica koja su izvršila diskriminaciju bez mogućnosti brisanja iz tih evidencija, širenja prostora, podnošenja tužbi, čak i kad lice prema kojem je izvršena diskriminacija, ne želi da tu inicijativu pokrene, unošenje odredaba u koje se zadire u prava izdavanja stanova, tako što pojedinci koji su vlasnici stanova, dolaze u situaciju da budu predmet problema, kako se ovde kaže, čine diskriminaciju na osnovu pretpostavljenog, ako ne izdaju stan na osnovu pretpostavljenog ličnog svojstva i to je kršenje i slobode ugovaranja i Ustava. Jako je važno da ukažemo da ove odredbe koje izlaze izvan okvira koji vrlo konkretan način procesuiraju pojedinačna dela, kao što je diskriminacija, pojedinačno delo, kao što je krivično delo jedan pojedinačan akt, kao što je ratni zločin, akt pojedinca, ne možemo na ovaj način čitavo društvo stigmatizovati, da je njegova kultura takva da promoviše diskriminaciju, da je Srbija nemoderno društvo i da zbog toga treba menjati svest u svim aspektima kako je ovde navedeno u zakonu o rodnoj ravnopravnosti. Simptomatično je to da je to glavna intencija, tek nasilje o kojem je trebalo biti najviše reči ovde, dolazi tek od 51. člana, a pre toga se bavimo školski programima, jezikom, naučno istraživačkim radom, privatnim kompanijama, izveštajima, evidencijama, i svim ostalim što dodatno opterećuje ovo društvo. Moramo svi u svakom slučaju ponavljati da je Srbija društvo koje ne prihvata nikakvo nasilje i da je srpska kultura i tradicija, srpska porodica takva, koja će da odbaci nasilje, ali postoje pojedinačni slučajevi, a ne kolektivna odgovornost za ono što je ovde navedeno kao predrasuda, koja je ukorenjena u srpskoj kulturi. U tom smislu, mislim da ova rešenja nisu dobra, da ova dodatna rešenja i da je potrebno ove zakone doraditi, kako bi se odgovorilo preventivno, ali na konkretne slučajeve diskriminacije i neravnopravnosti. Srbija je država koja promoviše jednake mogućnosti i koja će uvek i u svakom trenutku, svojom kulturom, svojom etikom i moralom, osuditi nasilje. Hvala.
Hvala. Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ja ću pročitati jedan deo teksta koji mi je upravo stigao. Visoki savet sudstva o Zakonu o zabrani diskriminacije – ali ovo o čemu govori ovde, odnosi se i na jedan i drugi zakon – kaže sledeće: „Pre svega, Visoki savet sudstva ovim putem obaveštava nadležno ministarstvo, kao i Narodnu skupštinu Republike Srbije, da u celosti podržava primedbe koje su na navedeni zakon istaknute od strane Odbora za standardizaciju srpskog jezika Srpske akademije nauka i umetnosti. Takođe, Visoki savet sudstva smatra da je zakonski tekst u celini protivustavan i suprotan drugim već postojećim zakonskim rešenjima, te stoga Narodnoj skupštini predlaže ili da zakon ne usvoji, ili da ga povuče iz procedure usvajanja i vrati predlagaču na doradu“. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, čovek je pre svega socijalno, društveno biće, čovek je seksualno biće, ali ima i svoje nacionalne odrednice. Da bi bio srećan, mora da zna ko je, odakle je i mora da zna koje su to vrednosti koje ga čine vrednim ponavljanja. Da bi znao šta je vrlina, mora da se nasloni na onoga pre njega. To svakako nisu roditelj jedan i roditelj dva, to su vrednosti koje su mu preneli otac i majka, a vrednosti koje su njima preneli njihovi otac i majka, a njih uopšte ne bi bilo i bez nacionalnog određenja i ne bi bili tako dobri ljudi. To nije retrogradna prošlost, to saznanje i prihvatanje je jedini ispravan put u budućnost. Jednostavno, srpskim, najednostavnijim rečnikom, levičarski, pa ako hoćete i komunistički rečeno, jasno i glasno, ja posle ove rasprave moram da kažem – nisam čuo ni jedan jedini dobar razlog koji bi me ubedio da glasam za ova dva zakona. Ja ću glasati, nažalost, protiv istih. Hvala.
