Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanika da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 92 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: prof. dr Žarko Obradović, Stefana Miladinović i Aleksandar Senić. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni pretres o predlozima zakona pod tačkama 6. i 7. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju Aleksandar Vulin, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Ljiljana Džuver, pomoćnik ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Vladimir Pešić, pomoćnik ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Zoran Martinović, direktor Nacionalne službe za zapošljavanje, Tatjana Prijić, rukovodilac Grupe za unapređenje zaštite osoba sa invaliditetom u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Jelena Kotević, rukovodilac Grupe za normativne poslove u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja,. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 6. i 7. a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti i Predlogu zakona o upotrebi znakovnog jezika. Da li predstavnik predlagača Aleksandar Vulin, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, želi reč? (Da) Reč ima ministar u Vladi, Aleksandar Vulin. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, vašoj pažnji danas želim da preporučim dva zakonska predloga koja su zaista od velike važnosti. Jedan je zakon o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, dakle, dopune na zakon koji je donet u maju 2009. godine, a drugi je zakon o upotrebi znakovnog jezika, koji je inovacija u našem zakonodavstvu i donosi se po prvi put. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti na prvom mestu ima za cilj da pomogne nezaposlenom licu koje je na evidenciji naše nacionalne službe da aktivnije i korisnije provede vreme na evidenciji, odnosno da aktivnije traži posao kroz uvođenje odgovarajućih mogućnosti za učešće u odgovarajućim obukama i za zaista aktivno traženje posla. Sa druge strane, ovim zakonom, mi omogućavamo Nacionalnoj služi za zapošljavanje da se reformiše, da se promeni, kako u skladu sa preporukama Svetske banke, ali i potrebama tržišta rada i potrebama same Nacionalne službe. Na ovaj način mi određujemo obavezu svakog zaposlenog u nacionalnoj službi, svakog onog ko radi sa strankama, da se konstantno obučava, da konstantno usavršava svoje veštine i da bude deo aktivnog traženja posla. Ovim zakonskim predlogom takođe omogućavamo jedan fleksibilniji pristup aktivnim merama zapošljavanja, pa tako i Vlada RS, koja prihvata plan Nacionalne službe za zapošljavanje, pred nju se izlazi sa više mogućnosti, sa širom lepezom različitih aktivnih mogućnosti za traženje posla, što će svakako obezbediti veći obuhvat lica na našoj evidenciji. U cilju racionalizacije i pojeftinjenja i funkcionisanja Nacionalne službe, ovim predlogom se i smanjuje broj članova upravnog odbora, sa devet na sedam. Podizanjem kapaciteta rada zaposlenih u Nacionalnoj službi za zapošljavanje siguran sam da ćemo dobrim delom povećati našu efikasnost, ali isto tako i ubrzati mogućnost da naši službenici izađu u susret potrebama korisnika. Ono što stoji pred nama i već je počelo da se dešava jeste i određeni stepen zloupotreba koje smo zaista mogli da vidimo u praksi. Kao što znate, donet je Zakon o završetku privatizacije, donet je zakon po kome će određeni broj radnika morati da bude višak. Naravno, niko neće ostati na ulici, to jeste politika ove Vlade, za svakog od njih je predviđen odgovarajući socijalni program, odgovarajuća otpremnina. Za to je, inače, u budžetu ove godine je predviđeno 16 milijardi dinara, ali postoje i određena ograničenja. Jedno od njih je da onaj ko dobije nadoknadu, odnosnoko dobije otpremninu veću nego što predviđa Zakon o radu, a to jeste uglavnom praksa, nema pravo da odmah nakon toga ode na Nacionalnu službu za zapošljavanje i dobije i nadoknadu za slučaj nezaposlenosti. U praksi nam se već to dešava, da se sklopi fiktivni ugovor o radnom odnosu, koji po pravilu traje, verovali ili ne, između dva i šest dana, takav je prosek, i odmah se ide na službu za zapošljavanje. I dobili ste otpremninu i još ste 12 meseci na kasi države, a taj novac bi morao biti potreban nekom drugom, i mora se dodeliti nekom drugom kome je zaista i potreban. Na ovaj način rešavamo i taj problem. Takođe, kao vrlo važnu stvar, ovde, ovim zakonskim predlogom uređujemo i način obračunavanja osnovice i način obračunavanja same isplate novčane nadoknade. Naime, do sada, pošto nije bilo precizno uređeno zakonom, imali smo česte sudske sporove gde je vrednost sudskog spora bila 100 dinara ili 1.000 dinara, ali su sudski troškovi, nadoknade za advokate, itd, više stotina puta prevazilazili vrednost sudskog spora. Kada ovo uredimo, to se više neće dešavati i taj nepotrebni odliv novca će biti konačno sprečen. Takođe, ovim predloženim izmenama utvrđuje se i da će se evidencija obveznika doprinosa za slučaj nezaposlenosti voditi na osnovu podataka koji se preuzimaju iz centralnog registra. I do sada je to bilo predviđeno zakonom, ali na ovaj način sada to jednostavno preciziramo, pa će se i ova obaveza i ova mogućnost brže i preciznije sprovoditi. Predloženi zakon ima ukupno 20 članova i sadrži zaista samo neophodne izmene. Smatramo da na ovaj način možemo bolje da uredimo ovu materiju i da se to oseti odmah u stvarnom i svakodnevnom životu. Zakon o upotrebi znakovnog jezika jeste po prvi put u našem zakonodavstvu. Nikada do sada država nije imala vremena, interesovanja ili potrebe da i ovu veoma važnu materiju uredi na odgovarajući način i da je uredi zakonskim putem. Prema našim evidencijama, odnosno evidencijama Saveza gluvih i nagluvih Srbije, u Srbiji živi 20.000 gluvih i 30.000 hiljada nagluvih osoba. Moguće da je taj broj i značajno veći. U svakom slučaju, ovo je način da osobe sa invaliditetom dobiju zakon koji omogućava njihovo svakodnevno uključivanje u društvo. To je njihovo pravo da se služe svojim prirodnim jezikom i da prirodni jezik, za njih znakovni jezik, bude deo svakodnevnog života. Kao kada smo govorili o Zakonu o upotrebi psa vodiča, pa jednog dana možda u ovim klupama budemo imali čast da sedi poslanik koji će se kretati uz pomoć psa vodiča, možda ćemo jednog dana imati ovde i tu čast da nam sedi poslanik iz redova gluvih ili nagluvih koji će na ovoj sednici imati pravo na upotrebu tumača i upotrebu znakovnog jezika. Do sada to nije bilo predviđeno. Srbija nije zemlja sistemske diskriminacije bilo koga, ni po bilo kom osnovu, pa ni za osobe sa invaliditetom, ali zakoni, kao što je Zakon o upotrebi znakovnog jezika, jeste naš način da u svakodnevnom životu osobama koje svrstavamo u gluve i nagluve omogućimo da u nedostatku drugog načina komunikacije obavljaju sve one redovne poslove i zadatke koje možemo da radimo i vi i ja. Ono što je takođe veoma važno, osim uvođenja znakovnog jezika u svakodnevni život, jeste što i tumači za znakovni jezik konačno postaju zanimanje, konačno postaju profesija. Oni će se od sada prepoznati u zvaničnoj nomenklaturi, ali isto tako će biti uređen i način kako se stiče zvanje, kako se obučavaju, kako mogu da prenesu svoje znanje. Zakon je prošao javnu raspravu. Na njega su dale primedbe, neke su uvažene neke nisu, sve relevantne organizacije. Ovo što sada tražimo ovim zakonom već postoji u 81 lokalnoj samoupravi, ali ovim dajemo mogućnost da se i ostale lokalne samouprave uključe i da u svakodnevnom životu naši sugrađani, osobe sa ovim vidom invaliditeta postanu deo svakodnevnog života i da im se život zaista olakša. Ne možemo se mi izboriti sa svakim hendikepom, ali sa nepravdom i diskriminacijom sigurno možemo. Ovo je način da to upravo radimo. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo su zakoni u kojima nema ni politike ni ideologije. Ovo su zakoni koji menjaju i poboljšavaju svakodnevni život dobrog dela Srbije. Voleo bih da ih tako i posmatramo. Hvala na pažnji i idemo u raspravu.
Zahvaljujem ministru Vulinu. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Anamarija Viček. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre i saradnici, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama su, kao što je gospodin ministar rekao, dva veoma značajna zakona i ja bih volela prvo da kažem par reči o Zakonu o upotrebi znakovnog jezika. Značajna stvar je da je danas pred nama ovaj zakon, a još u aprilu 2013. godine je objavljeno u raznim medijima da će se do kraja 2013. godine usvojiti ovaj zakon. Međutim, kao što vidimo, to se prilično odužilo. Značajno je da je ovaj zakon danas pred nama, jer, prema podacima koje vodi Udruženje gluvih i nagluvih na lokalnom nivou, u Srbiji danas ima oko 30.000 gluvih i 100.000 nagluvih. Spektar problema gluvih i nagluvih je prilično širok, ali se i problemi umnožavaju zbog njihove nemogućnosti komunikacije sa sredinom. Da se podsetimo, 2009. godine pokrenut je pilot projekat koji je sada raširen u celoj Srbiji, a zahvaljujući kome je prve četiri godine otvoreno više od 40 kancelarija za znakovne tumače u lokalnim zajednicama, koji pomažu gluvim osobama da pristupe svemu onome što im je bitno za život. Ovim zakonom se uređuje upotreba znakovnog jezika, pravo na učenje znakovnog jezika, pravo na upotrebu i način upotrebe, usluge tumača za znakovni jezik i mere za podsticanje primene i unapređenje potrebe znakovnog jezika kroz informisanje i obrazovanje na znakovnom jeziku i drugo. Značajno je da je u članu 4, pri opisivanju prava na upotrebu znakovnog jezika, naznačeno da pored deteta to pravo imaju i roditelji. Naime, do sada se dešavalo da su roditelji dece koja imaju oštećeni sluh savladavala znakovni jezik od svoje dece ili od nastavnika svoje dece, ali to na volonterskoj bazi. Znači, do sada nije postojala takva mreža koja bi i roditelje pomogla u savladavanju znakovnog jezika. Pošto će sada ova stavka biti u zakonu, tj. da pored deteta i roditelj, staratelj može da savlada znakovni jezik, nadamo se da će i finansiranje podučavanja porodice gluve osobe biti takođe ubuduće nekako planirano u budžetu. Kao što i član 5. sadrži, znakovni jezik se može učiti na dva načina. Jedno je u ustanovama obrazovanja i vaspitanja, u kojima se stiču znanja, sposobnosti i veštine radi sticanja ključnih kompetencija za ostvarivanje mogućnosti za lični, profesionalni i socijalni razvoj i dalje učenje. Može da se uči i u ustanovama u kojima se stiču sposobnosti za upotrebu stečenih znanja, sposobnosti i veština, odnosno stavova neophodnih za obavljanje radnih aktivnosti tumačenja znakovnog jezika i sticanja stručnih kompetencija za obavljanje poslova tumača za znakovni jezik. Član 6. konkretno opisuje pravo na upotrebu usluge tumača za znakovni jezik, na taj način da gluva osoba koja koristi u komunikaciji znakovni jezik može ostvariti pravo na zakonu zasnovan interes ili izvrši obavezu, ima pravo na upotrebu usluga tumača za znakovni jezik. U postupku pred javnom službom, tj. državnim organom, organom autonomne pokrajine ili jedinice lokalne samouprave osoba koja koristi znakovni jezik ima pravo da koristi znakovni jezik, a takođe znakovni jezik se može koristiti i u političkom životu, na sastancima i sednicama organa javne vlasti, što pokazuje i član 8. Pohvalno je da zakon sadrži i upotrebu znakovnog jezika u ustanovama obrazovanja. Naime, član 9. kaže da obrazovno vaspitni rad u ustanovama obrazovanja i vaspitanja, ali i studije na visokoškolskoj ustanovi može da se izvodi na znakovnom jeziku za gluve osobe. U procesu ostvarivanja ovog prava i interresorna komisija ima značajnu ulogu. Naime, to je komisija koja preporučuje da li da se dete školuje u segregovanom ili inkluzivnom okruženju. Značajno je da gluva osoba, u skladu sa ovim zakonom, član 10, ima pravo da koristi znakovni jezik kod poslodavca u toku zapošljavanja i rada, i to pri obavljanju razgovora za posao, kod zaključivanja i otkazivanja ugovora o radu ili drugog ugovora o radu van radnog odnosa, stručnom osposobljavanju i usavršavanju, volontiranju i drugo. Po bilo kom osnovu, sve dok postoji objektivna potreba za takvom uslugom, a i u svakom slučaju kada se zaposlenima saopštavaju informacije koje bi mogle uticati na proces rada i njihov položaj, što će gluvim osobama omogućiti jednake šanse na tržištu rada. Tako dolazimo do jednog značajnog pitanja, a to je način upotreba usluge tumača za znakovni jezik. Naime, član 11. opisuje da gluva osoba, da bi koristila uslugu tumača za znakovni jezik, podnosi zahtev Udruženju osoba sa invaliditetom na teritoriji lokalne samouprave i Udruženje pruža uslugu tumačenja ukoliko raspolaže sredstvima za tu uslugu. Ali, ako Udruženje nije u mogućnosti da pruži tu uslugu jer ne raspolaže sredstvima, prosleđuje zahtev savezu udruženja koje se bavi zaštitom gluvih i ukoliko raspolaže sredstvima koja su u skladu sa zakonom namenjena za te svrhe, obezbeđuje upotrebu usluge tumača znakovnog jezika koji obavlja uslugu najbliže teritoriji na kojoj gluva osoba ima prebivalište. Ostaje otvoreno pitanje – šta se dešava ukoliko ni Udruženje ni Savez nemaju sredstva za tu uslugu? Shodno tome, u članu 12. postoji opcija da se usluga može obezbediti i od strane drugih udruženja koja se bave zaštitom gluvih osoba, u skladu sa svojim ciljevima, odnosno kasnije u skladu sa članom 15. – Savez se obraća ministarstvu koje je nadležno za poslove unapređenja zaštite osoba sa invaliditetom, ne bi li ono obezbedilo razvoj i upotrebe usluge tumača za znakovni jezik u potrebnom obimu. Ali, u vezi sa ovom odredbom, ali i sa prethodnom, nameće se pitanje u kom vremenskom roku Udruženje, odnosno Savez ima obavezu da obezbedi uslugu, pošto to za sada zakon ne sadrži, odnosno treba da prosledi i ukoliko nije u mogućnosti da obezbedi uslugu, postoji pitanje u kom vremenskom roku i kako ministarstvo treba da obezbedi uslove za upotrebu usluge tumača za znakovni jezik. U članu 13. nalazimo interesantnu stavku, naime, usluga tumača za znakovni jezik ostvaruje se neposrednim obraćanjem javnoj službi, koja je u obavezi da ovu uslugu obezbedi od strane zaposlenog koji zna znakovni jezik, a ukoliko nema takvog zaposlenog, može obezbediti tumača za znakovni jezik na teret sredstva te službe, ukoliko Udruženje ili Savez ne raspolaže sredstvima za pružanje te usluge. Tako dolazimo do veoma značajne stavke, naime, član 14. koji uređuje uslugu tumača za znakovni jezik kod poslodavca, obezbeđuju Udruženje ili Savez, opet u zavisnosti od toga da li raspolaže sredstvima u skladu sa zakonom za te namene, ali u svakom slučaju smatramo da je značajno da sredstva za uslugu tumača za znakovni jezik ne obezbeđuje poslodavac, što je dobro, jer se poslodavac ne opterećuje, te se na taj način poslodavci možda i motivišu za odabir gluve osobe pri zapošljavanju, što svakako poboljšava šanse gluvih osoba na tržištu rada. Bitne odredbe su i sadržane u članu 16. Naime, tačno je formulisano kako se obezbeđuju sredstva za upotrebu usluge tumača, a to su sredstva iz budžeta Republike Srbije koja su namenjena za finansiranje organizacija osoba sa invaliditetom i drugih udruženja, a sve sa ciljem unapređivanja socio-ekonomskog i društvenog položaja osoba sa invaliditetom, tačnije, u okviru finansiranja ustanove socijalne zaštite ili drugog pružaoca usluga socijalne zaštite. Značajno je takođe da su, na osnovu člana 17, pružaoci medijskih usluga dužni da sagledaju mogućnosti i rade na stvaranju uslova za omogućavanje praćenja audio-vizuelnih medijskih usluga putem tumača, što se u okolnim državama inače i može videti u javnim nacionalnim medijskim servisima. Naime, u Nacionalnoj televiziji se u toku „Dnevnika“ ili „Novosti“ pojavljuje tumač za znakovni jezik, odnosno druga varijanta je kada se titluju emisije da bi gluvi mogli da prate emisije od javnog značaja. Što se tiče mera za unapređenje upotrebe znakovnog jezika, što je i sadržano u članu 19, da svi organi koji su nadležni za unapređenje položaja osoba sa invaliditetom, kao što su javna služba, ministarstvo i drugi organi, kao i naučnoistraživačke obrazovne ustanove i ustanove kulture, trebalo bi da po svojim mogućnostima sagledaju potrebe i razviju mogućnosti da ravnomerno obezbede brze i efikasne usluge, a bitno je tu da se spomene razvoj i promovisanje znakovnog jezika, i to ne samo srpskog znakovnog jezika, nego i znakovnog jezika nacionalnih manjina. Interesantno je što se u ovom predlogu zakona pojavljuje znakovni jezik nacionalnih manjina. Nismo sigurni kako se to odvija u slučaju drugih nacionalnih manjina, ali u slučaju mađarske nacionalne manjine, na teritoriji Vojvodine praktično ne postoji poseban znakovni jezik na mađarskom jeziku, nego deca sa oštećenjem sluha koja pohađaju nastavu na mađarskom nastavnom jeziku koriste srpski znakovni jezik. Koriste priručnik koji sadrži slike određenih znakova sa ćiriličnim pismom ispod tih slika, tako da je to jedno interesantno stanje i možda bi u tom pravcu trebalo malo da se razmisli. Na kraju, reći ću još samo nekoliko rečenica o školovanju dece sa oštećenjem sluha. Naime, iako je inkluzivno obrazovanje u Srbiji praktično obavezno, postoje primeri izuzetno dobre prakse sa specijalnim školama za gluve i nagluve, međutim, postoje i dobri primeri prakse u redovnim školama, kada se u inkluzivnom obrazovanju nađu deca sa oštećenjem sluha. Međutim, veoma često se tu pojavljuje problem da nastavni kadar nije spreman na to. Znači, celokupan nastavni kadar škole bi trebalo da dobije podršku u savladavanju znakovnog jezika. Naravno, na kraju bih volela da zaključim da SVM i ovaj zakon podržava. Sada bih volela još par rečenica da kažem o izmenama i dopunama zakona koji je pred nama, o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. SVM će i ovaj drugi zakon podržati u danu za glasanje. Pre nego što krenem o nekim detaljima, da se podsetimo da do sada važeći Zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti donet je 2009. godine, a dopunjen i izmenjen 2010. godine. Volela bih da naglasim nekoliko razloga zbog čega je značajno da je ovaj zakon o dopunama i izmenama pred nama. Poslednjih godina smo se, naime, suočavali sa teškoćama, odnosno preprekama u sprovođenju zakona, te zakonom koji je pred nama u suštini se detaljnije uređuju pojedina pitanja u cilju efikasnijeg sprovođenja propisa u praksi i kroz regionalizaciju Nacionalne službe za zapošljavanje, odnosno redizajn aktivnih mera zapošljavanja. Ovim zakonom se, u cilju racionalizacije i kao mera štednje, predlaže i smanjenje broja članova Nacionalne službe za zapošljavanje u Upravnom odboru sa devet na sedam i tako se predlažu mere radi podizanja kvaliteta rada, i to podizanjem učinka rada savetnika zaposlenih u Nacionalnoj službi za zapošljavanje. Uz podršku Svetske banke unapređuje se, kao što smo čuli gospodina ministra, proces kreiranja mera i programa aktivne politike zapošljavanja, boljom analizom i korišćenjem postojećih podataka. Izmene i dopune koje imaju za cilj racionalizaciju i uvode se kao mere štednje u članu 12, naime, devetočlani Upravni odbor Nacionalne službe za zapošljavanje se menja na sedam članova, pri tome sastav ostaje isti, tj. tri člana predlaže Socijalno ekonomski savet, a četiri člana ministar nadležan za poslove zapošljavanja. Član 2. Predloga zakona dopunjuje član 18. Zakona koji se odnosi na dužnost zaposlenog u Nacionalnoj službi za zapošljavanje za stalnim stručnim usavršavanjem radi uspešnijeg i kvalitetnijeg obavljanja poslova zapošljavanja, a i sticanja kompetencija potrebnih za rad, u skladu sa opštim principima i standardima. Pozitivno je da će od sada biti dužnost nacionalne službe da obezbedi i organizuje program uvođenja u posao zaposlenog, kao i stručno usavršavanje, odnosno osposobljavanje zaposlenih, a i proveru stručne osposobljenosti zaposlenih, i to na osnovu opšteg akta o postupku, sadržaju i programu stručnog usavršavanja i osposobljavanja zaposlenih i uvođenja u posao zaposlenog. Značajno je još da se dopunom člana 43. fleksibilnije definišu druge mere usmerene ka zapošljavanju, tj. ostavlja se dovoljno prostora za varijacije. To je apsolutno opravdano ako uzmemo u obzir da se akcioni plan zapošljavanja u ministarstvu donosi na godišnjem nivou. U članu 4. Predloga zakona reči: „materijalno obezbeđenje“ se zamenjuju rečima: „novčano-socijalnu pomoć“, što je bilo potrebno da bi se ovaj zakon uskladio sa Zakonom o socijalnoj zaštiti, što je svakako za pohvalu, pošto, svejedno kako je mala izmena, zakoni moraju biti usklađeni međusobno. Članom 5. Predloga zakona se predlažu značajne dopune. Naime, pored toga što je nezaposleni dužan da prihvati odgovarajuće dodatno obrazovanje i odluku na koju ga Nacionalna služba za zapošljavanje uputi, značajno da se dodaje da se nastoji na tome da nezaposleni nema pri tome nikakve dodatne troškove, nego će Nacionalna služba, pored plaćanja obaveznih udžbenika i troškova prevoza, obezbediti novčanu pomoć, u zavisnosti od uslova utvrđenih opštim aktom Nacionalne službe. Treba da izdvojimo izmenu člana 69. Često se dešavalo da se nije znalo tačno šta je osnovica, pošto nije isto ako zaposleni ima isplaćenu zaradu ili ako su isplaćeni samo doprinosi ili nema ništa isplaćeno. U ovom članu se to sad usaglašava. Bitno je još da napomenemo i član 11, kojim se dopunjuje član 75, koji uređuje one slučajeve kada se isplate novčane naknade, obustavlja, kao što su, na primer, trajanje ugovora o obavljanju privremenih i povremenih poslova, odsluženja ili dosluženja vojnog roka, izdržavanje kazne zatvora, i tu se dodaje: „i trajanje pritvora“ u trajanju od šest meseci. Volela bih da podsetim da Savez vojvođanskih Mađara već dugi niz godina nastoji na tome da sistem socijalne zaštite bude pravičniji, te da se na primer uskrati mogućnost višestrukim povratnicima u vršenju krivičnih dela da primaju socijalnu pomoć. Takođe, tu bih volela još da istaknem na kraju Uredbu o merama socijalne uključenosti korisnika novčane socijalne pomoći koju je donelo Ministarstvo za rad i socijalna pitanja u oktobru 2014. godine i time se stvorila mogućnost da se punoletnim, radno-sposobnim korisnicima socijalne pomoći uvede obavezno učešće u programima raznih javnih aktivacija, kao što su obrazovanje, lečenje, društveno-koristan rad i zapošljavanje. Bilo bi interesantno čuti od gospodina Vulina, kad se stvori prilika za to, kakva su iskustva sa implementacijom te uredbe, pošto je prošlo šest meseci i pozitivni rezultati bi se mogli očekivati. Još jednom da napomenem da će Poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara podržati oba zakona u Danu za glasanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala, poštovani predsedavajući. Gospodine ministre, i vi ste danas relativno kratko govorili o ova dva predloga zakona koji su na dnevnom redu, pet minuta o Predlogu izmena i dopuna Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti i svega tri minuta o jednom novom zakonu, koji se prvi put donosi, zakonu o upotrebi znakovnog jezika. I ja sad ne znam kako da razumem tu neaktivnost, juče vaše koleginice, potpredsednice Vlade, gospođe Mihajlović i vas danas, da li ste vi pod utiscima naslovnih strana tabloida u kojima vidim da vam se završava mandat ovih dana ili se možda bavite promocijom rezultata Vlade u prethodnih godinu dana pa se niste bolje pripremili, da nam malo više kažete o zakonima koje treba Skupština da usvoji. Poslanici ovde govore mnogo više, iako su imali mnogo manje vremena da se spreme za ove zakone. Ova dva zakona koje vi danas predstavljate ispred Vlade su oba poslata u skupštinsku proceduru po hitnom postupku. Ono što meni nije bilo jasno kada sam čitao Predlog zakona o upotrebi znakovnog jezika je – zašto hitan postupak? U obrazloženju se kaže zašto hitan postupak – zato što je već u skupštinskoj proceduri u decembru bio zakon o korišćenju psa vodiča, pa bi bilo dobro da se…
Gospodine Đurišiću, samo jedna informacija. Skinut je hitan postupak, ne radimo po hitnom postupku.
Evo, piše – da se donese po hitnom postupku.
On je ušao po hitnom postupku, ali je skinut hitan postupak.
Pustite vi to, kad vi skinete. Ja ne mogu to da pratim. Znači, vi ste poslali ove zakone po hitnom postupku i ja se pitam zašto? Znači, Zakon o upotrebi znakovnog jezika je još 2013. godine, maj, juni, juli, obavljena javna rasprava. Ne vidim ništa hitno u tome, sem u načinu rada Vlade i Skupštine za ovih godinu dana. Možda je to prilika da govorimo o tome kako je ova Skupština radila. Kod ovog drugog zakona, o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, sami ste rekli – hitan postupak, nema javne rasprave, ali ste komunicirali sa zainteresovanim stranama. I meni je zanimljivo to komuniciranje. To je verovatno ova pohvala juče koju sam mogao da vidim od strane predstavnika Unije poslodavaca na saradnju sa ministarstvom u poslednjih godinu dana. Ja verujem da su oni vrlo zadovoljni, jer je izmenama Zakona o radu Vlada obespravila radnike, dala poslodavcima priliku da radnike mnogo lakše otpuštaju, da teže ostvaruju svoja prava i verovatno je ova izmena Upravnom odboru nagrada poslodavcima za tu pohvalu i za tu podršku. Znači,Upravni odbor koji se menja predlogom ovog zakona, ovde se govori sa devet na sedam članova. U prethodnom Upravnom odboru bila su četiri člana koje imenuje Vlada, četiri članakoja dolaze iz Socijalnoekonomskog saveta i direktor Nacionalne službe je bio taj deveti član, sada će biti sedam. Tako da nema direktora, a smanjuju se za jedno mesto predstavnici Socijalnoekonomskog saveta. U prethodnom zakonu je stajalo da će od ta četiri biti dva predstavnika poslodavaca i dva predstavnika sindikata. Sada ne piše ništa. Znači, biće ili tri člana od predstavnika poslodavaca ili ako baš ministar bude želeo malo da ispoštuje formu biće dva. Jedan taj odnos, sasvim sigurno u korist poslodavaca, jer oni hvale rad Vlade pa mora nekako da se nagradi. Znači, to je ta briga velikog levičara ministra za rad i zapošljavanje i njegovo odnos sa sindikatima. Ministar je u to malo što je rekao u obrazloženju zakona rekao je – ovaj zakon će da podstakne ljude koji se nalaze u Nacionalnoj službi za zapošljavanje da aktivno traže posao. E, ja bih voleo da vidim koji to posao oni u Srbiji traže. Koja se to radna mesta otvaraju. Šta se to u Srbiji dešava. Mogli smo juče da vidimo kako recimo nemački privrednici vide situaciju u Srbiji i da vidimo njihovu ocenu, da su pesimisti, da su ocenili uslove rada u prošloj godini loše. Da se govori o tome kako četiri fabrike koje su želele da dođu u Srbiju i otvore radna mesta su završili u Makedoniji. To je rezultat ove Vlade. Vi ministre volite da se hvalite padom ne zaposlenosti i ovde smo vodili tu raspravu, ja sam onda morao da nađem papir, pošto mi niste verovali. Znači, saopštenje: „Zaposleni u Republici Srbiji u 2014, godišnji prosek Republičkog zavoda za statistiku“. Možete da pogledate, od 20. januara 2015. godine, znači skinuto sa sajta. Ovako počinje - ukupan broj formalno zaposlenih u 2014. godini bio je 1.697.686, što je u odnosu na 2013. godinu predstavlja smanjenje od 1%. Znači, to je statistika o broju zaposlenih u Srbiji. To su rezultati rada vaše Vlade. Ja znam, vi ćete meni da kažete kako anketa o broju nezaposlenih govori da je broj nezaposlenih pao i ta anketa, ako je istinita, i pokazuje te podatke, govori, jedni zaključak koji može da se izvede iz analize te ankete je da je povećan broj zaposlenih na crno. Na crno i to je stajalo kada smo usvajali rebalans budžeta u oktobru mesecu, u obrazloženju Predloga rebalansa stajalo je da je povećanje broja formalno zaposlenih, a smanjenje nezaposlenih rezultat povećanja broja zaposlenih na crno. S obzirom, da je pod vašim Ministarstvom, ingerencija za borbu protiv rada na crno i to jeste bio jedan od prioriteta koji smo čuli u ekspozeu premijera, pre nepunih godinu dana ovde, ne znam kako će te da se pohvalite tim svojim rezultatom. Znači, ovaj Zakon nije imao javnu raspravu, govorim o Zakonu o izmenama i dopunama zakona o zapošljavanju u slučaju nezaposlenosti, ali je Vlada ovim izmenama predvidela dalje smanjenje prava na materijalnu dobit onih ljudi koji ove godine će ostati bez posla. Znači, ne samo ljudi koji se nalaze u preduzećima u restrukturiranju, da li je njihov broj 50 hiljada, 40 hiljada, 80 hiljada, ne znamo, znamo da je 16 milijardi dinara predviđeno u budžetu Republike Srbije, ali se ovde ne radi samo o njima. Izmenama i dopunama Zakona se priprema teren za otpuštanje ljudi u državnoj upravi i govori se o tome kakva će oni prava imati, kakve će im biti osnovice za obračun novčane naknade i na koji način će moći da dobiju ona sredstva koja im pripadaju po Zakonu, kada ostanu bez posla. Ta sredstva će biti manja nego pre godinu dana. Prvo, iz razloga što su manje plate, pa su manje i osnovice, pa će samim tim i naknade biti manje. Onda će se desiti da će primiti možda više od tog minimalnog iznosa 60 hiljada dinara, jeli, pa neće imati pravo na naknadu koju primaju nezaposleni. Ministar je već video da se u praksi dešavaju zloupotrebe i sada je izmenama i dopunama zakona spremio mogućnost da te zloupotrebe spreči i to je dobro. Treba ovo malo što ima para da se raspodeli ravnopravno, ali mi smatramo da je jedna stvar urađena pogrešno. Ovaj zakon predviđa situaciju da, kada zaposlenom prestane radni odnos, a poslodavac mu nije isplaćivao platu, da se kao osnovica za obračun visine novčane naknade uzima minimalna zarada u Srbiji, a ne ugovor o radu koji je zaposleni imao sa prethodnim poslodavcem, što je naš predlog. Šta to znači? Zaposleni je trebao da ima neku platu, poslodavac mu nije plaćao, nije plaćao poreze ni doprinose, taj dug će ostati između poslodavca i države. Da li će i kad će isplatiti, mi to ne možemo da znamo. Država ima mehanizme da to naplati. Onaj koji je bio u toj nesrećnoj situaciji će sada umesto da mu se obračuna, makar ona vrednost koju će država možda naplatiti, poreza i doprinosa, njemu će biti obračunata minimalna zarada i na osnovu te minimalne zarade u Republici Srbiji, određene i naknade. Znači, dva puta će biti oštećen, država će se možda naplatiti, možda neće, to ne možemo da znamo. Čujemo o sjajnim rezultatima naplate, povećanja naplate poreze, doprinosa. Poreska uprava radi. Med i mleko. Ali, cenu ovde plaćaju građani, odnosno oni koji nemaju mogućnost da zaštite svoja prava, na ovaj način im se duplo ili da kažem više puta ima se smanjuje ono što bi trebali da dobiju, znači otićiće i dobiće naknadu po iznosu minimalne zarade u Srbiji, a ne po onome što su imali u ugovoru o radu i mi smatramo da je to loše i da rešenje u Zakonu treba da bude tako da se, kao za osnovicu uzme taj iznos iz ugovora o radu koji svaki zaposleni ima, a trebao bi da ga ima sad posle usvojenih izmena i da se zna gde se taj ugovor nalazi i sve drugo što smo ovde imali u raspravi kada smo usvajali izmene i dopune Zakona o radu. U svakom slučaju, ovako predloženi Zakon, naša poslanička grupa neće podržati. Dali smo određeni broj amandmana, lično sam vrlo skeptičan u tu mogućnost da se ti amandmani usvoje, ali u krajnjoj linije sve ovo što radimo i vi kao Vlada i mi kao poslanici u parlamentu, ostaje negde zabeleženo i siguran sam da će građani to u budućnosti ceniti. Da kažem nekoliko reči o Zakonu o upotrebi znakovnog jezika. Dobro je što se jedan ovakav Zakon donosi. Činjenica da on, pre svega polazi od nekoliko ustavnih načela zabrane diskriminacije iz člana 21. Ustava, pravo na dostojanstvo i slobodan razvoj ličnosti, član 23. Ustava, prava na slobodu mišljenja izražavanja i prava na obaveštenost, članovi 46. i 51. Ustava i pravo na rad i pravo na obrazovanje. Odnosno, smatramo da ovaj Zakon nije do kraja razrađen, da su propuštene neke bitne stvari da se nađu u ovom zakonu i da ima nedostatke. Pre svega, radi se o položaju tumača, nisu definisana njihova prava i obaveze, etička pravila, obuka, registar i pravo na naknadu za rad. Registar ne postoji u Predlogu zakona i mi smatramo da je on neophodan. Takođe, prethodna moja koleginica je govorila o tome da sredstva za angažovanje tumača, koji se angažuju preko Saveza, da se tumači mogu angažovati u koliko Savez raspolaže sredstvima. Znači, Zakonom nije jasno predviđeno koja sredstva će se obezbeđivati. Savez ima iz kojih izvora i na koji način će oni znati i moći da planiraju svoje obaveze, to se ostavlja kao mogućnost da sredstava ima ili nema, što mislimo da je loše i neozbiljno za jedan Predlog zakona. Smatramo da nije dovoljno dobro urađeno ni pitanje učenja znakovnog jezika. Znači, govori se o, odnosno, pre svega tu mislimo na učenje znakovnog jezika kod odraslih lica, kao i pitanje korišćenja znakovnog jezika u postupcima ostvarivanja prava. znači. Predlagač je predvideo da gluva osoba tek kada nije u mogućnosti da nekim drugim vidom komunikacije ostvari svoja prava, onda može da koristi usluge tumača, što mi mislimo da je loš princip da se tako kreće, mislimo da princip treba da bude da se unapred omogući svakome ne da neka osoba mora da dokazuje da nije u stanju da konzumira svoja prava i da tek onda se obezbeđuje tumač. Takođe, smatramo dobro je što se u određenim delovima ostvarivanja prava na rad obezbeđuje tumač, ali imamo dileme da li je dovoljno samo za te oblasti, znači prilikom zaključenja ugovora o radu i zapošljavanju ili nekih drugih ugovora, da li je možda zakon mogao da predvidi i šire pravo na korišćenje tumača osoba kojima je on neophodan u ostvarivanju prava na rad. U svakom slučaju, jedan ovakav zakon verujem da će kada zaživi u praksi doživeti izmene, da će biti ispravljeno ono što možda sada nismo nanajbolji način, odnosno zakonodavac nije na najbolji način predvideo, da ćemo učiti iz iskustava, s obzirom da je ovo prvi put da se jedan ovakav zakon donosi, što mi podržavamo, ali smatramo da u ovom zakonu ima mnogo opštih mesta, mnogo prava za koja nisu utvrđeni jasni mehanizmi da se ta prava koriste, da nije jasno definisano finansiranje ostvarivanja svih tih prava i da bi ovih 50.00 ljudi, kako je rekao ministar na početku, koji će biti, da kažem, primarni korisnici ovog zakona, da bi se njima omogućio kvalitetniji život i bolje uključivanje u društveni život Srbije, da će ovaj zakon biti potrebno u budućnosti menjati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite.
Kažu da je Volter na pisao jednom svom prijatelju – Nemam dovoljno vremena da bih ti pisao kratko. Kratko se govori kada ste spremni i kada znate šta govorite. Možete da zaspete bujicom reči u kojima ne kažete apsolutno ništa, svi poslanici su dobili sve relevantne informacije, neću da ih upućujem da čitaju, to je njihovo pravo i da ne čitaju je njihovo pravo, ali ovo što ste od mene čuli je esencija zakona sa svim preciznim odredbama šta će i za šta biti menjano. Ovaj zakon ima 20 članova, govorim o Zakonu o zapošljavanju. Pretpostavljam da bi onda trebalo svako, računajući tu i završne odredbe, računajte na to kada šta važi i kada počinje da važi. Dakle, ako je merilo vrednost jednog zakona da predlagač govori satima, nisam siguran da bi to bilo merilo i za ovaj zakon, suviše je kratak, ali je esencijalan, tačan, precizan, baš kao i ovo što sam ja rekao. Ako mu je to jedina zamerka ili najveća zamerka, ja sam više nego zadovoljan. Da,treba se spremati za sednice i da su se neki ovde spremili za sednicu, oni bi znali da socijalno-ekonomski savet određuje način delegiranja članova socijalno-ekonomskog saveta u upravni odbor Nacionalne službe za zapošljavanje, u PIO i sve druge upravne odbore gde učestvuje socijalno ekonomski savet. Dakle, to nije dobra volja ni jednog ministra, to je zakon. Socijalno-ekonomski savet sam odlučuje koga i u kojoj razmeri, a postoji dobra praksa koja kaže – dva reprezentativna sindikata i jedan predstavnik poslodavaca. Za to se trebalo spremiti, no ipak je bolje ovako paušalno napasti, pa šta sad, ko će slušati obrazloženja. U krajnjoj liniji, nije ni to važno, ali jeste važno da smo upodobili i ovaj sastav upravnog odbora npr. sa PIO koje su gotovo identične agencije, odnosno imaju sličan položaj u našem pravnom sistemu. Kada u PIO imate sedam, onda i ovde imate sedam. Dakle, smanjili smo sa devet na sedam, tu ne može biti ništa loše i do sada je Vlada imala uvek većinu u sastavu upravnog odbora Nacionalne službe za zapošljavanje. Do sada je to bilo pet četiri, sada je to četiri tri. Ispravili smo jednu grešku na koju je onaj koji je donosio zakon trebao odmah da razmisli, kako je moguće da direktor Nacionalne službe sedi u upravnom odboru koji odlučuje o njegovom radu i to nikome nije smetalo. Vidite, mi smo to ukinuli, a istog tog direktora naravno je imenovala Vlada. Dakle, uvek je Vlada imala većinu, što je priznaćete i logično, zato što Vlada finansira rad Nacionalne službe. Kada je već finansira, logično je da odlučuje o tome kako će se trošiti novac i u kom pravcu će se voditi politika Nacionalne službe. Evo, tu recimo anomaliju smo izmenili i mislimo da je to dobro. Šteta što se to ranije nije dešavalo. Nije logično da direktor sam sebe ocenjuje kako on radi i kako radi njegova služba, ali i to smo svakako promenili. Da bi se spremio neko, on bi znao da ne može da brka babe i žabe, da ne može anketu o radnoj snazi i anketu o radu da poistovećuje, nisu iste stvari, ne odnose se na iste podatke, ne odnose se na iste ljude, ali zar je važno? Važno je reći neki podatak pa neka to odjekne samo ako je to kritika po svaku cenu. Evo ja ću prihvatiti da ste vi, sve su u pravu oni koji kažu nezaposlenost raste, sve je u redu, ima samo jedan mali problem, pojavljuju se desetine hiljada ljudi koji uplaćuju PIO fond. To su verovatno neki duhovi koje neko finansira od nekud i onda ti duhovi dođu na šalter PIO fonda, prijave se i uplaćuju za svoju penziju. Oni zapravo ne postoje, ali postoje pare koje su oni uložili. Da bih vam argumentovao, ovo je novac, ovo se ne da promeniti, ovo se ne da prevariti. Nema ankete, nema različitih tumačenja, količina para koja se uplaćuje u PIO fond je u prva tri meseca ove godine porasla za 8% u odnosu na isti period prošle godine. Računajte takođe da smo smanjili plate u javnom sektoru za 10%, a javni sektor je najveći deo uplate u PIO fond. To smo smanjili a povećala se količina novca koja ulazi u PIO fond za 8%. Kako ako se nisu pojavili novi ljudi koji rade, kako? Odakle taj novac? Opet, pošto naravno sve treba argumentovati, ja se držim toga precizno, evo da vam kažem, evo da uzmemo podatak 31. mart 2014. godine, u zaposlene na evidenciji PIO fonda koji redovno uplaćuju svoje doprinose, bilo ih je 2.003.498, precizna cifra. April 20. 2015. godine, 2.062.856, dakle, pogledajte to je povećanje od blizu 60.000 ljudi. Znači, 60.000 ljudi plaća doprinose za PIO fond ili ne postoje pa neka dobra vila plaća za njih ili su se zaposlili, nema trećeg objašnjenja. Za to se trebalo spremiti i to treba prihvatiti i priznati. Ako me pitate da li sam zadovoljan ovim? Nisam, to mora da bude više, to mora da bude brže. Mogli ste takođe da kažete kada se već govorilo o onome što misle nemački investitori da 88% nemačkih investitora bi ostalo ponovo u Srbiji i ponovo bi otvorilo posao u Srbiji. Osamdeset osam procenata od onih koji su već ovde radili i rade, a 100% tih investitora za kojima toliko žalite kada odu dve ili tri firme, kažu da je Zakon o radu najbolje što im se desilo, 100% tih. Kažite onda do kraja, kažite – baš je dobro što odlaze ti što smatraju da je Zakon o radu jako dobar. Podstaknite ih da odu, ne bi ni to možda bila loša ideja. Zakon o radu je dobar kao što znate, i uostalom da ste pažljivo čitali baš to što su govorili socijal-ekonomski partneri i sindikati kažu da je komunikacija bolja, da je saradnja mnogo bolja, da je za razliku od vremena nekih prethodnih Vlada kada se sednice socijal-ekonomskog saveta držale jednom godišnje, ponavljam jednom godišnje, samo u ovoj godini je održano već tri sastanka, a imamo dnevnu komunikaciju. Dobro, ko da se zamara svim tim detaljima. Što se tiče Zakon o upotrebi znakovnog jezika, drago mi je što ćete ga podržati, treba da ga podržite. Ovaj zakon je mogao biti donet i mnogo ranije, nije donet, nije bilo želje, volje ili potrebe, ne znam šta je bio razlog, ali znam da smo mi nešto pokrenuli. Ako bude grešaka one će se ispravljati. Samo da vam kažem, ovo o čemu govorimo već funkcioniše u 81 lokalnoj samoupravi. Želim da funkcioniše u svakoj lokalnoj samoupravi, ali moramo biti racionalni. Postoje lokalne samouprave u kojima nije izražena potreba upravo za ovakvim servisom. Mi ćemo koristiti moderne tehnologije, ne mora sve da ide iz budžeta. Upravo smo ovih dana u pregovoru sa nekim velikim telekomunikacionim kućama koje hoće da budu donatori našeg projekta „Kol centar“, pa će osobe koje mogu da koriste znakovni jezik moći preko sredstava modernih tehnologija da koriste usluge tumača. Dakle, i to će se raditi, no, dobro raspravljaćemo i ovome. A ovo što sam rekao su egzaktne brojke, 2.062.856 ljudi plaća u ovoj zemlji doprinos za PIO i to je uspeh i to je povećanje od 60 hiljada ljudi. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Vulin. (Marko Đurišić, s mesta: Replika.) Da li ste pomenuti i jednom rečju? (Marko Đurišić, s mesta: Pogrešno sam protumačen.) Gospodine Đurišiću, vrlo dobro znate da ne postoji uslova za repliku. Nemate pravo na repliku. Reč ima ovlašćeni predstavnik narodna poslanica mr Zlata Đerić.
