Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Drugu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 141 narodni poslanik. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Zato vas, radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Hvala. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 189 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovani potpredsednici, koleginice i kolege narodni poslanici, moje pitanje upućeno je Ministarstvu ekologije ministrici Ireni Vujović – koji su sledeći koraci u cilju zatvaranja deponije Stanjevine kod Prijepolja? Više puta sam govorio u vezi ove teme. Nesanitarna deponija Stanjevine je nastala sredinom 20. veka, šezdesetih godina, i do formiranja ove Vlade nikome nije ni palo na pamet da ukloni tu deponiju. Ona se sada uklanja. Naravno, najveću zahvalnost za ovaj generacijski uspeh dugujemo predsedniku države, predsednici Vlade, ali svakako i resornoj ministrici Ireni Vujović. Znači, kako je izgledala nesanitarna deponija Stanjevine pre samo par meseci, to je ovako, ne znam da li može da se vidi. Vidite ovo brdo smeća na ulazu ili izlazu iz Prijepolja, a sada to posle završetka prve faze izgleda ovako. Želim da se zahvalim ministrici i Ireni Vujović, ali želim i da spomenem kolegu iz Priboja narodnog poslanika Krsta Janjuševića, koji je za Prijepolje uradio više nego svi narodni poslanici iz Prijepolja u proteklih 50 godina. Želim da pohvalim sve dobre inicijative i poteze Ministarstva ekologije i kada su u pitanju Stanjevine i Duboko i kada je u pitanju Banjica. Zaista želim da nastave, ali mi je neophodno zbog građana koji su naredni potezi i koraci. Ovih dana svedoci smo da je ministrica Irena Vujović, zbog navodnog lapsusa, meta određenih medija, određenih spin-doktora, određenih stručnjaka opšte prakse. Jeste Irena Vujović napravila lapsus, ali kako je napravila? Čitajući rezultate. Oni koji je napadaju, za 10, 20, 30 godina nisu mogli da naprave nikakav lapsus zato što nisu imali nikakav rezultat. Umesto da se bavimo tim izveštajem, gde se na gusto kucanim stranama govori o rezultatima Ministarstva u proteklih samo šest meseci imamo rešen generacijski problem. Kao građanin Srbije, kao građanin Prijepolja, Sandžaka, želim da se zahvalim Ministarstvu, ministrici, zato što moj sin i njegovi vršnjaci neće moći da gledaju to brdo smeća, zato što moj sin i naša deca neće morati da udišu kancerogeni vazduh u Prijepolju, već će morati da uživaju u lepotama tog grada, obala Lima. Umesto da govorimo o rezultatima tog ministarstva, sada mi moramo koji smo radili ili oni u Ministarstvu koji su radili moraju da se brane. Takođe, mislim da treba uzeti u obzir da ova Vlada više u odnosu na sve druge vlade ima pripadnika ženskog pola, da je to nešto što je standard, kao što imamo i ovde u Skupštini. Mislim da ne treba potceniti činjenicu da je meta ministrica, da imamo jedan očigledan govor mržnje, seksizam i mizoginiju. Onaj ko nije napravio lapsus neka prvi baci kamen. Svi mi svakodnevno radeći svoje poslove pravimo određene lapsuse i propuste, ali najveći propust, najveću grešku čine oni koji ne rade ništa. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirsad Hodžić.
Poštovani, svoje prvo pitanje upućujem ministru građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture gospodinu Tomislavu Momiroviću. Neophodno je nastaviti izgradnju magistralnog puta Sjenica-Prijepolje koji je započet krajem 80-ih godina prošlog veka. Deonica puta kreće od manastira Mileševa pa do sela Aljinovići u dužini od 15 kilometara kroz kanjon reke Mileševke i povezuje sela Milanoviće, Pravoševo, Međane i Aljinoviće. Na trasi puta već postoje izgrađeni tuneli, tako da sama izgradnja ne bi iziskivala neka velika finansijska ulaganja. Ako uzmemo u obzir da put prolazi pokraj važnih kulturnoistorijskih turističkih destinacija, to je još jedan razlog da se sa izgradnjom krene što pre, ne bi li se na taj način poboljšala turistička ponuda i što je još važnije – olakšao svakodnevni život građana i unapredila privredna aktivnost. Moje pitanje glasi – kada će biti nastavljena izgradnja ovog vrlo važnog putnog pravca? Takođe vam postavljam pitanje – šta se dešava sa najavljenom rekonstrukcijom puta Sjenica-Novi Pazar, koji je u izbornoj kampanji najavio predsednik Republike? Ukoliko se ova Vlada zaista zalaže za jednakost svih građana Republike Srbije, pokažite to na delima, a ne samo deklarativno. Putevi u Sandžaku spadaju u red najgorih putnih pravaca, čime se maksimalno otežava normalan život građana i sprečava privredni razvoj. Svi smo svesni da investicije neće doći bez dobre infrastrukture, a činjenica je da je mi nemamo. Pozivam Vladu da sa jakih reči pređe na delo i omogući bolji život svim građanima, bez obzira na veru i naciju. Napominjem da je izgradnja ovog puta stopirana po naređenju određenih destruktivnih struktura, pod izgovorom da se radi o nekakvoj zelenoj transferzali. Iste te strukture su organizovale i sprovele sistemski genocid nad bošnjačkim narodom, koji se u ovoj državi i dan-danas negira i čiji se vinovnici sistemski skrivaju. Moje drugo pitanje Vladi odnosi se na odgovore koje sam dobio od ministarstava na moja poslanička pitanja o korišćenju prirodnih resursa. Od ministarke Mihajlović sam dobio odgovor da je lokalnoj samoupravi Sjenice plaćeno dva miliona i 569 hiljada. Sredstva su plaćena od privatne firme za eksploataciju kamena, a od rudnika nije uplaćen ni jedan dinar za rudnu rentu. Ministar Nedimović kaže da nije u njihovoj nadležnosti eksploatacija šuma i drvna renta. Da li smo mi za vas građani drugog reda i da li je realno da je upravljanje prirodnim dobrima Sjenice, koji su dar božji, još uvek pod ingerencijom drugih opština, koje ubiraju sav prihod, dok naši građani grcaju u siromaštvu? Takođe, radnici „DP Vesna“ do danas nisu dobili naknadu za 11 plata koje su zaradili i koje su im zakonom zagarantovane. Navešću još nekoliko nelogičnosti. Sjeničkim šumama gazduje Ivanjica. Sjeničkim jezerom gazduje Nova Varoš. Rudnikom uglja „Štavalj“ – Despotovac; zdravstvom – Užice; poreskom upravom – Nova Varoš; katastrom – Prijepolje; policijom – Kraljevo, itd. Jedino rešenje svega ovoga vidim u autonomiji ili specijalnom statusu Sandžaka, kako bi se rešili svi ovi nagomilani problemi. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Sanja Jefić Branković.
Uvaženi predsedniče, potpredsednici, koleginice i kolege, u skladu sa članom 287. Poslovnika, tražim obaveštenje od Ministarstva građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture. Naime, deonica auto-puta Koridora 10 prolazi kroz sam grad Niš, odnosno kroz jedno od niških naselja Komren. Imajući u vidu indikatore buke u životnoj sredini kao i granične vrednosti predviđene uredbom, imam saznanja da je na ovom delu auto-puta izvršeno merenje buke. Međutim, ja ne raspolažem informacijama o rezultatima dobijenih merenja a stanovnicima ovog dela grada može biti od velike važnosti saznanje o eventualnom prekoračenju vrednosti indikatora buke i s tim u vezi molim vas da mi u ime šest hiljada stanovnika, koliko živi u ovom gradskom naselju, pružite tražene informacije. Ako uzmemo u obzir da se ovde radi o kućama koje se nalaze odmah pored puta, izlišno je govoriti o potrebi za objašnjenjem ovog tipa. Koliko je meni poznato, na ovoj deonici planirano je postavljanje zaštitnog zida i to je priča koja već nekoliko godina postoji i Nišlije se tom rešenju i nadaju. Oni bi, sa jedne strane, stanovnike naselja Komren zaštitili od buke, ali i od zagađenja, imajući u vidu frekventnost ovog dela koridora, odnosno auto-puta, koji vodi dalje prema Sofiji, odnosno prema Bugarskoj. Moram da napomenem i to da ovaj deo auto-puta prolazi kroz gradsku opštinu Crveni krst i on praktično deli ovo naselje Komren na dva dela i tako otežava svakodnevnu uzajamnu povezanost i komunikaciju između stanovnika. Zato vas u ime gra-đana Niša molim da, ukoliko je to moguće, hitno postavite pomenute ploče i iz bezbednosnih ali i iz drugih sigurnosnih razloga. Složićete se sa mnom da je jedan ovakav predlog opravdan iz mnogo razloga i zato se iskreno nadam da ćete ga uvažiti. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Đorđe Milićević ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, iako smo poslednjih 30-ak godina Sulejmana Ugljanina mogli da vidimo u različitim ulogama, od toga da je 90-ih godina napadao državu Srbiju, jasno izražavajući separatističke težnje kada je u pitanju Raška oblast, nazivajući Srbiju tada maćehom, do učešća u vlasti posle 2000. godine, kada je imao ministarsko mesto, kada je Srbija postala majka, sve do njegovih postupaka ovih dana kojima otvoreno izražava svoje težnje, po našem mišljenju, da Rašku oblast, deo ove oblasti nazivaju Bošnjaci Sandžak, otvoreno, zajedno sa Albinom Kurtijem, pripoji lažnoj državi Kosovo. O tome je otvoreno bilo reči prilikom susreta Ugljanina i Kurtija nakon izbora na Kosovu i Metohiji za privremene institucije. Ugljanin ide još dalje. On faktički lobira za interese Albanaca, to je takođe naše mišljenje, sa Kosova i Metohije, čiji je projekat albanizacija Raške oblasti, Raškog upravnog okruga, uveliko u toku, a taj projekat predvodi Ismet Azizi. Ugljanin na taj način radi protiv svog bošnjačkog naroda, koji svakako ne pripada istim nacionalnim korenima, u želji da postane lider nečega ili vođa nečega, pri čemu ne bira sredstva. Njegova otvorena separatistička politika kojom želi da odvoji Raški upravni okrug i pripoji ga nekoj nepostojećoj državi ili čak velikoj Albaniji otvoreni je poziv na rušenje državnog poretka i teritorijalne celovitosti Republike Srbije, a takva delatnost, prema našem krivičnom zakonodavstvu, smatra se protivustavnom i protivzakonitom i to je krivično delo. Dobro zna to, siguran sam, i gospodin Ugljanin. I pored svega, on u provociranju države Srbije nastavlja i dalje. Pre dva dana je zajedno, kako mediji izveštavaju, sa poslanikom Narodne skupštine Republike Srbije otišao da obiđe grob Adema Jašarija, osnivača i pripadnika UČK, koja je proglašena terorističkom organizacijom i koja je krajem 90-ih godina, tokom i posle bombardovanja Srbije, vršila zločine nad srpskim i drugim nealbanskim stanovništvom na Kosovu i Metohiji, sa glavnim ciljem - stvaranje još jedne albanske države na teritoriji Republike Srbije. Ugljanin, ne samo da se divio Ademu Jašariju i veličao njegovu ličnost, nego je otvoreno pozivao, opet kažem, kako mediji prenose, na oružani ustanak u Sandžaku po ugledu na pobune UČK na Kosovu i Metohiji, koje je Jašari predvodio. Sramno je da jedan političar, nazovite političar, koji poziva na rušenje ustavnog poretka Srbije po ugledu na oružane pobune kakve je organizovao Jašari, vređajući time i svoj bošnjački narod koji poštuje svoju državu i uživala sva građanska i ljudska prava, ovako ponašanje bilo kog građanina, a ne jednog, nazovite lidera, političke stranke i do jučerašnjeg učesnika u vlasti je plod njegovih nerealnih ambicija da se kao lider nametne Bošnjacima, što, naravno, ne može da postigne bez nečije podrške. On se opredelio definitivno za podršku od strane nekih albanskih lidera sa Kosova, po svaku cenu, pa i po cenu da Bošnjake na predstojećem popisu koji će se u Republici Srbiji održati u oktobru mesecu, ja mislim, natera da se izjašnjavaju kao Albanci, ne bi li tako Albanci postali uticajniji u Raškoj oblasti i to sve nas podseća na „zelenu transverzalu“. U vezi sa ovim, želim da postavim pitanje Vladi Republike Srbije. Imajući u vidu i oblike protivustavnog i protivzakonitog političkog delovanja Sulejmana Ugljanina, a opet kažem, tako prenose mediji i to treba proveriti, to treba da provere nadležni organi i nadležne institucije, posebno njegov poziv na oružani ustanak u Sandžaku, kako bi se silom obezbedio specijalni status Sandžaka, čemu su prisustvovali i njegovi narodni poslanici u Narodnoj skupštini, koji su pred Narodnom skupštinom položili zakletvu, a vrlo je jasan tekst zakletve koju smo svi položili ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Da li ima osnova za preduzimanje zakonskih mera prema ovim političarima koji otvoreno učestvuju u aktivnostima protiv ustavnog poretka i teritorijalne celovitosti Republike Srbije? S druge strane, predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, završavam, usvojili smo etički kodeks. Taj etički kodeks podrazumeva jasna pravila ponašanja poslanika i u parlamentu i u van parlamenta. I van parlamenta, mi smo poslanici Narodne skupštine Republike Srbije i kao poslanici Narodne skupštine Republike Srbije položili smo, ponavljam, zakletvu koja je vrlo jasna i koja je vrlo precizna. Usvojili smo etički kodeks i ja vas molim da, ukoliko je ovo sve tačno, primenite etički kodeks. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Aleksandar Marković ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, država poslednjih nedelja vodi oštru i sveobuhvatnu, rekao bih, akciju u okviru borbe protiv mafije, u okviru borbe protiv kriminala, u okviru borbe protiv organizovanih kriminalnih grupa, ali i borbu protiv pojedinaca iz državnih struktura, ali i svih onih koji su pomislili da mogu da se stave iznad zakona i iznad države. U toj borbi smo postigli već ozbiljne rezultate. Pohapšena su mnoga lica, rasturena je jedna od najorganizovanijih kriminalnih grupa na ovim prostorima. Vode se brojne istrage, vode se brojni postupci, očekuju se brojne optužnice. Sva logika nalaže, dame i gospodo narodni poslanici, da i javnost i građani treba da pruže potpunu podršku ovoj akciji borbe protiv mafije. To bi bilo normalno, to bi bilo očekivano, to bi bilo prirodno, u krajnjem slučaju. Međutim, od dela javnosti, od dela medija u Srbiji, kako štampanih, tako i elektronskih, ta podrška izostaje, i ne samo što izostaje, već su krenuli u otvorenu kampanju obesmišljavanja borbe protiv mafije, omalovažavanja postignutih rezultata, pa se prosto takmiče ovih dana u izvrgavanju ruglu svih postignutih rezultata kada govorimo o borbi protiv mafije. Ako pogledate koji su to mediji, predsedavajući, videćete da su to isti oni mediji koji su, da kažem, pod direktnom ili indirektnom kontrolom Dragana Đilasa, a koji inače mesecima i godinama vode stravičnu kampanju protiv Aleksandra Vučića i svih onih koji slede politiku Aleksandra Vučića. I odjednom za njih je postalo glavno pitanje u državi – da li je Aleksandar Vučić trebao da pokaže nekakve slike na konferenciji za štampu ili ne? To je sada glavni problem u Srbiji. To je glavni problem na Balkanu, to je glavni problem u Evropi, na svetu – da li je Aleksandar Vučić smeo da pokaže neke fotografije ili ne? To su debate, to su specijalne emisije, to je gomila opskurnih likova koji svaki dan gostuju 24 sata na Novoj, na N1, i sada, pazite, vrlo perfidno, klasičnom zamenom teza, pokušavaju da istisnu iz fokusa akciju borbe protiv kriminala, akciju hapšenja najopasnijih kriminalaca i ubica. Sada to više nije važno, sada pokušavaju da nametnu kao glavno pitanje – da li smo smeli da objavimo fotografije ili ne? Više nije važno šta su pohapšene ubice, što su pohapšeni kriminalci, po diktatu kreće organizovana hajka protiv Vučića, u kojoj se od žrtve pravi krivac. Pogledajte sada dokle to ludilo ide. Pogledajte samo mali deo tih naslova koji su ovih dana aktuelni - mediji bili dužni da zaštite javnost od Vučićeve ludosti, to objavljuje jedan niskotiražni Đilasov tabloid, neću da reklamiram. Pa onda, isti taj tabloid kaže, to je ona Judita Popović iz REM-a, ona kaže – užasnuta sam konferencijom za novinare Aleksandra Vučića. Pa se oglašava i Dinko Gruhonjić, znate ko je Dinko Gruhonjić, koji kaže da je izveštavanje medija po ugledu na medijske slobode Severne Koreje. Pa se onda oglašava, pazite sad, sad je i on merodavan, Marko Bastać, Marko Bastać kaže – REM je saučesnik u gnusnom događaju. Pa se onda oglašava i Željko Bodrožić, pa i Tadić ima šta da kaže u tom smislu, kaže – Vučićeva konferencija vrhunac bizarnosti političke patologije. Dakle, sve stručnjak do stručnjaka. Osetili ste ironiju u mom glasu. E, sada predsedavajući, ako ovo povežemo sa jednom zanimljivom pričom koja se pojavila ovih dana u medijima, a koja nije dobila nikakav, da kažem, epilog, nikakav odgovor, čak ni demanti, a radi se o informaciji da je Boška Obradovića finansirao iz Crne Gore, sa 300 hiljada evra, niko drugi nego Brano Mićunović, za koga se u javnosti smatra da je jedan od najuticajnijih kriminalaca na ovim prostorima. Ovako to izgleda. Brano Mićunović dao je 300 hiljada evra pokretu Dveri, na čijem čelu je Boško Obradović, stoji u izveštaju crnogorske službe o balkanskom donu, čije delove danima ekskluzivno objavljuje Srpski telegraf, pa se kaže, prema onome što piše u tom dokumentu, čovek za vezu bio je Srđan Nogo, koji se u međuvremenu, sećate se onog Srđana Noga, one poštenjačine, e, taj Srđan Nogo, prema izjavi nekadašnjeg direktora Dveri Slobodana Dimovića, on je bio čovek za vezu da ode po taj novac kod Brane Mićunovića, za realizaciju pomenute transakcije bio je zadužen nekadašnji narodni poslanik Srđan Nogo. Ako znamo da postoje glasine da je Boška Obradovića od ranije finansirao i onaj tocilo, ne sećam mu se više imena i prezimena, znam da mu je nadimak tocilo i znam da je hapšen sa ogromnom količinom droge, čak se tvrdilo u javnosti da mu je kum, a Boško Obradović ni na to nije nikada dao odgovore. Završavam uskoro. Ako znamo da je i Đilas u mnogo navrata bio povezivan sa ljudima iz organizovanog kriminala, da voli da se slika sa raznim kriminalcima, počevši od onog bivšeg šuraka, onog Dabovića, pa do onog Vlade Japanca itd, pa ako znamo da i Marinika Tepić voli da se druži i da se slika sa poznatim dilerima i kriminalcima, a Đilas i sa osuđenim kriminalcima, pa ako sve to znamo, onda ovo dobija sasvim drugi kontekst. Onda je potpuno jasno ko se u Srbiji druži sa kriminalcima, kome smetaju hapšenja kriminalaca, kome smeta Aleksandar Vučić i ko ne želi obračun sa mafijom. Dakle, smeta im Aleksandar Vučić. Završavam u ovoj rečenici. Zato iz dana u dan vode kampanju protiv njega, nadajući se da će na taj način da ga sruše. Neće im to uspeti.
Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za dopunu predloženog dnevnog reda i o predlogu za spajanje rasprave. Narodni poslanik Ana Karadžić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama Zakona o sudijama, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica. Reč ima Ana Karadžić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, sad je već prošlo više od godinu i po dana kada smo prvi put predložili izmenu ovog zakona da bi se plate sudija prekršajnih sudova izjednačile sa platama drugih sudova. Ovaj predlog smo podneli na svakoj sednici redovnog zasedanja do sada, jer smatramo da je učinjena nepravda prema sudijama prekršajnih sudova, kao i da ukažemo da postoji obaveza i odgovornost Republike Srbije da tu nepravdu ispravi. Kao što i sami znate, da biste bili sudija prekršajnog suda, vi morate da ispunite sve kriterijume i sve uslove kao i za sudije drugih sudova. Ono što se često dešava kod nas jeste da se ispune isti uslovi, isti kriterijumi, ali to vas prosto ne kvalifikuje za istu zaradu. To je ono zašto smo ovde. Mi moramo da radimo da Srbija postane pravednija zemlja. Prekršajni sudovi uvedeni su u zakonodavni sistem Republike Srbije pre 11 godina i oni se bave veoma važnom materijom u oblasti borbe protiv korupcije, u oblasti budžetskog sistema, u oblasti prekršaja i bezbednosti saobraćaja. Zašto bi njihove plate bile manje? Smatramo da to nije pravično, pogotovo jer oni koriste preko 270 zakona, koriste preko 800 podzakonskih akata, a da ne pričam o tome da drugi zaposleni prekršajnog suda imaju iste plate kao zaposleni svih drugih sudova, što znači da su isključivo diskriminisane sudije prekršajnog suda. Navešću podatak iz 2018. godine, gde je Prekršajni sud u Beogradu u budžet Republike Srbije, znači u državnu kasu uneo milijardu i 222 miliona dinar Plate sudija iznosile su tada 465 miliona što znači da su oni trostruko opravdali svoj rad. Sudije Prekršajnog suda nisu teret budžeta. Da bi se njihove plate izjednačile sa platama drugih sudova, Republici Srbiji je potrebno 250 miliona dinara. Oni će svakako to uneti u budžet Republike Srbije i zaista smatram da je naša odgovornost i obaveza da se podrži ovaj predlog i da konačno nepravda bude ispravljena. Molim kolege narodne poslanike da podrže da makar se ovo uvrsti u dnevni red, da krenemo da raspravljamo na ovu temu, pa se nadam da ćemo doći do nekog zajedničkog rešenja. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno 190, za – sedam, nije glasalo – 183. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Đorđe Komlenski, na osnovu člana 92. Poslovnika, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o izvršenju i obezbeđenju, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, ovu izmenu Zakona o izvršenju i obezbeđenju smo podneli, jer smo poslednjim izmenama 2019. godine Zakona o izvršenju i obezbeđenju izmenili član 258. u stavu 8. i limitirali, tako da žargonski kažem, mogućnost prinudne naplate zakonskog izdržavanja do polovine zarade lica koje je obavezano da tu zaradu isplati. I tada smo ukazivali i sada ponovo ukazujemo da je to pogrešna odluka, odluka koja praktično već sada na osnovu mojih saznanja, verovatno je mnogo lakše Ministarstvu da dođe do preciznijih podataka, u praksi praktično sprečava da u potpunosti lica koja treba da prime izdržavanje ne mogu to da ostvare. Moram da podsetim da prilikom odlučivanja o visini izdržavanja, već u prethodnom postupku sud odlučuje, utvrđujući tu visinu i vodeći računa o primanjima koje ima onaj ko je obavezan da izdržavanje plaća. Prema tome, čista je demagogija to što smo propustili da o tome povedemo više računa kada su rađene poslednje izmene i dopune zakona i stavili se na stranu dužnika. Uvažene kolege, ovim smo dosta dece doveli u situaciju da potraživanja koje imaju prema roditelju sa kojim ne žive mnogo teže realizuju nego što je to bilo do sada. Ja vas molim, podržavajući ovu izmenu zakona, omogućimo da ako već nemaju ljubav, svakodnevnu brigu i pažnju onoga ko je dužan da ih izdržava im bar omogućimo da mogu pristojno da žive, a bez razloga da u to ne utroše dodatnu energiju i dodatna finansijska sredstva. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno 190, za – 14, nije glasalo – 176. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Bojan Torbica, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju Komisije za istragu i utvrđenje broja žrtava agresije NATO pakta 1999. godine, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, kolege narodni poslanici, zauvek će istoriji ostati zapisano kako je 24. marta 1999. godine, bez saglasnosti Saveta bezbednosti UN i suprotno međunarodnom pravu, otpočela agresija najveće i najjače vojne alijanse u istoriji ljudske civilizacije na jednu malu ponosnu i suverenu zemlju. Ostaće zapisano kako su bez ikakve milosti ubijani oni koji su branili svoja ognjišta, svoje porodice, svoju slobodu, oni koji su tek započeli svoje živote, koji su želeli da žive, oni koji su nazivani kolateralnom štetom. Tokom 78 dana agresije uništena je gotovo celokupna infrastruktura jedne države, ali ono što je teže, ono što je nenadoknadivo u odnosu na mostove, fabrike, stambene zgrade, vojne objekte su životi nevinog stanovništva i hrabrih branilaca. Nema grada i naselja koje NATO bombe nisu načela. Pod ruševinama su ostale čitave porodice. U Aleksincu porodica Milić je stradala u jednom trenu: otac Dragomir, majka Dragica i njihova ćerka Snežana. Pod bombama je ugašen život i najmlađe žrtve NATO agresije jedanestomesečne Bojane Tošović i njenog tate Božina iz Merdara kod Kuršumlije. U Novom Pazaru stradali su zajedno dvogodišnji Marko Silić i njegov tata Vladan. U Batajnici je ubijena trogodišnja Milica Rakić. Tačan broj poginulih i ranjenih, kako onih koji su branili svoju otadžbinu, tako i civila, na našu sramotu, do današnjeg dana nije utvrđen. Najveći deo podataka kojim danas raspolažemo utvrđen je tokom prvih godinu dana nakon NATO agresije, pošto posle petooktobarskog puča 2000. godine dolazi do nasilne promene vlasti u Srbiji i nova marionetska vlast, dodvoravajući se svojim zapadnim mentorima, prestaje sa utvrđivanjem tačnog broja poginulih i ranjenih tokom zločinačke NATO agresije. Predstavnici te vlasti zaboravljaju da utvrde pravi tj. tačan broj žrtava NATO agresije, ali ne zaboravljaju da iz zatvora oslobode preko 200 najgorih terorista OVK odgovornih za neke od najstrašnijih zločina nad civilnim stanovništvom, pripadnicima Vojske i policije, kao što ne zaboravljaju da po Srbiji proganjaju i hapse komandante koji su se tokom agresije junački suprotstavljali udruženom NATO paktu i šiptarskim terorističkim bandama i ponizivši ih kao najgore kriminalce i isporučuju ih Haškom tribunalu. Pozivam sve narodne poslanike da podrže naš predlog, kako bismo doneli odluku o formiranju komisije koja bi jednom zauvek utvrdila tačan broj poginulih i ranjenih državljana Republike Srbije tokom zločinačke NATO agresije i kako bismo jednom zauvek stavili tačku na ovo pitanje, sprečivši bilo kakvu dalju relativizaciju ovog pitanja. Zahvaljujem.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 189, za – 16, nije glasalo – 173. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, na osnovu članova 92. stav 2, 170. i 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, predložio je da se obavi; pod jedan, zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama iz 1995. godine i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje; pod dva, zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izboru predsednika, zamenika predsednika i članova Upravnog odbora Regulatorne agencije za elektronske komunikacije i poštanske usluge i Predlogu kandidata za izbor članova Veća Agencije za sprečavanje korupcije. Da li poslanik Martinović želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 188, za – 173, nije glasalo – 15. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za dopunu predloženog dnevnog reda i o predlogu za spajanje rasprave, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 188, za – 173, nije glasalo – 15. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini, u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama, 1995, 2. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje, 3. Predlog odluke o izboru predsednika, zamenika predsednika i članova Upravnog odbora Regulatorne agencije za elektronske komunikacije i poštanske usluge, 4. Predlog kandidata za izbor članova Veća Agencije za sprečavanje korupcije, i 5. Izveštaj o radu Agencije za energetiku Republike Srbije za 2019. godinu sa predlogom Zaključka Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku od 19. februara 2021. godine. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Želim samo da pozdravim predstavnike predlagača, odnosno ministra Vulina. Pre nego što nastavimo dalje, želim samo da vas informišem da ćemo raditi kao i svake nedelje tri dana, da ćemo shodno predlogu koji je podneo gospodin Martinović imati praktično tri rasprave. Ove prve dve konvencije danas, sutra bi trebalo da bude dan kada glasamo o članovima RATEL-a i Veća Agencije za borbu protiv korupcije, a u četvrtak je rasprava o izveštaju Agencije za energetiku i naravno posle toga je glasanje, tako da možete da planirate svoje aktivnosti. Takođe, želim i da vas obavestim da sam shodno dogovoru sa kolegijuma zakazao već za sledeći utorak 16. marta sledeću sednicu, Treću sednicu Prvog redovnog zasedanja sa početkom u 10.00 časova. Glavna tačka broj 1. je Predlog zakona o klimatskim promenama i tačka broj 2. Predlog odluke o programu zvanične statistike u periodu od 2021. do 2025. godine, a ostalo su predlozi za izmene u sastavu Odbora i sastava naših stalnih delegacija u međunarodnim parlamentarnim institucijama. Dame i gospodo narodni poslanici, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Branislav Nedimović, potpredsednik Vlade i ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Aleksandar Vulin, ministar unutrašnjih poslova, Zoran Lazić, vršilac dužnosti sekretara MUP, Nenad Katanić, pomoćnik ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Zoran Lazarov, pomoćnik ministra unutrašnjih poslova i Milan Ćuprić, viši savetnik u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama iz 1995. godine i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje. Želim, kao što sam rekao na početku, da još jednom pozdravim predstavnika predlagača, predstavnika Vlade, ministra unutrašnjih poslova Aleksandra Vulina i da mu dam reč. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedniče Narodne skupštine, gospodo potpredsednici, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, drugarice i drugovi, danas vašoj pažnji želim da preporučim dva važna Predloga zakona: Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama iz 1995. godine, kao i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje. Svaki od ovih Predloga zakona ima svoju specifičnu težinu i svaki od ovih predloga zakona govori u prilog našoj politici slobodne, samostalne zemlje koja sama donosi odluke i traži prijatelje u čitavom svetu i svaki od ovih predloga zakona govori u prilog politici naše zemlje i politici predsednika Vučića da sami donosimo odluke i da vodimo računa o ekonomiji, ali da vodimo računa i o bezbednosti naše zemlje. Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama iz 1995. godine za svoj cilj ima uvođenje u domaći pravni sistem, čime će se omogućiti primena ovog zakona koja treba da doprinese većoj konkurentnosti privrednih subjekata iz Republike Srbije u međunarodnoj trgovini žitaricama. Da maksimalno pojednostavim stvari. Ovo je velika žitarska organizacija, ima 56 članica. Sve te zemlje su veliki izvoznici i veliki uvoznici žita, međusobno razmenjuju informacije i podatke. Sa tim informacijama i podacima i mi možemo da planiramo svoju proizvodnju naredne godine, da vidimo kakvi su svetski trendovi, da vidimo u kom pravcu se razvija međunarodna trgovina žitaricama, da budemo među najvećim izvoznicima i najvećim uvoznicima. Interes svake zemlje, koja ima razvijenu poljoprivredu, a mi to imamo, jeste da bude član Svetske žitarske organizacije. I jeste logično da imamo svog predstavnika, jeste logično da saznajemo iz prve ruke, kako kaže naš narod, odmah i na prvom mestu kakvi će to biti trendovi u svetu da se na vreme prilagodimo kao mala zemlja, ali kao značajan proizvođač i značajan izvoznik žitarica i da predviđamo promene na svetskom tržištu kako bi našoj privredi, odnosno našoj poljoprivredi bilo lakše. Potpuno je prirodno i razumno da budemo deo organizacije i potpuno je prirodno i razumno da budemo ti koji ćemo biti i u stanju da kreiramo odluke koje se donose na globalnom nivou. Država Srbija je samostalna, država Srbija donosi svoje odluke slobodno, država Srbija ima potrebu i interes da bude član Svetske žitarske organizacije. Na vama je, dame i gospodo narodni poslanici, da procenite, da razmislite. Ja duboko verujem da ćete u Danu za glasanje dati podršku i ovom Predlogu zakona. Kao što znate, prošao je sve odgovarajuće odbore i siguran sam da ovde u ovom parlamentu gde imamo zaista autentične predstavnike naših poljoprivrednika, poljoprivrednih proizvođača, ćemo čuti argumente zašto je potrebno ovo da uradimo, ali, ko zna, brojne stvari koje treba Ministarstvo poljoprivrede da inkorporira u svoju buduću politiku. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje. Cilj potvrđivanja ovog sporazuma jeste njegovo inkorporiranje u domaći pravni sistem, čime će se omogućiti njegova primena kojom se ispunjava zajednički interes u unapređenju saradnje u borbi protiv svih oblika organizovanog kriminala, terorizma, finansiranje terorizma, nezakonita trgovina oružjem i opasnim materijama, trgovine ljudima, krijumčarenja, krivičnih dela protiv intelektualne svojine, visokotehnološkog kriminala, falsifikovanja, posedovanje i upotrebe falsifikovanih isprava i novca, nezakonite trgovine narkoticima i psihotropnim supstancama. Zatim, Sporazumom je predviđena i oblast civilne odbrane i spasavanja kao aspekt bezbednosne saradnje. Ovim sporazumom je predviđeno da se nadležni organi mogu uzajamno obaveštavati o specifičnim slučajevima, bez prethodnog podnošenja zahteva za razmenu podataka kada ovakvi slučajevi mogu biti od važnosti za odbranu od konkretne pretnje za javni red i mir, kao i za borbu i prevenciju kriminala. Sa ciljem produbljavanja odnosa, MUP održaće sastanke i organizovaće terenske posete kako bi razmenili iskustva i ojačala međusobnu policijsku saradnju. Sporazumne strane mogu obrazovati zajedničku komisiju sastavljenu od službenika nadležnih organa. Zajedničku komisiju mogu pomagati eksperti koji će Komisija posebno imenovati upravo za tu svrhu. Operativna saradnja sa državom Palestinom odvija se posredstvom Nacionalnih centralnih biroa Interpola i posredstvom Interpolovog sistema I-24/7. Dame i gospodo narodni poslanici, pored svih zaista vidljivih razloga zašto treba da imamo i ovu mogućnost i ovu komunikaciju i ovaj alat za borbu protiv organizovanog kriminala, postoji i ono što je svakom Srbinu uvek na srcu i što nam uvek posebno znači kada razmišljamo o spoljnoj politici, država Palestina ima principijelan stav kada je u pitanju lažna država „Kosovo“. Dakle, i to treba ceniti i to treba poštovati. Nećemo i nikada nismo u ovom visokom domu delili zemlje na velike, male, na one koje su nam blizu ili koje su geografski udaljene. Svaka zemlja koja hoće da sarađuje sa nama treba da ima priliku i mogućnost da sarađuje sa nama. Svaki alat koji možemo da iskoristimo u borbi protiv organizovanog kriminala, protiv korupcije, protiv krijumčarenja, protiv terorizma, u ovom slučaju, kao nešto što se samo po sebi nameće, treba da bude iskorišćen i treba da bude na raspolaganju državnim organima Republike Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, radujem se i ovom našem susretu i nadam se da ćemo imati plodnu raspravu u kojoj ćemo učiti jedni od drugih. Hvala.
Hvala, ministre. Izvestioci nadležnih odbora, samo da vidim ko se prijavio. Reč ima Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, kao predsednik Odbora za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu mogu da vas izvestim da je Odbor podržao Konvenciju o trgovini žitaricama u petak. Sem toga da vas obavestim i da smo uputili urgenciju Ministarstvu poljoprivrede za isplatu zaostalih podsticaja u poljoprivredi, s obzirom da obrada u Upravi za agrarna plaćanja malo kasni i verovatno se radi i o nedostatku novca za prethodni period. Naravno da i cena žitarica zavisi od podsticaja da li su uplaćeni ili nisu. Bogatstvo setve, odnosno da li je ona zasnovana sa dosta mineralnog đubriva, sortnih semena itd. upotrebom više mineralnih đubriva, to garantuje i veće prinose, s obzirom da je došlo do blagog izmrzavanja, potrebno je pšenicu što hitnije prihraniti tamo gde to do sada nije učinjeno. S tim u vezi, potrebno je uputiti ovaj podsticaj. Koliko vidim jutros, barem nekim poljoprivrednicima, s kojima sam u kontaktu, određeni novac po hektaru je legao na račune. Onima koji još treba da dopune svoja poljoprivredna gazdinstva ili nešto izmene, ta mogućnost je ostavljena i odmah da kažem da ta vrsta subvencija utiče direktno i cenu i na konkurentnost, ne samo u trgovini žitaricama, već i u preradi, jer subvencija ne ide samo poljoprivrednom proizvođaču, nego se takav način dobija jeftinija sirovina za prerađivača, on postaje konkurentniji na regionalnim i ostalim tržištima, a i potrošač pored prerađivača ima sigurnost da će biti bezbedan, da će biti snabdeven namirnicama. Država od svega toga je sasvim bezbedna da u slučaju, ne daj Bože, novih vojnih i ekonomskih pritisaka na našu zemlju, može da garantuje prehrambenu sigurnost našeg stanovništva, a može i da napravi određene rezultate u regionu. Prilikom početnog ovog Kovida, prošle godine, pre godinu dana videli smo koje je bogatstvo imati svoju hranu i svoje namirnice. Uglavnom se radilo o uljaricama, a i ovaj sporazum je takođe oslonjen malo na uljarice i radilo se o brašnu i žitaricama. Dakle, ne samo da smo garantovali prehrambenu sigurnost i u to u najtežim trenucima kada su nabavke stanovništva porasle možda za nekoliko stotina odsto, ova država je zahvaljujući tome što je poljoprivreda na vreme bila snabdevena sortnim semenima, mineralnim đubrivom, u proteklom periodu uspela da sve naše prehrambene potrebe zadovolji, a uspela je da zadovolji i prehrambene potrebe okolnog stanovništva, što može da bude i politički razlog za smirivanje nekih tenzija i netrpeljivosti u regionu. Onaj ko ima hranu ima i određeni politički uticaj na one kojima ta hrana nedostaje ili žitarice, prehrambeni proizvodi, a radilo se uglavnom o ulju, brašnu itd. Mislim da se vredi zalagati i Odbor je stao na stanovište da se iznađu dopunska sredstva i da se zaostali podsticaji za proteklu godinu, ili čak se pojavljuju neki iz 2019. godine, što hitnije isplate, da bi se ta sredstva upotrebila u narednoj setvi i u narednom periodu prilikom nabavke od repromaterijala, pa i do mehanizacije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, Odbor za odbranu i unutrašnje poslove.