Hvala. Po amandmanu, Milan Jugović.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo Čomić, posle malopređašnje diskusije i igre reči ja sam malo u dilemi da li da vam se obratim kao gospođo ministar ili gospođo ministarko, ali gospođo Čomić, možda je najispravnije, da otklonimo sve nedoumice. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi sugrađani, danas su pred nama dve veoma važne teme koje faktički ne možemo razdvojiti jednu od druge, koje moramo sagledati kao celinu, zajednički. Srbija je danas demokratska zemlja, zemlja u kojoj se neguje duh tolerancije, zemlja koja neguje duh jednakosti, zemlja koja podstiče na različitosti, zemlja koja čvrsto stoji na stanovištu čvrste i odlučne borbe protiv svih vidova diskriminacije, ali zemlja koja zadržava pozitivne tekovine svoje tradicije bez kojih bi izgubili deo svog nacionalnog identiteta. Srbija je danas zemlja slobode govora, slobode izražavanja, slobode medija, čak i kada ti mediji nekad svesno obmanjuju javnost, svesno šire neistine, čak i kada ti mediji, nekada instruisani od pojedinih političkih krugova, satanizuju predsednika ove države i njegovu porodicu. Mi smo danas ponosni zato što smo izgradili društvo u kojem su svi naši građani jednaki, u kojem su svi naši građani ravnopravni, bez obzira na nacionalnu ili versku pripadnost, bez obzira na političku ili bilo koju drugu orijentaciju. Ja bih ovde zastao i postavio jedno pitanje, pre svega nadležnim organima – zar je porodica predsednika Vučića izuzeta iz ove priče o zabrani diskriminacije? Zar je dozvoljena diskriminacija članovima porodice predsednika Vučića? Zar su članovi njegove porodice građani drugog reda? Zar je dozvoljeno lažima satanizovati članove njegove porodice ili, još gore, targetirati kao legitimne mete kojekakvim kriminalnim klanovima? Mesecima unazad, a i godinama, mogu slobodno reći, mediji pod kontrolom opozicije ili tačnije Dragana Đilasa, u želji da skrenu pažnju javnosti sa svojih afera, u nedostatku političkog programa sa kojim bi izašli pred građane, a opet ponavljam i podvlačim – da skrenu pažnju sa desetine računa u inostranstvu, sa desetina miliona evra koje su na tim računima, dakle, fabrikuju laži, afere, satanizuju porodicu predsednika Aleksandra Vučića, od najmlađih pa do najstarijih članova. Pod plaštom slobode medija, uz svako odsustvo odgovornosti koja bi trebala da postoji, vrši se politički obračun sa predsednikom države na jedan najprizemniji, najvulgarniji način, napadom, satanizacijom na njegovu porodicu, na njegovog sina, brata, oca, majku, itd. Udarom na ono što je svakom čoveku najsvetije, na porodicu, na decu, pripadnici bivšeg režima, mogu slobodno reći, nastoje da zaustave napredak Srbije, da skrenu Srbiju sa puta ekonomskog prosperiteta kojim je vodi predsednik Aleksandar Vučić, a sve u želji i nadi da će se jednog dana ponovo vratiti na vlast i da će nastaviti sa praksom koja je prekinuta 2012. godine, a to je punjenje sopstvenih džepova na račun države i na račun građana Srbije. Zar deca Aleksandra Vučića nemaju pravo na normalan život, kao i sva druga deca u Srbiji? Zar Danilo i Milica nemaju pravo na normalnu mladost? Zar mali Vukan nema pravo na bezbrižno i normalno detinjstvo, kao što njegovi vršnjaci u Srbiji imaju? Ima li kraja harangi koja se sprovodi nad porodicom predsednika države? Ovih dana ponovo je na meti medija pod kontrolom Dragana Đilasa Danilo Vučić, gde se objavljivanjem nekakvih lažnih saopštenja pojedinih navijačkih grupa sin predsednika, dakle Danilo Vučić targetira, označava kao meta kriminalnim klanovima. Za razliku od Dragana Đilasa, Srpska napredna stranka se za naklonost građana bori radom, rezultatima, političkim programom i mi ponosno možemo reći da bilo čiju decu nikada nismo pominjali, da bilo čiju decu nikada nismo zloupotrebljavali u političke svrhe. Siguran sam da u ovoj sali postoji čovek koji zna ko su i kako se zovu deca Dragana Đilasa. Setimo se samo prošle godine, kada je taj isti Dragan Đilas plakao i pretio zato što su se njegova deca uplašila kada su na megafonu čuli nešto što čitava Srbija zna, a to je „Đilase, lopove“ i slične fraze. Đilasova deca nisu kriva zato što njihov otac megafon kriminalnih grupa, zato što je njihov otac oteo od građana Srbije 619 miliona evra, zato što njihov otac taj novac izneo na Mauricijus, Hong Kong itd. i njegova deca imaju normalno detinjstvo i tako treba da bude, ali to treba da važi za svu drugu decu u Srbiji, uključujući i decu u predsednika Aleksandra Vučića. Na kraju, još jednom, pozvao bih nadležne organe da se pozabave ovom tematikom, jer svako dete u Srbiji, bez obzira ko su mu roditelji, ima pravo na normalno i bezbrižno detinjstvo, odnosno normalnu mladost i normalan život. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miodrag Linta.