Poštovane kolege narodni poslanici, imamo danas pred sobom dva predloga Vlade - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju u slučaju nezaposlenosti i imamo Zakon o upotrebi znakovnog jezika. Uvek kažem da život zakona nametne njegove promene i što češće menjamo ovde neke zakone, to je dokaz da usklađujemo životne teškoće i nedoslednosti sa zakonskim regulativama i mogli bismo reći da je to u stvari jedna dobra želja modernog društva da se ono učini onakvim da bude po meri čoveka. Imamo predlog Vlade šta je potrebno doreći u dosadašnjem zakonui šta izmeniti, dakle uZakonu o zapošljavanju i osiguranju u slučaju nezaposlenosti, dakle, šta je potrebno izmeniti i pretpostavljam da će Vlada vrlo pažljivo razmotriti i predložene amandmane narodnih poslanika i na najbolji način prilagoditi ovaj predlog da bude koristan građanima, posebno građanima nezaposlenim licima koji su u ovom trenutku osetljiva kategorija stanovništva. Dakle, to su oni koji su radno sposobni, a iz raznih razloga, društvenih okolnosti i svih ostalih okolnosti koje su nas zadesile, ne koriste svoje ustavno pravo, pravo na rad. Usklađivanje nekih članova, diktirano je životnim potrebama i ostalim regulativama. Tako da, u članu 1. vidimo kao jedno od dobrih rešenja da se broj članova u upravnom odboru sa dosadašnjih devet smanji na sedam. Mislimo da će to biti i efikasno i efektno. Svakako ćemo moći da pratimo rezultate njihovog rada. Nacionalna služba za zapošljavanje je predviđena članom 2. da obezbedi organizuje stručno osposobljavanje i usavršavanje zaposlenih. Takođe se vodi računa i o potrebnim sredstvima i o troškovima prevoza i to je sve predviđeno. U članu 4. se izvršilo jedno terminološko usklađivanje, tako da se dosadašnje materijalno obezbeđenje sada zove novčana socijalna pomoć. Kad je terminološko usklađivanje u pitanju, tu možemo postići neki konsenzus, mada mislim da je ovo sada predloženo rešenje tačnije i bliže sadržaju pojma koje ona nosi. Novine koje pozdravljamo, a koje propisuje ovaj zakon, su one koje se tiču veće odgovornosti svih partnera u procesu posredovanja kod zapošljavanja, pa tako član 12. propisuje da se država pre svega mora zaštititi od zloupotrebe svoje dobre namere u slučaju nezaposlenosti i ona sredstva koja dodeljuje kao pomoć po ovom osnovu, u tom slučaju kada se zloupotrebe, moraju da se vrate. To je nešto što je veoma važno i veoma bitno da postoji zakonski derteminisano i primenljivo. To je ozbiljan instrument koji zahteva uzajamno poverenje i međusobnu odgovornost nezaposlenog lica i države koja stoji kao garant njegovih prava i moramo shvatiti da svako pravo proističe iz neke obaveze. Tako je i u ovom slučaju. Ako želimo da imamo socijalno odgovorno društvo, moramo da imamo i zajedničku odgovornost, a pre svega ličnu prema preuzetim obavezama, u ovom slučaju materijalnim sredstvima, i tada možemo da koristimo i stečena prava. Ovim članom vidimo jednu posebnu odgovornost prema budžetskim sredstvima, jer ova pomoć se dodeljuje iz budžetskih sredstava, a budžetska sredstva ostvaruju, odnosno pune oni građani koji rade. Prema tome, to je odgovornost prema zaposlenima koji na ovaj način solidarno pomažu one građane koji su nezaposleni. U članu 13. dopušta se jedna vrsta tolerancije u slučaju kada je nezaposleno lice privremeno, a opravdano u nemogućnosti da svoju obavezu ispuni. Član 15. omogućava kontrolu podataka, koje se vrši preko centralnog registra obaveznog socijalnog osiguranja i to nije po nama ništa sporno. Istakla bih značaj član 16. koji predviđa zapošljavanje u inostranstvu, koje je inače veoma atraktivno sa današnje ekonomske tačke gledišta, jer se smatra i jeste veoma isplativo, dakle, posredovanje naših ljudi u inostranstvu biće nadzirano, bolji je izraz nego reći – kontrolisano, u njihovu korist, tako da će na taj način biti zbrinuti kao radnici i svesni da iza njih u svakom trenutku stoji njihova država Srbija. To je i za stranca koji zapošljava u nekoj drugoj državi našeg radnika svakako stvar jednog respektabilnog odnosa prema našoj državi. Ostali članovi koji su predviđeni da se menjaju propisuju usklađivanje akata Nacionalne službe za zapošljavanje sa ostalim izmenama i dopunama i omogućavaju reorganizaciju ove službe. To su sve bili razlozi zbog čega smo se kao poslanička grupa opredelili da ćemo u danu za glasanje, uz možda neke korekcije amandmanima, ako Vlada bude našla za shodno da negde treba prihvatiti neki amandman, mi kao poslanička grupa ovog puta nismo dali nijedan amandman, nismo videli razloga za to, podržati. Što se tiče Zakona o upotrebi znakovnog jezika, to je zakon koji smatramo da bezrezervno treba podržati i da treba da ga podržimo svi u ovoj sali. Da li on kasni ili ne kasni, to je sad pitanje o kom ne treba više da raspravljamo. On je tu, on je pred nama i mi treba da ga nedvosmisleno podržimo. Nedavno smo imali pred sobom zakon koji omogućava upotrebu pasa vodiča i koji omogućava našim slabovidim ili slepim sugrađanima da budu ravnopravni u svakodnevnom životu i da uzmu učešće u životu društvene zajednice. Ovaj zakon omogućava, takođe, našim sugrađanima koji imaju hendikep gluvoće ili nagluvosti da rade, da postoje, da budu vidljivi i da budu ravnopravni. Znajući da će ovaj zakon u mnogome odrediti i prava i obaveze zaposlenih prema ovim članovima društva, da će ovaj zakon omogućiti da društvo živi bolje, kvalitetnije i pravednije, mi pozdravljamo njegovo donošenje i svakako ga smatramo važnim. Ni ovde nismo imali nijedan amandman i ne smatramo da treba. Tek će život pokazati da li ga negde treba vremenom korigovati. Ono što smatramo da ovaj zakon donosi, to je da pokažemo našim hendikepiranim sugrađanima, rešavajući jedan po jedan ovakav problem, da osim brige i društvene odgovornosti prema njima, pokazujemo i jednu ljubav koja nam svima u mnogome nedostaje, a ljubav je jezik koji slepi mogu da vide, a gluvi da čuju i prema tome, oba ova zakonska predloga u danu za glasanje poslanici Nove Srbije će podržati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Marinković.
Zahvaljujem. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da iskažem zadovoljstvo što je ova godina prva godina u kojoj je već za četiri meseca tri puta održan sastanak Socijalno-ekonomskog saveta Srbije, u odnosu na prethodne godine kada je to činjeno jednom. Ne treba prenebegnuti tu činjenicu, jer upravo se na Socijalno-ekonomskom savetu, na tom forumu, treba odlučivati o osnovnim aspektima i politici i razvoju kada je u pitanju zapošljavanje i pitanje radnih odnosa, naravno i socijalno-ekonomskih pitanja. Ono što predstavlja conditio sine qua non ovog zakona, to je reforma Nacionalne službe za zapošljavanje. Reforma Nacionalne službe za zapošljavanje, koja je trebalo da bude urađena odavno, jer ova institucija treba da bude institucija koja će proaktivno delovati i uticati da se naše društvo, da se Srbija transformiše iz onoga što trenutno jeste i što postoji kod nas, a to je da smo službeničko društvo, u ono društvo koje mi želimo i koje Vlada Republike Srbije i sam parlament želi da napravi, a to je preduzetničko društvo. Dakle, jedna služba koja će imati jedan proaktivan odnos, koja će delovati proaktivno na one građane koji su nezaposleni, koja će raditi maksimalno na edukaciji, na obuci, ali i na promeni tzv. „main seta“ i navika naših ljudi da u tom procesu zapošljavanja oni moraju da budu proaktivni, oni moraju da preuzmu inicijativu kako bi dobili bolji posao, kako bi pokrenuli sopstveni biznis i kako bi kao pojedinci rešavali svoju sudbinu i svoju egzistenciju, a država bi bila samo onaj akter koji će praviti dobar i kvalitetan ambijent. Taj ambijent će podrazumevati jednake šanse za sve, jednake šanse pri zapošljavanju u državnoj upravi i u javnoj administraciji, jednake šanse pri zapošljavanju u privatnom sektoru, ali samo na osnovu jednog jedinog parametra a to je ljudska sposobnost, ljudsko znanje i nivo formalnog i neformalnog obrazovanja. Stoga je ova reforma Nacionalne službe za zapošljavanje ključna u daljem poslu koji se već veoma dobro radi, a ministar je u svojoj prezentaciji lepo rekao da je stopa nezaposlenosti smanjena. Ona je sada po metodologiji na nekih 18%, što je u odnosu na 2012. godinu, kada je to bilo 24%, jedan veoma veliki napredak, ali uz nivo stranih investicija, uz domaće investicije, uz jedan proaktivan stav i proaktivnu ulogu Nacionalne službe za zapošljavanje, možemo u ovom smislu napredovati veoma dobro u narednih nekoliko godina. Ono što bih isto tako istakao, kao veoma značajno, u ovoj reformi Nacionalne službe za zapošljavanje, to je konačno usaglašavanje politika službe za zapošljavanje sa politikama i situacijom na terenu u lokalnim samoupravama, sa njihovim potrebama, ali i sa potrebama i saradnje sa visoko-obrazovnim institucijama, sa srednje obrazovnim institucijama, kako bi mogli u toj saradnji da se školuju kadrovi ili da se kroz neformalno obrazovanje i obuke obrazuju kadrovi koji će moći da nađu posao u određenoj lokalnoj sredini. To je veoma važan pomak u tom smislu da politika zapošljavanja treba da bude strateška, ona treba da bude ciljana i da prati Nacionalnu strategiju za zapošljavanje, da to prati, da ona bude kongruentna sa onim strategijama koje su regionalne i koje su lokalne. Samim tim ćemo doći do onih zanimanja koja su potrebna kako bi Nacionalna služba imala jasne informacije da priprema obuke, da realizuje obuke i edukacije koje su potrebne kako bi se ljudi što pre zaposlili. U tom nekom smislu veoma je dobro što će te obuke trajati, neke i do šest meseci, neke će trajati do dve godine, ali napominjem da, u određenim sektorima kao što je mašinska industrija, metalska industrija, koju treba definitivno da razvijamo i koja može da bude komparativna prednost naše privrede, taj aspekt obrazovanja može da traje i još kraće. Dakle, radnici mogu da se obuče i za nekoliko meseci, za dva ili tri meseca, da rade na određenim mašinama, i to pokazuje iskustvo razvijenih zemalja EU. Ono što isto tako važno jeste da se konačno definišu troškovi aktivnog zapošljavanja, tako da ćemo u svakom slučaju u okviru rada Nacionalne službe za zapošljavanje, ali i samog Ministarstva, imati mogućnost da se na jedan transparentan način radi kos benefit analiza, odnosno koliko ulaganje u aktivne mere zapošljavanja, koliko će one imati benefite, dakle u onom aspektu koliko se ljudi zapošljava i koliko je to stvarno dalo rezultata. U tom smislu treba pratiti Nacionalni akcioni plan za zapošljavanje. Smanjivanje broja ljudi koji su predstavljeni upravnom odboru Nacionalne službe za zapošljavanje isto je tako dobro i dobro je, kao što ste rekli, da Vlada kontroliše i da ima većinu u tom upravnom odboru, jer je ona i odgovorna, kako za sve javne politike, tako i za politiku zapošljavanja. Ono što je za partiju kojoj ja pripadam važno, dakle za SDS, da i Socijalno-ekonomski savet delegira svoja tri člana, da delegira predstavnike reprezentativni sindikata i da delegira predstavnike poslovnih asocijacija koje su isto tako reprezentativne. Ovo zakonsko rešenje ide u prilog onome što se prvi put radi u Republici Srbiji, a to je da se radi analiza efekata zakonskih rešenja. Malo pre ste uvaženi ministre, govorili o efektima Zakona o radu. Nadam se da ćemo u skorijem periodu doneti zakon o socijalnom preduzetništvu. Pored ovog zakona, pored Zakona o zapošljavanju, tu je koleginica Ljiljana Džuver, koja ga izuzetno kvalitetno priprema, stvorićemo uslove za one ljude koji će biti deo viška zaposlenih kada se reši pitanje preduzeća u restrukturiranju i 502 preduzeća koja se nalaze u procesu privatizacije, tako da ćemo kroz otvaranje prostora za taj tzv. treći sektor otvoriti mogućnost da se zapošljavaju ljudi koji na tržištu, u aspektu liberalne ekonomije, tržišne ekonomije, nemaju priliku, nemaju mogućnost, nemaju dovoljno znanja i kapaciteta da se na tržištu zaposle, pronaći ćemo i mogućnost da se zaposle u tom trećem sektoru, dakle, u socijalnim preduzećima. Ono što je jako važno, što u ovom aspektu zakona o kojem danas govorimo, ali i Zakona o zapošljavanju, vodite računa o tome da imate podršku i socijalnih partnera, što je jako važno. Imate je i dobro je što ste u dnevnom kontaktu sa njima, jer sama činjenica da se kolektivni ugovori potpisuju, da ćemo razvijati, analizirati kolektivno pregovaranje u našoj zemlji, pogotovo na granskom nivou… To je ono što je definisano, kada je bilo diskusije o Zakonu o radu, da će se promovisati kolektivno pregovaranje na regionalnom nivou i na kompanijskom nivou, da dođemo do jednog radnog zakonodavstva koje je usmereno i koje je prilagođeno radnom zakonodavstvu EU, koje je u punom kapacitetu, a ne samo u ovih 11 tvrdih tačaka evropske socijalne povelje, nego i one 22 meke tačke, da se u punom kapacitetu usaglasimo sa EU i sa konvencijama Međunarodne organizacije rada. Kao što vi dobro radite, kada je u pitanju Konvencija 98, kada je u pitanju Konvencija 87 i na taj način vodite računa o socijalnom aspektu i socijalnoj odgovornosti i poštovanju socijalnih partnera. Da završim, veoma važna Konvencija 181, a kada je u pitanju odgovornost agencija za zapošljavanje ljudi u inostranstvu. Ovo je jako dobro da oni ljudi koji se bave tim poslom imaju što veću odgovornost, jer država na taj način pokazuje veliku brigu za zaposlene i one koji idu u druge države da budu obezbeđeni, da oni ljudi koji obezbeđuju taj posao imaju potpunu, materijalnu, moralnu i svaku drugu odgovornost da se brinu o njima. Na taj način se Vlada Srbije, Ministarstvo rada i socijalne politike brine o građanima Republike Srbije, ali i brine o konvencijama Međunarodne organizacije rada koje treba da budu Biblija svakog radnog zakonodavstva i razvoja radnog zakonodavstva u svakoj državi. Hvala.
Reč ima šef poslaničke grupe DS, narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre i saradnici, poštovane kolege narodni poslanici, imamo dva predloga zakona. Naravno, ja ću pokušati da se osvrnem što kraće na komentar i da dam komentar zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Ovaj zakon, odmah da kažem, i predlog ima jednu dobru tačku koju sam primetio kao značajan iskorak u odnosu na dosadašnju praksu. To je član 5. koji predviđa da nezaposleno lice koje se dodatno obrazuje i obučava, osim troškova obuke i prevoza, dobija odgovarajuću novčanu pomoć, i to predstavlja dodatnu meru podrške nezaposlenom u procesu sticanja mogućnosti za zaposlenje i predstavlja, po meni, jedinu meru u Predlogu zakona koja predstavlja unapređenje postojećeg rešenja. Ostale stvari su manje-više ili kozmetičke ili nedovoljno definisane ili sa nedovoljno jasnom projekcijom, planom ili rokovima. Ono što treba istaći da građani Srbije čuju, a to je da ovim izmenama zakona naknadu za slučaj gubitka posla dobijaju od Nacionalne službe za zapošljavanje samo oni koji su u kontinuitetu, 12 meseci, radili u nekoj firmi pre toga, dok oni koji su dobili otpremninu veću od minimuma određenog zakonom nemaju pravo na tu naknadu. To je, čuli ste i ranije, ministre, jedna od glavnih zamerki za ovaj predlog zakona. Dakle, vi ovim predlogom oduzimate ustavno, zakonsko, ljudsko pravo nezaposlenom licu koje je po prirodi svog odnosa sa prethodnim poslodavcem dobilo otpremninu. Sada pošto ste dobili otpremninu, zamislite, ne daj Bože, veću od zakonom propisane, nemate pravo na naknadu za slučaj nezaposlenosti. Po kom osnovu, po kom pravnom aktu, po kom ljudskom civilizacijskom ili levičarskom postulatu vi oduzimate ljudima pravo na naknadu za slučaj nezaposlenosti? Ne čudi me to, ako znamo da smo jedina država u širem regionu, a možda i u Evropi koja po vama ima pad nezaposlenosti i rast zaposlenosti, a svi podaci, do duše zavisnosti u kojoj instituciji gledate te podatke, govore potpuno drugačije. Niste u stanju da koordinirate, ujednačite vaše institucije u domenu statistike. I vi to jako dobro znate, jer znate da jedan podatak imate od Ministarstva privrede, drugi od Ministarstva finansije, treći od Narodne banke Srbije, četvrti podatak od MMF, peti podatak imate od raznih drugih institucija i tu više niko ne može da iznese konkretan podatak. Dakle, malo je urađeno na ujednačavanju naše statističke prakse, što omogućava Vladi da stvari spinuje i pokazuje onako kako misle da njima odgovara. Mi nesumnjivo utvrđujemo da jeu ovom periodu više ljudi bez posla u Srbiji, možda ih se više prijavilo na zavod, ali ih je više bez posla u Srbiji. Projekcija po MMF je da smo jedina država u regionu koja će imati i rast nezaposlenosti, nažalost i imaćemo, bićemo i evropski rekorderi po drugim nepovoljnim pokazateljima. Imaćemo pad industrijske proizvodnje, pad BDP, jedini u širem regionu. To su podaci MMF. I vi ste to sigurno videli, ali nemojte sada da nam kažete laže MMF, nema pojma šta priča. Pošto vam nekada odgovara šta oni kažu, a nekada vam ne odgovara. Inače, po statističkom biltenu Narodne banke Srbije, poštovani ministre, imamo u decembru 2014. godine broj nezaposlenih 742.000, u januaru 754.000, znači rast. Istovremeno imamo pad broja zaposlenih milion i 700 na miliona i 705 hiljada. Prosečna plata u decembru je bila 49.970, a u januaru je bila 39.285. To je rezultat vaše vlasti za samo dva meseca. To je rezultat vaše vlasti, a pošto ja ne želim da se s vama jurim ovde po ovoj statistici koju niste u stanju da ujednačite, ja samo hoću da kažem, da nažalost, građani Srbije i način na koji žive vas u potpunosti demantuju i ono što javno propagirate i govorite je u dubokom neskladu sa realnim životom u Srbiji na njenim ulicama,gradovima i selima. Sviđalo se to vama ili ne, nikakve zavere, mržnje, neprijateljstva ovde nema kada vam ovo kažem. Osnovno je pitanje kako ćete ovim zakonom to da rešite, ako ljudima koji su dobili otpremninu oduzimate pravo na naknadu za slučaj nezaposlenosti? To je pitanje. Oni su dobili otpremninu, pa šta snašli su se. Kako objašnjavate da ste oduzeli 2% iz Fonda za zdravstvo i to uplatili u PIO fond i onda to poštovani građani prikazujete kao rast. Eto, odakle pare. Oduzeli ste od zdravstva, a ubacili u PIO fond, 2% prošle godine. dobro, nije, uredu. Možete vi da prikažete stvari kako god želite, ja to razumem. Nije stvar u tome da li će građani meni više verovati ili vama, samo neka opipaju po praznom džepu, dok istovremeno gledaju šećerleme sa ekrana koje im se dele. Prosek naknade za slučaj nezaposlenosti biće godinu dana prosečne plate, ne više šest meseci. I to ste predvideli ovim izmenama. Naravno član 1. famozni, po kome Upravni odbor NSZ smanjuje broj sa devet na sedam. Mislim da je to dobro, ali disparitet je napravljen u korist Vlade Srbije. Dakle, broj članova koji predlaže Vlade biće četiri, tj. ostaje četiri, a smanjuje se na tri predstavnika članova koje predlaže Socijalno ekonomski savet. Dakle, slažem se da je dobro da direktor NSZ ne treba automatski da bude član Upravnog odbora. Slažem se i sa onima koji misle da treba uopšte da postavimo pitanje šta će nam NSZ? Evo, ministre, odgovorite, to je možda malo jedna vrlo smela teza ili hipoteza, kako god hoćete. Šta će nama NSZ? Znate šta građani Srbije kažu? Ukinite tu NSZ ionako se u strankama odlučuje o poslu. Onda čovek, ako hoće da se zaposli ide u pokret socijalista, ide u SNS, ide u SPS, SDPS možda manje, nisam siguran kako kotirate, kod Velje Ilića verovatno ne može ništa, eto to vam je poštovani građani današnja nova služba za zapošljavanje koja država kontroliše i ima upravni odbor. Šta će im Upravni odbor? Vi treba da ga kontrolišete i vas da pitamo direktno za odgovornost. Nacionalna služba za zapošljavanje, nije vam važan Socijalno ekonomski savet, smanjujete njima broj, a ostaje četiri predstavnika Vlade. Da li će premijer Vučić biti u tom upravnom odboru? Da li ćete vi biti? Mene interesuje zašto je moralo tako da se pravi disparitet? Zašto nije smanjen broj članova Vlade, na primer, a predstavnici sindikata i poslodavaca da se poveća za jedan? Zašto? To me interesuje. Ono što takođe hoću da kažem u stavu 2. treba dopuniti ovaj stav i treba reći da druge mere aktivne politike zapošljavanja usmerene ka zapošljavanju lica iz stava 1. tačke 8. ovog člana mogu se kreirati na godišnjem nivou akcionim planom i ono što vama ne dostaje u predlogu – sa troškovima realizacije. Ne piše vam – sa troškovima realizacije. To je verovatno previd u pitanju. Bilo bi dobro da se to usvoji. Član 5. već sam komentarisao, to je dobro rešenje. Onda imamo član 6. gde se predviđa da se briše obaveza poslodavca da zaključi ugovor o radu prilikom izvođenja javnih radova. Smatramo da u današnjoj Srbiji opšte diskriminacije, suzbijanje radnih prava građana Srbije, ova odredba može biti osnov za buduće zloupotrebe, jer taj poslodavac kao što znate jedva čeka da nema nikakvu obavezu i vi im uporno izlazite u susret. Šta će njemu ugovor o radu, ima da radiš tu koliko ti ja…uostalom na osnovama vašeg zakona o radu koji je katastrofalan, pa sada dopunjujete tu stvar. Mi mislimo da bi tu trebalo da piše da poslodavac koji sprovodi javne radove zaključuje sa nezaposlenim odgovarajući ugovor o radu, u skladu sa propisima iz oblasti rada i javnog konkursa. Takođe, moram da kažem da je u nedavno objavljenom izveštaju sa prolećnog zasedanja Srbija je jedina zemlja u Evropi kojoj MMF predviđa pad BDP u odnosu na prethodnu godinu, a rast stope nezaposlenosti. To sam već rekao. To je zvaničan podatak, koji naravno brine svakog građanina Srbije. Projekcije MMF na osnovu kojih ste smanjivali plate i penzije u Srbiji su vam tada bile relevantni podaci, njihovo predviđanje, a sada vam ne valja njihovo predviđanje. Vrlo jednostavan odgovor, ujedno i pitanja. Projekcija MMF polazi od sledeće premise, da će privatizacija 500 do kraja 2015. godine ostaviti bez posla oko 30.000 građana Srbije. Dakle, oko 30.000 građana Srbije, plašimo se da je moguće, verovatno ostaje bez posla, po MMF. Korporatizacija javnog sektora i ostale stvari koje nameravate da uradite, po proceni Fiskalnog saveta ostaviće čak do 27.000 bez posla, plus ovih 30.000 je 57.000 ljudi bez posla. To su procene relevantnih institucija na koje se često sami pozivate. Povećanje uplate u PIO fond po nama nije posledica povećane zaposlenosti, nego povećanje stope doprinosa, kao što sam rekao za PIO, prošle godine za 2% i bolje kontrole naplate ovih samih doprinosa, što je svakako pozitivno i naravno smanjenje poreza na plate. Članom 12. se predviđa da obavezu da nezaposleni mora vratiti novčane naknade na koje je imao pravo NSZ, a ne precizira se ko je odgovoran za grešku. Dakle, ukoliko se utvrdi neka greška, on je u obavezi da vrati sredstva koja je primio, ali ono što ste prevideli nije precizirano da je do greške došlo njegovom krivicom. Dakle, molim vas da ovu stvar ispravite i da napišete – u slučaju da je došlo do greške krivicom nezaposlenog lica, jer ovako kako je napisano može se potpuno pogrešno tumačiti. Ne znam da li ste uopšte primetili, to je član 12. Ove promene i izmene nisu dubinskog karaktera. U sebi imaju dosta kozmetike i suštinski moglo se mnogo, mnogo više i bolje uraditi, ali ono što ste svakako uradili, ono što ste se svakako potrudili je da dodatno smanjite prava nezaposlenih lica u Srbiji, da im oduzmete pravo na naknadu u slučaju da su dobili otpremninu, što nikakve pravne, ljudske, socijalne veze nema jedno sa drugim. Vi jedno pravo ukidate zato što je neko ostvario prethodno pravo sa firmom u kojoj je radio. To je nezabeležen slučaj u skladu sa nacionalnom kataklizmom koja u Srbiji postoji danas i koja se zove nezaposlenost i koja treba da je neprijatelj svih nas. Kako rešavate problem nezaposlenosti? Evo kako rešavate - neprecizno, nedovoljno, bez ugovora, sa sužavanjem prava na naknadu, sa smanjivanjem naknada zato što se računa šest meseci a ne godinu dana. To je kratak prikaz onoga što ste vi nama doneli, sa projekcijama MMF i Fiskalnog saveta, poštovani građani, koje pokazuju da ćemo jedini imati pad BDP i rast nezaposlenosti. Kako ćemo to da rešimo ministre? Koji su konkretno javni radovi? Kako ćete realizovati akcione planove, projekcije, dogovore, dijalog, projekte. Od IPA fonda smo dobili novac za razne stvari. Gde je otišao taj novac? Kako je iskorišćen? Ko zapošljava partijske kadrove dok imamo zabranu o zapošljavanju? Zašto se u ovoj zemlji novac arči na razne stvari umesto za ono što je neophodno? Najveća kataklizma Srbije je nezaposlenost, ubedljivo. Nema te statistike, od sedam koje imate u zvaničnim organima Srbije, koje mogu pokriti ono što niste uspeli da uradite za tri godine. Niste uspeli. To je naše pitanje. Po pitanju Predloga zakona o upotrebi znakovnog jezika, samo par stvari, samo par stvari, o tome će više govoriti drugi poslanici Demokratske stranke. Potrebna je drugačija klasifikacija osoba sa oštećenjima. Potrebno je da oni sami biraju tumača i da se oni uključe da ti ljudi budu, da njima bude omogućeno da oni izaberu ljude koji će im biti tumači u određenim situacijama za određene potrebe. Potrebno je da lokalna udruženja osoba sa oštećenim sluhom ili vidom imaju svoj lokalni spisak sa koga će birati tumača a ne da sve bude centralizovano. To ništa nije predviđeno. Ukinuti odredbu po kojoj poslodavac plaća tumača prilikom intervjua za posao. To je diskriminatorski. Kažem, ta stvar može jako da ošteti ljude zato što moraju da dođu za posao da razgovaraju… Pa dobro ako nema još bolje. Pročitali smo. Ne znam kakav tekst vi imate. U stvari, kakav ja imam. Ono što mi je jedna od najvećih zamerki svaka referenca na sredstva na finansiranje su u formi nedovoljno definisana. Ona su u formi – ako bude, u odnosu na sredstva, kada se sredstva obezbede, nema ni rokova ni sredstava, ni projekcije, ni numeričkog prikaza. Kako to da tumačimo? Naravno da ćemo svako pravo konzumirati kroz zakonski predlog kada se obezbede sredstva, ali šta to znači? To meni baš tako znači kao srpska politika danas- uradićemo, promenićemo, planiraćemo, potrudićemo se, rešićemo, ima načina, bolji smo nego oni pre nas. To je cela politika vaše Vlade. Na žalost građana Srbije, realnost, životni standard koji je duboko narušen u poslednjih 10 godina, ali u poslednje tri godine je naročito. Rast nezaposlenosti, različite metodologije, različiti politički pravni trikovi kojim presipate brojeve sa jedne stavke na drugu. Sve je to, što kaže moja koleginica, legitimno, ali je problem što to nema blage veze sa životnom napolje. Taj život napolju nekada ste dobro poznavali. Možda je vreme da se podsetite, ministre, i da nam kažete kako ćemo sadašnji problem i budući problem u ovoj zemlji koji je endemski, koji je ogroman, koji je rastući, da rešimo. Samo vas molim, ako ikako imate snage i intelektualnog poštenja da sada ne počnemo razgovor o tome ko je šta radio, već da pričamo o tome šta vi radite i šta ćete raditi, ne zato što se toga plašim i ne zato što mi grohot kolege iz Vrnjačke banje smeta, nego zato što je to što građane zanima, a oni koji su kršili zakon, tu ćemo se složiti, ne mislim na uvaženog kolegu s leve strane, oni treba da odgovaraju.
Molim vas, gospodine Stefanović, nemojte se obraćati narodnim poslanicima, završite izlaganje.
Možete zamoliti privatnika iz Vrnjačke banje da mi se ne smeje glasno?
Da zamolim privatnika iz Vrnjačke banje da vam se ne smeje? Vidite i sami, da to što ste izgovorili, toliko je neozbiljno da unižava ovaj visoki dom
Niste čuli. Ko?
To što ste vi sada izgovorili.
Smeje mi se čovek glasno sve vreme i dobacuje.
Da li ja kao predsedavajući mogu da zabranim nekome da ima osmeh na licu?
Nije osmeh, gospodine Bečiću. Evo, pošto pričamo o osobama koje imaju problem i moraju da koriste znakovni jezik, ja mogu vama efikasno da objasnim da je osmeh nešto što nema audio efekat, a glasan smeh ili grohot je nešto što ima audio efekat. Izaziva slušni aparat da reaguje. U ovom slučaju smo imali baš takvu situaciju, ali niste primetili. Ja se stvarno izvinjavam ako mislite da sam ja uvredio dom, izvinjavam se svim kolegama, ali bio bi red i da se oni suzdrže od takvih…
Vaš komentar samo, gospodine Stefanoviću, ono što ste izgovorili.
Dobro. Zamolio bih na kraju ministra, ako je u mogućnosti, da kroz argumentovanu raspravu bez ovih nepotrebnih političkih prepucavanja ako može da odgovori na ova konkretna pitanja. Hvala lepo.
Zahvaljujem se gospodine Stefanoviću. Imam više prijavljenih. Gospodine Babiću, po kom osnovu? (Zoran Babić, s mesta: Replika na pominjanje stranke.) Pre toga ću onda dati reč ministru Aleksandru Vulinu. Ima prednost. Izvolite.
Ja bih voleo kada bi se rasprava vodila samo argumentima. To bi bilo sjajno. Međutim, bojim se da je ovde bilo mnogo mnogo političkih ocena, te vaša Vlada je ovakva, vaša Vlada je onakva, vi ste ovakvi, vi ste onakvi. Možda mi stvarno nismo koordinirani kada su u pitanju različite institucije i da budem iskren nismo se ni trudili da bude. Svaka institucija ima svoju metodologiju, treba da radi u skladu sa zakonom i svojim obavezama i svaki podatak nešto govori. U vreme kada su neke druge vlade koordinirale, kako sam ovde čuo, rad tih institucija i koordinirale pretpostavljam i podatke i kada su otišle sa političke i istorijske scene 2012. godine, po njihovim koordiniranim podacima procenat nezaposlenosti u ovoj zemlji na osnovu Ankete o radnoj snazi je bio 25,5%. Sada, kada mi ne koordiniramo ništa procenat je 16,8%. Dakle, po istoj metodologiji, isto. Nema koordinacije. Tako je bilo. Tako jeste. Vidim, niko da mi objasni kako se povećao broj ljudi, imena i prezimena koje uplaćuju doprinose za penziono osiguranje. Znači, ne količina para, i ako je količina para vrlo jasno objašnjiva. Sami ste rekli, 2% smo povećali doprinose. Tačno. Povećana je 8% količina novca koja se uplaćuje u PIO fond. Dva i osam, kako, a u isto vreme su smanjene plate u javnom sektoru za 10%? Kako se onda povećala za 8% uplata u PIO fond ukoliko su smanjene plate a povećani doprinosi samo za 2%? Kako, ako nije došlo do povećanja broja ljudi? Ko je izmislio ovih 62.000 ljudi, imena i prezimena koja uplaćuju svoje doprinose? Ko? Kako? Ko u njihovo ime fantomski uplaćuje svakog meseca doprinos za PIO? Kako? Nije moguće i znate vi to dobro i možemo da pričamo šta god hoćemo. Da li je dovoljno 62.000? Ma nije. Tu bi mogli lako da se dogovorimo. Nije dovoljno i radimo na tome da bude više naravno, ali nemojte zaboraviti kada govorite o projekcijama MMF da MMF govori o ovih 530 preduzeća jer su to mahom preduzeća koja su potpuno propala i gde ljudi ostaju bez posla. Tačno, to je ta očekivana nezaposlenost, a tih 530 preduzeća nisu nastala ove godine. Ne možemo da ne kažemo da su pravljena 14 godina. Ne možemo da ne kažemo da ste čuvajući preduzeća koja nemaju nikakvu ekonomsku funkciju, dajući nekad plate, nekad ne dajući, obično pred izbore su stizali nekakvi novci, nekakve plate zadužili ova preduzeća za pet milijardi evra. To su ta preduzeća, pa nisu ona juče nastala, pa pravljena su u ovoj zemlji, pet milijardi evra ova preduzeća duguju. To su radnici o kojima govori MMF. Izvinite, MMF je pogrešio kada je u pitanju naš budžetski deficit, mislio je da će biti veći. Mi smo štedeli više. Sada je manji, pa šta? Nije to ne moguće ni da pogreši. Moguće je da bude u mnogim stvarima, naravno, i upravu. Ne možemo da ne kažemo kako je nastalo ovo. Sa čime se mi sada borimo? Pa, ne borimo se mi sa uređenim privrednim sistemom u kome je sve kako treba, 530 preduzeća ste veštački održavali u životu tako što ste kupovali glasove i 530 preduzeća je sada nama došlo. Mogli smo i mi da postupimo po receptu koji je trajao 12 godina u ovoj zemlji - zadužimo se i nastavimo sa tim istim preduzećima. Da ova preduzeća ne gasimo, da ih ne privatizujemo ili idu u stečaj, ostali bi svi ovi ljudi isto zaposleni, isto bismo ih plaćali, isto se zaduživali za njihove plate. Sjajno, odlična statistika nema novih nezaposlenih, ali da li je to moguće? Da li je to dobro? Pa, naravno da nije i naravno da mora da se radi ovo što se radi, ali statistika je više nego jasna. Više para, više ljudi uplaćuju u Penzioni fond. Evo, ako može da bude i malo jasnije. Mislim da nije korektno da se ovde uopšte govori o partijskom zapošljavanju od strane ljudi koji su vladali 12 godina. Pa, kako mislite da je napravljen sav taj višak zaposlenih? Napravljen je za ovih godinu dana, je li? Nije napravljen za onih prethodnih 12 godina? Nije se tada pumpala državan uprava, nego sada se baš pumpala državna uprava? Ali, mi ljude ne delimo po partijskoj pripadnosti gde god da rade. Evo, kraj mene sede ljudi koji nemaju veze sa mojom partijom. Moj pomoćnik je, i ne znam koliko ste bili u ministarstvima pre mene, direktor Nacionalne službe nema veze sa mojom partijom, a pre toga je bio u ovom ministarstvu više ni ne znam koliko godina. Mi to ne radimo, mi to jednostavno ne radimo. Kada razmišljamo o tome vidimo kako bi neki ovde to radili. Podelili bi po partijskoj pripadnosti zaposlene i otpustili ih ko partijski ne odgovara. Mi ne otpuštamo ni članove opozicionih partija. Zašto bi to radili? Nama je svaki čovek potpuno isti, gde god da radi, samo ako radi. Ne pitam ni kako ga je neko doveo, ni zašto ga je neko doveo, samo je bitno da radi svoj posao i to je sve. Zašto se treba spremati za sednice? Ovo što je rečeno ovde, kako smo ukinuli pravo ljudima, kako smo im oduzeli, kao nikada do sada, oduzeli pravo da dobijaju nadoknadu, čitam – ako usled tehnoloških, ekonomskih ili organizacionih promena prestane potreba za obavljanjem određenog posla i dođe do smanjenja obima posla u skladu sa Zakonom, osim lica koja se u skladu sa odlukom Vlade o utvrđivanju programa rešavanja viška zaposlenih u procesu racionalizacije, restrukturiranja i pripreme za privatizaciju svojevoljno opredelilo za novčanu nadoknadu ili posebnu novčanu naknadu u većem iznosu od visine otpremnine utvrđene Zakonom o radu, ova lica nemaju pravo na nadoknadu od strane Nacionalne službe za zapošljavanje, a ovo je Zakon iz 2009. godine. Upravo ste kritikovali odredbu koju ste doneli 2009. godine. Mi smo samo dodali da lice koje je iz ovih razloga ostalo bez posla, dakle uzelo otpremninu, kao što je predviđeno Zakonom iz 2009. godine, veću nego što je predviđeno Zakonom o radu, kao što je predviđeno Zakonom iz 2009. godine, samo smo rekli da ne može ponovo da dobije to pravo ukoliko narednih 12 meseci nema radni odnos, pa ostane bez posla, ništa više. Nikome nije oduzeto pravo, ovo je važilo po Zakonu iz 2009. godine, važi i danas. Ništa drugo, samo smo hteli da izbegnemo, što se već u praksi pojavilo, da se fiktivno zaposli lice koje je uzelo otpremninu, radi dva, tri, deset, mesec dana, dobije otkaz, nije važno zašto, a i to smo predvideli da ukoliko svojom krivicom ostane bez posla, ukoliko svojom krivicom dobije otkaz, napusti radno mesto svojevoljno, onda ne može da dobije nadoknadu, jer je očigledno da je u pitanju zloupotreba. Vi posle toga, dobijete otpremninu, zaposlite se, radite 12 meseci, ponavljam, sve je ovo odredba Zakona iz 2009. godine, radite 12 meseci, ostanete bez posla, ponovo možete u NSZ, ali ne možete odmah nakon što ste dobili otpremninu. Mi smo tako rešili jedno važno životno pitanje za preko 11 hiljada ljudi do sada. Zamislite svih tih 11 hiljada ljudi se sada zaposli kod nekoga na šest dana i samo pređe u NSZ. Pa, ko će to da plati? Odakle taj novac? Inače, prosečna otpremnina, da znate, je preko pet hiljada evra. Maksimalna je osam hiljada evra, ali je prosečna oko pet hiljada evra. I da znate, u žestokoj borbi sa MMF-om smo se izborili da otpremnina bude za sve godine staža, a ne samo za kod poslednjeg poslodavca, što je upravo bio zahtev MMF, ali nismo to reklamirali, nismo pričali o tome. Normalno je da se borimo za građane i naravno da se borimo za svoje građane i obezbedili smo im ovde i bolji položaj i bolju otpremninu. Što se tiče ovog konkretnog pitanja, ugovor na određeno vreme, javni radovi po pravilu su oročeni. Zašto onda oročavati poslodavca jednim jedinim tipom ugovora, može bilo kojim drugim tipom ugovora, pa i tim tipom ugovora koji je predviđen Zakonom o radu. Šta je problem, zašto ne može privremeni povremeni poslovi? To je predviđeno Zakonom o radu. Moguće je, sklapaju se svaki dan. Zašto ograničavate poslodavca samo na jedno? Mi mu dajemo širu lepezu. Po Zakonu iz 2009. godine, ono što je najvažnije, samo da ne uznemiravamo javnost, zbog toga govorimo, niko ne gubi nijedno jedino pravo. Da ponovim, ako ste dobili otpremninu veću nego što je u Zakonu o radu, ponavljam veću, a prosečna je inače preko pet hiljada evra, ako ste dobili takvu otpremninu, kao i 2009. godine kada je Zakon doneo prethodni režim, potpuno je isto, nemate pravo da odmah dođete na NSZ i kažete – dajte mi platu za još 12 meseci. Nemate to pravo, morate da se zaposlite ponovo, radite 12 meseci. Ako vam posle 12 meseci prestane radni odnos, dođite na NSZ, imaćete ponovo sva prava koja proizilaze iz Zakona i pravo koje i stičete za slučaj nezaposlenosti. Sve ostalo je namerno zlonamerno tumačenje. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik, šef poslaničke grupe SNS, Zoran Babić. Replika na izlaganje gospodina Stefanovića. Izvolite.