Zahvaljujem predsedavajući. Jako ću kratko. Uvaženi gospodine Vulin, poštovani gospodine Lazarov, uvaženi gospodine Kataniću, dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo mi je da vas izvestim da je Odbor za odbranu i unutrašnje poslove na današnjoj sednici jednoglasno odlučio da predloži Narodnoj skupštini da prihvati Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje. Kao što stoji u samom nazivu intencija je da se navedenim sporazumom na jedan celovit i sveobuhvatan način reguliše i buduća saradnja Srbije i Palestine u oblasti borbe protiv svih oblika kriminala. Pored toga što je sporazumom predviđeno da svaka strana obaveštava drugu o informacijama u vezi sa kriminalnim radnjama, naročito je važno istaći da navedeni sporazum daje mogućnost razmene podataka koji nose oznaku stepena tajnosti, čime će biti omogućena brža razmena podataka i informacija koje su od značaja za efikasnije delovanje nadležnih državnih organa zemalja potpisnica. Naravno, jako je važno i zadovoljstvo mi je što je i ministar u obraćanju to naglasio, važno je napomenuti da je država Palestina prilikom glasanja o pristupanju samoproglašene i lažne države Kosovo Interpolu, otvoreno i nedvosmisleno stala na stranu poštovanja osnovnih principa međunarodnog prava. Iz svega ovoga se jasno vidi da je zahvaljujući politici koju vode predsednik Srbije i Vlada Srbije, Srbija prepoznat kao stabilan i pouzdan partner, ali i kao zemlja koja veoma ozbiljno shvata značaj borbe protiv transnacionalnog organizovanog kriminala i terorizma. Na kraju, uveren sam da će i narodni poslanici imati razumevanja za sve iznete argumente i da će u danu za glasanje dati podršku predloženom sporazumu. Hvala.
Hvala. Reč ima Jelena Žarić Kovačević, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo.
Hvala vam predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, svakako da su i kolega Rističević i kolega Marković pozvaniji od mene da kao izvestioci resornih odbora govore suštinski o sporazumu, odnosno o predlozima zakona koji su danas pred nama, ali evo, ja kao predsednik Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo ću reći da smo mi razmatrali ove predloge na Odboru i da smo ocenili da su u skladu sa Ustavom i zakonodavnim sistemom Republike Srbije, pa tako imamo mogućnost da o njima danas govorimo u plenumu. Dakle, Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama, čuli smo i od ministra zašto je važan Međunarodni žitarski savet, odnosno zašto je važno da znamo da je to međuvladina organizacija koja ima za cilj da unapredi međunarodnu saradnju u trgovini žitaricama, da doprinese stabilnosti tržišta žitaricama, da unapredi sistem obezbeđenosti hranom na svetskom nivou. Važno je reći i zašto će ovo biti dobro za našu zemlju. Pre svega, tu je 56 država uključeno i za nas su jako važni podaci i informacije koje ćemo moći da iskoristimo u kreiranju državne politike koja se odnosi na ovu oblast i svakako da možemo da očekujemo i određene rezultate. Drugi predlog zakona je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Palestine u oblasti bezbedonosne saradnje. Radiće se na unapređenju saradnje u borbi protiv svih oblika organizovanog kriminala, što svakako jeste prioritet rada Vlade Srbije, terorizma, finansiranja terorizma, nezakonite trgovine oružjem, trgovine ljudima, visokotehnološkog kriminala, falsifikovanja, nezakonite trgovine narkoticima itd. Cilj potvrđivanja ovog sporazuma jeste unošenje u naše zakonodavstvo i u naš pravni sistem određenih odredbi, čime će se omogućiti primena ovog sporazuma i to će doprineti sa druge strane i učvršćivanju veza sa državom Palestinom. Kako su ovi predlozi takođe kvalitetni i dobri za našu zemlju, za postizanje određenih rezultata, pozivam koleginice i kolege da ih u danu za glasanje podržimo. Hvala.
Hvala. Prelazimo na predsednike, odnosno predstavnike poslaničkih grupa. Reč ima potpredsednik Skupštine i narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre i ostali predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, mi narodni poslanici SPP smatramo veoma važnim potvrđivanje Konvencije o trgovini žitaricama, uvažavajući obrazloženja koja smo dobili i koja smo i danas ovde čuli. Svakako da će ovaj sporazum doneti određene prednosti državi u pogledu prometa žitaricama što neminovno ima svoje refleksije na samu privredu na tom i drugim poljima. Pored toga, promet žitaricama i sama tema žitarica su nešto više od samog poslovanja ili samog biznisa. Žitarice su hleb, a hleb je ono osnovno za prehranu čoveka i zato odnos prema hlebu pored poslovne prirode ima i značajno humanu dimenziju o kojoj svakako i ovaj časni dom treba i verujem da hoće da vodi računa, a o kome zapravo potvrđujemo i današnjom raspravom i nadam se usvajanjem, same potvrde ove konvencije koju će narodni poslanici Stranke pravde i pomirenja podržati u danu za glasanje. Ovom Konvencijom između ostalog olakšava se da svi ljudi na ovoj planeti ili barem svi oni koji žive u zemljama koje su potpisnice ove Konvencije lakše, jednostavnije dođu do hleba. To je jako važno jer pored onoga što se zove interes, uvek i u svakom aktu našeg ponašanja, a posebno zakonodavnom aktu, jako je važno da uvek imamo na umu i naš odnos prema čoveku, prema onome što čoveka čini čovekom. Postoje zemlje koje imaju izuzetno visoku proizvodnju žitarica, hvala Bogu ova zemlja je među njima, hvala Bogu što nismo ovisni o drugima, ali postoje i one zemlje koje su ovisne. Zato treba imati u vidu i ovom Konvencijom se na neki način unapređuje ta šansa da i građani koji žive u zemljama koje nemaju kapacitete poljoprivredne proizvodnje žitarica za sopstvene potrebe na jednostavan i pristojan način učinimo i žitarice, drugim rečima hleb dostupnim svim ljudima ove planete, a posebno smo u obavezi, da kažem, dodatno većoj obavezi da pomognemo našim komšijama, odnosno zemljama koje su u našem okruženju, a koje nemaju dovoljno žitarica. Svakako da je od posebnog značaja i potvrda, odnosno potvrđivanje Sporazuma o bezbedonosnoj saradnji sa državom Palestinom, odnosno Sporazuma između Republike Srbije i Države Palestine na polju i pitanju i temi bezbednosti. Istina i ovaj Sporazume na prvi pogled izgleda među onim našim rutinskim aktivnostima gde, prosto, eto, treba da imamo takve sporazume. Jeste rutinska uloga, između ostalog, ali pitanje bezbednosti, odnosno sigurnosti građana nipošto i nikada ne sme biti deo naše rutinske aktivnosti. To je jedno od najvažnijih pitanja kojima se bavi svako društvo, a mi ovde članovi najvišeg zakonodavnog i predstavničkog tela ove zemlje neposredno birani od strane građana, delegirani, da vodimo računa o njima, svakako da i ovim potvrđujemo našu svest i odlučnost da pitanja bezbednosti tretiramo sa najvišim stepenom naše pojedinačne, a isto tako i kolektivne odgovornosti. Zašto je pitanje bezbednosti tako važno? Ne moramo čak biti toliko ni obrazovani iz oblasti bezbednosti da bismo shvatili i zaključili koliko su ova pitanja važna. Zapravo, svakodnevno, i na žalost kada se probudimo i pogledamo štampane i druge elektronske i bilo koje medije, prvo što nas susretne su određeni akti nasilja, bilo da je u pitanju pojedinačno, a posebno nasilje organizovanog kriminala. Taman pomislimo da se država obračunala sa najjačim strukturama kriminala i organizovanog nasilja, mi dobijemo nove grupe, prosto se zaprepastimo, da li je moguće da nismo znali da nam je neko u neposrednoj blizini, da je neko koga nismo smatrali takvim, tako duboko u kriminalu, gde smo bili u prilici da vidimo i one najbrutalnije akte nasilja, mučenja, ubijanja od strane grupa organizovanog kriminala. Ja se radujem ovoj odlučnosti državnih organa, MUP, nadam se da će ih pratiti i organi tužilaštva, odnosno pravosuđa, što na žalost nije uvek praksa, već često se desi raskorak da imamo dobro odrađen posao u onom prvom mahu od strane policijskih službenika, a onda dobijemo određene opstrukcije ili nezainteresovanost od određenih tužilaca, ovo bar mogu potvrditi za prostor sa koga dolazim i više puta sam skretao pažnju na ovom, i nastavićemo skretati pažnju na ovo dok se god stanje ne promeni. Kažem, želim da verujem da tu neće biti posustajanja. Međutim ono što se ne može ignorisati, jeste pitanje – da li se nasilje može pobediti, da li se kriminal može pobediti i konačno da li se organizovani kriminal može pobediti isključivo mehanizmima sile, odnosno isključivo aktivnostima policije, tužilaštva i pravosuđa? Ja, mislim da nema sumnje da nas elementarno promišljanje dovodi do zaključka da se ne može uspešno suprotstaviti kriminalu i nasilju, isključivo aktivnosti nadležnih organa sile. Dakle, to već postaje toliko evidentno. Zašto? Da imamo najbolju policiju na svetu i najbolje tužilaštvo i najbolje pravosuđe, mi imamo stanje u kome se ovi organi bave tek onom završnicom kada nasilje eskalira. Na neki način ovi organi su u prilici da se bave samo otrovnim plodovima nasilja. Šta je onda sa našim aktivnostima, imamo li? Šta je sa našim obavezama? Da li smo se strateški adekvatno postavili prema nasilju u pogledu prevencije, u pogledu obaveze društva i obaveze nadležnih državnih organa, ustanova i organizacija koje bi trebale da utiču odgojno, obrazovno i koje bi trebale da oblikuju svest i da utiču na svest da nasilje bude prezreno, da nasilje bude tretirano kao bolest i kao anomalija, kao veliki nedostatak. Ja mislim da tu kaskamo. Ja mislim da tu nismo čak ni pravilno dijagnostikovali problematiku, a kamoli da smo se adekvatno postavili. Ja sam pre neke tri godine u proteklom mandatu predlagao, ponudio ideju formiranja nacionalnog saveta za borbu protiv nasilja ili nacionalnog saveta za pacifizaciju društva ili nacionalnog fronta, nije važno kako ćemo ga zvati i imenovati, ali definitivno ono što nedostaje društvu jeste koordinacija svih potencijala u borbi protiv nasilja, pogotovo u prevenciji i pogotovu u pogledu formiranja svesti i podizanja odgovornosti svih građana, a posebno svih zvaničnih struktura u odnosu prema nasilju. Recimo, mi vidimo sada odlučnost države, kroz Ministarstvo unutrašnjih poslova i druge strukture, da se obračuna sa organizovanim kriminalom i nasiljem. Ali, da li nas, recimo, mediji prate u tome? Da, prate nas u pogledu informisanja, u pogledu raznih spekulacija, najčešće i senzacionalističkih spekulacija vezanih za akte nasilja ili samo nasilje. Ali, da li mediji vrše svoju ulogu u pogledu podizanja svesti građana o nasilju, u pogledu ispravnog ili pravilnog formulisanja samog nasilja, u pogledu raskrinkavanja svega onoga što nasilje jeste, u etičkom, kulturološkom i svakom drugom smislu? Mislim da tu imamo raskorak između onih organa koji se neposredno bave nasiljem, između naših političkih proklamacija protiv nasilja, ali sa druge strane ostali društveni faktori su u raskoraku sa tim. Pre svega, pominjem medije kao prvu liniju fronta, kao faktora koji je u neposrednoj komunikaciji sa građanima. Pogotovo ako shvatimo medije u širem smislu njihovog značenja, ne samo kroz informativu, već i kroz sve druge oblike njihovih produkcija, od serija, filmova, raznih rijalitija, raznih drugih oblika, medijske komunikacije, prezentacije, a nažalost vrlo često i afirmacije. Mi smo svedoci da na mnogim medijima možemo naći veoma komotne prilike za afirmaciju nasilja, na indirektne i direktne načine i oblike. Verujte, besmislena borba, suluda borba, borba sa vetrenjačama će biti policije, tužilaštva i pravosuđa ukoliko mi dopuštamo da korov tako masovno raste, ukoliko toliko neodgovorno prepuštamo samom medijskom prostoru da nam truje javni prostor, da negativno utiče na formiranje svesti u pogledu odnosa prema nasilju. Ukoliko mi podržavamo, pasivno ili aktivno, da se razni nasilnici, bilo da su u pitanju lokalni mafijaši, bilo da su u pitanju razni banditi, bilo da su u pitanju razni zločinci, ukoliko mi dopuštamo da ih afirmišemo kao određene društvene heroje, verujete, tu je izvor zla, tu je klica, tu je seme otrova. Kasnije neće biti snage i mogućnosti da mi pohvatamo, ulovimo i na neki način zaustavim plodove nasilja. Isto tako, kada je u pitanju aspekt, odnosno sektor obrazovanja, da li kroz obrazovne programe, a potom da li imamo i dovoljno obučen kadar i da li se njegova obučenost kroz prosvetu ažurira, osvežava u pogledu odnosa prema nasilju? Nažalost, ne. Ali, čak i ako imamo određene aktivnosti na nivou pojedinaca, određenih škola, struktura i ustanova, ono što sigurno jeste evidentno i što predstavlja nedostatak je nepostojanje koordinacija između sektora obrazovanja, sektora medija, sektora policije, tužilaštva, pravosuđa i drugih sektora života. Dakle, kako bismo imali kvalitetnu strategiju, dobru platformu i pravovremeno, blagovremeno pozitivno delovanje protiv nasilja i kriminala, potrebno je uspostaviti određenu koordinaciju između ovih struktura. To je sada najveći problem. Mislim da bi državi, odnosno Vladi ili celokupnom sistemu države bilo potrebno određeno telo, bilo da se zove nacionalni savet, nacionalni front, neko telo koje bi okupilo najznačajnije autoritete i predvodnike svih ovih sektora društva, gde bismo strategiju borbe protiv nasilja postavili tako izdigavši je iznad svih drugih partikularnih političkih, stranačkih, bilo kakvih drugih razlika. Smisao države jeste da obezbedi sigurnost, da obezbedi mogućnost svakom građaninu, svakom detetu, svakoj ženi, svakoj osobi da može nesmetano izaći iz kuće, ići u školu, ići na posao, ići kod prijatelja, ići kod rodbine, da prosto ne brine da li će namerni metak, zalutali metak mafijaškog obračuna ili bilo koja druga posledica nasilja pogoditi takvu osobu. Nažalost, s jedne strane imamo ovu odlučnost i na neki način defanzivu velikih kriminalnih grupa, ali, ponavljam, dolaze i drugačije vesti. Meni je žao što svake sedmice kada utorkom ovde dođem ja moram da donesem još neku vest sa prostora Sandžaka o neshvatljivim aktima, aktima nasilja. Pre nekoliko dana u Sjenici, nadam se da ste čuli, bez obzira što postoje određene medijske opstrukcije, trojica ozloglašenih kriminalaca su kidnapovali direktora škole Alena Tahirovića sa isključivo, kako je on izjavio, političkim aspiracijama. Znači, trojica kriminalaca koji nisu samo kriminalci, jesu kriminalci veoma poznati toj sredini, veoma poznati policiji, verujem do samog vrha, ali to su kriminalci koji su se drznuli da se bave politikom, da imaju svoje odbornike u opštinskoj upravi. Znate šta je zamereno tom direktoru škole, koji je takođe aktivan politički? Obavio je razgovor sa predstavnicima druge stranke o nekim pitanjima vezanim za Sjenicu. Oni su saznali, kidnapovali su ga, gepek, četiri sata mučenja, premlaćivanje i sve ono što radi takav svet. Hvala Bogu, reagovala je policija. Istina, nisam siguran da li dovoljno adekvatno, s obzirom da je samo jedan od njih zadržan. Dakle, moramo biti odlučni, ne možemo dopustiti, ljudi moji, da nam ti kriminalci na taj način uteruju strah u kosti. Ne možemo dopustiti da oni vladaju našim životima. Istina, to je posledica promene vlasti u Sjenici i činjenice da su ti mafijaši kroz svoje eksponente u strankama i odbornicima vladali preko 20 godina Sjenicom, a sada su izgubili tu vlast i sada su obezglavljeni i pokušavaju nasiljem, zapravo torturom, terorom nad građanima i svima onima koji ne žele da im se pokore... Ovo je jedan veoma drastičan slučaj i on se ne može samo operativno posmatrati. On se mora tretirati kao deo jednog širokog fronta borbe protiv nasilja i prema tim nasilnicima, tim kriminalcima se mora najoštrije odgovoriti. Zašto ono ovo rade? Ne samo da bi ubili ljude, već je cilj teror, cilj je zastrašivanje. Znači, cilj je tako poniziti jednog čoveka, uglednog građanina, direktora škole. Zamislite kako se sada osećaju učenici te škole. Zamislite kako se oni osećaju ukoliko je njihov direktor bio četiri sata kidnapovan, tučen i mučen. Kakva je to škola? Kakav će biti kapacitet tog direktora da zaštiti svoje nastavnike, svoje učitelje, decu te škole? Ljudi, to je strašno. To je nešto što ne može ostati na nivou običnog procesuiranja. Protiv toga se moramo dići žestoko, svim snagama i prosto im uzvratiti adekvatno, da shvate da su oni svojim terorom, svojim pokušajem terorisanja uglednih građana ove zemlje, odnosno grada i opštine Sjenica zapravo sebe isterorisali. Oni moraju dobiti adekvatnu kaznu, adekvatno biti procesuirani, ali svakako da se njima moraju iseći sve podrške političke, policijske i sve druge koje su oni, nažalost, godinama gradili. U tom kontekstu, podrška svim sporazumima protiv nasilja. Hvala.
Hvala. Narodna poslanica Jasmina Karanac. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre Vulin, poštovani predstavnici Ministarstva poljoprivrede, koleginice i kolege narodni poslanici, ja ću se u svom izlaganju najpre osvrnuti na Sporazum između Republike Srbije i Palestine u oblasti bezbednosne saradnje i smatram da je dobro da je ovo samo još jedan u nizu sporazuma iz oblasti bezbednosti koje Srbija uspostavlja sa različitim zemljama sveta. Podsetiću, Skupština je samo pre nekoliko nedelja potvrdila Sporazum o bezbednosnoj saradnji sa Ruskom Federacijom, zatim sa Evropskom unijom, tj. sa Fronteksom, sa Severnom Makedonijom itd. Srbija je započela snažnu borbu protiv organizovanog kriminala u našoj zemlji i mi tu borbu podržavamo i očekujemo da u toj borbi država istraje do kraja. Kriminalcima i kriminalnim organizacijama nema mesta na stadionima, na ulicama, u kafićima, među nama. Kada govorimo o bezbednosnom sporazumu sa Palestinom, neko bi pomislio – Palestina je daleka zemlja, nalazi se na drugom kontinentu. Ali kriminal i terorizam ne poznaju ni granice ni udaljenost teritorija koje su predmet njihovih interesa. Kriminogene grupe i kriminalističke grupe se umrežavaju i udružuju radi postizanja svojih ciljeva. Svedočili smo nebrojeno puta do sada da mogu da deluju i organizuju terorističke napade u bilo kom delu sveta. Zato i države međusobno treba da sarađuju, da prikupljaju i razmenjuju informacije, a sve u cilju sprečavanja i borbe protiv kriminala i terorizma. Pored saradnje u oblasti borbe protiv organizovanog kriminala i terorizma, sporazum sa Palestinom reguliše i jačanje saradnje u oblasti visokotehnološkog kriminala, zatim suzbijanja trgovine narkoticima i trgovine ljudima i oružjem, kao i saradnju u oblasti vanrednih situacija. Ovaj sporazum rezultat je dobrih odnosa između Srbije i Palestine koji datiraju još od 1989. godine, kada je tadašnja SFRJ među prvima priznala državu Palestinu. Dobri bilateralni odnosi prerasli su u tradicionalno prijateljstvo o čemu, između ostalog, svedoči i međusobno podržavanje u međunarodnim organizacijama. Treba istaći da je Srbija zahvalna Palestini što nije priznala jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova i što nije glasala za prijem Kosova u međunarodne organizacije. S druge strane, naša zemlja poštuje prijateljstvo sa Palestinom i palestinskim narodom i podržava uspostavljanje trajnog mira i stabilnosti na Bliskom istoku. Srbija je posvećena unapređenju odnosa i sa Izraelom i sa Palestinom i očekujemo da će dve strane naći način da postignu dogovor koji će doprineti boljem životu svih ljudi u tom regionu. Što se tiče dalje saradnje Srbije i Palestine, najavljeno je i formiranje mešovitog komiteta koji bi konkretizovao postojeće sporazume i pomogao da se bolje iskoriste mogućnosti za proširenje saradnje. Bilo bi dobro da do toga što pre dođe. Kada govorimo o drugoj tački, o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama, ne treba gubiti iz vida da žitarice predstavljaju osnovu za prehrambenu sigurnost najvećeg dela stanovništva i da svaka zemlja želi da proizvede dovoljne količine osnovnih žitarica za ljudsku ishranu. Da je Srbija prehrambeno obezbeđena i sigurna zemlja potvrdilo se i u vreme kovid krize, kada nismo imali krizu u snabdevanju kako pšenicom i brašnom, tako i drugim osnovnim životnim namirnicama. Međutim, najveći deo zemalja to ne uspeva, ne uspeva da proizvede dovoljne količine žita i pšenice za svoje potrebe. Razlozi su različiti, počev od geografskog položaja, klime, podneblja, zemljišta itd. Zbog toga su žitarice jedna od roba sa kojom se najviše trguje kako između pojedinih zemalja, tako i između kontinenata, te su stoga ubedljivo na prvom mestu u ukupnoj trgovini. Žitaricama se najčešće trguje na berzi, što znači da one imaju sve odlike berzanske robe. Konvencija o trgovini žitaricama, o kojoj mi danas ovde raspravljamo, pospešuje međunarodnu saradnju u trgovini i njenim potvrđivanjem Srbija postaje članica Međunarodnog žitarskog saveta, koji čine više od 50 zemalja koji će na dnevnom nivou imati tačne informacije o kretanju ponude i potražnje, kao i ceni žitarica na tržištu. Sve ove informacije su neophodne i dragocene da bi trgovina mogla da se odvija uspešno i na najbolji mogući način. Ono što najviše brine i tišti proizvođače je svakako cena. Ta cena pre svega zavisi od zakona ponude i potražnje na tržištu, a ponuda i tražnja od proizvodnje i potrošnje. Srbija proizvodi dovoljne količine žitarica za sopstvene potrebe. Kada govorimo o osnovnoj životnoj namirnici pšenici, mi smo izvoznici pšenice i to presudno utiče i na formiranje cena kod nas, tako da se naše tržište pšenice deli i na domaće i na izvozno. Kada govorimo o domaćem tržištu, mora se naglasiti da je ono dobro zaštićeno od potencijalne konkurencije visokim carinskim stopama. Ako uzmemo u obzir i činjenicu da su transportni troškovi visoki, dolazimo do računice da uvozna pšenica čak i bez carine nije konkurentna na domaćem tržištu. Na formiranje cene na domaćem tržištu presudno deluje i izvozna cena. Kada postoji opasnost da izvoz ugrozi domaće potrebe, domaći prerađivači podižu cenu iznad izvozne i tako sebi obezbeđuju neophodne i potrebne količine, a kada su zalihe pšenice velike, cena se spušta i ona je nešto niža od cene na domaćem tržištu. Na taj način sve viškove možemo prodati u zemlje okruženja. Ako znamo da nam je za domaću potrošnju potreban 1,5 milion tona da u zemlje okruženja možemo izvesti 700.000 tona, onda svaka veća proizvodnja od 2,2 miliona tona zahteva izlazak na veliko svetsko tržište i usklađivanje naših cena sa svetskim cenama. U ruralnim i brdsko-planinskim područjima ljudi uglavnom proizvode žitarice za sopstvene potrebe. Međutim, poljoprivrednici iz Vojvodine, naše najveće žitnice, više ne prodaju svoju robu preko agencija i firmi koje su se bavile posredovanjem u trgovini žitaricama, jer je prošle godine na snagu stupio Zakon o robnim berzama, prema kome nijedna ustanova koja nije registrovana kao berza ne može više da se bavi takvim poslovanjem. Na ovaj način poljoprivredni proizvođači, mlinari i prerađivači će moći da se štite od poslovnog rizika, odnosno da dobijaju bolju cenu za svoju robu. Svi oni koji budu hteli da trguju, da određuju cene, moraće da se registruju kao berza. Ono što je ključ je da na ovaj način i poljoprivredni proizvođači mogu da budu ravnopravni učesnici u trgovini, a ne samo velike kompanije. Međutim, i ovde postoje pravila – minimalni kapital, brokeri. Zato je jedan od vidova da se proizvođači udružuju, da imaju svoje predstavnike na berzi i na taj način da doprinose i boljim zaradama i planiranju proizvodnje. Očekivala sam da će na ovoj sednici biti prisutan i ministar poljoprivrede gospodin Nedimović, ali ja vas, gospodine Kataniću, molim i apelujem da mu prenesete jedno moje pitanje. Ne znam da li znate za problem sa kojim se trenutno suočavaju proizvođači krompira u zapadnoj Srbiji i da li ste razmišljali da li postoji način da im pomognete. Naime, proizvođači iz sela na području opštine Čačak, Gornji Milanovac, Ivanjica, Lučani u svojim magacinima imaju na stotine vagona prošlogodišnjeg roda koji ne mogu da plasiraju, a već se bliži i prolećna setva. Ti ljudi decenijama unazad proizvode krompir i to je jedna od retkih kultura koja uspeva u tom kraju i oni nemaju niti izbor niti alternativu da promene način proizvodnje. Ranije je čačanska čipsara koja je proizvodila najbolji čips u bivšoj državi otkupljivala sve proizvedene količine krompira iz tog kraja, međutim, to više nije slučaj i ovi ljudi su na vetrometini tržišta. Trenutna otkupna cena krompira je 10 dinara, ali taj krompir više niko neće jer su hladnjače u tom kraju prepune, a poljoprivrednici kažu – krompirom iz uvoza. Ako uzmemo u obzir činjenicu da proizvodnja jednog kilograma krompira košta 13 dinara, a da je otkupna cena trenutno 10 dinara i da ga niko ne želi, onda je jasno da ti ljudi nemaju nikakvu računicu, ali oni žele da taj svoj krompir, svoje rezerve prodaju makar i po 10 dinara, da bi mogle da obave prolećnu setvu. Ukoliko se to ne desi, njihov krompir završiće u seoskim potocima i vrzinama, a setva za 2021. godinu biće dovedena u pitanje. Zato apelujem i ovim putem molim i Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo za brigu o selu, koje smo mi osnovali upravo da bi rešavalo ovakve probleme, da nešto učine po tom pitanju, da iznađu neko rešenje i da spasu prolećnu setvu. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Arpad Fremond.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da na početku izlaganja potvrdim da će poslanička grupa SVM u danu za glasanje podržati predloge zakona i odluka koje se nalaze na dnevnom redu. Budući da je za SVM tema poljoprivrede od posebnog značaja, da zauzima posebno mesto i u našem koalicionom sporazumu između SVM i SNS, dozvolićete mi da se u svom izlaganju posebno osvrnem na prvu tačku današnjeg dnevnog reda, na Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama. Zašto je za Srbiju važno pristupanju Konvenciji o trgovini žitaricama? Zato što pristupanjem Konvenciji Srbija postaje članica Međunarodnog žitarskog saveta, međuvladine organizacije koja je osnovana sa ciljem da unapređuje međunarodnu saradnju u trgovini žitaricama, doprinosi stabilnosti tržišta žitarica i bavi se pitanjima svetske bezbednosti u hrani. Pristupanjem ovoj Konvenciji, naši poljoprivrednici dobijaju šansu da izađu na međunarodno tržište, jer Konvencija obezbeđuje najslobodniju moguću trgovinu, kao i uklanjanje prepreka u trgovini i nepoštenih diskriminatorskih praksi, u interesu svih članica a naročito članica koje su zemlje u razvoju, postajemo član međunarodnog kluba značajnih proizvođača žitarica, kluba koji čini četvrtina sveta, jer 56 država su članice i dobijamo pristup informacijama, analizama, izveštajima, statistikama i konsultacijama. U jednoj rečenici, dobijamo mogućnost da kreiramo naše politike i strategije razvoja poljoprivrede u skladu sa globalnim trendovima, očekivanim kretanjima i promenama, posebno u sektoru žitarica. Činjenica je da razvoj poljoprivrede zavisi od primene naučnih dostignuća, iskustva i produktivnosti poljoprivrednika, agrarne politike, obima i kvaliteta ulaganja u samom sektoru, ali zavisi i od trendova koji se dešavaju u okruženju, u EU i u svetu. Nameće se prosto pitanje – zašto je ova konvencija važna za svakog poljoprivrednika u Srbiji? Odgovor je jednostavan – zato što obuhvata četiri useva, pšenicu, kukuruz, pirinač i soju, a Srbija koja je tokom sezone 2019. i 2020. proizvela 7,5 miliona tona kukuruza i 2,5 miliona tona pšenice je od strane Međunarodnog žitarskog saveta ocenjena kao osmi najveći svetski izvoznik, uz prosečan godišnji izvoz od 2,5 miliona tona tzv. žutog zlata. Kukuruz je najznačajniji izvozni agrarni proizvod u Vojvodini, sa učešćem od 25% u vrednosti izvoza. Prošle godine je bila inače 413 miliona evra. Učešće AP Vojvodine u izvozu kukuruza u Republici Srbiji je 76%. U 2020. godini Srbija je povećala i proizvodnju soje za 15%. Jedina smo zemlja u Evropi koja je samodovoljna u proizvodnji soje. U 2020. godini u Vojvodini je pšenica zasejana na 330 hiljada hektara. Prema podacima Republičkog zavoda za statistiku. Sa stanjem na dan 5. septembra 2020. godine ostvarena proizvodnje pšenice je bila 17% više u odnosu na proizvodnju ostvarenu u 2019. godini. U odnosu na desetogodišnji prosek od 2010. do 2019. godine, proizvodnja pšenice je veća za 18%, kukuruza za 29% a soje za 60%. Srbija ima vrednost godišnje poljoprivredne proizvodnje oko 2,7 milijardi evra, a učešće poljoprivrede u BDP je 6%. Ako uporedimo to sa okruženjem, u Rumuniji učešće poljoprivrede u BDP je 4,3%, a u Mađarskoj je 3,6%. Uvažene dame i gospodo, jasno je da podaci govore da potencijale imamo. Pitanje je kako te potencijale prevesti u konkurentnost? Jer, pšenica se u Srbiji gaji na oko 400 hiljada hektara, a imamo potencijal i na 550 hiljada hektara. Na primer, kako povećati kvalitet pšenice koja se izvozi u Egipat, obzirom da je jedan od naših najvećih kupaca? Mi sada takva izvozna tržišta možemo raditi samo preko velikih multinacionalnih kompanija, dok se ne organizujemo tako da možemo obezbediti velike isporuke. Odmah se uočava problem skladišnog prostora. Sada imamo kapacitete za čuvanje oko 12,5 miliona tona, ali je pitanje koliko je i postojeći skladišni prostor uslovan. Dobra je vest da je prethodnom mandatu inicirano formiranje Nacionalnog tima za preporod sela, upravo sa ciljem izrade politike i strategije daljeg razvoja sela i poljoprivrede. Inače, jedan od članova Nacionalnog tima za preporod sela je i predsednik Saveza vojvođanskih Mađara i predsednik Skupštine AP Vojvodine, gospodin Ištvan Pastor. Primer strateškog razmišljanja je i činjenica da je početkom jula prošle godine Nacionalni tim za preporod sela posebnu pažnju posvetio upravo temi skladištenja žitarica, isplativosti ulaganja u izgradnju silosa. Jer, silosi pri poljoprivrednim gazdinstvima ili zadrugama omogućuju da se nakon žetve rod žita adekvatno uskladišti, delimično doradi, standardizuje i plasira na tržište kao roba utvrđenog kvaliteta u trenutku kada trend cena na regionalnom i svetskom tržištu dostigne optimum za prodavca. Jasno je da sami moramo kreirati podsticajno okruženje za naše poljoprivrednike koji se bave proizvodnjom žitarica i ubrzati je koliko je moguće rešavanje osnovnih problema. Ako prebrojimo, o poljoprivredi brine više od 30 državnih institucija. Znači, kapacitet za rešavanje problema postoji. Ostaje samo pitanje načina, kako pristupiti rešavanju teških, ponekad i višedecenijskih problema. Da bi Srbija mogla da poveća proizvodnju žitarica za 20%, što se ocenjuje kao realno, potrebno je između ostalog da podržimo naše poljoprivrednike kroz drugačiju politiku subvencija, da promenimo poresku politiku, politiku finansijske podrške porodici sa decom, socijalnog i penzionog osiguranja, pristup IPARD fondovima, da ojačamo gazdinstva i zadrugarstvo. Kao i početkom svake godine, i ovih dana je opet aktuelna tema subvencija, pa tako Uredba o raspodeli o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju za 2021. godinu predviđa za ovu godinu subvencije po hektaru u iznosu od 4.000 dinara, a ukinuta je subvencija za kupovinu goriva u iznosu od 1.200 dinara. Stav o subvencijama za poljoprivrednike SVM ne menja godinama. Podsećamo da smo još 2015. godine, tokom donošenja Zakona o izmenama i dopunama Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, ukazivali da su visoke subvencije uslov očuvanja konkurentnosti poljoprivrednih proizvođača i sprečavanje njihovog dovođenja u neravnopravan položaj na tržištu, budući da su podsticaji kojim se pomažu poljoprivredni proizvođači u regionu u EU znatno veći. Svesni smo da je nemoguće zadovoljiti i ratara i stočara i voćara, ali računica kaže da se ovog puta rešenje donelo na štetu podrške po osnovu obradivog zemljišta. Svesni smo da smo u drugoj godini pandemije, ali, ako danas govorimo o konkurentnosti naših poljoprivrednika na svetskom tržištu, postavlja se pitanje kako naši poljoprivrednici mogu biti konkurentni ako su kod nas subvencije 35 evra po hektaru, a u okruženju više stotine evra, čak u nekim zemljama deset ili dvadeset puta više nego kod nas. Porezi na poljoprivredno zemljište rastu. Poljoprivrednici su dužni za doprinose za penzijsko osiguranje. Odvodnjavanje je poskupelo, na pragu je prolećna setva, setveni repromaterijali i gorivo poskupljuju. Postoji problem neisplaćenih subvencija iz prethodnih godina za naše stočare. Sve su to važni problemi bez čijeg rešavanja ne možemo govoriti o konkurentnoj proizvodnji i plasmanu žitarica. Ne možemo prećutati problem o kojem SVM govori godinama, a nadam se da smo na putu njegovog rešavanja. Konkretno to je pitanje plaćanja doprinosa malih poljoprivrednih proizvođača za penzijsko osiguranje srazmerno veličini zemljišta koje obrađuju i prihodima koje ostvaruju od poljoprivrede kao i otpis kamata i reprogram glavnog duga kako bi svaki poljoprivredi proizvođač mogao da odluči da li će biti deo tog penzijskog sistema ili ne. Prilikom rasprave o rebalansu budžeta prošle godine u novembru, ministar finansija gospodin Siniša Mali je obećao da ćemo raditi na rešavanju ovog problema. Inače, gospodin ministar Branislav Nedimović je više puta izjavio da se radi na rešavanju ovog problema. Znam lično, gospodine Kataniću, da vi kao pomoćnik ministra isto se zalažete da se reši ovaj problem. Samo želim da podsetim svakog od nas da prosečna poljoprivredna penzija u Srbiji iznosi oko 11.000 dinara na mesečnom nivou i da dugovi za doprinos naših poljoprivrednika iznose oko dve milijardi evra. Imajući u vidu činjenicu da se poljoprivredom bavi svega 3% mlađih od 35 godina, poslanička grupa SVM ponavlja poziv članovima Vlade Republike Srbije, koja je izrekla prošle nedelje naša koleginica, potpredsednica Narodne skupštine, gospođa Elvira Kovač, da u što kraćem roku u toku ovog meseca pripremi Nacrta zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, u skladu sa odlukama Ustavnog suda Republike Srbije. Izmenama i dopunama zakona, žene poljoprivrednice bi pod istim uslovima ostvarivale pravo na naknade za porodiljsko odsustvo i odsustvo sa rada radi nege deteta, kao i ostale porodilje osigurane po drugim osnovama. Takođe, potrebno je da Ministarstvo za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja u što kraćem roku pripremi izmene i dopune Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, kojim bi se na osnovu realnih parametara definisao pojam osiguranika, poljoprivrednika. Uvažene dame i gospodo, ukazao sam samo na deo, čini mi se, najurgentnijih problema sa kojima se suočavaju naši poljoprivrednici, a poljoprivreda, uprkos svemu i dalje ostaje jedna od najvitalnijih privrednih delatnosti. Uprkos pandemiji, u Vojvodini je u 2020. godini ukupna vrednost agrarne spoljnotrgovinske robne razmene vredela oko 2,3 milijarde evra i bila veća za skoro 15% u odnosu na 2019. godinu. Izvoz agrarnih proizvoda čini više od četvrtinu ukupnog vojvođanskog izvoza. To je dobra vest za Vojvodinu, gde oko 500.000 ljudi živi od poljoprivrede, gde svaki peti zaposleni radi u nekom delu prehrambenog lanca od proizvodnje preko distribucije i prodaje. Ono što još ne treba zaboraviti, bilo bi nemoguće izaći iz ekonomskih problema koje je donela pandemija da nije bilo pomoći Vlade Republike Srbije. Do sada je Vlada sprovela dva, a uskoro kreće i treći paket pomoći, sveukupno, podrška države vredna je približno osam milijardi evra. I ovu priliku želim da iskoristim da apelujem na Vladu, na Ministarstvo, na sve institucije, da svako u svom domenu oporavi položaj poljoprivrednika i da pripremimo našu poljoprivredu za izlazak na globalno tržište. Oduvek se govori da možemo biti žitnica Evrope. Možemo biti, ali je neophodno da naša Vlada napravi dobre potporne stubove za svako poljoprivredno gazdinstvo, za svaku ženu poljoprivrednicu, za svaki mladi bračni par koji počne da živi i radi na selu. Glasanjem za Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama činimo važan korak u tom smeru. Hvala na pažnji.
