Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, želim da postavim pitanje i zatražim informaciju o izboru sudija na Kosovu i Metohiji koji je obavljen pre nekoliko dana, a koji je, zapravo, po svojim efektima, napravio čistku među sudijama na Kosovu i Metohiji. Nisu izabrane neke sudije koje su dugo radile taj posao u zna se kakvim uslovima na Kosovu i Metohiji, a izabrani su neki drugi, koji imaju veoma sumnjive kvalifikacije za obavljanje ovakve dužnosti. Nije izabrano šest sudija koji su radili svoj posao u najtežim uslovima u južnoj srpskoj pokrajini, među kojima i predsednik Okružnog suda, čovek koji ima 30 godina sudskog staža, predsednik Opštinskog suda gospođa Branka Semonov, koja ima 25 godina staža, takođe nije izabrana. Umesto njih je došlo do izbora nekih sudija koji ili ne žive na Kosovu i Metohiji, što je proverena stvar, ili su do sada radiliu kosovskom sudstvu, tj. u sudstvu ''nezavisnog Kosova''. Takvih slučajeva ima dosta. Među sudijama iz Leposavića, a izabrano je njih četvoro, troje je radilo za sudski sistem ''nezavisnog Kosova''. Potom, od sudija iz Vučitrna, Vitine i Gnjilana, a njih je izabrano devetoro, najveći broj ne živi na Kosovu i Metohiji. U ovom izboru bilo je dosta i nepotizma i raznih drugih stvari. Raspolažem svim imenima i sada vas ne bih time zadržavao. Hoću da kažem da je ovo krajnje neprimeren čin za jednu osetljivu teritoriju, za jedan osetljivi deo Srbije. Poznato je da je i Unmik prethodno, a danas Euleks pokušava ove sudove i sudije da postepeno uključi u svoj sudski sistem, a onda kasnije i u sudski sistem ''nezavisnog Kosova''. Taj se proces odvija već mesecima i bojim se da je ovaj i ovakav izbor sudija uvod u ovakvu jednu novu situaciju na Kosovu i Metohiji. Treba takođe skrenuti pažnju na to da su sudije koje nisu izabrane svi iz Mitrovice. Tu je, zapravo, napravljena čistka. Samo bih da vas podsetim na 17. mart 2008. godine, kada su sve sudije iz Mitrovice, bilo ih je 32, i administrativno osoblje Suda bili pohapšeni tog jutra i odvedeni u Prištinu. Tog dana se narod Mitrovice pobunio i došlo je do nereda, kao što se sećate. Jedan ukrajinski vojnik je poginuo i bilo je dosta povređenih ljudi. Intervencijom naših organa i dogovorom sa predstavnicima Unmika situacija se smirila. Sudije su istog popodneva vraćene iz zatvora u Prištini. Među njima je bila i gospođa Branka Semonov, koja je zapravo bila na čelu ovog otpora sudija. Oni su, ako se sećate, nekoliko dana ranije, pre 17. marta 2008. godine, ušli u zgradu Suda u Mitrovici da traže da rade svoj posao, da sude po zakonima Srbije i da svoje prinadležnosti regulišu sa Srbijom. To je, dakle, bila njihova borba. Neki od njih su verovatno danas kažnjeni zbog toga što su se tako postavili. Pre svega, predsednik Okružnog suda i predsednik Opštinskog suda. Oni nisu izabrani, kao i četvoro njihovih kolega, koji takođe nisu izabrani. Ovo je zaista bio potez bez presedana. Nije se moglo sa Kosovom operisati na isti način kao sa ostatkom Srbije. Ako su sudije birane i neki nisu izabrani, to je stvar konkretne analize zašto su neki izabrani, a zašto neki ne. Na Kosovu i Metohiji morale su biti izabrane sve sudije koje su radile svoj posao. Uostalom, pre nekoliko meseci su tamo na razgovorima o ovim problemima bili i ministar pravosuđa i državni sekretar za ljudska prava i oni su tada sudijama sa kojima su razgovarali obećali da će, kada dođe do izbora sudija, sve sudije ostati na svojim mestima. Dakle, moje pitanje je i tražim obaveštenje – zašto to nije tako učinjeno i zašto je došlo do, kao što sam rekao, prave čistke među sudijama u sudovima Kosova i Metohije?
Obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćeni predstavnik za poslaničku grupu LDP u primeni člana 235. narodni poslanik Zoran Ostojić, koji želi reč. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Hvala, gospođo Čomić, koleginice i kolege. Moje pitanje upućeno je predsednici Skupštine, koju sam očekivao da ću zateći na mestu predsedavajućeg, a izazvala me je jedna njena sinoćna izjava. Zbog građana koji gledaju, podsetiću. Svi poslanici opozicije su nedavno tražili da se pre rasprave o budžetu uvrsti u dnevni red ili bar predloži za dnevni red završni račun i izveštaj Državne revizorske institucije za ostvarivanje budžeta u 2008. godini. Predsednica Skupštine je to odbila pravdajući se nekakvim poslovničkim razlozima, pa je to sinoć u izjavi medijima ponovila. Podsećam da je dan pošto smo mi predložili da se to stavi na dnevni red i da se o tome glasa u nekom ''muljanju'' dela DS-a i nevernog Tome predloženo stavljanje na dnevni red izmena i dopuna Zakona o finansiranju političkih partija. Znači, dan pošto smo mi predložili, o tome ste, gospodo, glasali. Gospođa Đukić-Dejanović je predložila stavljanje na dnevni red. Pošto nas očekuje rasprava o rebalansu budžeta, zaista pitam gospođu Đukić-Dejanović – kada će da prestane da obmanjuje javnost? Mi insistiramo da se izveštaj Državne revizorske institucije stavi na dnevni red. Ona juče reče kako je on nekompletan. Šta to znači? Zašto je nekompletan? O tome treba da raspravljamo u Skupštini, zašto DRI nema kapacitet da izvrši reviziju svih ministarstava, svih lokalnih samouprava, svih javnih preduzeća. Setimo se šta je bilo u NIS-u sa revizijom i šta se dešavalo. Mi insistiramo da DRI uđe u političke partije i vidi kako se troši novac iz budžeta, pozivamo ih da dođu prvo u LDP, ali gospođa Đukić-Dejanović kaže - može tek u martu. Nije tačno. To može da se stavi na sednicu i pre marta, može da se zakaže vanredna sednica posle Nove godine. Znači, samo molim predsednicu Skupštine da nema dvostruke aršine. Kad se neko nešto dogovori, pa se ubaci posle našeg predloga, onda može, a nama se, svim poslanicima opozicije, kaže da smo zakasnili. Gospodo, podneli smo ili ćemo podneti kandidaturu danas. Nije suština evropskih integracija fingiranje evropskih integracija. Nije suština forma, nego sadržina. Sadržina je da vidimo kako se troše narodne pare. Za to je u svim normalnim zemljama nadležna revizorska institucija. Mi smo je uz teške porođajne muke dobili, ali kao da je nekome stalo do toga da to ostane samo forma. Insistiramo da se o tome raspravlja i insistiramo da DRI uđe u političke partije. Ponavljam, neka dođe prvo u LDP, pa onda kod svih koji troše novac iz budžeta, pa ćemo videti kako neko ko troši novac iz budžeta jedva sastavlja kraj s krajem, a neko ko nije na budžetu se rasipa i troši milione evra u kampanji za lokalne izbore. Gospođa Đukić-Dejanović treba da mi odgovori na pitanje zašto obmanjuje javnost da to ne može da se stavi na dnevni red. Čak je rekla i jednu čudnu rečenicu, da je nekompletno. Šta znači to? Ono što je uradila DRI, tih 27% što je snimila i što je otkrila brojne nepravilnosti, koliko god da predsednik Vlade kaže da su krive knjigovođe, to nikom ništa. Pošto nije kompletno, oni što su trošili pare mimo zakona, što nisu poštovali javne nabavke, to ćemo da preskočimo, pa kad bude 100%, a to će biti na "sveti nikad", onda ćemo da se ozbiljno odnosimo prema tome. Mislim da to nije u redu i mislim da tako ova Vlada ne pokazuje baš neki puni kapacitet da zaista iskreno zemlju povede prema EU.
Zahvaljujem. Pre nego što nastavimo rad, dozvolite da vas obavestim da će deo naše današnje sednice, počevši od 10.00 časova, sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine pratiti grupa učenika srednjih škola iz Novog Sada, članova đačkog parlamenta, koji se danas nalaze u poseti Domu Narodne skupštine Republike Srbije. To su: iz Gimnazije "Jovan Jovanović Zmaj" u Novom Sadu - Nemanja Predojević, Budimir Ćirić, Nevena Đokić, Ilija Orlović, Emilija Jocić, Nikola Vukić i Jovana Milić; iz Gimnazije "Isidora Sekulić" - Anja Šušak, Aleksandar Simurdić, Jelena Malešević i Milana Milosavljević; iz Gimnazije "Svetozar Marković" - Bajazit Pomak; iz Gimnazije "Laza Kostić" - Nađa Balać; iz Elektro-škole - Đorđe Lukač; iz Medicinske škole - Miloš Dejanović; iz Baletske škole - Marijana Penović; iz Tehničke škole - Dragoslav Dimitrijević i Marko Kovač i iz Saobraćajne škole - Marko Krtinić i Dragana Ćirić. Dobro došli u vašu kuću, u vaš parlament, članovi đačkog parlamenta. Da li narodni poslanik Zoran Ostojić želi da mu ja dam odgovor, s obzirom da sam na to obavezna jer predsedavam? Gospođa Slavica Đukić-Dejanović, predsednica Narodne skupštine, ne obmanjuje javnost u davanju obrazloženja o toku razmatranja izveštaja DRI i zaključaka koje je uputio Odbor za finansije Narodne skupštine. Da bi u poslovnički određenom roku moglo da se predloži stavljanje akata na dnevni red, oni moraju da imaju hitan postupak, što predlog Odbora za finansije nije imao, za razliku od Predloga izmena i dopuna Zakona o finansiranju političkih stranaka, koji je tu poslovničku obavezu ispunio. Voljom većine Narodne skupštine nije stavljen na dnevni red i o njemu neće biti rasprave. Dakle, nema obmanjivanja javnosti. Ima pune i striktne primene Poslovnika Narodne skupštine, koji jasno definiše pod kojim uslovima i u kojim rokovima bilo koji akt može biti stavljan na dnevni red, biti upućivan u Skupštinu i biti razmatran. Moja je obaveza da to kažem, zbog poštovanja procedure. Dakle, nema obmanjivanja... Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Predsedavajući, ko god da je, u obavezi je da da odgovor koji se tiče rada Skupštine, odnosno procedure koja je u primeni, i samo o proceduri dajem odgovor. Dakle, neistina je da je obmanuta javnost o proceduri stavljanja na dnevni red. Narodni poslanik Zoran Ostojić dobacuje - Poslovnik. U Poslovniku, na koji vas upućujem, jasno piše da na sednici, kada su poslanička pitanja ili član 235, nema pozivanja na povrede Poslovnika, nema replika, nego se samo postavljaju poslanička pitanja. U Poslovniku, takođe, u članu 104, jasno stoji da narodni poslanici ne smeju da dobacuju ni kolegama narodnim poslanicima, ni predsedavajućem, i da je predsedavajući u obavezi da upozori na poštovanje Poslovnika, a nakon upozorenja da izriče mere. Tako da, ako svi malo više čitamo Poslovnik, svima je bolje. Zahvaljujem. Narodni poslanik Miroslav Markićević ima reč.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, pošto verujem da većina zna šta ću da pitam, pošto sam dao reč i imam čast pa neću da odustanem, pitam prvo predsedništvo Skupštine šta će da preduzme da bi se ovde ispoštovala prava narodnih poslanika. O čemu se radi? U vezi je sa današnjim dnevnim redom, sa rebalansom budžeta, sa budžetom, sa parama. Pošto narod pita gde su pare, pitao sam neke ljude na vrlo odgovornim pozicijama za neki novac koji se okreće daleko od domašaja i očiju građana Srbije, pa su neki odgovorili u zakonskom roku, a neki nisu. Nisu odgovorili Aleksandar Tijanić, direktor Javnog servisa, gospodin Mirko Cvetković i prisutna gospođa ministarka Diana Dragutinović. Želim da obavestim javnost i kolege narodne poslanike. Pošto oni nisu dobili papire koje sam ja dobio, zatražiću pomoć službi Skupštine Srbije, a ako ne budem tu pomoć imao, ja ću o svom trošku iskopirati sve materijale koje sam dobio i dati svim kolegama narodnim poslanicima koji participiraju, rade ili ne rade u ovoj Skupštini, tako da sa mnom preuzmu odgovornost za ono što ja pitam. Radi se, gospođo ministarka, o parama iz javnog preduzeća koje se zove Telekom. Postoji jedan crni trougao: Telekom - Šaper - Javni servis. Tu su progutane stotine miliona dinara. Sve te papire imam kod sebe i čekam državne organe da nešto preduzmu, da nešto počnu da rade. Od predsedništva Skupštine tražim obaveštenje – kako će da natera ove ljude koji neće da odgovore da mi dostave obaveštenja koja sam tražio? Kad se radi o Javnom servisu, oni nemaju (vidi se iz papira koje sam dobio) ugovor o reklamiranju sa Telekomom, nego imaju otprilike sa Srđanom Šaperom, pa se pitam šta je sprečavalo Telekom da direktno sklopi ugovore o nekom brendiranju, reklamiranju sa Javnim servisom. Želim da podsetim odgovorne na Javnom servisu da su oni servis građana Srbije, a ne vladajuće koalicije (kako se oni ponašaju u poslednje vreme, pogotovu u informativnim emisijama), da TV pretplatu plaćaju svi građani Srbije (a ja, pre svega, govorim u njihovo ime), i oni kojima se ne sviđa kako radi vladajuća koalicija. Dakle, molim predsedništvo da se izjasni i kaže šta će da preduzme da gospodin Tijanić odgovori. Indirektno mi je gospodin Radujko, direktor Telekoma, odgovorio i sad ja imam papira jedno desetak kilograma. Mislim da bi se građani Srbije, kad bi imali priliku da pročitaju te ugovore, krstili i levom i desnom rukom. Podsećam, to se dešava u državi u kojoj ima 500.000 gladnih (to je nov podatak, od sinoć). U jednom tom ugovoru se Srđan Šaper obavezuje da uplati milion dinara u humanitarne svrhe. A kad biste videli ostale cifre i anekse, gde je skoro svaki po 30, 40, 50 miliona, i svaki aneks je isti od reči do reči, onda bi ovo novo sudstvo koje je izabrano ovako kako je izabrano i tužilac trebalo nešto da preduzmu. Dobio sam odgovore od svih tih organa da oni praktično ništa ne rade. Kako vidimo iz jučerašnjih izjava, direktor Telekoma kaže da on više neće da finansira Crvenu zvezdu i Partizan ako se ne budu ponašali onako kako on misli da treba da se ponašaju. Moje je pitanje – majstore, a ko je tebe ovlastio uopšte? To su pare građana Srbije. Koga si ti pitao uopšte da bilo koga pomažeš osim svoje delatnosti? Zbog toga je građanima Srbije prošle godine u ovo vreme povećana cena usluga Telekoma za 63%, pri čemu je to isto javno preduzeće iskazalo dobit od 80 miliona evra. Zašto su onda cene građanima podignute? Osnovano sumnjam da se ta razlika u ceni, koja je neosnovano podignuta građanima Srbije, prelila u privatne džepove. Kažem - sumnjam. Prema tome, tražim ponovo od vas da dobijem odgovor. Nije mi odgovorio Tijanić, nije odgovorio Mirko Cvetković, nije odgovorila Diana Dragutinović. Ostali su odgovorili. Da li se ti odgovori meni sviđaju ili ne, oni su formu ispoštovali. Hvala lepo.
Reč ima poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nešto više od mesec dana pokrenuo sam pitanje konsalting mafije u Srbiji. Dobio sam odgovor od Ministarstva unutrašnjih poslova da nemaju saznanja i informacije koje bi navodile na to da takva mafija u Srbiji postoji. Međutim, ili oni nisu hteli da pogledaju neke podatke vezane za firme koje su se bavile ovim poslom, ili, jednostavno, imaju nalog da se tim poslom ne bave. Između ostalog, postavio sam pitanje firme „Morgan Stenli“, koja je izvršila privatizaciju Duvanske industrije Niš 2003. godine i za to uzela u to vreme oko deset miliona evra. Naveo sam podatak da nisam uspeo da tu firmu nađem u Agenciji za privredne registre, a po zakonu takva firma nije mogla da posluje u Srbiji. Da vas podsetim da je u to vreme direktor Agencije za privatizaciju bio Mirko Cvetković. U međuvremenu sam na postavljeno pitanje ko se sve bavio ovim poslom dobio od Agencije za privatizaciju imena firmi koje su se bavile konsaltingom. Ukupno ih ima oko 1.500, a ja ovde imam spisak 41 firme koje su se bavile konsaltingom, koje su za taj posao dobile oko četiri milijarde dinara. E, sad vi vidite da li tu postoji mafija ili ne postoji. Ja sam siguran da ta mafija postoji i da su u nju uključene najviše političke strukture u Srbiji, od direktora Agencije za privatizaciju, u to vreme Mirka Cvetkovića, pa do ostalih političkih struktura. Postavljam pitanje – kako je jedna firma mogla da vrši posao u Srbiji, a da ne bude registrovana u privrednom registru? Ja sam jutros pozvao Privredni registar i pitao da li je moguće da neka strana firma obavlja taj posao, a da nije registrovana. Rekli su mi da nije moguće, ali su pitali o kojoj se firmi radi da bi mi dali konkretan odgovor. Kad sam rekao šta je u pitanju, prekinuli su mi vezu i posle pet-šest ponovnih pokušaja da ih dobijem, niko se više na taj broj telefona nije javljao. Upućujem direktno poziv Republičkom javnom tužilaštvu da pokrene ovo pitanje vezano za firmu „Morgan Stenli“ – kako je mogla da radi, ko ju je angažovao i da, ukoliko je radila nezakonito, a siguran sam da mora da dođe do podataka da jeste, oni koji su zloupotrebili svoj položaj (iz kog razloga - verovatno će dalja istraga to utvrditi)... Siguran sam da su u pitanju materijalni razlozi, kao što je sve vreme taj razlog bio dominantan i prilikom privatizacije koja je sprovedena u Srbiji u proteklih devet godina. Srbija je potpuno opljačkana Ostalo je još nešto malo – elektroenergetski sistem, javna komunalna preduzeća, Bor itd., a drugo je sve opljačkano. Vrednost preduzeća koja su privatizovana procenjuje se na nešto između 30 i 40 milijardi evra, a prodata su za 2.700.000.000. To govori o razmerama pljačke koja je izvršena u Srbiji u proteklih devet godina, ali i o brutalnom kršenju zakona i bezobzirnosti vlasti kada su u pitanju pokušaji da se bar na neki način pomogne da se ovo prekine. Jer, evo, ostalo je još nešto od te imovine pa da bar ta imovina ne bude prodata kao što je prodata i ova prethodna, ali oni uporno izbegavaju da daju odgovore i pokušaju da ovo spreče. Tražim od Republičkog javnog tužilaštva da pokrene ovu istragu i da u zakonom predviđenom roku dostavi odgovor šta je po ovom pitanju preduzelo i da li su uspeli da dođu do određenih podataka koji bi pomogli građanima Srbije da oni koji su odgovorni za pljačku u proteklih devet godina odgovaraju. Hvala vam veliko.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč po članu 235? (Ne.) Pošto se niko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika – obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milica Radović, Željko Tomić i Dragan Šormaz. Obaveštenje o pozvanima na sednicu – obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom razmatranja 11, 12, 13. i 24. tačke dnevnog reda sednice, a saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Diane Dragutinović, ministarke finansija, i Verice Kalanović, ministarke za Nacionalni investicioni plan, pozvala da sednici prisustvuju i Ružica Stojiljković, pomoćnica ministra finansija, i Zoran Milošević, pomoćnik ministra rada i socijalne politike. Prelazimo na 11-13. i 24. tačku dnevnog reda - PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O: BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2009. GODINU, RAČUNOVODSTVU I REVIZIJI i AGENCIJI ZA PRIVREDNE REGISTRE i PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I REPUBLIKE SLOVENIJE O SOCIJALNOM OSIGURANjU (zajednički načelni i jedinstveni pretres) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 11, 12. i 13. i jedinstveni pretres o predlogu zakona iz dnevnog reda pod tačkom 24, pre otvaranja pretresa podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Poslanička grupa ''Za evropsku Srbiju'' – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred, Srbijo" – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa ''Nova Srbija'' – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Istovremeno obaveštavam da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Milan Nikolić – poslaničku grupu SPS - JS, narodna poslanica Donka Banović – poslaničku grupu DSS, narodni poslanik Vlajko Senić – poslaničku grupu G17 plus, narodni poslanik Milorad Buha – poslaničku grupu SRS. Ako bude još odluka o ovlašćenim predstavnicima, molim da ih dostavite u toku sednice. Saglasno članu 142. stav 2. i članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o računovodstvu i reviziji, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju. Starajući se o primeni Poslovnika, na osnovu čl. 27. i 88. stav 2, istovremeno obaveštavam narodne poslanike da je tok ove sednice istovremen sa tokom sednice Odbora za finansije Narodne skupštine. S obzirom na to da je pravo narodnih poslanika da na sednicama odbora izdvoje mišljenje bez obzira na to da li je izveštaj nakon završene sednice stigao na plenarnu sednicu ili ne, a smatrajući da su narodni poslanici koji žele da izdvoje mišljenje o tome odluku doneli pa doneli, molim sve prisutne narodne poslanike koji su izdvojili mišljenje ili žele da izdvoje mišljenje na sednicama odbora koji prate rad ovih tema da se prijave u elektronski sistem i dobiće reč. Ukoliko to ne u rade u ovom delu toka sednice, onda će nakon završetka, po prijavama za reč, kada pitamo da li ima još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93, svaki narodni poslanik koji izdvaja mišljenje imati pravo da u pet minuta obrazloži na plenumu razloge za izdvajanje mišljenja o predlozima zakona u zajedničkom načelnom pretresu i jedinstvenom pretresu. Da li narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika? (Ne.) Da li predstavnici predlagača žele reč? Diana Dragutinović? (Da.) Molim vas da se registrujete u elektronski sistem. Reč ima ministarka Diana Dragutinović. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da vam u ime Vlade predstavim četiri predloga zakona: drugi rebalans za 2009. godinu, izmene i dopune Zakona o računovodstvu i reviziji i Zakona o agenciji za privredne registre, i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju. Ukoliko bismo hteli ovu, 2009. godinu da opišemo rečima, verovatno je najbolje reći da je ona u ekonomskom smislu bila obeležena ekonomskom finansijskom krizom i nesporno je da je to najveća kriza od Drugog svetskog rata. Ovo je prva godina od kako u periodu tranzicije Republika Srbija ostvaruje negativni ekonomski rast. Recesija je uticala na pad javnih prihoda. U značajnom delu godine, u prvoj polovini 2009. godine, došlo je i do nominalnog pada javnih prihoda u odnosu na prethodnu, 2008. godinu. Glavna karakteristika predloženog rebalansa, koji se nalazi pred vama, jeste da zadrži ukupni nivo javnih rashoda, a da prihode prilagodi onom što će se verovatno desiti, dakle prihodi će biti značajno niži u odnosu na one koje smo planirali u aprilu, i na taj način, kao posledica, poveća deficit za 2009. godinu. Ovim rebalansom utvrđen je novi iznos deficita, koji je rezultat nižih prihoda od planiranih. Rashodi, kao što sam rekla, ostaju na nivou planiranih - to je 719,8 milijardi. Prihodi se smanjuju sa 649,3 na ispod 615 milijardi dinara. Predloženi deficit je povećan za 34,3 milijarde i umesto 70,5 milijardi dinara, koliko smo mislili u aprilu, iznosiće 104,87. Najvažniji uzroci promene projekcije prihoda leže upravo u vidno promenjenim makroekonomskim pretpostavkama. Pre svega, rast BDP-a je niži. Pad je veći nego što smo planirali. U aprilu smo mislili da će pad biti najviše 2%. Danas možemo gotovo sa sigurnošću da kažemo da će ekonomski pad iznositi između minus 3 i minus 3,5%. Ali, ono što daleko više od pada BDP-a utiče na pad javnih prihoda jeste još veći i dramatičniji pad agregatne potrošnje, koja je uslovljena ogromnim prilagođavanjem platnog bilansa. U 2008. godini imali smo deficit od 18% BDP. U aprilu smo mislili da će deficit biti manji, 10% BDP. Sada gotovo sa sigurnošću možemo da kažemo da će deficit platnog bilansa biti negde oko 6% i na taj način je, ogromnim prilagođavanjem tekućeg dela deficita platnog bilansa, smanjena potrošnja, dakle i poreska osnovica za prikupljanje poreza od potrošnje. Na ove negativne promene mogli smo da se prilagodimo na tri načina. Jedan način je bio rast poreskih stopa, drugi način je bio pad rashoda, a treći način neka kombinacija ova dva pristupa. U standardnim uslovima, koji nisu kriza, verovatno bismo se opredelili za jedan od ova tri načina. Međutim, čvrsta fiskalna politika u uslovima krize je kontraproduktivna. Postoje najviše citirane epizode u kojima je, posle pokušaja da se jaz između većih rashoda i manjih prihoda zatvori rastom poreskih stopa - svi uglavnom citiraju iskustvo SAD iz 1937. godine i Japana iz 1997. godine - povećanje poreskih stopa gurnulo ove dve privrede dalje u recesiju. Da li su mogli dalje da se smanje rashodi? Mislim da ne. To bi još više smanjilo tražnju i delovalo kao bumerang na dalji pad privredne aktivnosti. U tom smislu smo se odlučili na povećanje deficita, ali u skladu sa dogovorenim okvirom koji imamo sa MMF. Hoću da ponovim da će i u ovakvim uslovima deficit koji ćemo ostvariti 2009. godine biti manji nego u većini zemalja EU. Pored ovoga, rebalans stvara veću fleksibilnost Vladi da brzo i operativno reaguje u odsustvu standardne veličine budžetske rezerve. Kada govorim da brže i operativnije reaguje, moram da pomenem da u toku 2009. godine neki rashodi nisu mogli biti dovoljno dobro planirani zbog toga što je neizvesnost velika u uslovima krize. Povećani su značajni izdaci za socijalnu zaštitu, subvencije i troškove restrukturiranja. Iskoristila bih još jednom ovu priliku i podsetila sve nas zajedno na mere koje je Vlada Republike Srbije preduzimala u toku 2009. godine. Mislim da je pad ekonomske aktivnosti ipak bio manji nego što je mogao biti da ove mere nisu primenjene. Negde krajem godine, krajem novembra i početkom decembra, Vlada i Narodna banka Srbije su, radi ublažavanja posledica svetske ekonomske krize, reagovale sa paketom tzv. finansijskih zakona i na taj način povećale likvidnost bankarskog sektora. Krajem januara Vlada je reagovala drugim setom mera radi očuvanja likvidnosti privrede: četiri milijarde dinara za subvencionisanje kamatnih stopa; zatim krediti za investicije, krediti za kupovinu domaćih proizvoda. Vlada je, takođe, početkom maja usvojila dodatne stimulativne mere za privredu - opet dodatne pare za likvidnost sa kamatnom stopom od 3% na godišnjem nivou, uvođenje dinarskih kredita za likvidnost sa kamatom od 10,5% na godišnjem nivou, dvostruko veći krediti za izvoznike, povoljniji potrošački krediti za kupovinu građevinskih materijala. Sredinom septembra Vlada je usvojila stimulativni paket za subvencionisanje stambenih kredita za novogradnju, koje banke odobravaju od 1. oktobra 2009. godine. Koji su konkretni efekti ovih paketa mera? Bankarski sektor je od marta do oktobra 2009. godine odobrio oko 900 miliona evra kredita sa subvencionisanim kamatnim stopama i od toga najviše kredita za likvidnost. Nakon svega definitivno može da se kaže da su ove mere, zajedno sa programom MMF-a i zajedno sa Bečkim sporazumom i dogovorom sa bankama, učinile da ova kriza ipak bude prevladana. Poštovani narodni poslanici i poslanice, činjenica da je pred vama drugi rebalans u istoj godini na najbolji način govori koliko su uslovi u kojima je Vlada radila bili nepredvidivi. Ipak, smatram da je fiskalna politika koju smo vodili u ovoj godini bila dobar odgovor na ekonomske izazove. Pored rebalansa budžeta, dragi narodni poslanici, pred vama se nalazi i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju. Kao što znate, raspadom SFRJ i priznanjem nezavisnosti Republike Slovenije nastala je potreba da se odnosi između Republike Srbije i Republike Slovenije u oblasti socijalnog osiguranja regulišu zaključivanjem sporazuma o socijalnom osiguranju. U međuvremenu je naša zemlja zaključila sporazume o socijalnom osiguranju sa svim nekadašnjim republikama. Slovenija je poslednja. Na ovaj sporazum se čekalo punih 18 godina. Nedostatak ovog sporazuma je, praktično, onemogućio velikom broju ljudi da ostvare ona prava koja proizlaze iz staža osiguranja u Republici Sloveniji. Ovim zakonom regulišu se prava iz penzijsko-invalidskog osiguranja, zdravstvene zaštite i obaveznog zdravstvenog osiguranja, pravo na novčanu naknadu za vreme porodiljskog odsustva i pravo za slučaj nezaposlenosti. Primenom ovog zakona ostvariće se značajne finansijske uštede. Na kraju, pred vama se nalaze dva međusobno povezana zakona, zakon o izmenama i dopunama Zakona o računovodstvu i reviziji i Zakon o Agenciji za privredne registre. Ukratko ću reći o osnovnim promenama. Dakle, od 1. januara 2010. godine finansijski izveštaji privrednih subjekata (ovo se, naravno, ne odnosi na budžet i budžetske korisnike) dostavljaju se samo Agenciji za privredne registre, umesto dosadašnjeg rešenja, gde su se dostavljali i Narodnoj banci i Agenciji za privredne registre. U skladu sa navedenim, u Agenciji za privredne registre formiraće se registar finansijskih izveštaja i podataka o bonitetu pravnih lica i preduzetnika. Značajnu novinu predstavlja obaveza Agencije da na svojim internet stranicama objavljuje podatke o finansijskim izveštajima obveznika revizije, sa izveštajima revizora, i da svim mogućim korisnicima bez naknade omogući uvid u ove finansijske izveštaje. Novinu, takođe, predstavlja što će biti dostavljene i objavljivane odluke o raspodeli dobiti, odnosno pokriću gubitaka. Koji su efekti dostavljanja finansijskih izveštaja samo jednoj instituciji? Eliminiše se preklapanje istovetnih poslova i funkcija koje su se obavljale i kod NBS i u Agenciji za privredne registre. Racionalizacija broja zaposlenih - dolazi do pada broja zaposlenih za 30%. Takođe, privreda će biti rasterećena po osnovu plaćanja duplih naknada. Procenjuje se da će smanjenje troškova po ovoj osnovi biti 52 miliona dinara, a svi oni prateći troškovi vezani za papir, poštarine, vreme, angažovanje zaposlenih znače još dodatno 40 miliona dinara. Na kraju, ovim zakonom obezbediće se integrisanje raznih registara o svim poslovnim subjektima u jedinstvenu informacionu bazu podataka. Nakon svega, mogu samo da zamolim narodne poslanike da u Danu za glasanje podrže ove zakone. Hvala.
Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? Odbora za finansije - narodna poslanica Branka Ljiljak? (Ne.) Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja - narodni poslanik Meho Omerović? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Zahvaljujem, poštovana potpredsednice Skupštine. Hteo bih da ukažem samo na nekoliko, čini mi se veoma važnih činjenica, koje se odnose na zakon o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju. Čuli smo ministarku koja je napomenula nekoliko važnih segmenata ovog sporazuma. Dozvolite mi samo da kažem da je ovaj sporazum zasnovan na standardima koje predviđa Uredba EU i naše države u ovoj oblasti, kao i na standardima koji regulišu socijalno osiguranje radnika migranata. To podrazumeva princip jednakog tretmana osiguranika dveju strana, izjednačenost teritorija strana ugovornica u korišćenju i ostvarivanju ovog prava, kao i za nas veoma važno sabiranje staža osiguranja i eksport naturalnih i novčanih davanja. Predloženi zakon značajno će doprineti rešavanju osiguranika, odnosno penzionera državljana Republike Srbije, kojih po procenama i podacima Ministarstva rada i socijalne politike ima negde oko deset hiljada, a koji do sada nisu mogli da ostvare ovo svoje pravo po osnovu staža osiguranja koje su ostvarili u Republici Sloveniji zbog nepostojanja sporazuma o socijalnom osiguranju između dve države. Ministarka je napomenula, Slovenija je poslednja od država članica bivše SFRJ posle 18 godina sa kojom mi, evo i na ovaj način, treba da ratifikujemo ovaj jedan veoma važan sporazum. Dalje, ovim zakonom je omogućena i nesmetana primena koja predstavlja sveobuhvatni međunarodni sporazum iz oblasti socijalnih osiguranja, a koji sadrži, kao što smo čuli, i odredbe o ostvarivanju prava iz penzijskog, invalidskog, zdravstvenog osiguranja i, što je veoma važno, uključujući i prava na osnovu povreda na radu i profesionalne bolesti i prava za slučaj nezaposlenosti. Nekoliko razloga je veoma bitno, na koje bi hteo da ukažem, zašto je ovaj zakon i predložen po hitnom postupku. On je potpisan od strane dva ministra za rad i socijalnu politiku, ministra u Vladi Republike Slovenije dr Ivana Svetlika i ministra u Vladi Republike Srbije gospodina Rasima Ljajića, 29. septembra. Naša Vlada je uputila 19. novembra na ratifikaciju nama ovaj sporazum. On je važan i zbog toga,osim što se čekalo jako dugo na zaključivanje ovog sporazuma, što veliki broj lica nije bio u mogućnosti da ostvaruje svoja prava po osnovu staža osiguranja koje je stekao u Republici Sloveniji. Potrebno je ukazati i na značaj ovog sporazuma i na činjenicu da bi primena sporazuma imala veoma značajne efekte u oblasti penzijsko-invalidskog osiguranja, kao i u zdravstvenoj oblasti. Posebno bih na kraju ukazao na to da bi se na taj način rad organizacija za obavezno osiguranje bitno olakšao i ostvarile bi se značajne finansijske uštede, jer bi primenom ovog sporazuma budžet Republike Srbije bio rasterećen. Zato verujem da će u Danu za glasanje skoro svi poslanici Skupštine Republike Srbije glasati za ratifikaciju ovog sporazuma. Zahvaljujem na pažnji.
Da li želi reč izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković? (Ne.) Da li žele reč narodni poslanici koji su na sednicama odbora izdvojili mišljenje, na sednici Zakonodavnog odbora narodni poslanici: Vjerica Radeta, Petar Jojić i Sreto Perić i na sednici Odbora za finansije narodni poslanik Slobodan Maraš. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, o suštinskim primedbama koje poslanici SRS imaju na ova četiri predloga zakona govoriće moje kolege u toku načelne rasprave. Naravno, podneli smo i određen broj amandmana i govorićemo i u raspravi o pojedinostima, ali sam, kao i ostale moje kolege pravnici, na Zakonodavnog odboru morala da izdvojim mišljenje, pre svega da bismo zaštitili pravničku struku. Način na koji je zakazana ova sednica Zakonodavnog odbor je nešto što je zaista nedopustivo, nije u skladu sa našim poslovnikom, i to toliko nije u skladu da se to nikad do sada nije dešavalo. Mi smo materijal dobili nekih pola sata pre zakazanog i održanog Zakonodavnog odbora i potpuno je normalno da nije bilo moguće da se vodi ozbiljna rasprava o svim ovim predlozima. Ni ministar nije imala potrebu da dođe na Zakonodavni odbor zato što zna žena da je to samo jedna formalnost, nažalost. Zakonodavni odbor bi trebalo da ima mnogo značajniju ulogu u radu ovog parlamenta, ali vi ste to sveli na jednu puku formalnost, za deset minuta se pretrči preko 14-15 predloga i onda je normalno da morate da očekujete da narodni poslanici koji žele ozbiljno da rade ovaj posao moraju da reaguju. Ovde ste spojili četiri predloga zakona i ministar traži od narodnih poslanika da u Danu za glasanje glasaju za ove predloge. Naravno da, što se tiče poslanika SRS, to nije moguće ako imamo u vidu činjenicu šta smo vam govorili kada ste usvajali budžet za ovu godinu, šta smo vam govorili kada ste donosili prvi rebalans budžeta za ovu godinu. Mi smo vam, gospođo Dragutinović, skretali pažnju da planirate nerealne prihode, na planirane prekomerne rashode. Vi ste tada tvrdili da je to sve realno, da ste vi kao Vlada u stanju da ispunite u svakom pogledu taj budžet, i sad, nekoliko dana pred kraj ove godine i pred kraj ovog zasedanja, pojavljujete se ovde sa ovim predlogom rebalansa budžeta za ovu godinu. Niste nam u uvodnom izlaganju, a ni u materijalu koji smo dobili, objasnili ono što je takođe bio predmet rasprave i kada smo govorili o Predlogu zakona o budžetu i o njegovom prvom rebalansu, na koje ste to specijalizovane usluge potrošili neke pare koje su vam možda sad manjak, koji su to ugovori na koje ste potrošili neke pare, a koje su vam sada manjak u budžetu. Tražili smo taj odgovor, tražimo ga i sada. Tražili smo da uopšte pre razgovora o budžetu i za ovu godinu i ovog rebalansa raspravljamo o Izveštaju DRI. Tamo postoje mnogi odgovori na pitanja koja su poslanici SRS postavljali ne samo ovoj vladi, nego i onim prethodnim vladama. Podsećam, pre svega radi javnosti, da je taj izveštaj DRI obuhvatio svega 27% budžetskih korisnika, pa u tome onoliko nepravilnosti, onoliko prekršaja, onoliko krivičnih dela, da bi na kraju predsednik Vlade rekao da će službenike koji rade u računovodstvu poslati na neki dodatni seminar, da nauče da rade posao koji verovatno dobro rade, ali nažalost nisu mogli da pišu nešto što nisu stvarne činjenice. Ovo su, pre svega, formalni razlozi, formalno-pravni razlozi zbog kojih sam izuzela mišljenje i zbog kojih ne možemo glasati za ove vaše predloge, a o suštinskim razlozima, rekoh, čućete mnogo u toku današnje rasprave. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, bez obzira koliko vaša priča bila bolna i teška za građane Srbije, ona može da ima jedan pozitivan efekat. Objasniću vam to kroz jednu kratku pričicu. Kada je jedan ljubitelj i zaljubljenik u igre na sreću neočekivano dobio veliku nagradu, veliki dobitak, on još uvek nije znao da je on taj dobitnik. Njegovi prijatelji, znajući da bi to moglo negativno da se odrazi na njegovo zdravstveno stanje, angažuju jednog psihologa koji je trebalo nekoliko dana da ga pripremi za tako veliki dobitak. Kada je psiholog procenio da je možda sad stvar završena, kaže mu – kada biste dobili, pa mu pomene neku veliku cifru, na sportskoj kladionici, šta biste vi uradili? On je vrlo brzo odgovorio – dao bih vama pola. Psiholog je, normalno, nepripremljen za tako veliki dobitak, pao u nesvest. U zadnjih nekoliko dana smo imali viznu liberalizaciju, imamo ''fijatizaciju'', imamo privatizaciju. Danas predsednik Republike odlazi u Brisel da odnese jedan zahtev, onako lepo upakovan, da Srbiju prime u EU. Prenesite predsedniku, ako još nije stigao tamo, da samo zamoli da nam ne diraju KiM, a vaši uslovi neka ostanu. Sad ovo, što ste vi građane Srbije vratili u realnost, u stvarno stanje, tu jeste ona pozitivna priča u odnosu na ono što imamo u poslednjih nekoliko dana mogućnost da čujemo. Dakle, da nam građani ne bi popadali u nesvest. Iako teško žive, vi ste sad došli ovde i ispričali jedan naš veliki problem vezano za javne finansije. U čemu je osnovni problem? Ova vlada ne zna da upravlja javnim finansijama u krizno vreme i tu je tačka. Ali, vi ste pokušali, trčeći u zagrljaj MMF-u, da sklopite ugovor kako ina koji način oni nama tu malo da pripomognu. Normalno, u maju 2009. godine je sklopljen ugovor, pa je 24. avgusta ove godine bila revizija, pa onda u oktobru revizija, pa nadalje. Molili ste samo da taj deficit bude nešto povećan, da bude tolerantan, dozvoljen do 4,5% u odnosu na ukupan bruto prihod i mi smo se time hvalili. Oni su od vas tražili neko drugo obećanje. Vi ste rekli - pa, mi ćemo da smanjimo broj zaposlenih u javnom sektoru i u republičkoj administraciji, u lokalnoj samoupravi, pa šta još možemo za vas da uradimo? Možemo da zaledimo penzije, pa možemo da zamrznemo plate. Vidite, ovo su sve neka agregatna stanja. Eto, to mi možemo u ovom momentu da uradimo. Naravno nije to jedino, ali zaposlenja nema nigde i nigde se ovde ne vidi ta situacija. Fiskalni deficit je razlika između javnih prihoda i javnih rashoda i on mora na neki način da se nadomiri. Rupe na neki način moraju da se krpe. Vi ste u 2009. godini pribegli nekim zaduživanjima, nekim kreditima, jer se taj deficit na taj način može i prevazići. Pa je onda uzet kredit od Ruske Federacije 350 miliona evra, Svetske banke 140 miliona, EU 200 miliona, komercijalni krediti (je li ovo nije tačno?) 90 miliona, što je ukupno 780 miliona, pa je Ministarstvo za finansije preko Trezora emitovalo državne zapise otprilike negde oko 500 miliona, i to je negde milijardu i 200 miliona. Mora doći dan da se to jednog dana ispegla, da se vrati. Kako može? Može prodajom "Telekoma", može prodajom EPS-a, prodajom šuma, rudnog bogatstva, voda itd. To je ono na šta vi možete da utičete, odnosno da vratite na taj način dug, ali je vrlo zanimljivo napraviti jednu malu uporedbu u odnosu na ono šta su bili javni prihodi projekcijom budžeta za 2010. godinu. Bilo je 649 milijardi, a izdaci su bili 719 milijardi (je li tako?) i budžetski deficit je u tom momentu bio oko 70 milijardi. Od svega ste pokušali da smanjujete, da povećavate, ali se povećao i budžetski deficit za oko 35 milijardi dinara. Već polovinom godine je bilo potpuno jasno, kada se moglo uočiti na koji način se puni budžet, pa je to bilo sa 281 milijardom, ali su izdaci bili 337 milijardi polovinom 2009. godine. Tada je već deficit u budžetu bio oko 55 milijardi. Onda se moglo videti da bi on na kraju godine, pod uslovom da se ništa drastičnije ne menja, mogao da bude 110 milijardi dinara, ali, eto, mi imamo otprilike oko 105. Vidite koliko tokom godine, kada se vrše određene provere, i treba upravljati javnim finansijama, možemo da dođemo i do podataka kakva situacije će da nas zadesi na kraju godine. Mene zanima otkud ste sa rebalansom budžeta izašli pre 31. decembra. Zašto niste to ostavili za iza Nove godine, pa onda tačno da imamo pravo stanje koje jeste? Predložio bih vam da povedete računa o štednji. Pošto je očigledno da ćete i u sledećoj godini, do kada - ne znam, biti ministar finansija, probajte da štedite da ne biste kasnije morali iz suve drenovine da izvlačite neku paricu da bi ovi građani Srbije mogli bar najnužniji minimum svojih potreba da obave.Hvala vam.
Pet minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za finansije.
Hvala, gospođo potpredsednice. Poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, izdvojio sam mišljenje na Odboru za finansije iz sasvim logičnog razloga, jer ovaj rebalans budžeta predstavlja i nastavak onog rebalansa iz aprila 2009. godine, kao i uvod, mada ide posle, u budžet za 2010. godinu. Uz puno razumevanje koje imamo za ekonomske i finansijske uslove koji su postojali u 2009. godini, mi smo na Odboru za finansije čuli dve-tri rečenice od vaše pomoćnice, gde je faktički rečeno samo da je rebalans sa 70 skočio na 104 milijarde. Nažalost, mnogo stvari je još ostalo da se kaže. Mislim da je bilo bitno reći koliki je pad industrijske proizvodnje i građevinske aktivnosti, koliki je pad izvoza itd., i da je to sve dovelo do toga da se nalazimo u veoma teškoj situaciji. Koliko god imali razumevanja za situaciju u kojoj se Srbija našla objektivno usled svetske ekonomske krize, imamo problem sa onim što ste vi planirali za sledeću godinu, i o tome smo već pričali, zbog toga što ne postoji spremnost da se učini ključni korak ka reformama u samoj državi. Znam da to verovatno najmanje zavisi od vas i da biste vi bili spremni, koliko god bilo potrebno, da se stegne kaiš same države, ali to je jedan politički dogovor do koga je moralo doći mnogo ranije. Zbog toga smo vam u prethodnoj načelnoj raspravi zamerili što niste došli, što niste odgovorili na poziv da sednemo, razgovaramo i zajedno vidimo šta bi to bilo najbolje za ovu državu kada je u pitanju budžet za 2010. godinu, odnosno koje su to reforme koje bi bile neophodne da se sprovedu i kojim putem da se krene da bismo napokon izašli iz ovog ćorsokaka u kom se nalazimo. Hteo sam da kažem nešto i o ovom drugom zakonu. Ono što me interesuje je, što ste malopre pomenuli i što stoji u ovim izmenama, da će se finansijski izveštaj zajedno sa izveštajima Revizije dostavljati samo Agenciji za privredne registre. Moram da vas pitam, gospođo ministarka – koliko ste vi sigurni u Agenciju za privredne registre? Koliko su oni sposobni da sami obavljaju taj posao i koliko možemo imati poverenja u podatke koji se nalaze, recimo, na njihovom sajtu? To sam vas i prošli put pitao. Kada smo raspravljali o budžetu za 2010. godinu rekli smo da smatramo da su subvencije za "Železnicu" ekstremno velike, pa smo vam naveli primere ko sedi u Upravnom odboru javnog preduzeća "Železnice". Recimo, u tom upravnom odboru sedi vlasnik jedne firme koja ne postoji u Agenciji za privredne registre. Malopre sam pričao i sa direktorom i pokušaćemo da nađemo da li je Vlada ta koja je postavila za člana Upravnog odbora javnog preduzeća čoveka koji ima nepostojeću firmu ili Agencija za privredne registre ne vodi registar na pravi način. Zbog toga vas pitam da li možemo imati poverenja u jednu takvu agenciju da će moći sama da nosi ovaj posao. Bez zle namere, ali sasvim opravdano. Ako imate jednu takvu evidenciju, odnosno ako se u Agenciji za privredne registre ne vodi jedno preduzeće, a direktor tog preduzeća je član Upravnog odbora javnog preduzeća, onda tu postoji veliki problem u načinu na koji Vlada funkcioniše. Zbog toga smo tražili, ne iz zle namere, nego je to jedino normalno, da prvo raspravljamo o završnom računu za 2008. godinu, pa smo tražili da raspravljamo i o Izveštaju DRI, podvlačim - ne iz zle namere, nego to su jedini logični potezi. Mi sad imamo rebalans budžeta koji će biti usvojen 29, a 31. je za dva dana. Tražili smo samo jedan normalan sled događaja, da možemo da imamo pravu sliku, da građani imaju pravu sliku i da vam, ako treba, pomognemo, da popravimo ono što se da popraviti. Međutim, nema dobre namere sa vaše strane da zajednički nešto uradimo. Jedino vidim vašu nameru da nas pozovete, sve poslanike, da glasamo u Danu za glasanje, i ne vidim da išta više činite, nijedan korak dalje od toga. Mislim da bi u budućnosti to trebalo da promenite.
Da li još neko od poslanika koji su izdvojili mišljenje na nekom od odbora želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, mi imamo preglomaznu administraciju i nije čudo što je stanje u oblasti finansija takvo kakvo jeste. Poreski obveznici ne mogu više da izdrže ovaj teret koji im se nameće od strane brojnih ministarstava, agencija, fondova, direkcija i ostalih korisnika budžeta. Srbija ima 25 ministarstava. Šta će Srbiji 25 ministarstava? Srbiji ne treba više od 10 ministarstava. Šta će Srbiji 111 republičkih organizacija koje koriste finansijska sredstva poreskih obveznika? Kako Vlada ne pokuša da štedi? Zašto ministar finansija i Vlada izlaze iz okvira kontrole parlamenta? Gospođo predsedavajuća, vreme je da vi preuzmete kontrolu, zajedno sa narodnim poslanicima, nad Vladom Republike Srbije. Vlada Republike Srbije i njene institucije i ministarstva ne mogu ovako da koriste sredstva poreskih obveznika, jer ovo prelazi u drastično rasipništvo. Ni Kina nema 25 ministarstava; ni velika Rusija nema 25 ministarstava; ni Nemačka, koja danas ima više od 70 miliona, nema 25 ministarstava. Svi oni čerupaju poreske obveznike, i radnike i preduzeća, one koji stvaraju dohodak, čija se sredstva slivaju u budžet Republike Srbije. To više ne može da se toleriše. Glomazna je administracija. Narod kuka i pita - do kad ćemo mi da brojimo određene institucije koje moraju da budu finansirane iz budžeta Republike Srbije? Što se tako malo daje poljoprivredi? Kako to da se Ministarstvu za nauku i kulturu, kojim rukovodi ministar Đelić, da osam i po milijardi dinara, a da nema budžetske kontrole? Skupština mora biti glavni kontrolor. Skupština mora biti kompjuter i mora da kontroliše one koji koriste narodne pare. Kako je moguće Đeliću dati osam i po milijardi, a Ministarstvo za infrastrukturu ima troškove deset miliona? Zamislite to. Pa i Mrkonjić je mogao da kaže - dajte i meni 200 miliona za putne troškove ili specijalne usluge. Gospođo predsedavajuća, gospođo Čomić, pare se ne kontrolišu u onom segmentu gde se koriste za specijalizovane usluge. Ogromna sredstva se odlivaju i idu na specijalizovane usluge, a niko ne kontroliše i ne vrši specifikaciju i ne ostvaruje uvid na šta idu te specijalizovane usluge, po ugovoru. Da li se primaju novi da rade po ugovoru o delu, da li su to usluge koje ne bi trebalo da dođu u obzir? Kako Skupština može da štedi, a Vlada ne može? Vlada je ta koja je uzela pare od naroda, ne ferma više ni Skupštinu. Ovo je jedinstven slučaj u svetu da Vlada kontroliše Narodnu skupštinu i da se stavila iznad Narodne skupštine. Sve dok Narodna skupština, državni revizor i budžetska inspekcija ne budu utvrdili kako se koriste sredstva poreskih obveznika i ovog siromašnog naroda, Vlada i pojedina ministarstva će da troše sredstva nemilice, nenamenski i ko zna u koje svrhe. Zbog toga se Srpska radikalna stranka zalaže i traži... Mi smo uspeli, gospođo predsedavajuća, da u prošloj godini usvojimo, pre svega, poslovnik o radu budžetskog revizora, da mu se nađu posebna zgrada i prostorije, ali još uvek nije popunjen taj državni revizor svojim kontrolorima i revizorima. Onda će se tresti gaće, da izvinete, svakom ministru kad mu dođe državni revizor da mu kontroliše kako je trošio pare poreskih obveznika. Hvala vam.
Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Prijavljen je narodni poslanik Čedomir Jovanović, a posle njega Milan J. Nikolić. Izvolite.