Kada briga o građanima Srbije ušeta u „Pradinim“ cipelama ušeta u zgradu Narodne skupštine, mislim da široke narodne mase prosto budu oduševljene tom brigom. Jednu stvar ću se složiti sa prethodnim govornikom, jednu rečenicu – najveća kataklizma Srbije je nezaposlenost. Jeste najveća kataklizma Srbije nezaposlenost, ali kada generator takve politike i takve nezaposlenosti kaže – ne, budite dovoljno pametni i nemojte reći da je bivši režim nosilac i donosilac takve kataklizme, najmanje što je mogao da očekuje je osmeh. Ironičan da, jer bolje je osmeh nego škrgutanje zubi u Srbiji, a ima ih 400 hiljada, oni koje ste ostavili bez posla za samo četiri godine. Neka su ove najave i istinite, 30 plus 27, 57 hiljada ljudi bez posla, a šta ćemo sa 400 hiljada ljudi koje ste vi ostavili bez posla? Da li to kažete građanima Srbije – ovi grozni i odvratni naprednjaci će otpustiti 57 hiljada ljudi, mi smo bolji, mi, bivši režim, smo bolji, mi smo otpustili 400 hiljada ljudi. E, tu ste efikasniji, e, tu ste bolji, to moram da priznam. Partijsko zapošljavanje, treba biti i hrabar i odgovoran i reći da što se partijskog zapošljavanja tiče nema nevinih, ne postoje nevini u partijskom zapošljavanju, ali je stepen krivice direktno proporcionalan godinama ostanka na vlasti. Jedna godina SNS, dok nismo napravili i doneli moratorijum za zaposlenje u javnom sektoru, u odnosu na 15 godina vladavine DS, bivšeg režima, u odnosu na 15 godina i sadašnjeg partijskog zapošljavanja Bojana Pajtića u AP Vojvodina. Šta ćemo sa tim? Ima života izvan ove sale, Bogu hvala, ima života izvan ove sale. Da li dovoljan broj ljudi u Srbiji radi? Ne radi, naravno, naravno da se borimo i da ćemo se boriti da taj broj ljudi koji rade u Srbiji bude sve veći i veći, ali ovo je život u Srbiji – 8. aprila 2015. godine „Džinsi“ Krupanj, 200 novih radnih mesta, investicija 700 hiljada…
Izvinjavam se, isteklo vam je vreme.
Evo, u dve rečenice ću, ako mi dozvoljavate.
Biće vam oduzeto vreme od vremena poslaničke grupe.
Osmi decembar 2014. godine „Fresenius Medical Care“ Vršac, 429, KWS Bečej 250, „Henkel“ 220. To je život u Srbiji.
Zahvaljujem se, gospodine Babiću. Gospodine Babiću, mojom greškom je prekoračeno vreme od 40 sekundi, ali biće oduzeto od vremena poslaničke grupe. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, povredili ste član 104, koji govori o pravu na repliku, koji govore o tome da replika traje dva minuta. Ne govori da vreme duže koje je neko potrošio može da se oduzme, doda ili bilo šta da se uradi. To ne postoji. Postoji da se oduzme vreme kada se povreda Poslovnika zloupotrebi. Dakle, vi ste poznati da kreativno tumačite ovaj Poslovnik i da on različito važi za poslanike koji sede u ovom delu sale u odnosu na poslanike koji sede u nekom drugom delu sale, pa tako neko ne može da dobije repliku nikada, a neko može da dobije repliku uvek kada hoće. To je slika i prilika ovog parlamenta u poslednjih godinu dana, demokratije onako kako je vi vidite. Mi ćemo se boriti do kraja ovog mandata svaki put da vam ukažemo da ono što radite nije demokratski, da nije u skladu sa ovim Poslovnikom. Ako vam nešto ovaj Poslovnik ne valja ili vam smeta, promenite ga. Promenite ga, kao što ste promenili mnogo zakona u ovih godinu dana. Ali, kada postoje pravila, ja vas molim da se odnose isto na sve i da ne možete vi da tumačite i da dodajete delove ovom Poslovniku onako kako vi hoćete. Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospodine Đurišiću. Ne želim sa vama da repliciram, pošto ste mi pretnjama uterali strah, tako da ne želim sa vama da se prepucavam. Samo bih želeo da vam odgovorim na ovo što ste… (Narodni poslanik Marko Đurišić se javlja po Poslovniku.) Ne mogu ponovo da prekršim, to vrlo dobro znate. Vi i gospodin Stefanović ste mi nešto u tom momentu govorili, a ja sam u momentu skinuo pogled sa ekrana i nisam video da je isteklo vreme, tako da je isteklo nekih tridesetak sekundi, a do momenta kada je gospodin Babić završio 40 sekundi. Smatrao sam da je najpoštenije da se to vreme odbije od vremena poslaničke grupe, ali sam već rekao bio da sam kriv što je prekoračio vreme jer ga nisam na vreme upozorio. To je što se tiče odgovora. Da li želite da se Skupština izjasni? (Da.) Zahvaljujem. Po Poslovniku, reč ima gospodine Pavićeviću. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče, gospodine Bečiću, poštovani ministre Vulin i poštovani gosti i gošće iz Ministarstva i Nacionalne službe za zapošljavanje, vi ste, gospodine Bečiću, evo sada povredili dva člana Poslovnika Narodne skupštine, član 104. i član 109. Član 104 tako što ste sami sada priznali da ste produžili trajanje replike gospodinu Babiću na dva minuta i 45 sekundi i onda dodali da oduzimate onih 45 sekundi od vremena koje je predviđeno za poslaničku grupu. U član 104, gospodine Bečiću, precizno piše – replika ne može ni pod kojim uslovima, ni pod kakvim okolnostima da traje duže od dva minuta. Ne možete onda vi, gospodine Bečiću, suprotno onome što piše u članu 104. Poslovnika, da sabirate i oduzimate sekunde koje koristimo ovde u Narodnoj skupštini mi narodni poslanici. Dakle, vaša je obaveza bila da gospodinu Babiću, kao što radite i nama iz opozicije, kažete kada istekne dva minuta - nema više ni jedne sekunde, pa će biti prilike kasnije tokom replika, tokom govora da gospodin Babić zaokruži svoju misao. Onda ste, gospodine Bečiću, povredili član 109. Poslovnika Narodne skupštine. Vidim da vam precizno ja to sada ovde objašnjavam, da prihvatate i molim vas onda da prihvatite i posledice. Vi ste sada rekli da ste pogrešili. Sami ste malopre rekli – pogrešio sam. Ako ste pogrešili, gospodine Bečiću, pa konačno primenite na sebe član 109. Poslovnika i sebi da izreknete sada meru opomene, konačno jednom, koja je davno zaslužena, gospodine Bečiću. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Pavićeviću. Još jednom se izvinjavam poslanicima što u trenutku nisam gledao u ekran i nisam video da je isteklo vreme i nisam upozorio gospodina Babića, ali ste me ubedili da sam pogrešio zato što sam rekao da ću oduzeti vreme, tako da, gospodine Babiću, vraćam vam 40 sekundi, pošto nemam prava da vam oduzmem. Zahvaljujem. (Vladimir Pavićević, s mesta: Kršite Poslovnik.) O tome će se izjasniti Skupština, da li sam ja prekršio Poslovnik, po Poslovniku, kao što znate, gospodine Pavićeviću, uvaženi profesore. Pročitajte malo bolje Poslovnik. (Vladimir Pavićević, s mesta: Evo, ja čitam.) Pa ne čitate dobro, gospodine Pavićeviću, moram svaki put da vas edukujem. Zahvaljujem se. Skupština će se u danu za glasanje izjasniti da li sam ja povredio Poslovnik. Gospodine Stefanoviću, za razliku od onoga što je neko od govornika rekao da nemate pravo na repliku, vaše pravo se ispunilo, ne sa „Pradom“, ne sa bivšim režimom, ne sa prethodnim govornikom, jer nisam vas tu prepoznao, možda ste se vi prepoznali, ali je pomenuta stranka, tako da imate pravo na repliku. Izvolite.
Tako je. Hvala, gospodine predsedavajući. Kao što znam da se prethodni govornik neće prepoznati u tome da je vlasnik hotela koji je gradio dok je bio u javnom preduzeću, da je to u skladu sa brigom o nezaposlenima i postradalim građanima Srbije, ali tu se niko neće prepoznati. Samo stranke kada se spomenu konkretno, onda svako ima pravo na repliku. To ste pravilo uveli vrlo suženo i restriktivno i svaka čast.
Gospodine Stefanoviću, hoćete da kažete da moram da vas prepoznam kada se pomene „Prada“?
Ne, ja samo širim to pravo. Razumete? Dakle, kao što se gospodin ne može prepoznati jer je gradio hotel dok je radio u javnom preduzeću, tako se ni ja ne prepoznajem u tim obućarskim argumentima koji su na tom nivou. Ali, suština jeste u tome da generatori krize i nezaposlenosti u Srbiji jesu ljudi koji su građanima pre tri godine, pazite, pre tri godine, koliko su na vlasti, obećali da će da zaposle Srbiju, da ukinu partijsko zapošljavanje, da eliminišu korupciju. Nijednu od te tri stvari nisu ispunili. Zaposlili ste 65.000 partijskih ljudi na svim nivoima u Srbiji, što košta preko 600 miliona evra. To je činjenica, to je ministar Krstić potvrdio i to je danas ministar Vulin potvrdio. I, šta ćemo sada sa tim da radimo? Jeste, jeste, potvrdio je ministar Vulin u jednom momentu, ne znam sada koji od ministara je to rekao, ali ste rekli to. U tom smislu mislim da bi bilo korektno posle tog priznanja da nešto i uradite, ne selektivno ko iz koje stranke, već sa tom praksom da se najzad u Srbiji prekine, jer 65.000 ljudi koje ste zaposlili stranački na svim nivoima nije mali broj. Dakle, i lokalna preduzeća itd. Inače, povećana je stopa doprinosa za PIO realno za 16,5%.
Vreme.
Dva posto se odnosi na ukupnu masu uplatilaca… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, gospodine Stefanoviću. Izvinjavam se, upozoren sam da moram na dva minuta da prekinem. Voleo bih da ste se za 12 godina potrudili da nešto prekinete i to vaše stranačko zapošljavanje. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Veoma kratko, pošto zaista ne znam kako je došlo do brojke od 65.000. Ko to izračuna, ko im je pregledao partijske knjižice, ko je to potvrdio? Ja sigurno nisam. Želim da postavim samo jedan mali test. Hajde da pogledamo da li u Ministarstvu koje ja vodim ima članova DS-a, a da pogledamo da li u pokrajinskoj administraciji ima i jedan jedini član SNS-a ili Pokreta socijalista. Kod mene ćete naći među pomoćnicima. Onda, ako hoćete da sprovodite mere departizacije, pođite od onog gde ste na vlasti. Vi niste opozicija, vi ste vlast. Sve to što nama sada prebacujete i meni govorite možete da rešite u AP Vojvodini i pokažete to na delu. To je divno, imate sjajnu priliku da to uradite. Ne zaboravite da nađete ove članove SNS-a i Pokreta socijalista itd, a ja ću ih naći u mom ministarstvu i to među mojim pomoćnicima.
Zahvaljujem, gospodine Vulin. Gospodine Stefanoviću, nemate pravo na repliku. Gospodine Babiću, nemate pravo na repliku. (Borislav Stefanović, s mesta: Ministar pita, gospodine Bečiću.) Gospodine Stefanoviću, bez komentara. Reč ima ovlašćeni predstavnik, Mirjana Dragaš.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, gospodo poslanici, nadam se da ćemo posle niza replika vratiti razmatranju zakona koji su danas pred nama. Ja ću se u prvom delu osvrnuti na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, koji u ovoj oblasti donosi određene promene. Po obimu predloženog zakona možemo videti da on nije osobito obilan, kao što je to ministar rekao u svom obrazloženju, ali je važan zato što donosi promene u sprovođenju politike zapošljavanja, u konkretnim merama koje se primenjuju, ali i osiguranju nezaposlenih lica u slučajevima koji se predviđaju ovim zakonom. U postojećem Zakonu, sada važećem Zakonu o zapošljavanju, faktički se menja 20 članova, ali te promene su bitne jer će dovesti do značajnih promena, kako u samom postupku zapošljavanja, tako i u samoj Nacionalnoj agenciji za zapošljavanje, a i u budućem radu sa nezaposlenim licima, u načinu traženja posla, u saradnji sa nezaposlenima, u njihovoj pripremi, prekvalifikacijama, dokvalifikacijama koje se obavljaju u postupku traženja posla, u procesu razvoja privatnog preduzetništva za koji se očekuje u narednom periodu da će biti u većem obimu, dobijanju i korišćenju otpremnina, pravu na otpremninu i s tim u vezi pravu na materijalnu naknadu za vreme nezaposlenosti, posebno u pogledu njene kontrole od zloupotreba kojih je, nažalost, bilo u prethodnom periodu. Isto tako, ovim zakonom pooštravaju se obaveze službi, odnosno agencija za zapošljavanje. One se upućuju na korišćenje podataka iz Centralnog registra, što smatram da je veoma važno, a koji se nalazi pri PIO fondu i koji od nedavno, zakona koji smo usvojili i njihovog konstituisanja, prikupljaju sve podatke koji se odnose na uplatu doprinosa za penzijsko i socijalno osiguranje. To znači da se primenjuje umrežavanje institucija i podizanje kvaliteta njihovog rada na viši nivo. Istovremeno, korišćenjem podataka iz Centralnog registra, moguće je sagledati stanje i ponašanje poslodavaca u pogledu isplata zarada, ali i doprinosa, što je veoma važno. Smatram da je to posebno važno, jer u svim promenama zakona ne možemo ići samo na kontrolu onoga kako se ponašaju zaposleni ili nezaposleni i kakva su prava ili ograničenja radnika, nego istovremeno moramo voditi računa o disciplinovanju poslodavaca i sprovođenju politike koja ih usmerava na njihovo zakonsko ispunjavanje obaveza koje su predviđene, a to se pre svega odnosi na isplatu zarada i na isplatu odgovarajućih doprinosa. Sve ove, ali i druge navedene promene zakona, imaju za cilj da pripreme službe za promene koje će nastati do kraja godine u pogledu zaposlenosti i nezaposlenosti, osposobljavanju za novi rad i prilagođavanju potrebama koje na tržištu rada inače postoje. U tom pravcu, vrše se konkretne izmene u organizovanju Nacionalne agencije za zapošljavanje u pogledu upravljanja njenim poslovima, a to se pre svega odnosi na organizaciju i broj članova upravnog odbora, ali i položaj njenih savetnika, njihove obaveze prema nezaposlenima, u cilju njihovog većeg i boljeg osposobljavanja da pomognu u traženju posla, primeni aktivnih mera zapošljavanja, kao i njihovom stalnom obavezom učenja nove edukacije, uz obavezno dobijanje sertifikata koji znače potvrdu usvajanja novih znanja. Važno je napomenuti da su ovi novi pristupi učinjeni uz podršku Svetske banke i u skladu su sa modelima koji već postoje u svetu. Ovako redizajnirana služba akcenat stavlja na aktivne mere koje omogućavaju da se počne sa reformom, što nam je svima cilj. Ciljevi politike zapošljavanja utvrđuju se svake godine u akcionim planovima. Oni se mogu vremenom menjati i dopunjavati, a najvažnije je da tržište rada i radne snage postoji, da je dinamično i da se postupak zapošljavanja iz godine u godinu menja i naravno, svima nam je u interesu da se broj zaposlenih povećava. Naš je veliki problem što je kod nas malo tržište i što je ograničeno tržište rada, što je i danas veliki broj nezaposlenih, posebno među mladima, gde je skoro jedna trećina nezaposlenih, među ženama, gde je više od 50% nezaposlenih i takođe što je veliki broj nezaposlenih sa srednjom školskom spremom, što ukazuje na potrebu njihovog daljeg obrazovanja, posebno specijalizovanog, prema zahtevu tržišta rada. Poseban udar na tržište rada do kraja godine imaće restrukturiranje preduzeća o kojima je bilo reči. Znamo da se govori o broju od 188 preduzeća koja će do kraja godine morati otići u stečaj. Prema Akcionom planu koji je Vlada usvojila poslednjih dana januara ove godine, 188 preduzeća je dužno da u roku od 60 dana od prijema obaveštenja Agencije za privatizaciju sprovedu anketu za socijalni program, odnosno dobijanje otpremnine radnika kojima će po tom osnovu prestati radni odnos. Iz tog broja, naravno, izuzetno je onih 70-ak i nešto firmi u kojima nema zaposlenih. Program koji je nagovešten ne može da se menja, niti rokovi mogu da se prolongiraju. Važno je istaći da se ovi poslovi u preduzećima moraju ubrzati i mislim da tu službe za zapošljavanje možda mogu u narednom periodu da pomognu, jer rokovi ističu a radnici bi u protivnom ostali bez otpremnina tamo gde se u ovaj postupak inače do sada nisu uključili. Ali, tu ima dva problema. Jedan je da radnici još uvek veruju u mnogim preduzećima da će se spasiti na neki način njihova preduzeća i njihove firme i žele svakako da ostanu da rade. Drugo, da je dosta slučajeva gde nisu isplaćene sve prethodne zarade, te radnici čekaju da ostvare to svoje prava, kako bi tek posle toga tražili i otpremninu. U tom slučaju, mislim da mogu i Agencija za restrukturiranje i Služba za zapošljavanje, odnosno preko ministarstva na određen način, da daju određena kvalitetna i operativna uputstva dodatna i mere koje će ovo da podstaknu da se realizuje u odgovarajućoj meri i na način kako je to predviđeno do kraja. U praksi kažu da je prosečna otpremnina negde oko 3.500 evra, neko kaže 5.000 evra, ali većina potražuje mnogo više na ime godišnjih neisplaćenih zarada i kamata. Mislim da to takođe mora da se reguliše. Pri tome, problem Srbije je što kada se jednom izgubi ili napusti posao, nema dovoljno radnih mesta da svi koji ostaju bez posla ponovo taj posao nađu, a otpremnine, nažalost, nisu dovoljne da bi se započeli novi poslovi. To znači da je najvažniji zadatak u Srbiji otvaranje novih radnih mesta, o čemu je i u toku ove rasprave, naravno, bilo reči i stvaranje mogućnosti za novo zapošljavanje. To smatram da je velika obaveza Vlade. Vidim da se radi na tome, ali mislim da u te postupke i u te poslove zaista na odgovarajući način mora da bude uključeno što više ljudi, kako bi se ovi zadaci i ostvarili. Za to su nam potrebni strani i domaći investitori i Vlada, naravno, intenzivno da radi na njihovom privlačenju i ohrabrivanju. Teškoća ima mnogo i na svetskom nivou, gde je prisutna svetska ekonomska kriza, ali i na domaćem, gde ima suženi broj poslodavaca, gde je ograničeno tržište roba, gde su zatvorene mnoge fabrike, smanjen obim proizvodnje, posledice višegodišnje politike zatvaranja preduzeća. Zato danas ne mogu lako da se zaposle ni mladi, ni stari radnici, ni obrazovani, ni neobrazovani, ni muškarci, ni žene. Istina, broj nezaposlenih se lagano smanjuje, ali je to još uvek nedovoljno i na visokom nivou ostaje i dalje broj onih ljudi koji u Srbiji traže posao. Zbog toga, kao posledica takvog stanja, mi sve više govorimo i svakim danom je prisutan taj problem odliva mladih ljudi, naročito visokoobrazovanih i stručnih kadrova koji pokušavaju da nađu zaposlenje van Srbije. Istina, taj postupak mora u ovim narednim godinama da se promeni. Ono što je za nas značajno, jeste da stvarajući u Srbiji jaku privredu, mi stvaramo jaku Srbiju, a onda je ona osnov i stabilnost za razvoj znanja i obrazovanja, za razvoj kulture, ali i zdravstvene i socijalne zaštite. A mi verujemo upravo u takvu Srbiju i ona nam je cilj, jer samo takva Srbija može da obezbedi zaštitu i sigurnost svojih gađana, pravo na uređenu i socijalno odgovornu državu, za koju se do kraja zalažemo. Novi zakon doneće i nove mere i mogućnosti. Pre svega, regulisanje zapošljavanja kroz javne radove, koliko god da su ograničeni, gde se takođe primenjuje deo mera aktivne politike zapošljavanja, dodatno obrazovanje i nove vidove prekvalifikacija na koje upućuju službe za zapošljavanje. Precizira se osnovica za visinu novčane pomoći, obezbeđuje se minimalna novčana naknada za nezaposlenost. Zakonom se preciziraju mogućnosti za zapošljavanje stranaca i to se usklađuje sa Zakonom o zapošljavanju stranaca, što je takođe dobar efekat ovog zakona, a detaljnije su utvrđene i obaveze poslodavaca koje radnike zapošljavaju u inostranstvu, a to je da se uspostavlja obaveza prethodnog prijavljivanja zapošljavanja radnika u inostranstvu, ali i kažnjavanja za sve prevare i ne ispunjavanje obaveza ovakvih poslodavaca koji su pokazali svoju visoku ne odgovornost, a videli smo da su u takvim slučajevima bile prisutne i velike, čak i tragične posledice. Dakle, ovaj zakon smatramo da treba usvojiti. Stvoriti uslove što hitnije za njihovu primenu i sprovođenje. Modernizovati, unaprediti službe za zapošljavanje, pomoći radnicima i ljudima da se usmere u nove forme rada, a u Srbiji je nužno stvarati dodatno, znači nova radna mesta, izmeniti pristup poslu i radu, stvarati kult rada, a ne kult ne rada. Kod poslodavaca, razvijati odnos da zaposleni nije trošak, da svaki poslodavac mora da da dostojanstvenu cenu rada, da zarada mora isplaćivati se na vreme, kao i svi doprinosi u skladu sa tim. Time se tek stvara socijalna sigurnost građana, a za danas i sutra obezbeđuje ne samo razvoj Srbije i njena modernizacija, nego se čak pozitivno utiče na ono što je veliki problem Srbije, a to je zaustavljanje bele kuge. Naravno, teško je do cilja, zato je važno da se uključimo svi i to je uređena Srbija, urađena za nas, a ne samo po zadacima i programima EU. Zato, kada je reč ovom zakonu SPS, naravno u danu za glasanje će, glasati za ovaj Zakon. Drugi Zakon o kojem danas razgovaramo, jeste o upotrebi znakovnog jezika. Ovo je važan evropski zakon, koji omogućava da svaka osoba ima pravo da izrazi svoje ideje, misli i osećanja koristeći jezik koji najbolje zna i razume. Uskraćivanje ovog prava, uskraćuje neotuđivo ljudsko pravo, pravo na komunikaciju. Ova skupština i ova Vlada već su duže vreme kroz svoju politiku ukazali da idu u pravcu stvaranja većih prava za osobe sa invaliditetom, stvaraju donoseći u prethodnom slučaju iz Zakon o upotrebi pasa za pomoć osobama kojima je potrebna u kretanju, a i ovo je nastavak takve jedne politike. Znakovni jezik je nužni oblik komuniciranja gluvih osoba. Ove osobe imaju želju i potrebu da budu prihvaćene u društvu, da se iskažu i da oni budu prihvaćeni u savremenom društvu zato se mora omogućiti ovakvim osobama da budu prisutne, da budu zaposlene, da ostvaruju svoje interese i ciljeve u skladu sa svojim obrazovanjem. Kada je o ovome reč, deo zakona koji takođe ovo omogućava i što je novina, jeste uspostavljanje, odnosno širenje broja tumača za znakovni jezik, a kada je reč o njemu važno je da će oni biti upisani u novu nomenklaturu zanimanja. Ovim zakonom regulisano je ko može da organizuje i sprovodi postupak učenja znakovnog jezika, kako se on uči u školi, u procesu inkluzije, gde se ukidaju sve fizičke i komunikacione prepreke, donosi individualni obrazovni plan. Kada se govori o učenju znakovnog jezika, moguće je razlikovati dve situacije. Jednu, kada čovek sam uči za sebe i drugi, kada se stiču znanja za obavljanje poslova tumača za znakovni jezik. Kada se govori o upotrebi tumača, zakon predviđa i reguliše njegovu upotrebu pred državnim organima, učešćem u političkom životu i svim oblicima komunikacije, kako se uči i kako se on primenjuje u školi. Isto tako, Zakonom se reguliše upotreba znakovnog jezika kod poslodavca u procesu zapošljavanja stručnog osposobljavanja, volontiranja i redovnog rada tamo gde god postoji ta potreba. Upravo iz potrebe da se zadovolje ovakva prava zakon bliže određuje da se zahtevi za pomoć ove vrste iskazuju preko strukovnih udruženja, odnosno udruženja lica sa invaliditetom, javne službe ili poslodavca. Važan deo zakona su i mere za podsticanje primene i unapređenja znakovnog jezika, uslovi za upotrebu ove usluge preko udruženja, kao i obaveza ministarstva i njena sredstva u budžetu u okviru sredstava socijalne zaštite koja će razvoj ove oblasti pomoći. Detaljnijeo ovim zakonima i jednom i drugom, kolege iz naše poslaničke grupe će u narednom periodu govoriti u načelnoj raspravi. Samo ću da ponovim, da će SPS za oba predložena zakona u danu za glasanje glasati i dati im punu podršku. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Dragaš. Reč ima ministar, gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite.
Želim da se zahvalim što ste pažljivo proučili oba zakonska predloga i samo nekoliko stvari da razjasnimo. Poslodavac ne plaća tumača. Tumača obezbeđuje, vi ste to dobro rekli, ali dobro je da to naglasimo. Bilo je i predloga da poslodavac plaća tumača, međutim znamo da bi se to, dobro zvuči, ali bi se izrodilo u svoju suprotnost. Onda bi poslodavaca izbegavao da zaposli gluvu i nagluvu osobu i rekao – to mi je još jedan trošak, kao da zapošljavam dva radnika. I, naravno da to nismo uradili. Sredstava su predviđena, na razdelu Ministarstva rada se nalazi negde oko tri miliona evra koja su predviđena za funkcionisanje Saveza osoba sa invaliditetom. Kroz njih se finansira ova usluga u lokalnim samoupravama. Inače, to jeste obaveza lokalnih samouprava, ali mi svejedno pomažemo funkcionisanje Saveza, odnosno kancelarija za tumača i imamo ih već 81. Nadam se da ćemo ih imati mnogo više, ali i tu moramo biti realni negde postoji potreba, negde ne postoji potreba. Negde postoji potreba za većim brojem tumača, a negde zaista ne postoji potreba da se organizuje kancelarija. Ali, zato imate najbližu opštinu gde postoji Savez i gde postoji tumač pa ćete odatle uspevati da pozovete tumača. Upravo zato nismo ni postavljali rokove, jer kako da predvidite vi to. Jer, gluva ili nagluva osoba treba da ide kod lekara i zakazano joj je za pet dana, kako to u zakonu da predvidite da moramo da odgovorimo u roku od četiri dana ili šest dana. Ne, jednostavno to je životi i uostalom to već funkcioniše, ali jeste važno da se već jednom ta materija uredi i da se ljudi osete kao deo ovog društva, što oni svakako i jesu. Pomenuli ste kada ste govorili o Zakonu o zapošljavanju radnička potraživanja u smislu propuštenih zarada i sve što ide iz toga. Ovim zakonom kao ni bilo kojim drugim zakonom ili odlukom Vlade to pravo se ne gubi, radnik ima pravo da traži, radnik ima pravo da izrazi svoje potraživanje u skladu sa zakonom. Da li je to sud, da li je to neki drugi način, to je drugo pitanje, ali svakako da ima. Reč stečaj koju niko od nas ne voli jeste upravo lek za ovaj problem. Kada preduzeće ode u stečaj onda radnik ima pravo da kroz Fond solidarnosti dobije devet zarada, drugačije ne može. Dakle, i to treba svi da znamo da je to moguće. Ove godine je za Fond solidarnosti za takve namene izdvojenonekim 500 miliona dinara. Dakle, i to je način. Ova Vlada i kada već govorimo o Fondu solidarnosti samo kao mala, samo kao mali primer kako ova Vlada funkcioniše za razliku od nekih drugih. Čovek koji vodi Fond solidarnosti je tu od osnivanja, nije član nijedne od vladajućih partija. Naravno, da ga nismo menjali, dobro radi Fond i šta tu ima da se menja. Nisam siguran da to svaki put možemo da kažemo i za neke druge. Dakle, ali eto i to je jedan od načina koji nažalost nekada ne poznajemo dovoljno da se upravo ova potraživanja radnika, da se u krajnjoj liniji ispune. Mi smo i Zakonom o radu predvideli da radnik dobija obračunski listić, bez obzira da li mu je isplaćena zarada ili ne. Poslodavac je dužan da vam izda obračunski listić, a obračunski listić na osnovu Zakona o radu, tom groznom Zakonu o radu je postao javna isprava, on se automatski u sudu priznaje kao menica. Potrebno je da se pojavite u sudu, ne morate da imate ni advokata, za vreme advokatskih štrajkova, ovo je bila jedna od retkih stvari koja je funkcionisala. Naravno, problem je ako u preduzeću nema novca, ali nema zakona koji može od jednog preduzećanapraviti uspešno preduzeće. Taj zakon ne postoji, niti može da mu napuni račun. I zakonom koji predviđa, samo nastavljamo sa praksom da ova Vlada jeste socijalno odgovorna Vlada. Izvinite, ovo je prva Vlada koja je i u socijalni program i na svaki drugi način uzela i prihvatila čak i radnike iz preduzeća gde je propala privatizacija, gde je država priznala da je loše trgovala, da je bila loš trgovac sa svojim kapitalom. To do sada nije bio slučaj. Nije ova Vlada sprovodila loše privatizacije, ali svejedno. Mi smo rekli, radnik nije ništa kriv. Nije kriv radnik što su mu prodali preduzeće da ga pretvore u staro gvožđe i u građevinsko zemljište. On je do sada bez ove Vlade ostajao na ulici. Za njega nije važio socijalni program. Za njega nije važila nikakva nadoknada. Žali se svom gazdi, šta mi imamo sa tobom, privatizovan si. Mi smo rekli – ne. Tamo gde je država loše trgovala, gde se pokazala kao loš domaćin, mi ćemo zaštiti radnika, jer on ništa nije kriv i ni jedna Vlada to pre nas nije uradila. To je socijalno odgovorna Vlada. To se tako radi. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Gospođo Dragaš, javili ste, ali nemate pravo na repliku. Imate još četiri minuta, pa ćete moći na kraju rasprave da, ako smatrate da treba još nešto da kažete, da to i kažete. Hvala. Reč ima dr Vesna Rakonjac.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, predstavnici ministarstva, poštovane kolege, danas su pred nama dva važna zakona iz oblasti rada i socijalne politike, dva važna zakona koja ističu trajno opredeljenje Vlade Republike Srbije da omogući punu ravnopravnost svim svojim građanima i Zakon o upotrebi znakovnog jezika kao jedan u nizu od zakona koji smo doneli, odnosno i ovaj koji ćemo doneti, ukazuje na veliku brigu, kada su osobe sa invaliditetom u pitanju. Kada govorimo o znakovnom jeziku, pre svega, treba da znamo da ovaj jezik ima sva jezička svojstva, svoje gramatičke funkcije – fonologiju, morfologiju i sintaksu. O upotrebi znakovnog jezika treba da prepustimo osobama koje imaju potrebu da ga koriste i to je njihovo potpuno i neotuđivo pravo, kako bi se inkorporirale u sve društvene i javne i funkcije i delatnosti u našem društvu. Zašto smo se opredelili za donošenje zakona? Zato što je u mnogim modernim državama nešto jednostavno tako, i podrazumeva se. Kod nas ne možemo da prihvatimo da se nešto podrazumeva i onda smo odlučili da donesemo ovakav zakon kako bismo ostvarili prava gde se u punoj meri ove osobe uključe u sve društvene tokove i budu ravnopravne sa drugima. Ako hoćemo da gledamo čašu do pola punu ili do pola praznu, uvek možemo da nađemo manjkavosti, pa smo tako danas čuli da je potrebno neko dokazivanje, kada je potreban tumač za znakovni jezik. Ne, nije potrebno nikakvo dokazivanje. Potrebna je samo želja i potreba i da se ona iskaže i osoba koja to želi, dobiće pravo na tumača za znakovni jezik, za sve svoje potrebe koje želi da ostvari, bilo kada se radi o zdravstvenom osiguranju, bilo kada se radi o potrazi za zaposlenjem, za pojašnjenjem od strane poslodavca o uslovima na radnom mestu, o uslovima ugovora o radu koji treba da potpiše o zasnivanju ili prestanku radnog odnosa. Ove osobe praktično na ovaj način uživaju sva prava. Što se tiče samog obrazovanja, kada su deca u pitanju, ovaj deo zakona se praktično nastavlja, odnosno naslanja na Zakon o obrazovanju i u delu inkluzije je jasno predviđeno da deca sa oštećenim sluhom i deca koja imaju poteškoće i u govoru zbog samog primarnog oštećenja sluha, mogu da ostvare svoje pravo na školovanje i adekvatno obrazovanje kroz proces inkluzije. Što se tiče samog obrazovanja na znakovnom jeziku, postoji više nivoa. Postoji obrazovanje i učenje znakovnog jezika osoba sa invaliditetom, zatim članova njihovih porodica koji žele da ostvare to svoje pravo i da imaju ravnopravnu komunikaciju sa svojim ukućanima i postoji još jedna važna mogućnost, a to je obrazovanje za novo zanimanje, a tu je tumač znakovnog jezika koji će biti potpuno ravnopravan kao sudski tumač, prevodilac za neke druge strane jezike. Ono što bih ja htela da istaknem i naglasim, to je da treba da obratimo pažnju i na one sredine gde imamo i nacionalne manjine koje ne govore srpskim jezikom, da se i njima obezbedi pravovremena edukacija i tumača za znakovni jezik na maternjem jeziku. Obrazovanje će sprovoditi ustanove obrazovanja i vaspitanja koje ispunjavaju te uslove i svakako za tumače, za znakovni jezik biće potrebno i licenciranje i to neće moći da radi svako, nego osobe koje su prošle određenu obuku. Nešto važno hoću još da kažem, a to jeda je 2001. godine organizovana prva škola za znakovni jezik i imala je samo pet polaznika. Sada će biti 14 škola i u proseku bude oko 60 polaznika za znakovni jezik. Zanekih prethodnih 14 godina, otprilike 300 osoba je steklo osnovno obrazovanje za upotrebu znakovnog jezika, a imamo nešto više od 50 tumača za znakovni jezik. Ono što takođe želim da naglasim, a to je ministar i rekao, zar poslodavci ne treba da se plaše, neće snositi nikakve troškove, niti će biti u obavezi da zapošljavaju tumače, već je to na udruženjima i savezima za osobe oštećenog sluha koje su dužne da obezbede tumača za potrebe svojih korisnika. Takođe, veoma je bitno da znamo kako se finansira ovaj institut, delom može da se finansira i finansira se iz opredeljenih sredstava budžeta Republike Srbije. Ono što je jako bitno, treba da se angažujemo da lokalne samouprave, jedan deo sredstava planiraju na osnovu potreba, svojih sredina za organizovanje i edukaciju i sprovođenja ovih mera iz zakona. Ono što je veoma bitno, tu su mogućnosti finansiranja iz legata, donacija i svih zakonskih sredstava koja mogu da prihoduju udruženja građana. Mislim da je ovo jedan dobar zakon, zakon u nizu gde mi želimo da naše sugrađane koji su malo drugačiji od nas,stavimo u potpuno ravnopravan položaj sa nama i želimo da im pružimo jednake šanse i za zaposlenje i da im omogućimo adekvatno obrazovanje i da im omogućimo da svoje talente koje imaju u nekim drugim oblastima iskažu na pravi način i budu punopravni članovi našeg društva. Što se diče drugog zakona koji je danas na redu, a to su izmene i dopune zakona, želim da kažem da je pažljivom analizom Ministarstva za rad i pažljivim nadzorom nad zakonima koji već postoje, došlo se do zaključaka da postoje određeni problemi, određene zloupotrebe i to se upravo odnosi na pravo na novčanu nadoknadu nakon otpremnine, jer je uočeno da postoji, ne u svim sredinama, situacijama, ali od nekih osoba nekorektan stav i na taj način se oštećuje direktno i budžet i Republika Srbija. Da ne trebamo da plašimo građane i opet kažem ako želimo da gledamo čašu do pola praznu, onda ćemo imati stav kao naše kolege i da šaljemo poruku građanima da treba da se plaše da će ostati obespravljeni, da će ostati bez nadoknade. Ja samo želim da pročitam pojašnjenje jer je, da kažemo, praksa kolega koji imaju takve stavove da izostave neku rečenicu ili čitav pasus pa onda to dobije sasvim drugu konotaciju ili nešto izvuku iz konteksta. Što se tiče privatizacije i firmi u restrukturiranju, kaže se ovako – Imajući u vidu da je Zakonom o privatizaciji predviđeno da se proces privatizacije okonča do 31. decembra 2015. godine, te da će usled ovog procesa velikom broju zaposlenih prestati radni odnos po osnovu viška zaposlenih, potrebno je hitno precizirati odredbe ovog zakona koje se odnose na ostvarivanje prava na novčanu nadoknadu. Znači, ovde je izražena jedna briga za broj radnika koji će ostati bez posla. Naime, lica kojima je radni odnos prestao uz isplatu novčane nadoknade, odnosno otpremnine u skladu sa odlukom Vlade o utvrđivanju programa rešavanja viška zaposlenih, kao i zaposlenih kojima je radni odnos prestao njihovom voljom ili krivicom zasnivaju radni odnos na određeno, u praksi veoma često kratko vreme od dva do šest dana, a zatim u dogovoru sa poslodavcem raskinu radni odnos na osnovu kojeg ostvaruju pravo na novčanu nadoknadu za slučaj nezaposlenosti na koju inače ne bi imali pravo. Ovo je primer klasične zloupotrebe. Predloženim izmenama i dopunama sprečilo bi se napred navedena zloupotreba zakona. Navedenom izmenom precizirano je da ova lica mogu ostvariti pravo na novčanu nadoknadu, znači niko je ne ukida. Oni mogu ostvariti pravo na novčanu nadoknadu za slučaj nezaposlenosti tek ukoliko ispune uslove iz člana 66. zakona, odnosno ponovo budu osigurani najmanje 12 meseci neprekidno ili sa prekidima poslednjih 18 meseci. Prema tome, ovim postižemo smanjenje zloupotrebe i jednu stvarno korektnu atmosferu, kada su zaposleni i nezaposleni u pitanju. Što se tiče izmena i dopuna ovog zakona pohvalno je da smanjujemo članove nadzornog odbora, sa devet na sedam. Jednostavno to je u cilju racionalizacije, neko će zlonameran da kaže – Pa, i niste nešto mnogo smanjili, ali malo po malo pa sagradi se kuća. Ono što još želim da dodam, to je da je ovim zakonom jasno precizirano da korisnici novčane socijalne pomoći imaju pravo na nadoknadu za troškove slanja prijave za zaposlenje i pravo na troškove prevoza, znači kada podnose tu prijavu za zaposlenje. Znači, vodilo se stvarno brige do tančina. I na kraju samo želim da kažem da kada je ovaj zakon u pitanju konačno smo jednostavno jednim zakonom regulisali rad agencija koje zapošljavaju naše radnike van naše države i to je ono što je ovaj zakon uvrstilo da kažem u red hitnosti. Predstoji nam sezona sezonskog zapošljavanja radnika. Znamo kakve su se zloupotrebe dešavale, znamo da agencije nisu snosile nikakvu odgovornost da je bilo i smrtnih slučajeva, da je bilo strašnih prekršaja a ljudi su bili obmanuti, prevareni, nisu imali pravo ni na kakvu novčanu, materijalnu ili moralnu nadoknadu. Tako da, ovim zakonom je jasno precizirano šta je obaveza agencije prema osobama koje žele da rade u inostranstvu i veoma je bitno da troškove prilikom konkursa ne snosi radnik koji treba da bude zaposlen, već poslodavac koji angažuje tog radnika kada se radi o agenciji koja posreduje u zapošljavanju. U danu za glasanje mislim da neće biti dileme da svi zajedno glasamo i da usvojimo ove zakone, a kolege iz opozicije bih zamolila da sve primedbe koje imaju jednostavno mogu da izraze i da ih upute i na Odboru za rad. Međutim, nismo imali čast da nas udostoje svojim prisustvom, tako da meni je jako žao, imali smo lepu i konstruktivnu raspravu i kada je Zakon o znakovnom jeziku, izmene i dopune Zakona u slučaju nezaposlenosti bio u pitanju, prema tome žao mi je što nisu došli, uvek su dobrodošli na Odbor za rad, prema tome izvolite dođite, možemo o svemu da razgovaramo, da formiramo dobre amandmane, dobre predloge da poboljšamo zakone, a u danu za glasanje poslanička grupa SNS svakako će glasati za oba ova zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne) Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Građanke i građani Srbije, NS će glasati za ova dva zakona sa obrazloženjem koje je vrlo jednostavno. U oba zakona je poštovan srpski jezik, što je retkost, kada nam u zadnje vreme dolaze predlozi zakona iz Vlade, tako da je to jedan mali dovoljan razlog, a ono što je suština to je za Zakon o znakovnom jeziku, što se prvi put normira ta oblast i naravno da treba pružiti priliku da se u prvom zakonu napravi jedan pokušaj da se uredi ta oblast pa ćemo videti kako će to dalje da se razvija. Mana u tom zakonu je to što ne postoje jasne obaveze poslodavaca za primenu onoga što su prava ljudi kojima je dozvoljena ta upotreba znakovnog jezika, ali možda će podzakonskim aktima to da bude rešeno. Ne bih više o tome da govorim. Što se tiče Zakona, kako se formalno zove, o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju u slučaju nezaposlenosti, ima jedan član, novi član koji je razlog zašto ćemo glasati za njega i to je član 98a i koleginica malo pre je pomenula taj član koji se bavi obavezama agencije za posredovanja u zapošljavanju u inostranstvu, znači za zapošljavanje naših građana u inostranstvu i to do sada nije imalo svoju normativnu stranu, a bilo je u poslednje vreme, ali i u ranijim periodima puno primera da su naši radnici koji su odlazili u inostranstvo, praktično odlazili na neviđeno, bez bilo kakvih prava, bez bilo kakve zaštite i dobro je da se to promeni. Naravno, čuli smo u najavi za ova dva zakona da su to dva nepolitička zakona, da nemaju pitanje dnevne politike, što naravno nije tačno. Svaki zakon je politički zakon, to uopšte nema potrebe da se branimo toga. Narodna skupština je politička institucija i mi se ovde bavimo politikom i to bežanje od politike nikad nije dobro. Loše je politiku voditi na loš način, kompromitovati je, ali voditi politiku to je jedno časno zanimanje. Oko upravnog odbora, smanjuje se broj članova sa devet na dva, mislim da trena ukinuti upravne odbore u svim institucijama državnim. Čemu služe upravni odbori? Ovde piše da upravni odbor upravlja Nacionalnom službom za zapošljavanje. Znači, upravni odbor ne može da upravlja Nacionalnom službom za zapošljavanje, ona radi po zakonu, po drugim aktima koje usvaja Vlada ili ovaj parlament i taj upravi odbor praktično služi da bi neko tamo dobio neku poziciju koju može da zloupotrebi bez obzira da li dolazi iz Vlade, da li dolazi iz socijal-ekonomskog saveta, bilo sa koje strane. Državne institucije su u potpunoj odgovornosti Vlade. Meni ne treba nikakav upravni odbor u toj službi. Ministar, ministarstvo je odgovorno, predsednik Vlade je odgovoran za rad svih državnih institucija, a ne da se krijemo iza nekih ljudi, kojima prvo stvorimo zakonske uslove da budu u upravnim odborima, onda oni tamo primaju neke pare, pa je onda priča - zbog čega oni primaju pare, što je tačno, nema potrebe da dobijaju nikakve nadoknade za to, a ostaje potpuno nejasno čemu oni tamo služe. Ono što je glavna tema meni danas, i to bih voleo da čujem od direktora Službe za zapošljavanje, ako ne može to da kaže, neka kaže ministru, pa neka ministar kaže nama, tačan broj zaposlenih ljudi u Srbiji danas. To igranje statistikom, metodologijama, to sa procentima, to gore, dole, koliko je povećan iznos doprinosa za PIO, sve su to stvari koje samo kriju realnu istinu. U januaru 2013. godine, po Zavodu za statistiku, bilo je zaposleno 1.716.499 ljudi. Na kraju prošle godine, po Zavodu za statistiku, bilo je zaposleno 169.700 i nešto ljudi, što je smanjenje. Ja iz podataka koje sam mogao da pokušao da nađem, pa sam ih valjda našao dobro, nastavak tog smanjenja je i u ovoj godini. Smanjenje broja nezaposlenih je posledica promene metodologije i ta metodologija je takva sada da svako ko je jedan dan radio prošle godine se vodi kao zaposlen.