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je dobro da danas se vodi jedna konstruktivna rasprava o dva veoma važna zakona, Zakon o rodnoj ravnopravnosti i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije. Slažem se sa prethodnim govornicima da je naše društvo društvo koje neguje vrednosti tolerancije, međusobnog poštovanja i uvažavanja, poštovanja različitosti. Takođe, svi se slažemo i najoštrije osuđujemo svaki oblik diskriminacije, svaki oblik neravnopravnosti bilo prema pojedincima, bilo prema određenim ciljnim grupama. Ja ću kratko pomenuti nekoliko grupa u našoj državi prema kojim postoji diskriminacija. Jedna od tih grupa jesu pripadnici vojske i policije Republike Srpske Krajine, koji su se časno, hrabro i pošteno borili za svoj narod i državu, koji su se hrabro borili za očuvanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta Jugoslavije. U Zakonu o pravima boraca, ratnih vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica ne priznaje se njihova časna borba, odnosno u zakonu se jasno kaže da su krajiški borci priznati samo do 27. aprila 1992. godine, dakle na dan kada je stvorena Savezna Republika Jugoslavija, a posle 27. aprila 1992. godine, oni su, u suštini, ljudi koji su vodili nekakav privatan rat. To je apsolutno neprihvatljivo, nedopustivo. Mislim da je važno da se ispravi ta nepravda i da se pripadnicima vojske i policije Republike Srpske Krajne prizna učešće u ratu u dvostrukom trajanju, dakle od 1990. godine, pa sve do 1997. godine, kada je završena mirna reintegracija Istočne Slavonije, Baranje, Zapadnog Srema u okvir Hrvatske. Takođe, važno je da se ukine diskriminacija vezano za razvrstavanje boraca u kategorije. Sadašnje stanje je nepravedno, jer se kaže da je borac prve kategorije, borac sa vojnim učešćem u ratu preko 200 dana, borac druge kategorije je borac sa učešćem u ratu od 45 do 200 dana. Trenutno u zakonu stoji da borci koji su ratovali na Kosovu i Metohiji ako imaju 60 dana su borci prve kategorije, a borci koji su ratovali na području Republike Srpske Krajne su borci prve kategorije ako imaju učešće u ratu preko 200 dana. Mislim da je važno da se ispravi ta nepravda i da imamo dve kategorije boraca - borac prve kategorije, borac koji je ratovao preko 45 dana, a borac druge kategorije je borac koji je ratovao do 45 dana. Imamo takođe još jednu kategoriju građana koji su diskriminisani. Radi se o penzionerima sa područja bivših jugoslovenskih republika koji žive u Srbiji. U Srbiji žive, prema podacima Zavoda za socijalno osiguranje, 124.000 penzionera sa područja bivše Jugoslavije, a od toga 100.000 penzionera sa područja Hrvatske i BiH i oko 24.000 penzionera sa područja Slovenije, Crne Gore i Makedonije. U čemu su penzioneri sa prostora bivše Jugoslavije diskriminisani? Pa, evo, daću nekoliko primera. Naime, Vlada Republike Srbije je tokom prošle godine dva puta davala novčanu pomoć u visini od 4.000 i 5.000 dinara za penzionere korisnike Fonda PIO Srbije da bi lakše prebrodili posledice korona virusa. Nažalost, penzioneri sa područja Hrvatske, BiH i drugih država koje su nastale na prostoru bivše Jugoslavije nisu dobili tu novčanu pomoć. Ove godine, takođe, je Vlada odlučila da će dati posebno novčanu pomoć u visini od 60 evra za sve penzionere korisnike Fonda PIO Srbije, ali nažalost i ovaj put će biti izuzeti iz te novčane pomoći penzioneri sa područja Hrvatske i BiH. Smatram da je to diskriminacija i da bi Vlada Republike Srbije trebala da isplati 9.000 novčane pomoći od prošle godine i ove godine, kada dođe na red isplata 60 evra, da se to takođe isplati penzionerima sa područja Hrvatske, BiH, Slovenije, Makedonije, Crne Gore. Takođe, mislim da je važno da se prema penzionerima sa područja država koje su nastale na području bivše Jugoslavije omogući pravo da imaju penzionerske kartice, da imaju pravo na popust u trgovinskim lancima, da imaju pravo na popust kada kupuju u drugim ustanovama. Takođe je važno da se tim ljudima omogući pravo na vaučere, da mogu da imaju popust prilikom odlaska u banje, na lečenje i bilo koje druge vidove odmora ili bilo koje druge smeštajne kapacitete. Ti ljudi se osećaju ogorčeno, osećaju se nezadovoljno, osećaju se diskriminisano i mislim da je važno da se ova nepravda ispravi prema ove dve kategorije građana. Kratko ću samo pomenuti treću kategoriju. Naravno, radi se o proteranim Srbima, građanima koji su proterani sa područja današnje Hrvatske, Federacije BiH, da im se konačno reši ključno pitanje integracije, pitanje stanovanja i da se omogući 26.000 građana Srbije koji imaju izbegličke karte da dobiju kao svi punoletni građani novčanu pomoć. Prošle godine je to bilo 100 evra. Nažalost, nisu ih dobili. Ove godine je to 60 evra, dva puta po 30 evra. Mislim da je vreme da i tih 26.000 građana koji imaju izbegličke karte takođe dobiju onih 100 evra od prošle godine i da dobiju ove godine 60 evra. Hvala.