Gospođo Čomić, od predsedništva nema nikog, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, za nas je ova rasprava zapravo sjajna prilika u kojoj moramo pronaći zajednički interes. Prilika da proverimo koliko smo bili u pravu kada smo definisali ekonomsku politiku za 2009. godinu, koliko se od tih naših ciljeva ostvarilo zahvaljujući našim naporima, koliko smo bili neuspešni i kakve su okolnosti uticale na taj neuspeh, da li su one objektivne prirode ili subjektivne. Kakav je epilog ove 2009. godine. Vi ste nešto o tome govorili, ali ste izbegli suštinu, verovatno zbog toga što ste i zamoreni izbegavanjem te dijagnoze, a posle ću vam odgovoriti nešto na završetak rasprave o budžetu i na naš amandman o penzijama. BDP je pao za 3%, neko će reći i 4%, a ušli smo u godinu sa projekcijom rasta od 3,5%. Mi smo tada, kao LDP, izjavili da bismo želeli da se ta vaša prognoza ostvari, ali da ne vidimo nijedan argument za tako nešto. Zbog toga smo vas upozorili da pravite nerealan budžet. Pad izvoza 24%, pad investicija 20%, pad industrijske proizvodnje 15%, pad građevinske aktivnosti 24%, inflacija 7,5%. Nažalost, više bih voleo da smo mi pogrešili kada smo sve ovo najavili krajem 2008. godine u onoj raspravi u kojoj nismo podneli nijedan amandman na budžet, da bi budžet bio usvojen pre 21. decembra kako bi MMF mogao da donese odluku o pružanju neke vrste podrške, ne ovakve kakva je na kraju usledila centralnoj banci i zaštiti kursa. Šta je tada LDP predlagao, a što vi niste uvažili? Predlagali smo ciljanu inflaciju od 2%, zamrzavanje plata i penzija, do kog dolazi sada. Tako ćete za godinu dana doći i na ono o čemu smo govorili o penzijama u ovoj raspravi, pa smo mi ispali penzionerska maćeha, a svi drugi brinu brigu o penzionerima tako da će penzioneri na kraju sanjati ono o čemu mi govorimo. Još jedanput, i to je odgovor na završetak vaše rasprave koja se završila u gluvo doba noći, kada više niko nije mogao ni da vam odgovori, a ja sam video to u tri ujutru na TV, pošto sam čekao da vidim kako ćete vi završiti raspravu o budžetu. Gospođo Dragutinović, sve dok mladi ne počnu da rade, penzioneri neće dobiti one penzije koje su zaradili, a neodgovorna država, sa katastrofalnom politikom, potrošila i uništila. Svaki dinar penzija koji se dobije, dobije se iz realnog posla i zbog toga moramo voditi računa o onima koji rade i onima koji treba da rade. Zato smo predložili onaj amandman na penzije, vrlo jasan. Ako su mogle u 2009. godini penzije linearno da porastu 10%, onda je bolje da u 2010. godini napravimo dogovor jedni sa drugima, pa da pronađemo način da se te penzije smanje, da bismo onda mogli da dobijemo prostor za novi rad. Kada je reč o izvozu, koji je pao za 20%, mi smo predložili, gospođo Dragutinović, poresko kreditiranje izvoznika. Znali smo da država nema novca i predložili smo poresko kreditiranje, recimo kroz prolongiranu naplatu poreza na dodatu vrednost. Takvu vrstu pomoći izvoznicima smo predložili. Nemamo ništa protiv vaše želje da pomognete privredi kreditima, ali ti krediti o kojima vi govorite nisu bili jeftini. Recimo, jedina oblast u privredi koja ja rasla u 2009. godini je poljoprivreda. Porasla je za 2,5%. Je li tako, gospođo? A vi ste odlučili da samo poljoprivredni penzioneri ne dobiju penzije za 2009. godinu, nego da im se obaveze prebace za 2011. godinu, i oni će na ta sredstva koja im država duguje moći da računaju sa kamatom od 8,5%. Zašto je dinar koji država duguje penzionerima pojačan kamatom od 8,5%, a dinar koji privreda duguje državi u obliku onih stimulativnih kredita opterećen kamatom od 10,5%? Znači, vi ste pomagali privredi tako što ste davali kredite koji su bili opterećeni kamatom od 10,5%, a kada, ne pitajući poljoprivredne penzionere, uzimate od njih novac pod formom kredita, na njega ćete platiti kamatu od 8,5%. Poljoprivredi, koja se jedina razvijala i rasla u čitavom privrednom sistemu. E, to je ta neodgovorna država. I neko mora da nam objasni zašto je vaš dinar skuplji nego dinar građana ove zemlje. Kada smo govorili o investicijama koje su pale za 20%, to je logično. Novac se povlači sa periferije u centrale. Jasno je poreklo novca koji se pojavljivao u Srbiji i karakter investitora. Ali, nas interesuje zašto smo donosili pogrešne odluke. Opet ću vas podsetiti na Zakon o planiranju i izgradnji. Četrnaest verzija tog zakona je Vlada propustila kroz resorno ministarstvo. Međusobno jedno sa drugim nisu imali dodirnih tačaka. A onda je Vlada, braneći se od neosnovanih optužbi, odlučila da, najjednostavnije, donese zakon kojim će sve to negirati, ali pri tom i onemogućiti gradnju. Znate, gospođo Dragutinović, pored ''Luke Beograd'' u ovoj zemlji se još nešto gradilo i treba da se gradi. Zbog toga što hoćete da dokažete svoju nevinost u odnosu na ''Luku Beograd'', vi ste onemogućili bilo kakvu gradnju u zemlji. I hvala bogu da se neko iz vaše Vlade setio da pokaže budžet iz 1999. i 2000. godine i razliku između onoga što se radilo u ovoj zemlji do 5. oktobra i posle 5. oktobra. Jer, nije normalna situacija u kojoj mi koji nismo u vašoj vladi više branimo ekonomsku politiku u poslednjih devet godina nego sama Vlada. Dobro ste se setili juče to da uradite u emisiji. Nadam se da je premijer nešto naučio od vas, a ne samo veštinu aikida, da koristi energiju protivnika da pobegne s političkog duela. Dakle, pad građevinske aktivnosti je 24%, a građevinska industrija proizvodi 40% BDP ove zemlje. Sedamsto kompanija ostalo je bez posla, zatvoreno, propalo u 2009. godini. U Privrednoj komori Srbije čućete podatak da još 500 kompanija jedva opstaje i da se očekuje njihova propast od 2010. godine. Gospođo Dragutinović, na osnovu ovog rebalansa je očigledno da smo bili u pravu kada smo predlagali neke mere prilikom rasprave o budžetu i ekonomskoj politici krajem prošle godine za ovu godinu i zbog toga bih vas zamolio da još jedanput razmislite o onome što smo vam sugerisali tokom rasprave o budžetu. Nađite način da se realizuju elementi onog programa koji smo mi nazvali ''dogovor za budućnost'', a koji bi omogućio rešavanje ovako krupnih problema na koje nas upućuje sam rebalans. Kakva je sudbina zemlje u kojoj industrijska proizvodnja padne za 15%, a ta industrijska proizvodnja učestvuje u izvozu sa nepunih 20%, a izvoz je pao 24%? Onda se postavlja pitanje šta mi izvozimo. Uglavnom poljoprivredne proizvode i sirovine. Kad nam stane jedna peć u "Sartidu", nama padne izvoz 15-20%. U poljoprivrednoj sezoni, kada šećerane rade, onda izvoz poraste 30%. Mi, gospođo Dragutinović, imamo koncepcijski problem sa organizacijom ove države. Nama je potrebna reindustrijalizacija, kao što je, kada je ova država stabilizovana posle Drugog svetskog rata, započet proces industrijalizacije. Ne zagovaram petoljetke, ali vam kažem da su nam potrebni jasni strateški planovi kako će izgledati život u Kraljevu, Kruševcu, Nišu, Vranju, Leskovcu, Zrenjaninu, Kikindi, Somboru, Subotici, u svakom od gradova ove zemlje koji su pravljeni oko industrijskih kompleksa. Pogledajte Hemijsku industriju "Župa" u Kruševcu, pa "14. oktobar", "Trajal", "Rubin". Da ne nabrajamo Niš - mašinska industrija, tekstilna industrija, elektronska industrija, duvanska industrija. U Beogradu više nemamo nijednu fabriku. O tome treba da razmišljamo. Reindustrijalizacija mora da bude oslonjena na reformu našeg obrazovnog sistema, na reformu naše spoljne politike, jer novog izvoza nema bez novih tržišta ili povratka na stara tržišta, na kojima su nam vrata zatvorena zbog pogrešne politike. Mi dvaput više izvozimo, gospođo Dragutinović, na Kosovo nego u Rusiju. Jedanput više u Crnu Goru nego u Rusiju. To su tržišta na kojima mi možemo da se pojavimo sa proizvodima koji bi onda popravili ovu lošu krvnu sliku. Vi bolje od mene znate šta je BDP - privatna potrošnja, privatne investicije, javna potrošnja, javne investicije i neto izvoz. Kad vidimo sve te elemente pred nama, je l' tako da ćemo se sresti na rebalansu za nekoliko meseci, na kojem ćete vi opet gledati kako ćete i šta ćete, i tražiti tu neku većinu, pa će uz poslastičarnice i roštilj da krene, a mi vam predlažemo da se dogovorimo i kažemo društvu istinu. Nemamo razloga da je krijemo jer je društvo za to odgovorno, svako je odgovoran za to. A onda da počnemo te probleme da rešavamo. Subvencionisani krediti države - to je mera svake vlade u pogoršanim ekonomskim uslovima, to su radile sve vlade u svetu. Deficit su pravili i veći. Prošli put ste prokomentarisali, a ja sam negde naišao na podatak da je deficit Gordona Brauna gotovo 18%. Više to i nije toliko važno, ali ono, gospođo Dragutinović, što razlikuje našu politiku prema privredi od politike drugih zemalja, pogotovo onih koje su već izašle iz recesije, jeste ambicija naše države da ona praktično reafirmiše onu neodrživu tezu po kojoj država može da propadne, ali ništa u njoj neće propasti. Vi ste započeli proces suprotan privatizaciji, pa sada država preuzima akcije privatnih kompanija koje propadaju i koje nemaju nikakav značaj za samu državu, osim što demagoški, naravno, odgovaraju pojedinim strankama u vladajućoj koaliciji. Nema ovde predsednice parlamenta, ona ima direktne veze. Mislim da je to sjajan primer, ta fabrika koju je vlasnik vratio državi, a država preuzela. Pa to što se dešava u Lapovu deset dana. Kako može da propadne jedan "Sab", "Dženeral motors", "Limen braders", a da vi trošite novac koji mi inače nemamo, uzaludno, u utopijske projekte kojima država šalje poruku da će ona živeti život umesto propalih preduzeća? Na čiji to račun ide? Ko to plaća? Ko plaća spajanje radnog staža u propalim preduzećima? Ko plaća dugove javnih preduzeća prema penzionom i zdravstvenom fondu, da bi mogli da se naplaćuju i ostvaruju neka prava koja nominalno postoje, ali realno su neostvariva bez štete na drugoj strani? U tome se razlikuje pristup vaše države i vaše vlade od pristupa drugih zemalja koje takođe pomažu. Mi jesmo za to da se pomogne, ali onima kojima će ta pomoć zaista biti korisna i omogućiti da prežive i da se razviju, a ne da prolongiramo ono što je neminovno. U Slovačkoj je 90% privrede kroz transformaciju potpuno promenjeno. Tradicionalne grane slovačke privrede su napuštene. U Mađarskoj 90% preduzeća koja su ušla u tranziciju nije sačekalo kraj tranzicije i ulazak Mađarske u EU, ali su stvorena neka nova. Vi kažete da je država stimulisala, recimo, stanogradnju. Pitajte ljude koji se bave stanogradnjom. Uništila ih je država svojim besmislenim najavama jeftinih stanova. Izađe ministar Mrkonjić, pošto su izbori negde u Srbiji, da li je Vrbas, da li je Voždovac, već nije ni važno, pa kaže - biće stanovi 500 evra kvadrat. Istog trenutka se povlače porodice iz pregovora sa bankama, zaustavlja se komercijalna gradnja, svi čekaju jeftine stanove. Koliko jeftinih stanova je država napravila u poslednjih godinu, dve, tri, pet? Beogradu treba sto hiljada stanova. Ako budemo imali sreće, Ministarstvo će izgurati hiljadu u 2010. godini. Ali, imajući u vidu rezultate iz 2009. godine, neće biti ni 10% od tih hiljadu, biće jedna zgrada. Pošto smo u oktobru dobili taj stimulans za jeftinu stanogradnju, koliko novih radnih mesta je otvoreno? Nijedno. Rekao sam vam statistiku, kompanije su propale. Ona stimulativna politika o kojoj vi govorite, gospođo Dragutinović, na nivou koncepta ima problem. Ona ne sledi ekonomsku logiku, nego političku. Govori se o kreditima koji su otišli na ime likvidnosti. A što su preduzeća bila ugrožena i nelikvidna? Zbog toga što su se prethodnih četiri-pet godina gojili na kreditima, što su uzimali više nego što im pripada, što su kupovali a nisu pitali, što su spekulisali, što su se ulagale enormne sume novca u kupovinu zemljišta, pa sada kad to treba vratiti, onda se ne poštuje logika. Gospođo Dragutinović, u Dubaiju je cena kvadratnog metra pala 70%. U Beogradu i Novom Sadu raste, zbog tih stimulansa, između ostalog. Zbog toga što banke ne sprovode Zakon o hipoteci. Zbog toga što vrlo dobro znamo da postoje dva oblika bankarstva - onaj u kome vi izlazite pred kreditni odbor kao privrednik u svakoj normalnoj zemlji i onaj u kojem se taj kreditni odbor zaobiđe tako što se dogovorite pa uzmete krosborder kredit od centrale banke ili tako što se pojavite u onoj banci u kojoj kreditni odbor i ne funkcioniše baš tako pedantno i efikasno. To su naši problemi. U narednoj godini privreda treba da vrati pola milijarde evra na ime kamata i kredita koje je uzela od države. Jesam li u pravu? Oko pola milijarde evra. Ali, gde je ta privredna aktivnost iz koje će se proizvesti tih pola milijarde i još nešto što je potrebno da bi te firme u budućnosti bile likvidne? Mi je ne vidimo u ovim izveštajima, nje nema. Oni će se pojaviti za mesec, dva ili tri sa stavom – pa, kad ste nam već jednom dali pola milijarde, dajte nam novih pola, nemojte da vam ovo propadne. Znate da je to tako. A pošto je 2010. godina možda izborna godina ili je nadomak izborne godine, onda hajde da uradimo ono što su radile i sve vlade u poslednjih pet godina. Hajde da potrošimo „Mobtel“ u neke političke projekte, hajde NIP, hajde sve te milijarde koje su ušle u zemlju po raznim osnovama da potrošimo na potrošnju. Kada pitaju ljudi gde su - u njihovim nezarađenim platama. Ne može da raste BDP 5-6% godišnje, a da rastu plate 15-20%. Što ne kažete to? Nije popularno. Da vam kažem nešto, da smo gledali šta je popularno a šta ne, Milošević bi danas bio predsednik. Protiv ekstradicije Miloševića Haškom tribunalu je bilo 95% Srbije i otprilike toliko za bolji standard, veće plate, nove stanove i EU. Mi danas predajemo kandidaturu za EU i ovo je divan dan. Ovo je trijumf generacija, i onih koji su iz ove zemlje bežali u Evropu i nas koji smo ovde ostali verujući da ipak možemo tu Evropu da stvorimo. Ta Evropa se gradina vrednostima, gospođo Dragutinović, a njih je jako malo u ekonomskoj politici ove zemlje. Iščupajte svoje ministarstvo iz te trule koalicije. Nemojte da idete Đelićevim putem, nemate vi tu ambiciju. Nećemo vas podržati za ovaj rebalans zbog toga što ne vidimo spremnost Vlade da na ovom rebalansu nešto nauči. Najveći dužnik u ovoj zemlji je država. Neke zdrave kompanije su uništene zato što država nije izmirila svoje obaveze prema njima, ali je ostvarila svoje pravo pa naplatila porez. Samo ću pomenuti „Mostogradnju“ i „Planum“. Te firme su u blokadi. Govorite, juče sam vas slušao, o investicijama u Koridor kao o razvojnom potencijalu ove zemlje. Jeste, gospođo, ali rekao sam vam na primeru Dimitrovgrada - prva kompanija „Alpina“, druga kompanija „Slovenija ceste“, treća kompanija „Primorje“ i četvrta „Konstruktor“, tek peta kompanija konzorcijuma je iz Srbije. Nismo konkurentni, gospođo Dragutinović. A kreditori, međunarodne finansijske institucije, oni insistiraju na jasnim tenderima. Njih ne interesuje sudbina jedne kompanije iz Srbije, njih interesuje da njihov novac na najefikasniji način bude potrošen. I mi isto to želimo. Mi ne zagovaramo onaj tender u kom će naša kompanija biti favorizovana bez obzira što nije dovoljno kvalitetna. Ali, naša kompanija je opterećena neodgovornom državom, a kompanije koje su njoj konkurencija imaju podršku svojih država. Zbog toga jako teško možemo da vas podržimo. Rekao sam vam na primeru penzija. Jedina grana privrede koja je rasla u 2009. godini je poljoprivreda, a jedini ljudi koji ne mogu da ostvare svoja penzijska prava su poljoprivrednici, jer država prolongira svoje obaveze prema njima. Naravno da mogu, ali ne u apsolutnoj meri. Država to prolongira za 2011. godinu i daje kamatu 8,5%, a kada nekome da kredit, u istim tim dinarima, onda naplati kamatu 10,5%. A kada emituje svoje obveznice, kolika je kamata na obveznice? (Diana Dragutinović, s mesta: Država može dati kamatu pod povoljnijim uslovima. Država kada uzima kamatu, to je drugo.) Da vam kažem nešto: voleo bih da je to tako.
Dvadeset minuta za predsednika poslaničke grupe LDP. Ministarku ću zamoliti da se prijavi, pa da svi narodni poslanici čuju komentar. Zahvaljujem. Izvolite.
Izvinjavam se, 30 sekundi i završiću. Samo ću citirati ovako: Vlada je početkom maja 2009. godine usvojila dodatne stimulativne mere za privredu, četrdeset milijardi dinara kredita za likvidnost sa kamatnom stopom od 3% na godišnjem nivou za kredite sa deviznom klauzulom. To je povoljno, ne možemo da kažemo da nije, mada je mnogo skuplje nego što bi to bio slučaj da smo u evrozoni. Mi smo predlagali dvovalutni sistem, ali zato uvođenje dinarskih kredita na godišnjem nivou sa kamatom od 10,5%. U raspravi o budžetu - dug prema penzionerima će biti izmiren, a penzioneri će na osnovu kašnjenja imati pravo na kamatu od 8,5%. O tome govorim. Možda se delimično mešaju oblasti, ali je zapravo to izraz i najjasnija slika države.
Zahvaljujem. Da li ministarka želi reč? (Da.) Samo se registrujte, molim vas. Izvolite.
Banke daje kredite, a država subvencioniše razliku do tih 10%. Znači, banke ih daju. Kada država daje kredite, ona ih daje po značajno nižim kamatnim stopama. Recimo, po kojim kamatnim stopama daje kredite Fond za razvoj, koji predstavlja državu, može da se proveri. Po kojim kamatnim stopama, u onoj kategoriji koja se zove neto pozajmica ili meki krediti, država daje kredite? Država uvek daje kredite po nižim stopama, a to daju banke, dok država subvencioniše do neke visine.
Zahvaljujem. Gospodin Čedomir Jovanović, replika.
Slažem se, gospođo Dragutinović. Sve što ste rekli u vezi sa Fondom za razvoj apsolutno je ispravno, ali moram opet da vas podsetim na rebalans. Govorio sam o nečemu drugom. Dakle, možda postoji razlika između države i Vlade, ali mislim da je ona minimalna. Citiram - Vlada je početkom maja 2009. godine usvojila dodatne stimulativne mere za privredu, 40 milijardi dinara kredita za likvidnost sa kamatnom stopom od 3% na godišnjem nivou za kredite sa deviznom klauzulom, uvođenje dinarskih kredita za likvidnost sa kamatom od 10,5% na godišnjem nivou, duplo veći krediti za izvoznike, povoljni potrošački krediti za kupovinu građevinskog materijala. Nigde se banka ne pominje, gospođo Dragutinović. Što ja da govorim o banci kada je vi niste pomenuli? A šta misle bankari o tome? Koliko njih je ušlo u taj program? Što bi bankari davali kredite sa kamatom od 10,5% kad te kamate nigde nema? To je devizna klauzula kod njih. Na deviznu klauzulu je 10,5% u bankama u Srbiji, u ovim što su ostale, što se pakuju jer su propale. Ne mislim na deviznu štednju. Devizna štednja je sigurna. Štednja je sigurna, ali su ove banke, što se tiče mogućnosti naše privrede, jako daleko od nas. Kod nas je na kredit sa deviznom klauzulom kamata 10,5%, vi to vrlo dobro znate. U onome što sam govorio nigde se banka ne pominje. Vrlo precizno sam citirao, ovo je rebalans. Što se tiče izvoza, ako želimo izvoz - nova politika, gospođo Dragutinović, povratak na naša tradicionalna tržišta. To će onda otvoriti perspektivu životu u Leskovcu, Nišu, Kruševcu, Kraljevu, Novom Pazaru, gde 60% ljudi nema posao. Nemaju zato što nemaju gde sa svojim proizvodima. Ne mogu na Kosovo, ne mogu u Makedoniju, ne mogu u Bosnu. Gde će oni? Znači, nova regionalna politika, nova tržišta - eto odgovora na izvoz. I država - potpuno drugačiji odnos. Predlažemo vam borbu protiv sive ekonomije, pošten odnos prema penzionerima. Oni će dobiti ono što su zaradili kada mi počnemo da radimo. Bez toga to neće funkcionisati. Na kraju, ono što je veoma važno, porez na dodatu vrednost. Neka država porez naplaćuje kada se naplati usluga, a ne da nam naplaćuje porez, a da ona sama duguje preduzećima i da ih tako gura u blokadu i uništava.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić. Niste se prijavili? Izvinite, rečeno mi je da ste se prijavili kao ovlašćeni predstavnik. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković, replika.
Jesam se prijavila za diskusiju, ali to će biti kasnije. Osećam potrebu da repliciram zbog načina na koji je gospodin Čedomir Jovanović pokušao da stane na stranu gospođe ministra zbog sinoćnje emisije, gde je kao kontraargument na primedbe o lošem budžetu pokazana kopija jednog "Službenog glasnika", sad čujem da je iz 1999. godine, kao dokaz kako su nekada izgledali budžeti. Ne znam da li je trebalo dokazati kvalitet hartije, kako se nekada štampao "Službeni glasnik", ili šta je u tom budžetu bilo sporno. Ono što jeste predmet moje replike je sledeće. Da li gospodin Jovanović želi da odbrani gospodina Cvetkovića, koji je u vreme njegovog vršenja vlasti bio direktor Agencije za privatizaciju, trošio, zarađivao novac - mene to ne zanima. Hoću da kažem gospodinu Jovanoviću da zapamti - oni koji su nekada bili i dugo i stvarno vršili vlast i oni koji su u nekoliko godina mnogo toga učinili protiv i na štetu ovog naroda međusobno su delili i dele tajnu greha nad narodom i među njima postoji zavera ćutanja. Mene ta zavera ćutanja ne obavezuje. U ministarstvu gde sam bila ministar i predstavljala svoju stranku i sebe posebna namena budžeta je bila u ukupnom iznosu opredeljena za preduzeće "Spektra", koje je štampalo Zakon o privatizaciji na engleskom jeziku, a čiji je vlasnik gospodin Beba Popović. Ja to isplatila nisam. To što je bilo mnogo računa gde je oticao novac i što je u jednom trenutku jedinstvenim računom Trezora objedinjena naplata, a onda se danas ministar s pravom žali da preko agencija i ostalih organizacija ponovo imamo priznatu jednu petinu sredstava koja se ne vidi u budžetu je dokaz da na sličan način ljudi raspolažu državnim novcem i protiv toga ćemo se uvek boriti. Znači, samo su drugačiji mehanizmi, lošom raspodelom sredstava. A što ga brani kad ga ne odbrani, gospodine Jovanoviću? Ovaj prvi rebalans, donet u aprilu, ima predviđeneiznose za porez na dobit preduzeća koji su od naplaćenog pet i po milijardi manji i na porez na dohodak deset milijardi planirano manje nego što je stvarno naplaćeno. Da li vi znate, gospodine Jovanoviću, da se završni računi predaju u februaru, poreske prijave građana dva meseca pre ovog rebalansa, pa je vrlo interesantno kako ovi pošteni, stručni, dobronamerni prave ove rebalanse. Na osnovu podataka koji su bili predati, urađene su manje cifre, što dokazuje i stručnost i površnost onih koji rade ove račune.
Mislila sam da ćete replicirati ministarki. Inače, gospodin Jovanović vas nije pomenuo. (Jorgovanka Tabaković, s mesta: Znam da jeste u sinoćnjoj emisiji.) Sinoćnja emisija nije sednica, gospođo Tabaković, ali dobro. U svakom slučaju, sada ste vi dali povod za novu repliku. Daću reč gospodinu Jovanoviću, naravno, on sada ima pravo na repliku, ali bih zaista zamolila da se vratimo na temu. Suština je bila da se govori o transparentnosti ovog budžeta. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Hvala, gospođo predsednice. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka. Neću se previše baviti gospođom Tabaković. Prosto, ona će za 20 godina (računam tako negde) shvatiti smisao onoga o čemu mi sada govorimo, pošto joj je otprilike toliko bilo potrebno da shvati smisao onoga o čemu smo govorili prethodnih 20 godina. To što neko može da bude fasciniran sopstvenom sposobnošću da se presvuče i promeni deo sale u kojoj sedi ničim ne obavezuje mene da ne kažem da je Mirko Cvetković bio sjajan direktor Agencije za privatizaciju, ali da je kao premijer učinio sve da ono vredno što je stvorio kompromituje i obesmisli. To je njegov problem. Mi za tu Vladu nismo glasali, ali tu vladu nećemo ni rušiti zajedno sa vama koji bez ikakvih principa samo želite da dođete na vlast. Pre godinu dana ste rušili ovaj Beograd braneći haške optuženike, a ovde juče kritikujete navijače koji na stadionima rade ono što ste ih vi naučili da rade u svakoj sekundi svog života prethodnih 20 godina. I to što vam toleriše DS je problem DS-a, jer vam mi ništa ne dugujemo. Sa vama možemo da sarađujemo u poslovima koje smatramo korisnim za ovo društvo, a ima ih vrlo malo. Eto, to je to. Naravno, ono što cenim, to je vaša spremnost da se menjate. Ali, u tim promenama ne možete biti lider, makar ne nama. Drugi neka vas puste da ih vodite, pa ćete videti zajedno sa njima dokle ćete stići. Što se tiče ovoga vezano za Bebu, nije mi žao. Mislim da ni njemu nije žao što ste mu ostali dužni. Mada, mislim da nije pošteno. Kada neko uradi posao, treba da mu se taj posao plati. Ali, vi imate mnogo veće probleme od "Spektra" i Bebe. Ostavili ste za sobom 50 neisplaćenih penzija, jedno deset godina haosa i bezumlja, invalide, proterane ljude, stotine hiljada izbeglica. Da ne govorim više o tome, svako u ovoj zemlji to vrlo dobro zna. Većinu to više ne interesuje. Nadam se da se u međuvremenu opametila, a ako nije, zakucaće đavo ponovo na vrata. To nije ono što ja želim, ali to se uvek dešavalo ovom narodu kada nije hteo da misli pre nego što udari glavom o zid. Gospođo Dragutinović, ako nisam bio jasan, govorio sam o posledicama promena na kojima smo insistirali 2001. i 2002. godine, kada je usvojen Zakon o budžetskom sistemu, kada je Božidar Đelić još pokušavao da bude normalan ministar finansija u ovoj zemlji, kada je doneo budžet iz 2000. ili 1999. godine, otprilike ovog formata, budžet za 2002. godinu, i na takav način garantovao ovom društvu da će svaki dinar koji se stvori biti potrošen pošteno i u skladu sa zakonskim obavezama i pravima. To je ono što nam svima nedostaje, spremnost da se brane reforme u ovoj zemlji i one vrednosti koje su u temelju naše kandidature. A, gospođo Dragutinović, kada krenemo ka toj Evropi, onda nas taj put obavezuje. Taj pozitivni magnetizam menja sve. Vidite kako je promenio i radikale. Skinuli su bedž, promenili ime, naučili da je Split u Hrvatskoj. Jedino što ne mogu u međuvremenu da shvate je da treba da poštuju nas koji smo oduvek to znali. Da smo išli za njima, ne bismo imali priliku da se promenimo.
Vreme. Gospodin Milan Nikolić ima reč. MILAN J. NIKOLIĆ: Poštovana predsednice Skupštine, poštovani članovi predsedništva, uvažena gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas po drugi put raspravljamo o rebalansu budžeta za 2009. godinu. Mislim da to i nije tako loše, jer je bolje (uostalom, to je i zakonska obaveza) da se realno prikažu prihodi i rashodi koji su tokom 2009. godine napravljeni. Ja se malo sećam, a verovatno i veliki deo narodnih poslanika, rasprave koja je trajala prilikom donošenja budžeta za 2009. godinu. Budžet je imao intenciju da nasledi pozitivne trendove i dobro izvršene ciljeve budžeta iz prethodnih godina, gde je rast BDP-a išao negde između pet i sedam procenata. Bilo je rasta izvoza, nešto rasta proizvodnje, malo upošljenosti i to je bio dobar trend. Iako se znalo da će doći do ekonomske krize, jer je ona kucala na vrata razvijenih privreda, i kod nas je u oktobru došlo do pada BDP-a za 2%, verovalo se i bilo je optimizma da ćemo merama Vlade Republike Srbije i makroekonomskom politikom uspeti da savladamo efekte ekonomske krize. Međutim, ova finansijska kriza u svetu, koja je posle Drugog svetskog rata jedna od najjačih kriza, mogla je da napravi mnogo veće štete nego što su učinjene da nisu preduzimane mere Vlade Republike Srbije od kraja 2008. godine pa nadalje. Pomenuću samo neke od njih, uz napomenu da je dobro što su preduzimane blagovremene adekvatne mere i budno praćeni rezultati u ispunjenju, pre svega budžetskih ciljeva. Da podsetim, rečeno je to već jednom, već krajem 2008. godine preduzete su mere za zaštitu finansijskog sistema i očuvanje likvidnosti bankarskog sektora. Mislim da je to dobro jer smo očuvali banke, očuvali smo sistem. Druga je to priča o nacionalnim i inostranim bankama, ali je suština da taj problem, koji je bio razarajući u zemljama razvijenog sveta, ovde kod nas nije na taj način izražen. Međutim, podaci su bili neumitni i govore da smo za prvih šest meseci imali pad društvenog proizvoda, umesto predviđenog rasta, za 4,1%, da je industrijska proizvodnja opala za 15%, da je došlo do pada rasta prerađivačke industrije za 19,4%, a srpska privreda je pretežno prerađivačka industrija, da su građevinski radovi, tamo gde se zapošljavaju radnici, opali za 23% i, ono što je posebno važno, izvoz nam je pao za nekih 23,4% i uvoz za 31%. Naravno, rast zaposlenosti radnika koji je bio planiran pao je za 2% i beležimo pad standarda ljudi. Imajući u vidu ovakve makroekonomske uslove i efekte globalne finansijske krize, koja je po svojoj razornosti mogla da bude daleko veća da nisu blagovremeno preduzimane mere, već u januaru preduzete su mere Vlade koja je izdvojila četiri` milijarde dinara za kredite radi poboljšanja likvidnosti privrede. Samo želim da podsetim da bi, da takve mere nije bilo, ionako teško stanje u pogledu likvidnosti privrede, vrlo često se ovde za govornicom iznosi podatak da svako svakome duguje, da je negde oko 65.000 pravnih subjekata u blokadi, stanje bilo daleko teže da nisu ovakvi krediti odobreni po subvencionisanim kamatnim uslovima, pa makar i ovaj iznos bio u pitanju. Krajem aprila se već donosi odluka, što je dobro, da se još jednom razmotri budžet i donese rebalans, kako bismo mogli da se usaglasimo sa ukupnom globalnom politikom, pre svega u oblasti krize koja je u velikom delu počela da deluje na privredu ove zemlje. U maju su donete dodatne stimulativne mere za likvidnost sa stopom od 3%, o čemu se već čulo, 40 milijardi dinara. Kao čovek koji je iz privrede, mogu da kažem da je to imalo dosta, rekao bih, sudbinsko opredeljenje na kontinuitet proizvodnje koji nije u granicama planiranog, kao i budžet, ali je daleko manji nego što bi mogao biti da nije bilo ovakve vrste stimulacije i posebno mera koja je doneta u pogledu pospešivanja plasmana robe domaće proizvodnje pod dosta povoljnim kamatnim uslovima i kreditom do šest godina za kupovinu trajnog potrošnog dobra i ostale robe koja je u to vreme bila u velikim problemima iznalaženja plasmana prema kupcima. Naravno da je aranžman sa MMF-om doveo do toga da su devizne rezerve ostale stabilne i sigurno bi moglo da dođe do mnogo dubljih recesionih tokova da ovakve mere Vlade nisu preduzete. Međutim, mi smo pre neki dan raspravljali o budžetu za 2010. godinu. Bile su najave da se efekti ekonomske krize, pre svega u finansijskom delu, polako tope u zemljama gde je razvijeni svet. Mi te efekte u ovom trenutku ne osećamo i mislim da će tokom čitave 2010. godine biti problema vezano za globalnu finansijsku krizu. Mislim da je neophodno da se, pored mera koje su već preduzete, pored sada nešto realnijeg budžeta za 2010. godinu, preduzimaju adekvatne mere da ne bi došlo do recesionih procesa koji bi bili pogubni za privredu Srbije posle svih problema koji su trajali do 2008. godine i onda u 2009. godini, kada smo imali problem recesije. Ohrabruju ova kretanja posle mera Vlade koje su preduzete, da je došlo do usporenijeg pada rasta BDP, tako da se očekuje da će do kraja godine taj pad biti na 3% i da će se nešto smanjiti izvoz. Procene su da će to u evrima biti na 8% pada i uvoz na 16,7%. Naravno, zbog svih ovih razloga, a pre svega knjigovodstvenih i razloga obaveza koje moraju da se ispune prema korisnicima društvenih sredstava, mislimo da je dobro da usvojimo ovaj rebalans budžeta i poslanička grupa SPS-JS će u Danu za glasanje podržati donošenje ovakvog rebalansa budžeta. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o računovodstvu i reviziji, podsećamo da je osnovni Zakon o računovodstvu i reviziji donet u junu 2006. godine. Taj zakon je, pre svega, imao za cilj da izvrši usaglašenje sa zakonodavstvom EU i u isto vreme da elektronskim sistemom pokuša da uvede efikasniji sistem nego što je do tada bio. U isto vreme donet je Zakon o revizorskoj delatnosti. Ustanovljenjem registra, finansijskog izveštaja i podataka o bonitetu pravnih lica i preduzetnika u Agenciji za privatizaciju objedinjava se postupak prijema, registracije i obrade finansijskih izveštaja. Sada u ovom predlogu imamo dosta racionalnu stvar, rekao bih. Umesto da se finansijski izveštaji koje privredni subjekti treba da dostavljaju upućuju na adresu Agencije i Narodne banke Srbije, posebno u ovom delu za bonitete, ovog puta će sve te poslove obavljati Agencija za privredne registre, što pojednostavljuje sistem, s jedne strane, a s druge strane će, bar kako to predlagač kaže, doći do rasterećenja pre svega radne snage, biće smanjena radna snaga za 30%, a ušteda privrednika u izvršavanju ovakvih zadataka će biti na nivou od 52 miliona dinara, tako da mislim da je taj projekat u redu. Takođe je važno da je ovog puta kontrola koja se vrši nad radom Agencije direktno vezana za Ministarstvo finansija i da će poslovi izvršavanja, pre svega agencijski, u delu vođenja registara i drugih delova, moći da se na dosta efikasan način prate. Takođe, do sada je dosta bilo nereda u tome ko je taj i po kojim kriterijumima će biti obavezan da podnosi izveštaje i da se vrši revizijski nadzor nad takvim izveštajima. Mislim da ovaj zakon dosta precizno reguliše koja su to matična preduzeća, složena preduzeća, zavisna preduzeća, velika, mala i srednja preduzeća. Tačno se definiše pod kojim uslovima se vrši kontrola i dostavlja izveštaj revizorskim kućama za ovakav vid kontrole. Naravno, vezano sa ovim zakonom, donose se i zakon o izmenama i dopunama Zakona o računovodstvu i reviziji i zakon o Agenciji za privredne registre. Agencija za privredne registre je formirana zakonom iz 2004. godine po nekoj inerciji formiranja agencija, bez dovoljnog definisanja poslova i zadataka kojima ovakva agencija mora da se bavi. Život i vreme su napravili tako da mnoge stvari, koje nekoliko činilaca paralelno kontrolišu, sada se upućuju na Agenciju za privredne registre. Mislim da je to vrlo efikasan sistem i da se mnogi poslovi, koji su vremenom kroz zakonske projekte podeljeni, idealno uklapaju u obaveze Agencije za privredne registre, tako da će ona već u toku 2010. godine voditi evidenciju stranih udruženja, registar turizma, registar mera za podsticaj regionalnog razvoja, registar komora, registar javnih glasila. Takođe se uvodi registar za stečajne mase, registar finansijskih izveštaja i podataka o bonitetu itd. Ona je takođe ovlašćena da jedina po principu jednošalterskog sistema vrši registraciju privrednih subjekata. Veoma je mnogo vremena i energije bilo utrošeno na proces formiranja pravnih subjekata. Na koliko je šaltera moralo da se ode da bi se određeni pravni subjekat formirao, vremena koliko je moralo da se za to potroši i para koliko je za to moralo da se da. Sada je izvodljivo da se u roku od pet dana na jednom šalteru, preko Agencije za privredne registre, može registrovati privredni subjekat, što će biti od velikog značaja ne samo za domaće potencijalne investitore i ljude koji žele da formiraju firme, nego i za inostrane investitore, da na jednom mestu sa stručnim znalcem poslova koji taj posao rade moći da obave posao u roku od pet dana. Naravno, i napokon, veoma je dobro što smo sa, poslednjom do duše, zemljom, Slovenijom, potpisali taj sporazum o regulisanju socijalnog statusa, penzionog statusa ljudi koji su godinama radili u jednoj ili u drugoj zemlji, gde 18 godina nisu bili u prilici da svoja prava ostvare. Bila je velika nepravda, ničim izazvana, za tog radnika i nekoga ko je živeo u Sloveniji ili u Srbiji, pa se preselio u Sloveniju, da 18 godina ne ostvaruje svoje pravo. Srećna okolnost je da smo to sa drugim eks-jugoslovenskim državama blagovremeno završili, negde kasnije, negde ranije, ali je ovo ipak dobro da se završilo i da sva prava po osnovu rada, po osnovu socijale, posebno u pogledu penzione politike, mogu da ljudi ostvare. Ovaj zakon to veoma dobro sankcioniše na način kako je to propisano. I jedan i drugi i treći i zakon o budžetu SPS - JS će u Danu za glasanje podržati. Hvala. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Jorgovanka Tabaković.