Vreme, gospodine Živkoviću.
Samo još jednu rečenicu. To podrazumeva i ljude koji rade neformalne poslove. U EU se po toj metodologiji evidentiraju i prostitutke. Prema tome, to nije realna slika u odnosu na ono kako mi merimo nezaposlenost i zaposlenost. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Živkoviću. Nadam se da gospodin Pavićević neće zameriti za ovih 20 sekundi. Reč ima ministar. Izvolite.
Da bi došli do preciznog broja koliko ima zaposlenih u Srbiji, jedini način na koji vi to možete da uradite, to je uzmete podatke iz fonda, dakle, iz PIO Fonda, Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje i da ih prijavite u centralni registar obaveznog osiguranja. Ne radi to Nacionalna služba zapošljavanja. Nacionalna služba zapošljavanja se bavi nezaposlenima, bavi se licima koji su na evidenciji, a ne licima koji rade. Nacionalna služba za zapošljavanje nema nikakve veze sa tim. Republički zavod za statistiku sprovodi anketu o radnoj snazi. Poslednji podatak koji imamo je 2.322.201 zaposleno lice na osnovu Republičkog zavoda za statistiku. To je metodologija koju primenjuje Međunarodna organizacija rada i EURSTAT. Ona je važila i 2012. godine. Ako nije valjala tada, ne valja ni sada. Ako je bila dobra tada, dobra je i sada. Takva je. I ne važi samo za nas. Važi i u Mađarskoj, u Belgiji, u Nemačkoj, važi u svim zemljama EU. Tako se računa stanje zaposlenosti, na osnovu ankete o radnoj snazi. To je tako. Jedino što mogu da vam ponudim i što ova zemlja može da vam ponudi i što vidim svi kritičari nikako da mi objasne kako je to moguće, 2.062.856 ljudi u ovoj zemlji na dan 20. april 2015. godine uplaćuje penzijske doprinose, uplaćuje iz radnog odnosa, uplaćuje tako što radi. I to da dodamo, u ovo ne ulaze samostalci i poljoprivrednici. Ovo su isključivo oni koji su iz radnog odnosa, ovo o čemu govorim. Samo još jedna mala digresija. Poslodavac, kada je u pitanju Zakon o upotrebi znakovnog jezika, ima obavezu da obezbedi tumača, da zatraži tumača u tačno određenim fazama radnog odnosa – kada zaključuje ugovor o radu, kada se prekida ugovor o radu, kada se potpisuje aneks ugovora o radu, dakle, u najvažnijim elementima u pravnom smislu radnog odnosa poslodavac je dužan da obezbedi tumača, da se obrati odgovarajućem udruženju i da bude obezbeđena pomoć, ali naravno, i tu da budemo pošteni, u slučaju da je to jedini oblik komunikacije, dakle, da nije moguće čitanje sa usana ili nešto slično. Ako dobijete ugovor o radu na papiru, tu vam ne treba tumač, to se pročita i to je dovoljno. U svakom slučaju, da, poslodavac ima obavezu da u određenim fazama radnog odnosa obezbedi tumača. Hvala.
Zahvaljujem. Izvinjavam se, gospodine Živkoviću, izlaganje gospodina ministra nije mi omogućilo da imate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, pozdravljam što je moj kolega zemljoodelac podržao ova dva predloga zakona, tako da ću ih i ja podržati. I mi rečnik za trku imamo. Što se tiče oba zakona, ja ću ih podržati. Malo sam razočaran jer kolega iz stranke bivšeg režima, čiji predstavnici vladaju nad jednom četvrtinom teritorije, u Vojvodini, nije prisutan. Demokratija nije slušati samo sebe, govoriti šta hoćeš i slušati samo sebe. Demokratija je i slušati šta drugi imaju da kažu o toj temi. Moj kolega iz stranke bivšeg režima je rekao ono što je on hteo da čuje i izašao napolje. Nije on ni gluv, ni nagluv, on je postao slabosluh, ne želi da sluša druge kolege šta imaju o tome da kažu. Što se tiče Zakona o zapošljavanju, mi koješta možemo da kažemo, posebno o prethodnom periodu. Slušao sam pažljivo tog borca za radnička prava, koji je skakutao u cipelicama od 400 evra. Mnogi od njih koji vladaju jednom četvrtinom teritorije Srbije i koji su vladali 12 godina na teritoriji cele Srbije danas pričaju o socijalnim pravima koje su oni navodno emitovali, ali nije imao ko da plati, zato što je naš glavni proizvod u državi bio dug i iz duga su plaćana prava koja su emitovali bez proizvodnje i koja su na takav način bila veštačka. Mnogi od njih stave i petokraku na svoje profile na društvenim mrežama, stave petokraku, kupe stan u Beču i onda pričaju o radničkim pravima. To je za mene naprosto neprihvatljivo i zato mi je žao što kolega koji je govorio tako nadahnuto o pravima radnika, kolega iz stranke bivšeg režima trenutno nije prisutan, iz prostog razloga što on ima samo nešto da kaže, ali nikad nema pravo, ni obavezu da posluša i ono što neki drugi poslanici imaju da kažu. Priča o socijalnoj pravdi od pripadnika stranke bivšeg režima treba da počne od divlje privatizacije, koja je ustanovila ne kapitalizam, nego kapitulizam. Posle te divlje, predatorske privatizacije, kao cunami da je prošao kroz naše fabrike, kao cunami da je prošao kroz naša preduzeća i, da upotrebim neki izraz, više su nas koštali oni nego sankcije, bombardovanje i osiromašeni uranijum zajedno. Posle njihove vladavine, posledice te vladavine su daleko veće na celoj teritoriji cele Srbije. Na nesreću, barem na moju, i većine građana, oni još uvek vladaju jednom četvrtinom teritorije. Gubitak 700 hiljada radnih mesta postavlja pitanje – šta bi bilo sa Zakonom o zapošljavanju, kakve bi mogli povlastice sada da ustanovimo nekim novim zakonom da nismo od 2000. godine izgubili 700 hiljada radnih mesta, odnosno neki pokazatelji kažu da je toliko izgubljeno radnih mesta za proteklih 12 godina? Samo za tri godine, pre 2012. godine, izgubljeno je 400 hiljada radnih mesta, iako je rečeno da će biti 200 hiljada radnih mesta odmah u jednoj prethodnoj kampanji njihovog bivšeg predsednika stranke bivšeg režima. Sa tih 400 hiljada radnih mesta koje su samo u tri godine izbacili, do 2012. godine, mi bi danas imali 400 hiljada doprinosa više u PIO Fondu, dakle, sa pravom iz proizvodnje bi mogli da porastu penzije za 20% i ne bi bilo potrebe za ograničavanjem dotacija određenih penzija, nego bi te penzije realno mogle da porastu za 20% da budu veće da nije bilo takve politike koja je 400 hiljada ljudi izbacila iz privrednog lanca i umesto da budu na prihodovnoj strani, 400 hiljada radnika je prešlo na rashodovnu stranu, postali su na određeni način socijalni slučaj, a da nisu imali želje za to. Žao mi je što kolega iz stranke bivšeg režima nije bio prisutan, što trenutno nije bio prisutan, da malo podebatujemo i o tome kako su proizvedeni tajkuni, da nam kaže – da li je u poslednje tri godine proizveden bilo kakav tajkun na teritoriji Republike Srbije, ne računajući one njihove koje su oni ustanovili i za koje ne znamo šta ćemo da radimo sa njima ili su oni pisali zakone, odnosno naručivali zakone. Navešću jedan primer. Koliko bi više radnih mesta bilo da nije bivši finansijski direktor stranke bivšeg režima kupio tri šećerane za tri evra. To je bio taj cunami, to je bila divlja, predatorska privatizacija koja nas je koštala stotine hiljada radnih mesta odmah. Da uporedim, isti finansijski direktor stranke bivšeg režima, gaćice jedne pevačice je platio pet hiljada evra, što znači da je tada, kada su oni suvereno vladali Srbijom, stranka bivšeg režima, njihov finansijski direktor, inače poznati tajkun, u Srbiji jedna šećerana koštala 1.666 puta manje nego gaćice njegove omiljene pevačice. Danas pripadnici te iste stranke spočitavaju gubitak radnih mesta onima koji su taj gubitak zaustavili. Neka izdvoje i da kažu koliko je radnih mesta nestalo u poslednje tri godine, a ja sam izneo podatak da je pre 2012. godine, za tri, četiri godine vladavine stranke bivšeg režima, nestalo 300 do 400 hiljada radnih mesta i recimo uporedno sa tim kurs evra je skočio sa 78 na 120 dinara. Neka nam kažu koliko je kurs evra porastao u poslednje tri godine, koliko je broj radnih mesta pao u poslednje tri godine i tako ćemo uporediti vladavinu stranke bivšeg režima koja još uvek, nažalost, traje na jednoj četvrtini teritorije Srbije i uporediti vladavinu sadašnje Vlade, odnosno obe vlade koje su nastale posle leta 2012. godine. Mislim da vredi podržati oba ova zakona, s obzirom da je jedan sasvim nov i definiše govor znakova. Drugi, o zapošljavanju donosi neke novine. Pozdravljam smanjenje članova odbora sa devet na sedam i to donosi koliku – toliku uštedu. To smo isto uradili, čini mi se, i sa Zakonom o zdravstvenom osiguranju, gde smo sa 21 člana broj sveli na sedam, a od toga Vlada daje četiri, a tri daju strukovna udruženja, pa su nam u njihovoj štampi pokušali da nakače celu aferu, jer je zemljoradnik imenovan na mestu RFZO, a koje je predviđeno za zemljoradnika. Oni su pre toga imali 21 člana, tri puta više, i umesto jednog zemljoradnika imali su dva. Kada je smanjen broj na sedam, kada je to trostruko manje, kada smo stavili samo jednog zemljoradnika, onda je to bio problem. Nije problem bio što je ostao jedan zemljoradnik, kao predstavnik osiguranika, već je bio problem što sam to ja. Da sam znao da će biti toliko napada na mene, odustao bih i ustupio svoje mesto kolegi vinodelcu, zemljodelcu. Dakle, verujem da vredi podržati ova dva zakona. Moram kolege da upozorim da se iz teških situacija, kakva je nasleđena 2012. godine, ne izlazi lako, već teško. Ne možete se merdevinama do uspeha popeti, kao stranka bivšeg režima, sa rukama u džepovima. Treba još više da radimo, bez obzira na njihove kritike. Vreme treba i Vlada, a i narodni poslanici da pomognu, svako iz svog ugla, da vreme provedemo u radu, trudu i znoju, pa da izađemo, ne iz kapitalizma, već kapitulizma koji smo nasledili. Postoji nemačka poslovica koja kaže – treba biti strpljiv, nema u svakoj školjki bisera, ali svaku morate otvoriti. Mislim, s obzirom da sam zemljoradnik, da put do uspeha može da vodi samo preko pluga i struga i nikako više. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vera Paunović.
Poštovani potpredsedniče Skupštine, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, ukratko ću se osvrnuti na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. U situaciji kakvoj se nalazimo prirodno je da jedan ovakav zakon, koji tretira pitanja vezana za nezaposlenost, izaziva interesovanje velikog broja građana, ali nadamo se da će se to u doglednoj budućnosti promeniti, odnosno da ćemo uspeti da ostvarimo postepeno povećanje zaposlenosti. Što se ovih izmena i dopuna tiče, one će doneti dve glavne novine u oblasti uređenja osiguranja za slučaj nezaposlenosti. Sa jedne strane, izmenom u članu 67, koji reguliše ko i pod kojim uslovima ima pravo na naknadu za slučaj nezaposlenosti, zatvoriće se dosadašnja mogućnost za zloupotrebu sticanjem prava na ovo novčano davanje. Iako mogu donekle da razumem motive onog što je ostao bez zaposlenja i dobio otpremninu, posle toga se fiktivno zaposli na svega par dana i odmah zatraži da mu se isplaćuje naknada za slučaj nezaposlenosti, jer je celokupno stanje u našem društvu teško, da svako misli da zbrine sebe i svoju porodicu, opet se ne može prenebregnuti činjenica da se na ovaj način vrši jedna zloupotreba suštine prava na pomoć u slučaju nezaposlenosti i da se tako od države izvlače na mala novčana sredstva, a koja bi i te kako značila nekom drugom pojedincu kroz novčano davanje ili za podsticanje zapošljavanja. S toga će usvajanjem ovih izmena i dopuna biti zatvorene mogućnosti za takve pravne štetne posledice, jer će se sada otpremnina izjednačiti sa novčanim davanjima za slučaj nezaposlenosti, pa će se za ponovno sticanje prava na novčanu naknadu tražiti uobičajeni uslov od najmanje godinu dana radnog staža. U vezi sa ovim sprečavanjem daljih zloupotreba, mislim da je dobro što se istovremeno ide na izmenu člana 69, koji reguliše osnovicu za izračunavanje visine naknade. Ako je već predviđeno da se ta naknada isplaćuje nakon najmanje godinu dana uplaćenih doprinosa, onda mislim da je logično da se za osnovicu, koja čini prosek zarada u periodu pre prestanka zaposlenja, uzima isti period od 12 meseci, jer je dosadašnje rešenje od šest meseci omogućavalo da se vrše mahinacije kroz fiktivna povećanja ili preraspodele isplaćenih zarada, kako bi se ta osnovica uvećala. Na drugoj strani, nakon usvajanja ovih izmena, biće uvedena jedna veoma dobra dopuna u postojećem članu 53, a koji reguliše prekvalifikaciju i dodatno obrazovanje nezaposlenih. Predviđa se da se dosadašnja prava nezaposlenog, koji učestvuje u ovim programima, na obavezne udžbenike i troškove prevoza sada dopune i pravom na određenu novčanu pomoć. Ovom izmenom bi trebao da se vrati dodatni podsticaj na nezaposlenima, da se uključe u ove programe, ali mislim da je još važnije što će se tom naknadom, ma kolika ona bila, psihološki podići samo vrednovanje tih nezaposlenih lica, odnosno ona će shvatiti da su korisni članovi društva, jer se njihov rad konkretno vrednuje, što je posebno važno za mlade ljude koji neretko dugo vremena provode na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje. Poštovani narodni poslanici, mi u PUPS-u znamo da se nezaposlenost sama po sebi ne može pobediti samo donošenjem kvalitetnih zakonskih rešenja, te da se na tome mora sistemski raditi u mnogim oblastima, ali smatramo da su predložene izmene i dopune zakona jedan dobar korak koji doprinosi poboljšanju postojećeg zakonskog teksta, otklanjanju određenih pravnih praznina i poboljšanju prava nezaposlenih lica, pa će u danu za glasanje, poslanička grupa PUPS-a, dati svoju podršku za usvajanje ovog zakona, kao i za usvajanje Predloga zakona o upotrebi znakovnog jezika. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo kao što je već više puta ponovljeno, o dva predloga zakona, o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i o osiguranju za slučaj nezaposlenosti i o Predlogu zakona o upotrebi znakovnog jezika. Iskreno, ne vidim da su ispunjeni uslovi iz člana 157. Poslovnika Narodne skupštine o spajanju u zajednički načelni pretres ova dva predloga zakona, osim što su iz nadležnosti istog ministarstva, pa se pitam šta je bio razlog da većina izglasa spajanje u jedinstveni načelni pretres? Da li možda da se omogući ministru da ne mora da dolazi dva puta u Skupštinu da brani ove zakone ili se žuri, a ne znamo zašto, jer od reformi najavljenih i od promena nema mnogo na vidiku i nemamo predloga zakona koji su obećani da će biti u postupku već sada, a nisu još stigli do Skupštine? Prvo ću pričati o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Osnovni zakon je donet 2009. godine i pretrpeo je izmene i dopune 2010. godine. Od tada su se dosta izmenili uslovi u društvu, posebno po pitanju zapošljavanja i po pitanju rešavanja problema nezaposlenosti koji je jako veliki i koji predstavlja problem od životnog značaja za veliki deo stanovništva u Srbiji, pa je logično što su se stekli uslovi za izmene i dopune ovog zakona i njegovo prilagođavanje novonastalim uslovima i osavremenjavanje, kao i efikasnije i kvalitetnije rešavanje problema nezaposlenosti. Ministar je dao kratko uvodno izlaganje, a i čitajući Predlog zakona i obrazloženje koje je dato uz Predlog zakona, može se zaključiti da se ovim Predlogom zakona menja sastav i broj kao i način izbora članova Upravnog odbora Nacionalne službe za zapošljavanje, tako da se smanjuje broj i time racionalizuje rad i utrošak sredstava za rad Upravnog odbora. Dalje, omogućava se jednoobrazno i efikasnije obavljanje poslova zapošljavanja, uvođenjem dužnosti zaposlenih u Nacionalnoj službi za zapošljavanje, da se stalno usavršavaju radi uspešnijeg ostvarivanja i unapređivanja obavljanja poslova zapošljavanja. Unapređuju se mere aktivne politike zapošljavanja koje se mogu kreirati na godišnjem nivou akcionim planom. Obezbeđuje se novčana pomoć nezaposlenima koje Nacionalna služba uputi na dodatnu obuku i obrazovanje, tako da se isplaćuje i novčana pomoć pored troškova za udžbenike i prevoz. Vrši se usklađivanje pojmova sa Zakonom o socijalnoj zaštiti. Ukidanjem obaveze zaključivanja ugovora o radu kod javnih radova, čime se sprovodi mera aktivne politike zapošljavanja, zaključivanjem drugih vidova ugovora. Uređuju se uslovi za ponovno ostvarivanje prava na novčanu naknadu za ostvarivanje za slučaj nezaposlenosti, čime se sprečavaju zloupotrebe. Reguliše se obračun osnovice za utvrđivanje visine novčane naknade za slučaj nezaposlenosti, predviđa se obustava isplate novčane naknade za vreme za koje miruju prava po osnovu nezaposlenosti i kada se korisnik novčane naknade nađe u pritvoru. Omogućuje se naplata potraživanja Nacionalne službe za zapošljavanje za neosnovano isplaćene iznose putem suda, u postupku izvršenja na osnovu pravosnažne odluke donete u upravnom postupku. Vrši se usklađivanje sa Zakonom o zapošljavanju stranaca i pravilnikom o dozvolama za rad. Reguliše se korišćenje jednoobrazne baze podataka iz centralnog registra iz koga se preuzimaju podaci. Usklađuju se kaznene odredbe sa predloženim izmenama i dopunama itd. Ovo sam sve navela da bi ministar i vi poštovane kolege, videli da sam detaljno pročitala zakon i obrazloženje i da ono što imam da kažem, u stvari ne pričam napamet, nego posle detaljne analize teksta koji je pred nama. Sve ovo što sam navela izgleda lepo, logično, korisno, racionalno, ali samo kada se gleda površno, bez udubljivanja u ponuđena rešenja i posledice koje će ona proizvesti u praksi. Zato je poslanička grupa Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije na Predlog zakona, koji ima 20 članova, podnela 13 amandmana kojima pokušavamo da poboljšamo tekst Predloga zakona i funkcionisanje Nacionalne službe za zapošljavanje, kao i da zaštitimo interese onih koji ostaju bez posla i onih koji su već zaposleni, jer je to ugrožena grupa građana koja već ima problema sa egzistencijom. Prvo, što se tiče upravnog odbora Nacionalne službe za zapošljavanje, pod demagoškom pričom racionalizacije predlagač zakona je članom 1. menjao član 12. koji se odnosi na Upravni odbor Nacionalne službe, na sastav, izbor, način odlučivanja i druga pitanja. Naime, predlagač u obrazloženju navodi da bi ovakvim rešenjem bila izvršena racionalizacija u pogledu broja članova Upravnog odbora time što bi se broj članova Upravnog odbora smanjio sa devet na sedam. Smatramo da je postojeće rešenje prihvatljivije od ovoga koje nudi predlagač zakona i to iz više razloga. Prvo, ne vidi se kakva je to konkretna racionalizacija izvršena u odnosu na postojeće stanje, budući da se broj članova ne smanjuje sa devet na sedam, već faktički smanjuje sa osam na sedam. Znači ušteda je samo za jednog člana, jer je prema dosadašnjem i sada važećem zakonu direktor Nacionalne službe za zapošljavanje u funkciji bio član Upravnog odbora, tako da broj izabranih članova je osam, a ne devet. Drugo što je možda još značajnije jeste način izbora, odnosno pravo predlaganja članova Upravnog odbora koje predlagač nudi u predlogu zakona, dovešće do toga da su članovi Upravnog odbora u velikoj meri produžena ruka ne čak ni Vlade Republike Srbije, već ministra nadležnog za poslove zapošljavanja. Naime, prema postojećem rešenju četiri izabrana člana su imenovana do strane Vlade, a drugih četiri člana od strane Socijalno ekonomskog saveta, dok je direktor bio po funkciji člana. Sada prema ponuđenom rešenju, više od polovine, uključujući i predsednika Upravnog odbora predlaže ministar, dok se uticaj Socijalno ekonomskog saveta, u koji su uključeni sindikati i poslodavci se smanjuje i predstavnici socijalno ekonomskog saveta su u Upravnom odboru u manjini. Izmenama i dopunama preostalih zakona umanjuju se dosadašnja prava nezaposlenih lica, što posebno ima dramatičan oblik, kada se imaju u vidu prošlogodišnje izmene ZOR, kao i smanjenje zarada i pad zaposlenosti. Na primer, u članu 6. predlagač ukida obavezu poslodavca koji organizuje javne radove da zaključi ugovor o radu na određeno vreme. U obrazloženju se navodi da je razlog tome želja predlagača da omogući poslodavcu da angažuje nezaposlene i po osnovu drugih ugovora koji nisu ugovor o radu, međutim, predlagač nije svoju nameru ostvario ovakvim rešenjem već je samo predvideo da poslodavac ne mora, a onda verovatno i neće da zaključi bilo kakav ugovor o radu. Trebalo je da se predvidi da se u okviru javnih radova lica angažuju po osnovu jednog od ugovora radnog angažovanja. Ne mora da bude po ugovoru o radu, ali ne da se ukine bilo kakvo navođenje da je poslodavac dužan da zaključi ugovor o radnom angažovanju. Ovako se ostavlja otvoren prostor za sivu zonu. U članu 7. predlagač je ukinuo pravo na novčanu naknadu ne samo licima u procesu privatizacije već svim licima koja budu bila proglašena tehnološkim viškom odlukom Vlade, a koja su ostvarila naknadu ili otpremninu u iznosu većem od zakonom određene otpremnine. Ovde treba posebno imati u vidu da su sadašnje okolnosti bitno drugačije u odnosu na okolnosti koje su postojale u momentu donošenja zakona, koji se sada menja. Naime, najavljuju se otpuštanja u javnom sektoru, gde su u međuvremenu dramatično smanjene plate. U međuvremenu je izmenjen i Zakon o radu i tada je smanjen zakonom zagarantovani iznos otpremnine, a istovremeno su posebnim zakonima umanjene zarade, što dodatno utiče na iznose otpremnine. Tako da ukoliko bi se ovakvo rešenje predlagača prihvatilo, tehnološki viškovi bi ostali bez prava na novčanu naknadu, kada bi primili otpremnine koje su znatno manje nego što bi bile pre godinu dana, npr. osnovica za novčanu naknadu. Predlagač je napravio i pomak u odnosu na dosadašnje stanje u pogledu određivanja osnovice za obračun visine novčane naknade. Određeni slučajevi nisu precizno regulisani. Međutim, predlagač će svojim rešenjem teško oštetiti određene kategorije zaposlenih. Osnovica za obračun naknade je prosečna zarada i to nije sporno, sporna je dužina perioda na osnovu kojeg se izračunava prosečna zarada. Sa postojećih šest meseci se produžava na 12 meseci. U društvu u kome je zaposlenje stabilno i sigurno ovo ne bi bio problem, ali imajući u vidu da u Srbiji se građani zapošljavaju na određeno vreme i vrlo često se otpuštaju, ovaj period je izuzetno dugačak. Ozbiljan problem je šta se uzima kao osnovica obračuna kada nezaposlenom licu poslodavac nije isplaćivao zaradu, plaćao doprinose i poreze. Predlagač u ovoj situaciji predviđa da će se novčana naknada isplaćivati u najnižem iznosu, dakle, kao osnovicu uzima minimalnu zaradu, a ne ono što je bila minimalna zarada nezaposlenog lica. Nezaposleni je dvostruko oštećen, prvo od strane poslodavca, a potom i od države, a bez svoje krivice. Poslodavac koji nije obračunao, a time ni uplatio doprinose i dalje ima dug prema tom osnovu prema državi i država, ako ima dobre volje, ima instrumenta da ovaj dug naplati. Nema razloga da zbog toga što nesavesni poslodavac ne izmiruje obaveze nezaposleni trpi posledice. U pogledu načina donošenja zakona, htela sam da kažem da u obrazloženju piše – predviđa se usvajanje ovog zakona po hitnom postupku, bez održavanja javne rasprave, ali, obavljeni su brojni direktni razgovori sa zainteresovanim licima. Nacrt zakona je u postupku utvrđivanja poslat na mišljenje svim relevantnim organima. Želim da pitam ministra - koja su to zainteresovana lica? Koji su to relevantni organi? I ko je taj koji je ovlašćen da procenjuje da nema potrebe za javnom raspravom, za uključivanjem šire javnosti i ima diskreciono pravo da odredi koja su to zainteresovana lica i koji su to relevantni organi? Tako da smatramo da nije bilo osnova za donošenje po hitnom postupku i za izbegavanje javne rasprave, jer koliko piše u obrazloženju, žuri se zbog privatizacije koja treba da se završi do kraja 2015. godine, a do tada je bilo vremena da se sprovede sve ovo. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Zoran Babić.
Gospodine predsedavajući, povredili ste Poslovnik, član 106. Ja izuzetno poštujem prethodnu govornicu kao marljivu i vrednu i zaista jako dugo se poznajemo i delimo ove poslaničke klupe, ali ono u čemu ste povredili Poslovnik je što ste morali da opomenete gospođu Hasanović Korać da smo mi dnevni red utvrdili juče. Da je ovo sada skroz druga tema. Da spajanje dnevnog reda Predloga zakona o upotrebi znakovnog jezika i Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti je logičan i normalan zato što dolazi iz istog ministarstva. Podsetio bih takođe i vas, gospodine predsedavajući, da podsetite sve one narodne poslanike kojima smeta, eto, kada se spoje dve tačke dnevnog reda, da ih podsetite kako je to 5. maja 2010. godine značilo kada se spoje 94. tačke dnevnog reda. Pa se spoji Zakon o pivu sa zakonom o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju. Kakve veze ima pivo i Agencija za privatizaciju osim što su sve privatizovali kao da su bili na pivu? Kakve veze ima Zakon o zaštiti stanovništva od izloženosti duvanskog dima sa Zakonom o šumama, osim ako neki pikavac neće da zapali šumu? Zakon o potvrđivanju Evropske konvencije o zaštiti kućnih ljubimaca sa zakonom o poštanskim uslugama? Devedeset i četiri. Dakle, 29. maja 2009. godine 64 tačke dnevnog reda. Pa imamo vezu, imamo vezu gospodine Vulin, Zakon o radiodifuziji sa Zakonom o dobrobiti životinja? Mislim da je sasvim logično. Zakon o opštoj bezbednosti proizvoda sa Zakonom o etanolu, a sve to zajedno sa Zakonom o bezbednosti saobraćaja na putevima. Tako da svima onima kojima smetaju ovakve tačke dnevnog reda, ja vas u buduće, gospodine predsedavajući, evo ja ću vam dati sve ove papire da imate kod sebe…
Vreme. Zahvaljujem gospodine Babiću.
…imaju stručne službe tako da možete da podsetite narodne poslanike šta znači raditi po pravilniku i po Poslovniku.
Zahvaljujem. Gospodine Babiću, ja moram da vam dam odgovor, mada odgovor je već dat. Svaki poslanik ima pravo da predloži spajanje rasprave. Takođe, Skupština je donela odluku i sad je bespredmetno o tome razgovarati, a opet neki poslanici imaju kratko pamćenje ili brzo zaboravljaju, tako da ja tu ne mogu da pomognem ništa. Da li želite da se Skupština izjasni? (Ne.) Hvala. Izvolite. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala poštovani predsedavajući. Pa ponovo ste povredili član 104. koji govori o tome u poslednjem stavu da replika ne može da traje duže od dva minuta. Ja znam da vi mnogo volite šefa vaše poslaničke grupe, možda se u međuvremenu ta ljubav smanjila, pa njegova prava na repliku…
Koliko je trajala? Izvinjavam se, gospodine Đurišiću? Dve sekunde je trajala pre nego što sam izgovorio.
Trajalo je dva minuta i petnaest sekundi.
Pa ne možete tako. Ne govorite istinu gospodine Đurišiću.
Znači, dva minuta i petnaest sekundi, pre nekoliko sati je trajalo dva minuta i četrdeset pet sekundi.
Gospodine Đurišiću, vi ste samo iskoristili te dve sekunde da bi sada imali osnov da bi se zbog nečega javili za povredu Poslovnika, da bi pokušali da replicirate onome što je gospodin Babić rekao i zamerio meni kao predsedavajućem u povredi Poslovnika.
Mogu li da sada nastavim?
Izvolite.
Hvala vam poštovani predsedavajući.
Zamolio bih vas da govorite istinu.
Ja govorim isključivo istinu i nijednom rečju do sada u ovim minut i 10 sekundi, s tim da ste vi govorili 30 sekundi, ja nisam govorio o onome što je govorio gospodin Babić. Znači, samo govorim o vremenu koje za repliku ima šef vašeg poslaničkog kluba…
Od te dve sekunde koje su prešle preko dva minuta?
…šef vašeg poslaničkog kluba koji očigledno može da govori koliko god on želi jer zna da mu vi nećete skrenuti pažnju da pravo na repliku može da traje do dva minuta.
Vi dobro znate da sam ga prekinuo posle dva minuta.
Vi ste ga pustili da on govori dva minuta i 15 sekundi.
Nije istina.
Jedino vidim napredak da je sa dva minuta i 45 sekundi se smanjilo na dva minuta i 15 sekundi. To je dobro. Idete u dobrom smeru, ali ja vas molim ponovo da imate isti aršin prema svakome od nas. Hvala.
Rekli ste neistinu, gospodine Đurišiću. Proverićemo sa tehnikom službom. Prošlo je u momentu mog izgovaranja dve sekunde da je prekoračio vreme i istog momenta sam isključio… Govorite neistinu, gospodine Đurišiću. (Marko Đurišić, s mesta: Vi govorite neistinu.) Reč ima ministar. (Marko Đurišić, s mesta: Niste me pitali da li želim da se izjasni Skupština?) Da li želite da se Skupština izjasni? (Da.) Skupština će se izjasniti. Da li ćete prihvatiti odluku Skupštine? Reč ima ministar. (Zoran Babić, s mesta: Poslovnik.) Po Poslovniku… (Biljana Hasanović Korać dobacuje sa mesta.) Zato što, gospođo Biljana Hasanović Korać, mi ovde imamo redosled kako se prijavljuju poslanici i vidim da se gospodin Babić pre vas prijavio. Izvolite, gospodine Babiću.
Član 107, gospodine predsedavajući, dostojanstvo Narodne skupštine. Kada neko pokušava nekome da stavi flaster na usta i da ne govori u Narodnoj skupštini Republike Srbije, to predstavlja represiju, to predstavlja tiraniju, to predstavlja jedan antidemokratski proces. Koliko ću ja govoriti u Narodnoj skupštini određuje Poslovnik, ali najvažnije, određuju izborni rezultati, određuju građani Republike Srbije. Neću se izvinjavati gospodine predsedavajući, niko u ovoj sali zato što su građani Republike Srbije, verujući u politiku SNS i Aleksandra Vučića, dali takvu podršku da imamo vreme od 163 minuta da govorimo o svakom zakonu, a onima bivšima koji su radili tako maestralno i dobro da su jedva preskočili i jedva prešli cenzus i dali im vreme od 14 minuta i 34 sekunde neću se izvinjavati.
Gospodine Babiću, morate da ukažete na koji način sam povredio Poslovnik.
Ali, takođe, neću dozvoliti da mi iko stavlja flaster na usta i da ne dozvoljava da govorimo, bilo ko od koleginica i kolega, uvaženih narodnih poslanika SNS, ali i drugih poslaničkih grupa, jer to je unižavanje demokratije, ponižavanje parlamentarizma, ponižavanje građana Srbije koji su se opredeli koga, kako i koju politiku žele u Srbiju.
Gospodine Babić, koliko god se trudio, neki narodni poslanici ne mogu da shvate značenje ove teme, značenje ovog visokog doma i da ne pribegavaju takvim stvarima koje vi sada u ovom trenutku mislite da bih ja kao predsedavajući trebao da onemogućim. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać, po Poslovniku.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Upravo zato što shvatamo značaj ove teme, pozivam se na povredu člana 108. Povredili ste član 108, dužni ste da se starate o redu na sednici. Dali ste gospodinu Babiću reč za povredu Poslovnika, a dozvolili ste mu da sve vreme replicira posle mog govora. Povredili ste i član 107. u komentaru posle njegovog govora, kada ste rekli da neki poslanici ovde imaju kratko pamćenje. Niste vi ovlašćeni da tako komentarišete naše govore, a mi imamo pravo da iskažemo svoje mišljenje. Znala sam da je izglasano i rekla sam da je većina izglasala, ali imam pravo da iskažem svoje mišljenje u izglasavanju objedinjavanja rasprave. Zahvaljujem.
Upravo vi, gospođo Hasanović Korać, ja po Poslovniku, moja je dužnost da na povredu Poslovnika koju iskaže narodni poslanik moram da dam objašnjenje. Vi mi sada uskraćujete mogućnost da ja jednostavno kažem da nema mogućnosti da poslaniku koji ima kratko pamćenje ne dozvolim da on to iskaže. Znači, vi to meni sada osporavate. (Biljana Hasanović Korać, s mesta: Ne možete da kažete da ima kratko pamćenje.) Nemojte da dobacujete. Veoma vas uvažavam i nemojte da dobacujete iz klupe. Vidi se na kamerama na koji način to radite i kako komentarišete ono što govorim. Neću sada da izgovorim vaše ime i prezime, jer ne želim na takav način da vas reklamiram, ali vaše godine i moja pristojnost je takva da ne repliciramo na ovakav način sada, vi iz klupe i ja sa ovog mesta. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Da.) Zamolio bih vas da budete prisutni da glasate o povredi Poslovnika, kao što nije do sada praksa. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić, povreda Poslovnika.
Hvala predsedavajući. Povredili ste ovako, prvo član 103. stav 7. – predsednik Narodne skupštine je dužan da narodnom poslaniku koji se ne pridržava odredaba iz stava 1, 2, 4. i 6. ovog člana ili na drugi očigledan način zloupotrebljava predviđena prava ovim članom izreknem mere predviđene članovima 108. do 111. ovog poslovnika. Na moje reklamiranje povrede Poslovnika o tome da replika ne može da traje duže od dva minuta, jer tako stoji u Poslovniku, narodni poslanik je govorio o izbornim rezultatima i vremenu koje svaka poslanička grupa ima. Nikakve veze nema sa onim što sam ja govorio. Znači, direktno je zloupotrebio. (Zoran Babić, s mesta: A ko je replicirao?) Replicirao je, kao što i sada krši Poslovnik dobacivanjem iz klupe, a vi ne smete ništa da mu kažete. Razumem vaš strah, verujem da ćete se do kraja ovog mandata ohrabriti.
Gospodine Đurišiću, imam samo strah na vaše pretnje, drugi strah nemam.
Tako da, molim vas ponovo da se pridržavate ovog Poslovnika onako kako je on napisan, da ga ne tumačite kreativno, kao što ste pokušali danas 45 sekundi da uzmete od nekog vremena, što ovaj Poslovnik ne daje mogućnost, kao što vam ovaj Poslovnik ne daje mogućnost da komentarišete sa tog mesta da li neko ima duže ili kraće pamćenje, manju ili veću pamet ili slične stvari. Ako želite da se upustite u diskusiju, iskoristite član 100, koji ste povredili sada kada ste odgovarali mojoj koleginici gospođi Hasanović Korać, i recite u raspravi ono što imate da kažete. Nemojte sa tog mesta da dajete komentare.
Vreme, zahvaljujem. (Marko Đurišić, s mesta: Možete samo da govorite o tome da li smatrate da ste svojim ponašanjem povredili Poslovnik i da li možemo da se izjasnimo.) Evo vidite, govorili ste sedam sekundi više od dva minuta. (Marko Đurišić, s mesta: Sa isključenim mikrofonom. Kada njemu jednom isključite mikrofon, onda se meni obratite.) Gospodine Đurišiću, kao što po Poslovniku nije da sada s mesta replicirate sa mnom. Gospodine Đurišiću, bilo je to pre nekoliko minuta, tako da znate da sam u govoru gospodina Babića, kada sam smatrao da krši Poslovnik, da ne govori o povredi Poslovnika, upozorio ga i gospodin Babić je posle toga završio izlaganje. Tako da ne govorite istinu gospodine Đurišiću, kao što meni osporavate pravo da ja u odgovoru na pitanje da li sam prekršio Poslovnik dajem moj argument da mislim da nisam prekršio Poslovnik i zbog čega mislim da nisam prekršio Poslovnik. To pravo ne možete po Poslovniku da mi uskratite, gospodine Đurišiću, koliko god se trudili. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Samo kratko, kada je u pitanju povezivanje ova dva zakona, Narodna skupština Republike Srbije je izglasala Zakon o ministarstvima kome je u nadležnost ovog Ministarstva stavila i osobe sa invaliditetom i politiku zapošljavanja i boračka pitanja i socijalna pitanja, tako da veličina ovog Ministarstva svakako opravdava i to da se ova dva zakona danas predstavljaju zajedno u Narodnoj skupštini. Za one koji ne znaju, Ministarstvo rada brine o tri miliona i trista hiljada građana Srbije, a ima nas manje od 15.000 ukupno zaposlenih. Dakle, takvo je Ministarstvo i zato će se i nadalje dešavati da imamo zakone koji deluju raznorodno, ali u suštini oni imaju i te kako veze, ovaj zakon posebno, izvinite, i na osobe sa invaliditetom…
Gospođo Karavidić, nemojte da dobacujete ministru dok vrši izlaganje.