Hvala vama. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O OBNOVI KULTURNO – ISTORIJSKOG NASLEĐA I PODSTICANjU RAZVOJA SREMSKIH KARLOVACA. Primili ste amandmane koje je na Predlog zakona podneo Odbor za kulturu i informisanje. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za kulturu i informisanje, kao i mišljenje Vlade i predstavnika predlagača o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 10. amandman je podneo Odbor za kulturu i informisanje. Predstavnik predlagača i Vlada prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 15. amandman je podneo Odbor za kulturu i informisanje. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman na sednici Odbora za kulturu i informisanje. Vlada je prihvatila amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Jadranka Jovanović, po amandmanu. Izvolite.
Gospodine Orliću, hvala vam što ste mi dali reč. Podržaću ove predloge amandmana na Predlog zakona o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa kada su u pitanju Sremski Karlovci, a koje je podneo naš Odbor za kulturu i informisanje i na kome smo imali prilike pre dva dana da čujemo i zaista jednu izuzetno široko i bogato i sadržajno izlaganje gospodina Igora Mirovića. Žao mi je što mi nismo stigli, mnogobrojni prijavljeni koji su želeli po ovoj tački dnevnog reda da diskutuju. Pokušaću bar ukratko da nešto ponovim i obnovim sećanje na sve ono što je važno kada govorimo o Sremskim Karlovcima. Meni je posebno drago i mislim da je veoma važno da podvučem ovaj drugi deo Predloga zakona, a koji se odnosi i na podsticaj razvoju Sremskih Karlovaca, jer mi se čini da na taj jedinstven način danas, u našem vremenu, na savremen način, mi pristupamo svemu onome što je naša obaveza koja se odnosi na zaštitu kulturno-istorijskog nasleđa. Dakle, zaštita, briga, revitalizacija onoga što je naša obaveza, ali s druge strane i sve ono što možemo danas da učinimo, što smo čuli ovde u diskusiji, a što je već recimo i pokrenuto, kao što je pristan na Dunavu, kao što je u planu izgradnja brzih železnica od Beograda do Novog Sada. Vidim da ekipa ljudi koja je radila na ovom Predlogu zakona zaista ništa nije prepuštala slučaju i da je to u jednom širokom luku osmišljeno, iskreno, istinski sa dubokom svešću, ne politikanski, nego sa dubokom svešću koliko je ovaj istorijski grad - Sremski Karlovci važan za našu istoriju. Pokušavam da sažmem sve ono što sam htela da kažem i da dam prostora i drugima da se obrate, ali kada se kaže Sremski Karlovci, ta bogata riznica našeg kulturno-istorijskog nasleđa, možemo minimum deset rečenica početi sa prvi. U Sremskim Karlovcima prva, prvi. Dakle, ne samo gimnazija, ne samo štamparija, ne samo prva slikarska škola, ne samo ako hoćete instaliranje prvog rendgena na Balkanu, zahvaljujući doktoru Lazi Popoviću, već ono što bih volela da kažem i što je važno za nas umetnike i za naše pozorište i za našu pozorišnu istoriju i prva pozorišna predstava koja je bila 1734. godine. Godinu dana ranije je Emanuel Kozačinski došao u Sremske Karlovce da bude profesor i rektor tadašnjih tzv. Slavjansko-latinskih škola i on je inicirao sa đacima i profesorima tu prvu predstavu, dakle školsku priredbu praktično, sa veoma zanimljivim nazivom „Traedokomedija“. Kažu da u svakoj komediji ima i tragedije, a da i u svakoj tragediji ima i zrnce komedije. Ovo je nešto što je važno za nas umetnike i dozvolite mi, preskočiću niz stvari, ali ovde sam dužna i kao muzičar i kao umetnik da obavestim javnost da i ono što se odnosi na nematerijalno kulturno nasleđe, kada su u pitanju Sremski Karlovci, i te kako ima značaj u delovanju našeg prvog obrazovanog muzičara Kornelija Stankovića, koji se školovao u Beču i koji je za kratak život svoj, dakle 33 godine života, dve godine života posvetio radu u Sremskim Karlovcima, od 1855. do 1857. godine. Dakle, dve godine rada na kapitalnom delu kada je muzička umetnost u pitanju i koje se odnosi na srpsko narodno crkveno pojenje koje se do tada prenosilo usmenim putem, a upravo je Kornelije Stanković, radeći dve godine na tome, prvi put savremenim notnim zapisom