Pre nego počnem da govorim o tri od četiri zakona koji su u grupi ove objedinjene rasprave, hoću da kažem svoj sud o tome kako se neko seća onoga što ste radili, u pokušaju da falsifikuje prošlost ili da je da je pamti selektivno. Kada o nekom događaju ili čoveku ne postoji fotografija kako je izgledao u neko vreme, onda je onaj ko ga se seća motivisan ili istinom ili poštovanjem prema toj osobi, a možda i zavišću, pa falsifikuje sećanje o tome kako je neko vršio vlast, kako je neko učestvovao u svim oblastima javnog života, motivisan samo sažaljenjem za svoje izborne rezultate i zavišću za izborne rezultate onih drugih. Na sreću, građani imaju drugačije fotoaparate za našu današnjicu i drugačije fotografije onog što je svako od nas ostavio kao pečat vršenja vlasti. Ono što jeste danas tema, ne bih želela da bilo ko ovde ostavi utisak da format papira ili broj stranica govori o transparentnosti trošenja ili prihodovanja. Ovaj budžet za 2010. godinu ima 1.009 strana. Deo toga se ponavlja tri puta, gotovo u istovetnom tekstu, a da mi i dalje ne znamo, niti možemo da pratimo otkud u oktobru povećanje PDV-a u zemlji, koje se ne može objasniti ekonomskim razlozima, bez obzira na to što se to trudi da uradi Fond za razvoj ekonomske nauke, svi stručnjaci, ljudi koji znaju šta su zalihe na koje se nije plaćao PDV, pa su se ipak iznele, ljudi koji znaju da je PDV procenat od nečega, a to nešto mora da bude promet, proizvodnja, koji je morao da se prikaže u nekoj oblasti rasta industrijske proizvodnje, usluga itd. Ima ljudi čiji nivo profesionalnog znanja dozvoljava da progutaju neka obrazloženja. Ima jedan broj onih koji baš ne mogu da progutaju svako obrazloženje, ali je sigurno da broj stranica ne govori o transparentnosti. Vaša namera da budžet ne bude transparentan bila je jasna kada smo usvojili Zakon o budžetskom sistemu, gde niste dozvolili da se u budžetu prikazuju prihodi po pojedinačnim izvorima onako kako je to pisalo u članu 23. i kada sam tražila da prihodna strana bude prikazana u skladu sa članom 23, gde se zna pojedinačno šta su ostali javni prihodi, da se zna koje su to takse i da se zna pojedinačno učešće svakog poreza. Da li vi želite da imate kontrolu nad sredstvima, kontrolu nad trošenjem, to pokazuje mera uvažavanja izveštaja DRI u pravljenju novog budžeta. Apsolutno nisu uvažene primedbe u načinu trošenja sredstava. To što ste nam sada dali ova tri zakona upravo o tome i govori. Dostavili ste nam izmene Zakona o računovodstvu i reviziji koje samo kozmetički uobličavaju neke uočene propuste, a ta oblast vapi za novim zakonom i ja ga očekujem iduće godine. Ovaj rebalans za 2009. godinu je mogao makar da ne bude drugi, nego da bude samo jedan, jer je u trenutku donošenja budžeta za 2009. godinu bilo jasno da će recesioni razlozi dovesti do potrebe da se rebalans ovog budžeta uradi. Uverenje da će zaista moći da se održi proizvodnja i zaposlenost na onom nivou i da se iz tih zaposlenih prihoduje u fondovima, u porezima, bilo je potpuno nerealno i vaše zatvaranje očiju pred stvarnošću. Problem jeste upravo vaša ocena koju ste dali pričajući o ovom budžetu. Svi rashodi su ostali, a prihodi su smanjeni. Moj generalni zaključak je – kada nasledite od prethodnog ministra obavezu prema „Spektri“ i Bebi Popoviću, vi možete da je ne platite, ali kada od vas, gospođo ministre, neka druga vlada, koja god bila, nasledi dugove koji danas kada se uzimaju traju 20 godina, kada se nasledi ovakva unutrašnja nelikvidnost privrede od milijardu evra, kad se nasledi ovaj broj nezaposlenih, kad se nasledi uništena industrijska proizvodnja, kad se nasledi uverenje da treba osloboditi od poreza finansijske usluge, transakcije, kapitalnu dobit, kada šaljete poruku da vam je važnije zarađivanje i imovina umesto proizvodnje koja trajno treba da donosi prihode, onda će zaista biti teško voditi državu. To je problem ovog budžeta, koji i dalje 80% svojih prihoda stiče na potrošnji, samo 12% na prihodima koji se zovu kapital, porezi od imovine, i samo 4% prihoda koji se stiču na onom što se zove dobit preduzeća. I to uopšte nisu neuporedive stvari, one su vezane jedna s drugom. Znači, struktura budžetskih prihoda nije promenjena. I kad kažete socijalni budžet, hajde da tu enigmu rešimo jednom za svagda. Ako je najveći izvor prihoda potrošnja, PDV i akcize, to znači da od svih građana jednako uzimate na cigarete, alkohol, hranu i ono što su neophodna dobra, a to znači kada je kolač 100 dinara onog ko ima manje, a od 100 on 80 troši na neophodne potrebe iz kojih vi uzimate pare za PDV i vaše izvore, i kada isto toliko, znači 80 dinara, uzmete od onog ko ima 1.000, gde je tu poreska jednakost? Gde je tu socijalna država? Ako najviše uzimate kroz potrošnju onog što su uobičajene potrebe, ne porez na luksuz, ne progresivno oporezivanje visokih dohodaka, što je svetska praksa drugih zemalja, nego kada od većeg i manjeg kolača uzmete isto, onda je tačno da ovaj budžet finansiraju oni koji imaju najmanje. I ovaj budžet nije ni razvojni ni razorni. Ovaj budžet je budžet samoodržanja Vlade i odraz je koalicionih odnosa, hteo to neko da prizna ili ne. To dokazuju rashodi za penzije, odnosno penzionere kojima ste stvorili privid većih primanja, stvorili odijum javnosti i sukob generacija, a u stvari se i njima kroz penzionersku inflaciju oduzima ono što ste im navodno dali. Neka odu svi na sajt Srpske napredne stranke i pročitaju tekst ''Penzionerske inflacije'', gde je korpa proizvoda koji se dnevno kupuju sa takvim cenama da se praksa veštine vođenja finansija svodi na - navodno se borim za penzionere, a u stvari i njima uzimam kroz inflaciju, ulaganje dohotka u egzistencijalne potrebe u najvećoj mogućoj meri. To vam je kao priča kada kažete da poskupljuju komunalne usluge svega 10% i to neće bitno povećati inflaciju. Ako dajem od svoje plate, od one jedne polovine, polovinu na komunalne usluge, grejanje, gas, vodu, hladnu i toplu, meni je ta inflacija, kada mi 10% poraste usluga, ne dva posto, neka preračunata, nego je na 50% mojih prihoda to 10% uvećanja. Ne može statistika ili vaša dobra namera sve da opravda. Cifre i ono što se zove realni život najbolje dokazuju koliko je ovaj budžet socijalan ili razvojni, koji to nije, i koliko se mi nalazimo ne u dužničkom ropstvu, nego u dužničkoj zamci. Mi se nalazimo u dužničkoj zamci, koja nam je nametnuta i spoljnim zaduživanjem, navodnom pričom o infrastrukturnim projektima, od čega samo 4,3% ide u kapitalne rashode, a od toga mali deo u infrastrukturu. Vi kažete – pa, ne ide baš sve iz budžeta. Ne može da se jednom kaže da ne ide sve iz budžeta, kada treba da se pohvalite, a kad treba prikriti koliko toga ide mimo budžeta, onda se ima drugačiji pristup. Znači, iskrenost pristupa nije emocionalna kategorija. To se kroz ove cifre vidi. Kroz ove cifre se vidi koliko se zaista razmišlja o dobrobiti stanovništva, a koliko samo o sebi. Ne znam zaista kako se neko usuđuje da govori o povoljnim kreditima, o subvencijama. Ko je mogao da vidi i uzme dinarski kredit iz ovih subvencija? Hoćete li da vam pokažem ponudu jedne od banaka? Svi su krediti bili indeksirani u evrima. Banke su zaštićene. Priča da Vlada pomaže je bila marketinška priča, jedna od mnogih. Pomogla je sebi da kroz finansiranje kreditima, kupovinu trajnih potrošnih dobara, ali nekih tuđih podnih obloga i bele tehnike, deo od 18% dođe u budžet, i zaradili su kroz PDV - budžet i banke kojima je subvencionisana kamata. Građani su ostali zaduženi. Sada će se moliti svake noći za zdravlje guvernera da ne reaguje zakasnelo, puštajući da kurs ode enormno i najveći deo njihovih prihoda ode u rate otplate kredita koji su indeksirani u evrima. I to što je problem svakog građanina zbog vas i vašeg činjenja je problem i ove države. Najveći problem ovako formiranog budžeta je zaboravljanje da ovu državu finansiraju ljudi koji rade. Ne oni koji se bave finansijskim transakcijama u virtuelnom svetu, nego ljudi koji stvaraju realne proizvode i koji moraju BDP da zaista nečim oplemene kao pravim vrednostima, a ne da statističke brojke, tekuće cene ili stalne cene, preračuni u valute doprinose lažnoj slici. Čak, sada ću citirati gospodina Stojana Stamenkovića, koji je dugo ćutao, a nedavno je i sam priznao da je podatak o BDP-u neupotrebljiv i da je sve vreme bio anesteziona priča za zaduživanje da bi krediti u odnosu na BDP izgledali manji, kao što je i struktura obaveznih rezervi bila namerno u javnosti predstavljana stabilnim rezervama, a u stvari je to bio još jedan od promašaja skupe monetarne politike guvernera, koji je, u sprezi sa ljudima o kojima govorim, mnogo toga lošeg učinio za sve nas. Najstrašnije je što privatna privreda, koja 20 milijardi evra dugova čini zajedno sa ukupnom unutrašnjom zaduženošću, u stvari ima 300 do 400 miliona evra mesečnih dospeća. Kako će privatna preduzeća da vraćaju 300 do 400 miliona evra dugova? Rešavaće se troška koji je najmanji, otpuštaće ljude, i to je posledica onoga što se zove nereagovanje blagovremeno na krizu. Ono što posebno želim da vam zamerim je što način na koji štetu predstavljate korišću ne može dugo da traje. Zaista ne može dugo da traje. Ono što vi kroz ovaj budžet niste uvažili, a jeste Izveštaj DRI, jeste da novac, kojeg u ovoj državi ima, a nije pravilno raspoređen, nije stavljen pod kontrolu. Puštate da se nešto zove državno ovlašćenje, a prepuštate da ga naplaćuje neko ko se od države izmigoljio. Osnovali ste ga, dali mu kancelarije, kola, privilegije, pravo da odlučuje o svojim naknadama i sada može vama da određuje politiku. Kao kad u lokalnom gradu političar prepusti kriminalcu da mu određuje pravila ponašanja i da mu jedan plac na kome on sagradi neku građevinu, kad ovaj ojača, novcem koji mu je omogućio nesolidni političar koji zloupotrebljava vlast, taj kriminalac određuje ponašanje političara. Mi smo to dozvolili u monetarnoj politici, gde je guverner pod nezavisnošću rekao da on upravlja novcem, a ne društvo, a ne vi kao vlada. Počeo je da diktira i političke odluke, gde sada mi, kao država, i privreda zavisimo od banaka. Vi ste nas opteretili kreditima kod banaka, unutrašnjim zaduživanjem, štampanjem hartija; guverner sa 1.620.000.000 evra repohartija, opet kod banaka, zavisimo od njih; "Bečka inicijativa", dugovi privatnih preduzeća kod tih banaka, takođe smo u njihovoj vlasti. Sada se svi nalazimo kao taoci vaše navodno sposobne i dalekosežne i dugoročne politike ozbiljnog vođenja države, kojoj je najveće umeće da se zadužuje, da ne kreše troškove koje ima i ne vodi računa o sredstvima za koje ima obavezu od građana. Građani ne biraju vladu da se ona ne pita ni za šta, biraju vladu da uredi odnose u kojima mogu da rade i zarađuju. I ovo otpuštanje i manipulacija brojem otpuštenih ljudi nas blamira u svetu. Sve zemlje u recesiji imaju smanjenje broja zaposlenih, a vi nama pokazujete samo 44.000 otpuštenih. Ako neko zloupotrebljava prava u Nacionalnoj službi za zapošljavanje, recite - brisali smo 150.000 zato što neki ljudi zloupotrebljavaju prava, ali to ne znači da kod nas nezaposlenost nema veze sa svetskom krizom. Reč-dve o Agenciji za privredne registre. Mogu da pohvalim trenutak kada ste odlučili da se finansijski izveštaji predaju Agenciji za privredne registre. I treba pohvaliti to što na jednom mestu, a ne na nekoliko mesta, treba predavati takav izveštaj. Međutim, kako možemo da znamo kako radi Agencija za privredne registre ako vi ukidate nadzorni odbor kod jedne od agencija? Pričamo o potrebi da se sve kontroliše, a ukidate im nadzor. Ukidate pravo upravnog odbora da u jednoj takvoj agenciji donosi pravilnik o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta. Čega se to neko boji? Da će mu zvučni i značajni kadrovi ostati bez posla, pa gleda da ih u ovakve agencije udomi, a da to ne ide na upravni odbor nego da se pita direktor? To nije dopustivo zakonom, pogotovo što Vlada daje saglasnost na finansijske planove, pa i na ovu vrstu sistematizacije za agenciju koja zaista treba da dobije značaj. Predlažete da joj birate direktora na pet godina. To stvarno nema smisla. Pa, nije to Savet Narodne banke. U ovo turbulentno vreme brzih promena, čak i kada se registrator iz ovog zakona bira na četiri godine, vi hoćete ovde direktora na pet godina. Sve ste predvideli. Ovlašćenje, ali ne odgovornost. I to je opšta praksa, da za one ljude i organe koje vi promovišete kao bitne, u smislu vršenja nekih poslova u ime države, a navodno u korist građana, niste nigde predvideli odgovornost za propust ili nenamernu grešku onog ko se bavi poslovima registracije. Ne možete reći da se te greške ne dešavaju. Te greške se dešavaju, proizvode materijalne posledice i štete po manjinske akcionare, poverioce i privredna društva. Vi morate ovim zakonom da predvidite odgovornost i ne morate da nastupate po službenoj dužnosti. Po tužbi koja se pred nadležnim sudom, sada trgovinskim, a od Nove godine privrednim, bude vodila, ljudi moraju imati pravo na naknadu štete od onog koji greši. Interesantno je da ste u ovaj zakon stavili jednu neobičnu odredbu, po kojoj može na primer ministar finansija da donosi pravilnike. Da li vi znate da se ni u jednom sudskom postupku pravilnik koji donese ministar ne tretira jednako kao pravilnik koji donosi organ koji ministar predstavlja? Jednostavno, zbog mogućih problema, a navešću konkretan primer vašeg pravilnika povodom Zakona o računovodstvu i reviziji, koji je u direktnoj suprotnosti sa članom 30. Zakona o računovodstvu i reviziji, treba voditi računa kako se propisuju prava i obaveze za donošenje ovakvih odluka i pravilnika. Samo da dodam, upravni odbor je jedini nadležan za sistematizaciju radnih mesta i kod ove agencije. Ako u to ne verujete, tražite od vaših saradnika da vam dostave odluke Ustavnog suda, gde jedino preduzeća koja uopšte nemaju upravni odbor mogu da prepuste tu vrstu nadležnosti svom direktoru. Svako drugo preduzeće ili oblik organizovanja mora da ovo ostavi u nadležnosti upravnog odbora. Samo još jedan minut, za ono što se zove zloupotreba zakona i kozmetička promena Zakona o računovodstvu i reviziji. Pravilnik koji ste vi doneli o tome kako se primenjuju međunarodni računovodstveni standardi, i to o vrlo značajnoj stvari... (Predsednik: Vreme.) ...samo da završim rečenicu, o knjiženju efekata kursnih razlika, u suprotnosti je sa Zakonom o računovodstvu i reviziji i zbog toga treba doneti nov zakon, a vama ograničiti ovlašćenja.
Zahvaljujem. Narodni poslanik gospođa Donka Banović ima reč.