Hvala. Da li se još neko javlja od predsednika poslaničkih grupa, odnosno ovlašćenih predstavnika? Reč ima Dijana Radović. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, uvaženi ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici. Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama koji je danas na dnevnom redu, kao što smo čuli, predstavlja da se Srbija pridružila najvećim svetskim proizvođačima žita i da je na taj način postala deo Međunarodnog žitarskog saveza, koji je ustanovljen 1949. godine, međunarodnim Sporazumom o pšenici. Ovaj Savet, kao što piše u samoj Konvenciji, a kao što piše u obrazloženju koji smo dobili od Vlade Republike Srbije, jeste međuvladina organizacija i funkcioniše na tom principu, a okuplja najznačajnije proizvođače žitarica na svetu. Uloga ovog Saveta jeste podsticanje međunarodne saradnje u trgovini žitaricama, zatim promovisanju otvorenosti tržišta u tom sektoru, ali takođe i da doprinese značajnoj stabilnosti tržišta žitaricama, kao i unapređenju svetske bezbednosti u hrani. Svi ovi ciljevi za koje su ovde u ovom Savetu predstavljeni, sprovode se na taj način tako što se povećava transparentnost tržišta, kroz razne informacije i kroz statističke podatke, analize i konsultacije. Tržišni uslovi za žitarice, pirinač i uljarice, posmatraju se na dnevnom nivou, kroz promet dnevnih izveštaja i na taj način postaju dostupne i za naše berze, kao i za naše proizvođače. Ove informacije važne su za naše proizvođače zbog toga što se kroz njih sagledava bilans ponude i potražnje, kao i prognoze iz različitih zemalja za čitav niz roba koje se razmenjuju na dnevnom nivou. Jednostavnije rečeno, ovaj Savet doprinosi boljoj komunikaciji ponude i potražnje žitaricama na međunarodnom nivou. Iz ovih kretanja koje možemo videti, naše produktne berze i proizvođači mogu da planiraju svoje aktivnosti, odnosno da planiraju svoju proizvodnju određenih žitarica. Dakle, u zavisnosti od svetske tražnje mi možemo da projektujemo ulogu i mesto Srbije kao proizvođača i kao izvoznika žitarica. Važno je da Srbija kao značajan poljoprivredni proizvođač žitarskih kultura učestvuje u ovom Savetu, pre svega zato što je i ovaj Savet rekao da je Srbija osmi proizvođač žitarica u izvozu i da uopšte mi možemo da angažujemo svoje proizvođačke kapacitete. Takođe, naša proizvodnja žitarica, kao što znamo, pokriva domaću tražnju, ali ostaju nam značajne količine za izvoz, a upravo članstvo u ovom Savetu prepoznalo nas je kao relevantnog proizvođača i opet postajemo značajan evropski akter na tržištu žitarica i na taj način poljoprivredni resurs, izvozni potencijal Srbije zaista jesu žitarica i uljarice. Tržište žitarica u Srbiji, ukoliko posmatramo zakonodavni okvir, posebno je uređeno i dodatno unapređeno 2019. godine, odnosno 2020. godine, kada je donet Zakon o robnim berzama, kojim se na sigurniji, jednostavniji i brži način omogućava plasman i prisustvo roba na celokupnom tržištu, što za naše poljoprivredne proizvođače žitarica predstavlja i garant, a i dodatni stimulans za povećanje proizvodnje. Za proizvodnju žitarica, kao i svih poljoprivrednih kultura, veoma su značajni državni podsticaju, dobra cena, kao i siguran plasman poljoprivrednih proizvoda. Dakle, otkup potrebnih količina koje koristimo za robne berze, ali isto tako i obezbeđivanje spoljnotrgovinske razmene, odnosno izvoza. Otvaranje novih tržišta jeste bitno, takođe zbog toga što je bitno naše prisustvo poljporpivrednih proizvoda na zahtevnim tržištima. pre svega, tu mislim na tržište EU, ali nekih značajnih tržišta kao što je, recimo, Kina. S tim u vezi, pomenula bih i protokol o fitosanitarnim uslovima koje je ministar Nedimović početkom prošlog meseca potpisao za izvoz kukuruza u Kinu. Zbog čega je ovo značajno za našeg poljoprivrednog proizvođača koji se bavi proizvodnjom kukuruza, jeste zato što otvaranje novih tržišta, i ne samo kineskog, već i svih drugih koje smo uspeli da otvorimo doprinosi povećanju tražnje za našim poljoprivrednim proizvodima, a samim tim rastom tražnje dolazi i prirodno da očekujemo i do veće cene za naše poljoprivredne proizvode. Sa druge strane, ovi dobri rezultati koji smo otvorili u postizanju novih tržišta nas i obavezuju da odgovorimo visokim kvalitetom, da odgovorimo da taj kvalitet proizvedenih poljoprivrednih proizvoda zadržimo, ne samo do krajnjeg kupca, nego i do zemlje koju izvozimo. Ovo je važno jer je potrebno posebno ispratiti ceo proces, od njive do trpeze, odnosno, da na taj način pratimo ceo tok procesa proizvodnje i izvoza. Na ovaj način možemo jedino zadržati otvorena postojeća tržišta, možemo obezbediti dugoročnu saradnju, kao i kontinuitet u izvozu i na taj način čak i proširiti međunarodnu spoljnotrgovinsku razmenu i za neke naše druge proizvode. U poslednjih nekoliko godina naša poljoprivreda ušla je u fazu gde je prisutna afirmativna participacija države, kao i prisustvo adekvatnijih mera razvojne agrarne politike. Posebno je važno nastaviti sa podsticajima koji se odnose na primarnu proizvodnju, a tu, pre svega, mislim na podsticaje u nabavci nove opreme i mehanizacije koje se odnose posebno na primarnu proizvodnju. Ovo je važno jer je bitno da naši poljoprivredni proizvođači prate savremene tokove, odnosno da ulažu i da ih država stimuliše da ulažu u opremu i mehanizaciju kako bi i na taj način mogli da ispratimo razvijena tržišta i kako bi naši proizvodi bili kvalitetniji i na taj način konkurentniji na međunarodnom tržištu. Opšte poznato je da nijedna poljoprivredna kultura ne može dati svoj maksimum ni u prinosu, ni u kvalitetu ukoliko se u nju ulaže minimum i ukoliko se obrađuje zastarelim i neadekvatnim mašinama. Ovo je posebno važno, jer podsticajna politika u poljoprivredi, koju naša država poslednjih godina sprovodi, a koja vodi podjednako računa o malim i srednjim poljoprivrednim proizvođačima, kao i velikim, dala je velike pozitivne rezultate i još uvek očekujemo da će dati, tako da se iz godine u godinu beleži sve veći rast proizvodnje, kao i izvoza poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Kada je reč o proizvodnji žitarica i uljarica u Srbiji, za prošlu godinu imamo zabeležen rast gotovo svih žitarskih kultura u odnosu na desetogodišnji prosek, odnosno posmatrani period od 2010. do 2019. godine, gde je proizvodnja pšenice veća za 17,8%, kukuruza za 29,4%, suncokreta za 26,3% i soje za 60,3%. U prošloj godini, koja je bila izuzetno teška za ceo svet, ali posebno značajna i uspešna za našu poljoprivrednu proizvodnju, mi smo ostvarili i odličan rod kukuruza od 7,5 miliona tona, a izvezli čak preko 3,5 miliona tona ove žitarske kulture. Ovi podaci su posebno važni, jer proizvodnja žitarica jeste bazična delatnost u proizvodnji hrane, a žitarice jesu osnova ljudske ishrane. Zato često možemo čuti da zemlja koja ima svoje žito jeste bezbedna zemlja, jer ne zavisi ni od uvoza, ni od volje drugih zemalja i zato se često i hrana i proizvodnja hrane posmatra i sa bezbednosnog aspekta. Takođe, iskoristila bih priliku da istaknem ulogu poljoprivrede na ukupan privredni i društveni razvoj, kao i na značaj nastavka stimulativnih mera države koji doprinose dovoljnoj proizvodnji hrane i smanjenju uvoza poljoprivrednih proizvoda, sa jedne strane, a revitalizaciji sela i poboljšanju uslova na selu sa druge strane. Posebno je značajno što je Vlada Republike Srbije prepoznala potrebu kompleksnijeg sagledavanja pitanja sela i poljoprivrede i pored Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede oformila Ministarstvo za brigu o selu i na taj način pokazala da vodi računa da je zapravo ulaganje u poljoprivredu ulaganje u opstanak i život srpskog sela, kao i da sve mere koje budu planirane moraju biti koncipirane tako da zaštite našeg poljoprivrednika i da ga stimulišu da ostane na selu. U tom smislu, smatram da je posebno važno akcenat dati razvoju atarskih puteva, koji su bitni ne samo za ravničarska sela, već i za sela koja se nalaze u brdsko-planinskim delovima naše države. Oni doprinose lakšem životu naših građana koji žive u ruralnim područjima, ali takođe i doprinose boljoj i uspešnijoj saradnji. Kada kažem da ovo doprinosi boljoj i uspešnijoj saradnji, mislim, takođe, ne samo na ravničarska sela, već i na brdsko-planinska, gde imamo priliku da vidimo da je poslednjih godina povećana poljoprivredna proizvodnja određenih poljoprivrednih kultura, kao što je malina i takvi proizvodi upravo postaju i strateški proizvodi naše zemlje i ozbiljan izvozni potencijal. Ulaganje u selo i proizvodnju biće sve potrebnije i u budućem periodu, jer i na svetskom nivou pitanje proizvodnje hrane postaje jedno od ključnih pitanja. Na taj način hrana postaje i težnja za hranom i proizvodnjom hrane biće i zapravo težnja svake države i strateški proizvod svake države. S tim u vezi, naše članstvo u ovom savetu, u širem smislu, uticaće na ceo proces, od proizvodnje do izvoza žitarica i očekujemo da će doprineti i boljem položaju srpskog seljaka i srpskog poljoprivrednika koji se bavi proizvodnjom žitarskih kultura. Takođe, smatram da je važno, s obzirom na specifične epidemiološke okolnosti u kojima se još uvek nalazimo, da u ime poslaničke grupe SPS zahvalim se svim poljoprivrednim proizvođačima koji su i najgore kovid dane proveli na svojim njivama, u svojim baštama, plastenicima i voćnjacima, koji nisu prestajali da proizvode ni tokom vanrednog stanja i zbog kojih je Srbija bila jedna od retkih zemalja u kojoj ni tokom najveće krize nije nedostajalo hrane. Poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati oba predloga zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, najiskrenija ljubav je ljubav prema hrani. Tu ljubav Srbija ne koristi dovoljno. Ovde je zakon o potvrđivanju Konvencije o prodaji žitarica. Ja pozdravljam to što ćemo na ovaj način saznavati potrebe, bilanse, cene, itd. uvoznika, izvoznika i sve što je predviđeno ovom Konvencijom. Ali, ja bih želeo da navedem primer Danske. Poljoprivreda u Srbiji se zasniva negde na 3,5 miliona od pet miliona hektara poljoprivrednih površina. Negde obradivih površina ima oko 3,5 miliona. Na tome ostvarujemo izvoz maksimalno tri do četiri milijarde evra i to kada je godina veoma dobra i kada su cene na svetskom tržištu kao što su bile jesenas i kao što su i cene žitarica trenutno. Ja navodim primer Danske. Danska ima nešto manje poljoprivrednih površina, cela Danska je po površini jednaka poljoprivrednim površinama u Srbiji, znači, manja od Srbije i ima obradivog zemljišta oko 2,4 miliona, ali joj je izvoz u poljoprivredi vredan 15 milijardi evra, znači, četiri, pet puta više nego što je vredan izvoz u Srbiji. Ali, Danska ne izvozi nijedno zrno žitarica. Žitarice gaji na 1,4 miliona hektara. Prinos pšenice, koju koriste uglavnom za ishranu stoke, ali i za proizvodnju brašna, prinos pšenice je 6,7 tona po hektaru, prosečno. Prosečan rod u Srbiji je 3,5 do 3,7 tona po hektaru, što pokazuje da su oni efikasniji po površini u klimatskim uslovima koji su lošiji nego u Srbiji za dva puta proizvode više žitarica po površini nego Srbija. Njihova proizvodnja pšenice je pet miliona tona, naša je tu negde od 1,5 do dva miliona tona maksimalno, to kad je dobar rod. Ali, Danska ne prodaje žitarice, ni ječam, ni tritikale, ni pšenicu, a sveukupno gaji na 1,4 miliona hektara. Ali, zato Danska izvozi 28 miliona svinja. Zato je Danski izvoz vredan 1,5 milijarde. Danski poljoprivrednici ne šetaju drumovima, ne protestuju. Danska nije prodala Šariću kombinate. Danska nije prodala kombinate tajkunima. Godine 2002. ili 2003. sam ja tadašnjem ministru za privredu predložio i privatizaciju da deo prerađivačkih kapaciteta ustupi poljoprivrednicima, jer su uglavnom prerađivački kapaciteti nastali radom poljoprivrede, odricanjem poljoprivrednika određenog dela dohotka da bi se izgradili skladišni kapaciteti, prerađivački kapaciteti itd. Ministar Vlahović to nije želeo da mi dozvoli. Da je dozvolio, približili bi se Danskoj. Dansku drže poljoprivredna porodična gazdinstva. Mi kukamo, sa pravom kukamo što se broj poljoprivrednih gazdinstava smanjuje, ali u Danskoj se smanjio tri puta. Za negde 30, 40 godina broj poljoprivrednih gazdinstava je opao za tri, četiri puta, ali proizvodnja je porasla. Danska je pre 100 godina bila gladna zemlja, a sada proizvodi oko 4% ukupne hrane u svetu. Zašto? Sem porodičnih poljoprivrednih gazdinstava razvili su kooperativu, zadruge, ne ove vrste kao što mi imamo, i zato nema poljoprivrednika na drumovima. Danska ima jedno uslovno grlo, jel tako gospodine Kataniću, po hektaru. Srbija na pet miliona hektara ima 0,33 grla po hektaru, odnosno dve trećine manje nego Holandija. Taj stočni fond, da smo ga zatekli, na dve trećine površina bi bio negde otprilike oko 3,5 miliona uslovnih grla, što bi samo po sebi u stočnom fondu vredelo 3,5 milijarde, a verujem da bi godišnje žive vage, takođe obnavljanjem u stočarstvu, zanavljanjem, svake godine vredelo te 3,5 milijarde dodatne koje sada nemamo. Prerađeno to bi vredelo sedam do osam milijardi više nego što danas vredi. Zamislite da imamo taj stočni fond da smo ga nasledili i da ne izvozimo žitarice. Mi izvozimo nekad i tri miliona kada je bogat rod, tri miliona tona kukuruza. Izvozimo stočno brašno, izvozimo stočnu pšenicu, izvozimo proizvode od soje. Za to dobijamo ukupno 800 miliona evra, a to je biljni potencijal, upravo što sam govorio, za 3,5 miliona novih grla koje nemamo. Znači, gubimo preko pet milijardi zato što ne izvozimo meso, mleko i jaja prerađene, delimično prerađene, već izvozimo žitarice. Zato ja pozdravljam ovaj sporazum, jer ćemo znati ko šta uvozi, dakle, ti podaci se javno ne objavljuju novinarima, ali će naša Vlada za trošak od, ukoliko se dobro sećam, šest hiljada evra na godišnjem nivou imati pravo za određeni broj glasova, mislim da će to biti tridesetak u ovom savetu, ali ćemo tačno znati ko što uvozi, ko šta prodaje, ko šta kupuje, kome se šta pomaže u određenim količinama, ali mi moramo krenuti ka preradi. Holandija ima 1,2 miliona hektara obradivih površina ili 1,4, ne mogu tačno da se setim, ali ne više od 1,4 miliona hektara, to je tri puta manje nego Srbija. Znate li vi da je Holandija druga izvoznica u poljoprivredi u svetu? Sjedinjene Američke Države imaju 270 puta veću površinu, jedva nešto malo beže Danskoj koja ima 270 puta manju površinu, ali su pametnom poljoprivrednom politikom uspeli da budu drugi u svetu Holanđani, a ni Danci proizvode oko 4% hrane u svetu. Mi nismo ni blizu toga, a naši potencijali, povoljnija klima nego u Holandiji i Danskoj. Da li verujete da je Holandija vodeća u proizvodnji paradajza uz nepovoljne klimatske uslove i manje toplotne sunčeve energije itd, ali oni to nadoknađuju nekom vrstom ogledala itd. i po proizvodnji paradajza su vodeći u Evropi. Mi, kome je Bog dao sve, i plodno zemljište, daleko plodnije nego od Danske i Holandije, daleko bolje klimatske uslove, sve što nam je Bog dao budale su uzele daleko više. Teško je u kući golih zidova nešto na brzinu postići, ali moramo da imamo poljoprivrednu politiku koja će pratiti zajedničku evropsku poljoprivrednu politiku gde ni jedna zemlja baš ne izvozi sirovine, odnosno samo žitarice, već gleda da maksimalno te žitarice iskoristi u proizvodnji mesa, mleka, jaja, odnosno kasnije njihovoj preradi. Bez prerađivačke industrije vi nemate kome uzeti novac. Ono što prerađivačka industrija napravi bi trebalo da posluži za veće subvencije, odnosno da veći BDP kroz poljoprivrednu proizvodnju i prehrambenu industriju iznedri veće subvencije po hektaru srpskom seljaku. Ja uvek govorim da su poljoprivredna proizvodnja i pijaća voda prehrambeni proizvod daleko vredniji od zlata i dijamanta i da bi se ekonomska moć jedne zemlje mogla meriti količinom hrane koju ta zemlja može proizvesti. Zašto Danci nisu na drumovima? Zašto ne protestvuju? Zato što imaju kooperativu koja nije samo u poljoprivrednoj primarnoj proizvodnji, već danski poljoprivrednici i danski zadrugari u toj kooperativi su vlasnici fabrika, klanica i fabrika za preradu mesa, mleka i jaja. Danska proizvodi 40% ukupnih semena koji se proizvode u EU. Danska ima 19 miliona krznašica, 19 miliona. Berza u Kopenhagenu ima promet od 824 miliona evra. Znate li vi da smo mi zbog nekoliko udruženja građana, sa ukupno 10 osnivača, koji su veoma radikalni, zabranili našim proizvođačima da proizvode krznašice, ono što Dancima ne pada na pamet da zabrane? Nerčevi menjaju kafilerije. To gospodin Katanić zna. Nerčevi jedu otpatke od piletine i ribe. Dancima i Norvežanima ne pada na pamet da se odreknu, niti je to uslov za ulazak u EU. Ne pada im na pamet da se toga odreknu. Nama su demokrate propisale da to stupi na snagu 10 godina od dana donošenja i stupilo je prošle godine. Zagovarao sam da tu odredbu u zakonima uklonima, a Holanđani su bili voljni da ulože milione i milione evra ukoliko mi ukinemo tu zabranu zato što kod njih stupa na snagu 2023. godine. Danska, Norveška i ovi nisu želeli tu vrstu zabrane da uvedu, ali mi smo bili pametni i tako eliminisali niz malih poljoprivrednih gazdinstava koji su na maloj površini organizovali tu proizvodnju. Rekli su da ja istrebljujem krznašice. Netačno. Ja sam se zalagao da se one uzgajaju. Oni koji su se zalagali da se ne uzgajaju oni su ih u Srbiji uništili. U Srbiji, gle čuda, dozvoljeno je nošenje bunde i uvoz krzna, ali nije dozvoljena proizvodnja. Svi oko nas proizvode, i Bosna, i Mađarska, i Bugarska, i Rumunija. Samo smo se mi našli pametni da uklonimo hiljade malih proizvođača. Danski proizvođači ne idu na puteve, jer ono što ne zarade u poljoprivrednoj proizvodnji… Vi imate sticaj okolnosti, da prerađivač uvek hoće kod nas jeftiniju sirovinu, a uglavnom su to tajkuni koji su do prerađivačkih kapaciteta došli švercom cigareta i nafte i kupili velike kombinate, tako i otkupna mesta da mogu da kradu na vlagi i vagi itd. Oni gledaju da što jeftinije kupe poljoprivredni proizvod, kao recimo suncokret. Kupili po 36 dinara, cena koja je bila 2019. godine, pa onda kažu – nestašica suncokreta, pa mora da poraste cena ulja, iako su poljoprivredni proizvođači to prodali po istoj ceni kao i 2019. godine kada ulje nije skočilo. To znači da sednu njih trojica, četvorica i dogovore se, poraste cena potrošaču. U Danskoj to ne može da se desi iz prostog razloga što su te kooperative i zadruge vlasnici, ne zadruge našeg tipa, prerađivačkih kapaciteta i nemaju interes da potcene svoj proizvod, jer ujedno su i otkupljivači. Kod nas otkupljivači žele što jeftinije da kupe, a seljaci što skuplje da prodaju i tu se sudaraju. U Danskoj to je nemoguće, jer poljoprivredni proizvođač je ujedno i prerađivač i ta kooperativa, ako poljoprivredna gazdinstva nešto izgube, onda kroz preradu oni to zarade. Zato oni više nego mi koriste onu najiskreniju ljubav, ljubav prema hrani koji mi treba u narednom periodu boljom poljoprivrednom politikom, više subvencijama… Ako naši seljaci budu imali uslove kao poljoprivrednici u EU i ukoliko usvojimo koncept Danske, za nekoliko godina zgazićemo, imaćemo bolje rezultate nego poljoprivredni proizvođači u EU koji u ovom trenutku imaju od pet do 10 puta bolje subvencije nego poljoprivredni proizvođači u Srbiji. Hvala.
Hvala. Prelazimo na listu govornika. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se predsedniče. Uvaženi ministre, gospodine Vulin, gospodine Kataniću, kolege poslanici, građani Srbije ja sam Milija Miletić, dolazim iz Svrljiga, to je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša, a to je najlepši grad u Srbiji. Inače, ovde u Skupštini predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku a izabran sam sa liste Aleksandar Vučić – Za našu decu, gde zajedno sa kolegama i sa našim predsednikom Srbije radimo na tome da se obezbede što bolji uslovi života i ovde u centralnoj Srbiji i u Beogradu a i u svim delovima Srbije. Evo danas govorimo, ova tačka vezano za poljoprivredu o kojoj je gospodin Rističević malo pre puno stvari rekao koje su ovako evidentno uporedive, gde je gospodin iz Poslaničkog kluba koji predstavlja i zamenik predsednika Odbora koji je govorio o poljoprivredi, o problemima u poljoprivredi, ja ću sve to podržati zato što je to stvarno evidentno. Velika stvar za sve nas koji smo ovde je da znamo, a znamo da je poljoprivreda bila nosilac razvoja naše zemlje Srbije sada i ranije, da je seljak branio i hranio zemlju, ali s druge strane mi moramo staviti veću pažnju konkretno vezano, i ovde u Skupštini a i Vlada, vezano za pomoć našim poljoprivrednim proizvođačima. Nije isto raditi poljoprivredu u Novom Sadu, Vojvodini, centralnoj Srbiji, nije isto raditi poljoprivredu na jugoistoku Srbije. Veliki problem jeste staračka populacija ljudi, veliki problem jeste i to što veliki broj naših sugrađana, prijatelja ide iz tih naših malih sredina u veće centre, ali s druge strane poljoprivreda je naša šansa. Mi koji smo ovde sada tu znamo da imamo veliki broj, odnosno nekoliko kuća jakih proizvođača koje prave tu semensku robu za pšenicu za kukuruz i za sve te žitarice. To je Institut NS seme, Institut Zemun Polje, za njih znamo, a ima ih još. Ti njihovi proizvodi su prisutni u svim delovima sveta i u Rusiji i u Brazilu i u Danskoj, svuda ih ima. Mi smo ovde sada otvorili tržište gde polako ali sigurno ti naši instituti imaju manji prolaz ovde kod nas od nekih stranih kuća. Verovatno što ti strani proizvođači koji dostavljaju nama tu semensku robu verovatno da daju veći procenat za nekog ko to plasira. Mislim da je uvek bila za nas jedina i prava stvar bolje proizvesti nego uvesti, o čemu je govorio Rističević i ja o tome govorim. Mi moramo sačuvati ono što je naše, ono što vredi i što je dobro u bilo kom delu sveta. Ta naša pšenica, taj naš kukuruz je nešto veoma kvalitetno, ta naša semenska roba koja je prisutna svuda je veoma kvalitetna i mi se moramo zalagati da ovde u Srbiji normalno da se prate trendovi razvoja kvaliteta i svega ostalog, ali to naši instituti mogu da rade i to naši instituti moraju da rade. Njima moramo dati što veću podršku da se oni razvijaju, da razvijaju bolju tu semensku robu, da se prate stvari na tržištu i normalno, ja ću kao poslanik podržati predlog ovog sporazuma zato što je to kvalitetno, zato što je to dobro, zato što je to neophodno. Inače, jedna od bitnijih stvari, osim te pšenice, odnosno kukuruza, pšenice, tih žitarica jeste da bi se zasejalo moramo da pripremimo našu zemlju. Da bi se ta naša zemlja pripremila potrebna je dobra cena za dizel gorivo. Mogu samo da kažem da naši poljoprivredni proizvođači koji se bave poljoprivredom, primer da imamo na svaki dizel goriva koji kod nas ima dosta visoku cenu ima PDV 20% i ima akciza 50,90 dinara, to je akciza i PDV, to ukupno iznosi 90,90 dinara od ukupne cene goriva. Ako bi trebali da obradimo jedan hektar, tu bi bilo potrebno 60 litara dizel griva. Za to sve, a obrađeno je preko 2,5 miliona hektara, obrađuje se, za to sve potrebno je blizu devet milijarde i trista miliona dinara. Toliko je potrebno da se odvoji za naše poljoprivredne proizvođače, da odvoje za taj rad. Mislim da je bilo dobro da se nađe načina da ne idemo mnogo daleko. Danska, Holandija, to su zemlje koje imaju mnogo razvijenu poljoprivredu, da mi to vidimo kako rade naše komšije ovde u blizini nas. To su komšije Hrvati koji imaju plavi dizel koji je 70,90 dinar, taj plavi dizel, on je za te poljoprivredne proizvođače veoma dobra cena. Mogu da koriste 120 litara da obrađuju svoju površinu i to je velika podrška poljoprivredi. Mi na tome moramo obezbediti što bolje uslove, da se obezbedi jeftiniji dizel za naše poljoprivredne proizvođače, a normalno i ta cena dizela da bude mnogo manja za ona područja koja su nerazvijena, brdsko-planinska područja gde je mnogo teže da se radi poljoprivredna proizvodnja. Ja mislim da je potrebno na tome da radimo, uz dobru i kvalitetnu semensku robu, uz sve ono što govorimo, dobro bi bilo i potrebno bi bilo da se obezbedi oslobađanje tzv. kod naš komšija Hrvata, taj „plavi dizel“, da bude jeftiniji, da ti naši poljoprivredni proizvođači mogu lakše i da bude jeftinije održavanje i rad na poljoprivredi. Ujedno, gospodine ministre, za vas mogu da kažem sve pohvale, jer sva ministarstva gde ste bili ranije, svi korisnici su zadovoljni i kada ste bili ministar rada i socijalne politike, kada ste sada bili ministar vojske i očekuje se da ćete u policiji imati još bolje rezultate, ne samo vezano za naknade zarada, već da se suzbije ovaj kriminal i korupcija koji se kreće u svakom delu Srbije. Jednu od stvari koje bih hteo da povežem sa poljoprivredom jeste da veliki broj ljudi dolaze sada u ta naša rudna područja…
Samo da vas zamolim da završite. Znam da je, nezgodno mi je, počeli ste da hvalite sada ministra, da vas ne prekidam.
Ne, evo neću da hvalim, samo da kažem problem.
Ispada da sam ljubomoran. Prema tome, slobodno nastavite.
I vi ste bili odličan ministar policije i za vas dobro govore, da ne bude zamerke. Da kažem samo jednu od stvari koja je vrlo bitna. Kod nas tamo u našim seoskim područjima, u rudnim područjima, da li je to Svrljig, da li su to okolne opštine, Prijepolje, Tutin, Sjenica, da li je bilo koji deo Srbije, dolaze ljudi koji nešto nude tim našim poljoprivrednim proizvođačima. To su mahom ljudi koji varaju te naše ljude, a ti naši poljoprivredni proizvođači, seljaci, to su mahom stari ljudi. Evo, bilo je pre nekoliko dana, bilo je u Svrljigu, obilazili su nekoliko sela, predstavljaju se kao doktori i prodaju tamo neke proizvode za medicinu, a u suštini ti ljudi naši seljaci imaju male penzije, oni potpišu nešto, posle to ne mogu da otplate naredne dve ili tri godine. Na tome moramo da radimo, moramo da obezbedimo slobodnije ponašanje tih naših poljoprivrednih proizvođača zato što na svakom mestu pokušavaju da ih varaju, da ih kradu, a na tome mora da radi, da ih štiti policija. Hvala još jednom. Ne zamerite, gospodine Dačiću, i za vas mogu da kažem pošto je i moj otac bio policajac, vi ste bili dobar ministar unutrašnjih poslova.
Sad bi bilo glupo da vas prekinem kada ste mene hvalili, mislim stvarno. Šalim se malo, nego zato što ste imali šest minuta i jednu sekundu po ovom rasporedu ovde, a govorili ste osam minuta, ali nije problem naravno. Idemo dalje. Samo želim pre sledećeg govornika da kažem da ukoliko bude potrebe, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Ovo radi svake predostrožnosti. Idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Vladan Glišić.
Komunistička Jugoslavija je imala mnoge štetne posledice za naš narod i…
Pa gde to gospodine Glišiću meni i Vulinu da počnete sa tim diskusijama, stvarno…
Znam, zato baš i pričam.
Sad ste me iznervirali i moram da izađem.
U svakom slučaju, bez obzira na to što je komunistička Jugoslavija imala mnogo štetnih posledica po srpski narod, kod mene u Šumadiji kažu – krivo sedi, a pravo besedi. Imalo je nekih stvari koje danas možemo da baštinimo i da podržavamo i u tom smislu ovaj sporazum između države Palestine i Republike Srbije je dobar i on je na tragu onoga što smo mi pre 40 i više godina uspeli da dobijemo u tim decenijama, razvijajući jednu pametnu i pravednu politiku prijateljstva sa palestinskim narodom i sa arapskim narodima. Ovaj Sporazum može da se pohvali, međutim, kada pogledate trenutak kada je bio zaključen videćete da je to bilo početkom 2020. godine, a onda se desio jedan događaj koji je učinio sve suprotno od onoga što je bila naša dotadašnja politika koja je pokušavala da nađe meru, a to je Vašingtonski sporazum. U Vašingtonskom sporazumu mi smo došli u priliku da napravimo nešto što je povredilo i palestinski narod i našu poziciju. Palestina je država koja nije priznala albansku NATO državu na Kosovu, a mi smo Vašingtonskim sporazumom kršeći međunarodne konvencije, Rezoluciju UN, odlučili da svoju ambasadu iz Tel Aviva premestimo u Jerusalim. Ajde što smo njih povredili, ali uradili smo loše stvari i za svoj nacionalni interes. Učinili smo sebi da smo vezali ruke vezano za kampanju otpriznavanja, pa je uvaženi predsednik Skupštine koji je zbog ovih mojih antikomunističkih stavova upravo izašao, umesto da se bavi kampanjom kao ministar spoljnih poslova koji je uspešno radio, a to je kampanja za otpriznavanje lažne države na Kosovu i Metohiji koja je nametnuta našem narodu, danas predsednik ovog doma, koji vrlo unisono priča. Pored tih stvari, na neki način smo oprostili Izraelu što je priznao drugu albansku državu na Balkanu. Znači, taj Vašingtonski sporazum je sve uradio suprotno od ovih suverenih sporazuma koje mi danas podržavamo u vezi sa državom Palestinom. Kao da u našoj vlasti, tj. vašoj vlasti SNS i pratećih stranaka imaju toliko različitih lica da imamo one koji se bore za suverenu politiku, za što više samostalnosti i nezavisnosti Srbije, ali onda u trenutku iskoči neko drugo lice u kome se odjednom umesto da budemo jedan vojno neutralan suveren narod na Balkanu Vašingtonskim sporazumom, ja mislim u septembru prošle godine nađemo u zadnjem dvorištu SAD. Jedino mi i jedna latinoamerička država smo prihvatili da kršeći Rezoluciju UN premestimo ambasadu iz Tel Aviva u Jerusalim. Znači, ta vrsta nedoslednosti je nešto što baca senku na politiku ove Vlade, na politiku kontinuiteta SNS i koliko god mi koji nastupamo sa suverenističkih pozicija nekada poželimo da vas podržimo, već u sledećem koraku uradite nešto zbog čega vas ne možemo podržati. Ovih nada vi često pričate o tome i članovi SNS i analitičari vama bliski, o tome da ova korupcija i kriminal imaju veze sa stranim faktorom. Svi dobro znamo da taj strani faktor nije ni u Moskvi ni u Pekingu. Znamo da je tamo gde smo odlučili da pregovaramo o KiM, a to je u Briselu, znamo da je tamo gde su nas povukli čeličnom rukom i odveli da potpišemo Vašingtonski sporazum, a to je u Vašingtonu. Ako je taj strani faktor krenuo na vas da preko korupcije i kriminala ruši vlast SNS, ja mislim da vi sada imate istorijsku šansu da svoj potencijal mnogih ljudi koji su glasali za vas iskoristite i da im ne dozvolite da vas obaraju na unutrašnjoj korupcije i kriminalu koji se dešava u vašim redovima, po pričanju vaših partijskih kolega, već da probate da pokrenete jedan ozbiljan referendum gde bi narod imao priliku da se izjasni, da pregovori oko KiM moraju da se vode uz prisustvo još dve članice Saveta bezbednosti, a to su Rusija i Kina. Potpuno je ne dostojanstveno da mi sedimo u Briselu i pregovaramo sa EU, a da uvek tu negde visoki komesar američki sedi i odlučuje o tome šta će biti sa našim pregovorima. Zato smo došli do Briselskog sporazuma, zato smo u tom Briselskom sporazumu prekršili sva pravila suverenog pregovaranja, a to je da ništa nije dogovoreno dok sve nije dogovoreno. Mi sve ispunjavamo iz Briselskog sporazuma, a oni ništa. Znači, vreme je da SNS uradi nešto za srpski narod, a ne samo za sebe. Tako ćete se najbolje braniti od korupcije i kriminala i od onih koji hoće da vas ruše na korupciji i kriminalu. Hvala.
Hvala. Vidim da se prijavio ministar, tako da reč ima ministar unutrašnjih poslova Aleksandar Vulin.
Kada je počelo pregovaranje, kada su počeli razgovori, što je možda bolja reč, u Briselu sa predstavnicima privremenih institucija samouprave u prištini i predstavnicima Vlade Republike Srbije, pred nas su se stavljali gotovi papiri. Nije bilo potrebe da se raspravlja o tome, nego se dođe, donese i kaže – ovo su potpisali ovi pre vas, na vama je da to sprovedete. Ukinite tablice srpske, nemoj da izdajete više lična dokumenta Srbima, nema više subvencija, nema više plata, nema finansiranja života na Kosovu, to je sve dogovoreno, na vama je da to tamo sprovedete. Onda je predsednik Aleksandar Vučić preuzeo odgovornost za pregovore u trenutku kada su svi koji su tada bili i politički snažniji od njega gledali kako da se izvuku od toga, kako da ne budu baš u tome. Predsednik Vučić je preuzeo odgovornost na sebe. I sada, evo 2021. godine, ono što znamo sigurno je da predstavnici Prištine čini apsolutno sve da do pregovora i razgovora nikada više ne dođe. Da li mislite da bi to radili da ih to primiče nezavisnosti? Ili ih je to gurnulo od nezavisnosti više nego što je to uradila i jedna vlada i jedan srpski državnih od 2000. godine na ovamo. Podsetiću vas, 2012. godine ceo svet se upirao samo da dovede Srbe i Priština je tražila samo da Srbi dođu i bila apsolutno spremna da sedne za sto kad god se kaže, sada beži od razgovora i neće da razgovara ni o čemu. Čine sve da do razgovora ne dođe zato što im je nezavisnost dalja nego što im je bila 2012. godine. Od 2012. godine, pa na ovamo Srbija je izborila legitimno pravo da ima svoje interese, da se o njima raspravlja, da se za njih bori. Godine 2012. nam nisu priznavali pravo, bio sam svedok tome, jedva da postojimo, a kamoli da imamo bilo kakve svoje interese. Na nama je trebalo da bude samo da sprovedemo. Od 2012. godine do danas slušam kako je predsednik Vučić i SNS priznali Kosovo i kako su obećali da će priznati Kosovo. Pogledajte koliko je godina već prošlo, a svake godine je Kosovo bilo priznato već. Već je bilo priznato, gotovo, rešeno. To se podrazumeva. Zato su na vlasti, evo 2021. godina je sada, Kosovo ne da neće biti priznato, nego je u slabijoj političkoj poziciji kada je međunarodna politika u pitanju nego što je bila. Vašingtonski sporazum, naravno da je kao i svaki sporazum, kao Rezolucija 1244, ima dobrih i loših strana za naš narod i našu zemlju i nikada ne možete da dobijete sporazum osim ako niste sila pobednica koja je upravo umarširala pešadijom i tenkovima u poraženu prestonicu, ne možete da dobijete sve što hoćete. Bezuslovna kapitulacija postoji samo u takvim ratovima i takvim sukobima. Ne možete da dobijete sve što poželite, jednostavno nije tako, ali možete da se izborite za svašta, za puno stvari. Aleksandar Vučić je pokazao da je jedini slobodan lider na Balkanu, nema drugog. Svaki drugi se prvo okrene prema nekoj od ambasada pa pita šta bi tu trebalo uraditi, šta smem, šta ne smem. On je jedini koji pita samo svoj narod. Kada je u pitanju i Vašingtonski sporazum, znate njegov odnos prema izmeštanju ambasade, pa Izraelu je striktno vezan i to je tada rečeno, sa odnosom Izraela i prema lažnoj državnosti Kosova i prema Republici Srbiji, a priznaćete da je Aleksandar Vučić pokazao jednu šahovsku veštinu. Priština je ta koja se obradovala i smatrala da je jako važno to što će Izrael reći ili uraditi, obavezala se takođe na određene korake prema Izraelu. Posle toga, čitav islamski i arapski svet se naljuti na Prištinu, ne na Srbiju. Po prvi put ste čuli Erdogana koji izađe i kaže – Kosovo je izdalo Tursku. Vi znate koliko je Turska važan igrač. Pre samo šest, sedam meseci Kosovo je bilo srce Turske. Sada odjedanput je Kosovo izdalo Tursku. E to se zove diplomatija. To se zove predviđanje poteza. To se zove biti državnik. Najlakše je reći – ne, tačka. Zatvorite agendu, izađete napolje i kažete – rekao sam ne, ja sam sjajan, a onda se nebo sruši na vaš narod. Najlakše je reći ne, a najteže je raditi ovo što predsednik Vučić radi – igrati tu filigransku igru, zastupati zemlju koja nije nuklearna velesila da može da bude „Mister njet“, koja nije po broju svojih stanovnika, pripadnika vojske i ekonomskoj snazi ravna Kini pa da kaže – ne dolazi u obzir, ništa što vi predlažete neću. On je predsednik zemlje i mogu da kažem predsednik svih Srba, jer uvek vodi računa o tome, šta god, kakvu god odluku da donese, vodi računa kako se to odnosi na sve Srbe bez obzira gde oni živeli. Dakle, on je predsednik takve zemlje i takvog naroda koja nema snagu da se suprotstavi čitavom svetu ma koliko nepravedni bili pritisci koji na nas dolaze, ali ima mudrosti, hrabrosti, dostojanstvo da se bori za našu zemlju i da je nekada u toj igri i toj borbi velikih sila provuče kroz iglene uši, ali je sačuva. Od 2012. godine do danas ja stalno slušam kako je Kosovo priznato, kako je suvereno i kako je predato. To više ni u Prištini ne govore. To češće čujem u srpskoj politici, nego u Prištini. U Prištini ne pričaju više o tome. Govore, kao što ste mogli da čitate od njihovih analitičara, do njihovih političara, pa i onih u Vašingtonu koji kažu – Vučić nikad neće priznati Kosovo. Oni to govore sa besom, oni to govore sa gnevom, ali su u pravu. Aleksandar Vučić nikad neće priznati lažnu državu Kosovo. Nikad. Srpska napredna stranka je često radila, mnogo češće nego druge političke partije koje su imale mogućnost takve vlasti, protiv svojih dnevno političkih interesa ulažući u svoj narod i znajući zašto gubi političke poene kada je potrebno podržati svoj narod i preuzeti na sebe odgovornost nekada za teške odluke, skoro nikad popularne odluke. Predsednik SNS i predsednik Republike Srbije, Aleksandar Vučić, posle Briselskog sporazuma prvo što je uradio otišao je u Kosovsku Mitrovicu, u Severnu Mitrovicu i sazvao sve odbornike, srpske odbornike da ih pogleda u oči i da priča sa njima. Ni jednu odluku koju je doneo nije doneo bez konsultacije sa legitimnim predstavnicima srpskog naroda na prostoru KiM i ni jednu odluku nije doneo, a da nije posle njenog donošenja otišao na prostor KiM i razgovarao sa legitimnim predstavnicima srpskog naroda. To pre njega nije radio niko. Niko. Tu hrabrost i taj odnos prema Srbima na KiM morate poštovati, a posebno, kao što vidite, da je Srbi koji žive na prostoru KiM na svakim izborima. Nije bilo ni jednog izbornog ciklusa, ispravite me ako grešim, ima ovde poslanika sa prostora KiM, mislim da je bar 12 različitih izbornih ciklusa od 2012. godine do danas prošlo na prostoru KiM, bar. Svaki put lista koju potpiše Aleksandar Vučić, imenom i prezimenom, osvoji ne većinu, nego apsolutnu većinu, dobije više glasova u svakom izbornom ciklusu nego što je dobila prošli put. Svaki put. Da li neko misli da su Srbi na prostoru KiM glupi, da ne znaju kako žive, da ne znaju zašto žive, da ne znaju ko je na njihovoj strani, da ne znaju ko ih je prodao, a ko ih ne prodaje nipošto? Nemojmo da potcenjujemo te ljude. Nemojmo da mislimo da smo mi najpametniji. Nemojmo da mislimo da vi i ja znamo bolje kako se živi u Gračanici i Mitrovici od onih koji žive u Gračanici i Mitrovici. Nemojmo da se pravimo da mi sad sve znamo i sad mi mislimo – mi smo veće patriote nego oni koji glasaju za SNS u Leposaviću ili oni koji glasaju za SNS u Štrpcu. Mi smo bolji Srbi od njih? Nismo. Svi Srbi su dobri Srbi i kako god da glasaju i kako god da razmišljaju oni su dobri Srbi i zaslužuju i pažnju i poštovanje. Politika Aleksandra Vučića je politika koja je sačuvala srpsku državu na prostoru KiM uprkos velikim silama, a ne zato što su velike sile, bilo koje, želeli da mi budemo tamo gde jesmo. Od 2012. godine. gledao sam uplašene Srbe kojima su govorili – napustiće vas Vučić, izdala vas Srbija, ukinuće vam plate, ukinuće vam penzije, ukinuće vam školski sistem, ukinuće vam zdravstveni sistem, ukinuće vam sve ono što Srbija, kao što vidite, daje do dana današnjeg i bori se krvavo da daje. Suština života na prostoru KiM jeste u podršci i neprekidnom saglasju i komunikaciji sa Vladom Srbije. Bez pomoći Vlade Republike Srbije nema života na prostoru KiM. Ovde je predstavnik Ministarstva poljoprivrede, jel dajemo subvencije našim poljoprivrednim proizvođačima na KiM? Jel dajemo često ni ne pitajući baš za sve ono i ne tražeći sve ono što tražimo od poljoprivrednika u centralnoj Srbiji? Koliko smo kupili traktora, koliko smo poklonili motokultivatora, koliko semena se da, koliko svega i treba i još više treba da ide, ali to vam je samo dokaz da je naša politika dosledna i da je naša politika, politika očuvanja Srbije i očuvanja srpskog naroda gde god on da živi, pa i na prostoru KiM. Najlakše je reći ne. Najlakše je ustati i otići. Tako se radilo pre nego što su proglasili lažnu državu Kosovo u Prištini. Samo smo se okrenuli i rekli – to za nas ne postoji, a život je tekao dalje. Da nije politike Aleksandra Vučića i da nije te njegove lične hrabrosti da uvek, ma koliko bilo teško, nekad nepopularno, uvek bude u komunikaciji i ličnoj komunikaciji sa Srbima koji žive na prostoru KiM, mi ne bismo danas mogli za sebe da kažemo da se i dalje borimo. Da je ostala politika – za mene to ne postoji, mi danas ne bi imali šta da branima na prostoru KiM. Rezolucija 1244, za koju se držimo grčevito i treba da se držimo grčevito i stalno je pominjemo i stalno tražimo njeno poštovanje, je rezolucija koja od nas traži da nas nema na prostoru KiM. U nekim stvarima nas zadržava, u nekim stvarima nas gura sa prostora KiM. Ali, politika koju vodi Aleksandar Vučić je politika koja nam je sačuvala KiM i Srbe na KiM. Za tu politiku ima smisla boriti se i vredi se boriti. Hvala vam.