Slobodno, ne smetate vi meni, uvek ima nešto zanimljivije, samo vi izvolite. Dakle, osobe sa invaliditetom su takođe deo i politike zapošljavanja. Ovo je Zakon o zapošljavanju, mi ćemo merama NSZ ove godine obuhvatiti preko 5.000 osoba sa invaliditetom. Mnogi od njih će biti osobe koje su gluve ili nagluve. Dakle, ovo je potpuno logično i potpuno opravdano. Što se tiče sa kim smo razgovarali, razgovarali smo sa svim predstavnicima Socijal-ekonomskog saveta više puta, radne grupe su radile na tome, imali su svoje primedbe na to. Naravno, razgovarali smo i sa odgovarajućim ekspertima. Ono što je najvažnije, ovaj zakon se usvaja po hitnom postupku zato što, sada slobodno možemo da kažemo u ovom slučaju, vreme je novac. Otpremninu je dobilo 11.575 ljudi, teoretski posmatramo 11.575 ljudi može sada da zaključi radni odnos u trajanju od šest dana i da sedmog dana obezbedi još 12 meseci nadoknadu iz NSZ. Ko će to da plati? Mi nemamo taj novac i taj novac nije namenjen za to, zato je po hitnom da bismo sprečili eventualno mogućnost zloupotrebe koje su već počele da se pojavljuju. Na našu sreću ove zemlje, ogromnoj većini od ovih 11.575 ljudi nije palo napamet da to uradi, jer su čestiti i časni ljudi koji neće nikom drugom da uzimaju koru hleba, ali za one koji bi to mogli da pomisle ili požele, donošenjem ovog zakona to neće biti moguće. Da smo išli po redovnoj proceduri imali bi prilike još najmanje 21 dan da od državnog budžeta uzmu novac koji im suštinski ne pripada, jer nije namenjen za tako nešto. Eto, to je razlog. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, moja uvažena koleginica Mirjana Dragaš je iznela stav Poslaničke grupe SPS o predlogu oba zakona. Ja ću samo da ponovim – poslanička grupa će podržati oba predloga zakona i u Danu za glasanje glasati za njih. Želim samo kratko da se osvrnem i da kažemo još nekoliko reči, kada je u pitanju Zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Pre toga, želim da kažem da Zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti je važan zakon koji je veoma značajan za zapošljavanje, za povećanje zaposlenosti i za sprečavanje dugoročne nezaposlenosti. Ovde ću samo kratko da se zadržim na nekoliko podataka. Za pohvalu je, kako god to neko tumačio, ako je 3% nezaposlenih manje u odnosu na prošlu godinu, ali je cifra od 766 hiljada još uvek velika. Ono što želim, jeste da dam podršku Vladi što su ta pitanja na vrhu agende aktivnosti Vlade. Svi vidimo veliku svakodnevnu borbu koju Vlada vodi i svi u njoj, da se privuče svaki dinar, svaki evro, svaki investitor, a sve s ciljem da se uloži, s ciljem da se otvore nova radna mesta, a nema važnijeg zadatka i posla u Srbiji nego zaposliti ljude. Kada je u pitanju nezaposlenost, ja neću da ih tumačim, ali su značajne cifre ako je nezaposlenost sa 20,8 spala na 16,8. I neću dalje o tome. Ako je u pitanju povećanje zaposlenosti, kao značajno pitanje iz ove oblasti, i o tome neću da govorim, ali želim prosto da ponovim javnosti podatak da dva miliona 62 hiljade ljudi u aprilu plaća doprinose iz radnog odnosa, bez poljoprivrednika, bez samostalaca. Ne govorim o iznosima, ne govorim o parama, govorim, da budem grub, o komadima – dva miliona 62 hiljade lica. Dakle, 60 hiljada više. Kako god ko tumačio tu oblast, ja želim javno da kažem – bravo. Zar to ne zaslužuje podršku, kada je aktivnost Vlade u ovoj oblasti u pitanju? Kada sam već govorio šta je Zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti važan za ovu oblast, samo da kažem takođe da taj zakon upravo sadrži pet oblasti. Jedna je utvrđivanje poslova zapošljavanja i određivanja nosioca tih poslova, druga je preciziranje prava i obaveza nezaposlenih i poslodavaca, treća je aktivna politika zapošljavanja, četvrta je osiguranje za slučaj nezaposlenosti i peta su druga pitanja od značaja za zapošljavanje, kao što su evidencije, zapošljavanje u inostranstvu, itd, itd. Predložene izmene i dopune zakona kače svakog po malo. Nije obimna promena, ali ima značaja i kao poruka, ima značaj da rešava neke probleme, ima značaj da precizira neke stvari. Ja ću se osvrnuti na tri pitanja. Prvo, kada je u pitanju jedna od tih oblasti – nosilac poslova zapošljavanja, odnosi se na Nacionalnu službu za zapošljavanje i staću samo kod dve stvari za koje mislim da su dobre. Jedno je smanjenje broja članova upravnog odbora sa devet na sedam i to je valjda nesporno. Drugo, što mislim da je još bitnije i još važnije, predviđa se da su zaposleni dužni da se stalno usavršavaju, radi uspešnijeg obavljanja poslova. Zašto je to značajno? Značajno je zato što to već treba da bude jedan početak kontinuiranog procesa podizanja kapaciteta rada zaposlenih i naravno, podizanja kvaliteta usluga Nacionalne službe, i prema poslodavcima i prema nezaposlenima. A ono što je najbitnije – potreba veoma brzog prilagođavanja Nacionalne službe za zapošljavanje kretanjima na tržištu rada. Drugo što želim da istaknem, a to je opet jedna od oblasti koju reguliše Zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, to su mere aktivne politike zapošljavanja. Mislim da je ovaj deo izmena veoma značajan, iz prostog razloga što otvara nove mogućnosti, fleksibilnije gleda na kreiranje tih mera. Otvara nove mogućnosti u smislu da se prilagođavaju veoma brzo i tržištu rada a i lokalnim tržištima rada. Ono što je takođe veoma bitno je da se u okviru programa, plana mera koje Nacionalna služba za zapošljavanje radi, sada unose i mere, odnosno iznos troškova za svaku meru. Znate, nijedna mera aktivne politike zapošljavanja ne može da se sprovede a da nema neke troškove. Drugo što je tu bitno, bitno je što je obaveza stalnog praćenja analize toga što je planirano, kako se realizuje, na osnovu toga se izvlače iskustva i predlažu nove mere. Mislim da je to korak napred i da daje šansu za veći obuhvat nezaposlenih lica. A inače i same brojke to kažu. Prošle godine je bilo obuhvaćeno 108 hiljada osoba, u ovoj godini je planirano 130 hiljada osoba i daleko veći iznos sredstava. Ovde ću se kratko zadržati samo još na dva pitanja. Jedna od mera aktivne politike zapošljavanja je mera dodatnog obrazovanja i obuke. Pored onih do sada predviđenih naknada u vidu troškova udžbenika, prevoza itd, predlaže se i novčana pomoć, što smatram da je novo, dobro rešenje i da ga treba podržati. Jedna od značajnih mera aktivne politike zapošljavanja je sprovođenje javnih radova. Mislim da se to čak dovoljno i ne koristi i da tu ima šanse i prostora za mnogo veći obuhvat. I treba afirmisati tu meru aktivne politike zapošljavanja. Ono što može da izazove, evo, već izaziva polemiku, to je da poslodavac više nije u obavezi izmenama zakona da sklopi ugovor o radu na određeno vreme, već „da može bilo koju vrstu ugovora u skladu sa propisima iz radne oblasti“. Mislim da je ta rečenica mogla da nađe mesto u ovom zakonu umesto toga. Znači, bilo koja vrsta ugovora, u skladu sa pravima iz oblasti radnih odnosa i priča bi bila jasna i ne bi bilo nikakvih dilema. Nadam se da ćemo to u toku dalje rasprave, u toku rasprave o amandmanima, sigurno ispraviti. Jer, ovde je cilj bio da se omogući širi obuhvat, a ne samo jedna. Naravno, svi ti ugovori su predviđeni Zakonom o radu. Šta želim da kažem još, kada je u pitanju novčana naknada za slučaj nezaposlenosti. Moram da podsetim na jednu osnovnu stvar koju ne smemo da previdimo, bez obzira što ima mnogo problema u praksi, nezadovoljstva ili oštećenih itd. Novčana naknada za slučaj nezaposlenosti je pravo koje pod određenim uslovima, nakon prestanka radnog odnosa, ostvaruje lice koje je bilo obavezno osigurano za slučaj nezaposlenosti. I sve kasnije, videće se, vezuje se za obavezno osiguranje. Ali, iz obaveznog osiguranja, iz sredstava obaveznog osiguranja, proističu i mogu se crpeti ova prava. Ako toga nema, kako će moći da se isplate onda ta prava? Inače, prošle godine je njih 63.105, čini mi se, primalo ovu novčanu naknadu. Izmene se odnose na uslove za ostvarivanje prava na novčanu naknadu za slučaj određenih kategorija nezaposlenih lica. Za preciziranje šta se smatra osnovicom i utvrđivanje načina obračuna novčane naknade, i ja ću samo kratko da se pridružim ovoj polemici vezano za uslove za ostvarivanje prava na novčanu naknadu. Molim vas, šta se tu menja? Ne menja se ništa. Dodaje se. U članu 67. se precizira da onaj kome je prestao radni odnos, njegovom voljom ili krivicom, odnosno kome je prestao radni odnos na osnovu otpremnine koja je veća od otpremnine utvrđene Zakonom o radu, ne mogu to da ostvare kao naknadu dok ne ispune uslov iz prethodnog člana, člana 66, a to je 12 meseci neprekidno ili 18 meseci sa prekidom. Šta je tu ružno? Šta se tu umanjuje? Ta formacija i do sad je bila, da ove kategorije nemaju pravo na novčanu naknadu. Sada se samo definiše da ne može da se zloupotrebi. Ako govorimo o umanjivanju, onda treba da kažemo - umanjuje se mogućnost zloupotrebe. Želim na kraju sasvim da se osvrnem, po meni, na možda najznačajniju promeni u ovom zakonu, a odnosi se na izmene Zakona za rad u inostranstvu. Svedoci smo bili mnogih primera, mnogih zloupotreba. Mislim da je ovo dobro, ali mislim da bi bilo još bolje da Ministarstvo i Vlada razmisle da se donese poseban zakon o zapošljavanju naših radnika u inostranstvu, upravo zbog specifičnosti čitavog toga. Da podsetim, sadašnji, važeći Zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti takođe definiše u nekoliko članova ova pitanja, određuje nacionalnu službu i agenciju da posreduju, kao i ovde, u obezbeđivanju poslu, obavezuje nacionalnu službu i agenciju da obezbede zaštitu lica koja se zapošljavaju u inostranstvu. Najbitnije je, recimo, da to bude najmanje jednak tretman po osnovu rada sa državljanima države zaposlenja, dozvole, troškovi, informisanje o uslovima života i rada, pravima i obavezama o poslovima rada itd, o obavezi obaveštavanja o mogućnostima i uslovima za zapošljavanje, o uslovima rada i života, pravima i obavezama na radu, oblicima i načinu zaštite u skladu sa ugovorom, kao i o pravima po povratku sa rada. Upravo dopuna ovog zakona je što se ovo do kraja nije poštovalo. Tako da, ovom izmenom i dopunom, obavezuje se agencija, mada ne vidim zašto i nacionalna služba se ne bi to isto obavezala, kao i agencije, da se precizira odgovornost prema licima koja posreduju u zapošljavanju u inostranstvu, i sa stanovišta zakonitosti, naravno, sa stanovišta uslova rada itd, pogotovo ako im nisu sve moguće informacije i obaveštenja dali pre toga. Mislim da je ovo veoma značajno i da je dobro odreagovano na sve one probleme i primere koje smo imali zadnje vreme u praksi. Da ne dužim dalje, vratiću se na početak. Podržaćemo predložene izmene ova dva zakona. Ove dobronamerne sugestije smo dali, u cilju da dođemo do još boljih rešenja, a da ne zadremo u suštinu koju je s' pravom postavila ova Vlada. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospodine Petronijeviću. Reč ima ministar u Vladi Aleksandar Vulin. Izvolite.
Što se tiče vaše zabrinutosti, u smislu da poslodavac može da zaključi ugovor i na drugi način, ne samo na određeno vreme, slažemo se sa vama. Naći ćemo odgovarajuću formulaciju, u skladu sa Zakonom o radu. Dakle, sve što je predviđeno Zakonom o radu, i to jeste intencija zakonodavca, svi oblici ugovaranja mogu da se vrše i ovde. Dakle, nikakav problem, to će biti tako. Pomenuli ste zapošljavanje naših radnika u inostranstvu. Ovo ministarstvo je već počelo da radi na tome. Formirana je radna grupa, socijalnipartneri su uključeni u radnu grupu. Taj zakon neće biti usvojen po hitnom postupku. Nema razloga da bude usvojen po hitnom postupku. Dakle, za njega ima vremena i svi ćemo imati prilike u javnoj raspravi da se izjasnimo o njemu. Očekujem da ćemo ga ovog leta već usvojiti. Koliki je stepen neodgovornosti bio kada su u pitanju naši radnici u inostranstvu, moram da vam kažem da je poslednji put ova materija regulisana Zakonom iz 1998. godine. Do danas nikome nije palo na pamet da se bavi time. Mi smo počeli time da se bavimo i pre nego što su nas tragični događaji podstakli da te stvari ubrzamo. Takođe, donosimo još jedan važan zakon na kome se takođe radi, a to je zakon o agencijama za privremeno zapošljavanje. E, to je izuzetno važan zakon. To je zakon o kome će sigurno biti puno polemike, biće ih u ovim klupama, čemu se, naravno, radujem. Biće, naravno, javne rasprave i socijalnih partnera i svih ostalih koji žele da se uključe, ali to je ono što fali Zakonu o radu. Ako nešto ne valja Zakonu o radu, ne valja to što nismo izvršili do kraja pritisak da se agencije za privremeno zapošljavanje regulišu još u Zakonu o radu. To je ključna stvar.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Poštovani ministre, poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, čitajući obrazloženje Zakona o zapošljavanju, narodni poslanici, a i građani Srbije mogu da dođu u zabludu da se radi o zakonu o otpuštanju jer jedan stav tog obrazloženja kaže kako Zakon o privatizaciji predviđa okončanje postupka privatizacije do 31. decembra 2015. godine. „U 2015. godini očekuje se značajan broj radnika za čijim radom će prestati potreba, a time još veći priliv korisnika novčane naknade.“ Gospodine ministre, mislim da je trebalo da predložite zakon koji može da pomogne da se ljudi zaposle, koji može da pomogne da se obezbedi bolja zaštita korisnika naknade i lica koja se na evidenciji vode kao nezaposlena, a čini mi da je jedan član, član 5, koji je dobar, nedovoljan za jedan ovakav zakon. Dobra je i namera da se uredi poslovanje agencija koje zapošljavaju u inostranstvu, ali mislim da predložene mere, predložena zakonska rešenja nisu dovoljno čvrsta da mogu to da omoguće. Mi smo u tom smislu i podneli određene amandmane. Mislim da ste u pravu da ovu raspravu treba da vodimo argumentima i da treba da se fokusiramo na to kako u Srbiji ljudi mogu da dođu do posla i kako da se zaposle, naročito u realnom sektoru, da to ne bude isključivo javni sektor i isključivo partijsko zapošljavanje. U tom smislu, krenuo sam od egzaktnih podataka i uzeo sam sajt Ministarstva privrede i određene podatke želim sada da iznesem i da, prosto, obavestim i vas i javnost šta sam tamo našao. Broj zaposlenih, po evidenciji Ministarstva privrede, se smanjuje. Od 2011. kroz 2012. i 2013. godinu – sa 1.746.000 na 1.697.000. To je gotovo 50.000 manje zaposlenih, ako idemo po brojevima. Broj nezaposlenih se takođe smanjio, za 4.000. Vrlo je zanimljivo onda kako je procenat nezaposlenosti pao. Mislim da je potpuno jasno da je u pitanju metodologija, da ljudi više nisu u evidenciji, da je to jedini način da se kaže da je na evidenciji procenat nezaposlenih manji. Mislim da vi, kao ministar, ne snosite isključivo odgovornost za ovaj podatak. Ova Vlada, ova vlast, koja je na sceni već cele tri godine i ulazi u četvrtu u maju, generalno nema mere koje mogu da doprinesu povećanju zaposlenosti, naročito u realnom sektoru, i to kaže Ministarstvo privrede. Evo podataka Ministarstva privrede. Broj zaposlenih u privrednim društvima se od 2011. godine smanjio sa 1.018.000 na 991.000, a broj preduzetnika se smanjio sa 20.600 na 18.900. Broj zaposlenih kod preduzetnika se smanjio sa 45.000 na 43.000. To su egzaktni podaci, to su argumenti, ali se postavlja pitanje na šta su utrošena mala sredstva koja se koriste za zapošljavanje. Mala sredstva kažem zato što se vi gospodine ministre niste izborili da ona budu veća. Ona su smanjena višestruko u prethodnim godinama od 2011. godine kada je 36.619 lica koristilo sredstva za zapošljavanje. Došli smo do 2014. godine kada to koristi samo 9.600 lica ili sa osam milijardi i 980 miliona došli smo na tri milijarde i 804 miliona. To je, gospodine ministre vaša briga o nezaposlenima. To je vaša briga o tome kako građani Srbije mogu da nađu posao. To vam je objasnio ovaj dečko u Užicu kada ste bili u poseti Doma učenika, a da je javnost malo bolje upoznata sa time kako ste vodili Kancelariju za Kosovo, odnosno sa izveštajem DRI koji kaže – da izražava mišljenje sa rezervom za reviziju poslovanja vaše Kancelarije 2013. godine zato što ste angažovali lica po ugovorima o delu u većem broju od broja propisanog zakonom o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji. To je ono što je činjenica i to je ono što je fakat, jer ako su privredna društva i preduzetnici smanjili broj zaposlenih u svojim firmama znači da je jedina zaposlenost u javnom sektoru i to potpuno znaju svi u Srbiji čak i mala deca. O tome govori i MMF koji ima najcrnju prognozu za Srbiju u odnosu na ceo region, na Evropu gde kažu da ćemo pored pada BDP u ovoj godini imati i povećanje nezaposlenosti i u narednoj godini. To je nešto čemu niko ne treba da se raduje, ali gospodine ministre mi ne vidimo rešenja u vašem predlogu zakona. Ako ste samo želeli da se o nečemu raspravlja nije trebalo da predlažete umanjenje uticaja Socijalekonomskog saveta, da lišavate prisutnosti upravnom odboru članova iz redova sindikata i redova poslodavaca, a da zadržavate broj članova upravnog odbora ispred Vlade. Mislim da je to samo kozmetika zato što direktor više nije član upravnog odbora, to je umanjenje za jedan. Onda ste skinuli jednog iz Socijalekonomskog saveta, ostali su članovi upravnog odbora ispred Vlade i pri tom ste oduzeli obavezu zakonsku da dva predstavnika budu iz Socijalekonomskog saveta iz redova poslodavaca i dva iz redova sindikata. Sada mogu i ta četiri predstavnika da budu ispred Vlade, to više zakon ne ograničava. To je takođe nešto što nije očekivano od vas da ćete predložiti u ovakvoj situaciji u Srbiji. Želim da kažem još nešto i o regionu iz koga dolazim. Mislim da podaci egzaktni koje ste tražili, a govore o mom regionu tačno kažu na koji način se država odnosi prema nezaposlenim u tim oblastima. Region Šumadija i zapadna Srbija podsticaji zapošljavanja su od 2011. godine smanjeni sa četiri milijarde i 300 miliona na dve milijarde i 800 miliona. Raški okrug sa 489 miliona na 152 miliona, tri puta, gospodine ministre. Novi Pazar, tamo gde je premijer pre neki dan bio i Kraljevo, nekada veliki industrijski centri. Podsticaji zapošljavanja u Kraljevu sa 227 miliona na 75 miliona u 2014. godini, znači, to je smanjenje gotovo tri puta. To je vaša briga za nezaposlene. To je ono o čemu građani Srbije treba da znaju, a mi iz DS ćemo videti na koji način ćete reagovati prema amandmanima koje smo podneli, pa ćemo videti da li ćemo podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Dok nije sprovedena pljačkaška privatizacija u Kraljevu, on je bio veliki industrijski centar. Dok prethodni režim nije opljačkao Kraljevo, dok nije uništio „Magnohrom“, dok nije uništio „Vagonku“, dok nije uništio sve čega se dohvatio u pljačkaškoj privatizaciji, Kraljevo je bilo veliki industrijski centar. Mi se borimo sa posledicama te pljačkaške privatizacije kao što se građani Kraljeva još uvek bore sa nečuvenom pljačkom kada je bio u pitanju zemljotres u Kraljevu. Još uvek se bore sa tim, ali bore se i pravosudni organi. Dobro, ostavimo ih da rade. Znate, nema zakona koji može da zapošljava. Ne može se zakonom narediti da se neko zaposli. Ne mogu se čak povećati ni plate ni penzije nego samo tržište i samo radom osim kada se 2008. godine da biste dobili izbore povećaju plate i penzijepa mi danas grcamo od povećanja tih plata i penzija. E, to se zakonom može uraditi. Tako bi i mi mogli da donesemo zakon po kome kažemo – ma daj da zaposlimo, nema ograničenja u zapošljavanju, zaposlićemo koliko god hoćemo, šta god hoćemo, a šta će posle biti baš nas briga, daj da dobijemo još jedne izbore. Tako se radilo, tako se neće raditi i ovim zakonom se tako sigurno ne radi. Znate, mi smo obezbedili i to što je čitano da će određen broj ljudi biti višak, mi smo predvideli novac za otpremnine tih ljudi. Mi smo predvideli novac da se oni ne nađu na ulici, ali taj novac neće biti dovoljan ukoliko se prava budu zloupotrebljavala i ne budu išla onima kojima je potrebno nego da ostavimo po rešenju iz starog zakona da svako može da uzme i otpremninu, kao što su radili pojedini funkcioneri nekih opozicionih partija, da uzmu otpremninu ako treba i više puta, a onda posle toga i da se prijavi Nacionalnoj službi za zapošljavanje. Ovaj novac je dovoljan za radnike koje smo predvideli, da niko ne ostane bez otpremnine, da niko ne bude na ulici, ali nije dovoljan da se taj novac udvostruči, utrostruči po jednom čoveku. Zato je ovo važno i zato je ovo odgovorno. Mi se tako i ponašamo. Primetio sam da je najveću strast koliko vidim u izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju proizveo broj mesta u upravnim odborima. Neki ljudi vole upravne uprave. Vole da budu u upravnim odborima i smanjivanje broja, smanjivanje mogućnosti da budu u upravnim odborima u njima izaziva užas. Prosto su ljuti. Izvinite, po prošlom zakonu bila su četiri predstavnika Socijalekonomskog saveta, četiri predstavnika Vlade i direktor. Dakle, i tada je Vlada imala apsolutnu kontrolu. Šta se ovde menja? Ništa, uštedele su se dve plate plus što mi i dalje nije jasno kako se niste bunili, kako se niko nije bunio za to da direktor Nacionalne službe za zapošljavanje sam sebe kontroliše, upravlja svojim radom i sedi u Upravnom odboru Nacionalne službe za zapošljavanje. To više ne može. To je dobro i to treba pozdraviti. Socijalekonomski savet, opet se vraćamo na to da se treba pripremiti za sednice, ima Zakona o Socijalekonomskog savetu. Socijalekonomski savet ima mehanizam kako određuje svoje predstavnike u upravne odbore, kakva je Nacionalna služba za zapošljavanje. To se ne reguliše ovim zakonom, to je već regulisano drugim zakonom. Mi ovim zakonom samo regulišemo broj mesta u upravnom odboru, a kako će se popuniti kada su u pitanju naši partneri iz Socijalekonomskog saveta, to je regulisano Zakonom o Socijalekonomskom savetu i to nema nikakve veze sa ovim zakonom. Na žalost to ponavljam već drugi ili treći put. Voleo bih da se niko ne raduje crnim prognozama. Voleo bih da svi navijamo za svoju zemlju kao što je bilo, sećate se onog za našu zemlju poražavajućeg primera kada je Savet Evrope izašao sa saopštenjem i rekao da je Zakon o radu antievropski, da nije usklađen sa evropskim preporukama, da je izuzetno loš, da je protiv preporuka Međunarodne organizacije rada i jedna politička stranka je odmah potrčala i donela saopštenje – evo dokaza, mi smo bili protiv tog Zakona o radu, najsramniji zakon, cela Vlada da podnese ostavku, svi da podnesete ostavku, a onda je stiglo pojašnjenje. Izvinite, ali to je zakon koji je donela baš ta stranka i to je zakon koji smo mi i koji je ovaj parlament promenio. Kao što su se tada radovali misleći da će se nešto loše desiti njihovoj zemlji jer su doneli loš Zakon o radu tako ne bih voleo da se sada raduju crnim prognozama ili lošim prognozama koje stignu iz MMF ili bilo koje druge organizacije ili dela sveta. Navijajte za svoju zemlju.Hvala.
Zahvaljujem gospodine Vulin. Gospodine Jovanoviću nemate pravo na repliku, nisu se stvorili uslovi. (Ivan Jovanović, s mesta: Žao mi je ali pogrešno sam protumačen.) Niti je pomenuta stranka niti ste spomenuti vi lično niti je pomenut bilo ko. (Gordana Čomić, s mesta: Molim vas, zašto nema pravo na repliku?) Gospođo Čomić hoćete da kažete da je pomenuta stranka, ime ili bilo ko? Molim vas, da se ne ubeđujemo više, gospodine Jovanoviću nisu se stvorili uslovi za repliku. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nikola Jolović.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti,je po meni pravovremena reakcija Vlade Republike Srbije, predvođene premijerom Aleksandrom Vučićem i Ministarstva za rad i zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja predvođena ministrom Aleksandrom Vulinom. Na probleme koji su se do sada pojavili u primeni ovog zakona i ujedno priprema za dešavanja koja slede, a koja su definisana kao prioritetna u ekspozeu premijera i politici koju Vlada Republike Srbije, a koja se odnose na povećanje broja zaposlenih s jedne strane, a sa druge strane na rešavanje problema rada preduzeća, završetka privatizacije i sprovođenju najavljenih postupaka racionalizacije radnih mesta u državnoj i lokalnoj upravi, te u javnim preduzećima kojima je osnivač država, Pokrajina odnosno lokalna samouprava, a gde će se neminovno morati rešavati i radno pravni status zaposlenih. Ove moje navode potvrđuje i sledeće činjenice Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2015. godinu, u članu 7. Ministarstvo za rad,zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja utvrdilo je iznos za transfer Nacionalnoj službi za zapošljavanje, za finansiranje programa i mere aktivne politike zapošljavanja. A finansijskim planom za 2015. godinu, sa projekcijama za 2016. i 2017. godinu za finansiranje programa i mera aktivne politike zapošljavanja. Zakon o privatizaciji predviđa okončanje postupka privatizacije do 31. decembra 2015. godine, i u 2015. godini, očekuje se značajan broj radnika za čijim radom će prestati potreba, a time još veći priliv korisnika novčane naknade. S obzirom na navedeno, Zakon o budžetu Republike Srbije za 2015. godinu, opredeljena su sredstva za rešavanje radno-pravnog statusa viška zaposlenih. Sredstva za rešavanje viška zaposlenih iz budžeta, isplaćuje se u skladu sa odlukom koju donosiVlada Republike Srbije, osim ovog – Predlog zakona pokušava da reši i tekuće dešavanje. Svakako da smo bili svedoci ružnih scena od pre nekoliko meseci, a koje su činili naši radnici na gradilištima širom Rusije u trenucima povređivanja neizmernih zarada i pod neljudskim uslovima za rad, kako u pogledu klimatskih, tako i u nedozvoljenim radnim vremenima, bez osnovnih higijenskih i zaštitnih sredstava, pa je s obzirom na to, i promenjen postojeći način regulisanja obaveze i odgovornosti Agencije za zapošljavanje, gde su detaljnije precizirane obaveze i odgovornostiprema licima koje su posredovale za zapošljavanje u inostranstvu, a naročito u slučajevima kada dođe do njihovog prevremenog povratka iz zemlje u koje su upućivane na rad. Kao i za nastalu štetu, koju zaposleni pretrpi, a koja je uzrokovana pogrešnim informacijama o bitnim elementima uslova života i rada u zemlji u kojoj je lice upućeno na rad. Primena postojećeg zakona o zapošljavanju i osiguravanju za slučaj nezaposlenosti pokazala je i odgovarajuće kako tehničke, tako i administrativne manjkavosti, kao i neželjene mogućnosti za vođenje sudskih sporova usled nepreciznosti utvrđenih normi, pa se predloženim izmenama neka pitanja potpunije i kvalitetnije definišu. Članom 7. uređuju se uslovi za ponovno ostvarivanje prava na novčanu naknadu za osiguranje za slučaj nezaposlenosti i ujedno se sprečavaju do sada uočene zloupotrebe u primeni člana 67. zakona. Naime, lica kojima je radni odnos prestao uz isplatu novčane naknade, odnosno otpremnine u skladu sa odlukom Vlade Republike Srbije o utvrđivanju programa, rešavanja viška zaposlenih kao i zaposlenih kojima je radni odnos prestao njihovom voljom ili krivicom, zasnivaju radni odnos na određeno u praksi često veoma kratko, od dva do šest dana, a zatim u dogovoru sa poslodavcem raskinu odnos po osnovu kojeg ostvaruju pravo na novčanu naknadu za slučaj nezaposlenosti na koji inače ne bi imali pravo. Predloženim izmenama i dopunama sprečavaju se unapred navedene zloupotrebe zakona, a navedenom izmenom precizirano je da ova lica mogu ostvariti pravo na novčanu naknadu za slučaj nezaposlenosti, tek ukoliko ispune uslove iz člana 66, odnosno ponovo budu u osiguranju najmanje 12 meseci neprekidno ili sa prekidima u poslednjih 18 meseci. Članom 10. dodaje se novi stav u članu 72. zakona kojom bi se sprečili problemi u praksi u vezi sa ostvarivanjem prava na novčanu naknadu za slučaj nezaposlenosti u trajanju od 24 meseca, do ispunjavanja prvog uslova za ostvarivanja prava na penziju u skladu sa propisima o PIO. Navedenom izmenom uslov za ostvarivanje navedenog prava na novčanu naknadu, utvrđivao bi se na osnovu odgovarajućeg pojedinačnog akta Republičkog fonda za PIO. Ovim zakonskim rešenjem bi se sprečili uočeniproblemi u praksi, jer u većem broju slučajeva podaci uneti u radnu knjižicu od strane poslodavca i pored činjenice da se radi o javnoj ispravi često nisu u saglasnosti sa podacima koji se nalaze u matičnoj evidenciji Republičkog fonda za PIO, a na osnovu kojih se može ostvarivati pravona penziju i pravo na novčanu naknadu u trajanju od 24 meseca. Predlog zakona sadrži dve bitne odrednice – zapošljavanje i osiguravanje za slučaj nezaposlenosti. Prva definiše mere aktivne politike zapošljavanja kao dinamičan, a ne statičan proces, što znači da se mere stalno prate i odgovarajućim analizama menjaju i prilagođavaju, pre svega potrebama lokalnog tržišta rada i vrsti i obimu regionalnog postavljanja privrede i na taj način pokušavaju da iznađu u skladu sa zakonom najbolja i najoptimalnija rešenja za zapošljavanje. Druga predstavlja veliku brigu države za pojedinca i njegovo očuvanje u trenucima velikih životnih promena uzrokovanih gubitkom samog posla. Predložene izmene zakona značajno doprinose i unapređuju oba segmenta postojećeg zakona i prilagođavaju ga potrebama današnjeg vremena, a u pogledu ekonomskog stanja naše države, ali i perspektive njegovog razvoja. Na osnovu iznetih obrazloženja smatram da ponuđena rešenja o Predlogu zakona o zapošljavanju i o osiguravanju za slučaj nezaposlenosti unapređuju ovu vrlo važnu oblast kako na državnom nivou, tako i na nivou svakog pojedinca i da ne postoje nikakve prepreke za njegovo usvajanje. I u danu za glasanje SNS će podržati ovaj predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite, gospodine Pavićević. Izvinjavam se drPavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine gospodine Bečiću, poštovani ministre Vulin i poštovane gošće i gosti iz Ministarstva i Nacionalne službe za zapošljavanje. Pripremio sam pet napomena povodom naše današnje rasprave o ova dva predloga zakona, dve prethodne, a tri redovne napomene poštovana gospodo. Prva prethodna napomena direktno ide ministru Vulinu, žao mi je što ministar Vulin nije odgovorio na sva pitanja koja mu je ovde, povodom prvog Predloga zakona postavio narodni poslanik Zoran Živković, ja smatram da su i građani očekivali da se čuje precizni odgovor na jedno i na više pitanja koje je ovde postavio gospodin Živković. Druga prethodna napomena, poštovana gospodo, takođe ide ministru Vulinu. Nova stranka će glasati za ova dva predloga, ali nisam siguran ministre Vulin da će poslanici SNS da glasaju svi za ovaj predlog, evo samo da ovde pokažem u redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč piše – SNS protiv, na jednoj stranici, na drugoj stranici SNS – za, ministre Vulin, a na trećoj stranici SNS – bez oznake „za“ ili „protiv“. Znači, SNS povodom ova dva predloga, gospodine Vulin, ide u tri kolone koliko ja mogu da primetim na osnovu ovog papira. To bi kod mene izazvalo jednu zabrinutost da sam ministar. To je druga prethodna napomena, poštovana gospodo. Prelazim sada na ove redovne napomene. Povodom ovog predloga zakona o znakovnom jeziku. Prva napomena, vrednost ovog predloga zakona, poštovana gospodo je poboljšanje položaja gluvih osoba i nema dileme da sa ovim predlogom zakona to ostvaruje i to je osnovni razlog zbog kojeg ćemo mi poslanici NS da glasamo za ovaj predlog zakona. Druga redovna napomena, ministar je ovde pokazao tokom današnje rasprave jednu sumnju u to da narodni poslanici posvećeno čitaju, analiziraju i tumače ove predloge zakona. Evo, ministre Vulin, ja sam pažljivo, posvećeno tumačio, čitao, analizirao ovaj Predlog zakona. I šta sam primetio kao jednu napomenu da vam kažem ovde i ako ću glasati za? Primetio sam da sam u tekstu zakona nalazi, ja mislim, jedno gomilanje suvišnih reči mestimično. Na primer, u članu 2. Predlog zakona, pazite kako glasi član 2. – prvo u sedam redova jedna rečenica, ali hajde, ja ću da skratim, kaže – Ovim zakonom obezbeđuje se ostvarivanje Ustavom zajamčenih osnovnih načela koja se odnose na uživanje ljudskih prava, a naročito, itd. Šta je bio problem, poštovana gospodo, da imamo jednu rečenicu koja bi glasila ovako – Ovim zakonom obezbeđuje se ostvarivanje Ustavom zajamčenih ljudskih prava, i da svako ko čita apsolutno razume o čemu se tu radi? Ovako ko čita, mora na prvom poglavlju Ustava, načela, pa tamo ima mnogo načela i podela vlasti, pa onda na drugo poglavlje, ljudska prava. A, ovde imamo jasan uput. Ja mislim da je to u redu. Ili, gospodine Vulin, evo da vam pokažem koliko narodni poslanici, opozicije pre svega, pažljivo čitaju svaku reč, svaku rečenicu, i u obrazloženju zakona koje šaljete. Evo, i u obrazloženju imam primedbe, uvodni deo, 15 pasusa od toga šest pasusa počinju na sledeći način „u smislu navedenog“, „takođe u smislu navedenog“, „takođe inače u smislu mogućnosti“, to nije naša rečenična konstrukcija, poštovana gospodo. To nije rečenična konstrukcija koju mi koristimo u srpskom jeziku, a jedna od najvažnijih vrednosti kod nas, u našoj državi je upravo pitanje našeg jezika. U Skupštini tome treba da posvetimo pažnju. Poslednja napomena, poštovani ministre Vulin, u zakonu se često koristi modalni glagol „moći“. Evo, ja odmah ovde imam rečnik, kaže – moći, mogu, možeš, znači biti u stanju sposoban učiniti, imati, moći, snage za nešto. Vi u zakonu na primer, u članovima 9, 11. i 14. koristite taj glagol. Evo, član 9. da vam navedem, kaže – Obrazovno vaspitni rad u ustanovama obrazovanja i vaspitanja i studije na visokoškolskoj ustanovi mogu se izvoditi na znakovnom jeziku. Pazite, šta ja zaključujem, a kada čitamo i druge članove 11. i 14. vidimo da to pravo nije apsolutno. Ono se tiče mogućnosti raspolaganja izvesnim sredstvima. To i sada imamo kao mogućnost. I sada nešto negde može. Ali, kada se tiče Ustavom zajamčenih prava, to nešto mora da, mora, ja mislim, poštovana gospodo, i ministre Vulin. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine. To su, mogu pravnici da vam objasne, to su pravni kaučuk pojmovi, ali, vi ste politikolog, gospodine Pavićeviću. (Zoran Babić, s mesta: Replika.) Replika, po kom osnovu gospodine, Babiću? (Zoran Babić, s mesta: Pominjanje SNS tri puta.) Šef poslaničke grupe SNS, na pominjanje stranke, replika dva minuta. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, imam puno prijatelja Crnogoraca, divni ljudi, čestiti ljudi, ali kada Crnogorci govore o Zakonu o radu, ja mislim da se svima u Srbiji naježi, podigne se kosa na glavi i to je deo folklora i deo šale, i shvatam zašto se gospodin Božović, takođe prijavljuje u svemu ovome. Pažljivo sam pratio današnji tok sednice. Video sam i slušao sam izlaganje gospodina Živkovića, zapamtio rečenicu da nema primedbi na ovaj zakon, a sada primedbe ima njegov zamenik. Ja tu već vidim raskol, već vidim podelu sa dva člana na po jedan član Nove stranke. Jedan ima zamerke, drugi nema zamerke, ovo je raskol. Da bi, poštovani građani Srbije, nije dovoljno da neko kaže – mi ćemo ovo podržati, mi ćemo za ovo glasati, ali evo svi oni koji kažu mi ćemo ovo podržati, mi ćemo za ovo glasati, neka načine napor, kao što to čine poslanici SNS i koalicioni partneri pa da ostanu da glasaju. Nije dovoljno samo reći, a onda kada je glasanje primamljivije su im bašte beogradskih kafića i restorana pa su više tamo nego što su u samoj sali, ali mi ćemo glasati i za ovaj zakon i za primedbe na Poslovnik i za sve što je još potrebno. Ne vidim ovde nikakvu opoziciju, gospodine Pavićeviću, ne vidim opoziciju u ovoj sali zato što ni koji se predstavljaju opoziciono vladaju jednim velikim delom Srbije koji se zove Vojvodina i to vladaju na veoma loš, primitivan, korumpiran i kriminalan način, kao što to radi režim Bojana Pajtića u Vojvodini. Još jedna stvar, demokratija je različitost mišljenja, vladavina prava i da svako može da razmišlja i da misli svojom glavom, a SNS podržava i ovu Vladui ove zakone.
Gospodine Pavićeviću, daću vam pravo na repliku, samo da dam još objašnjenje na vaše pitanje pošto ste zamerili mogućnost poslaniku Rističeviću koji nije član SNS, koji je samo izabran na listi SNS, koji ima pravo da se izjasni pre nego što ministar svoje izlaganje obrazloži, obrazloži zakon. On je u svom govoru rekao da će glasati za ovaj zakon, bez obzira, već rekao sam da on nije član SNS, vi ste napomenuli član SNS. Morate razumeti da nije isto, ni vi niste član DS, a izabrani ste, ali niste iz DS, gospodine Pavićeviću. (Vladimir Pavićević, s mesta: Ovde piše SNS, a meni piše vas PG.) Zato što pripada poslaničkog grupi SNS, ali jasno je, mnogo puta u parlamentu rekao da je predsednik Seljačke stranke i da nije član SNS, gospodine Pavićeviću, kao što vi niste član DS, mada nekada ne znamo. Izvolite gospodine Pavićeviću, replika dva minuta na izlaganje gospodina Babića.
Dame i gospodo, gospodin Babić je meni malo pre zamerio na tome što sam kako on misli lenj, gospodin Babić je rekao da nisam marljiv, to bi moglo da znači da je to slika gospodina Babića i mog delanja u Narodnoj skupštini ovih godinu dana. Poštovana gospodo samo da vas obavestim, ja sam po statističkim pokazateljima najaktivniji narodni poslanik u ovoj Narodnoj skupštini u ovih godinu dana. Obratio sam se 603 puta za ovih godinu dana, poštovana gospodo, dva puta više i od gospodina Zorana Babića koji je šef poslaničke grupe najveće političke stranke ovde, podneo sa gospodinom Živkovićem najveći broj amandmana, učestvovao u raspravama i kada nisam imao vremena borio sam se za to vreme. Zar postoji neko ko meni može da kaže da nisam bio vredan narodni poslanik ovih godinu dana? Mislim da ne postoji poštovana gospodo. Druga stvar, gospodin Zoran Živković i ja ćemo identično da glasamo o ovim predlozima zakona. Gospodin Živković je rekao za, ja sam rekao za, a na ovom papiru vidim gospodine Bečiću, iako vi možda ne vidite, SNS protiv, SNS za i SNS bez oznake za i protiv. Ja vidim to sada tri kolone iz SNS. Treća stvar poštovana gospodo, meni pristup ministra Vulina u odnosu na ove moje napomene koje sam malo pre saopštio liči na delanje jednog narodnog poslanika iz SNS ovde, moram to sada da kažem, koji se danas specijalno opasao knjigama ovde, evo na primer profesor Marko Atlagić, a kada treba da raspravljamo o akademskoj čestitosti, profesor koji se opasa knjigama ne glasa da raspravljamo o akademskoj čestitosti kao vrhovnom principu visokog obrazovanja, poštovana gospodo. To je veliki problem. Hvala.