Hvala, gospođo predsedniče. Poštovane kolege narodni poslanici, gospođo ministre, pretpostavljam da niste skoro imali teži i neprijatniji zadatak nego što je ovaj danas, a to je da dođete u Skupštinu i da nam branite ovaj predlog rebalansa za budžet za 2009. godinu. Naime, nije neobično da postoji rebalans budžeta. Mi smo imali prvi rebalans u aprilu ove godine. Dakle, po nekim pokazateljima i trendovima je bilo jasno da će deficit biti veći od planiranog, ali je trebalo da dođete sa ovim ili malo drugačijim rebalansom u septembru, zato što su se ti trendovi u toku godine i nastavljali. Ovako, vi dolazite sedam dana pred kraj ove kalendarske godine, budžet za 2009. godinu važi do 31. decembra 2009. godine, i sama ta činjenica je smešna. Jer, na šta se sad odnosi plan u ovom rebalansu? Na sledeću nedelju, je l' tako? Zato mislim da bi bilo mnogo poštenije i mogao je predsednik Vlade gospodin Cvetković da dođe i objasni odakle rebalans budžeta na kraju decembra i da objasni kako su njegovi ministri (ipak je on na čelu Vlade, a svi su ministri trošili) trošili te dodatne 34 milijarde, koliko se povećao deficit od poslednjeg rebalansa. U aprilu je deficit bio 70 milijardi dinara, a sada vidimo da je u ovom rebalansu deficit 104 milijarde dinara. Tako da bi se moglo reći da je Vlada, odnosno da su ministri nezakonito trošili taj novac zato što nisu blagovremeno podneli rebalans na taj budžet i o tom bi se rebalansu, naravno, razgovaralo u Narodnoj skupštini. Svaki budžet ili rebalans bi trebalo, samo to izgleda nije slučaj kod nas, da bude plan i program jedne vlade o tome kako će trošiti sredstva građana. Međutim, mi smo ovde dovedeni pred svršen čin. Ovaj rebalans nije rebalans, on je praktično izveštaj narodnim poslanicima o izvršenju budžeta. Dakle, mi ovde ne možemo da kritikujemo rebalans u smislu da kažemo - nije vam to dobro planirano, mi mislimo da treba da uradite ovako i ovako. Mi ovde sad možemo samo da analiziramo ovaj izveštaj o izvršenju. A šta vi, u stvari, nama kažete kroz ovaj rebalans? To da su prihodi u budžetu manji od očekivanih i da je deficit veći od onog projektovanog rebalansom u aprilu. Dakle, deficit je porastao sa, ponoviću, 70 milijardi na 104 milijarde dinara, a za kompletan budžet za 2009. godinu se može reći da postoji manjak od oko milijardu evra. Interesantno je da se pogledaju prihodi od PDV-a u ovoj godini i vidi kako su se prognoze i predviđanja Vlade pokazala netačnim, a to takođe pokazuje da ova vlada ne ume da planira kako treba i da ne predviđa dobro. U budžetu za 2009. godinu prihod od PDV-a je bio planiran u iznosu od 338 milijardi dinara, to je bilo u budžetu. Kasnije se, u prvom rebalansu, pošto se videlo da priliv od PDV-a i nije baš kao što je planiran, kaže da će biti priliv 302 milijarde, ali nažalost ni to nije ostvareno. Tako u ovom drugom rebalansu, koji je praktično izveštaj o izvršenju, vidimo da je u ovoj godini prihoda od PDV-a prikupljeno svega 296 milijardi. Dakle, 42 milijarde je manje od predviđenog, odnosno od projektovanih prihoda ili priliva od PDV-a. Šta ta činjenica o tome kako se ubira PDV pokazuje ili šta to indirektno govori? To da u Srbiji nema privredne aktivnosti, pa samim tim nema ni priliva od PDV-a i da, ukoliko ova vlada ozbiljnije ne shvati situaciju i ne pokrene privredu, neće biti moguće finansirati rashode države. Recimo, znamo da u budžetu za 2010. godinu, ovom koji ste juče izglasali, 63% rashoda ide na plate i penzije. Neka se to u nekom trenutku popne na 73%, onda možemo da proglasimo bankrot. Onda nam više ne trebaju ni budžeti ni rebalansi. Još jedno pitanje se nameće. Pošto je očigledno da loše planirate i prognozirate i nemate pravu sliku o tome kakvi su zaista trendovi o punjenju budžeta, a trendovi su još od sredine 2008. godine prilično negativni, onda se postavlja ključno pitanje - odakle vam optimizam za priliv od PDV-a, recimo, za budžet za 2010. godinu? Vi ste u tom budžetu predvideli priliv od PDV-a 325 milijardi iako imate iskustvo iz 2009. godine da realno ne treba očekivati toliki priliv od PDV-a. Ali, to je opet vaš problem, odnosno ova skupština može da očekuje verovatno još nekoliko rebalansa i u sledećoj godini, ali bi bilo dobro da ti rebalansi budu na vreme, a ne da budu izveštaj o izvršenju. Ova vlada je i neodgovorna. Vlade u drugim zemljama sva raspoloživa sredstva usmeravaju na oporavak i očuvanje domaće privrede. A šta radi Vlada Srbije? Ona ne posmatra šta rade druge vlade u regionu i u zemljama EU. Naša vlada je, recimo, u ovom budžetu za 2010. godinu predvidela izdvajanja subvencija za privredu u ukupnom iznosu od tri i po milijarde dinara ili oko 0,5% tog budžeta, dok je, recimo, cifra za usluge po ugovoru 4,8 milijardi dinara. Kada je ovaj novi budžet prvi put predstavljen u Medija centru, predsednik Vlade Cvetković je rekao da je budžet za 2010. godinu razvojni. Sigurno nije razvojni kada je privreda u pitanju. Možemo jedino da kažemo da je razvojni za sve one koji rade po ugovoru o delu, da je razvojni za ugostiteljske usluge itd., ali sigurno nije razvojni za privredu. Znate, mi u DSS smatramo da ovaj budžet nije razvojni, nego da je razorni. Ponoviću, razvojni nije ako 63% rashoda ide na plate i penzije. Možda je vama već malo i neprijatno, ali mi, prosto, nemamo izbora, nego da vas podsećamo na bombastična obećanja iz kampanje s početka 2008. godine. Između ostalog, obećali ste 200.000 novih radnih mesta, a od toga nema ništa. Zatim je predsednik Tadić na jednoj sednici Glavnog odbora DS-a govorio o tome da se odustaje od obećanja za 200.000 novih radnih mesta i poručio radnicima i zaposlenima u Srbiji da čuvaju ta svoja radna mesta, da ih slučajno ne izgube, a on će im pomoći u tome da ih oni sačuvaju. Međutim, bojim se da ni to obećanje nije ispunio. U ovom trenutku imamo preko milion nezaposlenih, tako da je negde oko 16,5% građana Srbije nezaposleno, a umesto uspešnih preduzeća, gde bi radili radnici i gde bi se otvarala nova radna mesta, danas u Srbiji imamo oko 70.000 nelikvidnih preduzeća. Dakle, prihodi su smanjeni. A, šta mislite - da li je Vlada skresala troškove i rashode? Nije. Naši ministri i predsednik Vlade Cvetković stalno govore o štednji. Neko je neki dan, kada je bilo minus 20 u nekim gradovima u Srbiji, u Beogradu je isto bilo jako hladno, pozvao građane i rekao im da moraju da štede na grejanju. To je bio vrhunac bezobrazluka. Zašto? Zato što građani već dovoljno štede. Građani znaju koliki su kućni budžeti i ne mogu da dozvole da imaju rupe u svojim kućnim budžetima, kao što to može da dozvoli sebi jedna vlada. Dakle, Vlada ima ogromnu rupu u kućnom budžetu, ali bez obzira na to, rashodi se ne smanjuju. Ne govorim ovo napamet. To je nešto što mi iz opozicionog DSS-a dobro osećamo i vidimo. Međutim, pre par nedelja je Državna revizorska institucija izašla sa jednim veoma ozbiljnim izveštajem i taj izveštaj, u stvari, govori kako se ova vlast, kada joj je velika rupa u kućnom budžetu, ponaša neodgovorno i bahato. Državna revizorska institucija je, zbog toga što nema ni ljudske ni druge resurse koji su neophodni, uspela da napravi reviziju u nekim segmentima. Kažu da su svega 27% tih transakcija uspeli da kontrolišu, u četiri ministarstva, u tri uprave i u jednoj direkciji. Ono što taj izveštaj pokazuje je frapantno i veoma zabrinjavajuće. Opet pokazuje da je ova vlast rasipnička i da joj ne pada na pamet da štedi. Jedino joj pada na pamet da štedi na penzionerima, da im se zamrzavaju penzije i u narednoj godini. Zatim su našli način da štede i na porodicama sa decom. Nedavno smo imali i Predlog zakona o finansijskoj podršci porodici, pa u tom obrazloženju piše da se budžet neće moći realizovati uspešno ukoliko se i taj zakon ne usvoji. Dakle, Vlada može da štedi na građanima i na različitim kategorijama, ali ne može da štedi u okviru svoje kuće. U tom izveštaju revizora stoji, na primer, neke ću stvari navesti, da je potrošeno 56 miliona dinara na ugostiteljske usluge, u svim ministarstvima. Moja koleginica Milica Vojić-Marković je izračunala da bi za taj novac sve narodne kuhinje u Srbiji koje funkcionišu u ovom trenutku mogle da rade tri meseca. Korisnika u narodnim kuhinjama ima 25.000. Taj bi novac bio dovoljan za finansiranje svih narodnih kuhinja ti ljudi bi mogli da se hrane tri meseca. Izveštaj je takođe pokazao da su ministarstva i uprave kršile Zakon o javnim nabavkama, da su se trošili i pravili milionski troškovi pod firmom "reprezentacija", da su mnogi ugovori o delu neopravdani i da su honorari astronomski. Još jedno zanimljivo otkriće. Ne znam da li gospođa ministar u ovom trenutku već zna šta se desilo sa tim novcem, ali DRI je, između ostalog, otkrio da se za 380 miliona dinara od donacija koje su pristigle gubi svaki trag, odnosno da se ne zna kako je utrošeno 380 miliona od nekih donacija. Svako ministarstvo dobija donacije za jedan deo tih sredstava, dakle postoje kroz papir i u toj kontroli je utvrđeno kako su potrošene, ali za 380 miliona se ne zna. Možda je ministar Dragutinović imala vremena da pogleda taj izveštaj revizora i možda sada već zna šta se dešava sa novcem iz donacija. Sve u svemu, ponavljam, mislim da je ovde trebalo da bude predsednik Vlade gospodin Cvetković, zato što je on taj koji treba da nam objasni i odgovori na pitanje kako se to trošio i kakvi su bili rashodi i po kojim planovima i odlukama od poslednjeg rebalansa u aprilu. Gospođa Dragutinović jeste ministar finansija, ali ona sigurno ne može da bude odgovorna za sve one ministre i za celokupnu Vladu koja se veoma bahato i neodgovorno ponaša. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, konačno je došao rebalans. Očekivali smo ga znatno ranije, ali dolazi sedam radnih dana pred Novu godinu i ne znam koja je njegova svrha, sem da se legalizuje nešto što je urađeno izuzetno loše, što je potrošeno nenamenski i sada to treba u ovom parlamentu da dobije legitimnost. Narodni poslanici treba to da ozvaniče, da bi oni koji su napravili raznorazne finansijske prekršaje, koji su trošili znatno više nego što su mogli da troše i na načine koji su Zakonom o budžetu nedozvoljeni jednostavno imali legitimitet i da sutra kažu – pa, to je usvojio srpski parlament. Neobjašnjivo je da se prvo usvoji budžet, pa da se posle razgovara o izveštaju Državne revizorske institucije za 2008. godinu i posle usvojenog budžeta se razgovara o rebalansu za 2009. godinu. To je red poteza koji nigde ne postoji, samo kod nas u Srbiji. Zašto se to dozvoljava i zašto se to radi? Bio sam oduševljen kada sam slušao ministarku kada je rekla svojevremeno da su silna sredstva van kontrole Zakona o budžetu. Evo i sada, u novom budžetu, opet se stavljaju ogromna sredstva koja će biti potpuno van kontrole Zakona o budžetu. To su sredstva koja služe za međusobne dilove, otkupe, raznorazne investicije koje će kasnije doći, za raznorazne kupovine, trgovine koje će se odigravati u toku naredne godine, kao što se to radi i ove godine. Svi su se razleteli po Evropi, svi vode neke ekskurzije, svi žele u EU, svi su značajni, svi su važni, a niko ne kaže kojim sredstvima se to radi i ko to odobrava, na koji način se to troši i ko to sve plaća. Prema tome, problema će sigurno biti, a mi to mirno odobravamo. Juče je usvojen budžet. Udarna vest – usvojen je budžet. Ko je usvojio budžet? Koja vladajuća većina je usvojila budžet? Koja koalicija je usvojila jučerašnji budžet? Ko stoji iza Zakona o budžetu, koji je juče usvojen? Riza Halimi? Vladan Batić? Nema ih u sali. I ovaj gospodin, ne znam ni kako se zove, iz radikala. Oni stoje iza tog budžeta. Njih ćemo da jurimo po hodnicima ako dođe do kršenja Zakona o budžetu. Koje političke opcije stoje iza budžeta koji je juče usvojen? Ko će da stoji iza rebalansa koji se sada predlaže? Nahvataćete negde neke poslanike i to će proći. Juče je Vlada Republike Srbije pala, ona nema više većinu. Vladajuća koalicija ne postoji. Ovo je jedna interesna grupa koja, jednostavno, funkcioniše kad zatreba, a onda će neki drugi, treći, četvrti, peti dati svoj glas i na kraju taj bućkuriš... Pa mi jurimo nekoga što je glasao juče, a on kaže – ali, ja nisam glasao o Zakonu o informisanju, to su glasali neki drugi, pa su treći glasali za Statut Vojvodine, a četvrti za prenos nadležnosti. U tom političkom bućkurišu nema odgovornosti jer se ne zna ko je za šta odgovoran. Prema tome, velika sredstva Republike Srbije se troše nenamenski. Zašto se troše nenamenski? Zato što se ne poštuje Zakon o budžetu, zato što pojedine stavke odlaze... Juče je gospođa ministarka objašnjavala da je veliki broj penzionera. Sinoć sam je pažljivo slušao. Mnogo mladih penzionera imamo. Je li tako? A Dinkić će da penzioniše još malo pa celu Srbiju, samo mu vi dajte sredstva za subvencije. Sada vas pitam – da li mi možemo dobrovoljno, evo poslanici su voljni da uđemo u jednu akciju, da skupimo otpremninu za Dinkića? Kolika je njegova otpremnina, gospođo ministarka, da ga mi otpremimo, da ide i on u penziju? Dosta je čovek radio, evo devet godina brine o finansijama Srbije, a nama je sve gore i gore. Njegov kabinet, njegova ekipa kontroliše finansije Republike Srbije devet punih godina i sada će da uđe u desetu. Od Jelašića, sve redom. Počnite da pratite šta se događa. Silna sredstva su potrošena u tom periodu, 57 milijardi evra, a sad kažemo - imamo milion nezaposlenih, imamo 700.000 ljudi koji se hrane na kazanu. Svaki deseti Srbin čeka da ruča na kazanu, širom Srbije. To je uspeh te politike. Tolika privatizacija. Sećam se odlično, vlada iz koje sam odlazio, kada je predala dužnost, ostavila je 1.600.000.000 od „Mobtela“, 360.000.000 od „Robnih kuća Beograd“ i 300.000.000 od trećeg operatera (to je ovaj VIP operater). Gde su te pare? Koliko se para slilo u Kapitalni fond Vojvodine, a rečeno je da se od toga urade kapitalne investicije i koridori? Naravno, nema od toga ništa, sad uzimate kredite. Prethodnih godina, kad nismo bili pod kontrolom MMF-a, budžetski deficit se lomio na putarima i zato su bila dugovanja. Sad smo pod kontrolom MMF-a, dobili smo kredite i opet se, evo, sedam milijardi sa kamatama duguje putarima na kraju ove godine. Samo „Planumu“ 860 miliona. Jeste li to razdužili ovih dana? Tera se da se daju putarima krediti, oni se duže i ponovo će se ugušiti. Oni uzimaju kredite za obaveze koje su imali i sredstva po Zakonu o budžetu. Sredstva iz NIP godinama nisu uplaćivana i zato su ta dugovanja. To isto sada radi Kalanovićka i opet ćemo doći u velike dugove prema putarima. Opet ćemo odobriti neki kredit da podignu i da ih potpuno ugušimo i uvedemo u stečaj. Ova vlada ne može da izađe iz vrzinog kola u koje je ušla. Ona ima velike probleme. Slušam ovih dana političare iz vladajuće koalicije koji prozivaju opoziciju da je kriva za nešto. Evo, vaš kolega Đilas završava preko svoje devojčice bolnicu veoma brzo. Ovde, u neposrednoj blizini ovog parlamenta, veliku bolnicu pravi. Naravno, nova devojka - novi objekti, nove investicije. Stara gospođa odnosi deo firme i on kaže - sa tim više nema ništa. Sada vam smeta i zakon. Agencija o privrednim registrima pita se otkud je na sajtu bilo to koliko je poslovanje itd., pa sada želite i tu nešto da promenite, da dovedete svoje ljude, da to malo prikriju, da se to sakrije. Ne može da se sakrije. U Srbiji se sve zna. Gospođo ministarka, pitao bih vas nešto. Povećali ste u novom budžetu, za 2010. godinu, za tri milijarde subvencije za "Železnicu". Čega je to dokaz? Da "Železnica" ne radi, da ne prevozi ništa.A šta to znači? Da privreda ne radi, da nema šta da se vozi. Ne mogu ljudi da šetaju prazne vagone. To je dokaz da je privreda u totalnom kolapsu, da nema šta da se vozi, i vi sad kroz nove tri milijarde u odnosu na prethodnu godinu želite to da pokrijete. Da li je moguće da Vlada toleriše da u Lapovu Koridor 10 bude blokiran tolike dane? I vi to sada plaćate kroz subvencije. Nema prevoza, velike su štete nastale od zaostatka u prevozu tih roba i vi, naravno, kroz budžet to želite da nadoknadite. Tako da ima sve više problema u privredi. Privreda je prezadužena. Dve hiljade milijardi trenutno duguje privreda Srbije. To je kao i dugovanje države. Privreda Srbije ima 200 milijardi kamata godišnje koje ne može da izdrži, gospođo. Samo se zadužujete, a ponavljam, primili ste punu kasu, sa 2.260 miliona evra, što je potrošeno u velikoj kampanji Za evropsku Srbiju i za jednostrano poštovanje Sporazuma sa EU. Sada, na kraju godine, udarili ste u marketing. Vodite ekskurzije, putujete po svetu, držite konferencije za novinare. Od čega ovaj izmučeni narod da putuje kad hiljade porodica čekaju da im bude isključena struja? Ljudi blokiraju puteve, nemaju struje u 21. veku. Gospođo, da li vi razumete, oni nemaju najosnovnije. Nemaju da se prehrane, brinu da li će te kuhinje da se ugase, da li će imati detetu da daju hleba. I vi pričate da ćete naplaćivati porez, naravno na onu najveću bedu, koja plaća PDV i na hleb i na mleko i na sve to, a na imovinu onih tajkuna, najbogatijih, tu ne smete da pipnete. Zašto? Pa, ne možete da pipnete. I Đelić ima hotel u Sokobanji, kupio ga je u privatizaciji. Stoti put to ponavljam. Što ne sme da kaže da li je to tačno ili nije? I mnogi u Vladi. Kako vam se otrgao Goran Novaković, koji je to sad biznismen postao? Kako su vam se otrgli mnogi koji su bili deo ove vladajuće koalicije? Sad ih ne dirate, jer su mnogo bogati. Iza njih stoje međunarodni tajkuni i oni spolja diriguju ekonomsku politiku države. Mene bi bilo sramota da sedim na mestu ministra finansija i kažem sinoć u emisiji - MMF nam je doneo. I guverner kaže isto - doneo nam je i oni su saglasni s ovim. Sa čim je saglasan ovaj parlament, ovaj narod? Znači, doneli su vam, a mi smo ti koji treba samo da kažemo - dajemo befel, srećni smo što se naša država ekonomski, finansijski vodi spolja, što se projekti usmeravaju spolja, a ne iz ove države. Prema tome, vi samo radite marketing. Da li ste vi u Vladi normalni ljudi kad sada, u kriznoj godini, krećete u izgradnju četiri autoputa odjednom? To je gala.I svugde pomalo, znate kako narod kaže - ko svračica začeprlja svugde pomalo. A za dve građevinske sezone ste uradili 20 kilometara poluprofila autoputa. Zaboravili ste obilaznicu oko Beograda, zaboravili ste sanaciju Pančevačkog mosta (jer je Pajtić potrošio pare), zaboravili ste most na Rači (koji treba da se pusti, samo još malo para treba, koje je opet Pajtić preko Kapitalnog fonda potrošio), zaboravili ste most Gazela (za koji stoje pare, a ne možete da ga uradite), a sad ćete malo da čeprljate ovo Beograd-Čačak. Našli ste da pravite autoput od Uba do Obrenovca. To je potpuna ravnica, kroz onaj REIK ''Kolubara'' se prolazi, tu nema nikakvih problema. I tu ćete da pružite nekoliko kilometara, uz veliki marketing – počeli ste autoput Beograd - južni Jadran. Znate li da jedan tunel Straževica košta više nego sve to što ćete da uradite sa dve milijarde dinara? Ko još normalan u svetu radi kreditima i budžetskim sredstvima autoputeve? Počinjete Niš-Dimitrovgrad, počeli ste Novi Sad – Subotica... A znate li koliko košta tunel Grdelička klisura? Samo čeprljate tamo gde je ravnica i pružite malo, nekoliko kilometara, tu dođete svi pa se uslikate, ne možete da stanete u ekran koliko vas dođe, i onda – kampanja. Kao sad, poslali ste zahtev za pridruživanje EU. To je jedna kampanja od koje ne može čovek da preživi. Kao što ste vodili kampanju - brinete o narodu, pa grip... Sad ste to zaboravili. Došla je vakcina, neće niko da se vakciniše. Šta da radite s tom vakcinom? Gde ste je nabavili? Ko ju je nabavio? Na koji način? Kako? Jedino se ovajdio Mišković. I oko "Fijata" će jedino da se ovajdi Mišković, znate da je on zastupnik "Fijata" za Srbiju. Vi se tu borite rukama i nogama. Evo sad, zadnji dani, Nova godina je, opet neki aneks pišete. Ma kakav aneks, bre? Mi imamo ugovor koji je ova država i ovaj budžet 2009. godine ispoštovao do kraja. I šta je trebalo da uradi "Fijat"? Da otpoštuje ugovornu obavezu. I vi sad dolazite sutra da pišete neki aneks, da zadovoljite javnost. Doći će Italijani. Trebalo je oni da daju 200 miliona evra. I šta je sa 200 miliona evra što je trebalo da daju? Ništa. Ništa nije urađeno. Trčkarali ste do njih, zamolili ih - dajte, dođite malo da smirimo ovu javnost. Oni će da dođu i velika fešta. Jutros slušamo gradonačelnika u Jutarnjem programu – on je kao dečko razmišljao da "Fijat" dođe. Njegov se san ostvario, "Fijat" dolazi sutra. Šta mi, kao Srbija, imamo koristi od toga što dolazi "Fijat"? Svi ćemo početi da igramo ono - najniža, najpovoljnija ponuda itd. To je jedini način da se nešto događa s tim "Fijatom". Probiste mozak više s tim. Prema tome, nema ni od ovog rebalansa ni od ovih vaših zakona ništa, jer ostaju dugovanja. Ostaju ogromna dugovanja, ostaju velika potrošena sredstva, koja su, naravno, nenamenski potrošena i za koja će neko sigurno da odgovara. Šta je sa građevinarstvom? Zašto je građevinarstvo potpuno umrlo? Koliko je giganata otišlo u stečaj? Da li imamo još neku živu građevinsku firmu? Ministar građevinarstva i urbanizma prikuplja flaše oko reka i akcija je u kontinuitetu. Tu su glumci, tu je akcija ''Očistimo Srbiju''. Gospodo, građevinarstvo je motor razvoja jedne države. Šta je tu urađeno? Gledam sada bruku u energetici. Dinkić je, da bi održao svoje biračko telo i dobio neko novo, dao neke silne kredite da se prave mini-centrale. I ljudi prave centrale. Bože, da se prekrstite. Vidim dvojicu iz Čačka, moji, dobili su - čovek gaji srne, srndaće, pravi lovište, dobio je posao, i sada pravi hidrocentralu tamo negde ne Uvcu, negde oko Drine. Samo da bi doveo malo članova, sada se radi projektna dokumentacija i te mini-centrale od jednog megavata kreću Srbijom itd. Šta je sa onolikim hladnjačama koje smo napravili, isto preko poljoprivrede, što se davalo iz Fonda za razvoj? Propalo. Šta je sa skijalištem Stara planina? Koliko ima skijaša u punoj sezoni tamo? Koliki je gubitak skijališta na Staroj planini i da li je završena infrastruktura ili nije? Koliko ima ležaja na Staroj planini? Koliko turista možemo da smestimo i zbrinemo? Koliki je kapacitet za ručak skijaša na Staroj planini? Znate li da tamo, u one sobičke što su napravljeni, ne može da uđe 20 ljudi? I to je neka budućnost Srbije. O tome se priča, da će cela istočna Srbija da se razvija na tome. Da, ali koliko treba uložiti? Šta ćete sa otpadnim vodama? Šta ćete sa vodom? Od čega da pravite veštački sneg kad tamo nema vode na planini? Odakle vam? Milijardu košta da se dovede voda, gospođo Dragutinović. Prema tome, sve su ovo marketinške stvari. Vi se bavite jednim ozbiljnim, velikim marketingom. To ekipa Šaper, Krstić, Đilas radi fenomenalno. Vi mislite da marketingom može da se vodi država. Ne može, mora nešto i da se radi. Moramo nešto napraviti. A to što vi krećete marketinški u izgradnju četiri autoputa odjednom, to je bruka za Srbiju. Počnite jedan i završite, da ga stavimo pod naplatu i da vraća sredstva. Kako mislite da dođete do Uba, da se vozite autoputom do Obrenovca i kuda ćete dalje? Kako dalje da idemo? Pa, više košta jedan tunel na Rudniku nego cela ta trasa koja će se raditi itd. To su sve priče koje nam vi pričate danima i zanosite se tim pričama. Sva ovlašćenja je dobio guverner. Čovek bukvalno radi šta hoće. Da li je neko ovde video da je došao u parlament izveštaj Narodne banke? Čovek privatizovao sve pare, sve rezerve, radi šta hoće, uzima od MMF-a kreditne linije, određuje kurs... On je genije. Gde nađoste onakvog genija? Vi ste mu bili zamenik, je l' on stvarno genije ili nije? Gde navataste onakvog genijalca? Kako vam to dozvoliše iz sveta da vam puste takav kadar? Prosto ne mogu da verujem da takvog genija Srbija dobije tek tako. Mora da je taj transfer duboko plaćen. Zašto se sad ponovo gas (Predsednik: Zahvaljujem, gospodine Iliću.) uvozi iz Mađarske? Šta je sa skladištem, je l' to završeno ili nije? Zašto opet gas uvozimo itd.? Šta je sa nerazvijenim opštinama? Zar čekate da odumru? Gase se obdaništa, ne mogu da se greju. (Predsednik: Privedite kraju, molim vas.) Koliko ste u rebalansu predvideli sredstava da prežive ljudi? U 21. veku smrzavaju se deca.Evo, završavam. Hvala vam puno, da vas ne gnjavim više.