Zahvaljujem se ministru. Poštovani narodni poslanici, samo da vas podsetim, bez nipodaštavanja značaja teme o kojoj se govorilo, da trenutno vodimo zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju konvencije o trgovini žitaricama iz 1995. godine i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Palestine u oblasti bezbedonosne saradnje, pa da se ne udaljavamo preterano od dnevnog reda. Da vas obavestim o prestanku mandata narodnog poslanika. Primili ste ostavku narodnog poslanika Žarka Mićina na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stavovi 3. i 4. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i stavovima 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Žarku Mićinu danom podnošenja ostavke. Moram ovako lično da naglasim, pošto je Žarko Mićin bio dugi niz godina naš kolega, da mu želimo mnogo uspeha na trenutnoj funkciji na kojoj se nalazi. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Nastavljamo. Reč ima, po listi prijavljenih, narodni poslanik Aleksandar Mirković. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, saradnici, uvažene koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, uz dužno poštovanje smatram da svaka reč koja se izgovori u ovom plenumu i svaka rečenica koju neko od narodnih poslanika izgovori u ovom plenumu zaslužuje da se o njoj makar prodiskutuje ili da se razmeni ili sučelje mišljenja, jer ovaj parlament tome i služi, makar ja to tako vidim i doživljavam. Smatram da u proteklom periodu nismo imali neke oštre tonove i niko od kolega poslanika se preterano nije obazirao na to da li smo se malo ili malo više udaljili od teme o kojoj danas raspravljamo i diskutujemo. Smatram da to samo pokazuje širinu demokratije koja se nalazi u ovom parlamentu. Na kraju krajeva, sve nas ovde su birali građani Srbije i mi predstavljamo ne samo njih, već i one građane koji nisu izašli na izbore ili su možda glasali za neku drugu opciju. U skladu sa tim, moja je obaveza kao nekog ko pripada SNS i poslaničkoj grupi Aleksandar Vučić – Za našu decu, ne mogu da ostanem nem i mislim da bi bilo u najmanju ruku nepošteno, nekorektno prema mojoj stranci i funkciji koju obavljam, da se ne osvrnem na sve one optužbe i neistine koje su iznete na račun i SNS i predsednika Aleksandra Vučića. Mislim da je gospodin Vulin odgovorio taksativno na sve što je rečeno, ali dozvolite i meni da iskoristim to svoje pravo da prokomentarišem sve ovde što je rečeno. Mislim da nije dobro da jeftinim politikanstvom ili nekakvim patriotizmom koji samo ispoljavamo ovde u plenumu, ili iz beogradskih kafića, pokušavamo da degradiramo sve ono što država radi za naš narod koji živi na prostoru Kosova i Metohije. Takođe, mislim da je neprikladno, u najmanju ruku, takve oštre tonove i ozbiljne optužbe upućivati na račun da li Brisela, ili Izraela, u trenutku kada naša zemlja ima najveći ugled u svetu u poslednjih nekoliko decenija i kada zahvaljujući odgovornoj politici predsednika Aleksandra Vučića, pre svega, Srbija razvija prijateljske odnose jednako i sa istokom i sa zapadom, i sa zemljama iz Afrike, Azije, odakle god nam dolaze predstavnici tih zemalja, strani zvaničnici, Srbija uvek pruža ruku prijateljstva i pokušava da za sebe i svoje građane iz svakog tog prijateljstva izvuče maksimalnu korist za našu zemlju. Tako da, mislim da nije dobro da iz ovog doma šaljemo takve oštre poruke Izraelu, jer Srbija i sa Izraelom i sa svakom drugom zemljom uvek će insistirati da ima dobre odnose i da iz tih odnosa se desi neka saradnja koja će biti od opšte koristi i od opšteg interesa za našu zemlju, pre svega za naše građane. Što se tiče korupcije, posebno korupcije u našim redovima, koja je ovde pomenuta, za razliku od nas, svako na bilo kojoj funkciji da se nalazi, a da ima bilo kakve dodirne tačke sa korupcijom, biće sankcionisan. U prethodnom periodu su se dešavali postupci koji su jasno pokazali da članska karta SNS nikoga ne štiti, a pogotovo ga ne štiti pred zakonom. To je ogromna razlika između nas i onih koji ljudi koji su vodili zemlju do 2012/13. godine, ili nekih ljudi koji se danas izdaju i predstavljaju kao neka alternativa ili tobože kao neka nova lica koja žele da vode Srbiju. Za Srpsku naprednu stranku nema zaštićenih i svako ko je počinio bilo kakvo krivično delo mora biti sankcionisan. To je jasna politika i Vlade Srbije, ali pre svega i predsednika Aleksandra Vučića, koji je više puta takvu poruku poslao i to ponovio. Osim te poruke, mnogo je bitnije ono što se na terenu dešava, ako ćemo tako to nazvati, i činjenica da je mnogo funkcionera SNS sankcionisano. Da li možete sprečiti to u svakom trenutku i na svakom mestu? Složićete se da je nemoguće. Ali, ono što možete, jeste da se borite protiv takvih ljudi i da odvojite žito i kukolj na taj način. Apsolutno sam za to i svako ko se ogrešio o zakon mora da odgovara. Što se tiče rečenice koja je meni najviše zaparala uši i mene najviše zabolela, jeste da Aleksandar Vučić i SNS moraju više da rade za Srbiju, sprski narod, a manje za svoj lični interes. Ovo kada sluša neko ko nema ni veze sa politikom, eto, proprati možda vesti ili pročita novine, ili se negde uz put informiše, zna da je ovo neviđena neistina i da je izgovorena krajnje zlonamerno, da se zloupotrebi ova pažnja koju daje uživo prenos sednica Skupštine Srbije. Neću da polemišem ni sa kim ovde na temu političkog mišljenja i ideologije koju zastupa. Uvek se trudim da raspolažem samo argumentima i činjenicama. Da predsednik Aleksandar Vučić i SNS zajedno sa Vladom Srbije čine sve i za Srbiju i za srpski narod, za ljude koji žive u našoj zemlji, pokazuju podaci da smo do 2012. godine bili na rubu egzistencije, na ivici provalije, da smo bili pred bankrotom, da nismo znali odakle ćemo isplatiti ni plate ni penzije, da se stalno pretilo time kako ćemo jedva dočekati sutra i šta će to prekosutra da nam donese, da smo penzije i plate isplaćivali iz kredita, da smo dovedeni na rub jedne zemlje koja u 21. veku mora da razmišlja da li će porodica sutra imati koricu hleba da pojede. Da ovo sve što ja pričam nije čista demagogija i nije neistina kojom se koriste mnogi, nažalost, govore podaci da smo nezaposlenost u tom periodu imali čak na nivou od 23%, a danas je nezaposlenost ispod 10%. Godine 2012. prosečna zarada je bila negde oko 360 evra, a današnja prosečna plata je 562 evra. Direktne strane investicije su bile negde oko 700 miliona, što je danas preko tri milijarde. Pored toga, ako uzmemo i sam podatak da nam je BDP bio u minusu 2,7%, a 2019. godine, ako uzmemo nju kao reper, ne uzimajući 2020. godinu zbog Kovid krize, naš BDP je bio preko 4,7% u plusu. Pored toga, izgradnja autoputeva, bolnica, škola, domova zdravlja, kliničkih centara, jasno pokazuju koliko je vlast SNS predvođena Aleksandrom Vučićem i Vladom Srbije uradila za Srbiju, za našu zemlju, za svakog njenog građanina, gde god on živeo, koje god veroispovesti bio ili kako god sebe doživljavao. To je jedina istina. Tako da, takve optužbe paušalne, da mora više da se radi za srpski narod i za Srbiju, ne stoje. Uvek na takve optužbe odgovorićemo vam istinom, jer nikada se više nije radilo za Srbiju i nikada se više nije radilo za njene građane. Oko Kosova i Metohije i patriotizma iz Beograda izraženog samo u pojedinim diskusijama, mislim da je najbolje stvari rekao gospodin Aleksandar Vulin. Neću se nadovezati, ali kao neko ko je čest gost kod prijatelja na Kosovu i Metohiji, samo ću vam preneti ono što oni misle i što govore. Niko se nikada za njih tako grčevito nije borio, za svaki posao, za svaku investiciju i bolje sutra tih ljudi, do Aleksandra Vučića. Svaki izbori, kao što je rekao gospodin Vulin, jasno vam pokazuju da ti ljudi koji žive na Kosovu i Metohiji najbolje znaju ko za njih brine, ko se za njih bori i u čijem je najvećem interesu da se očuva njihov život i njihova bezbednost. Tako da, nadam se da ćemo u narednom periodu imati više konstruktivnijih predloga, a mnogo manje demagogije i iznošenja neistina. Što se tiče ova dva sporazuma i nečega što je tema dnevnog reda danas, mislim da je pre svega gospodin Rističević u svom uvodnom izlaganju i kao ovlašćeni predstavnik rekao sve. Smatram da bilo kakvo pridruživanje svetskim organizacijama koje broje više od 56 zemalja je jako dobro za našu poljoprivredu. Pomaci koje vidimo u svakom smislu su jasan pokazatelj da investicija u poljoprivredu je dobra investicija, ali ono što posebno raduje i mene kao mladog čoveka jeste činjenica da se sve više mladih ljudi odlučuje da se bavi poljoprivredom, da učestvuje u tome i podsticaji koje vi kao Ministarstvo poljoprivrede dajete, subvencije su se pokazale kao prava stvar. To je nešto na čemu morate da nastavite da radite i dalje i mislim da to gospodin Nedimović jako dobro prepoznaje. Sve ono što se uloži u poljoprivredu na taj način višestruko će se vratiti i zato je i ovaj sporazum jako dobar i drago mi je što sam u prilici da o njemu diskutujem, ali pre svega da za tako nešto glasam. Međutim, gospodine ministre Vulin, koliko ste često ovde vi i gospodin Siniša Mali, vi možete i da dobijete ove personalizovane kartice za ove naše baze, jer na taj način pokazujete da bezbednost naše zemlje, kao i ekonomija, su ključne stvari na kojima se bazira politika Vlade Srbije. Ovaj sporazum dolazi u trenutku koji je jako bitan za našu zemlju, kada se ispunjava ono obećanje predsednika Aleksandra Vučića da ćemo se obračunati sa organizovanim kriminalom. Mislim da u vašoj poslednjoj rečenici od danas svaki adut koji možemo da iskoristimo u borbi protiv organizovanog kriminala, korupcije ili bilo kakvog vida kriminala u našoj zemlji je dobrodošao i neophodan nam je. Nadam se da ćemo i sa drugim zemljama nastaviti da razvijamo ovakve odnose i da potpisujemo ovakve sporazume. Međutim, gospodine ministre, ja želim samo da vaše prisustvo iskoristim i da prodiskutujemo o tome što se dešava ovih dana a tiče se bezbednosti predsednika Aleksandra Vučića i svega onoga što danima izlazi kao nešto novo, neka nova informacija kako se istraga odvija dalje. U prethodnom periodu više puta sam vas pitao i vi ste mi odgovarali, hvala vam na tome, na umešanost Čabe Dera, koji je u međuvremenu osuđen na doživotnu robiju, na doživotnu zatvorsku kaznu, a on je sam priznao da je od više od dva klana dobio ponudu da izvrši ubistvo predsednika Aleksandra Vučića. Ako se uzme u obzir da su u poslednjoj velikoj akciji policije razbijanja ovog klana pronađena dva snajpera, nameće se pitanje kakva je tu povezanost? Ono što mene posebno zabrinjava jeste i činjenica da u ovoj borbi protiv mafije, koja je opasna po svakog građanina naše zemlje, mafija ne deli pripadnike na ovu ili onu stranu, već jedino brine o ličnom interesu, mene zanima samo šta ćemo još to čuti i zašto je izostala podrška dela opozicije koja pretenduje na vlast, makar i deklarativna? Mi još uvek nismo čuli da država radi dobar posao, nismo čuli ni da pripadnici MUP-a rade dobar posao, a ti isti ljudi se bore protiv mafije i kriminala zarad boljeg i bezbednijeg sutra svakog građanina i sve dece u našoj zemlji. Ono što želim za sam kraj, poštovani ministre, a pritisnut sam, ne mogu taj termin upotrebiti, pitan sam samo ovo da prenesem u plenumu, u nedelju uveče sam dobio informaciju od devojke koja je odrasla sa mnom, koja je zajedno sa mnom išla u osnovnu školu, danas su to preneli svi mediji, juče je bio praznik Međunarodni dan žena, međutim, paralelno sa tim desilo se nešto katastrofalno i verujem da ste i vi već upućeni, ali koristim ovu priliku da i vas pitam za mišljenje, jer je to nešto što je uzburkalo javnost. Naime, tiče se jedne grupe koja se nalazi na socijalnoj mreži ili kako se to već sad naziva, mreža za dopisivanje Telegram, gde više od 36 hiljada ljudi razmenjuje slike, snimke, video zapise, poruke, bivših ili sadašnjih devojaka, žena, kako god se to sad definiše, ljubavnica, u različitom obliku i tamo se smenjuju nekakve razne vulgarnosti. Veliki broj dama, devojaka i što je još opasnije, devojčica, su pogođene time. Ono što mene zabrinjava i gde svakako verujem da će Ministarstvo unutrašnjih poslova imati posla jeste činjenica da u tim grupama pojedini ljudi diskutuju i traže, pitaju, raspituju se da li ima slika još mlađih devojčica. Nažalost, ne znam kakva je mogućnost u tom tehnološkom smislu da se te stvari reše i da se na to odreaguje, ali moja je obaveza kao narodnog poslanika i kao nekog ko je indirektno u to upućen i saznao, a vidim da su i današnji mediji to preneli, da vas uputim u sve ovo, verujem da znate, ali i da vas zamolim da na tako nešto odgovorite i odreagujete. Takođe, jedna devojka koja je prva hrabro istupila i diskutovala o tome je dobila najstrašnije moguće pretnje, a koliko se dalje ide u bizarnostima članova tih grupa pokazuju i činjenice da se takmiče u tom predatorskom smislu, gde postavljaju slike žena koje su u prodavnici, na autobuskoj stanici, koje slobodno šetaju gradom, oni njihove slike objavljuju u toj grupi, onda se raspituju ko su, šta su i odakle su, a onda neko ko ih prepozna pošalje link njihovog instagrama ili ime, prezime i adresu. Radi se o velikoj opasnosti koja vreba svaku ženu, devojku, pa i devojčicu. Ja vas molim, poštovani ministre, da u skladu sa ovim što se dešava i što je aktuelno, radi smirivanja javnosti i pružanja podrške devojkama i ženama koje su žrtve toga, obratite pažnju na to. Sa time ću završiti, za majke, žene, sestre, bake, prabake ili bilo koju žensku osobu na ovom svetu, jedan dan pažnje nije dovoljan. Ako to ne pružate i ne čuvamo ih preostalih 360 i kusur dana, smatram da onda nije potrebno to raditi ni taj jedan dan. Tako da vam čestitam, sa malim zakašnjenjem, Međunarodni dan žena 8. mart i želim vam da vam svaki drugi bude još lepši i još uspešniji, a uveren sam da će politika SNS koja je prvi put sada u ovolikom broju poverenje dala damama, u tom svetlu i u tom smislu nastaviti da se razvija i da podržava dame, jer ste vi stub našeg društva. Vama, ministre, bih poželeo još ovakvih dobrih sporazuma, poželeo bih vam da još više i još bolje vodite računa o našoj zemlji, sledeći politiku predsednika Aleksandra Vučića i kompletne Vlade Srbije. Hvala vam i živela Srbija.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Aleksandru Mirkoviću. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Ja bih samo jednu malu ispravku napravio. Na toj stranici ili kako god da se zove to nešto gde se pojavljuju fotografije, nisu se pojavljivale fotografije devojaka, žena, ljubavnica ili kako god, pojavile su se fotografije ljudskih bića ženskog pola. Pojavile su se fotografije koje nisu smele da se pojave i za koje niko nije dao saglasnost da se pojave. To je ozbiljno delo. Policija ima jednu stalno otvorenu obradu, stalnu akciju, koja se zove „Armagedon“ i koja se bavi pedofilijom, koja se bavi bilo kakvim mogućnostima pedofilije, bez obzira da li je došlo do dela ili je u pitanju nešto putem društvenih mreža, interneta, snimanje pornografskog materijala, deljenje pornografskog materijala, šta god. Dakle, kroz „Armagedon“ mi obuhvatamo i ovo, ali mimo toga ja sam jutros pre nego što sam došao u Skupštinu razgovarao sa direktorom Rebićem i on je već dao odgovarajuća naređenja, u smislu da se Uprava kriminalističke policije pozabavi ovom konkretnom stranicom i ovim što smo mogli da vidimo i kroz medije. Dakle, taj čovek, ako baš sad, ovaj termin „čovek“ jeste tačan u biološkom smislu, jeste tačan u antropološkom smislu, ali čovek nije samo biće zato što hoda na dve noge i ima kičmu, čovek si zato što imaš određeni sistem vrednosti koga se držiš. Dakle, u nedostatku bolje reči, reći ću „čovek“, ali to nisu ljudi, oni koji mogu da tako pogaze nečiju intimu, oni koji mogu tako da pogaze i zloupotrebe nečije poverenje, kao što su ovi ološi uradili na toj stranici i objavili fotografije ovih žena i devojaka. Oni će biti predmet naše obrade, mi ćemo ih naći i mi ćemo ih kazniti. Buditi sasvim sigurni da se u srpskom društvu tako nešto neće tolerisati. Ne može niko, niko ničiju fotografiju, kako god i kad god da je nastala, da bez saglasnosti onog ko je na fotografiji objavi i da se nada da će mu to proći nekažnjeno. Ako misle da su veći muškarci zato što se iživljavaju na nekome i zato što su zloupotrebili nečije poverenje, pa su sada veliki frajeri zato što puštaju fotografiju nekog deteta ili neke žene koja je bila toliko dobra ili toliko naivna da im poveruje da su oni pravi muškarci, e pa da znaju da će se upoznati sa Ministarstvom unutrašnjih poslova i da će sigurno biti kažnjeni kao što zaslužuju, daćemo sve od sebe i da se to skine, naravno, sa mreže, ali i da nađemo te koji su to postavili. Molim vas, svi koji mislite da ste na toj stranici, da imate bilo kakvo saznanje ili da su to članovi vaše porodice, molim vas pomozite nam da budemo brži i efikasniji, recite nam, na istom smo zadatku, takav ološ ne sme da upropasti nijedan jedini ljudski život, a na ovaj način se uništava nečiji život i ne smemo to da dozvolimo svi zajedno, naravno, Ministarstvo unutrašnjih poslova na prvom mestu. Dakle, odgovor na vaše pitanje ili na vašu konstataciju jeste – još jutros direktor Rebić je, na moju molbu, naredio da se to radi.
Zahvaljujem se ministru unutrašnjih poslova. Reč ima narodna poslanica Samira Ćosović. Izvolite.
Poštovani prisutni, pred nama je Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama. Usvajanjem ovog predloga zakona u Narodnoj skupštini, putem Međunarodnog žitarskog saveta, kao međuvladine organizacije, pospešiće se međunarodna saradnja o trgovini žitaricama i pružiti doprinos Srbije, stabilnosti tržišta, kao i unapređenju svetske bezbednosti u oblasti hrane. Međunarodni žitarski savet, doprinosi stabilnosti tržišta žitarica i unapređenju svetske bezbednosti u hrani. To su ciljevi koji se traže kroz poboljšanje transparentnosti tržišta kroz razmenu informacija, analiza i konsultacija na tržištu i politike razvoja. Tržišni uslovni za žitarice, pirinač i uljarice posmatraju se na dnevnoj bazi kroz promet dnevnih izveštaja i održavanje veb informacione usluge. Međunarodni žitarski savet ima funkciju da sprovodi Konvenciju o trgovini žitaricama iz 1995. godine, da raspravlja o trenutnim i perspektivnim kretanjima na tržištu žitarica, ali i da prati promene u nacionalnoj politici žitarica i njihovih tržišnih implikacija. Srbija je u aprilu 2020. godine pristupila Međunarodnom žitarskom Savetu, kao 57. članica i tako se priključila najvećim svetskim proizvođačima žita. Tada je u Odluci o prijemu Srbije navedeno da je naša zemlja jedan od najznačajnijih proizvođača i osmi u svetu po izvozu. Članstvo u Savetu omogućava brzu razmenu informacija o kretanjima cena na tržištu, aktuelnim trendovima i bitnijim temama iz ove oblasti. Smatram da sve ove informacije moraju biti dostupne poljoprivrednicima, kako bi uspešnije planirali, ali i unapredili proizvodnju. Jedan od trendova jeste da se sve više ulaže u sisteme navodnjavanja, kako bi poljoprivrednici što manje zavisili od vremenskih nepogoda, prvenstveno suše. Naime, kukuruz je uz pšenicu najznačajnija poljoprivredna kultura u većini zemalja Evrope i sveta. U Vojvodini se kukuruz svake godine seje na približno 600 hiljada hektara, na kojima se proizvede oko 4,7 miliona tona. Iako su ti rezultati vrlo ozbiljni, pa se tako Vojvodina, tj. Republike Srbija svrstava među prvih pet evropskih proizvođača žutog zlata, poznato je da mnoge zemlje postižu i znatno veće prinose kukuruza po hektaru. Zbog sve izraženijih klimatskih promena, dugotrajne suše, treba smatrati manje ili više redovnom pojavom. Kada se suše dese, poljoprivrednici očekuju da im štete izazvane sušom nadoknadi država iz fondova za elementarne nepogode. To se može uraditi jedne godine, ali to svakako nije dugoročno rešenje. Smatram da nije racionalno da se sredstva koriste za smanjivanje štete. Naprotiv, sredstva treba koristiti za povećanje tehnološke osposobljenosti koja poljoprivrednicima omogućava sigurnu zaštitu od klimatskih promena, ali istovremeno i produktivniju proizvodnju uz postizanje veće zarade. To je šansa da se tehnološkim unapređenjem poveća konkurentnost domaće proizvodnje. Važno je zato da se što više ulaže u sisteme za navodnjavanje i to bi moralo biti prioritetna investicija za svakog proizvođača kukuruza. Takođe, mislim da je važno poboljšati kvalitet domaćeg žita. To se može postići tako što će se kod poljoprivrednika probuditi svest o tome da se i u deklarisano seme biraju sorte koje daju dobre prinose i u potpunosti primenjuju sve agro-tehničke mere, odnosno da između kvantiteta i kvaliteta izaberu kvalitet. Svuda u okruženju, npr. u Mađarskoj, Rumuniji ili Hrvatskoj imaju neku vrstu podsticaja za određene vrste kvaliteta, tako bismo i mi kao jedan od većih izvoznika mogli da budemo deo sistema vrednosti po kvalitetu žita. Ovim se ujedno štite i pomažu sami proizvođači i poboljšava se njihova nezavisnost na tržištu žita i žitarica. Što se tiče Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje ovim Sporazumom reguliše se između ostalog jačanje saradnje u oblasti borbe protiv organizovanog kriminala i terorizma, visoko tehnološkog kriminala, zatim suzbijanje trgovine narkoticima i trgovine ljudima, kao i saradnja u oblasti vanrednih situacija. To je još jedan od sporazuma o bezbednosti koje Srbija uspostavlja sa različitim zemljama u svetu. Sporazum je važan, kao što je važno da države međusobno sarađuju, prikupljaju, analiziraju i razmenjuju informacije u borbi protiv kriminala i terorizma, zato će poslanička grupa SDPS u danu za glasanje podržati oba sporazuma.
Zahvaljujem. Preostalo vreme za vašu poslaničku grupu je četiri i po minuta. Reč ima potpredsednica Narodne skupštine, narodna poslanica Marija Jevđić. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsednice. Poštovani ministre Vulin, poštovani gospodine Kataniću, poslanička grupa Jedinstvene Srbije uvek sa velikom pažnjom pristupa svim zakonima koji se odnose na poljoprivredu i poboljšanju položaja poljoprivrednih proizvođača u Srbiji. Današnji zakon se tiče trgovine žitaricama i mi ćemo u danu za glasanje podržati predloženi zakon. Što je bitno da se donese zakonom kojim se potvrđuje Konvencija o trgovini žitarica? Zato što se pristupanjem Međunarodnom žitarskom savetu pospešila međunarodna saradnja u trgovini žitaricama, pružio doprinos stabilnosti tržišta ali i unapređenju svetske bezbednosti u oblasti hrane. Inače, godišnja konferencija žitara koja je u organizaciji Saveta je jedan javni forum na kojem se okupe međunarodni kupci i prodavci, predstavnici industrije, to je jedna prilika da se polemiše, da se utvrđuju razlozi, odnosno problemi ali i rešenja vezana za bolju transparentnost tržišta hrane ali i za pospešivanje bezbednosti hrane. Nažalost, pandemija nije zaobišla ni poljoprivredu u celom svetu, pa tako imamo neverovatne skokove na svetskom tržištu žitarica. Trenutno stanje na berzama ukazuje da se polako nazire usporavanje. U decembru smo imali pad cena pšenice, kukuruza i soje i to prema navodima Produktne berze iz Novog Sada. Znamo da se poslednjih 12 godina cena žita ne prelazi 18 dinara i zato nije kriva ni Vlada, ni resorno ministarstvo već treba da vidimo ko reguliše berzu u Srbiji gde se žito skladišti, ko time raspolaže. Da se ne dešava da jedan običan poljoprivredni proizvođač koji nema skladišne kapacitete bude zakinut, jer uvek se nađu zamerke da je procenat vlažnosti ili procenat klijanja veliki i plati mu se 15 ili 16 dinara, čak ni 18, a sa druge strane gorivo i mazut je otišao nekoliko puta gore. Dok sam se spremala za današnju diskusiju primetila sam da je cena kukuruza početkom 2021. godine dobra i da je to posledica što su finansijski fondovi počeli da ulažu novac kupujući na svetskim berzama poljoprivredne proizvode. U februaru smo, odnosno resorni ministar Nedimović je potpisao Protokol za izvoz srpskog kukuruza u Kinu. To je dobro za Srbiju jer Srbija ima dobar, kvalitetan kukuruz. Izvoznim viškom koji je negde oko tri i po miliona tona može da se zadovolji deo potrebe najvećeg svetskog uvoznika kukuruza koji uveze otprilike oko 18,5 miliona tona. Znamo da su pojedine zemlje, kao što su Ukrajina i Rusija uvele kvote za izvoz kukuruza, da bi smirili cena na njihovom tržištu ali da bi zaštititi potrošače. Mi nismo uvodili kvote pošto ga imamo dovoljno. Naša zemlja, odnosno u prošloj godini smo imali prinos od oko osam miliona tona. Naša prosečna potrošnja je oko 4,5 tona i mi se nalazimo u top deset izvoznika kukuruza u svetu. Imam pitanje za ministra Nedimovića, a pošto on nije tu, ja ću postaviti vama, gospodine Kataniću, a to je - da li Srbija ima kapaciteta da poveća proizvodnju, s obzirom da je potpisan protokol sa Kinom? I da ohrabrimo naše poljoprivredne proizvođače da povećaju svoju proizvodnju, naravno kada izmirimo potrebe našeg tržišta, rekla sam da je to negde oko 4,5 i da taj višak bude veći i da samim tim pospešimo naše poljoprivrednike. Takođe sam htela da se dotaknem i prolećne setve, jer me je interesovalo da li ministarstvo ima strategiju kako u ovo vreme pandemije da zaštitimo ne samo velike poljoprivredne proizvođače nego i prosečnog poljoprivrednog proizvođača u Srbiji, da mu se omogući zagarantovana cena, ne samo za žitarice nego i za sve poljoprivredne proizvode, jer opstankom ne samo prosečnog nego i onog najmanjeg poljoprivrednog proizvođača u Srbiji možemo goroviti o opstanku sela, o vraćanju mladih na selo, u krajnjem o opstanku poljoprivrede, jer je Srbija vazda bila zemlja poljoprivrednika. Pre nekoliko nedelja, predsednik JS, Dragan Marković Palma je u svom skupštinskom izlaganju izneo probleme kako da zaustavimo uvoz mesa i pomognemo poljoprivrednom proizvođaču jer država je dala maksimum preko subvencija od žitarica preko žive mere krava, ovaca, svinja i tako dalje. Desilo se nešto što ne pamte poljoprivredni proizvođači a to je da je mnogo pala cena žive vage, opet kao posledica pandemije. Na primer, cena prasadi je prošle godine bila 300 dinara, ove godine je 220 dinara, cena koncentrata je povećana za 20%, pa tako džak koncentrata od 20 kilograma koštao je 1.000 dinara, sada košta 1.200 dinara i da ne navodim sve to. Mi moramo da regulišemo mesa da bi podstakli poljoprivredne proizvođače da obnove stočne fondove. Nije problem da se uveze meso, ali da prvo omogućimo da plasiramo na srpskom tržištu meso koje se proizvodi u Srbiji. I ova Vlada je mnogo pomogla poljoprivredne proizvođače subvencijama, ali ako ne uradimo preventivu i zaštitu, džaba sve pare koje damo iz budžeta poljoprivrednim proizvođačima. Resorno ministarstvo se zalaže da pomogne, i pre par godina je pokrenuta akcija „500 zadruga u 500 sela“ Srbije čime se oživelo zemljoradničko zadrugarstvo u Srbiji i do današnjeg dana osnovano je čak preko 600 zemljoradničkih zadruga i svaka novoosnovana zadruga je dobila bespovratna sredstva o iznosu od 7,5 miliona dinara dok su složene zadruge dobile oko 60 miliona dinara. I to je prvi put od Drugog svetskog rata da se država ovako jednom akcijom najneposrednije uključila u programu oživljavanja zadruga, a samim tim i u opstanak sela. To je za svaku pohvalu, jer govori upravo o rešenosti države da pomogne sveukupnom razvoju poljoprivredi i da da taj neophodan impuls u udruživanju poljoprivrednika. Znamo da su se do pre desetak godina zadruge samo gasile i nestajale, i da je ideja o udruživanju, pogotovo za male poljoprivrednike, bila teško prihvatljiva, s obzirom na loše iskustvo sa privatizacijom i sa tržišnim neprilikama unazad kada pričam do pre nekih 10 godina. Mene raduje činjenica da je sve više mladih poljoprivrednih proizvođača počelo da se udružuje i da su shvatili šta znači zadrugarstvo, jer jedino samo tako udruženi mogu da odgovore opstanku na tržištu i to je najbolji, u stvari, odgovor na izazove globalizovanog tržišta. Ono na čemu treba da radimo je formiranje zadruge u brdsko-planinskim krajevima, jer nažalost, zbog iseljavanja i starosne strukture ona je nedovoljno razvijena. Jedinstvena Srbija veruje da Ministarstvo poljoprivrede podjednako i ravnomerno brine o poljoprivrednim proizvođačima širom Srbije. U danu za glasanje JS podržaće predloženi zakon, kao i ostale tačke koje su na dnevnom redu ove sednice. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se, potpredsednici Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik dr Ljubinko Rakonjac. Izvolite.