Hvala gospodine Pavićeviću. Kao što znate… (Marko Atlagić, s mesta: Replika.) Pre nego što dobijete repliku, kao što znate, da ne pominjem ponovo istu priču, znači taj dokument na koji vi ukazujete je samo obaveštenje o redosledu govornika, ne znači ništa, po njemu se niko ne izjašnjava kako će glasati, tako da gospodine Pavićeviću, to je vaša samo neobaveštenost, još uvek ne možete da se naviknete na neka pravila i Poslovnik u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. (Marko Atlagić, s mesta: Tražim reč.) Po Poslovniku gospodine Atlagiću? (Marko Atlagić, s mesta: Replika.) Imate pravo na repliku ali posle gospodina Babića koji je prvi dobio pravo na repliku zato što je spomenut imenom i prezimenom. Izvolite gospodine Babiću.
Kvantitet ne znači i kvalitet, 603 ili 601 ili ma koliko puta ne mora da bude i mera kvaliteta onoga što je predloženo. Obične nešto u prirodi što je retko, što je malo, je i najvrednije. Tako da, argumentacija prethodnog govornika, u smislu kvaliteta, na ovaj način pada u vodu. Ali, ukoliko taj kvantitet predstavlja kvantitet produkcije belih papira, jer ti beli papirići i beli listići su mu omiljeni u političkom delovanju i onda kada je u okviru jedne političke stranke koja više nije u parlamentu, u okviru LDP zagovarao neke bele listiće, pa posle kada je na nekim izgovorima zagovarao neke bele listiće. Evo, sada je ponovo doneo bele listiće i u parlament Republike Srbije, predlažući amandmane koji kažu – briše se, briše se, ali je važno da to stoji u statistici. To je sve samo ne nešto na šta se treba ponositi. Srpska napredna stranka u jednoj, u tri, u 33 kolone je veća, je bolja, snažnija i po argumentaciji i po čestitosti i po marljivosti i po svim onim karakteristikama koje karakterišu politiku, nego što će to jedna mala parlamentarna stranka, kao što je Nova stranka ikada biti. Ne bih merio i ne bih se na taj način sa nekim rvao, i tu mislim naravno na političko i verbalno, nikako na fizičko…
Vreme.
Svako ima pravo na svoju politiku. Mi svoju politiku vodimo i ona je puna podrška ovim zakonima.
Zahvaljujem. Razumem da nije dovoljno govoriti, već pametno govoriti. Zato, reč ima narodni poslanik dr Marko Atlagić, replika.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, vrlo mi je drago da me je prozvao uvaženi docent na Fakultetu političkih nauka. Ja bih ga najpre uputio da uzme Rečnik srpskohrvatskog jezika Matice srpske iz 1971. godine, pa pogleda šta znači reč docent. Da sam se opasao knjigama, jesam, danima i noćima. Kada govori o čestitosti, ja o sebi neću govoriti, ali pozivam poštovane građane Republike Srbije da uđu u otvoreni parlament, da pogledaju koliko sam prisutan ovde, koliko sam govorio i da pitaju moje studente na fakultetu i profesore da li sam ikada zakasnio u životu na posao, a platu ne primam u ovoj Skupštini, za razliku od gospodina koji prima platu, a nikada nije glasao za svoje amandmane. Ako dođe sledeći put, pa bude glasao za svoje amandmane, onda ću i ja glasati za taj amandman. Kada se radi o čestitosti, dozvolite mi da citiram Rečnik Matice srpske, od devet knjiga kojih ovde imam, šta znači čestit – koji nije okaljan ničim nedoličnim, moralno je ispravan, čestit, pošten i moralan. Poštovani građani, kako je ko moralan, prosudite vi. A, bilo bi mi drago da uvaženog docenta vidim poslepodne bar jednom u ovoj Skupštini. Otvorite otvoreni parlament, pa vidite ko je kada glasao. Toliko o čestitosti. Isto tako, dozvolite da kažem, nije moralno čestito biti u stranci sa onim koji je digao iz budžeta Republike Srbije za stimulaciju 563 hiljade evra…
Vreme.
Da završim misao… samo zato što je kalemio vinovu lozu na travu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Bečiću, poštovani gosti iz Ministarstva i Nacionalne službe za zapošljavanje, kvantitet ne znači kvalitet. To je rekao šef poslaničke grupe koja je najbrojnija u našoj Narodnoj skupštini. Da li to znači, poštovana gospodo, da ovih 136, odnosno 138 narodnih poslanika koji u kvantitativnom smislu ovde…
Gospodine Pavićeviću, neću dozvoliti da vređate tako narodne poslanike. (Vladimir Pavićević, s mesta: Nije vređanje.) Gospodine Pavićeviću, nemojte da vređate narodne poslanike na taj način. (Vladimir Pavićević, s mesta: Čime sam uvredio?) Molim vas sa uvažavanjem da se obraćate 249 narodnih poslanika u ovoj Narodnoj skupštini. To što ste pokušali sada da insinuirate, to nije u redu prema poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije. (Vladimir Pavićević, s mesta: Molim vas da mi dozvolite.) Moraću vam izreći opomenu, gospodine Pavićeviću. Izvolite, nastavite, ali budite sigurni ako nastavite tako sa omalovažavanjem da govorite o narodnim poslanicima, izreći ću vam opomenu. (Vladimir Pavićević, s mesta: Ja sam već dobio jednu opomenu.) Pa, dobićete još jednu, gospodine Pavićeviću, samo kada vređate Narodnu skupštinu, ovaj visoki dom i narodne poslanike. Izvolite, nastavite. Ako mislite da je vreme ispočetka, nije.
Dame i gospodo, nikada nijednom rečju nisam uvredio, niti omalovažio nijednog narodnog poslanika, niti bilo kog gosta u našoj Narodnoj skupštini. Ovo je samo jedna rečenica gospodinu Bečiću. Druga stvar, ovde je meni zamereno, i gospodin Atlagić i gospodin Babić, ponovo na jednoj vrsti nemarljivosti, u kvalitativnom smislu, gospodine Bečiću. Pa, poštovana gospodo, Zoran Živković i ja smo ovde podneli jedan potpuno novi zakon o planiranju i uređenju prostora i naselja sa kapacitetima koje imamo u Novoj stranci, sa konsultovanjem struke u 200 članova, na 81 stranici, da zameni ono što smo mi ovde nazvali, gospodine Bečiću, krpež od zakona, što je sada jedna kovanica koja se koristi za usvojeni Zakon o planiranju i izgradnji, koji je usvojen, pa menjan posle dve nedelje, gospodine Bečiću. Podneli smo čak i jednu rezoluciju za koju je bilo veoma dobro da bude usvojena do petka.
Vreme.
Nažalost, zbog ovakvog pristupa poslanika SNS, pre svega, neće biti usvojen. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika. Time zatvaramo krug replika i posle toga reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite, gospodine Babiću.
Sram vas bilo! Sram vas bilo, da upoređujete narodne poslanike koje su izabrali građani Republike Srbije s vašim belim papirima, sram vas bilo!
Molim vas, gospodine Babiću, bez obzira…
Da upoređujete izbornu volju građana Srbije… (Vladimir Pavićević, s mesta: Poslovnik.)
Molim vas, gospodine Pavićeviću, dozvolite da govornik završi. Vrlo dobro znate pravila. Nemojte me terati da vam izreknem opomenu. (Vladimir Pavićević, s mesta: Poslovnik.) Gospodine Pavićeviću, izričem vam opomenu. (Vladimir Pavićević, s mesta: Da li čujete šta govori?) Gospodine Pavićeviću, izričem vam drugu opomenu. Ja vas molim da sačekate da govornik završi dva minuta, da vi onda možete da se obratite po povredi Poslovnika. Ne možete istog trenutka kada vi smatrate da je nešto povređeno, da vi istog trenutka ustanete, upadate u reč govorniku i upadate u reč predsedavajućem. Sačekajte da završi govornik. (Vladimir Pavićević, s mesta: Opomenite gospodina Babića. On je rekao – sram me bilo.) Gospodine Pavićeviću, opomenuo sam gospodina Babića da bez obzira što ste na takav način izazvali repliku, da ne treba da koristite reči. Izvolite, nastavite gospodine Babiću.
Gospodine predsedavajući, opomenite me, kaznite me, izbacite me, uradite šta god znate, streljajte me ispred Narodne skupštine, neću dozvoliti da iko vređa bilo kog narodnog poslanika. Neću dozvoliti da iko vređa koleginice i kolege narodne poslanike i drugih političkih grupa i iz SNS. Neću dozvolite, iako znam da su trpeljivi i strpljivi, iako znam da su u ovi skoro sedam godina postojanja SNS svašta doživeli, razne pritiske, razne ucene. Neću dozvoliti.
Vreme.
Molim vas, oduzmite mi ono vreme koje mi kolega Pavićević, mašući Poslovnikom, nije dozvolio da govorim. Neću dozvoliti da se na taj omalovažava izborna volja građana Srbije. neću dozvoliti i reći ću – sram bilo svakoga ko se na taj način odnosi prema građanima Srbije. Ako je krilatica krpež, još veća krilatica njihove vlasti i njihovog kriminalnog režima je trpež za građane, a drpež za njih.
Pre nego što budete govorili, gospodine Pavićeviću, morate da shvatite jednom da kada dođete danas kući da uzmete da pročitate još jednom Poslovnik. Kada smatrate da je neko prekršio Poslovnik, morate strpljivo da sačekate da govornik završi izlaganje, da predsedavajući završi izlaganje i onda da u tom momentu dobijete reč i javite za povredu i obrazložite povredu Poslovnika, a ne kada mislite da je neko povredio Poslovnik i istog trenutka ustanete, istog trenutka počnete da govorite bez toga da ste dobili reč. To može da vas oduči i vaša koleginica. Molim vas , znajte da ste zbog toga dobili opomenu. Dovoljna je jedna opomena, a ne dve koje sam izrekao. Dovoljna je da shvatite da konstantno kršite Poslovnik u ovoj Narodnoj skupštini. Zahvaljujem. Izvolite, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Bečiću, poštovani ministre Vulin, poštovane gošće i gosti iz ministarstva i Nacionalne službe za zapošljavanje, prekršili ste članove 107. i 109, gospodine Bečiću. Član 107. ste prekršili time što niste reagovali na primereni način na govor gospodina Babića koji je meni rekao više puta ovde „sram vas bilo“ i on je rekao meni „sram vas bilo“, zato što sam se ja u svom govoru pozvao na rečenicu gospodina Babića, koji je rekao – kvantitet nije kvalitet. Gospodine Bečiću, pogrešili ste što niste reagovali. Tu grešku možete da ispravite tako što ćete opomenu ovde sada da izreknete gospodinu Babiću. Potom ste prekršili član 109. Poslovnika Narodne skupštine, koji definiše izricanje mera narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini i time što ste meni izrekli ovde dve opomene apsolutno neosnovano, gospodine Bečiću, budući da ja ni jednom rečju ovde nisam uvredio bilo koga. U jednom delu sam citirao rečenicu gospodina Babića, pa ako je tu nešto bilo uvredljivo, onda gospodin Babić zaslužuje opomenu, gospodine Bečiću, ne ja. Predlažem da sada ovde kažete da ste pogrešili kada ste mi izrekli jednu, pa drugu opomenu i da povlačite, kao znak priznanja da ste pogrešili, gospodine Bečiću, obe opomene koje ste mi izrekli. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Pavićeviću. U objašnjenju na ovakav način mogu samo da kažem. Prvo, nisam bio u mogućnosti, kao predsedavajući Narodne skupštine, da reagujem, jer u momentu kada sam reagovao, jedna rečenica koja se učinila gruba za ovaj visoki dom, vi ste me tada prekinuli, zato što ste ustali, zato što ste počeli da dobacujete i onemogućili mene, kao predsedavajućeg, da reagujem, a u stenogramu ćete imati moju rečenicu kada sam reagovao na to izlaganje. Druga stvar, pošto ne poznajete Poslovnik, ja ću sada da vam pročitam član 109, gde se kaže - opomena se izriče narodnom poslaniku koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč, što ste vi učinili. To je jedna opomena. Takođe - i koji pored upozorenja predsednika Narodne skupštine govori, koji prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, što ste učinili i zato ste dobili drugu opomenu. Povlačim povlačenje druge opomene. Smatram da obe opomene treba da stoje, jer ste učinili i jednu i drugu i nastavili ste, kada sam pokušao da vas upozorim da sačekate strpljivo da govornik završi izlaganje, tako da u zapisniku stoji da sam izrekao jednu, pa drugu opomenu na vaš stalni pokušaj da zloupotrebite Poslovnik i da ometate izlaganje narodnog poslanika i da jednostavno ne poštujete član 109. Samim tim, nažalost, gospodine Pavićeviću, stoje dve opomene koje ste učinili i prekršili Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Ja se neću više javljati gospodine predsedavajući po ovoj mučnoj temi koja je nepotrebno skliznula u ovakav tok. Član 107. povreda Poslovnika. Većina nas u ovoj sali smo roditelji, a onima koji nisu želim da to budu i da osete tu ljubav. Koliko puta sam mojoj deci, kada nešto urade što mi se ne dopada u tom trenutku, rekao – sram te bilo i niko se nije brecnuo, niko se nije štrecnuo i niko nije rekao - to je loše. Kada roditelj svom detetu, a još gore kolegi kaže – stoko jedna, mislim da je to loše, mislim da je to neprihvatljivo. Kada nas oni koji nas ovde u ovoj sali i vas, gospodine predsedavajući, prvenstveno, a na taj način i sve nas ostale narodne poslanike, na taj način i sve građane Republike Srbije, karakterisali i označavali sa – stoko jedna, sada su hipersenzitivni na sram te bilo. Sram te bilo zato što si narodne poslanike, zato što si ljude, zato što si kolege, zato što si građane Srbije uporedio sa tvojim belim listićima, sa tvojim eksperimentima. Ponovo ću reći, pa makar me oterali iz ove sale, da nikada više ne uđem, zato što je čovek za mene najveća vrednost, kolega i svaki čovek u Srbiji. Zahvaljujem se.
Gospodine Babiću, ja mogu samo da kažem ono što gospodin Pavićević nikada neće shvatiti, da je potrebno samo malo tolerancije, da je potrebno da pročita Poslovnik, da zna kada i u kom trenutku treba da se javi i kada može da se javi i kada može da govori i, u ovom slučaju dobio je opomenu od svih predsedavajućih do sada, da nije problem samo u predsedavajućem, nego da je problem u njemu koji ne zna u nekom trenutku da treba i da se poštuje Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Radi mogućnosti, gospodine Pavićeviću, ja ću se ipak zadržati na toj jednoj opomeni i povući ovu drugu, baš da pokažem dobru volju da jednostavno morate pokušati da sačekate i da poštujete vaše kolege, da sačekate da oni završe izlaganje i da tek tada govorite, kao što je moja reakcija bila potrebna, da ne dozvolim da uporedite, na način na koji ste želeli, svih ostalih 249 narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
(Narodna poslanica pokazuje znakovnim jezikom.) Sa nadom da sam dobro znakovnim jezikom rekla – poštovanje dame i gospodo, i uz želju da kažem da je dobro što je Narodna skupština tokom današnjeg zasedanja uz prevod na znakovni jezik. Sa nadom, takođe, da će biti ovde narodnih poslanika koji će takođe govoriti znakovnim jezikom i sa žaljenjem što smo tokom ove sednice i tokom teme rasprave Zakona o znakovnom jeziku imali tako puno nesvesne diskriminacije, tako puno netrpeljivosti prema različitostima, uključujući osobe sa invaliditetom ili osobe sa smetnjama u razvoju slušnog ili govornog aparata. Imali smo jednog narodnog poslanika koji je kao diskvalifikaciju za drugog narodnog poslanika rekao – on je gluv i slabosluh. Imali smo i diskvalifikacije na osnovu godina. Možda takvi zakoni, koji treba da pomognu osobama koje su po različitim kvalifikacijama i gluve i nagluve i gluvoneme i sa slabijim sluhom, više pomažu nama koji mislimo da nam ništa ne fali i otuda moj pokušaj da se znakovnim jezikom obratim onima koji ne čuju, a sa nadom da će u primeni ovaj zakon biti bez nekoliko manjkavosti. Prva manjkavost je što, bez obzira na objašnjenje ministra da postoji tri miliona evra iz kojih će biti i lokalnim samoupravama i za sve potrebe finansirani tumači, to u zakonu nigde ne piše. Problem je ako sve što treba da bude plaćeno, bude pod reči „može“ u zakonu, jer ako može, onda i ne mora. To će biti problem za šest meseci kada budemo videli zakon u primeni. Smatramo da treba da bude predmet amandmana koje može da podnese Odbor i da se tačno zna ko će finansirati pri zapošljavanju, pri intervjuima, u obrazovanju, bilo gde? Ko će finansirati tumače? Drugi problem je centralizacija i fokus samo na savez. Ima niz udruženja po gradovima i opštinama Srbije i bilo bi dobro da zakon ima pojačanu ulogu od udruženja, ne samo onu koju ima savez. Onako kako je napisano, može da odlučuje još neko sem saveza, a ne mora. Treće, kada korisnik tumača znakovnog jezika po ovom zakonu, bude u situaciji da kaže da želi da koristi, on neće moći da bira ko će da mu bude tumač. Mislim da i to treba razmisliti i amandmanom odbora pokušati popraviti ili prihvatiti slične amandmane koji postoje u zakonu. Za drugi zakon koji je u raspravi, povezaću ga rečenicom koju je, citirajući ministra koji je rekao da su ovo zakoni bez politike i bez ideologije. Nema pogrešnije rečenice nego na ova dva zakona. Oba su zakona ideološka, civilizacijski vrednosna. Zakon koji se tiče nadoknada za nezaposlene, je ideološki, ali zaista ideološki i bilo bi dobro da se ne pokušava odredbama kojima je jasno da nećemo da plaćamo nadoknade za nezaposlene zamaskirati bilo šta drugo osim da nećemo da plaćamo jer nemamo novaca. To se vidi u argumentaciji ministra koji kaže – 11.500 ljudi je bilo, treba da bude da ne može godinu dana bez stalnog doprinosa, da opet bude u pravu za nadoknadu, a kaže – nije bilo zloupotreba. Zbog čega onda imamo takvu argumentaciju? Nedostaje detaljnije diskusije i nedostaje fokus na to na koga će se odnositi i jedan i drugi zakon, i otuda je moj pokušaj … (Narodna poslanica pokazuje znakovnim jezikom.) … da se obratim poštovanim damama i gospodi koji ne čuju da me razumeju. To je moje obraćanje vama. Mi samo treba da hoćemo da se čujemo i da uključimo svoje uši ako mislimo da dobro rade. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Reč ima ministar u Vladi, gospodin Aleksandar Vulin.
Nažalost, zloupotreba je bilo. Jel treba da čekamo da postanu masovne, jel treba da čekamo da prestanu i da budu zloupotrebe nego da postanu model ponašanja? Pa ne treba. Naravno da je zloupotreba da nakon što dobijete otpremninu višu nego što predviđa Zakon o radu, inače, ovo je predviđeno Zakonom iz 2009. godine, dakle, Zakonom koji je donet u vreme jedne druge skupštinske većine, skupštinske većine koja je donela i ovaj Poslovnik i mnoge druge stvari. Dakle, kada ste dobili otpremninu veću nego što je predviđeno Zakonom o radu, zar nije zloupotreba da napravite kratki fiktivni ugovor, koji vrlo brzo raskinete, bez obzira, i to je vrlo važno, da to uradite sopstvenom voljom, dakle, niste otpušteni, niste tehnološki višak, već ste jednostavno jednostrano raskinuli ugovor o radu i to uradite posle svega nekoliko dana, pa nismo rekli ove brojeve od dva do šest dana slučajno. To se pojavljuje i u praksi, pojavljuje se nažalost prilično često. Ogromna većina nije pokušavala to da radi, ali izvinite, ogromna većina ljudi nije ubica i nije pokušala nikada u svom životu da ubije nekoga. Pa jel to znači da to ne treba da se reguliše zakonom? Jel treba da sačekamo da to postane masovno pa ćemo onda da regulišemo? Ako postoji jedan jedini slučaj zloupotrebe, jedna jedina mogućnost zloupotrebe, odmah ćemo da je zaustavimo. Ali hoćemo da vidimo da to ne postane masovno i ne postane svakodnevno ponašanje. Naravno da ćemo tako raditi. Dakle, ništa nikom nije uskraćeno. Samo je onemogućeno da neko uzme nešto što mu ne pripada. A pokazalo se u praksi da ima onih koji to rade. Nikom ništa nije onemogućeno. Ni jedno pravo nije umanjeno ni za jedan jedini dinar. Ovde se pominjalo da smo obezbedili nova sredstava za Nacionalnu službu. Samo pet puta više nego prošle godine. Eto, toliko malo smo obezbedili. I što se tiče zakona o znakovnom jeziku, znate kako, ja ne mislim da možete da recimo, sudskog tumača za ruski ili engleski jezik birate. Dobijete sudskog tumača. Vi tražite, ne tražite vi njegovu koloritnu ličnost, nego vi tražite njegovu ekspertizu, vi tražite njegovo znanje. A što bi onda to bilo primenjeno na tumače znakovnog jezika a ne važi ni za jednog drugog tumača? I nije u pitanju nikakva centralizacija, zakonom su predviđena i druga udruženja. Dakle, ne samo savezi. Mogu i druga udruženja da rade. A kada su u pitanju finansiranja, finansira Republika, finansiraju svakako i lokalne samouprave koje to već rade u 81 kancelariji, dakle, nije ovo da ne postoji praksa i to svakako već radimo i naravno, izvinite, ako vi imate tumača u osnovnoj školi, pa neće ga plaćati ovo ministarstvo i lokalna samouprava, plaćaće ga prosveta. Zato što je deo sistema prosvete. Zato što služi upravo za te svrhe. Videćemo naravno u praksi kako će šta funkcionisati, ja sam uvek raspoložen i za dijalog iraspoložen da prilagodimo zakon životu, a ne život zakonu, ali ovo su neoborivi argumenti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Čomić. Po kom osnovu? (Gordana Čomić, s mesta: Replika. Nesporazum.) Jel stvarno mislite da imate pravo na repliku? (Gordana Čomić, s mesta: Da ne mislim ne bih se javila.) Evo izvolite.
Zahvaljujem. Bez obzira što narodni poslanici kažu – pogrešno misliš, velika je to smelost izreći u ovoj sali da neko nešto pogrešno misli, ali eto, ima hrabrih ljudi, neobična stvar. Nesporazum sa ministrom je što ne može oba, ministre, ne možete da kažete - imamo preko 11.500 slučajeva i da nismo imali slučaj zloupotreba, ali imamo i zloupotreba. Morate se odlučiti, zbog toga što, kada stavljate takvu argumentaciju pred poslanike, mi pažljivo slušamo, i ako hoćete da sprečite zloupotrebe, to se nikada ne radi smanjivanjem prava. To je toliko jednostavno. Ja pri tome imam potpuno razumevanje za politiku koja kaže – mi nemamo novca da isplatimo nadoknade za nezaposlene. Potpuno razumem. To je čak legitimno. Ali, nemojte ni pokušati da to onda zamotate u nešto drugo. Moram iskazati razočaranje što sa takvom lakoćom upoređujete sudske tumače za engleski ili bili koji jezik i tumače znakovnog jezika. To pokazuje jedno zabrinjavajuće nerazumevanje zakona koji branite. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Ja pokazujem toliko bezosećajan da sam ja u godinu dana mog ministrovanja doneo dva zakona koja se brinu o osobama sa invaliditetom koje neke ranije većine nisu donele u 12 godina, ali dobro. To je sasvim uredu. Ostalom, ne bi bilo loše da razgovarate upravo sa predstavnicima odgovarajućih udruženja osoba sa invaliditetom pa da vam oni kažu kako sarađuju sa ovim ministarstvom. Kako se niko nije setio da recimo, iz vanbudžetskih sredstava obezbedi makar jednu jedinu stipendiju za talentovanu decu sa invaliditetom? Mi smo to ko dana smo sa udruženjima osiguravača Srbije podelila 10 stipendija. Nije mnogo, ali znači toj deci. Nastavićemo to da radimo. Toliko o našoj neosetljivosti, ali dobro. Ovde se inače bacaju teške reči. Izvinite, kada su u pitanju tumači, to je inkluzija. Oni su deo svakodnevnog života i ne vidim kako se to razdvajaju od drugih. Inače, da su neki pre mene, pre nas i pre ove većine bili osetljivi prema tumačima, uveli bi ih u Registar zanimanja, bar bi ih prepoznali da postoje. Postoji zanimanje tumač znakovnog jezika, pa bi predvideli kako se oni obrazuju, kako uče. To nikome nije palo na pamet do ovog zakona, e sada će od nas neosetljivih ti ljudi da dobiju zanimanje i način kako postaju to što postaju, način kako će da rade svoj važan i human posao. Što se tiče zloupotreba, bili smo vrlo jasni, zaista ne razumem šta se ne razume. Da li je bilo zloupotreba? Jeste. Da je i jedna jedina to opravdava ovaj zakon, da sprečimo da se pojavi druga, treća ili peta. Da ih je bilo više nego što želim? Jeste. Da nije masovno? Nije, inače bi ih bilo 11.000, ali šta treba, da sačekamo da ih bude 11.000? Nema tu argumenta osim praznog argumenta – hajde da se raspravljamo, hajde da se svađamo. U pitanju je i novac. Naravno da je u pitanju i novac, ali u pitanju je i svrha novca. Nije ovaj novac predviđen da neko dobije i otpremninu i još 12 meseci da bude na NSZ. Nije za to predviđen, a postojala je pravna praznina, mogućnost da se upravo to desi. Kao što pre ovog Zakona nije bilo, recimo regulisano, raspravljali smo već malo o tome, kako se određuje osnovica, odnosno kako se određuje nadoknada u slučaju da poslodavac nije isplaćivao doprinose. To je pravna praznina, mi smo je popunili. Tako smo popunili ovu pravnu prazninu i nemojmo tome pridavati nikakav drugi smisao nego ono što jeste, povećanje pravne sigurnosti. Svaki zakon služi da ne dođe do kršenja zakona i svaki zakon služi da obezbedi određeni oblik trošenja novca ako je upitanju budžetski zakon. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Vulin. Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, upravo kao što je moja prethodnica govorila, ovaj zakon je pripreman nekoliko godina i mi pozdravljamo njegovo donošenje. To je materija koja je inače veoma teška za kodifikaciju i slične zakone ima relativno mali broj zemalja, kako i u okruženju, tako i članica EU. Demokratska stranka se snažno zalagala da iz korena promeni politiku koja se odnosila prema ovakvim stvarima i razumevanju osoba sa invaliditetom i kada je upitanju dominirajući, pre svega, medicinski koncept, zalagali smo se da se osobe sa invaliditetom, pardon, konačno tretiraju sa stanovišta pre svega ljudskih prava i socijalne uključenosti. Ovaj predlog zakona sigurno unapređuje ljudska prava osoba sa oštećenim sluhom i uvećava njihove mogućnosti za svaki vid socijalnog uključivanja. Mi uvek kažemo kada podržavamo neki zakon, kada je on dobar i temeljit, kada je on dobro i temeljito napisan. Kao što je moja prethodnica rekla, neke stvari bi se i mogle unaprediti amandmanima i samog Odbora i to je nešto što, u ovom trenutku i pozivamo i Vladu Republike Srbije, ali i Odbor koji je zadužen za ova pitanja, da ukoliko o ovome što je govorila poslanica Gordana Čomić možemo da nešto bolje učinimo, da onda to učinimo svi zajedno kako bi ovu ionako dobru stvar još više unapredili. Međutim, uvek kažemo i kada nešto nije u interesu građana Srbije. Iz tog razloga, kada je upitanju zakon o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranja za slučaj nezaposlenosti, mi mislimo da taj zakon ima velikih nedostataka i velikih problema. Izmene koje ovaj zakon, odnosno izmene i dopune ovog zakona se ovde donose, one jesu pre svega izmene kozmetičkog karaktera i ne mislimo i ne smatramo da je on suštinski i da će na bilo koji način smanjiti broj nezaposlenih u Srbiji, već naprotiv, imamo najavu i resornog ministra i Vlade Republike Srbije u nekoliko navrata da će broj nezaposlenih skakati i biti sve veći i veći u narednom periodu. Predlagač sam navodi da o izmenama zakona ove prirode nije bilo uopšte javne rasprave i da su se vodili razgovori sa zainteresovanim licima, iako u obrazloženju se ne navodi koja su to zainteresovana lica. Na taj način smo grubo zanemarili ulogu kao država Srbija Socijalnoekonomskog saveta. Socijalnoekonomski savet predstavlja institucionalni okvir kada je upitanju usaglašavanje interesa i Vlade Republike Srbije i poslodavaca i, naravno, radnika, odnosno sindikata. To govori samo o činjenici da nadležno ministarstvo i Vlada Republike Srbije ne razumeju i ne žele istinski socijalni dijalog, što ovu stvar dodatno komplikuje. Neubedljivi su, takođe, razlozi koji govore o tome zašto nam je potreban uopšte hitan postupak u ovom slučaju. Kao glavni razlog se navodi taj očekivani broj, povećani broj onih koji će ostajati bez posla u narednom periodu zbog, kako se kaže, završetka procesa privatizacije. Ako se pljačkaškim privatizacijama nazivalo sve što je Vlada Vojislava Koštunice privatizovala, samo zato što su radnici ostajali bez posla, a vi najavljujete ovde istu stvar, onda nisam ni siguran kako možemo da nazovemo i kojim rečnikom ovu privatizaciju. Pod geslom ušteda mi ovde imamo urušavanje Socijalno-ekonomskog saveta, i ovom prilikom čestitam i Vladi Republike Srbije i resornom ministarstvu, šampioni su u ovom slučaju koji se odnosi na urušavanje nezavisnih institucija u Republici Srbiji. Svaka nezavisna institucija smeta ovoj Vladi, smeta onima koji žele da na jedan volšeban način uvedu neke kriterijume koji su isključivo u interesu onih koji sede u foteljama i koji su na vlasti. Mislim da na ovaj način ne možemo pomoći onima koji će u narednom periodu, već ove godine, kako se navodi u ovom obrazloženju zakona ostati bez posla i mislim da će to biti veoma veliki izazov za svaku narednu Vladu Republike Srbije, kako će i na koji način sve one koji uz najavljenu privatizaciju budu ostajali bez posla pospešiti njihovo zapošljavanje, ako znamo kakvi su ekonomski ili makro-ekonomski pokazatelji u Srbiji, ako znamo da je 10 milijardi već dug, ako znamo koliko su teški i mukotrpni oni napori koji pokušavaju da dovedu neke strane investitore ili strane investicije, kojih naravno nema već evo četvrtu godinu. Razgovarali smo o otvaranju novih radnih mesta i pokušali smo ovde da predstavimo građanima da donosimo zakone koji će njima pospešiti ili olakšati da nađu neko svoje zaposlenje. Do toga neće dolaziti, od projekata nema ništa, predlažu se oni koji su unapred osuđeni na propast, kao što je „Beograd na vodi“. Kada su upitanju članovi ovog zakona, mislim da neću imati vremena da idem od jednog do drugog, reći ću samo o nekolicini članova. U članu 1. se pod geslom ušteda smanjuje broj članova Upravnog odbora NSZ sa devet na sedam. Pri tom, Vlada ne smanjuje one koje ona predlaže, ali se smanjuju oni koje je predložio Socijalno-ekonomski savet i ovde se samo radi o pukom preglasavanju u svakom narednom i narednom slučaju. Mislim da je veoma loše to što se kao argument koriste, time završavam, doprinosi za PIO koji su povećani, pa sada ovde možemo da pričamo o tome koliko je eventualno skočila…
Vreme gospodine Božoviću. Isteklo vam je vreme.
Izvinjavam se, imam osam minuta, znači još minut i osam sekundi.
Ne, imate šest minuta i 42 sekunde.