Gospodin Vlajko Senić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovana ministarka i ostali predstavnici Vlade, mislim da je ova rasprava o rebalansu budžeta pravo vreme da govorimo i o ekonomskoj politici Srbije u toku 2009. godine. Mislim da smo, i kada smo donosili budžet, na neki način bili svesni da ulazimo u jednu godinu koja će biti ekonomski vrlo teška i koja će zahtevati određeno prilagođavanje. Naravno, nemam nameru da budem advokat Vlade ili vladajuće koalicije, želim stvarno da razgovaramo o onome što je učinjeno tokom protekle godine i da na pravi način osvetlimo sve ono što je radila Vlada Srbije u tom ekonomskom delu, uz podršku parlamenta, naravno. Mi nismo mogli krajem prošle godine, kada je bilo vreme da se donese novi budžet, da govorimo o tome kakve će sve efekte izazvati svetska ekonomska kriza i nismo mogli na pravi način da projektujemo razmere gubitaka, pre svega u prihodima, koji će naš budžet i naša država pretrpeti. Da će toga biti, bilo nam je svima jasno, jer Srbija nije neko izolovano ostrvo. Kod nas ne mogu u ekonomiji da se dešavaju procesi koji su suprotni onome što se dešava u celom svetu, u Evropi i u našem najbližem okruženju. Kada smo govorili o budžetu za 2010. godinu, nekoliko puta smo govorili o tome da je u mnogim zemljama u okruženju došlo i do drastičnijeg pada društvenog proizvoda i da je bio mnogo veći budžetski deficit nego što je u Srbiji. Navodili smo čak i primere ekonomski vodećih zemalja, kao što su Velika Britanija i SAD, gde je budžetski deficit tokom protekle fiskalne godine bio dvostruki. U tom smislu jeste bila naša zebnja na koji način će ova godina da se završi i misija Vlade, što inače nije opredeljenje naše stranke, opredeljenje je da se država izvlači iz ekonomije, međutim u vremenu ekonomske krize, kada je došlo do pada lične potrošnje, kada je došlo do drastičnog pada izvoza i izvozne tražnje, na neki način smo se vratili onom konceptu kada država mora da interveniše u ekonomiji, država mora da ima svoju reč da bi se sprečio potpuni ekonomski kolaps. To nije bio slučaj samo u Srbiji. U najvećim ekonomijama koje danas vuku svet napred, i u Americi i u Kini i u EU, ogromna sredstva su davana iz budžeta za održanje ekonomske aktivnosti. Za razliku od njih , mi bar nismo morali da dajemo sredstva za sprečavanje kolapsa banaka. Mislim da je to jedan pokazatelj da su neke stvari u Srbiji u proteklih devet godina ipak napravljene pozitivno i da ipak daju određene rezultate. Rebalans ovog budžeta za sve nas predstavlja i jednu vrstu otrežnjenja i prizemljenja i sliku o tome koliko je budžet za 2010. godinu realan. Kada uporedimo ovaj, na neki način završni podatak o tome kakvi će biti prihodi i rashodi za 2009. godinu, mislim da se eliminiše sve ono što se čulo i ovde u Skupštini i u medijima, da projekcija budžeta za 2010. godinu znači veći porez na dodatu vrednost. Hoću još jednom da kažem i građanima i privredi, mislim da je to važno i da u jednoj normalnoj ekonomskoj državi makar za godinu ili dve možemo da govorimo o tome kakvo će poresko okruženje i kakva će poreska politika biti. Dok ova Vlada funkcioniše u ovom sastavu u kome je danas, neće biti povećanja PDV-a u Srbiji. Nećemo nedostatak prihoda države rešavati tako što ćemo imati veće poresko zahvatanje privrede, iako je bilo takvih predloga, iako je bilo takvih saveta, iako su neke zemlje u okruženju, kao što je Hrvatska, na primer, gde je PDV čini mi se 23%, upravo koristile takvu politiku da reše svoje probleme. Dakle, naša država je prilagodila rashode prihodima i uklopila se u ono što je u ovom trenutku realno i moguće. Da je budžet za 2010. godinu, iako je bilo dosta neargumentovanih kritika, u stvari realan, reći ćemo i o tome kako stoji iznos PDV-a u zemlji i inostranstvu. Mi smo slušali o tome da je projektovana stopa rasta od 30%, da će biti dramatičnih novih poreskih opterećenja. Građani treba da znaju da je PDV u zemlji za 2010. godinu projektovan na 134.506.000.000 dinara, a da će u 2009. godini iznositi 122.514.000.000 dinara, dok je PDV iz uvoza projektovan na 187.440.000.000 dinara, dok će u ovoj godini iznositi 171 milijardu dinara. Dakle, kad ukalkulišemo očekivanu stopu inflacije od 6%, očekivani rast od 1,5% i očekivanje da će doći i do povećanja uvoza i do povećanja potrošnje, onda možemo da kažemo da je ovo, sumarno posmatrano, stopa od 9,5 procentnih poena porasta u odnosu na 2009. godinu i da nema reči o 20-30% porasta, kao što smo ovde mogli da čujemo. Hoću takođe da kažem da ovo otrežnjenje predstavlja i dobru osnovu za projekciju budžeta, ne samo za 2010. godinu, nego za našu fiskalnu i ekonomsku politiku za narednih nekoliko godina. Kao vladajuća koalicija smo svesni da bi možda bilo bolje da je struktura budžeta drugačija i da ima više sredstava za infrastrukturne radove, za investicije, za ulaganje u industriju, bar u ovom periodu dok Srbija ne uđe u potpunosti u EU i onda će važiti malo drugačija i stroža pravila za tu državnu pomoć, ali mi ne možemo da ignorišemo realnost u kojoj danas funkcionišemo i u kojoj živimo. Stranka i G17 plus će insistirati u toku 2010. godine da se započne ozbiljna priča o reformi penzionog sistema, ali nismo mogli da kažemo - u redu, hajde sad tih 35% izdataka koja iz budžeta idu za punjenje penzijskog fonda da smanjimo za dva ili tri procenta poena i da neke ljude lišimo prava koja su stekli u nekom prethodnom periodu. Mi rešenje vidimo, otprilike, u skladu sa onim što je dala Svetska banka, a to je neka buduća projekcija izdataka za penzije, dakle pooštravanje uslova za penzionisanje u budućnosti, viša starosna granica i sve to, kroz kontrolu, naravno, rasta penzija, podrazumeva da u nekom srednjoročnom periodu imamo mnogo manje učešće penzija u društvenom bruto proizvodu i, samim tim, izdataka iz budžeta za penzije i plate. Kad govorim o platama, onda mislim na reformu javnog sektora i za početak se nadamo da će javni sektor u Srbiji, koji nije mali, makar u narednom periodu davati kvalitetnije usluge za ova ne mala sredstva koja građani Srbije izdvajaju svake godine za njegovo funkcionisanje. Svesni smo tih strukturnih problema, ali smo takođe iskreni prema građanima i nismo u situaciji da prikupimo nekoliko jeftinih političkih poena, jer znamo šta znači realnost i znamo da Vlada pored ekonomske ima vrlo važnu, pogotovo u Srbiji, socijalnu funkciju, koja ne može da se zanemari. Ne možete sprovesti reforme na način da jedan deo građana to oseti na svojoj koži bukvalno ugrožavajući nečiju egzistenciju. Ono što je za nas važno, kada gledamo budžet za sledeću godinu i poredimo ga sa ovim rebalansom za 2009. godinu, veći su izdaci za infrastrukturu. Ne bih se složio s prethodnim govornikom. Mislim da je dobro ulaganje u infrastrukturu, a i on je to promovisao i radio dok je bio ministar. Mislim da je država našla način da se pod najpovoljnijim mogućim uslovima u ovom trenutku zaduži na međunarodnom finansijskom tržištu, da su dugoročni krediti koje smo dobili zaista povoljni, da će omogućiti ekonomsku svrsishodnost tog ulaganja. Jasno je da bez ozbiljnijeg ulaganja u infrastrukturu ne možemo očekivati povećanje direktnih stranih investicija kao ključnog faktora budućeg rasta privrede Srbije, jer smo ovaj model rasta, koji se zasnivao na potrošnji, u proteklih nekoliko godina očigledno maksimalno iskoristili i na to više u toj meri ne možemo da se oslonimo. Ono što je takođe važno, što je bolna tačka i što pokazuje i ovaj rebalans budžeta, to je spoljnotrgovinski deficit. Mi ćemo formalno imati manji spoljnotrgovinski deficit u toku 2009. godine, ali ne kao rezultat, da budemo krajnje iskreni, nekakvih promena koje su se desile u strukturi naše privrede ili nekog dramatičnog rasta izvoza, već kao rezultat opšteg pada spoljnotrgovinske aktivnosti u svetu, pa samim tim i u Srbiji, i činjenice da je uvoz padao po višoj stopi nego izvoz. To je jedan, rekao bih, trenutni rezultat, koji je bolji nego što je bio ranije, ali ne možemo na to računati u narednom periodu. Zbog toga hoću da se osvrnem na projekat koji po mom i nadam se po mišljenju Vlade Srbije, a to vidimo i poslednjih nekoliko dana jer su se svi u Srbiji uključili u podršku tom projektu, obezbeđuje onu temu koju smo svi zajedno pomenuli nekoliko puta, a to je reindustrijalizacija Srbije. Jeste bilo dosta problema, iščekivanja, neverice, čak i podsmeha projektu kome će sutra biti ozvaničen početak, a to je strateško partnerstvo između Srbije i ''Fijata''. Mi ne bežimo od onoga što smo rekli građanima tokom izborne kampanje. Znamo dobro, bar G17 plus to zna, a verujem i ostali iz vladajuće koalicije, da je potpisivanje ugovora sa ''Fijatom'' bila možda ključna stvar koja je opredelila birače da u 2008. godini na majskim izborima daju podršku koaliciji ZES. Vlada je u proteklom periodu činila sve da taj ugovor bude do kraja ispoštovan, a treba reći, istine radi, da potpisujemo sporazum i ugovor koji otvara perspektivu da se 200.000 automobila godišnje izvozi iz Srbije. Ako pogledate da je to na godišnjem nivou oko dve milijarde evra izvoza, a da je naš celokupan izvoz ne veći od 7-8 milijardi u nekoj dobroj godini, onda je to jedan impresivan podatak o tome na koji način će se promeniti struktura naše ekonomije, o tome da će se, pored tih 2.500 direktno zaposlenih ljudi u Kragujevcu, čitav niz pratećih ekonomskih aktivnosti nasloniti na posao ''Fijata''. Naravno, nije bilo lako ući u taj projekat i nije bilo popularno da država od samog početka ima svoj vlasnički udeo u svemu tome, ali nismo imali izbora. Morali smo, kao država, da damo najbolje moguće uslove od svih zemalja iz regiona, jer je nekoliko zemalja bilo zainteresovano da taj projekat bude upravo kod njih. Mi smo zahvaljujući uslovima, našem pregovaračkom timu i nekoj projekciji biznisa koju je naš partner napravio u Srbiji, uspeli da taj projekat dovedemo u Srbiju. Ne vidim ništa loše u tome što će se Srbija pretvoriti, nadam se, u zemlju koja će biti lider u automobilskoj industriji u regionu. Naprotiv. I ne vidim ništa loše u tome što će 2.000 radnika "Zastave" iz Kragujevca, umesto da leže na kragujevačkoj pruzi i traže podršku države i rešenje svojih problema, imati priliku da rade svoj posao i zarađuju. Mislim da je to odlična stvar za Kragujevac, da je to odlična stvar za Srbiju i da to jesu potezi i ulaganja koja mogu da reše taj naš najvažniji i najbolniji ekonomski deo, a to je izuzetno visok spoljnotrgovinski deficit. U vreme kada mi sklapamo taj ugovor, propadaju velike kompanije. Propao je švedski "Sab", propao je projekat koji je "Krajsler" imao sa "Opelom". Vlada Nemačke je zbog toga bila ozbiljno uzdrmana. Uz sve kritike zašto je to toliko trajalo, a trajalo je zbog svetske ekonomske krize, mislim da mora da se oda priznanje činjenici da u vreme kada automobilska industrija u svetu doživljava ozbiljan pad, Srbija uspeva da napravi jedan ozbiljan posao u tom delu. Takođe mislim da je ova rasprava o rebalansu, budžetu i svim pratećim zakonima ipak podigla kvalitet rasprave o javnim finansijama u Srbiji. Postoji izveštaj DRI, postoji odluka Odbora za finansije, iako to nije bila naša obaveza, da uputimo taj izveštaj Skupštini Srbije, da se o tome ovde raspravlja. Postoje i zaključci koje smo predložili. Juče smo čuli da "Transparentna Srbija", organizacija koju izuzetno poštujem i cenim, traži da ti zaključci budu konkretni, a ja pozivam odavde, sa skupštinske govornice njihove predstavnike da dođu na Odbor za finansije. Kad god im odgovara, zakazaćemo sednicu pa neka zajedno sa nama pomognu - na koji način možemo da formulišemo zaključke drugačije, a da se ne mešamo u ono što radi DRI i da kao skupštinski odbor ili kao Skupština ne ugrožavamo pravo da oni podnose svoj izveštaj i da oni na osnovu tog izveštaja donose zaključke i preduzimaju odgovarajuće mere. Nadam se da ćemo u 2010. godini imati priliku da osetimo ekonomsko poboljšanje. Uostalom, to je i slika ovog budžeta, ali nadamo se da će to biti prilika da se država u većoj meri povuče iz ekonomije. Smatramo da je budžet nešto što se tiče države, ali da ne može država da rešava ekonomske probleme koji postoje u zemlji i da ona mora samo da stvori okruženje i jedan okvir koji će značiti sigurnost investicija, sigurnost ulaganja, a da ne može u nekom dugoročnom vremenskom periodu da bude poslodavac. Činjenica je, i to ovi podaci o rebalansu pokazuju, da je akcija države, pre svega kroz subvencionisane kredite, upumpala dodatnu likvidnost privredi i omogućila da taj pad, koji je na kraju tri procentna poena, bude manji nego što je to moglo da se desi, da pad zaposlenosti ne bude tako dramatičan. Moram da kažem da je Amerika upumpala 800 milijardi dolara u svoju ekonomiju, a da je sa 4,5% nezaposlenost skočila na 10%. Nije za poređenje, ali mislim da, uz uvažavanje stavova i kritike opozicije, moramo da skupimo hrabrosti da odamo priznanje da je Vlada reagovala proaktivno i da je svojim ekonomskim merama uspela da stabilizuje pad u ekonomiji. Što se tiče kursa i Narodne banke, to je ovde pomenuto, mi ćemo nastaviti da podržavamo ideju koju valjda svi zajedno podržavamo, a to je potpuna nezavisnost centralne institucije. Ne postoji samo guverner u Narodnoj banci, postoji i Savet Narodne banke, postoji Monetarni odbor, postoje ljudi koji tamo donose odluke, koji su preuzeli odgovornost za to što rade. Uvek ćemo biti za to da se kurs formira na tržištu. Ne možemo biti pristalice nekog fiksnog kursa, koji će fiktivno možda poboljšati sliku stanja u pojedinim privrednim subjektima, ali će cena koju će na kraju građani platiti biti visoka. Podržaćemo, naravno, ovaj rebalans. Pošto smo podržali budžet, to je sasvim logično. Podržaćemo i ovaj krovni zakon o Agenciji za privredne registre. O tome će nešto više govoriti moj kolega poslanik Jovan Nešović, ali mislim da je zakon logičan. Ima dva razloga. Jedan je da Agencija mora da dobije nadležnosti koje trenutno nema, a koje su joj pripale tako što smo mi doneli neke nove zakone i nadležnosti prebacili na Agenciju za privredne registre, a sa druge strane postoje jasni ekonomski efekti – ušteda u smanjenju administracije zato što će samo Agencija od sada raditi neke poslove, a ne paralelne institucije. Dakle, u Danu za glasanje naredne nedelje podrška tim zakonima i verujem da je ovo prava slika na kraju 2009. godine, da je Vlada radila dobro i solidno svoj posao i da je možda 2010. godina prilika za još bolje rezultate. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima gospodin Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu za 2009. godinu, znači rebalans budžeta. SRS neće glasati za ovaj rebalans zbog toga što je on protivustavan, protivzakonit, nerealan i štetan po interese građana Srbije. Zašto je protivustavan? Članom 92. Ustava Republike Srbije predviđeno je da Republika Srbija, autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave imaju budžete u kojima moraju biti prikazani svi prihodi i rashodi kojima se finansiraju njihove nadležnosti.septembru ili početkom oktobra imali smo debalans između prihoda i rashoda. Deficit je bio veći od predviđenog rebalansom budžeta iz aprila 2009. godine. Toga trenutka se moralo pristupiti donošenju rebalansa. Normalno, Ministarstvo finansija i Vlada nisu o tome razmišljali, a kasnije ćemo objasniti i zašto nisu išli na rebalans budžeta. Zašto je protivzakonit? Zakon o budžetskom sistemu u čl. 62. i 63. predviđa postupak kada se u budžetu javi debalans, kada prihodi nisu dostatni i kada se objektivno i realno ne mogu izvršiti. Evo šta kaže član 62: „Ako se u toku fiskalne godine rashodi povećaju“, u ovom slučaju su se povećali, „ili prihodi smanje“, i došlo je do smanjenja prihoda, „Vlada na predlog ministra može obustaviti izvršenje pojedinih rashoda ne duže od 45 dana“. Dalje, zakonom je predviđeno šta se u tom slučaju čini. Odredba člana 62. Zakona o budžetskom sistemu kaže ovako: „Privremenom obustavom izvršenja može se zaustaviti preuzimanje obaveza, predložiti produženje ugovornog roka za plaćanje, zaustaviti davanje odobrenja za zaključenje ugovora, zaustaviti korišćenje kvota“. Ništa od ovoga Vlada nije učinila. Ovde se radi o protivzakonitoj radnji Vlade i ona mora za to odgovarati. Zašto? Zbog toga što će se praksom Vlade rukovoditi i lokalna samouprava i autonomna pokrajina i javna preduzeća i privredni sistem će otići u one tokove u kojima ne sme da bude. Ako je ova skupština usvojila zakon, obaveza je izvršnih organa vlasti, pre svega Vlade, da poštuje zakone koje je usvojila Skupština. Nažalost, obrnula se situacija. Sada Vlada diriguje Skupštini. Evo, ovo je slučaj. Ovo je direktno kršenje odredaba Zakona o budžetskom sistemu. Što se tiče rebalansa budžeta, Zakonom o budžetskom sistemu predviđeno je sledeće: ''Rebalansom budžeta vrši se usklađivanje prihoda i rashoda budžeta na nižem ili višem nivou ili na istom nivou. Ako se u toku sprovođenja mera privremene obustave izvršenja budžetski deficit ne uskladi sa mogućnošću finansiranja, odnosno sa planiranim deficitom u roku od 15 dana pre isteka perioda u kojem se sprovodi privremena obustava izvršenja, utvrđuje se predlog rebalansa budžeta''. Predlog rebalansa budžeta je trebalo da bude pripremljen od Ministarstva finansija u septembru, Vlada ga je morala usvojiti do kraja septembra i poslanici i Skupština morali su o rebalansu budžeta raspravljati u oktobru. Zašto je to bitno? Zbog toga što smo imali ogroman nesklad u, pre svega, prihodnoj strani. Naime, Vlada je, predlažući budžet za 2009. godinu, išla sa velikim obimom prihoda, pa ga je rebalansom budžeta skinula na 650 milijardi. Danas smo čuli od ministra finansija da će prihodi biti nešto ispod 600 milijardi. Gospođo Dragutinović, ovde piše, u rebalansu budžeta - 614.986.971.200. Kako manje od 600 milijardi? Rekli ste - manje od 600 milijardi, Koje su nelogičnosti u svemu ovome što smo dobili u rebalansu budžeta? Evo sledeće nelogičnosti. Na sajtu Ministarstva finansija, za 11 meseci sintetički iskazan pokazatelj –porez na dohodak građana 81 milijarda, onoliko koliko je naplaćeno, a u rebalansu budžeta 71 milijarda; porez na dobit preduzeća - 35 milijardi, u rebalansu budžeta 29 milijardi i petsto; PDV - 302 milijarde, u rebalansu budžeta 296 milijardi itd. To su nelogičnosti koje su vidljive i koje se mogu uočiti. Ono što je bitno naglasiti – zašto je on nerealan? Zbog toga što vlast nije omogućila normalno funkcionisanje celokupnog ekonomskog i finansijskog sistema. U tome se odražava njegova nerealnost. Prihodi su znatno smanjeni. Čim se smanjuju prihodi, postoji logička posledica da se smanje i rashodi. Ova vlast ne želi kresati rashode. Doneli smo dva zakona o smanjenju broja radnika u republičkoj i lokalnoj administraciji, ali je to nedovoljno za smanjenje javne potrošnje, koja je po odredbama budžeta za 2010. godinu preko 44%. Zahtev MMF-a je da se smanji i skreše javna potrošnja. Čime je krešete? Ničim. Ovim smanjenjem broja radnika smanjilo se za nekoliko promila, ali šta to znači u odnosu na procente iz kojih se alimentira i finansira javna potrošnja? Nedovoljno je. Šta je učinjeno po drugom osnovu, ne samo kroz otpuštanje radnika, nego na drugi način da se smanje troškovi? U budžetu za 2009. godinu i kod rebalansa budžeta išli smo sa desetinama amandmana kojima smo tražili kresanje javne potrošnje. Na koji način? Ne smanjenje lične zarade. Lične zarade radnika u državnoj administraciji su male. To nismo predložili. Predložili smo sve ostale troškove – usluge po ugovoru, specijalne usluge, nabavka materijala itd. Šta ste od toga prihvatili? Ništa. Zato vam je obim javne potrošnja tako veliki. Vi i dalje ništa ne činite da ga skrešete. Deficit budžeta u 2007. godini bio je 13,5 milijardi. Deficit budžeta za 2008. godinu - plan je bio 14 milijardi, ostvarenje je bilo 45 prema završnom računu, na kraju je to korigovano, a sada je DRI došla do određenih podataka i još je to smanjila, pa ćemo videti šta će na kraju biti sa tim deficitom. Ali, deficit za 2009. godinu je 104 milijarde. Znači, u odnosu na 2007. godinu, kada je bilo 13,5 milijardi, to je povećanje sedam i više puta. U 2010. godini plan je 107 milijardi deficit, a realno će biti 130-150. Da li možemo to zaustaviti? Gospođo Dragutinović, da li se deficit budžeta u ovim makroekonomskim uslovima rada, privređivanja može zaustaviti? Ne može. Vi to ne možete zaustaviti jer ništa ne činite da određenim aktivnim merama ekonomske finansijske politike upumpate u budžet određena adekvatna sredstva i da smanjite rashode, smanjite javnu potrošnju. To su zadaci ove vlasti, ali vi to ne činite. Nadalje, deficit tekućeg računa. Mi ćemo u toku ove godine imati nešto niži deficit tekućeg računa, ne zato što ste vi to aktivnim merama Vlade i državnih organa učinili, nego zbog toga što je došlo do određenih drugih uslova, a sada o njima neću govoriti. Spoljnotrgovinski deficit je smanjen za više od 100%. Opet ne merama Vlade. Smanjen nam je izvoz, smanjen je i uvoz. Na taj način nam je smanjen spoljnotrgovinski deficit, a ne aktivnim merama Vlade. Dalje, konstantan i rapidan deficit u Fondu PIO, u Fondu zdravstvenog osiguranja i tako dalje. Ono o čemu ne vodite računa, to je da ćemo u odnosu na nekoliko lokalnih samouprava koje su imale deficit ranijih godina, ove godine imati deficit u svim samoupravama. Zašto? Zato što ste budžetom za 2009. godinu planirali izdvajanje transfernih sredstava za lokalnu samoupravu 45 milijardi, rebalansom ste skinuli to na 25 milijardi i svi oni koji su planirali određene rashode, pokrenuli javne nabavke, doneli adekvatne skupštinske odluke o budžetu za lokalnu samoupravu, planirali su daleko više i doći će u fazu da neće imati dovoljno. S druge strane, pražnjenje budžeta, pražnjenje sredstava koja se alimentiraju u transfernom smislu je bilo daleko niže nego što je to bilo... Evo, sada je nešto popravljeno u oktobru-novembru i verovatno ćete za decembar namiriti sve ono što je propušteno prethodnih meseci. Celokupna lokalna samouprava će biti u deficitu. Koliki će biti deficit? Sigurno 20-25 milijardi dinara. Nadalje, pokrajini ste takođe dozvolili sa 4,5 povećanje deficita na 11,5 milijardi. Deficit budžeta je ovoga trenutka za 2009. godinu 104 milijarde. Deficit lokalne samouprave, deficit pokrajine, deficit PIO Fonda, deficit Fonda zdravstvenog osiguranja, deficit spoljnotrgovinskog poslovanja, deficit platnog prometa i tako dalje. O kakvoj perspektivi mi govorimo? U kojim uslovima nam deluje privreda? Vrlo otežanim, uslovima nelikvidnosti, nesolventnosti. Preko 70.000 privrednih subjekata je blokirano. Ukupna svota na kojoj su blokirani ovog trenutka je, sa pripadajućim kamatama, narasla na, poslednji podatak je ono što se može pročitati na vašem sajtu, 335 milijardi. Verovatno će do kraja godine biti oko 350 milijardi. To su sredstva koja su se morala upumpati u budžet i trošiti iz budžeta. To vam nedostaje. A zašto su otišli u blokadu? Zbog toga što nisu mogli na tržištu da se izbore. Zašto nisu? Zbog toga što je prethodnih godina došlo do otvaranja tržišta, zbog toga što su smanjene subvencije, zbog toga što su banke išle sa lihvarskim kamatama. Sve ih je to zahvatilo i došli su u poziciju nelikvidnosti i nesolventnosti i do blokade. Gde su ti ljudi koji su imali preduzeća i koji su radili u preduzećima? Na crnom tržištu. Prema ekonomskim analitičarima, crno tržište ovog trenutka raspolaže sa tri do četiri milijarde evra proizvoda i usluga. Obavlja se sve bez plaćanja ikakvih državnih dažbina. Da li državni organi Republike Srbije znaju za to da se na crnom tržištu valja otprilike 10% BDP-a? Znaju. Šta čine da otklone tu anomaliju? Ne čine ništa. Kakvo je stanje u oblasti rada javnih i javno-komunalnih preduzeća? Od 590 javnih i javno-komunalnihpreduzeća u poslovnoj 2008. godini je poslovalo sa gubicima 580. Samo deset javnih preduzeća je poslovalo sa dobiti. Gospođo Dragutinović, šta je država učinila da pomogne javno-komunalnom sistemu da ne bude u gubicima? Šta je učinila lokalna samouprava? Da li je lokalna samouprava išta mogla učiniti? Nije, jer im niste dali onoliko sredstava koliko se im namenili u budžetu za 2009. godinu. Da li ste imali ijednu meru, sem što je uzet jedan zajam od Međunarodne banke za obnovu i razvoj, koji će pitanje je kada doći, da biste eventualno popravili krvnu sliku lokalne samouprave? Samo u 2008. godini gubitak javno-komunalnog sektora je bio 650 miliona evra. Uz sve ove milijarde itd., evo i tu imamo ono što ranije nismo imali. Dalje, od 100 velikih privrednih preduzeća 95 je poslovalo sa gubitkom. U 2009. godini verovatno 99. Koliki je gubitak u 2009. godini? Verovatno će biti oko milijardu evra. Koliki su kumulirani gubici velikih javnih preduzeća i sistema? Kumulirani gubici koji se javljaju od 2002. do 2008. godine su 372 milijarde dinara, što odgovara negde cifri od četiri milijarde evra. Valuta nam je izgubila vrednost za otprilike 20%. Izvoz je smanjen za 22%. Imamo strahovito veliku zaduženost, pojačanu zaduženost i svi se groze od zaduživanja. Međutim, vaša opcija je zaduživanje kao jedini spas. Ali, do kada i koliko? Da li postoji analiza u Ministarstvu finansija i u Vladi koja će pokazati za šta uzimati, gde su prioriteti kod zaduživanja, koliko ćemo uložiti u razvoj malih i srednjih preduzeća, koliko za nerazvijena područja, koliko u zapošljavanje, koliko u prioritetne privredne delatnosti? Nema te analize. Ne činite ništa. Bitno je samo pokrpiti rupe. Kome? Velikim sistemima koji grcaju u gubicima, ali grcaju u zaposlenosti iz vaših stranaka. Kad smo kod budžetskih sredstava koja se izdvajaju za zaposlene, napraviću malu digresiju. Kada sam rekao da SRS nije predlagala limitiranje zarada u javnim preduzećima zato što ti radnici imaju vrlo mala primanja i male zarade, mislio sam isključivo na državnu administraciju. Ali, u javno-komunalnim preduzećima, u javnim preduzećima koje je osnovala država, plate su 30, 40, pa i 100 puta veće. Šta je tu učinila Vlada da zaštiti državni interes, da zaštiti društveni interes, da skreše te plate? Kriza je. Teret krize moramo da podnesemo svi jednako, da zabranimo upravnim odborima i direktorima da isplaćuju tako visoke zarade. A s druge strane, država i Vlada daju garancije na kredite koje uzimaju ta javna preduzeća da bi pokrile svoje gubitke. Ono što treba da zabrine ovu vlast, to je visoka zaduženost građana. Građani su ovog trenutka kod banaka zaduženi preko četiri milijarde evra. Manje-više sve su to devizne klauzule. Porastom jednog dinara u odnosu na evro, poraste obaveza građana za 20 milijardi dinara. To su ogromna sredstva. Zaduženost privrede je još veća. Zaduženost privrede se kreće od 870 do 900 milijardi. Zaduženost preduzetnika je negde oko 45 milijardi. Sve ukupno je oko 1.250 milijardi zaduženost privrede i građanstva, 13 milijardi evra - to je stanje bankarstva.