Hvala, potpredsednice. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru današnje rasprave govoriću o Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije i o trgovini žitaricama. Pristupanje Republike Srbije Međunarodnom žitarskom savetu od velikog je značaja za našu poljoprivredu, a posebno za proizvodnju i promet žitarica. Kao osma država na svetu po izvozu žitarica smo pre gotovo godinu dana primljeni u Međunarodni žitarski savet, a sticanjem punopravnog članstva u ovoj organizaciji ušli u grupu najvećih svetskih proizvođača žita. Od ovog članstva očekujemo benefite za našu dalju proizvodnju i plasman žitarica. Inače, ovo je pored američkog Ministarstva poljoprivrede žitarstva organizacija koja raspolaže najvećim brojem informacija o žitaricama. Zato je prijem u članstvo priznanje našoj državi, našim proizvođačima, našim poslovnim udruženjima, ali i našim naučnim institutima u oblasti poljoprivrede. Da podsetimo da je Srbija posebno prostor AP Vojvodine još u vreme druge Jugoslavije bila žitnica koja je mogla da hrani Evropu i u teškim godinama u vreme raspada SFRJ i kada smo bili pod sankcijama, i kada je privreda propadala zbog tranzicije imali smo veliku proizvodnju i obilne robne rezerve zahvaljujući kojim smo prebrodili te krizne periode. Zato sam bio slobodan i sada sam slobodan da kažem - žito nas je održalo, njemu hvala. Zato je značajno da uvek imamo dovoljno žita, da povećavamo zasejane površine, ali i da obezbedimo siguran plasman i dobre cene našim proizvođačima. Veliku ulogu mora imati država, upravo zbog činjenice da su žitarice strateški proizvod. Žitarice su, u suštini, osnov ljudske ishrane i zato njihova proizvodnja je usko vezana za kvalitet života i kvalitet ishrane. Posebno je to u nerazvijenim zemljama sveta gde nedostatak hrane izaziva dramatične posledice i glad. Tom nedostatku hrane na globalnom nivou u prošloj godini doprinela je i pandemija Kovid 19, koja je ostavila posledice po ukupan život čovečanstva. Najpogođenije su ekstremno nerazvijene zemlje. Zato je dragocena činjenica da Srbija spada u red zemalja velikih proizvođača žitarica, ali i u velike izvoznike, tako da naši viškovi žita mogu da dođu i do onih zemalja koje nemaju dovoljno proizvodnje. Još boljem pozicioniranju Srbije na svetskom tržištu žitarica treba da doprinese upravo naše članstvo u svetskom žitarskom Savetu, koji je za potrebe svojih članica ali i drugih korisnika poseduje elektronsku bazu relevantnih podataka o količinama proizvedenog žita o cenama, o ponudi i tražnji. To za Srbiju kao članicu znači da će moći preciznije da planira razvoj ovog sektora poljoprivrede i da obezbedi bolji plasman svojih viškova žita. Ono što bi želeo da naglasim jeste kvalitet naših žitarica. Tome nesumnjiv doprinos daju naši instituti, naučnoistraživačke ustanove koje se decenijama bave proizvodnjom i semena, i pre svega, domaćih sorti. Kada su žitarice u pitanju, ovde bih posebno naveo Institut za kukuruz u Zemun Polju i Institut za ratarstvo i povrtarstvo u Novom Sadu, čija je zasluga veoma važna u tome što smo postali osma zemlja na svetu po izvozu kukuruza. Naveo bih samo neke od podataka o radu naših instituta kako bih ilustrovao koje bogatstvo leži u njima. Institut u Zemun Polju je proizvođač ZP hibrida kukuruza, soje i strnih žita. Banka gena sadrži 5.500 uzoraka domaćih inostranih genotipova kukuruza, imaju šest istraživačkih stanica i 1.400 hektara sopstvenih obradivih površina na kojima se proizvodi seme žitarica. Novosadski institut za ratarstvo i povrtarstvo ima 1.500 registrovanih sorti i hibrida, a semenski kukuruz izvozi u 33 zemlje. Ovi resursi su važni i zbog toga što je izvoz semena žitarica izuzetno značajan izvozni potencijal naše poljoprivrede. U suštini, pravi efekat se podstiče izvozom poluproizvoda i proizvoda, a ne samo sirovinom. Važno je da ovom trendu težimo i u oblasti žitarstva, jer i na ovom planu osim žita i semena možemo izvoziti proizvode od žitarica. To se odnosi na sve sektorske poljoprivrede, na ratarstvo, povrtarstvo, voćarstvo, stočarstvo. Srbija ima ogroman poljoprivredni potencijal koji treba iskoristiti. Kolika je primena nauke u poljoprivredi važna to vidimo iz rada instituta o kojima sam govorio. Kako sam i sam član jednog instituta, pomenuo bih i značaj Instituta za primenu nauke u poljoprivredi, Institut za voćarstvo u Čačku, Institut za agroekonomiju, Institut za ekonomiku poljoprivrede, Institut za šumarstvo, čiji su rezultati rada vidljivi i dragoceni. Iskoristio bih priliku da skrenem pažnju i na Institut za krompir, koji je postojao u Guči do 2010. godine, i proizvodio domaće sorte semena krompira koji su bili među najboljim evropskim sortama. Bilo bi dobro da se rad ovog Instituta obnovi i unapredi, jer se kod ove povrtarske kulture čiji smo veliki proizvođač sada sve više koriste uvozne sorte semena. U kontekstu različitih informacija koje dobijamo iz medija o uvozu krompira, čak i pomfrita, smatram da treba kao država da stimulišemo, pa i zaštitimo domaću proizvodnju, ali i da edukujemo naše proizvođače i usmeravamo vidove poljoprivredne proizvodnje. Naša podsticajna politika u primarnoj poljoprivrednoj proizvodnji i dalje treba da bude usmerena na male i srednje proizvođače, a velike proizvođače treba stimulisati da grade prerađivačke kapacitete kako ne bismo prodavali samo sirove proizvode već ih prerađivali. Tako se rad naših proizvođača više isplati i stimulativnije je. Jasno je da se na međunarodno tržište, koje je veoma zahtevno, najpre izlazi proizvodnjom sirovina, odnosno sirovog voća, povrća, žitarica, ali mi moramo da državnim podsticajima stimulišemo i razvoj prehrambene industrije i za tu namenu se možda više mogu koristiti i pretpristupni fondovi EU. Srbija ima više međunarodnih sporazuma u oblasti trgovine i poljoprivrede, a oni treba da budu prostor za izvoz poljoprivrednih proizvoda i hrane u celini. Ono što ohrabruje je da postajemo značajni izvoznici na velika i veoma zahtevna svetska tržišta, kao što su tržište EU, Ruske Federacije i Kine, a da bismo obezbedili trajnije prisustvo na svetskom tržištu za naše proizvođače i posrednike je važno da se obezbede tri osnovna kriterijuma poljoprivredne proizvodnje. Ta tri standarda su pre par godina u Ministarstvu poljoprivrede definisana kao 3K srpske poljoprivrede, a to je kvalitet, kvantitet i kontinuitet. Tako će nam u svetu veliki proizvođači i izvoznička tržišta biti otvorenije i sigurnije i tako ćemo najbolje iskoristiti neograničene potencijale naše poljoprivrede. Na kraju, želim da kažem, kao i naša ovlašćena predstavnica, koja je to rekla, da će poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržati potvrđivanje Konvencije o proizvodnji žitarica. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku dr Ljubinku Rakonjcu. Reč ima narodni poslanik dr Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvažene koleginice i kolege, uvaženi gosti, uvaženi ministre, pred nama je izuzetno značajan sporazum za sve građane Republike Srbije, Sporazum između Republike Srbije i države Palestine o podizanju nivoa saradnje na temi bezbednosti. Svakako da je bezbednost pitanje svih pitanja i svakako da treba učiniti sve da učinimo bezbednijom i našu zemlju i naše zemljake koji putuju bilo gde i pozdravljam jedan ovakav sporazum. Još je SFRJ imala odlične odnose sa arapskim svetom, a vi ste na dobrom tonu, imate odličan rezon. Palestina je ne samo za arapski svet, za ceo islamski svet posebno pitanje i posebno mesto, osetljivo mesto i to dobro zna i naš predsednik, koji je pokazao da je veliki prijatelj Arapa, a i Arapi su pokazali da su veliki prijatelji ove države. Pomenuli ste Tursku. Preko hiljadu turskih preduzeća radi u Republici Srbiji. Preko milijardu evra je godišnja razmena i to ide na više. I dobro ste primetili, zaista je Palestina i palestinsko pitanje jako značajno za sve islamske zemlje, a glasnogovornik danas njihov jeste Turska. Ono što želim da kažem jeste da je SFRJ među prvima priznala Palestinu još 1989. godine, a da je i Republika Srbija puno toga učinila za ovu zemlju. Naime, 2011. godine za Palestinu Srbija je glasala za prisustvo Palestine u UNESKO. Takođe, da je Palestina primljena kao država posmatrač u UN i tu je Republika Srbija glasala za, itd, itd. Stoga, želim da podsetim i da zaista insistiram i tražim i zamolim da pokušamo da kao država imamo izbalansiran odnos prema palestinskom pitanju, jer je to, pre svega, u interesu, u našem vitalnom interesu, državnom, u interesu priznavanja međunarodnog prava, na koje se mi toliko pozivamo, jer istom Rezolucijom UN 478, Jerusalim se tretira i danas kao okupirana teritorija i zabranjuje se premeštanje ili otvaranje ambasade u Jerusalimu svim zemljama. Stoga, mislim da Srbija ne treba da žuri, treba da preispita svoju odluku i ako može odloži i izbegne jednu ovakvu odluku. Još jednom kažem, to je naš državni interes i to je nešto za šta mi treba da imamo poseban senzibilitet i čini mi se da ga imamo. Što se tiče druge tačke, ja sam lekar i hranu tretiram pre svega kao lek. Hrana je lek. Mogu da kažem da genetski potencijal životne sposobnosti, ono što nauka definiše kao maksimalnu dužinu koja nam je u genotipu života zapisana, iznosi 120, 150 godina. Međutim, nekvalitetnom ishranom, lošom hranom, nezdravom hranom, nezdravom okolinom oko nas, nezdravim životom, mi tu dužinu života smanjujemo. Mislim da Srbija može da se pohvali zaista da poboljšava proizvodnju poljoprivrednu, ostvarivanje na parcelama, da imamo izuzetno velike prinose, koji prevazilaze naše potrebe, oko 1,5 miliona smo čuli da proizvodimo žitarica, odnosno pšenice, a da izvozimo oko 700 hiljada i to je nešto što zaista treba pohvaliti. Zbog toga ćemo mi i ovaj sporazum zdušno podržati u danu za glasanje.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Adrijana Pupovac. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni građani, na dnevnom redu je Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama, koji je podnela Vlada, i koji čini sastavni deo Međunarodnog sporazuma o žitaricama iz 1995. godine. Predloženi zakon za krajnji cilj ima unapređenje međunarodne saradnje u svim aspektima trgovine žitaricama, promovisanje širenja međunarodne trgovine žitaricama uključujući uklanjanje prepreka u trgovini nepoštenih i diskriminatorskih praksi sa kojima su naši poljoprivrednici u prethodnim periodima bili suočavani, ali i pružanje najvećeg mogućeg doprinosa stabilnosti međunarodne trgovine žitaricama, poboljšanje svetske sigurnosti hrane i doprinos razvoju zemalja čije privrede su u velikoj meri zavisne od komercijalne prodaje žitarica. Članice su u obavezi da dostavljaju informacije, izveštaje i evidencije savetu i izvršnom odboru u vezi sa ponudom i tražnjom žitarica, količinom, trenutno preovlađujućim troškovima transporta žitarica i na taj način upravo je razrađen mehanizam zaštite učesnika članica tj. potpisnica Konvencije. Koliko su poljoprivrednici i poljoprivredni proizvodi važni za Republiku Srbiju govori i podatak da oko 70% ukupne teritorije Srbije čini poljoprivredno zemljište, da ukupno ima 1.305.426 poljoprivrednika koji čine 17,3% ukupne populacije. Jedan od njih je i moj otac, major u penziji, koji se vratio na selo, na svoje ognjište i posvetio poljoprivredi. Moram vam reći i to da me kao narodnog poslanika nije sramota što pomažem na selu i što su mi u vreme sezone ruke žuljevite i umazane od rada, kao ni mog kolegu dr Darka Laketića, moju dragu koleginicu Anu Čarapić, ni uvaženog poslanika Marijana Rističevića. Naprotiv. Upravo se i kao narodni poslanici ponosimo takvim radom. I nije samo rudarski hleb mojih Borana i Majdanpečana hleb sa devet kora. Istu tu težinu ima upravo i hleb poljoprivrednika. Svi oni imaju zajedničku karakteristiku, a to je da su čestiti, pošteni i vredni ljudi. Znate, u današnje vreme pojedini predstavnici opozicije, kada hoće čoveka da pohvale, kažu da je uspešan, obrazovan i imućan čovek, dok članovi SNS za takvog čoveka izgovaraju samo jednu reč – domaćin. Upravo zahvaljujući ministru poljoprivrede Nedimoviću i rezultatima našeg predsednika, koji govore ne samo o sazrevanju demokratije u Srbiji, već i o spoju tradicionalnog i modernog, u danu za glasanje, zajedno sa svojim kolegama iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić, za ono što je nama najsvetije, za našu decu, podržaću Predlog zakona o Konvenciji. Naravno, čestitam i hrabrom ministru Aleksandru Vulinu na dosadašnjim rezultatima. Na osnovu svega iznetog, za kraj svog izlaganja u plenumu, poručila bih sledeće – živeo srpski domaćin, živeo naš predsednik Aleksandar Vučić, živela Srbija.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Adrijani Pupovac. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. Izvolite.
Zahvaljujem. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, kolege narodni poslanici, cenjeni ministre sa saradnicima, kada govorimo o bezbednosti naše države i svim njenim aktivnostima po tom pitanju, ne možemo a da se ne vratimo godinu i nešto dana u nazad kada smo u ovom domu u vašem prisustvu, ministre, a na inicijativu predsednika Aleksandra Vučića, usvojili Strategiju nacionalne bezbednosti, kao i Strategiju odbrane. Svi smo svedoci da Republika Srbija svakodnevno pomno prati promene u okruženju i prilagođava svoju bezbednost i odbrambenu politiku tim promenama kako bi na najbolji način štitila i ostvarila svoje nacionalne interese koje smo tada jasno i definisali, pa da se nekih od njih i podsetimo, to su: očuvanje suvereniteta, nezavisnosti i teritorijalne celovitosti Republike Srbije, očuvanje unutrašnje stabilnosti i bezbednosti Republike Srbije i njenih građana, očuvanje postojanja i zaštite srpskog naroda gde god on da živi. Nikada država Srbija do te 2019. godine nije rekla da je njen nacionalni interes očuvanje života Srba bez obzira gde oni žive i nikada nije rečeno da je Republika Srpska, njena bezbednost i očuvanje prioritet spoljne politike Republike Srbije. Država Srbija je na ovaj način veoma jasno formulisala i svima saopštila šta je njen nacionalni interes i koje su osnovne vrednosti koje ćemo braniti. Ono što nikada ne smemo zaboraviti jeste činjenica da se niko pre nas nije setio da to definiše. Strategijom nacionalne bezbednosti mi smo jasno definisali osnovne izazove, rizike i pretnje bezbednosti našoj državi. Svima je jako dobro poznato da je glavna politička pretnja Republike Srbije lažna republika Kosovo, neuspeli politički projekat kojim je NATO pakt predvođen SAD pokušao da počasti šiptarske teroriste i narko dilere. Ovo je verovatno prvi put u istoriji ljudske civilizacije da bilo ko u svetu osvedočenim teroristima, zločincima i narko kartelima pokušava da napravi državu. U tom pokušaju pravljenja države poslednje tri-četiri godine pokušavaju da naprave i tzv. vojsku Kosova i da te osvedočene teroriste i zločince naoružaju čak i teškim naoružanjem. Samo zamislite šta možete da dobijete kada jednom narko kartelu udruženom sa paravojnim i terorističkim formacijama date teško naoružanje. Da li to iko normalan na svetu može da zamisli i da razume? Ono što je najsramnije jeste činjenica da na čelo te nazovi vojske dovode osvedočene ratne zločince, ljude koji za svoje zločine nisu odgovarali, ne zato što nisu krivi ili zato što te zločine nisu počinili, već zato što su uspeli da u međuvremenu pobiju sve potencijalne svedoke koji su mogli da svedoče o njihovim groznim zločinima. Ono što je najstrašnije jeste činjenica da ti isti politički sponzori ove narko tvorevine na prostoru južne srpske pokrajine danas ćute na sve glasnije priče o formiranju velike Albanije, tvorevine, koja je, da se podsetimo, izašla iz bolesnih umova nacističkih vođa pred početak Drugog svetskog rata. Nikom čestitijem i normalnijem nije moglo ni da padne na pamet ovako bolesna ideja. Samo, neki su se, izgleda, preračunali, pošto svima u svetu mora biti jasno da Srbija više nije banana država koja će oslobađati osvedočene teroriste i zločince iz zatvora, zato što imaju političku podršku bilo koje svetske sile, a te ćelije, te zatvorske ćelije puniti svojim herojima i ratnim komandantima, braniocima i mučenicima koje je potom sramno isporučivala Haškom tribunalu. Srbija je danas samostalna i suverena država koja poštuje svoje branioce i heroje, a sa teroristima i kriminalcima se obračunava na sve zakonite načine štiteći sve svoje nacionalne interese. Tom prilikom, kada smo usvajali Strategiju nacionalne bezbednosti, kao jednu od glavnih pretnji bezbednosti Srbije definisali smo i organizovani kriminal, pošast protiv koje se već godinama borimo i zlo kome ćemo, ubeđen sam, u što skorije vreme, hajde da kažem tako, stati za vrat. Svedoci smo svih užasa koje su pojedini klanovi, kako sa teritorije Republike Srbije, ali i okolnih zemalja, počinili u nekom prethodnom periodu, i to je stvarno užasno, neljudski, zverski, ravno zločinima šiptarskih terorističkih bandi činjenih tokom devedesetih godina na teritoriji južne srpske pokrajine Kosova i Metohije. Ono što je u ovom trenutku, čini mi se, mnogo važnije, tj. najvažnije, jeste rešenost, pre svega, predsednika Aleksandra Vučića, vas ministre, celokupne Vlade, naravno, prvenstveno MUP-a, BIA, ali i celokupnog društva, rešenost koje uliva sigurnost da će u ovom, da ga tako nazovem, ratu država Srbija odneti pobedu. Mislim da svima mora biti jasno da koliko god pojedinci mislili da su jaki i organizovani, da svakom onom ko pređe na drugu stranu zakona i ko proba da ugrozi sigurnost i bezbednost države Srbije i njenih građana mora biti jasno da će dobiti odlučan odgovor države, da će biti sprečen u izvršavanju svojih namera, jer Srbija je danas uređena, stabilna i nadasve jaka država koja je spremna da istog trenutka odgovori na svaki bezbednosni izazov i da se izbori sa svakom pretnjom koliko god ona velika bila. Srbija nikad više nikom neće ćutati, nikome više nikada neće dozvoliti da bezbednost i sigurnost bilo kog njenog građanina ili bilo kog pripadnika srpskog naroda ugrozi, bez obzira gde on živeo i bez obzira koliko god on mislio da je jak i da može to da učini. Cenjeni ministre, na kraju svog obraćanja želim da se zahvalim svim pripadnicima snaga bezbednosti Republike Srbije, vama i, naravno, predsedniku Aleksandru Vučiću na svoj energiji uloženoj u dosadašnju borbi i da svima nama poželim da ovu borbu što pre okončamo i svedemo u neke normalnije tokove, kako bismo se na miru okrenuli našem primarnom cilju - privrednom i finansijskom oporavku i ekonomskom razvoju Republike Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Nataša Ljubišić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje. U danu za glasanje poslanička grupa Aleksandar Vučić - Za našu decu podržaće ovaj predlog zakona iz razloga što ovaj sporazum treba da doprinese jačanju veza između naše dve države, odnosno sa ciljem ostvarivanja saradnje dva ministarstva u segmentu bezbednosne saradnje, doprineće bržem i boljem protoku informacija, razmeni iskustava i ojačanju policijske saradnje dve države. Republika Srbija i Država Palestina imaju dobre dugogodišnje i prijateljske veze. To smo dokazali na političkom planu. Veoma smo zahvalni Palestini što nam je ukazala to poverenje i na njenom poštovanju teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije. Želela bih da se osvrnem na dešavanja koja su obeležila prethodne dana i da čestitam pripadnicima MUP-a na svim akcijama koje su sproveli u borbi protiv organizovanog kriminala. Tim akcijama MUP zadalo je snažan udarac mafiji koja je u jednom trenutku pomislila da je snažnija od država. Naša zemlja na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem mnogo puta do sada je pokazala i dokazala da je snažna zemlja u svakom pogledu. To i ovog puta dokazuje ovom borbom protiv organizovanog kriminala. Niko neće i niko ne sme biti zaštićen. Svako ko se ogrešio o zakon mora i treba da odgovara. Svako ko je pomislio da može da ugrožava predsednika, članove njegove porodice, mora za to da odgovara. Pored snažne borbe protiv organizovanog kriminala, mi odvažno vodimo i borbu za investicije koje je naš predsednik pre tri dana predstavio, novi investicioni plan za našu zemlju u narednom periodu. To je između ostalog „Fruškogorski koridor“, obilaznica oko Novog Sada, obilaznica oko Loznice, obilaznica oko Kragujevcu, produžiće se „Dunavska magistrala“, jedan krak ka Negotinu, drugi krak ka Kladovu. Biće završen put Čačak-Požega do Svetog Nikole, kao i most preko Dunava koji se planira ka Vinči. Takođe, Železnica Beograd-Stara Pazova. Dok naše komšije, a bogami i dobar deo EU ni ne pomišljaju na investicije, jedina im je briga kako da najviše doprinesu tome da svojim građanima obezbede vakcine. Naša zemlja se u pogledu vakcina na veoma dobar način bori. Mi smo se do sada izborili za 2.648.000 doza vakcina. Naš predsednik Aleksandar Vučić je pre par dana dočekao 500.000 doza kineske vakcine. Srbija je među prve dve zemlje u Evropi, pa i u EU iako nismo u EU, koja je po broju vakcinisanih građana. Kada niko nije imao vakcine, Srbija je imala. Kada niko nije imao medicinsku opremu, Srbija je nabavljala. Kada niko nije mogao i hteo, kako god hoćete da to nazove, da pomogne komšijama u okruženju, Srbija je i mogla i htela. Srbija je, ne zaboravite, uputila avion Italiji kada joj je bilo najteže sa medicinskom opremom. Takođe, Srbija je pomogla i zemljama u okruženju, pa sve do poslednjih dešavanja kada je Srbija uputila vakcine i Severnoj Makedoniji i BiH i Crnoj Gori i Republici Srpskoj. Još jednom je srpski narod opravdao natpis na zgradi Međunarodnog Crvenog krsta u Ženevi: „Budi human kao što je bila humana Srbija 1885. godine“. Pored borbe za zdravlje i očuvanje života naših građana Aleksandar Vučić se, kao što sam rekla, podjednako bori i za nove investicije, nova radna mesta, nove infrastrukturne projekte. Da bi naša zemlja nastavila putem prosperiteta i napretka neophodno da ovu borbu protiv organizovanog kriminala na najefikasniji način privedemo kraju, da svako ko je pomislio da može, a kamo li to učinio, da može da preti predsedniku države, članovima njegove porodice, da ih prisluškuje, da šuruje sa kriminalcima, a da pri tom prođe nekažnjeno, mora da odgovara. Iz ovog rata država će izaći kao pobednik jer je to jedini put kojim Srbija treba da ide. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Nataši Ljubišić. Reč ima narodni poslanik Boris Bursać. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama se danas nalazi set vrlo bitnih i konstruktivnih predloga zakona, a ja bih se lično osvrnuo upravo na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje. Pre svega, osećam potrebu i dužnost da se zahvalim državi Palestini na principijelnom stavu o ne priznavanju jednostrane proglašene nezavisnosti Kosova. Isto tako, još jednom veliko hvala Palestini na protivljenju ulasku lažne države „Kosovo“ u pojedine međunarodne organizacije. Ovakvim stavovima Palestina je pokazala da poštuje suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije, da je odgovoran i pouzdan partner, samim tim želja za unapređenjem bilateralnih odnosa između Srbije i Palestine sasvim je opravdana. Nesporno je da postoji tradicionalno prijateljstvo i da imamo veoma dobre odnose sa Palestinom, s toga je Srbija kao odgovorna država odlučila da radi na jačanju saradnje sa Palestinom u raznim formama i različitim oblastima. Konstantan i neumoran rad na jačanju i razvijanju odnosa naše dve države, reflektuje pravo prijateljstvo koje postoji između Srbije i Palestine i kao rezultat ovakve odgovorne politike i ovakvih prijateljskih odnosa nastao je upravo ovaj sporazum. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje ima jasan cilj, a to je unapređenje saradnje pre svega u oblasti borbe protiv kriminala. Da budemo precizniji, ovim sporazumom ove strane se obavezuju na saradnju u borbi protiv kriminala i to u svim njegovim oblicima, sa posebnim akcentom na terorizam i finansiranje terorizma, organizovani kriminal, nezakonitu trgovinu oružjem i opasnim materijama, trgovinu ljudima, krijumčarenje, krivična dela protiv intelektualne svojine, visokotehnološki kriminal, civilna odbrana i spasavanje, falsifikovanje, posedovanje i upotreba falsifikovanih isprava i novca i nezakonita trgovina narkoticima i psihotropnim supstancama. Takođe, Sporazumom je predviđena oblast civilne odbrane i spasavanje, kao i drugi oblici saradnje o kojima se strane dogovore. Trgovina ljudima, trgovina narkoticima, trgovina oružjem smatraju se najvećim i najprofitabilnijim globalnim kriminalnim aktivnostima. Terorizam koji je takođe predmet ovog sporazuma ima globalan transnacionalni karakter. Dakle, ne postoji ni jedna zemlja na svetu, bez obzira na stepen njene vojne ili ekonomske razvijenosti, koja je imuna na terorizam, kao i prethodno pomenute kriminalne delatnosti. S toga, sklapanje ovakvih sporazuma nije samo preka potreba, već i obaveza svih nas, jer cilj opravdava sredstvo, a cilj je bezbednost Srbije i njenih građana. Zato ja lično, a nadam se i moje kolege, podržavamo i glasaćemo za ovaj, kao i ostale predloge, u nadi da će oni biti oslonac u borbi za jaku i bezbednu Srbiju. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Sledeća je narodna poslanica Ljiljana Malušić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala, predsedniče Narodne skupštine. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo poslanici, ja ću danas govoriti o Zakonu o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje. Pre svega, moram da izrazim zadovoljstvo i vama da čestitam, ministre, kao i BIA, za izvanredno odrađenu akciju kad ste pohapsili ovu zversku kriminalnu grupu, mislim na Belivuka i Miljkovića. Zahvaljujući ovoj brzoj akciji, danas je naš predsednik živ. Neću da prejudiciram stvari, ali ako neko nađe arsenal onolikog oružja i snajpera, sigurno je da nije krenuo u lov na jelene, nego da ubije nekog ko je mnogo važan. Ne ide se ni u reketiranje snajperom, nego se ide drugačije. Meni samo nije jasno u životu šta to ljude čini srećnim? Da li je moguće toliko da je to novac, enormna količina novca, 150 kuća ili je to porodica, sreća, unutrašnji sklad, mir? Nije dobro. Ovo je Srbija, zemlja uvek poznata po ljubavi, empatiji. Otkud odjednom toliko mržnje? Da li je naručeno ili nije, o tome će odlučiti neko na drugim instancama. Ja bih se pozvala na mog vladiku Velimirovića koji je rekao: „O Bože, daj Bože da se Srbi obože, a kad se obože onda će i da se slože i da se umnože.“ Mislim da je to poenta priče - ljubav, a ne otkidanje glava, ubistva, silovanje dece i ostalo. Nadam se da će se kriminalu doći na kraj, a jedan od ciljeva Vlade Republike Srbije, pre svega Srpske napredne stranke, upravo je borba protiv kriminala i korupcije, kao i dobra spoljna politika. O kriminalu i korupciji pričamo svaki dan i ja sam sigurna da ćete vi, udruženi sa ostalim instancama, da odradite dobre stvari za Srbiju, jer svaki građanin Republike Srbije mora biti zaštićen od ovakvih kao što su ove kriminalne grupe. Što se spoljne politike tiče, zahvaljujući harizmi predsednika Republike gospodina Vučića, kao i Vladi Republike Srbije, mi danas imamo veliki kredibilitet u svetu, vrlo smo respektabilna zemlja, što se može videti na različite načine. Pre svega, sklapamo silne sporazume, što znači da stvaramo dobre bilateralne odnose, što je i najvažnije za spoljnu politiku, a zatim stvaramo prijateljstva. Da nije bilo velikog poštovanja, prijateljstva, ali i partnerstva sa Narodnom Republikom Kinom, mi danas u Srbiji ne bi imali milion i po samo kineskih vakcina. Zatim, tu su, takođe, i ruske vakcine, ali Fajzer i AstraZeneka. Mi smo u ovom momentu vakcinisali… Pravim male digresije, prosto želim da kažem, moram da se osvrnem na Vladu, na taj požrtvovan rad, na predsednika, na lekare. Prosto moram. Lako ću o sporazumu. Dakle, danas imamo vakcinisanih preko dva miliona i 350 hiljada ljudi, što je odlično, a revakcinisanih 695 hiljada ljudi. Ja molim sve građane Republike Srbije, nije obaveza, ali je jako dobro da se primi vakcina i da definitivno ovu pošast, koja se zove Kovid-19, iskrenimo iz naših domova. Valjda je već svima dosta. Još jedan apel mladim ljudima. Bila sam mlada, razuzdana, znam šta znači mladost, ali nemojte praviti žurke. Izdržite još mesec, dva dana. Dajte, budimo odgovorni, zbog samih sebe, zbog onih punih bolnica, jer više nema mesta u Beogradu, ide se dalje po Srbiji zbog lekara koji danonoćno već godinu i dva meseca rade. Ljudi, neće imati ko da nas leči. To je poenta. Hajde da budemo organizovani, normalni. Biće prilike za žurke, biće prilike za slavlja. I ja sam propustila mnogo štošta, ali ću nadoknaditi kada prođe ova pošast. Što se sporazuma tiče, zahvaljujući, rekla sam, respektabilnosti i harizmi našeg predsednika, moram spomenuti, naravno, uvek Narodnu Republiku Kinu sa kojom imamo izvanredne odnose, ali takođe i Rusku Federaciju, ali i ostale zemlje. Znači, mi sarađujemo sa Evropom, sa zemljama Brikatus, još Indija, pored Ruske Federacije i Kine, i Brazil, ali i sa nesvrstanima. To, takođe, treba istaći, jer nijedna od tih zemalja nije priznala takozvano nezavisno Kosovo, jer je to izmišljena tvorevina bolesnih umova. Postoji samo jedna jedinstvena Republika Srbija sa dve autonomne pokrajine, a to su AP Vojvodina i AP Kosovo. Zahvaljujući opet respektu, respektabilnosti, naravno, tu je gospodin Dačić koji je u tom vreme radio spoljnu politiku i gospodina Vučića, 16 zemalja je povuklo priznanje takozvanog nezavisnog Kosova, te izmišljene tvorevine i o njoj više neću. Što se tiče gospodina Vučića, on je prvi u regionu napravio i sporazum između Severne Makedonije, Republike Srbije i Albanije o Malom Šengenu, što je od izuzetne važnosti za našu privredu. Ko god dođe da ulaže, ulagaće mnogo više u region nego u separatne državice. Šta to znači? Pa, boljitak privrede, onda protok ljudi, kapitala, robe, prepoznavanje kvalifikacija. Apsolutno boljitak i mir u regionu. Kako radi Vlada Republike Srbije i njen predsednik, možda najbolje govori humanitarni gest, odnosno jedan od načina da se pokaže koliko mi želimo da budemo u dobrim odnosima sa našim susedima, jeste i dodela vakcina, odnosno određena doza je data Severnoj Makedoniji, ali i Bosni i Hercegovini, Republici Srpskoj i Crnoj Gori. Tako se radi. To se zove visok stepen empatije. Mislim da svaki normalan čovek u Srbiji smatra isto. Što se tiče ovog sporazuma sa Palestinom, svaka čast Palestini, toliko namučenoj. Naravno da ona priznaje integritet i suverenitet Republike Srbije. Sama je dobila nezavisnost 1988. godine. To je što se tiče ovog sporazuma. Naime, radi se o poboljšanju odnosa. Pre svega, stvaramo prijatelja, a samim tim želimo da se kriminal u obe zemlje na neki način iskoreni. Naročito se tu radi o terorizmu, odnosno finansiranju terorizma. Takođe, želimo da sprečimo da se na jednoj od teritorija ne desi priprema za bilo kakvu vrstu terorizma ili bilo čega. Takođe, želimo da sprečimo svaku vrstu trgovine ljudima, krijumčarenja, ali i opojnih droga i ostalog. Naravno da je vrlo važna zaštita podataka o ličnosti. Svaka zemlja se, naravno, donoseći zakone o zaštiti podataka o ličnosti, prema tome i ophodi prema ljudima o kojima je reč. Nikako se ne sme dati trećoj strani informacija dok se te dve strane ne dogovore na koji način se vrši razmena informacija, naravno, diplomatskim putem, ali tu je i policija, dolazi se na teren, ljudi iz Republike Srbije idu u Palestinu, njihovi ljudi dolaze ovde, razmenjuju se mišljenja naučnika, tako da sam sigurna da će još jedan sporazum biti izuzetno važan za obe zemlje, kako za Republiku Srbiju tako i za državu Palestinu, i ja ću sa zadovoljstvom u danu za glasanje glasati za sve ove predloge. Zahvaljujem.
Hvala. Narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, već sam rekao da ću podržati ovaj zakon, ali da mi sa žitarica i sirovina treba da se trudimo da proizvedemo što bolji prehrambeni proizvod. Komunizam nije bio moj poredak, to je opšte poznato, ali je u odnosu na dane koji su iza nas, u poslednjih 10 godina, imao bolju poljoprivrednu politiku. Možda je ona zasnovana na dogovornoj ekonomiji, ali je poljoprivreda u to vreme imala sve, ne od njive do trpeze, već od nauke do trpeze. Imali ste naučne institute koji su se bavili voćarstvom, ratarstvom, stočarstvom, imali ste proizvodnju sadnog semenskog materijala, imali ste proizvodnju sortnih smena, sadnog materijala, imali ste proizvodnju mineralnih đubriva, imali ste proizvodnju preparata, imali ste proizvodnju mehanizacije, priključnih uređaja. Radio sam pet godina u IMT-u, prodavali smo 40 i nešto hiljada traktora godišnje. Ljudi su čekali u red, bez obzira što je proizvodnja bila visoka, ljudi su čekali u redu da kupe traktor i da kupe priključnu mehanizaciju. Imali smo prerađivačke kapacitete, pre toga imali smo kombajne, imali smo čime da skinemo useve, imali smo berače. Imali smo prerađivačke kapacitete, od proizvodnje keksa, od prerade u šećer, ulje, biljne masti, itd. Prerada određenih žitarica kao suncokreta, soje, pšenice proizvodnja brašna i ulja, proizvodnja biljnih masti, to je ono što obuhvataju ove žitarice. Pored toga imali smo proizvodnju šećerne repe i šećera, šećer, biljne masti, ulje, brašno. To je originalna podloga za razvoj konditorske industrije. To je onaj proizvod koji danas fali Srbiji da bi kompletirala, imala gotov, dobar prehrambeni proizvod i time osvaja, pre svega regionalno tržište, a boga mi, i evropska i tržište Rusije i Belorusije. Danas teško možete da nađete poljoprivredu politiku od nauke do trpeze. Falilo je u ono vreme samo da se zbog tržišne ekonomije izvrši pažljiva privatizacija. Međutim, izvršena je grabizacija, tako što je svako ugrabio po jedan deo, neko je uzeo preradu, neko uzeo proizvodnju pesticida, neko uzeo proizvodnju šećera, za tri evra puta tri šećerane. Neko je uzeo kombinate, onda se pojavio Šarić, pa je i on bio neki poljoprivredni faktor, uglavnom jedinstveni neki sistem koji je postojao, razoren je i teško je to sklopiti za nekoliko godina. Nadam se da ćemo to učiniti, pre svega zbog toga što ko želi da jede ukusan hleb mora prvo da poseje pšenicu, ko želi da jede ukusnu voćku mora da zasadi drvo. Ovi pre nas nisu sadili, nisu sejali, oni su samo želi. Oni su mislili i njihova poljoprivredna politika se svodila na to – posadiš čvarak, pa čekaš da niknu šunke. To vreme je iza nas. Verujem da sa pažljivijom poljoprivrednom politikom možemo domoći jednog dobrog, odnosno više dobrih prehrambenih proizvoda da podignemo prehrambenu industriju i mislim da uz pomoć većih subvencija mi to možemo učiniti i moramo pažljivo čuvati pre svega regionalna tržišta oko nas zbog transportnih troškova niskih i pokušavati uporno da nastupamo na tržištima EU i na tržištima Rusije i Belorusije. Hvala.