Poslednja rečenica, dakle sa 12 na 14% je povećano. To nije povećanje od 2%, i danas je resorni ministar govorio o tome, to je povećanje od 16% i to je nešto što sasvim sigurno opterećuje sve one koji su zaposleni. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Božoviću. Pre nego što dam reč ministru Vulinu, samo bih da kažem jednu rečenicu, da razumem kao predsedavajući i žar diskusije i nemogućnost da neki poslanici u jednom trenutku mogu da sagledaju da u tom trenutku krše Poslovnik, ali mi kao predsedavajući moramo da zaštitimo dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije i svih narodnih poslanika, ali mi je opet žao da kao predsedavajući moram da izričem mere opomene da bi mogao da održim red na sednici. Sagledavajući da je gospodin Pavićević svojim izrazom lica kada je shvatio da je pogrešio i odlaskom sa sednice pokazao greške koju je napravio kada je upao u reč govorniku, povlačim opomene koje sam dao. Molim službu da to evidentira, jer smatram da će gospodin Pavićević u narednom periodu voditi računa i sačekaće da govornik završi da bi onda dobio pravo na povredu Poslovnika ili pravo na repliku. Zahvaljujem se i izvinjavam se zbog ovog komentara koji sam morao da dam. Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Razumem, politika je politika i niko nije dužan da prihvati argumente one druge strane. To je jedini razlog kako ja mogu da objasnim da se nikako ne razume ono što govorim – 2.062.856 imena i prezimena. Dakle, uopšte ne govorim o količina novca koja je veća za 8%, govorim o 2.062.856 imena i prezimena ljudi koji uplaćuju doprinose u PIO fond, a uplaćuju ih iz svoje zarade, a zaradu ostvaruju tako što idu na radno mesto, a radno mesto imaju zato što je neko otvorio radno mesto na kome oni rade. Šta je tu nerazumljivo i šta je tu toliko strašno? To je jednostavno činjenica, to je tako. Ako hoćete i drugim brojkama da govorim o povećanju zaposlenosti, onda da vam kažem – primetili ste da se penzije isplaćuju u dan i na vreme. Država Srbija svakog meseca doplati određenu količinu novca da bi penzija mogla da se isplati u dan i na vreme i u odgovarajućoj količini. Količina tog novca koji uplaćuje država Srbija je u protekla tri meseca smanjena za dve milijarde dinara, a penzije su isplaćene u dan i na vreme. Znači, više novca je ušlo u kasu, više osiguranika je uplatilo novac u kasu, više ljudi je zaposleno. Nema tu šta posebno više da se objašnjava, osim naravno ako nećemo da razumemo i uvek ćemo se praviti da to nije tako, jer nam u ovom trenutku ne odgovara. Zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti je prvenstveno zakon o licima koja su već bez posla. To nije zakon koji reguliše obaveze u radnom odnosu, to nije zakon koji nekog zapošljava. Naravno, postoje mere i aktivne politike zapošljavanja i ovim zakonom dajemo veći spektar upravo takvih mera da omogućimo sebi veći prostor da više ljudi obučimo, da više ljudi zaposlimo. Ovaj zakon se bavi, između ostalog i time, ali na prvom mestu, on se bavi evidencijom ljudi, odnosno ljudima koji su na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje, dakle ljudi koji nemaju posao, koji traže posao. Ovo je zakon o njima i nemojmo sad objašnjavati Srbiji nešto što nije istina. Ovo jeste zakon koji se bavi upravno njima. Najveći izazov za nas kao Vladu jeste kako da izađemo na kraj, pošto se ovde pominjali veliki izazovi, kako da izađemo na kraj sa stotinama hiljada onih koji su ostali bez posla, kao posledica pljačkaške privatizacije. Ovih 530 preduzeća o kojima govorimo su preduzeća koja su već jednom opljačkana, koja su zadužena, koja nemaju imovinu, koja imaju samo dugove i radnike i ništa drugo nemaju. Nisu ovo preduzeća iz tih zlatnih vremena pljačkaške privatizacije. Ovo su žrtve pljačkaške privatizacije. Ovo su preduzeća koja ne znaju ni kako su opstala. Opstala su iz političkih razloga, uplaćivalo im se nešto da rade kako znaju i umeju, da se kupi još neki glas. Ovo su preduzeća u kojima se radnicima duguju milioni, u kojima se duguju zaostale zarade, u kojima se duguje državi. Ovo su preduzeća koja duguju pet milijardi evra. Nema tu šta da se opljačka. Pet milijardi evra duga, pa ona ne vrede ni blizu pet milijardi, da se nešto odnese. Ali je privreda koja je privatizovana dovela do toga da ovih 530 preduzeća budu opljačkana. Tako se nekada radilo. Tako se više svakako neće raditi. Dakle, zbog građana Srbije, ni jedno pravo se ne uskraćuje i da budemo i tu precizni, kada smo govorili o ovoj zloupotrebi koje ima i koju ćemo na ovaj način zaustaviti, nije to specifikum samo onih koji su sada dobili otpremnine. Vi imate i ljude koje svojom krivicom izgubio posao, pa je sklopio neki drugi ugovor na deset dana, pa se prijavio u Nacionalnu službu za zapošljavanje i dobio 12 meseci ponovo platu iako nema pravo na to. Zakonom iz 2009. godine je uspostavljeno pravilo da ne možete doći na Nacionalnu službu za zapošljavanje i dobijati nadoknadu u koliko se svojom krivicom raskinuli radni odnos. Znači, ne 2015. godine, 2009. godine, Zakon koji je donela neka druga većina. Građani Srbije ne gubite ni jedno jedino pravo. Onaj, stoti put ću ponoviti, jer je to najvažnije da ljudi razumeju, da ih ne lažu i ne plaše, onaj koji je dobio otpremninu veću od zakona nego što mu garantuje Zakon o radu, ne može posle toga da sklopi fiktivni kratki radni odnos i da odmah dođe u Nacionalnu službu za zapošljavanje i još jednom dobije 12 meseci nadoknadu. Može da se zaposli sutradan, može da radi gde god hoće, niko mu ne spori to pravo, ako ima tu mogućnost, 12 meseci kasnije, ako ostane bez posla, može da dođe u Nacionalnu službu za zapošljavanje, ali ne može da uzme otpremninu, sklopi fiktivni ugovor i za deset dana evo ga za još 12 meseci. To ne može, ali to nikada nije ni moglo, samo, šta da vam kažem, ljudi ne vole da čitaju zakone, ne vole da čitaju ono što su sami doneli. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Vulin. Reč ima narodna poslanica Gordana Topić, izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, gosti iz ministarstva, poštovane kolege i koleginice poslanici, u današnjem obraćanju govoriću o Predlogu zakona o upotrebi znakovnog jezika. Prvo bih rekla nešto uopšteno o samom znakovnom jeziku koji u komunikaciji koriste gluve i nagluve osobe. To je prirodan i slobodno možemo reći maternji jezik gluvih i nagluvih osoba, vizuelno-manuelnog tipa koji nije izum nekog čoveka, već je nastao u zajednici gluvih, tako da i u samom korišćenju imamo razlike lokalnog karaktera gde se za neki pojam koriste različiti znakovi, a sam ovaj zakon doprineće njegovoj standardizaciji. Znakovni jezik nema pisanu formu. Čine ga znakovi koji se formiraju pokretima ruku i drugih delova tela, uključujući facijalnu ekspresiju, poziciju tela i pokrete usana kojima se prenosi određeni smisao. U znakovnom jeziku važna je diktilologija, odnosno ručni alfabet koji može biti jednoručni, dvoručni ili kombinovani koji se koristi kod nas i slova se prikazuju različitim položajima prstiju jedne ili obe ruke. Ono što je u govornom jeziku intonacija, intenzitet glasa i slično, u znakovnom jeziku je izražajnost lica i tela. Nesvesno i sami vrlo često koristimo znakovni jezik klimanjem glavnom – da, ne, sleganjem ramenima, što bi značilo – ne znam i znakovni jezik nije univerzalan, što znači da svaka zemlja ima svoj maternji znakovni jezik pa on postoji kao znakovni jezik nacionalnih manjina. Jednim od invaliditeta smatra se i gluvoća tj. čujnost, a Zakon o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom na neki način biće samo potpomognut u ostvarivanju Ustavom zagarantovanih jednakosti upravima i potrebama naših građana Zakonom o upotrebi znakovnog jezika koji ima za cilj potpunu inkluziju tj. uključivanje gluvih i nagluvih osoba u socijalnu, ekonomsku, kulturnu, političku i svaki drugi segment života. Ovim zakonom se ostvaruje pravo na upotrebu znakovnog jezika pred organima javne vlasti u oblasti radnih odnosa, obrazovanja, vaspitanja, informisanja, telekomunikacija, kao i sticanje statusa tumača znakovnog jezika kojih je nedovoljno, a za kojima postoje realne potrebe, ako znamo da u našoj zemlji po evidencijiudruženja i saveta gluvih i nagluvih Srbije ima preko 20.000 gluvih i još 30.000 nagluvih osoba kojima je upravo to i problemuključivanje u svakodnevni život upravo komunikacija. Takođe, ovim zakonom su predložene mere za unapređivanje upotrebe znakovnog jezika, kao i kaznene odredbe za povredu obaveza i zabranu korišćenja znakovnog jezika. Nedavno govoreći o Zakonu o psima vodičima rekla sam i to sada ponavljam da svi mi imamo iste potrebe, ali kako ćemo postići njihovo zadovoljenje zavisi od naših psihofizičkih sposobnosti, okruženja i uslova u kojima živimo, a iskreno se nadam da ćemo dati sve od sebe da ovaj zakon ne ostane samo mrtvo slovo na papiru, već ćemo sa njime moći regulisati da gluve i nagluve osobe komuniciraju,da se uključuju u sve oblasti, da će se predviđenim merama za razvoj znakovnog jezika dobiti više prevodioca i tumača za znakovni jezik. Kao prosvetni radnik osvrnula bih se i na uključivanje gluve dece i dece sa oštećenim sluhom u redovno školovanje koje je omogućeno IOP-om, tj. individualnim obrazovnim planom koji u potpunosti je prilagođen potrebama deteta, što je još jedan vid uključivanja osoba sa invaliditetom u redovne životne tokove, a gde posebno treba voditi računa o potrebama škole koje imaju potrebe za IOP za osposobljavanje personalnih asistenata koji su u ovakvim slučajevima vrlo specifični jer moraju u potpunosti vladati znakovnim jezikom jer je poznato da gluve osobe veoma teško shvataju apstraktne stvari a znamo da su do sada, bar sa teritorije grada iz kojeg ja dolazim, deca sa ovakvim problemima školovana u specijalnim školama u Beogradu i Zemunu koje su internatskog tipa. Tumači i prevodioci znakovnog jezika po zakonu ne mogu biti članovi udruženja gluvih i nagluvih osoba, a oni su uglavnom iz porodica u kojima su uglavnom roditelji neko ko ima oštećen sluh ili je gluv. Imala sam priliku da u svom gradu upoznam čoveka koji je igrom slučaja, bukvalno igrom sudbine postao tumač znakovnog jezika, Aleksandar Bačvanski. To je jedna izuzetna priča koju želim da podelim sa vama. Pre toga želim da kažem da takođe u Pančevu od 1956. godine postoji međuopštinska organizacija gluvih i nagluvih, koja je ujedno jedna od prvih na teritoriji bivše SFRJ, koja u okviru svog rada obuhvata pet opština: Kovin, Kovačica, Alibunar, Opovo i Pančevo, koji je u međuvremenu postao grad, a u okviru koga je angažovano tri tumača i jedan prevodilac za znakovni jezik, na broj od oko tri i po hiljade članova, od kojih je oko 100 gluvih a ostali su nagluvi. Jedan od ovih tumača je i Aleksandar, koji je u ovu organizaciju došao kao prvi vojnik civilnog služenja vojnog roka i tu proveo devet meseci. Tada se prvi put susreo sa znakovnim jezikom i u komunikaciji sa gluvim i nagluvim osobama naučio da koristi znakovni jezik, a posle završenog vojnog roka, volontirao je u toj organizaciji. Na osnovu svog angažovanja, na predlog Udruženja, 2009. godine, poslat je da polaže ispit za prevodioca, a potom tumača, koji je organizovalo ministarstvo. Kao angažovani tumač u ovoj međuopštinskoj organizaciji, zajedno sa rukovodstvom, piše projekte na konkurs lokalne samouprave koji su proglašeni za najbolje u oblasti socijalne zaštite, a koji su se odnosili na obučavanje ljudi za korišćenje znakovnog jezika iz javnih službi, među kojima su zdravstveni radnici iz šalterske službe, radnici pošte, banke, apoteka, Nacionalne službe za zapošljavanje, uslužnog centra u gradskoj upravi, gde je obučeno pet žena i dva zainteresovana prosvetna radnika. Radilo se upravo ono što je cilj ovog zakona – promocija znakovnog jezika, upućivanje na svest o postojanju gluvih ljudi i njihovo uključivanje u svakodnevni život. Ovakav primer dobre prakse mogao bi se primenjivati u drugim opštinama i gradovima, a što je već jedna kompanija i uradila, pa je svoje operatere u poslovnicama širom Srbije osposobila za korišćenje znakovnog jezika i omogućila da osobe sa problemom gluvoće i nagluvosti same, bez posrednika, dođu do potrebnih informacija. Jedan od projekata pančevačke međuopštinske organizacije bio je i u saradnji sa Tehničkom školom – Edukacija gluvih osoba za korišćenje novih savremenih tehnoloških dostignuća, kompjutera i interneta, što se pokazalo kao olakšavajuća okolnost, kako za komunikaciju, tako i za praćenje svih dešavanja, a naročito kada su u pitanju mlađe osobe. Kod nas je aktuelna digitalizacija televizijskog programa, a znamo da mnoge poznate domaće i popularne filmove osobe sa oštećenim sluhom nisu gledale, jer nisu prevođeni na znakovni jezik, kao i mnogi kulturni sadržaji koji su im skoro bez izuzetka bili nedostupni. Sada će digitalizacijom biti dostupni, jer će emisije koje se ne emituju uživo biti sa titlom u dnu ekrana, što je još jedan vid smanjenja diskriminacije. Nadam se i da će biti sve više simultanih prevoda, samim sticanjem zvanja zvaničnih tumača za znakovni jezik. Upozorila bih javnost na to da se broj nagluvih osoba povećava, i to onih mlađih od 35 godina, što se povezuje sa pojavom vokmena i u novije vreme korišćenjem slušalica koje su u stvari direktan atak na ubijanje slušnog živca zvukom koji proizvode, na šta posebno treba upozoriti mlađu populaciju. Pohvalila bih rad servisa koji su pružali pomoć gluvim i nagluvim osobama pre zvaničnog usvajanja srpskog znakovnog jezika, što će se postići ovim zakonom, kao i unapređivanje i poboljšanje rada ovih servisa. Na samom kraju izlaganja, preporučujem da na nekom od internet pretraživača ukucate „komšiluk gluvog mladića naučio znakovni jezik“, gde je stvarna priča iskorišćena za promociju kol centra za gluvoneme osobe, posebno ako i sami imate nekog takvog u svom okruženju. Naučimo da sa koliko malo truda i volje možemo nekome učiniti život lepšim i dati mu do znanja da ga prihvatamo baš onakvog kakav je. Poslanička grupa SPS u Danu za glasanje podržaće ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre i poštovani saradnici ministarstva, uvažene kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama se danas nalaze dva predloga zakona. Jedan zakon je potpuno nov, on je reformski i predstavlja i te kako korak napred u poštovanju ljudskih prava, a u pitanju je Zakon o upotrebi znakovnog jezika. Drugi zakon koji se nalazi danas pred nama i o kome debatujemo je Predlog zakona o i izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, koji se odnosi samo na izmene i dopune 20 članova. Ali, ove izmene i dopunezakona pokazuju i te kakvu socijalno-ekonomsku odgovornost ove Vlade, kao i nadležnog ministarstva, u smislu racionalizacije. Ta racionalizacija se odnosi na članove upravnog odbora, umesto devet, sada ćemo imati sedam. Sem u smislu racionalizacije, odnosi se i na to da direktor Nacionalne službe za zapošljavanje nije više član upravnog odbora, a znamo da direktora Nacionalne službe za zapošljavanje imenuje Vlada. Znači, Vlada, odnosno nadležno ministarstvo, imalo je u vidu i to, tako da sve priče o smanjenju broja članova i priče da je taj izbor smanjenja članova upravnog odbora od strane opozicije apsolutno ne stoje, odnosno nemaju nikakvo pravo utemeljenje u realnosti i nisu, na kraju krajeva, u interesu građana Srbije. Ono što posebno želim da pohvalim kod donošenja izmena i dopuna ovog zakona to je da gotovo prvi put vidimo da Vlada na jedan, odnosno nadležno ministarstvo, na jedan odgovoran način razmatra nedostatke i nepravilnosti koje su uočene u radu od 2009. godine i pokušava da kroz ove izmene te nepravilnosti koje su se desile u praksi otkloni. I to uspešno čini. Ono što posebno želim da pohvalim u ovom zakonu to su obaveze agencija za zapošljavanje koje upućuju naše radnike na rad u inostranstvo, obaveze u smislu davanja pravovremene informacije o tome šta ih očekuje, u smislu potpunih informacija šta ih očekuje na radu u inostranstvu, u smislu upoznavanja sa zakonodavstvom zemlje u koju odlaze, kao i u smislu toga da će u slučaju nepredviđenih okolnosti, i u slučaju da radnik bez svoje krivice ostane bez posla, snositi troškove. Sada ću preći na drugi zakon koji se odnosi na Zakon o upotrebi znakovnog jezika. Moram da kažem da je on reformski, da je on potpuno u skladu sa Ustavom Republike Srbije i u skladu sa poštovanjem ljudskih prava na dostojanstvo, potpuno u skladu sa Strategijom razvoja unapređenja osoba sa invaliditetom, potpuno u skladu sa potvrđenim konvencijama Ujedinjenih nacija, a u pitanju je Konvencija Ujedinjenih nacija o pravu osoba sa invaliditetom, pre svega u odnosu na član 9. pomenute konvencije. Takođe, ono što moram da pohvalim, to je da je ovim zakonom predviđeno da gluvo dete ima pravo na učenje i upotrebu znakovnog jezika. To pravo ne može mu biti uskraćeno ni od strane roditelja, odnosno od strane staratelja. Ovaj zakon donet je u cilju unapređenja osoba sa invaliditetom, pre svega gluvih i nagluvih osoba. On znači njihovu potpunu integraciju u društvo, a Ministarstvo rada i zapošljavanja, kroz Sektor za unapređenje položaja osoba sa invaliditetom, i te kako pruža finansijsku i svaku drugu podršku kako bi udruženja koja okupljaju ove osobe, a ta udruženja gluvih i nagluvih i Savez gluvih i nagluvih svakako da jeste mesto okupljanja gluvih osoba, jeste mesto gde oni razmenjuju iskustva, jeste mesto u kome se ovim osobama pruža podrška i pomoć. Hoću da pohvalim Ministarstvo da ono preko godine ima raspisan konkurs i da podržava sve one programe koji se odnose na podršku svim aktivnostima i svim planovima koji se odnose na unapređenje položaja osoba sa invaliditetom, u konkretnom slučaju na unapređenje položaja gluvih i nagluvih osoba. Naravno, sve to i zakoni preciziraju. Moram da naglasim da je budžetom Republike Srbije za 2015. godinu na funkciji 90, ekonomska klasifikacija 481, u razdelu Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja opredeljena su sredstva u iznosu od 325.722.000 dinara, a koje se upravo odnose na podršku i pomoć nevladinim organizacijama, odnosno udruženjima. Srpska napredna stranka u Danu za glasanje podržaće oba predloga zakona.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, ako bude potrebe, a zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Ljibuška Lakatoš. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Poštovani predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, kolege i koleginice narodni poslanici, jedan od predloga zakona koji je danas na dnevnom redu je Predlog zakona o upotrebi znakovnog jezika. Ovim predlogom zakona uređuje se upotreba znakovnog jezika, tj. pravo na učenje znakovnog jezika i pravo na upotrebu usluga tumača za znakovni jezik, način i upotrebu usluga tumača, mere za unapređenje znakovnog jezika kroz informisanje i obrazovanje na znakovnom jeziku. Ovim zakonom obezbeđuju se Ustavom zagarantovana načela koja se odnose na uživanje ljudskih prava, a naročito zabrana diskriminacije osoba sa invaliditetom. Znakovni jezik je oblik komunikacije osoba sa oštećenim sluhom, koji ima svoja jezička svojstva, gramatičke funkcije, fonologiju, morfologiju i sintaksu. Svi smo svesni činjenice da osobe sa oštećenim sluhom treba da budu ravnopravni članovi društva i da svoja prava ostvaruju u jednakoj meri kao i svi ostali članovi zajednice. To da osobe sa oštećenim sluhom imaju ograničene mogućnosti zbog otežanog načina komuniciranja pogrešna su shvatanja i zato moramo određenim merama ove predrasude otkloniti. Potrebno je omogućiti im pristup komunikacijama na najprikladniji i najprihvatljiviji način, a znakovni jezik je neophodan vid komunikacije osoba sa oštećenim sluhom. Osnova ovog govora je sistem znakova, od kojih svaki ima svoje značenje. Ovakav sistem znakova predstavlja prirodni način komunikacije, a uz tumače za znakovni jezik omogućava se komunikacija ne samo od strane osoba sa oštećenim sluhom, nego i od čujućih osoba koje su u komunikaciji sa njima. Osnovni cilj ovog zakona jeste unapređenje položaja gluvih osoba, uklanjanje barijera u komunikaciji i uvođenje znakovnog jezika u sve životne sfere, a sa ciljem da se osnaže osobe sa oštećenim sluhom i da se uključe u društvene aktivnosti. Iz tih razloga pozivam sve kolege da u danu za glasanje podrže ovaj zakon, jer ćemo tako omogućiti osoba sa invaliditetom, tj. osobama sa oštećenim sluhom da budu ravnopravne, da mogu da izraze svoje ideje, misli i osećanja koristeći jezik koji u najboljoj meri zadovoljava njihove komunikacione potrebe i nećemo im uskratiti njihovo neotuđivo ljudsko pravo, a to je pravo da komuniciraju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Peranović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pred nama se danas nalaze dva predloga zakona. Ja ću govoriti o prvom predloženom zakonskom rešenju, a to je Zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Ovim predloženim zakonskim rešenjem imamo da se izmenama i dopunama zakona vrši reorganizacija Nacionalne službe za zapošljavanje, uvođenjem novih mera, u kreiranju novih mera i programa zapošljavanja i uređivanje drugih pitanja vezanih za sprovođenje aktivne politike zapošljavanja. Zaista, na samom početku želim reći da je ovo jedan fleksibilan pristup merama zapošljavanja. U prethodnom periodu, kako je i sam ministar rekao, imali smo slučajeve, odnosno situacije česte zloupotrebe fiktivnog prijavljivanja u radni odnos. Kako ste rekli, on je trajao ne duže od šest dana. Ako želimo urediti ovu državu i stvoriti jednu modernu, efikasnu, pravnu državu, moraju sve službe u njenom sistemu aktivno učestvovati u tome, a moraju i sami građani da pomognu. Zaista verujem da ova Vlada, na čelu sa premijerom Vučićem, ima jasne namere u tome. Stoga i dolazi ovakav predlog da se ne može posle 12 meseci, odnosno pre 12 meseci pristupiti tome, znači neprekidnog rada, ili 18 meseci sa nekim pauzama. Ono što je ovim zakonskim predlogom isto regulisano, jeste efikasnost u samoj službi. Znači, službenici će biti u službi naših građana. Smanjenje članova nadzornog odbora jeste nešto što smo u prethodnom periodu radili. Na ovakav način dovodimo do jednog niza mera štednje, jer ako smo nasledili jednu državu koja je bila u dugovima, zaista je moramo reorganizovati i revitalizovati. S druge strane, staće se na put nepotrebnom odlivu novca i na takav način uspećemo rešiti bar neke probleme. Drugi zakon jeste znakovni jezik, nešto što je zaista humano i moramo ući u sistem i u red modernih država. Donošenjem Zakona o znakovnom jeziku izjednačavaju se mogućnosti, pristupačnost i ostvarivanje različitih prava u skladu sa potrebama lica sa oštećenim čulom sluha, a u smislu inkluzije osoba sa invaliditetom. Zaista mislim da obrazovanje na ovakav način mora da se uvede. Kako ste rekli, biće čast svima da ovde sedi jedan takav poslanik i u svakom drugom nekom sektoru. Mišljenja sam da osobe sa invaliditetom moraju imati ravnopravan položaj i ne smeju osetiti neki svoj nedostatak. Mislim da ove osobe moraju dati podjednak doprinos uređenju sistema i da se njihov aktivan rad vidi na svakom koraku, rekao sam, od obrazovanja do bilo koje druge funkcije. Pošto smo danas čuli na ovu temu dosta diskusija, ne bih da dužim. Reći ću samo da ako postoji u 81 lokalnoj samoupravi ovakav sistem, nema razloga da ovakav zakon ne bude donesen i kod nas. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mujo Muković. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre Vulin sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zapravo objedinjena rasprava o dva predloga zakona, Zakona o upotrebi znakovnog jezika i Zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Ja ću pri kraju ove rasprave kao poslanik Bošnjačke narodne stranke i član poslaničkog kluba SNS reći nešto o Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju, obzirom da dolazim iz regije gde je stopa nezaposlenosti daleko iznad proseka na državnom nivou, a za to su krive, rekao bih, manje ili više sve prethodne vlade, iako danas u nastupima opozicije nismo čuli ni tračak neke samokritike za takvo stanje. Kada su ove izmene i dopune o Zakonu o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti u pitanju, rekao bih da smo poslednje izmene imali 2010. godine, a ako imamo u vidu da je smanjenje nezaposlenosti jedan od prioriteta ove Vlade, onda su ove izmene i dopune zaista bile neophodne. Rešenje iz ovog zakona će pozitivno uticati na nezaposlena lica koja se uključuju u pojedine mere aktivne politike zapošljavanja, a očekivani efekat je da više lica bude uhvaćeno različitim merama aktivne politike zapošljavanja koje su bolje prilagođene potrebama lokalnog tržišta rada. Pre svega, to se odnosi i na reorganizaciju Nacionalne službe za zapošljavanje, još bolje kreiranje aktivnih mera zapošljavanja u zavisnosti od potreba tržišta rada, detaljnije uređivanje uslova za ostvarivanje prava na novčanu naknadu za slučaj nezaposlenosti, kao i uređenje odgovornosti agencija za zapošljavanje koje posreduju prilikom zapošljavanja naših građana u inostranstvu. Želeo bih posebno da pohvalim smanjenje broja članova Upravnog odbora na sedam, time smo obzirom da smo ranije na isti taj broj smanjili i u druge dve organizacije obaveznog socijalnog osiguranja Republičkom fondu PIO i Republičkom Fondu za zdravstveno osiguranje, time smo te glomazne upravne odbore koji su relikt nekih ranijih vremena doveli u jedno pristojno stanje, u stanje da mogu da vrše svoju funkciju za koju i postoje. Izmenama i dopunama koje su na dnevnom redu biće omogućeno fleksibilno kreiranje mera aktivne politike zapošljavanja, to znači da će se na osnovu rezultata analiza i efekata sprovedenih mera aktivne politike zapošljavanja, da će se one redovno menjati, unapređivati i po potrebi uvoditi nove, a sve u cilju efikasnijeg i efektivnijeg korišćenja ograničenih sredstava koja se za to izdvajaju. Takođe, preciznije se uređuju programi javnih radova, odnosno poboljšanje obuhvata lica koja će biti uključena u te programe. Takođe u praksi, imamo i poslodavce koji kasne za uplatom doprinosa ili kasne sa prijavom uplate, pa je ta situacija osiguranicima kojima prestaje radni odnos održavalo ostvarivanje prava za slučaj nezaposlenosti. Međutim, preciziranjem šta se smatra osnovicom za utvrđivanje visine novčane naknade za slučaj nezaposlenosti, biće zaštićeni oni osiguranici kojima nije isplaćena zarada i nije obračunat i prijavljen doprinos za osiguranje za slučaj nezaposlenosti, jer će im novčana naknada biti utvrđena u minimalnom iznosu propisanom zakonom. Često se dešava da podaci uneti u radnu knjižicu od strane poslodavca, nisu u saglasnosti sa podacima koji se nalaze u matičnoj evidenciji Republičkog fonda za PIO, pa se sada to preciznije reguliše. Izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti uvodi se obaveza Republičkog fonda PIO o izdavanju pojedinačnog akta u vidu potvrde ili uverenja za ona lica kojima je ostalo manje od 24 meseca do ispunjavanja prvog uslova za ostvarivanja prava na penziju. Uslov za ostvarivanja prava na penziju. Uslov za ostvarivanja prva na novčanu naknadu za ta lica utvrđivao bi se na osnovu odgovarajućeg pojedinačnog akta Republičkog fonda PIO. Na samom kraju kada je u pitanju zapošljavanje naših građana u inostranstvu, predložene izmene i dopune zakona uvode veću odgovornost i obaveze za agencije koje vrše posredovanje u tom postupku, a sve u cilju veće zaštite lica koja se zapošljavaju u inostranstvu. Da privedem kraju, u danu za glasanje ja ću kao poslanik Bošnjačke narodne stranke i član poslaničke grupe SNS podržati oba ova predloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici i poslanice, danas diskutujemo o dva predloga zakona od kojih je jedan Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju u slučaju nezaposlenosti. Osnovni cilj ovog predloga zakona jeste da se određena pitanja do tančina urede, da se preciziraju i ono što je još bitnije da se efikasno primenjuju u praksi. To je zaista bilo neophodno uraditi pošto su se do sada u praksi javljali brojni problemi, javljale su se brojne zloupotrebe, a isto tako nije retka pojava ni sudskih procesa, a sve to zajedno naravno jako se negativno odražava na budžet Republike Srbije što mi jednostavno sebi ne možemo i ne smemo da dozvolimo. Ovim predlogom zakona to se menja, to se precizira, između ostalog precizira se šta se to tačno smatra osnovicom za utvrđivanje visine novčane naknade u slučaju nezaposlenosti, a isto tako i način obračuna novčane naknade za slučaj nezaposlenosti. Takođe precizno su definisane i one odredbe koje se tiču zaštite naših građana koji idu na radu u inostranstvo što u koliko uzmemo u obzir sve probleme sa kojima se naši građani do sada suočavaju prilikom odlaska na rad u inostranstvo naravno bilo više nego poželjno, tako da je to nešto što bih naročito pohvalila. Takođe predloženo je da se smanji broj Upravnog odbora Nacionalne službe za zapošljavanje sa postojećih devet na sedam, sve to u cilju održavanja mera štednje i u cilju racionalizacije što je takođe jako dobro. Međutim, ono što je mene posebno privuklo pažnju i što smatram da je naročito dobro jeste član 5. ovog predloga zakona gde Nacionalna služba za zapošljavanje osim udžbenika i osim prevoza takođe nudi novčanu pomoć onim licima koja su nezaposlena, a koja se trenutno nalaze u procesu osposobljavanja odnosno obučavanja. Mislim da je to zaista u krajnjoj liniji humano jako dobro zato što dodatno motiviše ta lica u tom jednom vremenskom periodu. Njima je u tom vremenskom periodu zaista i te kako potrebna dodatna motivacija kako ne bi odustali sa tog puta, odnosno kako bi i dalje imali neku aktivnu ulogu u tome da prestane da bude nezaposlena lica. Pošto je dovoljno rečeno o ovom zakonu, prešla bih na drugi zakon, predlog zakona o upotrebi znakovnog jezika. Ukoliko uzmemo u obzir da je relativno skoro u ovom domu usvojen i drugi zakona, a to je Predlog zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča, mislim da to sasvim dovoljno govori samo po sebi o radu nadležnog ministarstva. Mislim da govori o tome koliko ovo ministarstvo kvalitetno, valjano obavlja svoj posao i koliko ulaže napora da zaista suštinskih i pravih da se položaj lica sa invaliditetom unapredi, da se stalno radi na tome i da polaže ljude sa invaliditetom, odnosno njihov život postane kvalitetniji i bolji. Ono što je meni privuklo pažnju u ovom predlogu zakona jeste član 17. koji se tiče prisustva znakovnog jezika na elektronskim medijima. Mislim da je to krucijalno, da je to od suštinskog značaja iz prostog razloga što 21 vek, vek informacije i gde informacija znači moć. Upravo onemogućiti nekom informaciju, onemogućiti nekome da bude obavešten, a to je osnovno ljudsko pravo da bude obavešten znači zaista ga onesposobiti u pravom smislu te reči. Mislim da je to zaista nedopustivo i jako mi je drago da ovaj zakon reguliše to pitanje. Materija koja se meni učinila naročito interesantnom i na koju bih želela da se osvrnem jeste ona koja je obrađena u članu 8. ovog predloga zakona gde jasno stoji da lica koja su gluva koja se bave politikom ili na bilo koji način učestvuju u političkom životu tokom trajanja sastanaka bilo kakvih političkih organizacija ili aktivnosti imaju pravo na upotrebu usluge tumača znakovnog jezika, što mislim da je možda jedna od najboljih novi koju ovaj zakon nudi iz jednog prostog i jednostavnog razloga zato što se upravo na taj način omogućava licima sa invaliditetom da se direktno bore za svoja prava. Niko bolje od njih samih ne zna koji su to njihovi problemi, koje su to njihove potrebe i u krajnjoj liniji niko se za njihova prava neće boriti bolje od njih samih. Tako da smatram, da je ovo možda jedna od najboljih odluka, da je ovo prava odluka, u krajnjem smislu reči, da je ovo jedna humana odluka. Tu bih se nadovezala na reči našeg ministra, zaista bih i ja želela da u budućnosti, i to u skorijoj budućnosti u ovom uzvišenom domu, vidimo što više lica sa invaliditetom, koja se bore za svoja prava. Znači, koja aktivno učestvuju u politici, što mislim da i jeste krajnji cilj i tada će im sigurna sam koristiti ovaj predlog zakona. Takođe, predviđene su i kaznene odredbe ukoliko ne budu poštovane određene odredbe ovog zakona, nadzor nad vršenjem ovog zakona, koje će vršiti Ministarstvo. Međutim, ono što bih ja posebno naglasila, jeste da se sa usvajanjem ovog Predloga zakona ne završava sve. Naprotiv, tada će biti održane brojne tribine, što mislim da je najbolje od svega, gde će lica sa invaliditetom, ali ne samo ona, nego i šira javnost, kao i lica koja su zaposlena u javnim službama, biti upoznata, da će im biti objašnjeno koja su to prava i sa svim tim pravima svi mi trebalo bi da budemo upoznati. Mislim da je to naročito pohvalno, da Ministarstvo vrši jedan napor, jedan trud, da ovaj inače jako kvalitetan zakon, ne ostane samo mrtvo slovo na papiru, već da zaista zaživi u pravom smislu te reči u praksi, što mislim da je jako dobro, i što je krajnji cilj svakog zakona. Sve su to razlozi zbog kojih mislim da su oba predloga zakona jako kvalitetni, dobri, i definitivno će dobiti podršku SNS. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Ja se zahvaljujem. Pomenuli ste, to je važno, treba da skrenemo pažnju javnosti da znaju i to je jedan od razloga zašto donosimo ovaj zakon, kad kažem ovaj, mislim na Zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, jesu zbog dva člana, člana 8. i člana 9, zato što su neprecizno napisani. Dakle, zbog toga što neko nije razmišljao, neko nije pogledao, a posle toga više niko nije obraćao pažnju na to što je usvojeno i što je jednom napisano. Mi smo samo u 2013. i 2014. godini, na odgovarajućim sudovima, dakle, samo zbog nepreciznosti, nikakva zla namera, niko nije nikome uskratio pravo, zbog nepreciznosti u tumačenju računanja osnovice, što sada ispravljamo ovim Predlogom zakona. Izgubili smo kao država. Nacionalna služba za zapošljavanje je platila 101.878.564 dinara, to su nadoknade licima i plus na to još 173.432.080 na ime naknade za troškove sudskog postupka. Dakle, daleko preko 200 miliona dinara zbog nepreciznosti koja nije ispravljena. Mi je sada ispravljamo. Znači, ovo što ste vi danas uradili, i što ćete uraditi u danu za glasanje, će uštedeti državi, ako ništa drugo, nekih budućih 200 miliona dinara. Ali, za ovih 200, ili koliko je već para je kasno. Zakasnili smo, trebali smo i ranije to da uradimo. Ali, bolje i sada da smo uradili, nego da se čeka i dalje. Ovde se predlaže da se ide u javnu raspravu, pa jedno tri meseca, ako je moguće, pa da nek se naplati još jedno 200 miliona. Ovo su razlozi, ovo je vrlo bitno. Mi moramo u svakom zakonu, ne samo u ovom, gde pozivam i narodne poslanike, upozorite svoju državu, upozorite ako vidite u ovoj šumi, u ovom moru zakona, da postoji negde nešto, neka nelogičnost, da postoji nešto što treba hitno i brzo promeniti, zato što gubimo novac. Ovaj novac, samo da znate, nismo to mahom dobili nekakvi korisnici, kao što vidite mahom je to otišlo na razne advokate. Mi smo imali slučajeve da ljudi ne znaju da su tužili Nacionalnu službu za nadoknadu. Ne znaju. Nego su se pojedini nesavesni advokati dočepali spiska, pa po spisku sudovi. Sudovi prihvatali. Vodili smo mi odgovarajuće krivične prijave, da ne sumnjate, i to će se jednog dana istražiti i saznati ko je šta radio. Dakle, nije ovo, čak i da hoćete da budete ne znam kako humani, nije ovo da ste vi sadan nekom uskratili pravo da zaradi na neki način. Ne. Samo za sudske troškove, 1.173.432.000 plus ovih 101 milion o kojima smo govorili. Zato, samo zbog nepreciznosti u članu 8. i 9. Sada to ispravljamo. To se više neće desiti.
Reč ima narodni poslanik Velinka Tošić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, ugled jedne zemlje meri se stepenom razumevanja potreba različitih društvenih grupa i podjednako mogućnošću svih da se u potpunosti uključe u savremene društvene tokove. Zastarela shvatanja o ograničenim mogućnostima gluvih osoba, treba prevazići i obezbediti takvu zakonsku podlogu da se gluva osoba shvati kao ravnopravan, koristan i produktivan član društva. Moram naglasiti da takva postavka donosi boljitak, ne samo gluvim osobama, već celom društvu i državi, što je osnovni cilj ovog zakona. Dakle, ja ću promeniti perspektivu i govoriti, ne samo o tome šta osobe sa invaliditetom dobijaju usvajanjem ovog zakona, nego i šta država Srbija dobija njihovim uključivanjem u sve društvene aktivnosti. Otežan način komunikacije ne sme ograničiti mogućnosti gluvih osoba i zato se različitim merama moraju osigurati njihova ljudska prava, ali i proširiti mogućnosti da dođu do informacija, razviju i neguju određena interesovanja. Bez podsticanja znakovnog jezika u elektronskim medijima i medijima uopšte, razvoj interesovanja gluvih osoba je onemogućen, a time je onemogućena i njihova edukacija, njihovo proširivanje znanja i radnih kompetencija. Dakle, ako gluva osoba ne dobije potrebno znanje, ne proširi radne mogućnosti, ona ne samo da je diskriminisana, već su smanjene i njene radne sposobnosti. Sa druge strane, ako obezbedimo dostupnost informacija na znakovnom jeziku, tumači za znakovni jezik, mi ćemo gluvim osobama pružiti mogućnost da steknu znanja, uključe se u poslove, postanu produktivni. Samim tim, mi idemo dva koraka napred, zato što će se informisana i produktivna osoba prihvatiti kao ravnopravna i na taj način, gluve osobe biće prisutnije i aktivnije u društvu i u procesima upravljanja i odlučivanja. Dostupne informacije u elektronskim medijima i sve one koje će se obezbediti angažovanjem tumača za znakovni jezik, omogućiće veći broj istaknutih gluvih osoba, veći broj gluvih osoba u politici. Daću jednostavan primer, da bismo raspravljali o predlogu nekog zakona, moramo biti upoznati sa osnovnim informacijama u vezi sa njim, razmeniti mišljenja sa kolegama poslanicima. Ali, kako će se gluva osoba uključiti u raspravu? Sa druge strane, ako su informacije dostupne i obezbeđen tumač za znakovni jezik, gluva osoba je u mogućnosti da izrazi svoje mišljenje, doprinese predlogom ili ospori kritikom, što je svakako potpuna produktivnost. Zato, molim sve svoje kolege da u danu za glasanje podrže ovaj zakon i nadam se da će tako i biti. Hvala.
Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Uopšte, kada govorimo o položaju osoba sa invaliditetom, a sada je suštinski na dnevnom redu položaj osoba koje su gluve ili nagluve, da kažemo jednu malu stvar koja menja život i koju smo čekali, iz meni neshvatljivih razloga, decenijama. Javni servis RTS, ako ste informisani o tome, ili ako ste primetili, po prvi put jedna domaća serija „Ulica lipa“ je titlovana, tako da gluve i nagluve osobe po prvi put mogu da gledaju domaću seriju. Eto, jedna jednostavna stvar, a koliko je zapravo važna i koliko menja život. Svih ovih godina to jednostavno nije bilo, nije se brinulo o tome. Mi razgovaramo intenzivno sa RTS, a inače, ovim zakonom je predviđeno da svi emiteri, ne možemo ih naterati da to rade, ali da tražimo mogućnost da se na ovaj način ponašaju. Konkretno, sa RTS mi finansiramo ovaj projekat, kao Ministarstvo, a trudićemo se da na prvom mestu, informativni program potpuno učinimo, da se tako izrazim, prevedenim za gluve i nagluve osobe, da mogu da prate živi program. Uostalom, izvinite, to su osobe koje takođe plaćaju porez, pretplatu i imaju pravo na svaki servis koji koristimo vi ili ja i mi smo dužni da to učinimo mogućim i da im prilagodimo. To je za sada jedan skromni pomak „Ulica lipa“ je titlovana. Ja se šalim sa RTS i kada smo razgovarali o tome, kažem, da li ste vi svesni da ćemo kada jednog dana čitavu arhivu RTS budemo titlovali, da ćete imati ljude koji po prvi put gledaju „Bolji život“, posle 100 vaših repriza, bar ćemo nešto uraditi.
Reč ima narodni poslanik Mirjana Đoković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, kolege poslanici, danas govorimo o vrlo važnoj izmeni zakona kojim se uređuje pitanje zapošljavanja i osiguranja za slučaj nezaposlenosti. Kako ste vi ministre izjavili početkom ove godine, ova 2015. godina, slobodno može da se okategoriše kao godina borbe za zapošljavanje posebno mladih ljudi i jasno je da će efekti i mere koje se budu preduzele biti vidljive krajem 2015. godine, jer svake godine za preduzeća u restrukturiranju se odvajalo 708 miliona evra, a sada to više neće biti slučaj i bitno je da radnici neće biti na ulici. Niko od ljudi koji postaju višak u smislu radnog angažovanja, neće otići na ulicu bez otpremnine i odgovarajućeg socijalnog paketa. Za našu državu je i te kako značajno da vidimo ko će od tih preduzeća uspeti da u ovom periodu pronađe, dakle, strateškog partnera ili da budu ta preduzeća uspešno privatizovana. Akcioni plan zapošljavanja Vlada donosi na godišnjem nivou i predlažu se nove mere i programi u skladu sa potrebama lokalnog tržišta rada i na osnovu analize efekata prethodno sprovedenih mera. Upravo tim predloženim merama se unapređuje proces kreiranje mera i programa aktivne politike zapošljavanja, boljom analizom i korišćenjem postojećih podataka što su sve aktivnosti koje se sprovode uz podršku Svetske banke. Predlogom zakona se smanjuje broj članova Upravnog odbora Nacionalne službe za zapošljavanje sa devet na sedam i to sve u cilju racionalizacije i postizanja ušteda. Ono što posebno odlikuje Nacionalnu službu je permanentno usavršavanje zaposlenih kroz različite obuke, treninge i seminare, gde se podiže nivo kompetencija zaposlenih tako da mogu da podnesu proces reorganizacije i da unaprede učinak svojih zaposlenih. Vrlo je bitno da se shvati kako kontrolisati određene troškove koji su nužni u pogledu plasiranja određenih mera. Ja ću navesti jedan primer. Ako imamo, na primer, situaciju da u jednoj lokalnoj sredini nemamo, znači, interesovanje poslodavaca za obukom za poznatog poslodavca, pa svakako da tu meru nećemo da koristimo, a imamo na primer iskazanu potrebu za stručnom praksom i mi ćemo upravo tada pribeći toj meri. Znači, ljudi koji su završili fakultete i posebno je preko potrebno da oni upravo kroz tu meru stručne prakse steknu potrebna znanja u određenoj oblasti. Kao u svakom poslu, za realizaciju takvih mera potrebna su, znači finansijska sredstva. Visina troškova uslovljena je raspoloživim sredstvima u finansijskom planu Nacionalne službe za svaku kalendarsku godinu kao i planiranim obuhvatom nezaposlenih pojedinim vrstama mera aktivne politike zapošljavanja. Član 7. ovog Predloga zakona bavi se sprečavanjem zloupotreba oko korišćenja prava na novčanu naknadu i vi ste ministre malopre to odlično obrazložili, znači, time se jasno na neki način sprečavaju sve moguće zloupotrebe i naveli ste upravo primer kako treba, ne treba podučavati nezaposlene kako da tuže svoju državu, već im treba pronaći posao i dati im da budu radno angažovani, a to upravo znači da se samo poštuje član 66. zakona, da oni ponovo, znači, da bi koristili to pravo moraju biti u osiguranju najmanje u neprekidnom trajanju od 12 meseci ili pak sa prekidima u poslednjih 18 meseci. Član 90. jasno precizira da ta novčana naknada ne može biti viša od 160 niti niža od 80% minimalne zarade utvrđeno u skladu sa propisima o radu za mesec u kojem se vrši isplata novčane naknade. Time su znači sprečene te zloupotrebe, jer u praksi se dešava da u radnoj knjižici piše jedno, a ono je sasvim drugačije kada vi odete i uzmete listing nezaposlenog lica. Znate, ja moram da kažem da je moja praksa pokazala obzirom da sam radnik Nacionalne službe za zapošljavanje, da imate situaciju da mnogi poslodavci stavljaju pečate neodgovorno u radnu knjižicu, a vi kada uzmete njihov listing vi vidite da nedostaju doprinosi i da ste u problemu. Član 16, detaljnije se uređuju obaveze i odgovornosti nosioca poslova zapošljavanja u postupku posredovanja za zapošljavanje u inostranstvu. U praksi su očene nepravilnosti u radu Agencija za zapošljavanje u postupku posredovanja koji se ogledaju nedovoljno u informisanosti o mogućnostima i uslovima zapošljavanja, oblikom i načinu zaštiti u skladu sa Ugovorom o radu kao i o pravima po povratku sa rada iz inostranstva. Raduje me činjenica da je finansijskim planom za 2015. godinu sa jasnim projekcijama za 2016. i 2017. godinu za finansiranje programa mera aktivne politike zapošljavanja opredeljeno 2,8 milijardi dinara i 500 miliona za osobe sa invaliditetom. Važno je da shvatimo da se ovim zakonom sprečavaju štetne posledice po radu organa i organizacija u vezi sa ostvarivanjem prava na novčanu naknadu od strane više 1.000 korisnika kao i bolja zaštita građana Republike Srbije kada odlaze na rad u inostranstvo. U Srbiji je broj nezaposlenih za 3% procenta manji od istog perioda prošle godine. U Srbiji imamo sada 766, 500 hiljada nezaposlenih. Prioritet su mladi do 30 godina i osobe starije od 50 godina. Ne bih želela da populacija ljudi koji pripadaju od 30 do 50 godina života smatraju da su zanemareni od strane Nacionalne službe, naprotiv, to su ljudi koji daju upravo najveći doprinos u radu i vrlo su edukovani za posao koji obavljaju i vrlo lako se transformišu kada je u pitanju i promena zaposlenja. Što se tiče moje lokalne samouprave, u privredi grada Čačka, sada je uposleno 13.470 radnika, što je složićete se tri puta manje nego pre dve decenije. Naime, pre 23 godine u Čačku je bilo zaposleno 44.575 radnika, a danas ih je dakle oko 25 hiljada. U privredi je radilo 34.500, danas trostruko manje. Jasno je da razlog ovog sunovrata leži u sankcijama koje su zadesile našu zemlju devedesetih godina i svakako katastrofalni efekti privatizacije. Čačanska preduzeća u kojima je promenjena vlasnička struktura, pre dobijanja novih gazda zapošljavala su preko 12 hiljada radnika, a sada ih je u radnom odnosu nešto više od 2.500. Kako bi učinila određene napore u saniranju takve situacije, Nacionalna služba je imala sluha, pa još 2006. godine inicirala formiranje lokalnih saveta za zapošljavanje i Čačak je definitivno umeo da razume u čemu je problem i jedan je od prvih lokalnih samouprava koji je formirao lokalni savet za zapošljavanje i od 2006. godine do dana današnjeg, apsolutno vrši izdvajanja iz lokalnog budžeta za zapošljavanje svojih sugrađana. Ove godine 12. februara Gradsko veće grada Čačka usvojilo je akcioni plan zapošljavanja grada za 2015. godinu. Za realizaciju mera aktivne politike zapošljavanja u gradskom budžetu je izdvojeno ukupno 30miliona dinara, a očekuje se učešće države sa sedam miliona a za javne radove, država će izdvojiti četiri miliona dinara. Jasno su utvrđene tri mere koje će grad Čačak finansirati, najpre subvencije poslodavcima za zapošljavanje na novootvorenim radnim mestima, zatim subvencije za samozapošljavanje i javni radovi na teritoriji grada. Prva mera predviđa da upravo onaj poslodavac koji zaposli preko pet lica sa evidencije, a preduslov je da budu tri meseca pre nego što krenu u tu meru, da budu da se nalaze na evidenciji zaposlenih i za ovu meru je predviđeno 17 miliona dinara. Subvencija za samozapošljavanje iznosi sada po licu 160 hiljada dinara. Svih ovih prethodnih godina izdvajali smo po 200 hiljada, međutim, hteli smo da uravnotežimo priču sa Republikom i da ne pravimo razliku da olakšamo posao ljudima koji prate sve te ugovorne obaveze. Za treću meru, javne radove, izdvaja se pet miliona dinara, a maksimalna dužina javnog rada iznosi šest meseci. Koristim ovu priliku da građanima Srbije kažem da moje kolege iz Nacionalne službe potpuno besplatno, odnosno u okviru svojih redovnih radnih aktivnosti koje oni imaju kao zaposleni, na osnovu ugovora koji potpisuje direktor Nacionalne službe sa lokalnim samoupravama, oni upravo taj posao sklapanja ugovora, praćenja ugovornih obaveza obavljaju savesno i odgovorno za naše građane. Na kraju mog današnjeg izlaganja, slobodno mogu da kažem da gotovo ni jedno ministarstvo, pa ni Ministarstvo rada, zapošljavanja i socijalne politike ne može samo da se izbori sa ovako jako velikim problemom nezaposlenosti jer smo svesni koliko je to jedan kompleksan problem koji je prisutan kod nas i samo ćemo zajedničkim aktivnostima države i društva u celini to postići. Želim da pohvalim našeg ministra koji je ovde sa nama iz razloga što je uspeo da uvede jednu integraciju korisnika novčane socijalne pomoći. To nikada nije pošlo za rukom gotovo nikome pre vas zato što mi nismo na lokalu mogli da postignemo dogovor sa ljudima iz Centra za socijalni rad. Dolazili su nam ljudi od dva metra potpuno radno sposobni i traže izvod sa evidencije da se nalaze kod nas. Mi kažemo – Zar ne možete da se angažujete u nekom javnom radu da nešto korisno uradite? Nije bilo shvaćeno dobronamerno, čak znam i kada ste vi to uspeli, kada ste predložili da se primeni, nije naišlo baš na odziv. Međutim, svako ko je radno sposoban treba da zaradi novac i nema potrebe da zavisi od socijalne pomoći. Toliko od mene i hvala.