Zahvaljujem. Pošto se više niko ne javlja od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa, reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani ministre, pred nama su četiri zakonska predloga: Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o računovodstvu i reviziji, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju. Kao što se, između ostalog, moglo čuti u uvodnom izlaganju ovlašćenog predstavnika poslaničkog kluba SPS-JS, u Danu za glasanje će poslanički klub SPS-JS podržati predložene zakone. Još jednom želim potpuno jasno i precizno da kažem da ćemo podržati, najpre, izmene i dopune Zakona o budžetu za 2009. godinu i pored nekih nelogičnostikoje se u ovom trenutku pojavljuju i o kojima je bilo reči, i smatramo da o tome i treba govoriti, kao što su: rebalans budžeta se donosi posle usvojenog budžeta za 2010. godinu, rebalansom budžeta su obuhvaćeni samo prihodi budžeta, dok će rashodnu stranu sačiniti Vlada Republike Srbije preko tekuće budžetske rezerve, i ako se predlaže već ovakav način izvršavanja rashoda, Vlada bi trebalo da ima, moje je mišljenje, stanje pozicija koje će biti izvršene u iznosu manjem od planiranog jer je do kraja godine preostalo još samo sedam dana. Ali, treba istaći i neke pozitivne trendove i kretanja na prihodnoj strani budžeta. Recimo, u prvoj polovini godine nastavljen je trend opadanja budžetskih prihoda započet u poslednjih par meseci prošle godine. Nominalni pad primanja budžeta u prvoj polovini godine iznosi 7,9% u odnosu na prvo polugodište 2008. godine. Međutim, u trećem kvartalu tekuće godine zabeležen je, čini mi se, rast prihoda u iznosu od 2,6% u odnosu na isti period prethodne godine. Smatram da će poslednji kvartal dovesti do još pozitivnijih rezultata. U strukturi prihoda od poreza na dodatu vrednost došlo je do značajnijih promena. Smanjuje se iznos i učešće prihoda PDV-a iz uvozne robe i usluga, što je direktna posledica rasta deviznog kursa i drastičnog smanjenja uvoza roba i usluga. S druge strane, PDV sa domaćeg tržišta beleži nominalni rast od 38,7% u odnosu na novembar prethodne godine. Bruto naplata domaćeg PDV-a beleži rast od 7%, ali je zabeležen veliki nominalni pad povraćaja od 24,3% u odnosu na isti period prethodne godine, što je značajno uticalo na prihode budžeta ostvarene po osnovu PDV-a. Pad povraćaja nije pozitivna karakteristika, pošto je posledica pada izvoza i povraćaja izvoznicima, odnosno smanjenja investicionih ulaganja i povraćaja za izvršena investiciona ulaganja za sopstvene potrebe investitora. Drugi prihod po značaju u ukupnim prihodima budžeta su akcize i beleže neznatno povećanje, što je posledica usvojene politike akciza sredinom godine - rasta cena derivata nafte. Što se tiče rashodne strane, moram istaći da je preduzetim merama ekonomske i monetarne politike od strane Vlade tokom 2009. godine sprečen kolaps finansijskog i realnog sektora privrede Srbije i ublažene posledice globalne ekonomske i finansijske krize. Na osnovu napred izloženog, i pored činjenice da su već izvršeni rebalansi tokom godine, smatramo da treba podržati ovaj predloženi rebalans. S ovim, kako bih ga nazvao, mini-rebalansom se povećava i utvrđuje konačan nivo deficita u skladu sa mogućnostima ostvarivanja prihoda. Projekcija ostvarenih prihoda je u direktnoj korelaciji sa revidiranim makroekonomskim okvirima i pokazateljima, BDP i njegovih komponenata, inflacije deviznog kursa, spoljnotrgovinske razmene itd. Kretanje ovih pokazatelja doprinelo je smanjenju planiranih ukupnih budžetskih prihoda za 5,3% u odnosu na prethodno usvojeni rebalans. Što se tiče zakona o računovodstvu i reviziji, moram da priznam da se i on donosi sa zakašnjenjem, i to iz sledećih razloga. Vlada je još 16. jula, čini mi se, 2009. godine donela zaključak o potrebi objedinjavanja postupka prijema registracije i obrade finansijskih izveštaja u Agenciji za privredne registre umesto Narodne banke Srbije, Centra za bonitet. Ovo je jedan od poslednjih poslova koji se poverava Agenciji i oduzima od nekada, rekao bih, najmoćnije i najopremljenije i najrazvijenije službe u Evropi, a to je Služba platnog prometa. Zatim, za nekoliko dana se završava poslovna godina, a mi tek sada utvrđujemo pravila. Ugovori o reviziji finansijskih izveštaja potpisani su i dostavljeni Ministarstvu finansija i osnovni tekst zakona o računovodstvu i reviziji je stupio na snagu početkom juna 2009. godine, a mi tek sada usklađujemo javni nadzor nad revizorskom profesijom, sa osmom direktivom Evropskog parlamenta i Saveta, koja je doneta 17. maja 2006. godine. Ono što je pozitivno u predloženim izmenama i dopunama Zakona o računovodstvu i reviziji, objedinjavanjem statusnih registara i registra finansijskih izveštaja u jednoj instituciji vrši se usklađivanje sa praksom EU, doprinosi smanjenju troškova privrednih društava za oko 90 miliona dinara, racionalizaciji broja zaposlenih za oko 30%, što je u skladu sa merama i politikom Vlade Republike Srbije. Naravno, pozitivno je i to što se preciziraju određene odredbe i otklanjaju nedostaci u delu kojim se uređuje obavljanje revizije i nadzora nad revizorskim kućama, što će konačno da utiče na kvalitet rada i kvalitet revizorskih izveštaja o revizorskoj kontroli. Dobro je što se konačno preciziraju kriterijumi za razvrstavanje pravnih lica, što je jedan od bitnih preduslova za sagledavanje obima finansijskog izveštavanja i obaveznosti revizija. Smanjenje broja društava koja podležu obaveznoj reviziji doprineće svakako boljoj i efikasnijoj reviziji, imajući u vidu činjenicu da u ovom trenutku svako ovlašćeno preduzeće za reviziju treba da izvrši prosečno reviziju oko 160 preduzeća, a svaki zaposleni prosečno 50 preduzeća. Pozitivno je i to što će se konačno rešiti problem prevoda međunarodnih računovodstvenih standarda, što je pripalo Ministarstvu finansija, koje će objavljivati osnovne tekstove, prevode i tumačenja. Na samom kraju, još jednom želim potpuno jasno da kažem da će poslanički klub SPS-JS u Danu za glasanje podržati ove zakonske predloge. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Pre nego što odredim pauzu od 13.55 do 14.55, na osnovu člana 85. obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova ukoliko tačka o kojoj sada raspravljamo bude na dnevnom redu. Uvidom u broj poslanika koji su se prijavili za reč i vreme koje je već iskorišćeno, lako je moguće, i to smo procenili, da će nam za dovršetak rasprave o ovoj tački dnevnog reda, koja je trenutno u pretresu, nedostajati 10-15 minuta i zbog toga produžavam rad i posle 18.00 časova. Jedinstveni pretres, treća tačka, u svakom slučaju će se obaviti 23. decembra, odnosno sutra, u sredu, sa početkom u 10.00 časova, što znači da ćemo, ako danas završimo načelni pretres pre 18.00 časova, onda objaviti pauzu i nastaviti sutra u 10.00 časova. Prva prijavljena govornica u 14.55 časova je narodna poslanica Zlata Đerić, a posle nje narodni poslanik Jovan Nešović. Hvala vam. [[Posle pauze – 14.55]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu raspravom po redosledu narodnih poslanika, prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu o tačkama 11, 12, 13. i 24. dnevnog reda. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, a posle nje narodni poslanik Jovan Nešović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća i gospođo ministar (koja je odsutna trenutno, a koja bi bila jedina merodavna da čuje sva naša izlaganja i možda odgovori ili nešto promeni posle diskusije narodnih poslanika), danas je od četiri tačke dnevnog reda o kojima raspravljamo najvažnija upravo ova koja se tiče rebalansa budžeta, odnosno ponovnog uspostavljanja ravnoteže između primanja i izdataka u budžetu Republike Srbije, a za koju su čak i poslanici poslaničke većine, neću da kažem iskazali sumnju, ali bar izrekli blagi prekor ministru finansija zbog načina na koji ovaj rebalans usvajamo. Prvo ću se osvrnuti na to da je rebalans budžeta, koji ima dve i po strane malog formata, A5 formata, obrazložen na osam istih takvih strana. Znači, obrazloženje zbog čega treba da ga usvojimo je mnogo obimnije od samog rebalansa budžeta, koji je razvučen u nekih šest članova, od kojih ga dva člana opet čine privatnim rebalansom, kako sam govorila i o budžetu, dakle ostavljaju Vladi slobodu da sredstva koja nisu na način predviđen Zakonom o budžetu za 2009. godinu utrošena rasporedi prema nekim svojim potrebama, dogovorima itd. Ono što je problematično u rebalansu budžeta jeste to što on dolazi posle već usvojenog budžeta za 2010. godinu, što je on, u stvari, politika svršenog čina, jer mi treba da damo ili ne damo saglasnost na nešto što je faktički već učinjeno. Dakle, to vam je kao kada nešto knjižite, pa imate kategoriju naknadne pameti, neko se seti da to nije tako moglo da se potroši. Bojim se da se takve stvari više ne mogu vratiti unazad, kao što se vreme ne može vratiti unazad. Zašto je došlo do ovog i ovakvog rebalansa budžeta? Pre svega, zato što mnogo toga predviđenog za 2009. godinu nije realizovano, iz objektivnih ili neobjektivnih razloga. Pre svega nam je inflacija, koja je bila predviđena na 7,5%, došla na blizu 9%, mada mi znamo da tako projektovana inflacija u stvarnom životu zaista drugačije izgleda, jer su sve one stvari koje se tiču svakodnevnog života obično u dvocifrenoj inflaciji, a one manje bitne mogu da se svrstaju u tu jednocifrenu. Međutim, šta je dovelo do rebalansa budžeta? Pročitaću jedan deo obrazloženja, gde se kaže da je međugodišnji pad fizičkog obima industrijske proizvodnje u prvih šest meseci 2009. godine iznosio 15%. Najviše je redukovana proizvodnja prerađivačke industrije, za 19,4%, posebno njene oblasti oslonjene na izvoz, proizvodnja gvožđa, čelika, gume, plastike, hemijskih proizvoda. Promet robe u trgovini na malo realno je smanjen u ovom periodu za 10,2% u odnosu na isti period 2008. godine, a turistički promet, meren brojen noćenja turista, opao je za 4%. Građevinska aktivnost, merena vrednošću izvedenih radova, u prvom polugodištu 2009. godine smanjena je za 22,4%, fizički obim saobraćaja za 14,8%, obim poštanske aktivnosti za 2,5%. Jedino je povećan obim usluga telekomunikacija. Dakle, imamo zaista zabrinjavajući pad svake privredne aktivnosti koji, naravno, mora rezultirati i ovakvim potrebama da se rebalans budžeta na ovakav, prilično problematičan, način nađe pred poslanicima Narodne skupštine. On može da bude posmatran i da se analizira jednostavno, onako kroz čiste brojeve, upoređivanjem brojeva sa onim što je prošle godine u ovo doba predviđeno za taj budžet, gde je bilo predviđeno da prihod bude 698,7 milijardi dinara i da je tada projektovan deficit od nekih blizu 50 milijardi dinara, a da je taj deficit sada došao na preko 70 milijardi dinara, i može da se posmatra kao jedna komplikovanija analiza, u kojoj se moraju sagledati i logika i posledice svega onoga što iz ovog rebalansa budžeta sledi. Šta je izazvalo uvećanje deficita, zbog čega smo prinuđeni da na ovakav način usvajamo rebalans budžeta, gde je on nama, kako rekoh, već stavljen kao politika svršenog čina, gde u stvari ne može ništa da se uradi, gde se mora na svaki način dovesti poslanička većina da ga izglasa jer su stvari već učinjene? Imamo, pre svega, prekomernu budžetsku potrošnju i to je ono što se ovim rebalansom budžeta jasno vidi, na šta nam ukazuju i spolja, na šta nam se ukazuje stalno, bez obzira da li su to poslanici opozicije ili ekonomski eksperti. Dakle, imamo prekomernu potrošnju, o čemu govori broj budžetskih potrošača, agencija, direkcija,ministarstava i prateće administracije koja sa tim ide i koja zaista enormno opterećuje budžet. Doneti su zakonski akti koji to treba na neki način da redukuju, ali bojim se da ti akti niti će biti sprovedeni, a to smo i tada govorili, kada su oni usvajani, na pravi način, niti će biti realizovani, niti će se tu bitno šta promeniti, jer svi znamo i svi smo svedoci, mislim da nema poslanika koji dolazi iz neke manje sredine, a da nije svedok da je u njegovoj sredini zapošljavanje u lokalnoj upravi partijskih kadrova i dalje na sceni, a i zapošljavanje u republičkim javnim preduzećima stalno je prisutno. Mogla bih poimence da vam kažem i institucije i opštine, uključujući i svoju, gde je to svakodnevno, i gde nam građani svakodnevno prstom, imenom i prezimenom ukazuju na to da nismo dosledni, odnosno da ih lažemo. Iz kojih razloga se to čini - ne znam, i da li će se tome uopšte nekako moći ophrvati ovaj i ovakav budžet i Ministarstvo finansija - ne znam, ali, u svakom slučaju, to jeste prisutno. Mi se sada suočavamo s ovim rebalansom u kom moramo, pre svega, da rešimo dve stvari – da se suočimo s povećanim deficitom i s tim da nam je najvažnije da se u čl. 4. i 5. Vladi dopusti da popuni one rupe u budžetu koje je već ranije, sama, svojim delovanjem, napravila. Znači, imamo velika socijalna davanja koja su zaista potrebna i koja se, nažalost, svakodnevno uvećavaju, i imamo potrebu da u državnoj administraciji, odnosno da bi državni aparat funkcionisao, takođe povećamo budžetsku potrošnju ili nadoknadimo ono što je već potrošeno. Zaista bi bilo važno napraviti jednu analizu i staviti je pred poslanike, odnosno pred odabrane predstavnike naroda, samim tim pred narod i građane, koji su jedini pravi vlasnici budžeta - zašto onako rigorozne vladine mere, ili prividno rigorozne vladine mere, nisu dale pravi rezultat i željeni efekat. Ta štednja je toliko najavljivana, toliko je bila medijski praćena i reklamirana, ali rezultate u uštedama u budžetu nije dala i zato se danas i suočavamo sa upravo ovakvim rebalansom budžeta. Nismo uspeli da zaustavimo ni ranije, nećemo ni ovom tačkom dnevnog reda, ni ostalima do kraja godine, dalje zaduživanje i, bez obzira koliko se to opravdano ili razložno ovde poslanicima prezentuje, mislim da moramo tu slavinu jednom zavrnuti i prestati se zaduživati. Moramo zaista naći neke nove mere, kojima ćemo moći da rešimo probleme u budžetu i probleme koje nećemo morati na ovaj način, sa ovako skromnih šest članova (od kojih su, u stvari, samo pet operativni, šesti je samo informacija o tome kada on stupa na snagu) morati da sprovedemo, bez prave informacije o tome gde i kako će se sredstva članovima 4. i 5. zaista usmeriti, kolika su ta sredstva i kako će ona biti raspodeljena među budžetskim korisnicima. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Jovan Nešović, a posle njega narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama je danas drugi rebalans budžeta za 2009. godinu, a smisao rebalansa jeste usklađivanje primanja i izdataka u budžetu u okviru jedne kalendarske godine. Ako pogledamo brojke, videćemo da se ovom budžetu za 2009. godinu menja prihodovna strana. Sa 649,4 milijarde, koliko je bilo planirano rebalansom budžeta za 2009. godinu, ovim drugim rebalansom prihodovna strana se menja na oko 615 milijardi dinara, znači povećava se budžetski deficit za 34,4 milijarde dinara. To znači da će biti negde oko 105 milijardi dinara za 2009. godinu i to je budžetski deficit koji je dogovoren sa MMF-om i nešto što je preuzela Vlada Republike Srbije. Takođe je važno pogledati i stavke koje se menjaju na prihodnoj strani budžeta za 2009. godinu. Videćete da je porez na dohodak građana smanjen sa 81 milijarde na 71 milijardu, porezi na dobit preduzeća su takođe smanjeni, PDV na domaće proizvode i proizvode iz inostranstva je otprilike smanjen za 2%, oko tri stotine milijardi dinara je, akcize su takođe ostale na nivou koje su planirane, carine su povećane sa 42,6 milijardi na 47,5 milijardi, znači rast je za 11,5%. To jeste važno jer su mnogi tvrdili da će jednostrana primena Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju uticati na smanjenje prihoda od carina. Desilo se nešto suprotno. Pored toga što smo dobili određene benefite, što znači da je počela primena Sporazuma od strane EU, trgovinskog dela, faktički, kada smo jednostrano primenili Sporazum, desilo se da nikakve veće štete nije bilo, jer su carine povećane za čitavih skoro pet milijardi dinara. Ostalo je da su ostali prihodi, koji su vezani za određene administrativne takse i stvari koje su vezane za kazne, smanjeni sa 63,1 na 44 milijarde. Kada se pogledaju svi ovi prihodi, vidi se da je uticaj globalne ekonomske krize na realan sektor taj koji je doveo do smanjenja ovih prihoda. Moramo, takođe, da se setimo da je kriza u državi Srbiji počela negde krajem 2008. godine i nastavljena je u 2009. godini. Kolege su rekle da je najveći pad proizvodnje bio u industrijskoj proizvodnji, odnosno prerađivačkoj delatnosti, negde oko 15%, u trgovini je 10%, u građevinarstvu (što je takođe vrlo važno, jer je građevinska operativa, odnosno građevinska industrija ta koja pokreće niz dugih grana privrede) je pad 22,4%. Rasle su telekomunikacione usluge sa 27,3% i poljoprivreda sa 2,5%. Kada se sve sabere i oduzme, onda je BDP u 2009. godini pao otprilike oko tri, tri zarez nešto posto i inflacija će biti negde 7,5%. Možemo da kritikujemo da je to moglo bolje ili lošije. Da budemo potpuno iskreni, ako pogledamo zemlje u okruženju, videćemo da je pad društvenog proizvoda znatno veći u Bugarskoj, Rumuniji, Hrvatskoj, Mađarskoj i moramo takođe priznati da su to države koje su u vreme početka ekonomske krize bile daleko na višem stadijumu ekonomskog razvoja nego što je država Srbija. Da li je pad mogao da bude veći?Sigurno je mogao da bude veći, a razlog što se ipak zadržao na 3% jesu mere koje je Vlada Republike Srbije, čini mi se, na vreme donosila. Prve mere su već definisane 2008. godine. Hajde da se setimo, kada je, pri kraju 2008. godine, došlo do povlačenja velikog broja štednih depozita iz banaka, kada je povučeno negde oko 900 miliona evra, kada su mnogi predviđali da će doći do kraha bankarskog sistema u Srbiji, Vlada je izašla sa dve važne mere, da se osigura visina depozita u oročenoj štednji na 50.000 evra i da se porez na kapitalnu dobit na štedne uloge ne zaračunava u 2009. godini. To je dovelo do toga da mi sada imamo u bankarskom sistemu štednju negde preko pet milijardi evra. S druge strane, Vlada je, takođe, odmah već početkom 2009. godine donela paket mera koje su direktno bile vezane za privredu. Jedan od paketa je vezan za povećanje likvidnosti privrede i za investiciona ulaganja u privredi. Vlada je tada donela odluku da se samo subvencioniše smanjenje kamatne stope, a da su banke te koje će pregledati programe privrednika, ocenjivati i dodeljivati kredite. Znači, Vlada nije ta koja je odlučivala kod poslovnih banaka, već je imala zadatak samo da snizi kamatnu stopu preko dela kojim je ona učestvovala u subvencionisanju te kamatne stope. Dalje, izašla je sa programom kupovine domaćih proizvoda, isto preko kredita, i tu je odvojena prilična svota oko jedne milijarde, i takođe je, u septembru, da bi se pospešila građevinska industrija, uvedeno subvencionisanje stambenih kredita, ali samo u novogradnji. Takođe je važan pokazatelj da je od marta do oktobra odobreno preko banaka, direktno za privredu, preko devet stotina miliona evra, što je, potpuno sam siguran, poboljšalo kako investicione projekte u privredi, tako i likvidnost privrednih subjekata. Čini mi se da i tu treba tražiti jednu dobru stranu u toku 2009. godine da pad bruto društvenog proizvoda nije bio kao što je u zemljama u okruženju preko 5% i da će, kao što se predviđalo, biti pet do šest, čak se i sedam posto pominjalo, već je ostao i zadržao se na tri posto. Takođe mi se čini da je važno nešto što je radila Vlada u 2009. godini, direktno je pomagala privredi u zameni, onom što se zvalo "staro za novo", i to je imalo ulogu i za nekoliko preduzeća, kao što su FAP iz Priboja, IMT - proizvodnja traktora, "punta" u Kragujevcu, stari automobili, tako da su, čini mi se, te mere u 2009. godini bile sasvim odgovarajuće i daju optimizam da ćemo u 2010. godini uspeti ono što je Vlada i projektovala, a to je da rast bruto domaćeg proizvoda bude 1,5%. Sagledavajući sve ovo, siguran sam da će G17 plus u Danu za glasanje podržati rebalans budžeta za 2009. godinu. Drugi zakon se odnosi na izmene i dopune Zakona o Agenciji za privredne registre. Zakon o Agenciji za privredne registre je donet 2004. godine i do danas su se desile mnoge izmene, delatnost agencije se proširivala i bilo je potrebno uraditi izmene i dopune ovog zakona. Da se podsetimo, u 2009. godini Narodna skupština Republike Srbije donela je niz zakona kojima je propisano uvođenje određenih novih registara i evidencija, i potrebno je da te poslove obavlja Agencija za privredne registre. To je bilo potrebno ugraditi u Zakon o Agenciji za privredne registre, tako da je članom 2, koji se odnosi na član 4. osnovnog zakona, definisano da Agencija obavlja poslove registra privrednih subjekata, registra založnog prava nad pokretnim stvarima i pravima, registra finansijskog lizinga, to je bilo do sada, a sada se taj deo proširuje na registar javnih glasila, udruženja, stranih udruženja, mera i podsticaja regionalnog razvoja, komora i turizma. Pošto smo pre nekoliko dana usvojili Zakon o stečaju, takođe će se u Agenciji za privredne registre voditi i registarstečajnih masa, a takođe će se voditi i registar o registraciji finansijskih izveštaja, podataka o bonitetu pravnih lica i preduzetnika, počev od 2010. godine. Ovo zadnje je, takođe, jako važno, jer će se to uvek naći na sajtu i svako ko bude želeo da nađe podate o bonitetu privrednih subjekata u državi Srbiji moći će jednostavno da to sada besplatno dobije preko Agencije za privredne registre, na sajtu Agencije za privredne registre, i mislim da je to važna stvar u poslovanju privrednih subjekata u Srbiji. Ovaj zakon predviđa i bolje finansijsko upravljanjeAgencije za privredne registre. Ovde je definisano da Agencija za privredne registre do 15. decembra donosi svoj finansijski plan za tekuću godinu, na koji daje saglasnost Vlada. Takođe je zakonom definisano da, ako su prihodi Agencije za privredne registre veći nego što su njihovi rashodi, ta dobit ide u budžet Republike Srbije, a ostavljena je mogućnost de se, ako slučajno neki prihodi u toku godine ne budu dovoljni za pokrivanje troškova Agencije, iz budžeta može na neki način dopuniti određenim sredstvima i funkcionisanje Agencije. Pošto Agencija izveštaj o svom radu podnosi direktno ministarstvu, odnosno Vladi, onda je definisano zakonom da više ne postoji nadzorni odbor Agencije i to znači da se smanjuje i broj ljudi koji će biti finansirani nekim javnim sredstvima. I to sve ide u pravcu smanjenja administracije i smanjenja broja ljudi koji će obavljati određene poslove. Ostaje upravni odbor i definisano je precizno koje poslove obavlja direktor i koje poslove obavlja registrator. Čini mi se da je dobro što je u ovom zakonu definisano da Agencija ima obavezu interne revizije, takođe jednom godišnje ima obavezu eksterne revizije, i to je sve u duhu boljeg upravljanja finansijama, odnosno boljeg upravljanja Agencijom za privredne registre, što jeste i intencija Vlade Republike Srbije. Čini mi se, treba na kraju reći, da se ovim zakonom potpuno podržava veliki napor Vlade Republike Srbije, a samim tim i Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja i Agencije za privredne registre, a to jeste uvođenje jednošalterskog sistema za otpočinjanje poslova privrednih subjekata. Do sada je, u proseku, registracija preduzeća, registracija privrednog subjekta trajala otprilike 23 dana. Potrebno je bilo ići u četiri javne institucije. Danas to traje otprilike pet dana i sve se završava u Agenciji za privredne registre. Agencija za privredne registre je ta koja uzima podatke iz Poreske uprave o PIB, uzima podatke od Fonda PIO i zdravstvenog osiguranja i sada one poslove koje su nekada privredni subjekti sami morali da rade da bi bili registrovani Agencija za privredne registre radi za njih, a to znači da se ubrzava i pojednostavljuje postupak, što i jeste intencija i Vlade Republike Srbije i resornog ministarstva. Sagledavajući ostala dva predloga i ove predloge, poslanička grupa G17 plus smatra da su ovi zakoni u ovom trenutku nužni, prvenstveno mislim na izmene i dopune Zakona o budžetu, a da su zakoni o Agenciji za privredne registre i ostala dva zakona dobri zakoni, i u Danu za glasanje će podržati sva četiri predloga i poziva ostale poslaničke grupe da urade isto. Hvala.
Dvanaest minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, a posle njega narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovana potpredsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, decembar 2008. godine, Manifest LDP – dogovor za budućnost Srbije da radi, to je bilo pre donošenja budžeta za 2009. godinu. Tada smo vam skrenuli pažnju da nadolazeća kriza ne sme da izvrši najjači udar na najzdraviji deo društva, onaj koji radi, na srednju klasu, tada smo vam rekli da PDV mora drugačije da se formuliše, odnosno da se uvede naplata tek po realizaciji posla i naplati potraživanja, tada smo rekli da treba 12 ministarstava, da država treba prva pokaže, da od sebe krene kada je u pitanju štednja, i drago nam je da u nekim stavovima i predstavnici vlasti, odnosno ministri, dolaze sad na takve naše pozicije, ali to treba i sprovesti u delo. U ovom rebalansu budžeta imamo sledeće obrazloženje - da se uz pad industrijske proizvodnje, građevinske aktivnosti itd., beleži i povećanje, odnosno rast bruto dodate vrednosti u prvom polugodištu od 2,5% poljoprivrede. Ali koliko je to licemerno u Predlogu za budžet 2010. godine, odnosno pratećem zakonu, pa i Zakonu o penzijsko-invalidskom osiguranju, da se penzije zamrzavaju, uprkos amandmanima koje je podnela LDP, govori sledeći podatak – kada su u pitanju poljoprivredni penzioneri, sve obaveze koje dospevaju u 2009. godini biće isplaćene tek 2011. godine. Interesantno je i to da je na Odboru za poljoprivredu, kada smo raspravljali o budžetu za 2010. godinu, predstavnik PUPS-a napustio sednicu, oduzeo kvorum i nismo mogli da izdvojimo mišljenje baš kada smo čekali odgovor pomoćnika ministra finansija zbog čega je to odloženo tek za 2011. godinu. Pa se onda setimo, kolege će se setiti, prošle godine, kada su zakoni o poljoprivredi bili ovde usvajani, kada je bio ministar Dragin, bar 20 puta sam ga pitao kako je moguće da Vlada donese uredbu kojom kaže da će biti subvencionisani svi koji zaseju na tom hektaru toliko i toliko kroz dizel, đubrivo itd., da nakon 20 dana donese novu uredbu gde isključuje poljoprivredne penzionere. Pitao sam 20 puta i 20 puta nisam dobio odgovor. Onda, to prebacivanje lopte u tuđe dvorište i pokušaj da se prikaže kako se brine o jednom sloju stanovništva, veoma velikom, veoma ugroženom, kroz to što će im biti zamrznute penzije, bez ikakve želje da se napravi neki dogovor, na kojem LDP insistira već godinu i po dana. U ovom rebalansu budžeta ne vidimo ni u jednoj stavci gde su gubici javnih preduzeća, na primer onih javnih preduzeća, gospođo Kalanović, za koje je predviđeno da će država u 2010. godini dati garancije. Između ostalog, jedno od tih javnih preduzeća je subvencionisano sa 12 milijardi, od toga 11 i po milijardi ide na plate. Govorim o „Železnici“. Koliki su gubici javnih preduzeća? Isto tako, ne vidimo kolika je dobit iz tih javnih preduzeća, pošto iz sredstava informisanja saznajemo da, recimo NIS, koji sada posluje tako što je većinski partner ruska strana, ima i u drugom i u trećem kvartalu dobit nekoliko milijardi. Naravno, to se više ne sliva u budžet Republike Srbije, bar u onolikom procentu u kolikom je trebalo do 31. decembra 2008. godine. Imamo i javno preduzeće „Železnice Srbije“. Država će dati garancije u iznosu od 800 i nešto miliona evra i 600 miliona dolara sledeće godine za „Železnice“. A iste te „Železnice“, moram da vam kažem... Prošli put sam rekao da je jedan od onih koji sedi u Upravnom odboru vlasnik firme koja nije registrovana, odnosno ne nalazi se u Agenciji za privredne registre. Danas smo saznali da on faktički jeste u Agenciji za privredne registre i da je vlasnik SUR „Tamara“. I sad jedan takav gospodin, pretpostavljam da je sposoban, ali nalazi se u upravnom odboru javnog preduzeća koje država subvencioniše sa 12 milijardi. Ponavljam, 11,5 milijardi ide samo na plate. Potpuno je pogrešan način na koji je koncipiran i budžet za 2010. godinu, ali ne čudi, jer je rečeno da je on nastao od budžeta za 2009. godinu. Imamo puno razumevanje za uslove u kojima Vlada radi. Zaista nije lako kada vam privreda ne radi. Zaista nije lako kada je i ta svetska ekonomska kriza ostavila traga i na samu Republiku Srbiju. Ali, pokušaj da se na svaki način izbegnu reforme koje su neophodne i koje bi donele boljitak ovoj državi je potpuno neverovatan. Meni još nešto nije jasno. Ovde, u ovom predlogu rebalansa, stoji da udeo akciza, odnosno da je smanjena potrošnja motornog benzina. Kako je onda NIS ostvario toliki profit u 2009. godini ako je smanjena potrošnja motornog benzina? Meni to zaista nije jasno. Da zaključim, LDP ne može podržati ovaj rebalans. Smatramo da ima dosta rešenja koja ukazuju da će budžet za 2010. godinu biti svaljen na teret srednje klase, svaljen na teret onih koji rade i bez ikakve šanse za mlade. To je ono na šta smo pokušali i u raspravi budžeta za 2010. godinu da skrenemo pažnju, da pokušamo da napravimo zajednički dogovor, da mi koji imamo mogućnosti i oni koji su mlađi od nas dobijemo priliku da radimo i da stvorimo neku novu vrednost iz koje će moći i naši stariji sugrađani da žive na način koji je dostojan. Znači, LDP neće podržati ovaj rebalans budžeta za 2009. godinu.
Sedam minuta i 15 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, posle njega narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, govoriću o dva zakona – Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju. Izmene Zakona o Agenciji za privredne registre predstavljaju predlog kojim se dodatno uvodi red u oblast evidentiranja privrednih subjekata, izmena koje nastaju u njihovom statusu, ali i drugih okolnosti bitnih za pravnu sigurnost pre svega trećih lica koja sa njima stupaju u poslovne odnose. Izašli smo iz perioda kada je vođenje evidencija o privrednim subjektima bilo nedovoljno uređeno, sa puno manjkavosti. Ovim izmenama, pored registra privrednih društava, Agencija za privredne registre ima obavezu vođenja i ustanovljavanja evidencije udruženja, stranih udruženja, komora, registar turizma, registar mera i podsticaja regionalnog razvoja, javnih glasila i još nekih drugih registara. Svi ovi podaci će biti dostupni građanima, dostupni javnosti, što je najbitnije. Kakva je korist od ovoga za društvo, privredu i građane Srbije? Registar će omogućiti tačan uvid u pravni status privrednih društava, ali i nevladinog sektora i drugih organizacija koje se registruju kod Agencije. Time će se ostvariti veći stepen pravne sigurnosti, a zainteresovana lica će moći da imaju uvid u te podatke. Smanjiće se mogućnost dovođenja u zabludu, što smo do sada imali i što je vrlo često imalo veoma štetne posledice za treća lica. Ovaj zakon predviđa povezanost ovog registra elektronskim putem s bazama podataka koje se vode u Srbiji i drugim zemljama, kao i povezivanje s drugim korisnicima putem telekomunikacione mreže i kompjuterskih medija. Ovo je od presudnog značaja za nesmetan i blagovremen pristup potrebnim podacima od strane svih državnih organa, što je veoma bitno, ali i od strane zainteresovanih lica i privrednih subjekata. Očekuje se da će ovo dovesti do primene imperativnih normi koje se odnose na zabranu učešća u privrednom prometu lica koja su, zloupotrebom položaja usled nedovoljno informacija, oštetila treća lica. Ovim izmenama Zakona upotpunjava se zakonsko uređivanje oblasti nevladinog sektora, ali i primena Zakona o turizmu, Zakona o regionalnom razvoju i Zakona o javnom informisanju. Kao poslanik, izražavam zadovoljstvo što je uređivanje ove oblasti i stvaranja veće pravne sigurnosti deo programa Demokratske stranke, deo svih onih poslova kojima se od Srbije gradi uređeno, moderno, evropsko društvo i moderna zemlja. Sa zadovoljstvom ću glasati i za zakon o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju. Ovim zakonom obezbeđuje se egzistencija i pravična isplata penzija za preko 10.000, tačnije 10.175 naših građana i članova njihovih porodica koji su penziju zaradili radeći u preduzećima u Republici Sloveniji. Reč je o rasterećenju našeg penzionog fonda i novom deviznom prilivu. Naši penzioneri dobiće, na kraju krajeva, sve prinadležnosti u punom iznosu, kako su to i zaslužili. Najvažnije je da se ovim ispravlja nepravda prema našim građanima. Ključ je ipak da je naša diplomatija, rekao bih Vlada i predsednik Republike, stvorila neophodne uslove da do ovog sporazuma uopšte dođe, da on bude zaključen sa Republikom Slovenijom. To je neposredna korist, koju građani, po imenu i prezimenu, i njihove porodice mogu da osete. Naravno, kao što je korist da građani Srbije slobodno putuju u zemlje EU, da imaju pošteno i efikasno suđenje, bezbednost na putevima, na kraju krajeva, uređenu državu. Od raspada SFRJ mnogi ljudi su, pored činjenice da su ostali bez svog doma, izgubili i pojedina imovinska prava. Ostali su i bez zarađenih penzija. Nakon 18 godina i posle dugih godina pregovora, zaključen je Sporazum i ta nepravda je ispravljena. DS se zalaže za zaštitu svih individualnih i kolektivnih prava Srba i drugih njenih građana od posledica nastalih ratnih 90-ih godina. To je zrelost i sposobnost da rešimo konkretne probleme građana. U Srbiju će se godišnje, po osnovu ovog sporazuma sa Slovenijom, slivati 5,9 miliona evra, gotovo šest miliona evra na ime penzija svake godine, plus milion i dvesta hiljada miliona evra godišnje za zdravstveno osiguranje, što predstavlja 7.100.000 evra na godišnjem nivou deviznog priliva Republike Srbije, koje koriste njeni građani. Ovim sporazumom će biti omogućeno ostvarivanje prava na penziju građana Srbije koji su deo radnog staža ostvarili u Sloveniji i građana Slovenije koji su deo radnog staža ostvarili u Srbiji. Sporazum sadrži odredbe i o ostvarivanju prava iz penzionog, invalidskog osiguranja, zdravstvenog osiguranja, uključujući i prava po osnovu povrede na radu i profesionalne bolesti i prava za slučaj nezaposlenosti. Neposredna isplata stečenih davanja korisniku kao i korišćenje zdravstvene zaštite za osobe koje imaju prebivalište ili boravište na teritoriji druge države osnovni su principi ovog sporazuma. Sporazumom je, takođe, utvrđeno ponovno određivanje penzija, odnosno da se penzije koje je nadležni nosilac jedne države priznao u periodu od 8. oktobra 1991. godine do dana stupanja na snagu ovog sporazuma ponovo određuju, po službenoj dužnosti, i to na način da svaka država preuzme na svoj teret isplatu za staž navršen na njenoj teritoriji. Da zaključim, Republici Srbiji će, potpisivanjem ovog sporazuma, odnosno njegovom ratifikacijom u Skupštini Srbije, prestati obaveza da isplaćuje penzije za 10.175 penzionera i tu obavezu će preuzetiRepublika Slovenija. Naravno da nećemo zaboraviti ni penzionere iz Republike Hrvatske i pravo na zaostale penzije koje, ipak, još nisu ostvarili, bez obzira na zaključeni sporazum, sličan kao što imamo sa Slovenijom. Međutim, zaostale penzije time nisu bile definisane, niti su bile predmet sporazuma. Sigurno da je to novi zadatak za sve državne organe, ali na neki način i obaveza Republike Hrvatske. Naravno, poslanici DS-a će sa zadovoljstvom glasati za oba ova zakona i zakone koji su danas na dnevnom redu.