zabeležio ovo jednoglasno pojenje i otišao korak dalje. Dakle, harmonizovao ovo jednoglasno pevanje u 17 rukopisa zbirki horskog pevanja i ostavio nam nemerljivo nematerijalno nasleđe koje se dogodilo u Sremskim Karlovcima, koje je baza za sve ono što je bio razvitak naše muzičke kulture. Naravno, to su kasnije nastavili i Stevan Mokranjac, i Nenad Barački, i Branko Cvejić, ali ja sam u neformalnom razgovoru gospodina Mirovića zamolila da možda i neko kulturno-istorijsko obeležje koje se tiče Kornelija Stankovića zaslužuje danas u savremenom našem svetu prostor u okviru ovog zakona i da se odužimo i Korneliju Stankoviću na ovaj način u Sremskim Karlovcima. Dozvolite mi samo da odam i počast akademiku Dejanu Medakoviću koji je pre 30 godina inicirao upravo donošenje ovog zakona, tako važnog, a u okviru obeležavanja stogodišnjice njegovog rođenja, gospodin Medaković je zdušno podržavao mlade umetnike. Skoro da ne pamtim nastup na kome nisam i njega videla, kada sam bila početnica. Možda i zato što je i njegov sin naš eminentni dirigent, Pavle Medaković, moj dragi kolega, takođe počinjao kada i ja. Dužna sam da iz Doma Narodne skupštine odam veliku počast ovom našem akademiku. Sremski Karlovci svetle i blistaju kao grad za koji bih volela da dobije epitet grad muzej, podsećajući nas na to ko smo, odakle smo i od kada smo i čini nam mogućnost da budemo ponosni na sve to, ali isto tako nas obavezuje da krenemo putem naših predaka i da održimo sve ono što su nam oni ostavili u amanet. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Uvažene kolege, posle koleginice, nema šta drugo da se kaže. Ja sam se javljao više puta pre ovog amandmana, ali u krajnjem slučaju ja ću podržati sve ovo što je rekla sam koleginica Jadranka, da je to nešto veoma bitno. Mislim da moramo dati podršku za sve ono što je bilo, za sve naše ljude i o tome je govorio gospodin Igor Mirović, predsednik Vlade Vojvodine. Sve u svemu, ispravna stvar i očekujem, normalno, da ćemo mi ovaj Predlog zakona ovde u Skupštini usvojiti. Još jednom, ja sam hteo da se javim unazad nekoliko amandmana, kada je tu bila ministarka Čomić. Hteo sam da kažem određene stvari. Sada kada je to prošlo, nastavićemo da radimo nešto drugo. Hvala još jednom. Ja ću podržati Predlog zakona o kome je govorila gospođa Jadranka.
Hvala, gospodine Miletiću, i na diskusiji i na razumevanju. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O PLANIRANjU I IZGRADNjI Primili ste amandman koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Katarina Rakić, Goran Pekarski, Goran Spasojević, Adrijana Pupovac, Nikola Vojinović i Milosav Milojević. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije, kao i mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Katarina Rakić, Goran Pekarski, Goran Spasojević, Adrijana Pupovac, Nikola Vojinović i Milosav Milojević. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima, u ime predlagača, Katarina Rakić.
Zahvaljujem se, gospodine Orliću. Pre svega bih želela da se zahvalim i Vladi što je jedan ovakav naš amandman prihvatila. Želim samo da kažem da je amandman podržan od više članova Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije. Želela bih samo još jednom da naglasim ono o čemu smo ovde juče u više navrata govorili. Zakon o planiranju i izgradnji, kao ovakav, odnosno po ovom nazivu, prvi put je donet 2003. godine i ja ću još jednom odgovorno potvrditi ono što sam rekla juče, smatram da je ovo, u stvari da je to tada bio, najgore napisan zakon ikada. Meni je interesantno da gospođa Čomić danas ovde sedi, verujem da kada budem sada obrazložila zašto tako nešto tvrdim da će i ona moći da potvrdi iako se nikad nije bavila planiranjem i izgradnjom. Naime, ovaj zakon je tada u svojim odredbama imao stvari koje su se međusobno kosile. U prvom svom delu, u prvim svojim odredbama, Zakon o planiranju i izgradnji 2003. godine dozvolio je da oni građani koji su gradili svoje objekte bez građevinske dozvole mogu svoje objekte da legalizuju, čak je i propisao proceduru po kojoj se oni mogu legalizovati. U kasnijim odredbama tog istog zakona iz 