Hvala. Reč ima Ana Beloica. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, poštovani građani Srbije, pred nama je danas Konvencija o trgovini žitaricama koja za našu zemlju ima izuzetno veliku ulogu i značaj. Iz tog razloga apelujem na cenjene kolege narodne poslanike da je kao takvu prihvate u danu za glasanje. Srbija je tradicionalna zemlja koja se pretežno bavi poljoprivredom i zato svaki korak, svaki novi pomak u oblasti poljoprivrede za Srbiju je od fundamentalne važnosti. Konvencija treba da obezbedi realizaciju četiri osnovna cilja. Pre svega, ona treba da obezbedi međunarodnu saradnju u oblasti trgovine žitaricama, što se zaista pokazalo veoma značajnim, pogotovo kada govorimo o periodu krize. Drugi cilj koji treba da obezbedi jeste svakako ta slobodna trgovina u oblasti, kada govorimo o trgovini žitaricama, što je posebno značajno kada govorimo o zemljama u razvoju kakva je između ostalog i naša zemlja. Treći cilj je pre svega da obezbedi tu stabilnost, odnosno sigurnost na tržištu žitarica i naravno, kao četvrti cilj da obezbedi stvaranje foruma gde se razmenjuju osnovne informacije u ovoj oblasti. Koliko je važna stabilnost, odnosno sigurnost na tržištu hrane generalno, najbolje možemo da vidimo na primeru pandemije izazvane korona virusom. Naime, imali ste situaciju da su se najrazvijenije zemlje sveta suočavale sa nestašicom osnovnih životnih namirnica. Imali ste situaciju da su građani panično kupovali određene proizvode i na taj način stvarali zalihe i zapravo one ljude koji to nisu činili, ostavljali bez osnovnih životnih namirnica. Srbija je zaista i na ovom polju pokazala koliko je efikasna, koliko je visprena, tako da smo čak i u onim situacijama kada smo ostajali bez pojedinih namirnica, setite se alkohola, mi smo uspeli da organizujemo sirovine, da ih obezbedimo i samostalno organizujemo proizvodnju i obezbedimo za naše građane te osnovne životne namirnice. Naravno, zbog dobrog menadžmenta krize mi smo dobili pohvale od široke međunarodne zajednice od najznačajnijih institucija i kada govorimo o oblasti finansija i kada govorimo o oblasti zdravstva. Kao rezultat toga imate situaciju da je Srbija danas zemlja koja je na petom mestu u svetu po broju vakcinisanih ljudi, da smo za naše građane obezbedili čak četiri vrste vakcina, što je složićete se sa mnom, u ovom momentu zaista luksuz. Na taj način smo pokazali da zaista vodimo računa o životu i zdravlju naših građana i da nam je to uvek i svaki put na prvom mestu. Naravno, mi smo u ovim kriznim momentima pokazali koliko smo solidarni, tako da smo određenim zemljama u regionu koje za svoje građane nisu mogle da obezbede vakcine, mi smo im ustupili određenu dozu vakcina i na taj način pokazali šta za Srbiju znači prijateljstvo, šta za Srbiju znači građenje dobrosusedskih odnosa i zašto je upravo Srbija stožer mira i stabilnosti na čitavom Balkanu. Kada govorimo o poljoprivredi, to je grana koja je tokom perioda krize imala veoma veliku ulogu i značaj. Kao što rekoh, Srbija se pretežno bavi poljoprivredom i ono što bih svakako naglasila jeste da je udeo poljoprivrede u ukupnom BDP zaista na veoma visokom nivou. Vlada Republike Srbije i predsednik Republike su prepoznali važnost poljoprivrede za našu zemlju i upravo iz tog razloga čini mi se da danas ulažemo u oblast poljoprivrede mnogo više nego decenijama i decenijama unazad. Podsetiću vas da smo u Rači nedavno otvorili pogon za prikupljanje, preradu i plasman meda, gde su se poljoprivredni proizvođači udružili i na taj način obezbedili sebi bolju poziciju na tržištu i, naravno, višu cenu za izvoz svog proizvoda. Premijerka Ana Brnabić je posetila ovaj pogon i pokazala da je to zaista primer dobre prakse i da ostali poljoprivredni proizvođači treba da se udružuju i na taj način da poboljšavaju svoju poziciju a tržištu. Ono što bih naglasila jeste da je Vlada Republike Srbije izdvojila značajna sredstva, kada govorimo o subvencijama i pored onih tradicionalnih subvencija svakako bih izdvojila subvencije za mlade poljoprivrednike, gde se poljoprivrednicima starosti do 40 godina daje do 1,5 miliona dinara i na taj način želimo da podstaknemo mlade ljude da ostanu na selu, da upravo tu razvijaju svoje biznise i da na svojim vekovnim ognjištima grade svoje porodice. Međutim, da bi se ulagalo u poljoprivredu, da bi se poljoprivreda razvijala, potrebno je bilo ulagati i u infrastrukturu. Ja kao neko ko dolazi iz unutrašnjosti mogu da posvedočim zaista šta znači izgradnja samo jednog auto-puta za sve građane iz unutrašnjosti Republike Srbije. Unazad nekoliko puta sam već u ovom plenumu govorila o tome da je u Raški izgrađena nova fabrika tekstila. Danas, cenjene kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, mogu da se pohvalim time da smo pre samo nekoliko dana u Raški ugostili najpoznatijeg svetskog modnog dizajnera Filipa Plejna, koji je izrazio želju da upravo u našoj fabrici u Raški šije svoje proizvode. Zato je potrebno bilo ulagati u infrastrukturu. Zato je potrebno graditi auto-puteve. zato je potrebno graditi pruge, jer želimo da privlačimo investitore a da sa druge strane obezbedimo ujednačeni regionalni razvoj za koji se zalaže Vlada Republike Srbije, za koji se zalaže SNS. Iz tog razloga je budžet za 2021. godinu usmeren na izgradnju kapitalnih projekata, tako da ćemo do kraja 2021. godine započeti Fruškogorski koridor, započećemo gradnju obilaznice oko Loznice, oko Kragujevca i imati potpuno izgrađen auto-put Čačak-Požega. Međutim, i za to smo bili kritikovani, i to upravo od onih koji su godinama bili na vlasti i koji iza sebe nisu ostavili ništa, koji su godinama sistematski uništavali našu Srbiju, sistematski uništavali privredu i vodili računa samo i isključivo o sebi i svojim džepovima. Danas nam oni koji su se zaduživali po najvišim kamatnim stopama kako bi građanima povećavali plate i penzije, ali samo pred izbore, da bi na izborima ostvarili što bolji rezultat i čije dugove mi i naša deca i dan-danas vraćamo, e upravo oni nam danas govore o tome koliki je nivo javnog duga u Republici Srbiji. Upravo oni koji su uništili ovu privredu i koji su pola miliona ljudi ostavili bez posla tokom svetske ekonomske krize, danas nam govore o tome kako da upravljamo privredom i koje mere ekonomske politike da sprovodimo. Podsetiću vas da je Srbija jedna od retkih zemalja koja se odgovorno ponaša i vodi računa o nivou javnog duga. Gotovo nijedna razvijena zemlja tokom perioda pandemije nije vodila računa o nivou javnog duga. A znate zašto? Zato što je potrebno obezbediti lekove, zato što je potrebno obezbediti vakcine, zato što je potrebno obezbediti adekvatnu zdravstvenu zaštitu za građane. Republika Srbija se odgovorno ponaša tako da mi, kao što rekoh, jedna smo od retkih zemalja koji vodimo računa da nivo javnog duga ne bude veći od nivoa Mastrihta, odnosno 60% ukupnog BDP. I pored toga, mi pronalazimo snage da gradimo i nove puteve, da gradimo i nove pruge i nove bolnice i da za naše građane obezbedimo potpuno besplatnu zdravstvenu zaštitu. Kada su jednom Mešu Selimovića pitali šta je to što je najlepše u životu, on je rekao da je to želja. A mi smo je imali. Mi smo imali želju da realizujemo one visoko postavljene ciljeve definisane onog trenutka kada je SNS došla na vlast, jer smo želeli da budućim generacijama ostavimo nešto po čemu će nas pamtiti. Mi imamo obavezu da se borimo, da budemo uporni, da budemo istrajni i da budućim generacijama, da budućim pokolenjima i našoj deci ostavimo bolju, lepšu i svetliju budućnost, baš onakvu kakvu i zaslužuju. Živela Srbija! Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ilija Matejić. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici i, što je najbitnije, narode Republike Srbije, danas je pred nama tekst Predloga zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama i kao što sam siguran, kao što ste već upoznati, u skladu sa članom 99. Ustava Republike Srbije, na Narodnoj skupštini je da ratifikuje, odnosno potvrdi sve međunarodne sporazume kada je to zakonom propisano. Ukoliko budemo usvojili ovaj sporazum, a ne vidim zašto ne bismo, Srbija će pristupiti Međunarodnom žitarskom savetu, gde ćemo moći da vidimo sve bitne informacije vezano za žitarice, pirinač i uljarice, odnosno sve informacije vezane za uvoz, izvoz i, što je najbitnije, cenu tih proizvoda na globalnom tržištu, što će, naravno, pomoći našim poljoprivrednicima. Ovi koji se bave poljoprivredom ovo znaju bolje od mene, ali videli smo tokom prethodne godine da su naši poljoprivrednici bili izuzetno zadovoljni cenom kukuruza. Svi su se pitali zašto je cena tako visoka i pored veoma visokih prinosa i nije im bilo jasno, a to je zahvaljujući dobrom radu naše Vlade. Srbija je potpisala sa Kinom sporazum o izvozu žitarica i upravo zbog toga, to je samo jedan deo zbog kojeg je cena bila toliko visoka. Ne može jedna Srbija da nahrani Kinu koja ima dve milijarde stanovnika. Tu moramo pohvaliti rad ministra Branislava Nedimovića. On je, čini mi se, obišao svako selo u Republici Srbiji, bio je u mom selu, u Crepaji, ali je takođe bio i u ostalim mestima moje opštine kao što su Debeljača, Kovačica, Padina, Idvor, Samoš, Uzdin i Putnikovo, a verujem, poštovani narode, da je bio i u vašem naseljenom mestu. Moramo pohvaliti i našu državu što se brine o našim poljoprivred-nicima. Naime, oni će već krajem ovog meseca dobiti svoje subvencije po hektaru a Republika već subvencioniše kupovinu poljoprivredne mehanizacije u iznosu od 50%. Objasnio bih na prostom srpskom jeziku šta to znači. Ukoliko želite da kupite neki traktor koji košta 30 hiljada evra, Srbija vam plaća 15 hiljada evra, vi u dogovoru sa bankom date učešće u iznosu od 2-3 hiljade evra, za ostalo uzmete kredit i odmah imate novi traktor. Dakle, mi kao država moramo brinuti o našim poljoprivrednicima. Naši domaći poljoprivrednici uvek moraju imati prednost u odnosu na strane poljoprivred-nike, jer su oni žila kucavica naše privrede. Mi nemamo kao Rusija naftu i gas da izvozimo. Poljoprivrednici čine našu državu živom. Nisam se samo javio danas da pričam o ovom sporazumu. Javio sam se i da pričam o jednoj pojavi koja me izuzetno iritira u Srbiji, a to su lažne vesti. Setimo se samo kada smo sklapali „mini Šengen“ kako su se pojavile vesti da će uvozom poljoprivrednih proizvoda iz Albanije i Makedonije pasti cena našim poljoprivrednim proizvođačima. I videli smo da to nije bilo istina. A što se tiče lažnih vesti, kada sam ih već pomenuo, nakon prethodne nedelje mene, kao narodnog poslanika koji je prvi put u Narodnoj skupštini, verujem da ne može ništa da iznenadi, jer prisetimo se samo, Stranka slobode i pravde je prethodne nedelje optužila mog starijeg kolegu Nebojšu Bakareca i predsednika Narodne skupštine kako pozivaju na nečije ubistvo. Poštovani kolega, ja verujem da vam nije bilo lako da slušate takve laži o sebi. Oni su to toliko izvukli iz konteksta da ja prosto nemam reči, ali nisu rekli ništa o vama. Više su rekli time o sebi i to je ono o čemu sam pričao pri svom prvom izlaganju pred Narodnom skupštinom, kakvu poruku šalju oni drugim mladim ljudima koji treba da se bave politikom. Srbiji su potrebni i mladi lekari, i mladi advokati, i mladi poljoprivrednici, ali i mladi političari, za našu budućnost. Šalju jasnu poruku. I kada mlad čovek tako nešto vidi, bežaće od politike kao đavo od krsta, što se kaže kod nas. I ko se onda bavi politikom? Isti ljudi koji su tu već 30 godina. I kakvu budućnost onda naša zemlja može da ima? I da se razumemo, ovo je moje mišljenje za sve medije, bez obzira da li više vole vlast ili više vole opoziciju. I vlast i opozicija u Srbiji se moraju boriti za glas građana na izborima delima i idejama, a ne ovakvim lažima, dakle, delima i idejama. Ali, uostalom, po tome se vidi jasna razlika između nas i njih. Srpska napredna stranka mora da bude avangarda u odnosu na sve ostale političke stranke koje su bile na vlasti u Republici Srbiji. To i pokazujemo. I ne samo to, vidim da već pozivaju i na neke nerede i ulicu, ukoliko pregovori ne uspeju, odnosno ukoliko ne pobede na izborima. Kao mlad čovek, ne bih podržao nijednu stranku koja me poziva da dođem ovde i da rušim i palim Narodnu skupštinu. Ovo nije moja Narodna skupština, ovo je Narodna skupština Republike Srbije. Da li treba, ministre, da dođem i da gađam policajce kamenjem, da im lomim noge i da sutra očekujem da me ti policajci štite od nečega? Kao mlad čovek, želim kulturnu i uređenu državu, želim da se borimo za naše poljoprivrednike, za naše lekare, za naše vojnike, za čitav naš narod i da delima pokažemo da su interesi naše države iznad naših ličnih interesa. Živela Srbija!
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije. Pred nama se nalaze danas dva predloga zakona, i to jedan je Zakon o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama iz 1995. godine, a drugi zakon je o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje. Ono što je zajednički imenitelj oba ova predloga zakona, to je bezbednost. Bezbednost je Srpskoj naprednoj stranci negde među najvišim prioritetima. U prvom zakonu bezbednost se odnosi na bezbednost hrane, a znamo da zemlje koje budu raspolagale dovoljnom količinom hrane i zdrave pijaće vode biće u bliskoj budućnosti jedne od najbezbednijih i najsigurnijih zemalja. Drugi zakon odnosi se na saradnju u oblasti bezbednosti države od organizovanog kriminala, od korupcije, od terorizma, od krijumčarenja, od trgovine ljudima, od falsifikovanja putnih isprava, novca, od svih onih kriminalnih radnji koje predstavljaju kancer ne samo u Republici Srbiji, nego u čitavom svetu. Zato protiv tog kancera koji se zove kriminalno postupanje sve države sveta preduzimaju aktivnosti i mere, kako bi na jedan sistematičan i sinhronizovan način povezale se i stale na put organizovanom kriminalu, terorizmu, pljački, krijumčarenju i svim drugim kriminalnim pojavama iza kojih naravno stoji nelegalno stečen novac, odnosno prljav novac. Ono što takođe želim da kažem, da je država u zadnje vreme pokazala da je jedan od njenih glavnih ciljeva borba protiv organizovanog kriminala, odnosno protiv mafije. To su bezbednosne snage Republike Srbije, Ministarstvo unutrašnjih poslova i Bezbednosno informativna agencija i te kako pokazale u jednoj sinhronizovanoj i perfektno izvedenoj akciji, kada su u istom momentu na više različitih lokacija uhapsile i stavile iza rešetaka jednu od najmonstruoznijih, najmračnijih, najkriminogenijih mafijaških grupa Belivuk-Miljković. Na ovaj način država je jasno poslala poruku da ne postoje zaštićeni i da će primenjivati sva zakonom predviđena sredstva kako bi se monstrumi našli iza rešetaka. Takođe moram da kažem da se bezbednosne snage Ministarstva unutrašnjih poslova i Bezbednosno informativna agencija došle do 1.572 prisluškivana razgovora predsednika Republike Aleksandra Vučića. Zašto je neko prisluškivao najboljeg među nama? Zašto je neko prisluškivao najboljeg državnika i najvećeg patriotu u novijoj srpskoj istoriji? Zašto je neko i koji su razlozi prisluškivanja onog koji danonoćno radi da Srbiji i građanima Srbije bude bolje? Na to pitanje svakako će odgovor dati nadležni pravosudni organi i mi se zalažemo iz poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – Za našu decu“ da taj odgovor pravosudnih organa, od tužilaštva, naravno, stigne na vreme. Ono što takođe moram da naglasim je da je predsednik Republike Aleksandar Vučić imao više razgovora sa ambasadorom Palestine upravo radi produbljivanja naših prijateljskih odnosa, koji jesu i duboki i duži niz godina, više decenija unazad sežu. Palestina je jedna od zemalja koja poštuje teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije, koja nije priznala lažnu državu Kosovo i naravno sprečila je i učlanjenje lažne države Kosovo u međunarodne organizacije. Predsednik Republike zajedno sa ambasadorom razgovaraju i o formiranju mešovite grupe komiteta, kako bi se svi potpisani sporazumi realizovali do detalja i tančina. Takođe, predsednik Republike Aleksandar Vučić razgovarao je i o povećanju broja studenata iz Palestine koji studiraju u našoj zemlji jer znamo da je u prošlosti ne tako mali broj studenata iz Palestine dolazio po znanje i akademska zvanja upravo na Beogradski univerzitet. Kada je u pitanju Konvencija o trgovini žitaricama iz 1995. godine, moram da kažem da je poljoprivreda, kao vrlo važna privredna grana, danas u znatno boljem položaju nego što je bila nekada, da je poljoprivreda pokazala svu svoju vitalnost u vreme pandemije Kovida-19, da je u vreme pandemije Kovida-19 prvi put posle 40 godina izvezena naša pšenica u Egipat, da je upravo u tom periodu i pored pandemije naša jabuka našla tržište na prostoru Indije, koja ima preko milijardu stanovnika. Moram da kažem da se u to vreme pandemije Vlada Republike Srbije brzo snašla, da smo počeli da proizvodimo kvasac, koji se inače u Srbiji nije proizvodio, da smo počeli da proizvodimo alkohol i naravno uvedena je i elektronska pijaca, što je i te kako imalo velikog značaja za male poljoprivredne proizvođače koji nisu mogli odlaziti na pijacu, već su preko platforme „Elektronska pijaca“ mogli da prodaju svoje proizvode i da ni na koji način ne budu oštećeni. Za razliku od žutog tajkunskog preduzeća do 2012. godine, oličena je u liku i delu, Dragana Đilasa, Jeremića, Tadića i čitave te žute pljačkaške hobotnice koji su prodavali poljoprivredne kombinate u bescenje, koji su samo na teritoriji Vojvodine 300.000 hektara plodne zemlje prodali za 50 miliona evra, inače, danas je vrednost te zemlje 75 puta veća, danas je vrednost te zemlje po hektaru između 10 i 15 hiljada evra, za razliku od onih koji su opljačkali „Agrobanku“ uzimajući iz „Agrobanke“, kredite za svoje tajkune na kojima su i donosili zakone i naravno te kredite ne vraćajući, oni su „Agrobanku“ opljačkali za 84 miliona evra. Naravno, žuto tajkunsko preduzeće nije napravilo štetu državi Srbiji i u poljoprivredi samo na tom mestu, oni su napravili štetu što smo morali svim onim deviznim štedišama koji su imali uložen novac u „Agrobanci“, naravno da njihov uloženi novac nadoknadimo. Za razliku od njih danas Srbija ima plan, Srbija 2025, u kome je predviđeno dodatnih 300 miliona evra, kao podsticaj poljoprivrednoj proizvodnji i to upravo za sisteme navodnjavanja, za komasaciju, kao i za kupovinu traktora. Srbija svakog dana krupnim koracima korača napred zahvaljujući odgovornoj Vladi Republike Srbije i našem predsedniku Aleksandru Vučiću. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nenad Baroš. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, cenjeni ministre sa saradnikom, dame i gospodo građani Srbije. Svaki vid bilateralnih ili multilateralnih sporazuma iz oblasti bezbednosne saradnje veoma je pozitivna i uvek dobrodošla za podizanje ukupnog nivoa bezbednosti jedne zemlje. Svaka razmena informacija, svaki novi podatak, ali i svako teorijsko, stručno i praktično znanje i iskustvo iz oblasti organizovanog kriminala, terorizma, trgovine ljudima, narkoticima i drugo, može biti samo pozitivno u bezbednosnom smislu. Upravo akcenat u ovom sporazumu, odnosno Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Palestine u oblasti bezbednosne saradnje stavlja se na državne organe Republike Srbije i Palestine, koji po ovom aktu razmenjuju informaciju od zajedničkog interesa, ali i informacije o sredstvima i opremi koja je neophodna za praćenje i za suzbijanje određenih vidova kriminaliteta, a naročito organizovanog kriminala i terorizma. Zašto sam baš istakao ovaj član i zašto njemu dajem posebnu važnost i značaj? Svako ko danas u Republici Srbiji realno pogleda bezbednosnu situaciju izvući će zaključak da je ona, u najmanju ruku, kompleksna i da se upravo znanja i iskustvo, ali sofisticirana oprema drugih zemalja pomogli u razrešavanju monstruoznih dela koja su ovih dana potresla srpsku javnost. Dakle, da nije bilo sporazuma ove vrste i upravo tih znanja sofisticirane opreme nekih drugih naših prijateljskih zemalja možda bismo još tavorili u neznanju i možda bismo bili svedoci još strašnijeg scenarija koji je očigledno bio pripreman i koji bi uticao na kompletnu i Srbiju i na našu budućnost. Očigledno je da je država objavila rat jednoj kriminalnoj organizaciji koja je godinama bila vodeća u srpskom podzemlju i to kao ogranak jedne od dve crnogorske kriminalne grupe koje predstavljaju deo međunarodnog lanca trgovine narkoticima koja je, svi znamo, najisplativija i donosi abnormalne zarade. Ubistva, nestanci, strah, bilo je nešto s čim su se građani suočavali, praktično svakodnevno, ali osim tog našeg individualnog straha kao građana postojala je jedna realna opasnost od znatno goreg scenarija, a to je potpuna destabilizacija zemlje sa ciljem preuzimanja državnog aparata od strane kriminalnih grupa ili pak, dovođenje na vlast određene grupe ljudi uz pomoć kriminalne organizacije koja bi za uzvrat učinila da ta kriminalna organizacija postane, praktično, paravojna formacija bez određenih ograničenja. Jer, kako drugačije objasniti zaplenu, zaista velikog arsenala oružja, gde je većinu činilo oružje, tzv. dugih cevi? Prosto se nameće pitanje šta će toliko oružja jednoj kriminalnoj organizaciji? Zamislite upotrebu tog oružja na nekom masovnom skupu. Ne daj Bože, naravno. Dok bi se dokazalo ko je pucao, da li je to bio neki pomahnitali individualac, pripadnik kriminalne grupe ili neko ispred države, prošlo bi određeno vreme, a to bi dovelo upravo do destabilizacije zemlje, dovelo bi do mešanje stranih sila, eto je i loša medijska slika o Srbiji, eto je i, najverovatnije, i promena vlasti, nove vlasti koja bi toj kriminalnoj grupi omogućila, reko sam već, postupanje mimo bilo kakvih zakona, ali i nove vlasti koja bi udovoljila zahtevima stranih sila, poput pitanja Kosova i Metohije, Republike Srbije, pitanja zaustavljanja našeg daljeg ekonomskog jačanja i širenja naših interesa i našeg uticaja, nabavke naoružanja itd. Opet, kako drugačije objasniti pronalazak nekoliko snajperskih pušaka sa, zaista, najsavremenijom optikom i prigušivačima, pancirnim mecima, kao i takozvano upucavanje, odnosno vežbanje snajperskog gađanja, nego kao nastojanje ili nagoveštaj ka destabilizaciji zemlje. Prosto, kriminalna organizacija je na ovim prostorima svoje međusobne sukobe ne rešavaju upotrebom snajperskim oružjima, nego nekim drugim oružjem. Tako da se onda logično i može izvesti zaključak da je to snajpersko naoružanje, to vežbanje upucavanja, najverovatnije, služilo da se likvidira neka bezbednosno interesantna ili štićena ličnost koja možda nosi pancir, odnosno, najviši državni funkcioneri, što bi opet dovelo, kažem, do destabilizacije zemlje. Kako drugačije objasniti izuzetno sumnjivu povezanost dela državnih organa i državnih funkcionera, kako iz MUP-a, bezbednosnih službi, carine, sportskih udruženja, privrede i tako dalje, sa tom istom kriminalnom grupom i kako objasniti, zaista frapantnu i neverovatno činjenicu, da je najvažnija ličnost Republike Srbije predsednik prisluškivan i praćen i da su snimani dokumentovani njegovi razgovori sa članovima svoje porodice sa najbližim saradnicima, 1572 razgovora predsednika Srbije se dokumentuje. Logično se postavlja pitanje zašto? Sigurno ne da bi ta dokumenta tavorila u fijoci, ili da bi služila za potpalu, nego, prosto, da se stave nekome na uvid. Razlog tog prisluškivanja je najverovatnije je bila želja i nastojanje određenog dela državnih organa da kroz te razgovore pokuša da kriminalizuje samog predsednika, njegovu porodicu, njegove saradnike, ili pak da određeni postupci i govor predsednika ukažu na određene inkriminišuće radnje. Međutim, nisu se nadali da neće pronaći ništa, jer da su pronašli nešto od toga zasigurno bi to odmah sutradan već izašlo na svim tajkunskim medijima. Dakle, iz svega ovoga možemo izvesti zaključak da je krajnji cilj kriminalne organizacije, koja je, Bogu hvala, uz onaj čisti, ponavljam, neukaljani deo MUP-a, BIA, u saradnji sa drugim držanim organima, sklonjen, ali njihov cilj je najverovatnije bio upravljanje državnim aparatom u kojem bi Aleksandar Vučić bio praktično pasivni posmatrač, pritisnut određenim dokazima do kojih se trebalo doći putem prisluškivanja, a da ako ne uspeju da destabilizuju zemlju na taj način, da onda izvrše određenu upotrebu oružja, pretpostavljam na nekom masovnom skupu ili, ne daj Bože, likvidaciju snajperskim oružjem. Ono što smo sada, ministre, započeli ne treba prekidati. Vi ste svesni toga apsolutno da treba ispitati sve pipke te kriminalne hobotnice, pa čak i ako ona zahvati i najviše državne funkcionere i treba videti pozadinu i krajnji cilj svega toga. Zašto su određeni predstavnici države sarađivali sa kriminalnom organizacijom? Zašto je naređeno prisluškivanje i praćenje predsednika Republike? Zašto je neko odbio poligrafsko ispitivanje gde je netačnost poligrafa svega od 5% do 10% naravno u zavisnosti od samog modela poligrafa. I, na kraju, ono što je najvažnije, ko stoji iza svega? Da li je to domaći tajkunski lobi, da li su to strane sile ili je to pak neko njihovo sadejstvo? Dok to konačno ne utvrdimo, borba ne sme stati. Zato je važno i da, pored te unutrašnje borbe, koja je sada veoma dobra, podržimo i svaki vid sporazuma koji će u svom sadržaju imati upravo bezbednosne aspektne i koji će podići nivo bezbednosti naše zemlje. Živela Srbija i živ nam bio Aleksandar Vučić. Hvala.
Gospodin ministar ima reč.
Samo da iskoristim ovu priliku da narodnim poslanicima našeg najvažnijeg tela Narodne skupštine Republike Srbije ponovim nekoliko važnih činjenica, kada je u pitanju prisluškivanje predsednika Aleksandra Vučića i članova njegove porodice. Dakle, predsednik Aleksandar Vučić, njegov brat Andrej, njegov otac Anđelko i njegov sin Danilo, bili su od pojedinih pripadnika MUP-a prisluškivani nezakonito, bez ikakvog sudskog naloga, bez poštovanja pravne procedure i uz iskrivljavanje i kršenje čitavog sistema napravljenog da štiti građane Srbije. Predsednik Vučić i članovi njegove porodice su bili prisluškivani na osnovu onoga što smo mi dokazali. Ne mogu da isključim da je bilo više od toga, ali na ono što smo mi dokazali, 1.572 puta. Znači, 1.572 razgovora bila su snimljena bez zakona, bez odluke suda, bez ikakvog poštovanja pravne procedure i sistema. To mora da brine svakog od nas, to mora da nas čini posebno spremnim da se borimo da se ovo nikada više ne ponovi. Ali, ono što sve nas zajedno može da učini ponosnim je što od tih 1.572 snimljena razgovora, koji su posle preslušani od strane Sektora unutrašnje kontrole MUP, od strane tužilaštva, dakle, od tih 1.572 razgovora nema ni jednog jedinog inkriminušićeg razgovora koji bi mogao da ukaže na bilo koji način da je bilo ko od članova porodice predsednika Vučića i on sam izvršio bilo koje krivično delo. Dakle, 1.572 puta se pokušalo naći nešto protivzakonito i nije se našlo ništa. To treba da nas čini ponosnim, baš kao što treba da nas čini zabrinutim što je do tih 1.572 puta uopšte došlo. Sektor unutrašnje kontrole MUP-a, koji je vodio istragu, je učinio nesumnjivim da je do kršenja zakona došlo, da je bilo pripadnika MUP-a koji su svoju funkciju zloupotrebili. Mi smo sve relevantne podatke dostavili Tužilaštvu za organizovani kriminal, sigurni da smo dokazali kršenje zakona i sada očekujemo, u skladu sa zakonskom procedurom, da Tužilaštvo odredi, odnosno kvalifikuje krivično delo, odredi šta se desilo u pravnom smislu, pravnom tumačenju kada je u pitanju ilegalno prisluškivanje predsednika Vučića i njegove porodice. Ono što mogu da kažem svakom od vas i za šta verujem da imam podršku svakog od vas, ovo se više nikada i nikome ne sme desiti i nikada i nikome ne sme ponoviti. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Nevenka Kostadinova. Najpre po Poslovniku reč ima Milenko Jovanov. Izvolite.
Član 107. Samo jedna stvar, gospodine ministre, koju ste napomenuli, voleo bih samo da podvučete, kada ste već rekli, zbog poslanika i zbog javnosti. U svih tih 1572 razgovora nije bilo slušanja lica bezbednosno interesantnih, a onda upadanja po nalogu suda u te razgovore, jer to je teza koju pojedini ljudi danima provlače, da je predsednik Republike Srbije razgovarao sa bezbednosno interesantnim licima i tako upao u praćenje. Ne, bez odluke suda, mimo svakog zakona, mimo svakog pravila i namerno i vrlo svesno je nezakonito prisluškivan i on i njegova porodica. Pa vas molim još jednom samo to, zbog javnosti i zbog poslanika, da se to dobro podvuče, da se zna kako je i šta je rađeno. Hvala.
Ministar Vulin ima reč.
Dakle, pripadnici Sektora unutrašnje kontrole su dokazali da su ljudi koji su bili stavljeni na mere stavljani zato što se očekivalo da će biti u komunikaciji sa predsednikom Vučićem ili članovima njegove porodice. Dakle, nisu stavljeni na mere ljudi koji su vršili neka krivična dela, pa sada eto, desilo se da sa njima razgovara neko od članova porodice Aleksandra Vučića. Da je tako, ti ljudi bi danas bili uhapšeni, jer ako stavite kriminalca na mere, stavljate ga zato što je kriminalac, zato što vršite neku operativnu obradu nad njim, zato što ga tražite i zato što pokušavate, koristeći određene mere, da dokažete njegove kriminalne radnje. Kada to dokažete, on bude uhapšen, preda se u nadležno tužilaštvo, sudu, sve kako ide. Niko od tih lica nije uhapšen. To znači da nije bilo nikakvih dokaza njihovog kriminalnog ponašanja. To znači da su ti ljudi stavljani na mere ne zato što su se bavili kriminalom, već zato što se pretpostavljalo da mogu da budu lica koja će biti u komunikaciji sa Aleksandrom Vučićem ili članovima njegove porodice. Dakle, stavite meru na tako nekoga, slušate ga, pojavi se predsednik ili neko od članova njegove porodice, razgovara sa tim ljudima i vi na osnovu toga imate pregled njihove međusobne komunikacije. Ponavljam još jednom, niko od tih ljudi nije osuđen, niko od tih ljudi. Ljudi su se stavljali na mere zato što su imali bliskost ili se pretpostavljala njihova bliskost sa nekim od članova porodice predsednika Vučića ili njega samog. Dakle, 1572 nije bilo nikakvog kršenja zakona, baš nikakvog. Govorimo samo o onome što smo mi uspeli da dokažemo. Ne mogu da garantujem da nije bilo više od toga, ja to ne znam, ali manje od toga, jednostavno, nije bilo, ja to znam. To je dopuna. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica Nevenka Kostadinova.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnikom, uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas na dnevnom redu imamo Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama kako bi se putem Međunarodnog žitarskog saveta kao međunarodne organizacije koja okuplja 56 članica pospešila međunarodna saradnja u trgovini žitaricama i pružio doprinos stabilnosti tržišta, kao i unapređenju svetske bezbednosti u oblasti hrane. Time se promoviše transparentnost tržišta hrane i koordinacija aktivnosti politike kao odgovor na sigurnost tržišta. Što se tiče Međunarodne organizacije žitarica možemo izdvojiti četiri glavna cilja ove konvencije: prvo, unapređenje međunarodne saradnje u trgovini žitaricama, posebno žitaricama koje se koriste u ishrani; drugo, promovisanje i širenje trgovine žitaricama obezbeđivanjem slobodnih, tj. najslobodnijih mogućnosti uklanjanjem prepreka i diskriminacija u trgovini a u interesu svih članica, naročito za zemlje u razvoju; doprinos stabilnosti tržišta žitarica uz poboljšanje svetske sigurnosti hrane, naročito za zemlje čije privrede u mnogome zavise od prodaje žitarica i četvrto, razmena informacija i diskusija o razlozima za zabrinutost u vezi trgovine žitaricama. Imajući u vidu da je Srbija zemlja poljoprivrede, zemlja proizvođač i izvoznik hrane i žitarica, ova Konvencija je veoma značajna i za proizvodnju i za trgovinu žitaricama, za strateško planiranje i jačanje konkurentnosti. Ako pogledamo spoljnotrgovinsku razmenu poljoprivredne i prehrambene industrije u 2020. godini u odnosu na 2019. godinu ta razmena je povećana za 5,6 miliona evra ili 10,7% je razmena veća u odnosu na prethodnu godinu. Učešće izvoza hrane u ukupnom robnom izvozu je 21%, a suficit u spoljnotrgovinskoj razmeni poljoprivredno-prehrambenih proizvoda u 2020. godini beleži povećanje od 32,5% u odnosu na prethodnu godinu. Imajući u vidu da smo mi mala poljoprivredna zemlja sa velikim potencijalima, za još veći razvoj poljoprivrede jasno je da je ova Konvencija jako važna za razvoj i unapređenje poljoprivrede kroz unapređenje tržišta žitaricama, kao i kroz pravednu politiku i strateško planiranje. S druge strane, snabdevanje hranom je jedan od najosetljivijih segmenata svetskog tržišta i stabilnost u tom delu je presudno važna. Prema izveštajima UN, gotovo 690 miliona ljudi je gladno, što čini 9% svetske populacije, a najviše gladnih je iz nerazvijenih zemalja Afrike i Azije. I dok jedan deo populacije gladuje na drugoj strani na godišnjem nivou u svetu se baci preko milijardu tona hrane ili oko trećine proizvedene hrane. Najveći deo hrane koji se baci otpada upravo na žitarice. Dakle, one učestvuju sa 25% ili četvrtina od hrane koja se baci otpada na žitarice. Bacanje hrane je dodatni pritisak na osiromašene prirodne resurse. To pokazuje kako svet i dalje nepotrebno troši svoje resurse na proizvodnju hrane i pri tome zagađuje i vodu i vazduh. No, da se vratimo na situaciju u našoj zemlji. Najsvežiji primer poremećaja na tržištu hrane jeste početkom pandemije Kovid-19 kada, na našu sreću, kod nas nije bilo bitnih poremećaja u snabdevanju hranom, upravo zato što je Srbija zemlja proizvođač hrane i odgovornom politikom Vlade uspela za vrlo kratko vreme da stabilizuje situaciju na domaćem tržištu hrane. Napominjem da se u svetu usled pandemije broj gladnih povećao za oko 130 miliona, naročito u nerazvijenim zemljama i zemljama koje su uvoznici hrane. S toga je jako bitno, ako hoćemo da nam jako selo bude oslonac u budućnosti, da i dalje radimo na razvijanju sela, na jačanju i osnaživanju poljoprivrednih proizvođača, kako onih velikih u ravnici, tako i malih sitnih poljoprivrednih gazdinstava u ruralnim, brdsko-planinskim predelima, kakva je situacija na jugu i istoku Srbije, pa i u mom Bosilegradu. Život poljoprivrednika na našim prostorima nije nimalo lak, naročito u planinskim krajevima. Zbog specifičnosti terena u mom kraju kod nas nema potencijala za uzgoj žitarica, ali su predeli izuzetni za stočarstvo, naročito za uzgoj ovaca i koza. Napominjem da su pre jednog veka naši preci živeli samo od stočarstva, da su peške vodili svoja stada čak do Soluna koji je na 300 kilometara udaljen od nas, da su tamo prodavali svoju stoku i od toga živeli. Tada je svaka kuća bila mala farma. Sada u 21. veku uzgajivače ovaca i koza na našim prostorima možemo na prste da prebrojimo, a oni se suočavaju sa bezbroj problema, jer su mali, sitni, neorganizovani, bez organizovanog pristupa tržištu, izloženi uticaju nelegalnih otkupljivača, izloženi manipulacijama i različitim ucenama od strane natkupaca. Kolega Rističević je naveo primer Danske koja ne izvozi žitarice, već izvozi mleko i mese. Dakle, da bi i mi postigli taj i takav trend potrebno je da ojačamo i uzgajivače stoke, naročito u predelima gde su najbolji uslovi za to, a to su brdsko-planinski predeli. Ne mogu a da ne navedem jedno poređenje. Naime, pre tri godine sam bila u Izraelu, i to u pustinjskom delu, u pravcu Mrtvog mora, i mogla sam da vidim bezbroj stada ovaca i koza. Vodič nam je tada objašnjavao kako je u tom delu stočarstvo jako razvijeno, a da je tog proleća bilo dosta kiše, pa ima i trave. Golim okom se moglo videti poneka travčica u pesku koje te ovce pasu. Slikala sam te sivo, braon površine. Kada sam se vratila kod nas, a bio je maj mesec, najlepši mesec u godini, napravila sam slike naših prostora, sve je bilo zeleno, pašnjaci nepregledni, kao šareni ćilimi, ali nigde grlo stoke nisam mogla da vidim. Duša me je zabolela od muke kako tamo gde nema gotovo ničeg uspeva sve, a kod nas kojima