Zahvaljujem se gospođo Đoković. Reč ima narodna poslanica Nevenka Milošević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, drage kolege narodni poslanici, građani Srbije koji pratite današnji rad, ponoviću se, danas su zaista dva važna predloga zakona na dnevnom redu. Osvrnuću se najpre ja izmene i dopune o Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Ovaj zakon, pre svega, podstiče mere reorganizacije Nacionalne službe za zapošljavanje, ali i povećanje kapaciteta Nacionalne službe za zapošljavanje. Neću argumente iznositi, čuli smo ih veoma precizno i dovoljno ovom prilikom. Ono što je za mene posebno važno jesu mere aktivne politike zapošljavanja. Akcioni plan koji svake godine donosi Vlada na godinu dana, ovim zakonom predviđa se da se te mere mogu i poboljšati. Ono što je istaknuto i što je mnogo važno jeste u skladu sa lokalnim tržištima i sa potrebama. A ono što je, po meni, još važnije, možda i najvažnije, a do sad nije bila praksa kada se sprovode mere aktivne politike zapošljavanja, ono što je nedostajalo to su analize efekata, šta se uradilo, prosto, završi se javni rad, stručna praksa, svi odoše tamo, gde su, šta je bilo, da li se neko zaposlio, da li je neko stekao neka nova iskustva i znanja, od toga ništa. Ovim zakonom se i to precizira i to je dobro. Osvrnuću se kratko na opštinu Ivanjica, koja već nekoliko godina unazad sprovodi mere aktivne politike zapošljavanja i podržavam ove mere zapošljavanja. Svi znamo da je prioritet u Srbiji zapošljavanje. Moja opština je 2013. godine sprovela mere aktivne politike zapošljavanja u tri segmenta. To su samozapošljavanje, stručna praksa i javni radovi. U 2014. godini opredelili smo se samo za javne radove, i to nismo dobili sredstva iz Republike, već je iz opštinskog budžeta, lokalnog budžeta izdvojeno 22 miliona, tako da 60 osoba još uvek su u procesu javnih radova. U mojoj opštini ima preko 5.000 nezaposlenih. Tome je doprinelo i preduzeće koje je u restrukturiranju. To je, nadam se, svima poznata, jer je to brend, konfekcija „Javor“, gde su se uglavnom žene, jer je ženska radna snaga, opredelile za novčanu pomoć, socijalni program. Neke od njih su našle novo zaposlenje u lokalnim preduzećima, šivarama, ali neke su ostale za sada nezaposlene. Ono što svi znamo da je Zakonom o privatizaciji regulisano da će se proces privatizacije završiti do 31. decembra ove godine. Ja se nadam da će i ova konfekcija „Javor“ biti uspešno privatizovana, s obzirom da je već decenijama uspešno poslovala, da je to jedan brend, da ima kvalitet proizvoda, da prosto ima dobru i opremu, ima i hale i toj nadi da će biti ipak zapošljavanja, mi verujemo u to i nadamo se da će rezultat i doći. Ove godine iz republičkog budžeta, kao što ste, ministre, već i rekli, izdvojeno je 16 milijardi za novi višak nezaposlenih. Preći ću na drugi zakon koji, kao što ste rekli, jeste inovativni zakon. To je zakon o upotrebi znakovnog jezika. Nedavno smo ovde u Skupštini imali i usvojili Zakon o kretanju uz pomoć psa vodiča i tada smo najavili ovaj zakon i ova dva zakona ili druge mere jesu upravo dokaz afirmativnog odnosa ovog društva, ovog ministarstva, ali i Vlade prema osobama sa invaliditetom. Ovim zakonom, koji se pre svega odnosi na gluve i nagluve, čuli smo i koliko ih je puno u Srbiji, oni će ovim samo dobiti, jer ćemo imati konačno profesiju tumača, tumača koji ne može doslovno prevoditi govorni jezik, ali naravno, uz tumačenje i gestova i svega drugoga može se mnogo doprineti. Cilj i jeste da se diskriminacija što više ublaži. Cilj jeste da se ove osobe integrišu, da se uključe, a to je ona popularna reč inkluzija, da se uključe u sve sfere društvenog života. Ali, sada ću na kraju ostaviti samo da dam tri svoja razmišljanja, možda sugestije, preporuke ili kako god nazovemo. Prvo jeste da ja smatram da je potrebno da znakovni jezik bude kao predmet u školama koje pohađaju gluve i nagluve osobe. Znam da nama predstoje tek podzakonska akta, da ćemo mi mnogo toga i regulisati njima. Možda je to u ovom trenutku nerealno, ali bar da idemo ka tome, jer ja smatram da gluve i nagluve osobe moraju na jedan dobar i sistematičan način da usvajaju svoj jezik, a ne kao što je sada slučaj, to bude uglavnom nekako spontano. Drugo na šta bih se osvrnula i mislim da će to biti regulisano ovim zakonom, to je standardizovani znakovni jezik. Ovo posebno naglašavam, jer bilo je primera, čak i gde sam prisustvovala, na nekim važnim konferencijama, gde su prisutne osobe sa invaliditetom, da prosto bude prisutan tumač, ali da one ne razumeju, jer su se služili nestandardizovanim jezikom. Treće, osvrnuću se na važnost interresorne komisije, koja procenjuje potrebu za znakovnim jezikom u obrazovnom sistemu, ali ne samo za znakovnim jezikom, već i svim drugim potrebama osoba sa invaliditetom da bi se uključile u redovno obrazovanje. Sada u stalni sastav interresorne komisije ne ulazi defektolog. Moje mišljenje je da defektolog kao osoba koja najbolje poznaje populaciju osoba sa invaliditetom svakako treba da bude stalni član ove interresorne komisije, pa stoga predlažem, ako je moguće u nekom izvesnom periodu, da se promeni Pravilnik o dodatnoj podršci. Na kraju, šta reći nego da ću zajedno sa poslanicima SNS u danu za glasanje naravno podržati oba dobra predloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin ministar.
Kao što poslanica sigurno zna, interresorne komisije su isključivo u nadležnosti Ministarstva prosvete, ali slažem se potpuno sa vama da treba da razgovaramo o njima. Ima i raznih primedbi na njihovo funkcionisanje i da ih treba malo osvežiti, malo drugačije, tako da računajte da ću preneti ministru, pa zašto da ne da razgovaramo o tome. Vi ste iz Ivanjice i „Javor“ je baš dobar primer. Ako se ne varam, u „Javoru“ je 512 radnika uzelo socijalni program, što je sve, skoro svi su uzeli socijalni program. Sad, zamislite da se njih 512 dogovori sa komšijom, na šest dana raskine radni odnos i svih 512 na Nacionalnoj službi za zapošljavanje i kaže – e, narednih 12 meseci mi smo obezbedili još jednu platu. Ali, sa druge strane, zaista postoji realna nada da će doći do oživljavanja proizvodnje u „Javoru“ i da će svih 512, a ko drugi, nastaviti da rade. Eto, to je ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Violeta Lutovac.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, Predlog zakona o primeni znakovnog jezika ja bih rekla da je i te kako važan zakon za osobe sa invaliditetom. Svakako bih ga povezala sa prethodno donesenim Zakonom o kretanju slabovidih i slepih osoba uz pomoć psa vodiča i jasno bih rekla da je namera predlagača ovakvih zakona jasna, a to je izjednačavanje osoba sa invaliditetom bilo koje vrste i njihovo apsolutno uključivanje u sve društvene tokove i izjednačavanje sa svim članovima društva. Ovakav predlog zakona zapravo omogućava ostvarivanje prava na upotrebu znakovnog jezika, a samim tim će zapravo gluvim osobama omogućiti da učestvuju aktivno u donošenju važnih odluka, a takođe i u učešću u svim društvenim sferama života. Znakovni jezik zapravo predstavlja jedan prirodni i, rekla bih, jedini oblik komunikacije gluvih osoba. Taj znakovni jezik se još i naziva gestikulacionim jezikom ili jezikom govora tela, pokreta ruku, gde se prenosi značenje pojedinih reči. Prava na upotrebu znakovnog jezika zapravo podrazumevaju pravo gluve osobe na učenje znakovnog jezika, pre svega, da bi moglo doći do njegove upotrebe, s jedne strane i, takođe, podrazumeva pravo na korišćenje usluga tumača za znakovni jezik, jer gluva osoba koja koristi znakovni jezik i nije u mogućnosti da na bilo koji drugi način pokaže i ostvari pravo razumevanja, svakako ima pravo na korišćenje, odnosno pravo na upotrebu usluge tumača. Donošenjem ovakvog zakona omogućićemo gluvim osobama da postanu ravnopravni, da učestvuju u političkom životu, u obrazovanom životu, u zdravstvu i u svim drugim sferama koje društvo i potrebe društva zahtevaju. Ovaj zakon, s druge strane, obavezuje i javne službe i ministarstvo i nadležne organe, koji se bave zaštitom samih prava osoba sa invaliditetom, da preduzmu odgovarajuće mere. Da preduzmu mere i oslušnu potrebe samih osoba sa invaliditetom,u ovom slučaju gluvih osoba sa jedne strane, a takođe da preduzmu mere u cilju, pre svega, promovisanja ovakvog znakovnog jezika, a takođe i upotrebu znakovnog jezika. Rekla bih još da smo donošenjem Zakona o zabrani diskriminacije napravili zapravo odličan korak ka donošenju ovakvog predloga zakona, a za upotrebu znakovnog jezika i napomenula bih da u mnogim zemljama, kao što su SAD, Švajcarska, i mnoge druge zemlje, gluve osobe imaju uslugu tumača u sudstvu, u zdravstvu, u obrazovanju, bilo gde da se nalaze, tako da smatram da ne bismo smeli da dozvolimo da se 30.000 ljudi, koji imaju potrebu za korišćenjem znakovnog jezika, osećaju kao stranci u našoj zemlji. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Milena Turk.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sa velikim zadovoljstvom učestvujem u današnjoj raspravi o Predlogu zakona o upotrebi znakovnog jezika. Sa velikim zadovoljstvom, jer smatram da će ovaj zakon iskoreniti diskriminaciju osoba sa oštećenim sluhom, da će dovesti do pune ravnopravnosti i jednake mogućnosti za svoje građane. Ovo govorim jer je moj otac osoba oštećenog sluha, jer sam nažalost prisustvovala nebrojeno puta neprijatnim situacijama u pošti, u prodavnici, na ulici i statistika pokazuje da su osobe sa oštećenim sluhom, gluve osobe, pred diskriminacijom u brojnim aspektima ljudske komunikacije, a posebno u administrativnim poslovima, na šalterima, u bankama i u poštama. Ono što nam je neophodno je postizanje nivoa svesti, jer je to jedini put ka ostvarivanju svih ljudskih prava. Mi moramo da prihvatimo osobe sa invaliditetom, moramo da prihvatimo da su to korisni, ravnopravni i produktivni članovi našeg društva. Moj otac jeste osoba oštećenog suha, ali je isto tako diplomirani inženjer mašinstva. Osoba cenjena u svojoj struci, nagrađivana na takmičenju za najbolju tehnološku inovaciju. I takvi ljudi su svuda oko nas. Ono što je problem je to što postoji barijera u komunikaciji sa ovakvim osobama i mi moramo da poradimo na tome da tu barijeru prevaziđemo, da ove osobe uključimo u sve aspekte našeg društva, da ih osnažimo, motivišemo i podstaknemo da preuzmu inicijativu i odgovornost. Barijeru u komunikaciji vrlo lako možemo prevazićisamo ako pokažemo malo dobre volje, ako pokažemo da imamo strpljenja i učinimo jedan mali korak. Mnogo puta sam čula, kao izgovor za nesporazum u komunikaciji, pa on me ne razume. Međutim, kada je reč o osobi koja je u stanju da čita sa usana, mi treba da govorimo samo malo sporije ili malo razgovetnije i prevazićićemo ovu barijeru. Ipak su ovo institucije koje treba da su nama na usluzi, koje ove usluge i naplaćuju, a osobama sa oštećenim sluhom i gluvim osobama je mučno da u ovakve institucije uđu. Naravno ne bih da generalizujem, ima i svetlih primera. Danas nije jedina tema usvajanje ovog zakona o upotrebi znakovnog jezika. Nije cilj ni jednostavno korišćenje svih onih dokumenata koji su međunarodno prihvaćeni, implementacija svih onih zakona na koje se Srbija obavezala, već je cilj i da podignemo svoju svest i o tome da moramo da budemo svesni da treba da radimo na sebi. Neophodno je da razbijemo predrasude o osobama sa invaliditetom, da prihvatimo njihovo postojanje i potrebe. Ono što će zakon doneti, a to stoji i u obrazloženju ovog zakona, je uticaj na način obavljanja poslova od strane javnih službi i poslodavaca i ovde mislim na službe zdravstvene zaštite, pravosudne, obrazovne ustanove, jer ovako ćemo obezbediti ravnopravan položaj osoba sa oštećenim sluhom pred ovim institucijama. Ono što bih istakla u zakonu je ta dostupnost usluge tumača znakovnog jezika i o tome najbolje svedoče komentari korisnika, jer oni kažu da se osećaju mnogo samostalnije, da su im sve informacije dostupne, da su informisani i da se u mnogo manjoj meri moraju oslanjati na pomoć porodice i prijatelja. Takođe, mogućnost formiranja kol centra, kojistoji u ovom zakonu, je veoma značajnai ovo nije novina u svetu. U Francuskoj postoji broj koji gluve osobe mogu okrenuti u hitnim situacijama gde se otvara video čet i uspostavlja kontakt sa tumačem znakovnog jezika. Takođe, još jedna stvar koja je veoma značajna je, kada je reč o medijima, ta obaveza pružaoca medijskih usluga, u skladu sa svojim finansijskim i tehničkim mogućnostima, da korisnicima medijskih usluga pruže i sadržaj koji im odgovara i na način na koji im odgovara, tako da bih ja posebno pohvalila titlovane emisije na našim programima. Na kraju zaista verujem da će ovaj zakon svesti diskriminaciju osoba oštećenog sluha na najmanju moguću meru, da ćemo sprečiti marginalizaciju i socijalnu isključivost osobe sa invaliditetom i da ćemo učiniti sve informacije dostupnim i omogućiti im da se osamostale. U Danu za glasanje ja ću podržati ovaj predlog zakona. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Osobe sa invaliditetom jesu deo našeg društva i dužni smo da im ne pravimo više problema, nego što je priroda već učinila. Jedan od velikih problema sa kojim se suočavaju osobe sa invaliditetom, pored nerazumevanja sredine, jeste i ne odgovarajuća dostupnost obrazovanja. Zato me je posebno obradovalo što ste rekli da vam je otac mašinski inženjer. To je retko, pogotovo gluve i nagluve osobe. Oni nemaju ni jedan drugi problem, osim pristupa obrazovanju da bi došli do odgovarajućeg znanja. Gluvoća nije prepreka za sticanje bilo kog stepena znanja i bilo koje veštine, ali bez tumača, bez mogućnosti da ih na odgovarajući način uključimo u obrazovni proces, ljudi neće doći do znanja koje im je potrebno da bi mogli da normalno žive i da žive bolje. Inače, nije nikakva predrasuda u pitanju, ali gluve i nagluve osobe su poznate kao izuzetno vredni radnici. Nedavno sam bio u preduzeću koje zapošljava osobe sa invaliditetom u Novom Sadu. Oni zapošljavaju veliki broj upravo gluvih i nagluvih. Izuzetno su zadovoljni njihovim radnim angažovanje. Nije nikakva predrasuda u pitanju. To je činjenica. To je jednostavno tako. Ovim zakonom poboljšavamo mogućnost da se gluva i nagluva osoba obrazuje i da dođe do bilo kog stepena akademskog znanja. To je nešto što ćemo određenim podzakonskim aktima, pravilnicima regulisati u saradnji sa Ministarstvom prosvete i u skladu sa Zakonom o obrazovanju, itd. Sve su to stvari na kojima treba da radi čitavo društvo, kao što ste i sami primetili. Da, kol centar ćemo sigurno da napravimo. Prvo u Beogradu. Nadam se da će se to onda primeniti i na ostale velike gradove u ovoj zemlji. To je izuzetno dobar način. Posebno je dobar primer pošte, banke. Vi sa tabletom uspostavite video vezu i predate službenici, koja ne može da kaže da vas ne razume. Ovo razume i moći će potpuno normalno da funkcionišu. Za početak ćemo krenuti sa Beogradom i siguran sam da ćemo se proširiti. Ne samo za gluve i nagluve, već moramo da vodimo računa o svim osobama sa invaliditetom. Jedan od projekata koje je ministarstvo pokrenulo zajedno sa „Parking servisom“ u Beogradu, a širićemo to i na sve ostale, jeste jedna vrlo jednostavna aplikacija ne telefonu koja će osobi sa invaliditetom, bez obzira odakle dolazi, samo da se uloguje, pokazivati gde se nalaze slobodna parking mesta predviđena za osobe sa invaliditetom. Ukoliko se neko parkirao na tom parking mestu, on će moći vrlo jednostavnom operacijom da pošalje SMS na odgovarajući broj, koji će pozvati pauka i skloniti nesavesnog komšiju koji je bio tu. Jednostavno, život se sastoji od milion malih detalja, a na nama je da svaki od tih detalja pokrijemo i učinimo život lakšim i normalnijim. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jelisaveta Pribojac.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, pred nama se danas nalaze, u objedinjenoj raspravi, Zakon o upotrebi znakovnog jezika, koji je potpuno nov zakon i koji do sada nismo imali, i Predlog izmena i dopuna Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Ja ću se u svojoj diskusiji isključivo fokusirati na ove izmene i dopune zakona, koji će doprineti ne samo reorganizaciji, već i racionalizaciji Nacionalne službe za zapošljavanje, kao i primeni novih programa koji će pratiti potrebe lokalnog tržišta rada. Zbog smanjenja troškova smanjuje se i broj članova Upravnog odbora sa devet na sedam, tako što će ih imenovati Vlada, a na predlog ministra nadležnog za poslove zapošljavanja četiri člana uključujući i predsednika, a tri člana će imenovati Socijalno-ekonomski savet. Na taj način nadležno ministarstvo vršiće nadzor nad radom Upravnog odbora. Novina koja se predviđa ovim predlogom izmena i dopuna zakona jeste obaveza zaposlenih u NSZ da se stručno usavršavaju i osposobljavaju kao i obaveza provere njihove stručne osposobljenosti, što će se bliže urediti opštim aktom NSZ i programom stručnog usavršavanja. Takođe, pored već predviđenih mera aktivne politike zapošljavanja predviđaju se i druge mere koje su značajne za sprovođenje akcionog plana, a odnose se pre svega na novčana sredstva koja su potrebna za sprovođenje mera aktivne politike zapošljavanja. To se u principu odnosi na dodatno obrazovanje i obuku, na javne radove, kao i na zapošljavanje osoba sa invaliditetom. S obzirom da će se proces privatizacije prema Zakonu o privatizaciji završiti do kraja 2015. godine, pretpostavlja se da će biti veći broj lica koja će ispunjavati uslove za novčanu naknadu, osiguranje za slučaj nezaposlenosti kod NSZ, bilo je potrebno precizno definisati deo koji se odnosi na to da li je neko lice kome je prestalo osiguranje to osiguranje prestalo njegovom krivicom ili njegovom voljom, da li je to lice primilo otpremninu ili novčanu naknadu ili neku drugu novčanu naknadu po odluci Vlade u postupku utvrđivanja viška zaposlenih i da li je ta otpremnina veća od one koju predviđa Zakon o radu. Ta lica će naravno imati prava na naknadu za slučaj osiguranja nezaposlenosti samo kada budu ispunila određene uslove, a ti uslovi su da budu u osiguranju neprekidno najmanje 12 meseci ili 18 meseci sa prekidima, a prekidom se smatra onaj prekid koji je kraći od 30 dana. Takođe, precizirano je šta se smatra osnovicom za utvrđivanje visine novčane naknade, a to je prosečna zarada koja je nezaposlenom isplaćena u poslednjih 12 meseci koji prethode mesecu u kome je prestalo osiguranje. Precizirano je kako će se obračunati naknada ako je zarada isplaćena u manjem iznosu ili ako uopšte nije obračunat doprinos za obavezno osiguranje za slučaj nezaposlenosti. Ova kategorija je posebno zaštićena jer će se njime novčana naknada utvrditi u minimalnom iznosu koji predviđa zakon kako ne bi bilo bilo kakvih zloupotreba. Oni koji rade u NSZ znaju da je bilo problema vezano za novčanu naknadu licima koja primaju tu naknadu do 24 meseca, odnosno do ispunjenja jednog od prvih uslova za odlazak u penziju. Ovim izmenama se to koriguje i sada se ispunjenost tih uslova za ostvarivanje prava na penziju po osnovu staža osiguranja dokazuje pojedinačnim aktom iz PIO Fonda. U članu 75. izvršena je dopuna tačke 3. koja se, kada se korisniku novčane naknade isplata obustavlja, odnosno kada miruje to njegovo pravo u slučaju kada je on u pritvoru, sve dok taj pritvor traje. Predviđa se i povraćaj sredstava novčane naknade od lica koje je primilo, a nije imalo pravo na to jer je došlo do nekih promena u njegovom radno-pravnom statusu, a on te promene nije prijavio, a bio je dužan da prijavi. Rešenje Nacionalne službe za povraćaj sredstava je izvršna isprava. Na kraju, ono što je predviđeno jeste da agencija koja se bavi posredovanjem zapošljavanja u inostranstvu će snositi svu odgovornost prema licima koja se zapošljavaju u inostranstvu. Što se tiče Zakon o upotrebi znakovnog jezika, suvišno je govoriti o njegovoj važnosti. On je izuzetno važan jer se njime obezbeđuje ostvarivanje Ustavom zajamčenih osnovnih načela, a naročito onih koja se tiču zabrane diskriminacije, pre svega kada su upitanju lica sa invaliditetom. Cilj ovog zakona jeste zapravo poboljšanje položaja gluvih osoba tako što se uređuje pravo na učenje znakovnog jezika i pravo na upotrebu usluga tumača za znakovni jezik. Na taj način će se ovim licima omogućiti ostvarivanje različitih prava u skladu sa njihovim potrebama. Ono što bih još samo dodala jeste da donošenje ovog zakona je u skladu sa mnogobrojnim dokumentima međunarodnog prava, kao što su Univerzalna deklaracija o pravima čoveka, Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima i ona najvažnija, a to je Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom kojom se upravo omogućava puno učešće u svim sferama života upravo licima sa invaliditetom. U danu za glasanje SNS će podržati ove zakone i glasati za njih. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče Narodne skupštine gospodine Bečiću, ne mogu reći čitavo predsedništvo jer ste samo, i gospodine Arsenoviću, nema vas nego dvojica potpredsednika, gospodine ministre sa saradnicima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, jeste da se ne mogu mnogima obratiti malo nas je, pogotovo nasuprot mene iz opozicije. Poštovane dame i gospodo, narodni poslanici, poštovani građani Srbije, obraćam se vama gospodine ministre Vulin, drago mi je gospodine ministre Vulin, što vas vrlo često vidim u ovom visokom domu, svetilištu demokratije, kako neki rekoše. To govori o vašem radu, vas i vašeg ministarstva i čitave Vlade. Verujem da će građani Republike Srbije to prepoznati i adekvatno nagraditi. Ja neću zbog vremena da govorim o zakonima, samo nekoliko rečenica o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju u slučaju nezaposlenosti. Ovaj zakon, držim ga u rukama ima svoje uporište u ovom ekspozeu, pokazujem ga, predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića, koji je podneo nama narodnim poslanicima, na sednici Narodne skupštine Republike Srbije 27. aprila gospodnje 2014. godine. Navršava se godinu dana za pet dana. Ovaj ekspoze dame i gospodo, koji treba svi da nosite u torbama, oni koji nose torbu, predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića, govorim sada kao profesor istorije, je najtemeljitiji, najprecizniji, najveći i najsveobuhvatniji od svih 72 prethodna od 1805. godine, od vremena prvog predsednika Vlade Srbije Prote Mateje Nenadovića, do danas. Pisan je na 52 gusto kucane strane ili 84 na proredu. Verujem da oni koji se iz opozicije osmehuju da ga nisu pročitali, ne znam sa kojim ciljem. Dozvolite mi da kažem da u ovom ekspozeu na strani 7 stav 5 između ostalog stoji, citiram – i treći najveći zadatak Vlade Republike Srbije u ekonomiji biće da konsoliduje naš budžet smanjenjem troškova i povećanjem naših prihoda. Tako bismo imali više novca da ulažemo u stvaranje novih radnih mesta. Završen citat. Dame i gospodo, da li smo to učinili procenite sami, poštovani građani Srbije. Dabome da je jesmo, jer vreme je da sumiramo u nekoliko rečenica i rezultate za ovih dana. Dozvolite da ipak kažem na jednoj, ako ne prvoj onda drugoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije, nije zgodno da citiram sebe, ali sam rekao na početku. Ako ova Vlada Republike Srbije, na čelu sa Aleksandrom Vučićem spasi državi od grčkog scenarija, treba joj dati nobelovu nagradu, završen citat. I naravno da je spasila. Poštovani građani Srbije nema tog scenarija, idemo u dobrom smeru. Gospodine ministre Vulin, dobro je što ste vi gospodine zajedno sa svojim ministarstvom formirali radnu grupu koja se bavi analizom i efektima primene Zakona o radu i njegovim usklađivanjem sa evropskim propisima. Voleo bih da vidim gospodu iz opozicije da li je ovo tačno ili ne. Dobro je gospodine Vuline što planirate doneti zakon o socijalnom preduzetništvu, zakon o radnicima na privremenom radu u inostranstvu i zakon o Agenciji za privremeno zapošljavanje. Gospodine ministre Vulin, lagano ću ovu rečenicu da izgovorim, vaše Ministarstvo je jedino u Evropi koje je u godini teške ekonomske krize sačuvalo dostignuti nivo socijalnih prava i redovnost isplata. To je socijalno odgovorna Vlada. Ponoviću radi onih što se smeškaju iz opozicije, a neka provere – vaše Ministarstvo, gospodine ministre Vuline, je jedino u Evropi koje je u godini teške ekonomske krize sačuvalo dostignuti nivo socijalnih prava i redovnost u isplati. To je socijalno odgovorna Vlada. Ja sam čovek koji se bavi i naukom, a gospoda neka provere i neka me demantuju ako to nije istina. Dobro je, gospodine ministre Vulin, što ste ovim izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju, što reorganizujete Nacionalnu službu za zapošljavanje. Odlično je, gospodine ministre, što ste ovim izmenama i dopunama zakona, što dajete mogućnosti za uvođenje novih mera i programa zapošljavanja za sve u zavisnosti od potreba lokalnih tržišta rada ili ako hoćete lokalnih zajednica i to upozoravam naše lokalne zajednice. Odlično je, gospodine Vuline, što ćete podići mere štednje racionalizacijom, odnosno stabilizacijom ekonomskom, jer ćete ovim predlogom smanjiti broj članova Upravnog odbora Nacionalne službe za zapošljavanje za sadašnjih devet na sedam članova. Nemam vremena da govorim o upravnim odborima uopšte, šta bi trebalo o njima činiti, a šta nije činjeno u poslednjih 10, 12, pa ako hoćete i 15 godina. Dobro što ovim predlogom želite unaprediti rad Nacionalne službe za zapošljavanje, a s tim u vezi povećanje rezultata rada savetnika koji tamo rade. Odlično je što ćete uskladiti Akcioni plan za zapošljavanje koji Vlada Republike Srbije donosi na godišnjem nivou sa potrebama lokalnim tržištima rada, odnosno sa lokalnim zajednicama i to je jedna od obaveza, ne samo Ministarstva nego i Vlade prema Evropskoj uniji. Poštovani građani Srbije, poštovani gospodine ministre, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, 27. aprila 2015. godine, za pet dana je godina dana od izbora naše Vlade. Nije zgodno sebe citirati, ali ja sam već jednom citirao, ali dozvolite ipak da kažem da je prošlo godinu dana i da smo na neki način trebali da malo možda više danas da sumiramo neke rezultate. Ova Vlada Republike Srbije na čelu sa gospodinom Aleksandrom Vučićem provodi teške i bolne reforme, koje su trebale biti provedene pre deset godina, a nisu. Zašto - neka građani Srbije procene. Gospodine ministre, uspećemo, neću reći vladajuća garnitura, nego čitava Skupština Republike Srbije, pogotovo Vlada Republike Srbije. Neću reći naš zakon, nego Zakon o radu svih narodnih poslanika i onih koji su danas čitavo vreme govorili od početka da nije njihov. Dabome da jeste. Čiji je ako nije ove Skupštine, jer naša je opozicija, ona treba da sudeluje u radu, a ne evo tri poslanika iz opozicije, čast Čomićki, čast Bradiću i gospođi, izvinjavam se prezime nisam upamtio.
Molim vas, gospodine Atlagiću.
Zašto ćemo uspeti? Zato što to traže naši građani. Zato što je to dobro za budućnost naše dece. Zato što je to dobro za sve građane Republike Srbije i našu otadžbinu. Zašto što imamo dobru Vladu. Zato što znam, gospodine ministre, koliko Vlada čitava voli svoju državu i posebno znam, to zaista znam, koliko predsednik Vlade voli svoju otadžbinu i koliko žrtvuje sebe, a mi, i predsednik države, a mi drugi potpomažemo koliko možemo. Zasluga za ovo nije samo Vlade, već i čitave Skupštine Republike Srbije, nas narodnih poslanika, više nas iz pozicije, a ne mogu reći iz opozicije, osim pojedinih članova. Njima svaka čast, njima pojedincima. Zasluga toga jeste i našeg poslaničkog kluba Srpske napredne stranke na čelu sa gospodinom Zoranom Babićem koji sa ponosom možemo reći da nas predvodi, sa ponosom mogu reći da nas predvodi, da je prisutan ne samo ovde, nego na svim odborima i tamo gde treba. To je zasluga, dame i gospodo, i naše malenkosti, neću reći svih narodnih poslanika, jedne većine. Nije časno, ni čestito prozivati one poslanike koji ne primaju platu u ovoj Skupštini, a oni koji primaju nema ih danas vidite, nikada do kraja. Ako pojedini akademski čestiti građani i građanski poslanici i građanski odgovorni budu glasali za svoje amandmane, moja malenkost će pritisnuti taster na sledećoj glasačkoj Skupštini i glasati u tom smislu. Dozvolite na kraju da kažem da neću o drugim zakonima govoriti, izvinite što sam uzeo malo više vremena, jer godinu dana ipak … Gospođa Čomić dobacuje iz klupa opozicionih. Morao sam na neki način da kažem ovih nekoliko rečenica. Žao mi je što nema više narodnih poslanika iz opozicije jer sam pripremio jako mnogo podataka konkretnih da ukrstimo podatke, ne da pričamo priče nego da ukrstimo da li je ili nije i da pitamo jedni druge nešto da li je napravljeno. Završiću sa ovim. Jedan narodni poslanik iz opozicije, a bio je predsednik Vlade, a bio je i ministar unutrašnjih dela, je pre neki dan na N televiziji rekao da „Železaru“ treba zatvoriti i radnike kući poslati, završen citat. Tako je on radio sa radnicima prethodnih godina. Nažalost, danas ga nema, samo na početku uđe i eventualno izađe. Naravno da će poslanici SNS i koalicioni partneri, odmah da kažem da je zasluga i koalicionih partnera za ovo, glasati u Danu za glasanje. Hvala vam lepo.
Hvala vam gospodine Atlagiću. Reč ima ministar u Vladi, gospodin Aleksandar Vulin.
Pošto smo govorili o osobama sa invaliditetom, samo da se jezikom brojeva pokaže koliko ova država vodi računa. Za 46 zaštitnih preduzeća u kojima rade osobe sa invaliditetom, tu je zaposleno negde 1.550 osoba sa invaliditetom, država godišnje izdvaja 700 miliona dinara za plate, mašine, repromaterijal. Za aktivne mere zapošljavanja za osobe sa invaliditetom Nacionalna služba za zapošljavanje je ove godine izdvojila 500 miliona dinara. Ministarstvo rada je za finansiranje rada saveza izdvojilo preko 300 miliona dinara. Prošle godine na osnovu raznih mera Nacionalna služba za zapošljavanje je registrovala zapošljavanje od 4.100 osoba sa invaliditetom. To su konkretne stvari. Ovo je način kako ova država brine za osobe sa invaliditetom. Kao što vidite, bez obzira da li se neko smeje ili ne smeje, nije smanjila ni jedan jedini dinar davanja za osobe sa invaliditetom. Nijedan dinar. Nije smanjila ni za jedan jedini dinar novčano socijalnu pomoć, ni dečiji dodatak, ni porodiljski dodatak, ni invalidske nadoknade, ni boračke. Nijedan jedini dinar, ni za jedan dinar nismo umanjili ni jedno jedino davanje, a da bi naši građani razumeli koliko je to novca, samo da vam kažem da se za novčanu socijalnu pomoć mesečno izdvaja 14 milijardi dinara i ne kasni ni jedan jedini dan. Budžet ovog ministarstva je 150 milijardi dinara. To je trećina budžeta Vlade Republike Srbije. Od toga 97% tog budžeta ide striktno na davanje, striktno na prava i na davanja. Toliko ova država brine i treba joj biti zahvalan za to.
Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Prijavite se samo.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, direktore Nacionalne službe za zapošljavanje, kolege poslanici, uvaženi građani Srbije, ja sam Milija Miletić, dolazim iz najlepše opštine, opštine Svrljig i u potpunosti podržavam ove zakone koje je predložilo Ministarstvo gospodina Vulina. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti detaljnije sada rešava i rešavaće probleme koji su bili u prethodnom zakonu. Kao prvo, jeste to što se smanjuje broj članova Upravnog odbora. Svedoci smo toga da je u prethodnom zakonu bilo to i da je direktor Nacionalne službe bio deveti čovek koji odlučuje, a taj upravni odbor je trebao njega da pomaže, da kontroliše. Sada imamo sedam članova, što je dobro jer će se na taj način uštedeti sredstva. Dobro je i to što će imati mogućnost neke dopune, konkretnije vezano za javne radove. Recimo, lokalne samouprave su u prethodnom periodu dobijale sredstva za samozapošljavanje, za javne radove, za stručnu praksu, gde je konkretno za javne radove bilo problema da same lokalne samouprave zbog Zakona o radu državnih službenika i limitiranja broja zaposlenih nisu mogle da određeni broj ljudi ispoštuju za te javne radove. U ovom predlogu zakona ima još dosta stvari o kojima su pričale moje kolege, ali ja ću se više osvrnuti na deo oko lokalnih samouprava, pošto dolazim, rekao sam malopre, iz Svrljiga, opštine koja jeste nerazvijena, jeste devastirana, opština u kojoj ima dosta nezaposlenih, ali ima i dosta mogućnosti. Jer, kada govorim o opštini Svrljig, govorim i o svim malim opštinama koje su u teškoj situaciji i u kojima je veliki broj ljudi nezaposlen. Opština Svrljig izdvaja 10 miliona, sada ove godine je izdvojila 10 miliona iz budžeta za potrebe ljudi koji su nezaposleni, da konkurišu normalno u Nacionalnoj službi za zapošljavanje i da na taj način potpomognemo te ljude da mogu da ostvare za sebe, za svoju životnu egzistenciju. Radi se na samozapošljavanju, na javnim radovima, na stručnoj praksi i nadam se, a i siguran sam da će Nacionalna služba zapošljavanja imati mogućnosti da prepozna opštine kao što je Svrljig i da tim opštinama na jedan njihov dinar da makar dva ili tri dinara da se veći broj ljudi u tim opštinama zaposli, da potpomogne oko samozapošljavanja, da se pomogne oko stručne prakse i, normalno, oko javnih radova. Akcenat stavljamo i na javne radove, zato što u tim malim opštinama, kao što je moja opština, ima potrebe i oko poljoprivrede i oko zadrugarstva i ti ljudi mogu biti uključeni u zadrugama da kroz javne radove potpomognu da se poljoprivreda lakše obrađuje. Ja govorim o poljoprivredi zato što dolazim ispred Ujedinjene seljačke stranke, stranke čiji program jeste poljoprivreda i upošljavanje ljudi u poljoprivredi, a normalno i u pravnim subjektima. Siguran sam da će ovi zakoni potpomoći da u narednom periodu, što se tiče naše zemlje, bude mnogo lakše zapošljavanje, bude mnogo lakše ljudima koji imaju oštećen sluh. Ja ću kao čovek i kao poslanik ispred Ujedinjene seljačke stranke, ali sa liste Srpske napredne stranke, glasati za oba ova zakona i za sve zakone koje predlaže Vlada na čelu sa našim premijerom. Još jednom, glasaću za ove zakone i siguran sam da će imati mogućnosti, a i sluha, a tu konkretno mislim na Nacionalnu službu za zapošljavanje, da se opštini kao što je Svrljig pomogne da za 10 miliona, koje smo mi izdvojili, date makar 20 miliona i da na taj način potpomognemo ljudima da se uposle. To važi i za ostale opštine koje su nerazvijene, koje su devastirane i nadam se da će imati mogućnosti i da se za Nišavski okrug izdvaja više sredstva iz Nacionalne službe za zapošljavanje i da taj deo jugoistočne Srbije krene nekim jačim i boljem putem, da ti naši tamo ljudi mogu lakše da žive i da se što veći broj njih zaposli.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući Narodne skupštine, poštovani ministre sa saradnicima, poštovani gosti, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas ćemo između ostalog raspravljati o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, tako da bih se na samom početku osvrnuo na član 3. Predloga zakona, kojim je omogućeno fleksibilnije kreiranje mere aktivne politike zapošljavanja u zavisnosti od potreba tržišta, što se naročito ogleda kroz određivanje troškova. Konkretno se kod mera aktivne politike zapošljavanja, odnosno dodatnog obrazovanja i obuke pod troškovima podrazumeva novčana pomoć, troškovi osiguranja za slučaj povrede na radu i profesionalne bolesti, troškovi prevoza na koje imaju pravo nezaposleni polaznici obuke, nezaposleni, uključujući i stručnu praksu, kao i troškove organizovanja obuke na tržištu rada koji se plaćaju izvođaču obuke ili poslodavcu ukoliko se obuka sprovede na zahtev poslodavca. Akcenat je na novčanoj pomoći koju bi Nacionalna služba za zapošljavanje isplaćivala nezaposlenom na ime pokrivanja troškova koje lice ima za vreme osposobljavanja, odnosno obučavanja, kako bi nezaposleni bio motivisan za uključivanje i aktivno učešće u programu. Kao pozitivan primer obuke navešću „Džinsi“ koji dolazi iz Turske, konkretno, grad odakle dolazim, u Leskovcu, koji se opredelio da na sopstvenim savremenim mašinama obučava 49 lica za poslove šivenja, a sa ciljem kasnijeg zapošljavanja. Izmenama Zakona o zapošljavanju detaljnije su uređeni uslovi za ostvarivanje prava na novčanu naknadu za slučaj nezaposlenosti određenih kategorija nezaposlenih lica, višak zaposlenih i zaposlenih kojima je radni odnos prestao njihovom voljom ili krivicom. Precizirano je šta se smatra osnovicom na koju se obračunava novčana naknada za osiguranje za slučaj nezaposlenosti i utvrđeni način obračuna novčane naknade. Konkretno, u filijalama Nacionalne službe za zapošljavanje sa preciziranjem osnovice za utvrđivanje visine novčane naknade za slučaj nezaposlenosti i obračunom novčane naknade, u skladu sa propisima o radu, ostvariće se velike uštede u pogledu isplate novčane naknade, koje se u poslednjih nekoliko godina velikim delom vrše sudskim putem. Članom 8. Predloga zakona zaštićeni bi bili korisnici novčane naknade kojima zarada nije isplaćivana ili je isplaćivana u nižem iznosu od iznosa koji je obračun doprinos. Osnovica za utvrđivanje visine novčane naknade bila bi osnovica na kojoj je obračunat doprinos za obavezno osiguranje za slučaj nezaposlenosti i podneta pojedinačna poreska prijava nadležnom organu. U praksi se dešavalo da lica kojima je radni odnos prestao uz isplatu novčane naknade, odnosno otpremnine, u skladu sa odlukom Vlade Republike Srbije o utvrđivanju programa o rešavanju viška zaposlenih, odnosno socijalni program, kao i zaposlenih kojima je radni odnos prestao njihovom voljom ili krivicom, zasnivaju radni odnos na određeno, u praksi često veoma kratko vreme, od 15 do 30 dana, a nekada i manji rok od 15 dana, te raskidaju radni odnos, po osnovu kojeg ostvaruju pravo i na novčanu nadoknadu za slučaj nezaposlenosti, na koji inače ne bi imali pravo. Nakon stupanja na snagu ovog zakona, navedena lica moraće ponovo da budu u osiguranju 12 meseci neprekidno ili 18 meseci sa prekidom, da bi ostvarili pravo na novčanu naknadu preko Nacionalne službe za zapošljavanje. Pozitivno rešenje Predloga zakona o zapošljavanju je i to što će lica kojima radni odnos prestaje uz isplatu otpremnine, u skladu sa odlukom Vlade Republike Srbije o utvrđenom programu o rešavanju viška zaposlenog, moći da ostvare pravo na novčanu naknadu za slučaj nezaposlenosti u uslovima navedenim u Predlogu zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Izmenom Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti doprineće uspostavljanju sistema kontinuiranog podizanja kapaciteta rada zaposlenih u Nacionalnoj službi za zapošljavanje i podizanje kvaliteta usluga kako poslodavcima, tako i nezaposlenim licima. Shodno tome, stav poslaničke grupe SNS, kao i moj lični stav, jeste da ćemo podržati ovakav predlog zakona. Hvala na pažnji.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 6. i 7. dnevnog reda. Sa radom nastavljamo sutra u 10.00 časova, raspravom u pojedinostima o predlozima zakona iz tačaka 1. i 2. dnevnog reda. Hvala lepo.