2003. godine kažu da je gradnja, odnosno izgradnja objekata bez građevinske dozvole krivično delo koje se sankcioniše čak kaznom zatvora. I ja sam to tada mogla da tumačim na dva načina. Znači da to možda neko nije video, nije primetio tako nešto i šta su građani mogli? Građani su mogli da požure odmah kada je taj zakon postao pravosnažan, da požure do šaltera opštine da svoje objekte nelegalizuju ili u slučaju ako ne stignu da legalizuju, onda će ih valjda, po istom tom, odnosno po istim odredbama tog zakona uhapsiti. Ili je možda, mogu da razmišljam i na drugačiji način, taj zakon tada pisan za određene investitore koji su možda trebali da iskoriste priliku dok je taj zakon bio na snazi da uspeju da neke svoje nelegalne objekte možda legalizuju. Ali kako je to bilo, mi i danas možemo da vidimo. Ono što je ključno jeste da je Zakon iz 2003. godine 2009. Ustavni sud oborio. Još jednom želim da ponovim, zakon koji je danas na snazi donet je 2014. godine, a ovaj zakon je, inače, doneo dosta dobrih efekata. Neki od efekata jesu to da se Srbija danas nalazi na devetom mestu Duing biznis liste Svetske banke. Inače, 2015. godine smo bili 188. Znači, za samo nekoliko godina preskočili smo čak 170 pozicija. Takođe, dobar efekat ovog zakona vidi se i po broju građevinskih dozvola. Ono o čemu sam ja, ono što sam u stvari htela da postignem ovim amandmanom, u čemu su me i kolege iz Odbora podržale, tiču se kažnjavanja. Sam zakon, odnosno same izmene ovog zakona koje smo mi predložili, koje ćemo danas usvojiti, nisu obimne, a takođe pokušavaju da isprave neke posledice koje se nalaze ovde, čak 30 godina u prvom delu pokušavamo da produžimo rok za upotrebne dozvole. Ja bih pozvala građane Srbije, sve one koji su zidali svoje objekte do 11. septembra 2009. godine da provere, a to najlakše mogu tako što će ukucati broj svoje parcele na sajtu RGZ-a, da provere da li za svoj objekat imaju upotrebnu dozvolu. Mnogi verovatno iz neznanja nisu to uradili, nisu to uradili, nisu pribavili svoje upotrebne dozvole, pa ovim putem to radimo, znači produžavamo rok na još četiri dodatne godine, iako smatram da to možda i ne trebamo da radimo, ali ponovo izlazimo građanima u susret za nešto što se možda u prošlosti nije uradilo kako je trebalo. Druga stvar koju želimo da uradimo ovim zakonom jeste da produžimo rok na 24 meseca za donošenje planova za one opštine koje to nisu uradile od 1993. godine. Amandman smo podneli da možda po prvi put uvedemo i kaznu za nešto što se nije poštovalo, evo mogu da kažem, 30 godina i mi smo predložili da to bude veoma simbolična kazna i to prekršajna kazna od 50 do 150 hiljada dinara za odgovorno lice opštine koja u predviđenom roku ne donese te planove. Predlogom amandmana m smo predvideli da imena tih osoba budu objavljena na sajtu Ministarstva. Međutim, tako nešto nije dozvoljeno, tako da evo kažem kaznom od 50 do 150 hiljada dinara ovaj amandman je usvojen i još jednom vam se zahvaljujem na tome. Biće kažnjeni oni predsednici opština koje u narednih 24 meseca ne usvoje planove, pa evo, ako ništa drugo nije bio motiv, evo ja vas molim da vam bar ovo bude motiv da u narednih 24 meseca donesete planove za svoje opštine. Hvala.
Hvala. Po amandmanu, reč ima Samira Ćosović.
S obzirom da je koleginica Rakić objasnila na koji se član odnosi amandman o kom raspravljamo, ja ću samo reći da iako kazne obično ne nailaze na odobravanje javnosti i nisu preporučljive, jedan ovako važan zakon, odnosno materija koju reguliše član 3. Predloga zakona o izmeni Zakona o planiranju i izgradnji nameće potrebu za ovim amandmanom. Ovde se kaže da jedinica lokalne samouprave, odnosno organi jedinice lokalne samouprave dužni su da planskim dokumentima regulišu pitanja planiranja i izgradnje. To su životna pitanja za one koji se time bave. Nedavno smo govorili o neophodnosti rasterećenja lokalnih samouprava prekomerne dokumentacije. Upravo, planskim dokumentima i represivnim merama koje predviđa ovaj amandman i sam Predlog zakona dobija na ozbiljnosti i težini. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodine Miletiću, imate reč.