je priroda dala sve potencijale ne uspeva gotovo ništa. Ukoliko želimo da jačamo stočarstvo, to možemo jedino uz podršku države, uz potpuno posvećenost lokalnih samouprava, pomoću državnih subvencija, uz edukaciju proizvođača, uz primenu savremenih metoda rada, inovacijama u poljoprivredi, kako bi nam ona bila još jača i još konkurentnija. Ovo iz razloga što će hrana zajedno sa vodom i energijom biti još važniji u budućnosti. Na kraju, da naglasim, u danu za glasanje ću glasati za zakon koji danas imamo na dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imamo još jedan od zakona kojima potvrđujemo sporazum u oblasti bezbednosti. To samo potvrđuje kakav Srbija ima ugled u međunarodnoj zajednici. Taj ugled i poverenje koje Srbija s godinama stiče u stvari započinje od 2012. ili 2014. godine kada je prvi put izabran sadašnji predsednik Srbije Aleksandar Vučić za predsednika Vlade Republike Srbije. Svakako da je to jedna jako dobra ocena kakva je danas Srbije, jer verujte u oblasti bezbednosti niko neće da sarađuje sa zemljom koja nema pravnu zaštitu, koja je nepouzdana kao partner, koja ne želi ili ne može da zaštiti informacije koje dobije od svog partnera po pitanju bezbednosti. Sa takvim zemljama se ne zaključuju sporazumi i Srbija, drago mi je to, već duži niz godina unazad, zaključuje sve više i više sporazuma u oblasti bezbednosti. Tu, takođe, imamo danas, kao raspravu, jednu jako zanimljivu temu koja nije baš vezana za bezbednost, već je vezana za Konvenciju o trgovini žitaricama iz 1995. godine. Mi danas dajemo saglasnost na primenu te Konvencije. Dakle, već, koliko, 25, 26 godina je Konvencija uspostavljena. Hajde razumem da za vreme Miloševićevog režima nismo mogli da zaključimo jedan ovakav sporazum. Zemlja je stalno bila pod nekakvim sankcijama, da li UN, da li nekom vrstom sankcija i na svaki način su želeli da tadašnju Jugoslaviju i Srbiju stave pod neku kontrolu i onemoguće njen ekonomski razvoj. Postavljam pitanje – zašto to nije odmah posle 5. oktobra zaključeno? Naravno posle 5. oktobra je Srbija i dalje bila zemlja koja je prevashodno bila poljoprivredno orijentisana. Pa, nije, zato što naše oranice, naše plodne njive mogu slobodno da se svrstaju u red prirodnih bogatstava i to prirodnog bogatstva koje ništa nije manje vredno nego šume ili rudnici ili reke. Bivši režim je došao na jedan, mogu da kažem, originalan način kako da dođe u posed tog prirodnog bogatstva i da ga iskorišćava bezmalo jednu čitavu deceniju. Ako hoćete poljoprivredu da uništite u jednoj zemlji, ako nemate dobar plan to i nije baš tako lako, ali ako imate dobar plan i znate svoj posao, a to je uništavanje poljoprivrede, prvo ćete da uništite prerađivačku industriju. Vršna industrija u poljoprivredi je mesno-prerađivačka industrija. Hajde neka mi neko nabroji koliko danas u Srbiji ima klanica koje su 5. oktobra 2000. godine bile u funkciji? Ja tvrdim da ne može na prste jedne ruke da se izbroje takve ozbiljne klanice. Šta imate kao posledicu kada uništite mesno-prerađivačku industriju? Sledeći koji strada to su farmeri. Nemaju kome da plasiraju robu, a posle njih ratari, nemaju kome da prodaju svoje žitarice. Kada kažete žitarice, među našim građanima, najveći broj pomisli na pšenicu. Nije samo ona žitarica. Postoji ih više vrsta. Jedna od najzastupljenijih u Srbiji je kukuruz. Osnova za svaku farmersku proizvodnju. Polazim npr. od kraja iz koga ja dolazim, iz Požarevca. Božidar Đelić, u narodu poznat kao „Boža derikoža“, odbio je da potpiše saglasnost o prebijanju dugova između Ministarstva odbrane SRJ koje je dugovalo toj mesnoj industriji i PIO fondova kojima je MIP dugovao. Zbog toga je ta fabrika otišla u stečaj i više ne postoji. U fizičkom smislu više ne postoji. Šta je sledeće prestalo da postoji? Sve farme u okolini Požarevca. Onda se pojavila neka mesna industrija „Damjanović“ u Mladenovcu. Jeste bilo malo dalje, ali je farmer imao kome da proda svoju svinju, svoje govedo, da bi Mićović dok je bio direktor Republičke uprave za veterinu jedino toj klanici oduzeo dozvolu, zato što nije hteo svoje proizvode da prodaje njegovom veličanstvu Miškoviću „Delta kompaniji“. Od tog trenutka u Braničevskom upravnom okrugu u drugoj žitnici Srbije koja se zove „Stig“ ne postoji više ni ozbiljna klanična industrija, ni ozbiljna farmerska proizvodnja. A, bogami zbog toga što su uradili i naša sela su ostajala sa manje stanovnika koji su od takvog režima, sada oličen u Draganu Đilasu, bežali po inostranstvu i po dijaspori. Kada su završili, to je bio samo prvi korak. Drugi korak je bio da, osim što su došli do prilično vredne imovine, kako da potpuno gospodare prirodnim bogatstvom koji se zove njiva i kako naše građane Srbije koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom, kao mala poljoprivredna gazdinstva postave da budu maltene njihovi robovi. Znači nemaju kome da prodaju stočari svoju stoku, nemaju više ratari kome da prodaju svoje žitarice. Onda su došli na još jednu ideju, a to je pod navodnom brigom za poljoprivrednike da uvode sistem subvencionisanja po hektaru obradive površine, gde su na prvom mestu oni koji su otimali prilikom privatizacije poljoprivrednih gazdinstava državno zemljište, ostvarivali pravo na subvenciju ili su uzimali u zakup zemljište po 30, 40 evra po ha na godinu dana ostvarivali pravo na subvenciju od 150 evra na godišnjem nivou. Pa im je i to bilo malo. Znate, metafore radi, ako jedan proizvod na berzi, neka vrsta žitarice košta 100 dinara, u otkupu košta 80 dinara, u proizvodnji košta 60 dinara, to je sasvim, da kažem, normalno. Ako dajete državnu pomoć, to u proizvodnji više ne košta 60, nego 40 dinara, ali ga ne otkupljujete po 80 jer to bi bila zaista pomoć poljoprivredniku, nego ga sada otkupljujete do 60, a na berzi i dalje prodajete po 100 dinara. Tako su bogatstvo pravili i Mišković, i Kostić i „Viktorija grupa“. Tako su naši seljaci bili njihovi robovi. Ako se pobuniš, napašćete kako ti sprečavaš da se poljoprivredni proizvodi izvoze iz Srbije, a izvozili smo žitaricu, sirovinu, nismo čak ni poluproizvod. Tako su uništavali našu zemlju. Tako su zaduživali zemlju da bi uzimali sve više i više novca u svoje džepove, pa se onda čude i kažu da nije tačno da je 2012. godine bilo skoro 27% nezaposlenih. Sve su upropastili, svaku fabriku su upropastili. Svaku klanicu su upropastili, sela su nam zapustela od njih. Sad, gospodine ministre, imamo i odgovor zašto ova konvencija nije bila potvrđena onda kada su oni bili na vlasti, jer po ovakvim konvencijama morate da imate pravila pod kojima igrate. Ne može da bude neuobičajeno niska cena. Ne može tek tako da se radi, kako su oni navikli. Nije bilo sporazuma, nije bilo ničega. Nemojte da vas čudi, ni ono što se dešavalo 2014, 2015. i 2016. godine, tada je SNS i Aleksandar Vučić počeli smo da reformišemo poljoprivredu, pa se menjao i Zakon o poljoprivrednom zemljištu, pa se doneo novi Zakon o podsticajima. Između ostalog, o podsticajima u poljoprivredi, a setite se kako je to bilo, kakve su reakcije bile jednog dela nazovi poljoprivrednika – blokirali su nam puteve, blokirali su gradove. Žalili su se kako je otkupna cena niska, kako neće da se odreknu, oni koji su imali u posedu zemljište koje je državno, oteto od države, tražili su još da im država i plati što su ga oteli od države, izvozili su svoju poljoprivrednu mehanizaciju na ulice i naše auto-puteve. Hteli su da ostane tako. Strategija Srbije u poljoprivredi je da prestanemo da izvozimo sirovinu, poluporizvod je najbolji proizvod. Setite se samo da su nam govorili kako jedna farma svinja može da zagadi čitav region, ovde u ovoj sali, pre samo dve-tri godine, kako su nas ubeđivali da ne trebamo da imamo poljoprivredu, kako sve treba da se zaparloži i prepusti, a dotle će „Delta agrar“ i svi ostali da otimaju to jeftino zemljište zato što nema kome da se proda ni žitarica, ni sa farme neka svinja ili govedo, da otimaju prirodno bogatstvo. Zato smo imali nazovi nezadovoljne poljoprivrednike. Strategija jeste sada u oblasti subvencija da se pomogne tom poljoprivredniku kroz mehanizaciju i druge podsticaje da što je god moguće njega proizvodnja što je god moguće manje košta, da bude konkurentniji na tržištu, da bude nezavisniji i ako je moguće da od svoje sirovine napravi neki proizvod. Tu su procesi, ali ti procesi ne odgovaraju tajkunima koje okuplja Dragana Đilas, zato nismo ni imali ovu konvenciju. Zato je za vreme njihovog režima sve u Srbiji propadalo. Ljudi moji, ja mislim da kada otmu nešto od države ili od građana da su najsrećniji na svetu. Na nekih način ja ih i žalim, jer je daleko bolji osećaj kad nešto dobro uradite za svoje građane i svoju zemlju. Oni taj osećaj nikad nisu imali, jer nikad ništa dobro nisu uradili ni za svoju zemlju, ni za svoje građane, samo su ih činili siromašnijim dok su Đilas i kompanija postajali sve bogatiji. Mogu još i da zamislim da imaju još bilo kakvu popularnost među građanima da bi opet pokušali da nam nešto podvale, da nam nešto kažu kako mi ovde upropašćujemo naše poljoprivredne proizvođače, kako mi uništavamo naša sela, a baš oni su ti koji su za sve ono što se loše dešavalo u Srbiji baš oni su odgovorni. Onda i ne čudi čitava ta hajka i na predsednika Srbije i predsednika SNS Aleksandra Vučića. Mnogo je novca u igri, mnogo su se bogatili, mnogo su se nakrali i hteli bi ponovo, pa ako ne mogu na izborima, neka bude i snajper. Bitno je da se vrate na vlast, da ponovo otimaju, da ponovo svi mi budemo siromašniji, a oni bogatiji. Obećavam da se to u budućnosti neće desiti. Ovaj bivši režim više nikada u Srbiji neće vladati. Kad god imam priliku, na bilo kojoj javnoj debati i ovde u Narodnoj skupštini, govoriću građanima Srbije koliko su nas unazadili, koliko su nas upropastili, koliko su nam godina života oteli, onih godina koje smo zbog njihovog bogaćenja svi mi živeli u siromaštvu.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Ana Karadžić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, živimo u zemlji koja je prethodne tri decenije bila bezbednosno ugrožena. U decembru 2019. godine usvojili smo Strategiju nacionalne bezbednosti koja po prvi put jasno i nedvosmisleno definiše koji su naši nacionalni interesi i da to podrazumeva suverenost, teritorijalnu celovitost i očuvanje unutrašnje stabilnosti i bezbednosti. Ova Strategija zaista bi bila mrtvo slovo na papiru da ne postoji ekonomski osnažena Srbija, kakva je danas, na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, da ne postoji jaka vojska i jaka policija koji predstavljaju preduslov stabilnosti. Baš tako jaka vojska koju ste vodili i policija koju danas vodite uz podršku Aleksandra Vučića omogućava da naš izbor bude – ne u NATO, omogućava da imamo prijatelje i na istoku i na zapadu, da se ne dese ponovo ni „Oluja“, ni „Bljesak“, ni NATO agresija, ni martovski Pogrom, ali takođe ni formiranje svih ovih kriminalnih grupa i klanova koji su na bilo koji način direktno povezani sa snagama bezbednosti. Mi kao zemlja, jedna mala zemlja, ali istaknuta na Balkanu ne delimo zemlje na velike i male, niti na istok, niti na zapad i zato je Sporazum sa Palestinom značajan. Ona je prijateljska zemlja zato što je sa nama i u dobru i u zlu. Zahvalni smo joj i poštujemo što poštuje naš teritorijalni integritet i suverenitet. Sporazumom Republike Srbije i Palestine unapređuje se saradnja u borbi protiv svih oblika organizovanog kriminala i to nam zaista pomaže da budemo potpomognuti informacija, da budemo organizovaniji, efikasniji u borbi protiv svih vrsta kriminala. Pre svega, želim da pohvalim napore predsednika Aleksandra Vučića i ministra Aleksandra Vulina što pokazali da svojim delima u Srbiji nema zaštićenih. Kažu oni koji ne vole Srbiju baš tako, da ovde vlada kriminal i dalje, da vladaju razbojnici, da su klanovi u potpunosti zaštićeni, ali mi vidimo da to nije tako. Mi vidimo hapšenja, mi vidimo razbijanje tih kriminalnih grupa, vidimo privođenja pravdi svih onih koji imaju veze sa kriminalom, bez obzira koju partijsku knjižicu posedovali. Akcijama države i MUP-a uhapšeni su svi oni koji su mislili da mogu da ubijaju, da diluju, da maltretiraju, da reketiraju i da to rade apsolutno ne kažnjeno. I to vidimo svakodnevno. Ono zbog čega sam izuzetno ponosna jeste što za nas i Pokreta socijalista najznačajnije jeste što je politika koja se danas vodi pre svega okrenuta ka ljudima. Okrenuta je ka onima koji nas čuvaju i štite svakodnevno, okrenuta je ka poboljšanju njihovog materijalnog položaja, ka poboljšanju njihovog profesionalizma. Moram pohvaliti činjenicu koliko je stanova, koliko je rešen veliki broj stambenih pitanja na teritoriji cele države Srbije kada govorimo o bezbednosnim službama. Moramo da govorimo o tome koliko je potpomognuto njihovo efikasnije rukovođenje i sprečavanje da oni odu iz naše zemlje. Moramo da govorimo o tome koliko je učinjeno kada govorimo o lečenju, o zapošljavanju dece u službama bezbednosti, u ulaganje u opremu i naoružanje i sve to u periodu krize kakva je danas. ništa od toga ne bi moglo bez snažne ekonomije koju vodi predsednik Aleksandar Vučić. Želim da pohvalim i to što je najavljeno da će u Novom Sadu biti predato 500 stanova, u Kraljevu 200, što je predviđeno 1000 stanova u Zemunu, što je predviđena izgradnja još 2500 stanova u narednim godinama. Ovo vama zvuči sve kao neke brojke koje nabrajam, ali to su zbrinute porodice pripadnika snaga bezbednosti. To je ono što radite podjednako u Beogradu i u Kuršumliji. U kopnenoj zoni bezbednosti skoro ste predali vozila, predali ste opremu, predali ste šlemove, pancire, uniforme, čizme. Ulažete u to da im vratite dostojanstvo. Brinete o njima koji brinu o nama, o građanima Srbije, brinete o njima na jedan ljudski način i ako nastavite tako, a verujem da hoćete, građani će konačno shvatiti da zaista mogu da budu sigurni da postoji i vojska i policija i snage bezbednosti koje čuvaju našu zemlju, koje čuvaju našu decu. Brinete o ljudima koji brinu o ljudima i hvala vama i predsedniku Vučiću na tome.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine. Poštovani gospodine Vulin, gospodine Lazarov, dame i gospodo narodni poslanici, prvo da iskoristim priliku i da čestitam ministru unutrašnjih poslova na hrabrosti i na vrlo efikasnim policijskom akcijama koje su sprovedene u proteklih nekoliko nedelja protiv narko klanova i narko kartela i svih onih koji ugrožavaju bezbednost naše zemlje i naših građana. Ja ću danas govoriti o ovom sporazumu između Republike Srbije i države Palestine koji se tiče bezbednosti. Republika Srbija nema taj komfor kao zemlja koja se nalazi u specifičnoj geopolitičkoj situaciji i poziciji da ne traži partnere, da svakim danom ne traži prijatelje i ne traži one koji su spremni da je uvažavaju, da je poštuju, da sarađuju sa našom zemljom na vitalnim poljima. Dakle, od vitalne važnosti za bezbednost naših građana, naše zemlje, ali naravno i celog regiona. Ono što je jako važno da se napomene da Srbija jako dobro sarađuje sa, gotovo svim zemljama Bliskog istoka, i da se međunarodna, politička, bezbednosna scena jako promenila u samo nekoliko godina i da globalna bezbednost doživljava svoje promene gotovo svakodnevno. Ono što jeste suština politike predsednika Aleksandra Vučića, koja je vrlo dobro izbalansirana, posebno na tom međunarodnom planu, govori o tome da Srbija podjednako dobro može da sarađuje i sa Palestinom i sa Izraelom, i sa Saudijskom Arabijom, i sa Iranom, i sa svim onim zemljama koje su važne za bezbednost, naravno i Evrope, ali ovde našeg regiona, iako su jako udaljene od naše zemlje. To jeste jedan od dodatnih kvaliteta naše zemlje, zato što možemo da sarađujemo i možemo da budemo svojevrstan most između onih zemalja koje imaju loše odnose ili se čak nalaze u određenim međusobnim konfliktima. Mi smo svedoci da samo u proteklih nekoliko meseci na međunarodnom planu se dešava ono što možda nije moglo ni da se zamisli u nekom prethodnom periodu, baš u vreme kada je predsednik Aleksandar Vučić potpisao sa tadašnjim predsednikom SAD, Donaldom Trampom, Vašingtonski sporazum, tada su, u to vreme, mislim da se radi o 15. septembru, potpisani su Avramovi sporazumi, koji definišu odnose i uspostavljanje diplomatskih odnosa između države Izrael i određenih arapskih zemalja, kao što su Bahrein, Maroko, Ujedinjeni Arapski Emirati, Sudan, uz nagoveštaj da će se to desiti kada je u pitanju Izrael, i sa Saudijskom Arabijom i nekim drugim državama zaliva. To govori o tome koliko su decenijski neprijatelji države koje su bile do juče u žestokim konfliktima, koliko je neophodno da one sarađuju, koliko je neophodno i koliko je u stvari dobra i mudra politika predsednika Vučića, da interese Republike Srbije i bezbednost naših građana nikada ne stavi, dakle, posle interesa, i kratkoročnih interesa koje moguće imamo, sa određenim zemljama. Rezultat te politike upravo jeste da Republiku Srbiju poštuju sve zemlje širom sveta, da je Srbija danas jedna zemlja koja definiše regionalnu stabilnost, koja je prepoznata od mnogih svetskih sila i država kao zemlja u koju vredi ulagati, koja jeste i ekonomski i politički lider ovog regiona. Nama je Palestina, naravno, jako važna zbog njenog položaja i odnosa arapskih država prema njoj, prema njenom narodu. Nama je ona važna zbog organizacije islamske saradnje, nama je ona važna što su čak 42 države vezane i vrlo i posvećeno se bave palestinskim pitanjem. Naravno da će Srbija iskoristiti sve svoje kapacitete i uticaj i u našem mestu i interesu, da palestinski narod i Palestina nađe zajednički jezik, nađe kompromis i nađe neko kompromisno rešenje sa Izraelom, koje bi možda moglo da se prenese i koje bi moglo da bude jedan dobar primer za rešenje pitanja KiM, kao nešto što jeste možda plod kompromisa, kao nešto što može da završi gotovo višedecenijski, odnosno viševekovni, u ovom slučaju, konflikt i sukob, koji na kraju mora da se završi nekim mirovnim sporazumom, koji mora da se završi saradnjom, jer to su narodi i države, to su ljudi koji žive stotinama godina jedni pored drugih. Srbija je našla taj model zahvaljujući predsedniku Vučiću da dobro sarađuje i sa državom Izrael, da ima odličnu ekonomsku, političku i vojnu saradnju, ali i da sarađujemo sa Palestinom koja, koliko god bila u teškoj ekonomskoj situaciji, teškoj političkoj situaciji, jeste bezbednosno značajna za region Bliskog Istoka, ali i za naš region ovde i za sve ono što naše bezbednosne službe rade štiteći našu državu, štiteći naše građane i štiteći naš suverenitet i teritorijalni integritet. Mnogi predsedniku Vučiću zameraju na tome što jača bezbednost države, što jača kapacitete našeg pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova, vojske, naših obaveštajnih službi. Očigledno je da to rade zato što Srbija danas kakva jeste, ekonomski u velikom zaletu, dinamično se razvijajući, jeste kost u grlu mnogima ovde u regionu, mnogima u Evropi i mnogima u svetu. Nije prijatno mnogima zato što se Srbija razvija. Nije prijatno mnogima što Srbija ima dovoljno ekonomskih i privrednih kapaciteta da može da jača svoju vojsku, da može da se naoružava i da na taj način, razmišljajući kako to Vučić radi, decenija unapred, strateški može na taj način da zaštiti potencijalno i svoje interese, svoj narod i da brine o njemu na najbolji mogući način. Podsetiću vas i moje kolege poslanike i građane Republike Srbije na reči čuvenog ministra odbrane u Čemberlenovoj Vladi, u Ujedinjenom Kraljevstvu, radi se o Lordu Norviču, kada su ga pitali zašto se Britanija naoružava i komentarisali da to nije baš dobro kao što to komentarišu i daju sugestije na konto onoga što Vučić radi u Srbiji, on je odgovorio – to je isto kao da krivite kišobran zato što pada kiša. To i jeste tako i mi se ponašamo u skladu sa tom doktrinom, doktrinom odvraćanja, doktrinom jačanja i osnaživanja naše zemlje i spremni smo da sarađujemo sa svima kada je u pitanju zajednički interes, da ga nađemo, da se zajedno borimo protiv globalnog terorizma, da se borimo protiv sajber terorizma i sajber pretnji. Mi jesmo uvek i bili kroz svoju istoriju, ali i danas, deo koalicija, deo onih država slobodarskih naroda koji imaju iskrenu želju i volju da se obračunavaju sa takvim pošastima kao što je svetski terorizam i kao što je potencijalno ugrožavanje života građana ma gde oni živeli, naravno i njihovih prava. Stoga je jako važno da ovu saradnju sa Palestinom implementiramo na terenu. Jako je važno sarađivati sa njima, ne samo na bezbednosnom planu, već i na ekonomskom planu s obzirom da se radi o zemlji i narodu koji tradicionalno ima dobre veze sa srpskim narodom, koji, kako su moje kolege prethodno o tome govorile, to jeste važno, podržavaju i uvažavaju teritorijalni integritet i suverenitet Srbije i mi to naravno nikada nećemo zaboraviti. S tim što ćemo i dalje, vođeni predsednikom Vučićem, voditi tu politiku dobrih odnosa sa svima i pronalaženja zajedničkog imenioca između tih država koje su moguće i koje jesu između sebe u konfliktu, ali gde Srbija može da nađe model i mogućnost da sarađuje sa svima njima. Saradnja sa Izraelom, sa državom Izrael ne isključuje saradnju sa Palestinom. Saradnja sa Izraelom ne isključuje saradnju sa Iranom. Predsednik Vučić je dokazao da je to moguće uraditi i da je to moguće uraditi na korist građana Republike Srbije i na korist ove zemlje, dakle naše privrede. Konačno imamo lidera koji je kao prioritet svih prioriteta, interesa definisao ono što je interes srpskog naroda, ono što je interes građana Republike Srbije vodeći se isključivo tim srpskim interesima, a uvažavajući naravno sve druge, sve one koji su spremni da poštuju i da uvažavaju Srbiju. Zato danas Srbija ima jako veliku podršku u svetu. Danas zato Srbiju podržavaju mnoge velike i moćne sile i konačno Srbija posle više decenija ima prijatelje koji su se pokazali Srbiji onda kada je bilo najteže. I tokom ove kovid krize i tokom izazova koje imamo u Savetu bezbednosti UN kada je u pitanju naša južna pokrajina KiM, gde mi želimo da dobijemo što jednu širu podršku država, ne samo ovde u regionu, nego i u celom svetu. Svaka zemlja nam je važna, i ta Palestina nam je važna, kao što je važan Surinam, kao što je važna Indija, kao što je važna Narodna Republika Kina. Spremni smo da razgovaramo sa svima onima koji ne razmišljaju kao mi, i sa mnogim zapadnim zemljama i da im pokažemo, da im damo jasnu argumentaciju zašto je Kosovo i Metohija deo teritorije Republike Srbije, zašto Republika Srbija ima legitimne interese na Kosovu i Metohiji. Vi ste, ministre Vulin, možda napisali jedan od najboljih tekstova koji tretiraju to pitanje. Taj tekst nosi naslov – Zašto sam za razgraničenje. Možemo da se slažemo, možemo da se ne slažemo sa njim, ali on nosi jednu poruku koja definiše ono što je jedino moguće, a to je kompromis i to je saradnja i mogućnosti korišćenja ove pozicije Srbije danas da iskoristi to, kako bi na korist naših građana mogli da dugoročno rešimo svoj „par ekselans“ politički problem i ovog regiona, da nastavimo dalje u budućnost sarađujući sa svima i, naravno, najviše poštujući one u koje ubrajam i državu Palestinu, one koji poštuju našu zemlju, koji uvažavaju naše interese. Siguran sam da će predsednik Vučić i pored svih ovih izazova koje danas imamo, koje smo imali, posebno u proteklih nekoliko nedelja, imajući u vidu da je gotovo dokazano, svima nam je to jasno, ne treba da budemo ni bezbednosni eksperti niti bilo koji drugi, da je pripreman atentat na njega, da je pripremana njegova eliminacija, upravo kao personifikacije razvoja Srbije, ekonomskog razvoja, bezbednosnog razvoja. To su oni koji kritikuju kada Srbija kupuje avione, kada kupuje opremu za svoje vojnike, za svoje policajce. Naravno da ćemo nastaviti sa beskompromisnom podrškom toj politici predsednika Vučića da uzdigne Srbiju, da modernizuje Srbiju i da maksimalno u ekonomskom i bezbednosnom smislu osnaži našu zemlju. Da završim sa time da nam nekada ne trebaju ni spoljni neprijatelji, kojih definitivno ima, koji ne žele dobro Srbiji, koji ne žele da Srbija napreduje. Imamo pored tih narko kartela koji su pokušali i radili to što su radili, a svi smo imali priliku nažalost da vidimo da je to bilo vrlo monstruozno. Imali smo i danas priliku da vidimo da političari iz sandžačkog regiona, odnosno regiona Raške, kao što je Sulejman Ugljanin, klanjaju se tzv. žrtvama sukoba na Kosovu i Metohiji, klanjaju se onima koji su od većeg dela svetske javnosti međunarodne zajednice proglašeni za terorističku organizaciju i mislim da je krajnje vreme, radi ove Srbije, radi naših građana, radi te modernizacije, radi svega onoga što radi predsednik Vučić, boreći se, dovodeći investitore, zapošljavajući ljude u Srbiji, zajedno sa kolegama iz Vlade, zajedno ovde sa nama koji predstavljamo većinu, posebno sa ljudima iz SNS, da oni koji su nadležni za kršenje Ustava, eklatantno, za rad protiv sopstvene zemlje, za ono što može da se nazove najgore subverzivne delatnosti protiv Ustava, ustavnog poretka, bezbednosti građana, da konačno ti ljudi koji su u tim državnim organima, posebno u pravosuđu, rade svoj posao. Jer, mi ne smemo da dozvolimo da ljudi koji se bave javnim poslom na taj način ugrožavaju Republiku Srbiju. Vučić će da dovodi fabrike, Vučić će da se brine o radnim mestima za sve građane Republike Srbije, bez obzira da li su oni Srbi, Bošnjaci, Slovaci, Rusini ili bilo ko drugi, a oni će da idu, da se klanjaju i da kažu pri tome da se radi o epopeji tzv. oslobodilačke vojske Kosova. Mislim da neće moći i mislim da i vi treba da iskoristite svoj autoritet, kao jedan od ministara koji vodi jedan od najznačajnijih resora u Vladi Republike Srbije, da jednostavno oni koji to rade i rade na taj način protiv države budu adekvatno i procesuirani i kažnjeni za sve ono što rade protiv naše zemlje. Mi ćemo i dalje kao Srpska napredna stranka da nastavljamo beskompromisno da podržavamo predsednika Vučića u svakoj prilici, otvoreno, bez ikakvog straha, koliko smo mogli da vidimo i mlađe kolege su danas govorile, vidimo da nam hrabrosti ovde ne nedostaje, tako da ćemo se izboriti i sa narko klanovima, izborićemo se sa kriminalcima, izborićemo se sa svima onima i na domaćoj političkoj sceni, ali i na spoljnopolitičkom planu, koji ne žele dobro Srbiji, ali ćemo se boriti rezultatima, radnim mestima i da, naravno, jačom vojskom i da, naravno, kupovinom aviona, kupovinom opreme, kupovinom naoružanja, zato što to garantuje našoj deci i našim unucima sigurnu i dobru budućnost zahvaljujući predsedniku Vučiću. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći na listi je gospodin Janko Langura. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, kao što svi vrlo dobro znamo, poljoprivreda je razvojna i istorijska šansa Republike Srbije, što se pokazalo i u ovom teškom vremenu kada je ne samo naša zemlja već i ceo svet pogođen najvećom ekonomskom krizom izazvanom pandemijom korona virusom. Upravo su poljoprivreda i proizvodnja i onaj čovek koji na selu svako jutro ustaje i koji radi za svoju porodicu i za svoju zemlju, upravo je to sve omogućilo da Srbija zauzme prvu poziciju što se ekonomskog rasta tiče, a da ne govorim o tome koliko smo u periodu pandemije mi bili ispred drugih. Jer, znate, Srbija nije ni u jednom trenutku ostala bez rezervi hrane, kao što se to dešavalo mnogo većim zemljama. A koliko smo mi dobre komšije i dobri prijatelji, mi smo čak nudili pomoć zemljama u našem okruženju, što je eklatantan primer koliko je Srbija ozbiljna zemlja. Koliko je Srbija ozbiljna zemlja jasno pokazuje i nedavno hapšenje organizovane kriminalne grupe oko Belivuka, koje je najavio još pre nekoliko meseci naš predsednik Aleksandar Vučić i koje je sproveo. I pored svih onih koji su pričali da je to nemoguće, da se to nikad neće desiti, naš predsednik Aleksandar Vučić je svoje obećanje ponovo ispunio građanima. Mi smo sad svi svedoci jednog šokantnog dešavanja koje se dešava svakodnevno pred očima građana. Naime, izvesni profesor, ako se takav čovek i može nazvati profesorom, koji je u javnosti poznat po više korupcionaških afera, koji je poznat kao čovek koji je sklon pedofiliji i kao čovek koji je poznat kao jedan od glavnih konzumatora droge koju mu je lično servirao Veljko Belivuk, on se sad služi onom narodnom da je napad najbolja odbrana, pa svaki dan sa Đilasovih tajkunskih medija upućuje najgnusnije pretnje i uvrede na račun predsednika Aleksandra Vučića zbog njegove borbe protiv organizovanog kriminala u koji je i sam Vuletić evidentno umešan. Da sve ove činjenice nisu laž, ja vam mogu pokazati i na pojedinim fotografijama koje više ne skriva ni sam gospodin Vuletić. Ovde smo mogli da vidimo na ovoj fotografiji, molim vas, samo prikažite građanima Srbije, da građani mogu da vide, mogli smo da vidimo da kada jedan gospodin koji je u komunikaciji sa Vuletićem kaže njemu da je pedofil, on se ograđuje od toga, dame i gospodo, verovali ili ne, time što kaže da su deca do 12 godina. Znači, njemu je bilo normalno da svoj deci preko 12 godina, imala ona 13 ili 14, nudi drogu i, verovali ili ne, ono što je mnogo gadno, da im nudi seksualne usluge, a da u tu korist njima poklanja to njegovo, kako se on žargonski izražava – lobe, koje je jako kvalitetno i koje samo on može da nabavi. Takođe, na nekoj od tih žurki, on to nije ni skrivao, on se čak i fotografisao, te slike su javno objavljivane, evo, možete da vidite, to je jedna od fotografija, jedna od egzibicija profesora Vuletića. Takođe, evo, vidite i kada on polugo izlazi na sneg, što nijednom čoveku normalnom ne može da padne na pamet, ali sve je on ovo radio isključivo i samo pod uticajem teških opijata. Takođe, kao što sam i rekao, sve ove činjenice ni jednog trenutka njega nisu sprečavale da nakon hapšenja kriminalne grupe sa kojima je on bio u velikom i bliskom prijateljstvu, koliko god se on sada i kod gospođe Bećković na Đilasovoj tajkunskoj televiziji i kod gospođe Obućine na „NewsMaks Adria“ ili kako se već te tajkunske televizije zovu, on se sad opravdava tako da on nikakve konekcije, nije nikakvu bliskost imao i nije nikakvo prijateljstvo sa njima. Ovaj presretnuti poziv, vi ministre verovatno znate mnogo bolje nego ja, kada Belivuk poziva profesora Vuletića na telefon i kada mu kaže: „profesore, Velja je“, njemu profesor Vuletić odgovara: „gde si brate moj“. Ne znam da li neko koga prvi put upoznajete ili ko vas prvi put zove na telefon vi ga nazivate, brate moj. Ali to nije sve. Vuletić njemu odgovara na pitanje, gde je, govori mu da je krenuo na Zlatibor, da ima konferenciju na kojoj treba da se sastane sa ministrom Ružićem, na šta obojica konstatuju, on je naš. Šta god ta reč – on je naš, značila, ja u to neću da ulazim. Zatim, Vuletić ga obaveštava da je posao koji su dogovorili danas završen, na šta njemu Veljko Belivuk želi da se oduži i govori mu da mu se javi kad se vrati da mu se oduži da mu nešto donese, na šta se pravda Vuletić – molim te, nemoj. Ti znaš koliko ja tebe volim. Belivuk mu odgovara – volim i ja tebe, ali da bi mi razbili maler ja tebi to nešto moram da donesem. Građani Srbije i te kako su svesni šta su oni donosili. To sigurno nije nikakav ni sportski rekvizit, ni navijački, isključivo se radi o novcu za izvršene usluge. Taj transkript razgovora izgleda ovako i svima je jako dostupan. Ponoviću, ako sa nekim niste bliski, verovatno mu ne pričate kako ga volite, kako vam je drag, kako vam je brat i ostalo. Takođe, imali smo priliku da u jednom od gostovanja nove tajkunske zvezde na Đilasovim televizijama, profesora Vuletića čujemo i razne laži, kao to da se on isključivo i samo zaklinje „Partizanu“ i Srbiji, pa me zanima da li je dotični profesor Vuletić svestan, jer nije više mali, da se ljubav ne kupuje novcem, i da ne možete da volite samo onoga od koga imate direktnu korist. Pa me tako isto zanima, da li je moguće da klub u kome je bio potpredsednik, Fudbalski klub „Partizan“ u jednom trenutku ima dugovanje od 14 miliona evra, a zatim ostvaruje prihode u vrednosti od preko 25 miliona evra, a usled transfera igrača i odjednom, dug naraste na 40 miliona evra, pa me sada zanima kako je to moguće i koja je to matematika? Da li je slučajno jedan deo tog novca završio u onih milijardu evra, koliko se hvale sa „N1“ da je Dragan Đilas i Dragan Šolak uložio u njih, jer, evidentno je da je gospodin Vuletić godinama direktno finansirao te dve televizije, čim ovoliko dobija sada reklamnog prostora i prostora u njihovim emisijama da proba da opravda njegovu najbližu saradnju sa Veljkom Belivukom? Takođe, kao što svi mi vrlo dobro znamo, na stadionu Fudbalskog kluba „Partizan“ čiji je potpredsednik do nedavno bio Vuletić je pronađen ni manje, ni više nego snajper. U jednoj od prostorija kluba pronađen je snajper. Svi smo mi i te kako svesni i govorili smo o tome za šta snajper služi i kome je bio namenjen. Ja pretpostavljam da nisu hteli da ubiju mene. Taj snajper isključivo bio namenjen da se njime ubije predsednik države Aleksandar Vučić i da se jednom i za sva vremena stavi tačka na bolju budućnost Srbije. Takođe me zanima da li će tajkunska marioneta, Olja Bećković, kod koje gospodin Vuletić svake nedelje ide u emisiju ne bi li opravdao sve to što je radio do sada imati hrabrosti da postavi ta pitanja gospodinu Vuletiću ili će biti isti slučaj kao sa Draganom Đilasom, da će gospodin Vuletić njoj postavljati pitanje. Mi sada vidimo tog istog gospodina Vuletića kako on najavljuje neke tužbe i protiv predsednika Aleksandra Vučića i protiv gospodina ministra Vulina. Njegovo je pravo da tuži. Mene zanima da li će javni tužilac pozvati gospodina Vuletića da nam pojasni ove njegove konekcije i veze sa tako okorelim kriminalcima i sa takvim monstrumima? I sada taj isti čovek koji je, očigledno jedan od saučesnika te Belivukove organizovane kriminalne bande i koji je sve to dozvolio tim monstrumima da rade, jer je njemu Fudbalski klub „Partizan“ isključivo i samo bio paravan za te kriminalne aktivnosti, ja bih zaista želeo da ga zamolim da se više ne zaklinje na vernost, ni „Partizanu“, ni Srbiji. Partizan je doveo na prosjački štap i na najniže grane u njegovoj istoriji. Isto je hteo i sa Srbijom, ali mu nije uspelo i nikada mu neće uspeti. Srbiju i dalje vode sposobni, vode hrabri ljudi. Aleksandar Vučić je vodi u najboljem smeru i vodi je svaki dan u nove istorijske pobede, a prati ga ogromna većina naroda. Ja bih još jednom želeo da ponovim da će ovaj parlament uvek pružati podršku Aleksandru Vučiću u borbi protiv kriminala i protiv mafije, uvek će stajati na strani ogromne većine naroda. Ovaj parlament nikada neće biti partner tajkunske i mafijaške Srbije kakvom je zamišlja Dragan Đilas i to tajkunski, lopovski, taj žuti kartel. Živela pristojna Srbija. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Snežana Paunović, po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem. Jedna vrlo osetljiva tema, član 107. reklamiram. Ja vas molim da samo budemo maksimalno oprezni i korektni, pre svega u prisustvu ministra policije, za koga sam sigurna da svoj posao radi baš kako treba. Sve što smo do ovde videli pokazalo je da policija zna i kako i šta treba raditi. U tom smislu, ja podržavam sve diskusije, podržavam i pravo svakoga od nas da možda i hipersenzitivno u određenim trenucima reaguje, ali, kako da to nazovem, a da ne zvučim grubo jer mi to nije namera, ne i da, eventualno, donosimo neke preuranjene zaključke iz transkripta nekih razgovora koje jesmo svi čuli. Dakle, da ne bismo, pre svega, kao narodni poslanici, pošto na to nemamo pravo, uticali na bilo koji način ili se bar učinilo javnosti da to radimo, bilo bi dobro da budemo oprezni u svojim diskusijama koliko god da jeste zastrašujuće sve ovo što se u državi u ovom trenutku događa. Još jednom, predsedavajući, ljubazno vas molim da malo ipak obratimo pažnju kada su diskusije u pitanju. Hvala.
Zahvaljujem. Da li želite da se Narodna skupština izjasni?
Ne.