Zahvaljujem se. Uvažena koleginica Katarina je već sve rekla. Ja stvarno podržavam gospođu Katarinu, pošto ono što je rekla to je i fakat stanje da ima dosta opština koje nisu usaglasile sve svoje akte, konkretno vezano za Zakon o planiranju i izgradnji koji je bio donesen 1993, 1998. i 2003. godine i mislim da je ispravna stvar da se uradi i normalno je da ima neka sankcija na neki način da ti ljudi moraju taj svoj posao da rade ukoliko nisu radili. Najbitnije od svega ovog što jeste vezano za izgradnju i za sve ono što treba, ja ću ovde još jednom da kažem što je rekao i juče ministar Momirović, da će se raditi kolektor za otpadnu vodu i kanalizacija u opštini, dolazim iz opštine Svrljig, što znači da je to jedna od ispravnih stvari, da je to nešto što je budućnost. Još jednom se zahvaljujem Vladi Republike Srbije, našem predsedniku Srbije koji je zajedno sa svima nama ovde radio, ali i vodio ono što je potrebno, što nije do sada rađeno, još jednom jedna od bitnih stvari jeste rešavanje kanalizacione mreže, rešavanje otpadnih voda, kolektora. To će sada raditi, kao što je juče rekao ministar Momirović, radiće se u Svrljigu, radiće se u Aleksincu, radiće se u još puno opština i to je velika stvar. Još jednom bih se zahvalio predsedniku Srbije, Aleksandru Vučiću koji nas vodi na najbolji način i ovo je jedino i pravo mesto kako to mora da bude. Zbog toga ću podržati sve ove predloge zakona, uz određenu rezervu za određene zakone. Hvala još jednom.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o amandmanu, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o predlogu zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem četvrtak 20. maj 2021. godine sa početkom u 18,00 časova kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Dvanaeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Zahvaljujem svima koji su učestvovali u današnjoj raspravi, predstavnicima Vlade, predlagačima amandmana i narodnim poslanicima.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika kvorum za rad Narodne skupštine u Danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja poslanika. Molim poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 178 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prva tačka dnevnog reda – Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju. Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu. S obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika odlučivati samo o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, u celini. Zaustavljam glasanje: ukupno – 181, za – 180, nije glasao – jedan. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju. Druga tačka dnevnog reda – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije, u načelu. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – 165, protiv – šest, uzdržan – jedan, nije glasalo – 13. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – sedam, nije glasalo – 178. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – sedam, nije glasalo – 178. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – sedam, nije glasalo – 178. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – sedam, nije glasalo – 178. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – šest, nije glasalo – 169. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – pet, nije glasalo – 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – četiri, nije glasao – 181. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – 173, protiv – šest, nije glasalo – šest. Konstatujem daje Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zabrani diskriminacije. Treća tačka dnevnog reda – Predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti. Pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika Sandre Božić, na članove 1, 6, 14. i 37. i Snežane Paunović na član 3, 4, 6, 10, 13, 27, 36, 37, na naslov iznad člana 51. i član 51, 53, 60, 65. i 68. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona, u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti, u načelu. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – 166, protiv – četiri, uzdržan – jedan, nije glasalo – 14. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – pet, nije glasalo – 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – pet, nije glasalo – 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – sedam, nije glasalo – 178. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv iznad člana 3. i član 3. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 185, za - pet, nije glasalo - 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 185, za - pet, nije glasalo - 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv iznad člana 5. i član 5. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 185, za - pet, nije glasalo - 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 185, za - pet, nije glasalo - 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv glave II iznad člana 7. i član 7. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 185, za - pet, nije glasalo - 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv iznad člana 8. i član 8. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 185, za - pet, nije glasalo - 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 185, za - pet, nije glasalo - 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 185, za - šest, nije glasalo - 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 185, za - šest, nije glasalo - 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv glave III iznad člana 13. i član 13. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 186, za - šest, nije glasalo - 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv iznad člana 14. i član 14. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 186, za - pet, nije glasalo - 181 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 186, za - osam, nije glasalo - 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 186, za - šest, nije glasalo - 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv iznad člana 19. i član 19. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 186, za - sedam, nije glasalo - 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 186, za - sedam, nije glasalo - 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 186, za - sedam, nije glasalo - 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno - 186, za - šest, nije glasalo - 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – pet, nije glasalo 181. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – pet, nije glasalo 181. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv iznad člana 33. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv iznad člana 35. i član 35. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – šest, nije glasalo 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv odeljka 4. iznad člana 38. i član 38. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – osam, nije glasalo 178. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv odeljka 5. iznad člana 39. i član 39. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – šest, nije glasalo 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv odeljka 6. iznad člana 40. i član 40. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – pet, nije glasalo 181. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv odeljka 7. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv odeljka 8. iznad člana 42. i član 42. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – pet, nije glasalo 181. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv odeljka 9. iznad člana 43. i član 43. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv odeljka 10. iznad člana 44. i član 44. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – osam, nije glasalo 178. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv odeljka 11. iznad člana 45. i član 45. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv odeljka 12. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – šest, nije glasalo 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv odeljka 13. iznad člana 47. i naziv člana 47. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – šest, nije glasalo 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv odeljka 14. iznad člana 48. i član 48. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv Glave 6. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – pet, nije glasalo 181. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – šest, nije glasalo 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv Glave 7. iznad člana 59. i član 59. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv iznad člana 62. i član 62. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv iznad člana 63. i član 63. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – šest, nije glasalo – 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv iznad člana 64. i član 64. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – pet, nije glasao – 181. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv glave VIII iznad člana 65, naziv člana 65. i član 65. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – šest, nije glasalo – 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv iznad člana 66. i član 66. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – šest, nije glasalo – 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – šest, nije glasalo – 180. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo – 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo – 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – pet, nije glasao – 181. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – sedam, nije glasalo – 179. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – 163, protiv – 10, uzdržana – dva, nije glasalo – 11. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona. 4. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O OBNOVI KULTURNO-ISTORIJSKOG NASLEĐA I PODSTICANjU RAZVOJA SREMSKIH KARLOVACA Pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani na članove 10. i 15. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o obnovi kulturno-istorijskog nasleđa i podsticanju razvoja Sremskih Karlovaca, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 187, za – 187. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona. 5. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O PLANIRANjU I IZGRADNjI Pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman na član 3, sa ispravkom, koji su zajedno podneli narodni poslanici Katarina Rakić, Goran Pekarski, Goran Spasojević, Adrijana Pupovac, Nikola Vojinović i Milosav Milojević. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o planiranju i izgradnji, u načelu. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 187, za – 186, nije glasao – jedan. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, prihvatila Predlog zakona, u načelu. Podsećam vas da je članom 4. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 187, za – 185, nije glasalo – dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o planiranju i izgradnji, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 187, za – 185, nije glasalo – dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona o planiranju i izgradnji. Šesta tačka dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPU-NAMA ZAKONA O ELEKTRONSKOM DOKUMENTU, ELEKTRONSKOJ IDENTI-FIKACIJI I USLUGAMA OD POVERENjA U ELEKTRONSKOM POSLOVANjU. Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – 184, nije glasalo – dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju. Sedma tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti, u načelu. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – 185, nije glasao – jedan. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, prihvatila Predlog zakona, u načelu. Podsećam vas da je članom 16. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Shodno tome, stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – 184, nije glasalo – dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Sada pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – 185, nije glasao – jedan. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona. Pre prelaska na dalje odlučivanje, podsećam vas da je Narodna skupština obavila zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tač. 8-10. dnevnog reda, a s obzirom na to da na predloge zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, odlučivati samo o predlozima zakona u celini. Takođe vas podsećam da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6. Ustava Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuje zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora, većinom glasova svih narodnih poslanika. Imajući to u vidu, prelazimo na odlučivanje. Osma tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – 184, nije glasalo – dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Deveta tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o metrou i gradskoj železnici, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – 185, nije glasao – jedan. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona o metrou i gradskoj železnici. Deseta tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima (Interbus sporazum) i Odluke br. 1/2011 Zajedničkog odbora osnovanog Interbus sporazumom o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 186, za – 182, nije glasalo – četvoro. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima (Interbus sporazum) i Odluke br. 1/2011 Zajedničkog odbora osnovanog Interbus sporazumom o međunarodnom povremenom prevozu putnika autobusima. Jedanaesta tačka dnevnog reda: LISTA KANDIDATA ZA ČLANA SAVETA REGULATORNOG TELA ZA ELEKTRONSKE MEDIJE. Pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da je Narodna skupština, prema članu 8. stav 2. Zakona o elektronskim medijima, članove Saveta Regulatornog tela za elektronske medije bira većinom glasova od ukupnog broja narodnih poslanika. Takođe vas podsećam da je Zakonom o elektronskim medijima utvrđeno da svaki ovlašćeni predlagač kandidata za članove Saveta predlaže listu na kojoj se nalaze dva kandidata, a Narodna skupština bira jednog člana sa svake liste. Prelazimo na odlučivanje. Pristupamo glasanju o kandidatima za izbor jednog člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, na predlog nadležnog odbora Skupštine AP Vojvodine. Kandidati za izbor jednog člana Saveta na predlog nadležnog odbora Skupštine AP Vojvodine su Milorad Vukašinović i Goran Eror. Pošto se od dva predložena kandidata bira samo jedan, napominjem da svaki narodni poslanik može da glasa samo za jednog kandidata. Za člana Saveta izabran je kandidat koji dobije većinu glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije izabere Milorad Vukašinović. Zaključujem glasanje: ukupno – 187, za – 161, nije glasalo – 26. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije izabere Goran Eror. Zaustavljam glasanje: ukupno – 187, za – 28, nije glasalo – 159. Konstatujem da je Narodna skupština, polazeći od broja dobijenih glasova, za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na predlog nadležnog odbora Skupštine AP Vojvodine izabrala Milorada Vukašinovića. Dozvolite mi da u vaše i u svoje ime čestitam izabranom članu Saveta Regulatornog tela za elektronske medije i poželim mu uspeh u radu. Došli smo do kraja, osim ako nećete da nastavimo još. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka, ali pre nego što kažem ovu rečenicu i pre nego što odete, dozvolite mi samo da vam dam još jednu informaciju, a to je da sam sazvao Trinaestu sednicu Prvog redovnog zasedanja za utorak, u 10.00 sati, sa predlozima zakona o ličnoj karti, o zaštiti poslovne tajne i, uz predlog za hitan postupak, Zakon o izmeni Zakona o akcizama. To govorim zbog toga što je sledeće nedelje poslednja sedmica zasedanja u okviru prolećnog redovnog zasedanja Narodne skupštine, koje traje do 29. maja, a to znači da ćemo početi sednicu u utorak i završiti je u četvrtak, i to, kao što znate, popodne, poslednjeg četvrtka u mesecu, uz postavljanje poslaničkih pitanja Vladi Republike Srbije, na čelu sa premijerkom Anom Brnabić. Na kraju, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem Dvanaestu sednicu i zahvaljujem se svima na napornom radu.