Hvala. Reč ima narodni poslanik prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre Vulin, drago mi je, zaista, što vas vrlo često viđam ovde, u ovom visokom Domu, to govori o vama kao ministru i o vašoj prednosti, a i o predanosti radu vašeg Ministarstva kojeg vodite. Pošto su moji prethodnici dosta toga rekli o oba ova zakona, dozvolite da kažem da su oba zakona o potvrđivanju Sporazuma i Konvencije izuzetno važni za našu zemlju. Zašto? Upravo zato što ovi zakoni govore o politici bezbednosti, i samostalnosti našeg puta kada je u pitanju bezbednost, odnosno vojnoj neutralnosti Republike Srbije. To je naš put, srpski put kojeg je dresirao naš predsednik Aleksandar Vučić, jer, dame i gospodo, tuđim se putem kući ne dolazi. Drugo, što ćemo moći uticati na donošenje odluka na međunarodnom nivou. Kada je u pitanju ova Konvencija o trgovini žitaricama, moram da kažem da ćemo, pošto je veoma važna, moći vrlo dobro da kažemo uticati preko Međunarodnog žitarskog saveta, kao međunarodne organizacije, u smislu pospešivanja međunarodne saradnje u trgovini žitaricama, i ne samo to, nego i pružiti doprinos stabilnosti tržištu i unapređivanju svetske bezbednosti u oblasti hrane, što je izuzetno važno za našu zemlju u celini. Ja neću o tome više govoriti, pošto su moji prethodnici o tome dosta toga rekli, a dozvolite ipak da napomenem da je poljoprivreda izuzetno važna za ukupni razvoj i bezbednost naše zemlje, a naši politički protivnici u poljoprivredi nisu, prethodni režim Dragana Đilasa, Borisa Tadića i njihovih saradnika, Vuka Jeremića, nisu vodili računa, jer su totalno doveli na rub propasti poljoprivredu. Setite se, dame i gospodo, da je njihov ministar poljoprivrede Saša Dragin bio uhapšen i bio optužen za 4,5 miliona evra. Dakle, zaista nisu vodili, o tome toliko. Što se tiče ovog drugog Sporazuma između Vlade Republike Srbije i države Palestine u oblasti bezbednosti, mi smo u svim našim dokumentima stavljali bezbednost na prvo mesto, a što se tiče ovog sporazuma, on će se odvijati u nekoliko pravaca, prvo na području jačanja saradnje u oblasti borbe protiv organizovanog kriminala, čemu mi izuzetno pridajemo pažnju i pozornost, pogotovo ovih dana je to aktuelno. Drugo, po pitanju saradnje u oblasti visokotehnološkog kriminala i terorizma, nadalje u oblasti suzbijanja trgovine narkoticima i trgovine ljudima i napokon saradnja u borbi protiv falsifikovanja. To su izuzetno važne te oblasti, a ova bezbednost će pridoneti ukupnoj bezbednosti naše zemlje. Kada je u pitanju bezbednost, moram da kažem, gospodine ministre, da ovih dana se ostrvio na bezbednost naše zemlje niko drugi nego bivši načelnik Generalštaba, Zdravko Ponoš, Borko Stefanović, Tadić, videli ste, i njihovi saradnici. Radi građana Srbije, da ih samo podsetim ko je taj Zdravko Ponoš. Pa, poštovani građani, ako se sećate, on je zajedno sa Tadićem rukovodio udruženom zločinačkom poduhvatu koji je imao za cilj da se Vojska Srbije, koja je izašla na crtu NATO paktu 1999. godine, uništi i dovede na nivo koji ne garantuje slobodu, a to je na nivo lovačkog društva. E, dotle je taj Ponoš doveo i njegov Tadić, Borko Stefanović i Dragan Đilas. Taj Ponoš i Tadić su posle 5. oktobra uništili Vojsku Srbije, više nego NATO pakt za vreme bombardovanja 1999. godine. Taj Zdravko Ponoš, kao načelnik Generalštaba vojske, njega se odrekao, gle čuda i njegov vrhovni komandant Boris Tadić, koliko se sećate i on ga smenio. O Tadiću da i ne govorim, pa on je kao predsednik države i kao ministar odbrane rekao, citiram – šta će nam vojska? Toliko o njemu. Svaki pripadnik danas Vojske Srbije mora da crveni od stida kada ocenu o Vojsci Srbije daje Zdravko Ponoš. Da vas podsetim, poštovane dame i gospodo i poštovani građani Republike Srbije, da je Ponoš kao general stajao u stavu mirno pred NATO poručnicima dok su hrabre srpske vojnike izručivali Hagu. Jel tako, gospodo, Zdravko Ponoš, gospodine Đilasu, a za Evropu Đilašu i Borku Stefanoviću? To je general koji je američkom senatoru obećao da će Vojsku Srbije smanjiti sa 62.000 na 27.000. Pa, nije to obećao gospodin ministar Vulin, niti Aleksandar Vučić. Svako ko je bio patriota u Vojsci Srbije, bio je izbačen za vreme Zdravka Ponoša. Jel tako, dame i gospodo, pogotovo vi pripadnici Vojske Srbije? Danas, za razliku od njegova vremena, Vojska Srbija je modernizovana, koju je modernizovao Aleksandar Vučić, a i njegovi naslednici, kao i svi ministri, na zavidnom je nivou, zaista na zavidnom nivou, i trasirao je put neutralnosti naše zemlje, a to jeste srpski put, jer kako sam rekao, tuđim putem se kući ne stiže, dame i gospodo. Izuzetno je važno reći na kraju da čovek sve što stvara, stvara radom i čovek je stvoren da se bori i da radi. Ko tako ne čini, mora propasti, rekao je naš Nikola Tesla. Mi funkcioneri, narodni poslanici, a i politički rukovodioci pojedinih stranaka moraju biti časni ljudi, a ne moraju biti bogati ljudi, jer bogati ljudi ne razvijaju demokratiju. Dragan Đilas misli da samo bogati ljudi razvijaju demokratiju, pogotovo ako su svoje bogatstvo stekli za vreme vršenja političke funkcije, kao što je to tajkun Dragan Đilas sa opljačkanih 619 miliona evra. Citiram Aristotela – demokratija je kada časni ljudi, a ne imućni, vladaju. Završen citat. Naš predsednik Aleksandar Vučić nije imućan, ali je častan čovek. Zato treba da vlada i da se bori protiv korupcije, kriminala, kao i vi, gospodine ministre. E, moj Đilašu, moraš da znaš da se bogatstvo ne meri materijalnim vrednostima, nego čašću koju je neko stekao. Toliko o tome. Dozvolite ipak na kraju da malo isprovociram naše političke protivnike i da ih upitam da li je tačno ono što ću sad da kažem ili ne, pogotovo Dragana Đilasa. Pitam ga – ko je prvi obeležio NATO agresiju na našu zemlju? Evo, sad ga pitam pred javnošću Srbije. Pa, naravno, Aleksandar Vučić. Za vreme njihove vlasti nije se smela reći NATO agresija, nego NATO intervencija. Drugo, ko je prvi rekao – neću u NATO? Naravno da je Aleksandar Vučić. Jel tako, Dragane Đilasu, a za Evropu Đilaš? Ko je prvi zapadu rekao – nećete me sprečiti da sarađujem sa Kinom? A, nas ste, gospodine Đilaš i tvoji saradnici Borko Stefanović i Jeremić, prozivali u ovom visokom domu, optuživali da sarađujemo sa žutim ljudima i ruskom gubernijom. Jel tako, gospodine Đilašu? Ko je prvi rekao – neću uvesti sankcije Rusiji? Ko je prvi od naših predsednika i vladara? Ko je prvi podigao Vojsku Srbije na zavidan nivo? Odgovori gospodine Đilaš. Ko je prvi posle 175 godina vratio 166. list Miroslavljevog jevanđelja tamo gde mu je bilo mesto? Ko je danas jedini i poslednji slobodni vladar u Evropi, kao što ste vi, gospodine ministre, prekjuče rekli u ovom visokom domu? Naravno, Aleksandar Vučić. Ko je prvi podigao spomenik ocu srpske srednjovekovne države posle 800 godina? Ko je prvi, Dragane Đilašu? Odgovori ovo građanima Srbije. Naravno da je Aleksandar Vučić. Ko je prvi posle 30 godina sproveo sveobuhvatne reforme u Srbiji? Ko je prvi, Dragane Đilašu? A ti si opljačkao 619 miliona za vreme dok si bio na političkoj funkciji? Ko je u poslednjih 30 godina najviše sagradio bolnica, domova zdravlja i kliničkih centara? Odgovori Dragane Đilašu. Koliko si ti sagradio? Ko je najviše u svom mandatu od predsednika u novijoj srpskoj istoriji sagradio najviše autoputeva, cesta i mostova? Odgovori Dragane Đilašu. Ko je najzaslužniji od srpskih vladara da se sagradi Hram Svetog Save na Vračaru, najlepša pravoslavna crkva na svetu? Ko je prvi, Dragane Đilašu? Aleksandar Vučić. Ko je prvi sagradio balkanski tok gasovoda od Zaječara do Horgoša u dužini od 403 kilometara? Dragane Đilašu, odgovori na ovo. Ovde u ovom visokom domu u prošlom mandatu ste nas prozivali da to nikada neće doći do realizacije. Ko je prvi uspostavio čelično prijateljstvo sa Republikom Kinom? Nas ste prozivali da sarađujemo sa žutim ljudima. Ko je prvi realizovao „Beograd na vodi“ i danas vodite hajku protiv „Beograda na vodi“? I ne samo protiv „Beograda na vodi“, pa protiv „Železare“ u Smederevu, protiv Bora, protiv svega onoga što se radi u ovoj zemlji. Ko je prvi u zadnjih 17 godina, uzmimo samo zadnjih 17, poveo žestoku borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije, Dragane Đilašu? Na kraju, poštovane dame i gospodo, na sve ove laži koje Dragan Đilas i njegovi mediji pod njegovom kontrolom ovih dana forsiraju 24 časa odgovaraćemo ovde u ovom visokom domu, jer on neće u ovom visokom domu, povukao je narodne poslanike, jer je rekao – šta će mi parlament, kome to treba. Njemu treba ulica, jer je on 5. oktobra prvi išao da ruši ovu Skupštinu. Postoje slike o tome, a postoje i izjave šefa CIA za Srbiju iz tog vremena, kako su finansirali za rušenje poretka i ko je učestvovao i kasnije su se zahvalili njemu. Ja sam prošli put citirao u ovom visokom domu. Na kraju, mi ćemo i dalje raditi na Srbiji 2025 koji je trasirao naš predsednik Aleksandar Vučić, ne samo vršiti modernizaciju, ne samo mi narodni poslanici, nego većina građana Republike Srbije, Vlada Republike Srbije i najveći broj političkih stranaka, a Dragan Đilas će sigurno propasti kako je rekao Nikola Tesla jer on svojim radom nije stekao 619 miliona. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći narodni poslanik je Miloš Terzić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ceo svet se suočava sa krizom koja do sada nije viđena i u takvim okolnostima može se reći da Srbija vodi jednu opsežnu borbu na svim poljima i da postiže izvanredne rezultate u toj borbi. Naravno, tu pre svega mislim na borbu za očuvanje naše ekonomije i na borbu za očuvanje radnih mesta. Prioritet je svakako sačuvati našu privredu, kao i teško stečene rezultate fiskalnih reformi od 2014. godine. Zahvaljujući politici koju sprovodi SNS i predsednik Aleksandar Vučić, mi smo u vreme ove krize bili u situaciji da pomognemo svima kojima je ta pomoć bila potrebna, i to pokazuje jednu stvar sa sigurnošću, a to je da smo uspeli da sprovedemo te hrabre, ali neophodne reforme i da smo zahvaljujući tim reformama nešto od 2014. godine radili, da smo nešto uradili i da smo nešto zaradili kako bismo pomogli, kako sam već rekao, svima kojima je ta pomoć bila neophodna. Uspeli smo da pomognemo i našim privrednicima, i našim poljoprivrednicima, i našim zdravstvenim radnicima, i našim penzionerima. Zašto pominjem naše poljoprivrednike? Zato što danas na dnevnom redu imamo Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama koja, između ostalog, ima za cilj da promoviše transparentnost na tržištu hrane i koordinaciju i aktivnosti politike na svaku moguću nesigurnost na tržištu. Međunarodni žitarski savet je međuvladina organizacija koja ima za cilj da pospeši međunarodnu saradnju u trgovini žitaricama, kao i da doprinosi stabilnosti na tržištu žitarica i unapređenju svetske bezbednosti na tržištu hrane. Smatram da je ovaj Predlog zakona, koji danas imamo na dnevnom redu, dobar i koristan za sve građane Srbije, jer to pokazuje da želimo da ulažemo u našu poljoprivredu, da mislimo na naše poljoprivrednike, da mislimo na naše poljoprivredne proizvođače, jer poljoprivreda ima značajan udeo u zaposlenosti i BDP Srbije. Srbija je takođe tradicionalno poljoprivredna zemlja i sa znanjem i podrškom koju dobijaju naši poljoprivrednici pokazali smo da smo spremni i za krizna vremena. Bili smo, dakle, jedna od retkih zemalja u Evropi i zato hoću da iskoristim priliku da pohvalim rad Ministarstva poljoprivrede koje nije imalo problema sa snabdevanjem osnovnih životnih namirnica za sve građane Srbije i sa proizvodnjom hrane. Treba istaći da bi građani Srbije znali da smo i tokom prethodnog mandata prethodne Vlade, kao država, izdvojili značajna sredstva u oblasti poljoprivrede i da ćemo to sigurno raditi i u narednom periodu kako bismo sproveli sve ono što smo obećali građanima Republike Srbije, da bismo realizovali sve one stvari u oblasti poljoprivrede koje smo definisali kroz investicioni plan Srbija 2025, a tu podrazumevamo ulaganja i u nove sisteme za navodnjavanje, što će značiti našim poljoprivrednicima, u elektrifikaciju polja, automatsku protivgradnu zaštitu i kroz davanje subvencija od države za naše poljoprivrednike kako bi kupili dodatnu mehanizaciju i opremu koja će im značiti u daljem radu. Dobro je da smo krenuli da stimulišemo unapređenje procesa proizvodnje i u narednom periodu. Nadam se da ćemo još više stimulisati otvaranje i modernizaciju prerađivačkih kapaciteta kako bismo poboljšali našu izvoznu politiku i kako bismo u narednom periodu kao država bili prepoznati, ne samo kao oni koji izvoze sirovine, već kao država koja je u mogućnosti da izvozi kvalitetne finalne proizvode. Poljoprivreda je, dakle, jedna od najvećih razvojnih šansi za Srbiju. Selo je prehranilo Srbiju u trenucima kada je Srbiji bilo najteže i svaki dodatni podsticaj poljoprivredi otvara mogućnost da se neke porodice vrate na selo i da se bave proizvodnjom hrane. Sve ove rezultate postigla je SNS za jedno kratko vreme u oblasti poljoprivrede, jer smo zaista vodili ozbiljnu i odgovornu politiku, a za razliku od onih koji su upravljali ovom zemljom u periodu od 2000. do 2012. godine, koji su bukvalno otimali novac iz agrarnog budžeta, koji su štampali nekakve časopise o zadrugarstvu koje niko nikad video nije kako bi izvukli isključivo i samo korist za sebe. Do ovih rezultata koje je postigla SNS u oblasti poljoprivrede u prethodnom periodu došlo se kroz ogroman rad i posvećenost i nikakve fabrikovane afere lažne elite i pripadnika bivšeg režima neće umanjiti rezultate, jer baš zbog truda i rada čitavog tima SNS mi dobijamo poverenje građana i siguran sam da će tako biti i na narednim izborima. Nastavićemo da se borimo za Srbiju bez obzira na sve napade koji su upućeni prema nama iz tajkunskih medija. Naravno, u danu za glasanje podržaću Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama i pozivam i druge narodne poslanike da urade to isto. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mladen Bošković.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, javljam se po Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o trgovini žitaricama koje je podnela Vlada Republike Srbije 19. februara 2021. godine, a Vlada je takođe zaključkom koji je donela na sednici 21. januara 2020. godine utvrdila osnov za pristupanje Republike Srbije Međunarodnom žitarskom savetu. Međunarodni žitarski savet je međuvladina organizacija koja ima za cilj da unapredi međunarodnu saradnju u trgovini žitaricama, da doprinese stabilnosti tržišta žitarica, kao i da unapredi sistem obezbeđenosti hranom na svetskom nivou. Realizacijom navedenih ciljeva se poboljšava transparentnost tržišta putem razmene informacija, analiza i konsultacija na tržištu i politike razvoja. Žitarski savet ima 56 država članica. Tržišni uslovi za žitarice, pirinač i uljarice posmatraju se na dnevnoj bazi, a kroz dostavu dnevnih izveštaja Savet formalno razmenjuje informacije o tržišnim uslovima na sastancima odbora i sednicama Saveta. Tržišne informacije o žitaricama, pirinču i uljaricama dostupne su na javnoj internet stranici, konkretno indeks žitarica i uljarica dostupan je svakodnevno putem javne internet stranice, zajedno sa bilansom ponude i tražnje i prognozama za čitav niz zemalja i roba. U oktobru 2012. godine Međunarodni žitarski savet se pridružio sekretarijatu informacionog sistema poljoprivrednog tržišta. Inicijativa je osnovana na zahtev ministara poljoprivrede G20, obuhvata četiri useva: pšenicu, kukuruz, pirinač i soju, i ima za cilj da promoviše transparentnost tržišta hrane i koordinaciju aktivnosti politike kao odgovor na nesigurnost na tržištu. Takođe Međunarodni savet svake godine održava dve redovne sednice saveta u Londonu i njegove funkcije su: nadgledanje sprovođenja Konvencije o trgovini žitaricama o kojoj danas razmatramo; zatim raspravljanje o trenutnim i perspektivnim kretanjima na tržištu žitarica i praćenje promena u nacionalnoj politici žitarica i njihovih tržišnih implikacija. Međunarodni žitarski savet je drugi u svetu posle američkog ministarstva poljoprivrede u prikupljanju, analizi i izveštavanju o tržištu žitarica i uljarica i u tome jeste značaj ove organizacije. Podaci i projekcije bitni su za kreiranje politike na državnim nivoima u sektorima žitarica i uljarica. Članstvo bi bilo značajno u smislu promocije rezultata trgovine i pristupa značajnom broju podataka za analize i utvrđivanje politike u periodima koji predstoje. Potvrđivanjem ove konvencije omogućuje se njeno stupanje na snagu, kako je predviđeno članom 25. Konvencije. Za realizaciju ove konvencije obezbeđena su navedena sredstva u budžetu Republike Srbije u 2021. godini, takođe i u 2022, 2023. i narednim godinama biće planirana u okviru limita na razdelu – Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede koji će biti opredeljeni od strane Ministarstva finansija u skladu sa bilansnim mogućnostima. Sedamdeset posto ukupne površine naše zemlje čini poljoprivredno zemljište, od toga 17,3% ukupne populacije su naši poljoprivrednici, tj. naši domaćini. Takođe, osvrnuo bih se i na opštinu iz koje ja dolazim, a to je opština Negotin i mogu da naglasim da imamo kao opština izvanrednu saradnju sa Ministarstvom poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Opština Negotin je peta opština u Srbiji po svojoj površini koja obuhvata 1.089 kvadratnih kilometara. Naglasio bih da radimo komasaciju, tj. ukrupnjavanje zemljišta u čak osam katastarskih područja opštine Negotin i ukupno komasiramo oko 5.000 hektara. Takođe, u saradnji sa Ministarstvom poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede u opštini Negotin se radi i navodnjavanje negotinske nizije. U prvoj fazi 2.000 hektara, a ukupno ćemo pokriti navodnjavanjem više od 13.000 hektara i taj projekat je vredan više od 10 miliona evra. Opština Negotin je opredelila u budžetu za 2021. godinu subvencije u poljoprivredu 20,5 miliona dinara, a ukupno sa komasacijom 36 miliona dinara. Evo još nekih podataka vezano za opštinu Negotin za 2020. godinu. Pšenica je na 10.000 hektara a prinos, otprilike, za pšenicu je četiri tone po hektaru; kukuruz 6.500 hektara, prinos je sedam tona po hektaru; ukupno zasejane površine su oko 20.000 hektara. Ovde samo da naglasim da se radi o površinama koje su u individualnom sektoru, u obračun nisu ušle površine koje se izdaju u zakup, državno zemljište – tu je oko 3.000 hektara, kao ni oko 5.000 hektara koje su pod višegodišnjim travama i leguminozama, zasejane u ranijem periodu. Bitno je reći da su prinosi prikazani u uslovima suvog ratarenja bez navodnjavanja. Na kraju, mogu reći da ću glasati za ovaj predlog zakona, kao i sve ostale koji su na dnevnom redu Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Naravno, pozivam i moje kolege iz PG Aleksandar Vučić – Za našu decu da isto učine. Zahvaljujem. Živeo Negotin! Živela pristojna Srbija!
Hvala. Reč ima narodna poslanica Sandra Božić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedniče Narodne skupštine. Uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, na koncu današnje rasprave i neki zaključci su se prosto sami nametnuli kada govorimo o ovim sporazumima, svakako da je i za jedan i za drugi najbitnije da je država stabilna i da u njoj ima mesta ovakvim sporazumima, odnosno da mi sa snažnom, jakom ekonomijom, sa stabilnom zemljom možemo da razgovaramo i budemo pouzdani partneri i u okruženju i svim zemljama sveta, a pokazali smo dovoljno jasno da prijatelje zaista imamo na svim meridijanima i na svim stranama sveta, što je vrlo važno u današnjem razvoju Republike Srbije, pogotovo u ekonomskom smislu, a onda naravno i kada govorimo i o bezbednosti, vojnoj saradnji. Imali smo priliku danas da čujemo vrlo kvalitetnu raspravu i po ovom pitanju i ono što ostaje i nameće se zapravo kao jedan zaključak, a tiče se upravo ovog drugog sporazuma koji je vezan za pitanje bezbednosti, jeste da je podjednako važno da se pitanjima bezbednosti bavite i na unutrašnjem, ali i na spoljašnjem planu. Jedno sa drugim prosto, jedno bez drugog ne ide i uzročno je posledično, a sasvim sigurno da je obračun koji je država krenula sa mafijom i sa kriminalom definitivno odlučujući za dalji razvoj naših dobrosusedskih odnosa, jer podsetiću vas da grupa koja je uhapšena, Belivukova grupa, organizovana mafijaška tvorevina je zapravo operisala, pretpostavljam da će se i ministar složiti sa mojom konstatacijom, na nivou našeg regiona. Dakle, nisu bili ograničeni na teritoriju Republike Srbije i svakako izazovi, rizici i pretnje bezbednosti nikada to nisu i uvek su povezane apsolutno sa regionom, a samim tim zaključujući da posle svih navoda i svih dokaza koji su izvučeni nakon afere prisluškivanja predsednika Srbije, jasno je da je i strani faktor sasvim sigurno deo ove vrlo složene slagalice. Ono što smo imali priliku u prethodnim danima da čujemo, jeste javnost ostavilo zaista bez teksta i bez reči i bilo je neophodno to uraditi iz mnogo razloga. I sam Savet, na čijem je čelu predsednik države, koji je u subotu uveče izneo određene podatke i određene video zapise, bili su zaista neophodni pre svega da bi se javnost uverila u sve ono što je u prethodnom periodu činjenično izneto, a to je da se ovde ne radi o navijačkim grupama, da se ovde radi o monstrumima, o ubicama, koljačima, kriminalcima najgore vrste i Srbija je zaista morala to da vidi i videla je samo deo. Ja mogu da pretpostavim samo po svemu što se zaista piše u medijima da je to samo jedan deo jednog ogromnog spektra zverstva koje su pripadnici ove grupe činili, da smo mi videli zapravo onaj deo koji se i mogao samo prikazati javnosti, a zaista je to bilo jezivo. Druga stvar koja je rečena na tom sastanku, vrlo važnom za bezbednost naše države, jeste da je deo opozicije u aferi „prisluškivanje“ dolazio do podataka koji su praktično dolazili iz unutrašnjosti MUP. To je ono što je recimo meni u ovom trenutku zaista nešto o čemu bih razgovarala i danas ovde. Mislim da se mediji nisu nekako ni osvrnuli na taj deo celokupne priče o praktično državnom udaru, jer ono što se desilo sa 1.572 snimana razgovora jeste pokušaj državnog udara i jeste pokušaj zaustavljanja predsednika Srbije, Aleksandra Vučića. Ovakav razvoj koji je Srbiji pružio upravo njen lider i rejting koji je zaista prosto neverovatno, ali uvek samo veći i danas se nalazi na preko 60% podrške. Podsetiću vas, i to u vreme kada je jako teško održati rejting, kada se i ne bavite rejtingom jer rešavate neke tekuće probleme, rešavate egzistenciju, rešavate i trudite se da sačuvate svaki život u Srbiji, borite se sa korona krizom. Dakle, zaista niko danas ne brine o rejtingu, niko danas se ne bori za svoj rejting i niko nije u predizbornoj kampanji, već se zaista u prethodnom periodu i predsednik Srbije Aleksandar Vučić i Vlada su se trudili praktično da Srbija preživi, da Srbija bez obzira što se nalazi u vrlo teškoj situaciji kao i ostatak naravno sveta ipak postigne određene rezultate i u borbi pre svega sa korona virusom, ali i u našoj ekonomiji koja iako nama sada ne izgleda tako, ali po svemu što možemo čitati ovih dana, vezano je za finansije sveta nekih velikih zemalja, onih koje su uglavnom činioci i globalnih kriza, mislim da nam taj talas globalne krize tek predstoji i da mi zapravo nismo još uvek svesni koliko je ta ekonomska kriza zahvatila svet, kojom dubinom i kojom snagom. Srbija je ta koja će ipak i u toj krizi u sledećim godinama sasvim jasno beležiti i porast, sasvim jasno nositi nove pobede. Videli ste da su neke od najvećih investicija upravo u vreme ove krize ušle u Srbiju, a poslednja je investicija „Kontinentala“ što dovoljno govori o tome da je Srbija stabilno tržište, da je Srbija stabilna zemlja i veliko poverenje postoji u rukovodstvo Srbije, u Vladu Republike Srbije koji su obezbedili svojom ispravno vođenom politikom ovakvu klimu i priliku da velike kompanije investiraju. Podsetiću vas da nam se spočitavalo sve vreme da je Srbija samo mesto za otpadne industrije i za otpadnu ekonomiju, odnosno za neke velike sisteme koji, nažalost, eto ja se radujem zato što smo uspeli da ih demantujemo, jer upravo sa „Kontinentalom“ svaka ta priča mora da zaćuti. „Kontinental“ je jedna od najrazvijenijih fabrika automobilske industrije. Uz to ne smemo zaboraviti CTF, ni „Brose“ u Pančevu, koji su sada u nekoj naprednoj fazi izgradnje svoje proizvodnje. Da se vratim na ovo što sam rekla da mi je vrlo zanimljivo, ali naravno kada počnete da pričate o ekonomiji Srbiji da vas sve ono što su rezultati ponese i da sasvim sigurno svako od nas ovde u ovoj sali može da priča jako dugo o uspesima Republike Srbije, merljivim rezultatima i svemu onome što mi zapravo danas živimo, a što nekada neko, kao što su moje kolege danas, čini mi se da je to bila Ana, ipak imao hrabrosti da sanja. Dakle, koja je uloga bivše vlasti, bivšeg režima u rušenju predsednika Srbije Aleksandra Vučića? Ne mogu a da ne izvedem analogiju svega onoga što se dešavalo u prethodnom periodu. Sistematske kriminalizacije predsednika države, sistematsku kriminalizaciju njegove porodice, sina Danila, brata Andreja i sve ono što smo imali priliku da vidimo u konstrukciji afera onih koji sebe smatraju nekakvim naslednicima, da kažem, ne volim tu reč, vladajućeg režima. Videli smo, trajalo jedno godinu i po dana. Godinu i po dana imali ste sistematskom, namensko rušenje „Telekoma“, „Krušika“, dakle naše namenske industrije. Sve to negde i nedostajao je taj neki zaključak. Za čiji račun to ovi ljudi rade? Zaista, sve ono što su rekli, svaki navod Marinike Tepić, Dragana Đilasa, Miroslava Aleksića, Borka Stefanovića, nije imao realno utemeljenje ni u jednoj jedinoj reči, a kamo li činjenici. Videli ste da je apsolutno sve demantovano. Ne moramo da ponavljamo da je za „Jovanjicu“ čak doneta pravosnažna presuda, na štetu Aleksića, koji mora da plati za to što je povredio nečiji ugled, u ovom slučaju brata predsednika Srbije Andriju Vučića. Dakle, kakva je analogija i kakav je zaključak? To je ono što nam se nameće sa svim ovim što smo imali priliku da vidimo u prethodnom periodu da su pripadnici bivšeg režima pokušavali u Srbiji, dakle da oslabe sve snage koje Srbija ima na svojoj strani kada je u pitanju ekonomija. Kada dođete do saznanja da deo iz vladajućeg dela SNS, odnosno onih koji kreiraju politike i učestvuju u vlasti. Ipak ima dosluha sa Veljkom Belivukom, ima dosluha i sa određenim pripadnicima bivšeg režima. Ne ostaje da se ne zapitate na koji način je zapravo ova grupa bila organizovana, ko ih je organizovao i šta je bio cilj? Ja sam prilično sigurna, a određeni navodi to i govore u nekoliko dana koji su iza nas, jedan od njih je sinoć. Moj kolega Marko Langura je uspeo to da vam prenese, a sigurna sam da ste imali priliku i putem sredstava javnog informisanja to i da čujete, na koji način izgleda razgovor između Veljka Belivuka i potpredsednika bivšeg „Partizana“ koji je tvrdio da se samo jednom čuo sa Belivukom, pa zatim da se čuo samo zbog fudbalskog folklora, odnosno organizacije navijača, kao da u tom „Partizanu“ ne postoji neko tehničko osoblje i osoblje koje je operativno u tom smislu da može da organizuje sa navijačima određene nastupe itd. Da bismo na kraju došli do zaključka, koji možete sasvim sigurno i sami da izvučete iz prikazanog razgovora, da je to izjava jedne ljubavi, drugarske, prijateljske i da tu postoje određeni interesi koje je Veljko Belivuk imao obavezu, kako kaže, radi malera da ispoštuje prema bivšem potpredsedniku „Partizana“. Dakle, sve to, a da ne kažem da je ova moralna vertikala od bivšeg potpredsednika kluba „Partizan“ neko ko u prethodnom periodu, posebno kako je počela celokupna afera oko hapšenja ove kriminalne grupe, neko ko nije silazio sa medija Dragana Đilasa i Dragana Šolaka. Meni ne treba mnogo u toj formi da dođem do zaključka da kada govorimo o bivšoj vlasti i kada govorimo o njihovoj povezanosti sa narko kriminalnim grupama, ne mogu da se ne setim foto albuma koji Dragan Đilas i Marinika Tepić imaju sa kriminalcima, koji imaju sa pripadnicima i zemunskog klana, ne mogu da ne podvučem analogiju u delovanju ovog klana i zemunskog klana i da ne povučem neku paralelu. A isto tako činjenice govore u prilog tome da ovo što ja danas pokušavam ovde da zaključim, jeste da Đilas i njegov pajtos Šolak hoće i nastavljaju dalje da ruše Srbiju, ali danas to rade preko Vašingtona. Kako? Junajted grupa i dve njene kompanije podnele su arbitražni zahtev Međunarodnom centru za rešavanje investicionih sporova u Vašingtonu u kojem se tvrdi da je država Srbija prekršila nekoliko obaveza iz bilateralnog Sporazuma o investiranju sa Holandijom, saopšteno je danas iz Junajted grupe, koja tvrdi, takođe da su od 2014. godine na udaru brojnih neosnovanih diskriminatornih mera sprovedenih od strane srpskih vlasti i državnih institucija. Naravno, kada je njihov interes u pitanju, ovde direktno znate šta je u pitanju, apsolutno je svima jasno da su to njihovi mediji, da je to SBB, da su to sve njihove podružne firme koje uredno neguju i verovatno godinama drže na milionima koje je Dragan Đilas opljačkao tokom vršenja vlasti u Srbiji. Ovo je samo jedan od pokušaja da se nastavi urušavanje države Srbije tako što ćete tužakati za neravnopravan položaj, umesto da se borite na tržištu, umesto da svoje sadržaje obogaćujete, umesto da svoje privredne resurse na neki drugi način umnožavate. Kada naviknete da samo kradete i da otimate iz tuđih džepova, onda je naravno ovo jedini način i jedan od načina da se i na dalje nastavi napad na Republiku Srbiju, na predsednika Srbije, Aleksandra Vučića. No, ja sam sigurna da ćemo već sutra imati priliku da vidimo kontra ofanzivu na sve ovo što smo mi danas rekli, jer Marinika Tepić će sasvim sigurno imati naredbu od svog poslodavca. Znamo naravno svi da je Marinika Tepić zaposlena i da prima platu u "Multikomu", koja će pokušati sve ovo da ispinuje, koja će pokušati opet borbu protiv kriminala i korupcije da relativizuje, a znamo i čuli ste i bili smo svedoci i mi i građani Srbije, da kada je počelo hapšenje Belivukove grupe i borba protiv organizovanog kriminala, oni su bili prvi koji su bili advokati i kada, ja mislim, i sam Belivuk nije imao zvanično advokata, Marinika Tepić, Dragan Đilas i ostatak bivšeg režima su bili prvi koji su stali na stranu Veljka Belivuka kao ubogog navijača Partizana kojem treba njihova zaštita. Kako bih vam opet dala još jedan dokaz da su moji zaključci zaista ispravni, evo imamo još jedan primer, jer se juče oglasio otac nestalog mladića, to može i ministar da potvrdi, koji kaže da ga je izvesni Veljko zvao, to je Nenad Marković, otac nestalog Strahinje Markovića iz Resnika, koji je u jednoj emisiji objasnio šta se sve događalo neposredno pre nestanka njegovog sina, ali je tada pomenuo i poziv misterioznog čoveka koji se predstavio kao Veljko predloživši mu da priču o nestanku svog sina podeli sa redakcijom istraživačkog medija "Krik". Naravno da ovde ništa ne bi bilo tako čudno, nego što je čudno da baš poziv dođe od Veljka Belivuka direktno i da Veljko Belivuk upravo ovog oca koji je u svom verovatno očaju za svojim nestalim sinom, morao da sluša i ovakve stvari i upućivanje na upravo medije za koje smo imali prilike u prethodnom vremenu da čujemo salvu optužbi i pokušaj kriminalizacije i učestvovanje aktivno u kriminalizaciji predsednika Srbije, Aleksandra Vučića i dela Vlade Republike Srbije, porodice predsednika itd. Dakle, to je isti onaj "Krik" koji je oduvek, a očigledno će i zauvek učestvovati u medijskom linču svega što je srpsko, u svim interesima Republike Srbije i onima koji aktivno učestvuju u profitiranju svega onoga što predstavlja Dragan Đilas. Da ne dužim, za kraj, ja bih samo rekla još jednom, a obećala sam vam ministre da ću vas svaki put pohvaliti za sve napore koje ste uložili u prethodnom periodu u akciji hapšenja Belivukove grupe i organizovane mafijaške organizacije, da ću vam svaki put čestitati. To činim i ovog puta. Molim vas samo jedno – da u ovoj borbi država Srbija istraje, jer znam da imamo snage, znam da imamo motiv, znam da imamo zbog čega, znam da imamo kako i da znamo zašto. Molim vas da istrajete u toj borbi i da pohapsite i one koji pretenduju da naslede Veljka Belivuka, kao i čitavu njegovu mrežu i organizaciju, ali i sve one koji su u tome učestvovali, sve one koji su učestvovali u pokušaju atentata na predsednika Srbije, urušavanju državnog sistema. Molim vas da u tome budete dosledni i da partijska knjižica ne zaštiti nikoga. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima Marijan Rističević, kao ovlašćeni predstavnik, pet i po minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, po pitanju bezbednosne saradnje sa Palestinom poslednji događaji su dokaz zašto treba sarađivati sa svim zemljama, i sa prijateljima i sa protivnicima i sa saveznicima, po pitanju bezbednosti. Svi građani imaju pravo na život, na slobodu i na bezbednost i po pitanju bezbednosti treba sarađivati sa svima. Ono što je kod mene problematično nije u vezi Skupštine, nije u vezi Vlade, nije u vezi ministra unutrašnjih poslova, tiče se pravosuđa. Ne znam da li je naše pravosuđe zrelo da štiti nevine, kažnjava krive, a ko ne kažnjava krive taj novo zlo čini, a čini mi se često za naše pravosuđe da pojedine sudije više štite krivce, a kažnjavaju obične građane, umesto da rade obrnuto. Dame i gospodo narodni poslanici, po pitanju poljoprivrede već sam dosta toga rekao. Moram da podvučem, što se žitarica tiče svakako glasamo za to, ali uz želju da pokažemo napor da ne izvozimo uglavnom žitarice, da ih subvencionišemo, zato što dok subvencionišemo biljnu proizvodnju trenutno uvozimo između 500 i 600 hiljada svinja godišnje. Znači, više uvezemo nego što izvezemo svinjskog mesa i svinja u komadima. Kad pretvoriš, to je negde oko 600.000 komada. Mnogi misle da poljoprivreda EU počiva na daleko većim posedima i tu vas moram obavestiti da dve trećine poseda EU je manje od pet hektara. Prosečan posed u Srbiji je 5,7 hektara. Dakle, imamo idealne uslove, s tim što imamo manje subvencije da pokrenemo poljoprivrednu proizvodnju u pravcu razvoja prehrambene industrije i, ponavljam po ko zna koji put, da na takav način osvajamo, pre svega, zahvaljujući „mini Šengenu“, osvajamo tržište u regionu, naravno i tržišta EU i tržišta Rusije i Belorusije i drugih zemalja. Na kraju, da zaključim – Bog daje hranu svim pticama, ali im ne baca u gnezdo. Druga poslovica kaže – Bog nam daje orahe, ali ih ne lomi. Na nama je da vreme provodimo u radu, trudu, u borbi, što je rekao Nikola Tesla, da spojimo ono što nam je Bog dao. Bog nam je dao plodno zemljište, klimu i vredne ljude. Na nama je da povećanim subvencijama uradimo ono što je moguće, dakle da krenemo u veliku poljoprivrednu proizvodnju, daleko vredniju i da za nekoliko godina vrednost našeg izvoza bude makar 10 milijardi evra. Hvala.
Hvala. Da li želi reč još neko? Ministre, da li vi želite reč na kraju? Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedniče, gospodo potpredsednici, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, drugarice i drugovi, još jednom evo u relativno kratkom vremenskom periodu želim još jednom da vam zahvalim na danu strpljenja, na danu upornosti, na danu posvećenosti, marljivosti i na tome što ste još jednom pokazali zašto su vas izabrali građani Srbije. Ja se zahvaljujem svima vama naravno posebno na tome što toliko cenite rad pripadnika MUP-a i da vam kažem, sa velikom i potpunom sigurnošću da u MUP-u rade čestiti, hrabri, dostojanstveni ljudi i ljudi kojima je interes države Srbije i stabilnost države Srbije ispred svog interesa i ispred bilo čega drugog. Zbog toga mi postojimo, zbog toga postoji vojska Srbije, zbog toga postoji BIA, a kada MUP radi sa BIA, sa Tužilaštvom za organizovani kriminal, kada ima takvog vrhovnog komandanta kao što ga ima, mislim na predsednika Aleksandra Vučića, onda je uspeh siguran i onda građani Srbije mogu da budu mirni, spokojni i da svaki sledeći put imamo posla sa bandama kojih će uvek biti, ali će ih biti manje, manje opasne, slabije organizovane i svaki sledeći put naš posao će biti lakši. Sigurnost i stabilnost ove zemlje će biti sačuvana kao što će biti sačuvana bezbednost, sigurnost i dostojanstvo svakog građanina ove zemlje. Još jednom hvala pa se uskoro vidimo. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto nema više prijavljenih, pre nego što zaključim pretres samo bih vas zamolio, imajući u vidu važnost svih ovih tema da još jednom ponovim. Kao što smo više puta isticali i ja i svi vi u diskusijama, Narodna skupština Republike Srbije zaista zdušno podržava sve preduzete mere i čestita na hrabrosti za preduzimanje tih mera u borbi protiv organizovanog kriminala, odnosno mafije. U tom smislu naravno smatramo i to je potpuno jasno da svaka relativizacija uloge ovih mafijaških grupa predstavlja i direktnu podršku kriminalnim grupama. Isto tako, želim da kažem da ovde nije reč, kada je reč o ljudima koji su radili u državnom sistemu, pa i u ministarstvu kojim sada rukovodi ministar Aleksandar Vulin, ovde nije reč samo o tome da li je neko zloupotrebio poverenje koje je dobio, ovde je reč o tome da su ti ljudi direktno prekršili ustavni sistem naše zemlje, da neko može da prisluškuje neovlašćeno predsednika republike koji je izraz državnog jedinstva ove zemlje, sa veoma važnim državnim nadležnostima koje on ima. To je bez ikakve relativizacije, to jeste da neko sebe proglasi da je viši od najvišeg sistema Ustavom predviđenim vlasti. to je rušenje ustavnog poretka i državni udar. Tako da zaista još jednom želim na kraju da kažem da Narodna skupština i očekuje od vas i podržava da se jasno utvrdi zašto je to rađeno, sa kojim ciljem, ko je bio na vrhu tog sistema i naravno da se preduzmu mere da se uhapse svi koji su to radili, bez obzira da li su prisluškivali ili ugrožavali porodicu predsednika ili davali logističku podršku mafiji koja je najveći kancer za naše društvo. U tom smislu i predsednik republike Aleksandar Vučić i MUP, na čijem je čelu Aleksandar Vulin će imati i punu podršku i ako treba, Narodna skupština je spremna da se o tome i raspravlja ovde. Želim još jednom da vam se zahvalim na učešću u radu današnje sednice. Hvala. Nastavljamo sutra u 10.00 sati. [[Sednica je prekinuta u 17.55 sati.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 126 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Borislav Kovačević, Đorđe Komlenski i Aco Petrović. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o 3. i 4. tački dnevnog reda sednice. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Tatjana Matić, ministar trgovine, turizma i telekomunikacija, Maja Popović, ministar pravde, Milan Dobirijević, vršilac dužnosti pomoćnika ministra trgovine, turizma i telekomunikacija, Jovan Ćosić, pomoćnik ministra pravde i Vladimir Vinš, viši savetnik u Ministarstvu pravde. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izboru predsednika, zamenika predsednika i članova Upravnog odbora Regulatorne agencije za elektronske komunikacije i poštanske usluge i Predlogu kandidata za izbor članova veća Agencije za sprečavanje korupcije. Samo da prenesem da se ministarka pravde Maja Popović javila i da će ona stići za pola sata, pošto je na sastanku kod predsednika. Želim da pozdravim, kao što sam i rekao, ministarku trgovine, turizma i telekomunikacija, Tatjanu Matić. Ujedno da pitam, da li predstavnik predlagača, odnosno predlagač želi reč? Izvolite.