Devet minuta i dvadeset pet sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami, posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo poslanici i gospođo ministar, prvo, dozvolite mi jednu digresiju. Mi smo juče, a i danas, vodili spojenu raspravu o tačkama dnevnog reda koje, nažalost, jedna s drugom nemaju nikakve veze. Tako smo juče pričali o požarima, pa smo pričali o zakonu o upravnim sporovima... I kakve to ima međusobne veze sa zakonom o ukidanju viza sa Izraelom? Danas pričamo o rebalansu budžeta, pa pričamo, na primer, o Agenciji za privredne registre i o Sporazumu sa Slovenijom o socijalnom osiguranju, što, takođe, međusobno nema nikakve veze. Znam da bi mi, da je ovde, gospođa predsednik Skupštine odgovorila da je to Skupština izglasala, ali znate kako je, skupštinska većina može da izglasa da je danas petak, ali to ipak ne obara činjenicu da je danas, ipak, utorak. Gospođa Dragutinović je, kako to narod kaže, zbrisala iz Skupštine, ali imam puno razumevanje za to jer očigledno treba da brani nešto što nije branjivo. Ako se ne varam, i mislim da to niko sporiti neće, danas je 22. decembar. Dakle, mi 22. decembra 2009. godine raspravljamo o rebalansu budžeta za 2009. godinu. Naime, šta znači kad Skupština izglasa budžet ili rebalans budžeta? To praktično znači da Skupština daje dozvolu Vladi da može da prihoduje neke novce i, takođe, daje dozvolu Vladi kako će te novce da potroši. Naravno, uobičajena je stvar da se prave rebalansi, nije to ništa novo i negativno, ali bih razumeo da smo mi o ovom rebalansu raspravljali u septembru, čak i u oktobru, kad imamo viziju koliko možemo da potrošimo, koliko prihodujemo itd., pa bi onda imalo smisla ulaziti u brojeve, iznose prihoda, iznose rashoda itd. Ne, mi smo ovde danas dobili faktičko stanje stvari i treba da aminujemo ono što je Vlada u međuvremenu, zapravo nezakonito, potrošila. Pri tome, kako smo obavešteni, manjak će biti 50% veći nego što je planirano, umesto 70 milijardi biće 104 milijarde, iz prostog razloga, što je prihod za toliko manji. I prilikom donošenja budžeta pre godinu dana, i prilikom rebalansa u aprilu, dobro se sećam šta je govoreno u Skupštini. Tada sam rekao u ime DSS-a – daj bože da ostvarimo 95% prihoda od onih koje smo planirali, čak sam to i obrazlagao. Tol'ko smo i ostvarili. Ostvarili smo 94 i nešto procenata prihoda koji su planirani. Možemo razumeti razloge, jer smo ih predvideli unapred, ali je onda bilo normalno da se sa rebalansom budžeta izađe u septembru ili oktobru, a ne da 22. decembra naknadno verifikujemo nešto, odnosno verifikujemo prekršaj koji je Vlada očigledno napravila. Jer, ovo je sada već prekršaj, kažnjivi prekršaj. To mu, znate, dođe otprilike onako - lopov opljačka banku, a onda donese zakon kako je pljačka banke dozvoljena. Samo što se, nažalost, ovde ne radi o pljački banke, nego o pljački države ili, bolje rečeno, o pljački njenih građana. Moram reći, nemam bolju reč za to, ova vlada je čudo. Čudo, gospodo. Jer, treba biti ne samo bahat i osion, nego i vrhunski bezobrazan da se izađe pred Skupštinu sa rebalansom budžeta 22. decembra. Izvinjavam se, ne volim krupne reči, ali blaže ne mogu da pronađem. Tako da ne znam o čemu sada raspravljamo. Možemo samo da raspravljamo o tome da li će ovde postojati neka skupštinska većina. Juče smo videli prilikom glasanja o budžetu da nje zapravo nema. Doduše, ima je, jer se uvek nađe neki Halimi ili Damjanović ili već kako se zovu, za sada se nađe, ali očigledno ona većina koja je izabrala ovu vladu juče na budžetu nije funkcionisala, a zna se šta to znači. I gospodin Čanak, iako moj politički neistomišljenik, bio je potpuno u pravu sinoć, kada je rekao – skupštinske većine nema. Radite šta god hoćete, ali ovo što radite je neodgovorno i nije dobro za ovu državu.
Šest minuta i 40 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a posle njega narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što nije tu ministar finansija gospođa Dragutinović, smatram da je ipak jedino ona kompetentna da nam priča o budžetu i svemu ovom što se dešavalo kod nas po pitanju javnih finansija u poslednjih godinu dana. Možda budžet za 2010. godinu jeste prvi budžet koji je imao stavku za pretpristupna sredstva EU, ali moram da kažem da je ovo i prvi rebalans budžeta koji će ova skupština da usvaja, a budžet za narednu godinu je već usvojen. I upravo se dešava ono na šta smo vas mi iz SNS upozoravali i kada je bio Zakon o budžetu za 2009. godinu i kada smo raspravljali o rebalansu istog budžeta. Sada, na kraju fiskalne godine, vidimo da se sva ona naša upozorenja, koja ste sa osmehom i podozrenjem odbijali, vide baš u ovom predlogu rebalansa budžeta za 2009. godinu, o kojem raspravljamo 22. decembra. Sve vreme smo vas upozoravali da je prihodna strana budžeta za 2009. godinu nerealna. Sada kao rezultat imamo nova zaduženja budžeta Republike Srbije, odnosno građana, za oko 400 miliona evra. To je rezultat fiskalne politike u 2009. godini, plus one 292 milijarde evra za koje smo se već zadužili u istoj ovoj godini. Da se podsetimo malo, prvi budžet od petooktobarskih promena iznosio je negde oko 120 milijardi dinara. Onda ste izvršili reforme poreskog sistema, izvršili ste fiskalizaciju u Srbiji i budžet je došao do nekih 360 milijardi dinara. Do tada su to bila realna finansiranja budžeta Republike Srbije, mada su fiskalna opterećenja i po građane i po privredu bila velika. Sada imamo budžet koji iznosi preko 700 milijardi dinara i pitam vas sve koji ćete ovde da glasate za ovaj rebalans - da li su i prihodi građana Srbije i privrede Srbije uvećani šest puta u odnosu na 2001. godinu, da li je standard šest puta veći u odnosu na 2001. godinu, ili imamo samo šest puta veće umnožavanje državne administracije koja troši sva ova sredstva koja se prikupe iz poreza? Ne treba dalje da idemo, ne treba dalje ni da gledamo, dovoljno je da vidimo Skupštinu Srbije, da pogledamo broj zaposlenih koji je bio 2001. godine i koliko ih sada ima. Iako su neke nadležnosti iz savezne države prešle u nadležnost Republičke skupštine, ne može takvo povećanje broja zaposlenih da se pravda time. Onda tek mogu da zamislim šta je u ostatku državne administracije. Do te 2004. i 2005. godine, kao što rekoh, finansiranja budžeta su manje-više bila realna, uz veliko fiskalno opterećenje i privrede i građana. Onda ste otkrili kredite, hartije od vrednosti, zapise, i onda smo krenuli u jednu ludnicu, koju je nekad Dinkić prikazivao kao suficit. Emituje državne hartije od vrednosti, pa kaže - ne trošimo mi toliko. Onda je došao sadašnji premijer za ministra finansija, pa je po istom budžetu iskazao deficit i onda je, povrh svega, kao šlag na ovu ludnicu koju ste napravili, došla i svetska ekonomska kriza. Nova zaduženja pravdate time da mi, kao Srbija, nismo prezadužena zemlja i da ima mnogo gorih od nas. Navodite primer, recimo, Grčke. Hajde da se ostavimo takvih ideja. Oni imaju izgrađenu infrastrukturu i imaju ogromne prihode. Gde god se okrenete, postoje bescarinske zone. Ne sekiram se ja za njih, oni imaju odakle da vrate te kredite, a mi podižemo kredite da bismo finansirali državnu administraciju, a ne razvijali infrastrukturu. Podižemo kredite da razvijamo, recimo, turizam, a nemamo puteve kojima će turisti da dođu do naših destinacija. Kako onda mislite da mi ove nove kredite vraćamo? Da ovom poslu prilaze prilično neozbiljno, neiskreno i samo da bi opravdali, napravili ravnotežu između prihodne i rashodne strane budžeta, dokaz je ovaj rebalans. Neke stavke u njemu ne mogu da se pravdaju u odnosu na rebalans koji je bio u aprilu. Recimo, stavka porez na dohodak građana je sada, u decembru, za deset milijardi dinara manja nego što je to bilo planirano rebalansom u aprilu, iako su sve poreske prijave predate daleko pre nego što je ovaj rebalans iz aprila bio stavljen u proceduru i izglasan. Porez na dobit preduzeća je manji za 5,5 milijardi dinara. To je sasvim razumljivo i na to smo vas takođe upozoravali. Mnoga preduzeća iskazivala su gubitak ili umanjenje svoje dobiti zbog pokrivanja kursnih razlika nastalih od septembra do decembra prošle godine. To što će tek u 2010. godini da nam se desi sa tim stvarima, kad svi oni krediti koji su vraćani od januara do kraja ove godine i sva preduzeća budu iskazala gubitak na kursnim razlikama za kredite koje su uzimali u toku 2008. godine, videćete koliki će onda da bude prihod po osnovu dohotka na dobit preduzeća. S druge strane, čitava ova kriza jedino je odgovarala bankarskom sektoru. Moram na to da se osvrnem, zato što se kursna razlika kod njih naziva kamata, kamate su oslobođene plaćanja poreza, tako da je bankarski sektor u ovom trenutku najprofitabilniji u Srbiji i mogu da kažem da su banke kod nas bez ikakve zdrave konkurencije. Naravno, u tome učestvuju G17 i Narodna banka, koje otežano dozvoljavaju da se bilo koja druga banka, osim ovih postojećih, nađe na domaćem tržištu. Ima još jedna stvar koja u ovom rebalansu začuđuje. Recimo, porez na promet proizvoda - manji za 360 miliona dinara. Opet je podatak kojim ste operisali bio iskazan u aprilu, a već 1. januara ste imali taj podatak, potpuno tačan. Znači, cilj je bio da se samo prihodna strana budžeta izbalansira u odnosu na rashodnu i da se mogući deficit, barem tada, što je god moguće više sakrije. Iznenađuje da su carine naplaćene u većem iznosu nego što je to planirano, za pet milijardi dinara, ali ne sam iznos kao iznos koliko je bilo planirano, nego iznenađuje zašto je porez na dodatu vrednost iz uvoza naplaćen u iznosu manjem za 21 milijardu dinara, što takođe pokazuje da oni koji su projektovali prihodnu stranu budžeta ili nisu znali svoj posao, ili su imali samo jedan cilj, a to je da se budući deficit ne iskaže u rebalansu u aprilu, nego sada. Sam rebalans nema rashodne strane, a rashodna strana ostaje onakva kakva jeste. Znači, nema nikakvih ušteda u domenu javne potrošnje. Nijedno ministarstvo, nijedna uprava, nijedna agencija nije napravila nikakvu uštedu u toku 2009. godine, a skoro godinu dana pričate o tome kako ćete da smanjite državnu administraciju, kako ćete da smanjite javnu potrošnju, kako je to jedini način da izvučemo državu iz ove krize u koju je zapala, ne krivicom svetske ekonomske krize, nego krivicom neodgovornih ljudi koji su ovu državu vodili. Žao mi je, moraću još jednom da ponovim, što ministar finansija nije tu, jer bih voleo da vidim ko su pravna lica koja su dobila subvencionisane kredite po 3%. Smatram da takvi ne postoje, jer je 3% plus euribor kamata negde oko 5%. Nijedan dinarski kredit sa kamatom od 10% nisam pronašao u ponudi. Nijedna banka s tim nije operisala niti je jedna banka s tim radila. Ako je to neko i dobio, dobio je mali broj pravnih lica koja su verovatno na određen način povezana sa predstavnicima vlasti. Ima još jedan problem koji je ministar finansija ovde izneo kao neistinu, a to je da kredite odobravaju banke i sredstva za kredite obezbeđuju banke. To takođe nije tačno. Kredite za Fond za razvoj, prateću dokumentaciju, pripremaju banke. Ne odobravaju banke sredstva nego Fond za razvoj, i postoji ugovor i postoji ugovorna klauzula da ukoliko... Nemojte, gospođo Kalanović, da me terate da idem da skidam mejlove koje sam dobio od banaka. Znači, ukoliko Fond za razvoj ne obezbedi sredstva, a banka uplati, računaće se po drugim uslovima. Još nešto, ako Fond za razvoj odobrava i obezbeđuje sredstva, odakle pravo bankama da kredite sa valutnom klauzulom plasiraju po svom prodajnom kursu, a privreda i građani te kredite vraćaju po kupovnom kursu? Kažu - to im je jedina marža. Kako to da im bude jedina marža, ako država subvencioniše i dotira do razlike marže koju su oni imali? Kakva je to njihova marža, ako sredstva za kredit obezbedi Fond za razvoj? Njihova marža je platni promet. Njihova marža je prilikom obrade podataka. To je problem, zato što Srbija nema svoju razvojnu banku i nema banku preko koje će ona sama da plasira sredstva, nego i od ono malo sredstava što obezbedite za građane i privredu nemaju korist oni kojima su namenjena ta sredstva, nego korist isključivo imaju banke. U tome je problem čitavo vreme od kad ste došli na vlast. Voleo bih da mi neko, ne od ovih iz vlasti, nego od ovih što napominju da će da glasaju za ovaj rebalans budžeta i prateće zakone, makar jedan kolega poslanik ustane i kaže odakle ćemo i kako da vraćamo ove kredite. Jedna ruka je prazna, a u drugoj nema ništa. Ili je sve ovde koji podržavaju većinu i svoje predstavnike u Vladi baš briga za to kako će krediti da se vraćaju, nego je cilj da se preživi do sledećih izbora? Rekao bih da je to ono što najviše interesuje sadašnju vladajuću većinu. Gospodo iz vladajuće većine, Srbiji ne trebaju ni agencije, ni uprave, ni kancelarije, ni decentralizacija, kada lokalnim samoupravama dajete sve veće nadležnosti, a ne date im realne izvore finansiranja. Srbiji su potrebne fabrike i radna mesta. Kada budete o tome počeli da razmišljate, možemo da pričamo o tome da mislite dobro državi. Za sad, čini mi se da većina misli samo na sebe. Hvala lepo.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 14 minuta i 40 sekundi. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, a posle njega narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Dame i gospodo, pažljivo smo slušali obraćanje ministarke Dragutinović i prvo što smo primetili jeste, takođe čitajući tekst rebalansa, da je suština tog teksta da li će BDP biti manji, da li će biti veći, da li je MMF dao ovakvu procenu BDP-a. Za najveći broj naših građana to je apstraktan pojam, to je više nego jasno. S druge strane, i u ekonomskoj teoriji ne može se reći da BDP pokazuje svu realnost situacije. Ako vam MMF, koji, najblaže rečeno, nije dobronamerna organizacija, da prognozu rasta negde 1,5% za sledeću godinu, to ništa ne znači. To je samo jedno obećanje, koje treba u praksi da pokaže da će nam biti bolje, a to, kada vidite definiciju BDP-a, uopšte nije tačno. Daću vam jedan primer. U BDP Republike Srbije ulazi i prihod od izvoza koji ostvaruje „Sartid“. Ako me ubedite da je „Sartid“ srpska kompanija i da taj prihod pripada nama, a ne SAD, onda možemo da kažemo da je BDP tačan pokazatelj. Mislimo da bi mnogo bolje bilo da se prilikom opravdanja ovog budžeta koristio neki drugi ekonomski pokazatelj, kao što je indeks društvenog razvoja, koji se koristi u UN od 1990. godine, gde se pokazuje broj ljudi koji su upisali osnovnu školu, srednju školu, smrtnost, pokazatelji koji pokazuju zdravstvenu zaštitu i onda bismo došli do pravih rezultata ove tzv. tranzicije. U obrazloženju rebalansa se navodi da postoji minus od 6% platnog bilansa. Našim građanima to takođe nije jasno, šta to znači - kakvih je to 6%, koliko je to para, gde te pare idu. Ali, kada pogledate ekonomsku definiciju platnog bilansa, biće vam jasno da je u nju uključen i izvoz, uvoz, putovanja, doznake iz inostranstva, diplomatska predstavništva (uključujući i ona tri koja se planiraju u Briselu, takozvano vojvođansko, ovo pri NATO-u i u EU), kamate, sve finansijske transakcije, međunarodni krediti i transakcije Centralne banke. Kada taj broj podelite s iznosom BDP-a za ovu godinu, dolazimo do cifre od dve milijarde evra. Te dve milijarde evra ne ostaju u Srbiji, nego idu upravo ka Zapadu. I to je prava suština, prava istina tzv. naše ekonomske politike, tzv. tranzicije – pare ne idu iz EU i sa Zapada ka Srbiji, nego idu, to pokazuje platni bilans, upravo u suprotnom smeru. Dakle, pre svega treba govoriti istinu, pa se može doći i do nekih zaključaka kako se može popraviti ovo ekonomsko stanje. Kada pogledate pismo o namerama, koje su uputili naša vlast, ministar finansija, guverner i predsednik Vlade, videćete da se u njemu obećava tzv. zamrzavanje plata i penzija. Odgovorno tvrdim da to nije tačno. Ako se pretpostavlja da će ciljana inflacija biti oko 6%, u sledećoj godini će doći do pada penzija i zarada za 6%. Znači, zamrzavanje i pad su dva različita pojma, i to treba jasno reći našim građanima. Takođe, mislimo da je osnovna politika MMF-a, koji očigledno vodi ekonomiju ove zemlje, malo ću se slobodnije izraziti - borba protiv srpskih penzija, borba protiv 1.600.000 ljudi u ovoj zemlji. To je osnovna politika MMF-a. Zašto? Zato što se pokušava dodatno oporezivati to davanje iz budžeta za penzije, koje iznosi, ako se ne varam, negde oko dve milijarde evra. S druge strane, imate prihod kompanije „Delta“ u jednoj godini isto dve milijarde evra. Umesto da nam MMF da neke smernice da se taj monopolista, koji uopšte i ne krije da će u sledećoj, tj. ovoj godini imati 15% veće prihode, dodatno oporezuje, oštrica kritike MMF-a se usmerava ka penzionerima. To nije pravedno, to nije socijalna država, to je država i politika koja brani bogate, koja brani oligarhe. I to treba jasno reći, a ne izbegavati tu temu, govoriti da li je velika javna potrošnja, da li nas penzije ugrožavaju ili ne. Tvrdim da ne. To su naši sugrađani, to su naši najbliži, tih 1.600.000 penzionera nisu neke apstraktne ličnosti. S druge strane, imate jednu kompaniju koja, u najmanju ruku, može da pomogne socijalnom stanju u ovoj zemlji. Zašto MMF nije to predložio, ako već naša vlast nema političke hrabrosti da to uradi? Što se tiče politike MMF-a, najbolji primer je Letonija. Vi znate šta se desilo u Letoniji. Sigurno znate da Švedska u ovom mesecu šalje ogromne količine humanitarne pomoći Letoniji. To je zemlja koja je u Evropskoj uniji, navodno je ispred nas. Dobija hranu, lekove, humanitarnu pomoć. Kako je to moguće ako je u EU raj, ako je MMF ispravan, ako je Letonija primenila sve uslove koji su pratili dobijanje tog kredita? Onda nešto nije u redu sa tom neoliberalnom dogmom. U današnjoj diskusiji se pominjala Grčka. Tačno je da Grčka ima 300 milijardi evra duga, tačno je da su imali ogromni budžetski deficit (zbog toga su i raspisani izbori, to nije nikakva tajna). Taj budžetski deficit je skrivan, iznosio je negde oko 12,5% BDP-a. Grci su prijavljivali da je 9%, a Evropska unija traži od njih da bude 3%. Međutim, gospodin Papandreu, za koga se ne možereći da je proruski nastrojen ili da je tzv. populista, ma šta to značilo u političkoj korektnosti zapadnih medija, koji je, kao što znate, čak i rođen u Americi, koji nikada nije skrivao tu naklonost SAD, otvoreno je izjavio u ovom mesecu da Grčka neće primenjivati recept MMF-a i EU, i da će Grčka napraviti svoj program izlaska iz krize. Komentarišući takav stav vlade gospodina Papandreua,„Dejli telegraf“, za koga se takođe ne može reći da zastupa neku socijalnu pravdu, šta više, napisao je da je to pravilan stav, da je to stav koji će udaljiti Grčku od pogubnih posledica tzv. terapije MMF-a. Nijedna dogma nije dobra. Ovde niko ne priziva samoizolaciju, ma što da je to značilo, ili rat sa svetom. Međutim, treba imati kritički pristup svemu, pa i MMF-u. Nažalost, u našoj javnosti, u Vladi, posebno u ekonomskom delu Vlade, glorifikuje se MMF preko svake mere, iako taj MMF upravo radi protiv vaše vlasti, jer podriva socijalnu osnovu, podriva društvo, podriva davanje opštinama, zdravstvenu zaštitu i, konačno, kao svoj glavni cilj, ima uništavanje naših penzionera. To treba jasno reći. Uostalom, to gospodin Sajmon Grej i ne krije. Vi znate sigurno za onaj projekat ''Kako sa manje uraditi više'', što je, naravno, nebulozan naslov, gde se traži još veće smanjivanje penzija, promena datuma kada se ide u penziju i sve ono što je negativno za naše zdravstvo i obrazovanje. Znači, smatra se čak da je 5% davanja iz BDP za obrazovanje mnogo, iako se u Mađarskoj daje 6%, u Hrvatskoj 6%, a i tih 6% je nedovoljno jer, ako nije tako, zašto bi ondalider trenutno najpopularnije stranke u Mađarskoj Fidesa govorio da Mađarska nije dobila ništa od EU. To je realnost za Istočnu Evropu. Za Zapadnu Evropu je svakako drugačije. Uostalom, gospodin Dinkić je takođe rekao da mi faktički finansiramo socijalni mir, parafraziram, na Zapadu, jer su ovde najveće kamate u regionu, a verovatno i u Evropi. Stvari su jasne, samo treba da postoji politička volja, da postoji volja za oporezivanje monopolista, banaka, zaštitu naših penzionera i ne bi bilo potrebe za ovim rebalansom, koji je, u suštini, veoma štetan. Zahvaljujem.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je devet minuta i petnaest sekundi. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević, posle njega narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, rebalans budžeta je prilika da danas, u decembru 2009. godine, govorimo o ekonomskoj sferi društvenog života u ovoj godini, prilika koju danas ministarka finansija nije iskoristila da da odgovor na jednostavno pitanje - šta je bilo s onim projekcijama o kojima je govorila tačno prije godinu, kada je branila budžet za 2009. godinu, a tiče se ekonomske sfere života. Taj odgovor je više potreban građanima, a manje nama poslanicima, ali ćemo mi iz LDP insistirati na tim odgovorima zato što smo insistirali u raspravi u oktobru za skupštinskom govornicom i rekli da će efekti svjetske ekonomske krize, zajedno s našim unutrašnjim problemima, najviše uticati na pad standarda građana u 2009. godini. Tada su Ministarstvo finansija i Vlada Srbije rekli da mi naričemo i čak nas optužili da unosimo paniku. Takođe smo u decembru prošle godine, kao što je moj kolega Maraš rekao, dali u manifestu LDP za 2009. godinu ''Dogovor za budućnost - Srbija da radi!'' šta je neophodno da Srbija uradi u ovoj 2009. godini kako bismo iskoristili priliku i konačno završili proces tranzicije u kojoj se Srbija nalazi. Takođe, motiv da možemo da postavljamo to pitanje i tražimo odgovor od Ministarstva finansija jeste i ono što smo govorili i u 2006. godini. Tada smo, u 2006. godini, pisali u „Modernoj ekonomiji“ da je neophodno da se zamrznu penzije i plate u javnom sektoru i da se konačno uspostavi saradnja sa MMF. Sve ovo o čemu govorim dovoljno je da shvatite ozbiljno i one projekcije, o kojima govorimo, za 2010. godinu. Takođe, Narodna skupština i Vlada Republike Srbije moraju da budu hrabre i kažu građanima da će ova država da vrijedi onoliko koliko stvara, da su nam sužena tržišta na kojima možemo da plasiramo naše proizvode zbog loše spoljne politike, zato što smo posvađani sa državama u regionu. Ekonomske mjere o kojima je govorila danas ministarka finansija, koje su preduzete u 2009. godini, donekle su pomogle privredi. Međutim, te ekonomske mjere nisu makle uzroke problema u kojima se nalazi današnja privreda Srbije. A uzrok naših unutrašnjih problema je činjenica da osam godina krečimo Srbiju, odnosno da smo započeli proces privatizacije i da ga još nismo završili. Činjenica je da je kriza odložila reforme, da smo posleprošlih izbora morali da dobijemo budžet koji je zasnovan na reformi javnog sektora, međutim dobili smo budžet koji je ekspanzivan. Usled krize, javna potrošnja, odnosno budžet, kao što je rekla danas ministarka finansija, preuzima teret usporavanja recesije i ministarka je ovde morala da kaže i realne projekcije za 2010. godinu. Jer, kao što je ona danas rekla, završićemo ovu godinu sa padom BDP od 3%, neki ekonomisti kažu čak i 4% u odnosu na 2008. godinu. Za sledeću godinu se predviđa rast od 1,5% BDP, ali to je rast u odnosu na 2009. godinu. Ako se zna da je potencijalni rast BDP Republike Srbije godišnje na nivou od 5%, dobijamo da je pad BDP Republike Srbije za 2009. godinu oko 9%. Ako se uzmu ta predviđanja o rastu od 1,5% za 2010. godinu, dolazimo do brojke da je pad BDP Republike Srbije u 2010. godini, kako se predviđa, 13% u odnosu na 2008. godinu. Odnosno, dolazimo do činjenice da Vlada predviđa da ćemo tek u 2011. godini doći na stopu potencijalnog rasta, a to je stopa od 5%, odnosno da je taj pad od 13% trajan pad. Takođe se postavlja i pitanje na koji način možemo doći do stope rasta od 5% i kako ga održati. Jer, Srbija je država u kojoj je industrija uništena, a ne može nijedna država da razmišlja o svom razvoju i rastu ako nema jaku industriju. Došli smo u situaciju da nam je sistem obrazovanja takav da stvaramo kadrove koji imaju samo san kako da se zaposle u nekom državnom preduzeću, odnosno u državnoj službi. Sva ona zanimanja koja treba da jačaju našu industriju su u zapećku. To je ono o čemu LDP govori kada tražimo da dođe do međugeneracijskog dogovora, jer ne može nijedna država, sa ovakvom strukturom kakva je Srbija, da izdrži, razvijajući samo one privredne grane koje se tiču usluga. Mi moramo, konačno, da razvijamo i industriju. Kada govorimo o industriji, moramo što prije da završimo proces privatizacije i, što je najvažnije, moramo kao država da povratimo svoj ugled u državama koje se sa nama graniče. Jer, gdje će privrednici, odnosno privreda Sandžaka, da izvozi, ako to nije Crna Gora ili BiH, s kim ćemo da sarađujemo ako ne s kosovskim Albancima? Kada govorimo o mjerama Vlade, a vezano sa subvencionisanje i privrede, odnosno kredita, moram ukazati i na jedan problem koji se ukazao u 2009. godini, a to je kašnjenje u sprovođenju odluka koje donosi Ministarstvo, odnosno Vlada Republike Srbije. Dolazimo u situaciju da privreda ili građani ne mogu da ostvare sve ono što su Vlada i ministarstva zacrtala, zato što imamo prevelik birokratski aparat. To moramo u narednoj, 2010. godini da riješimo, jer za privredu kašnjenje od sedam do deset dana puno košta. Možda za nekoga ko sjedi u kancelariji to ne znači ništa, ali za privredu, odnosno za neke firme to znači i opstanak. Hvala.
Na raspolaganju poslaničkoj grupi LDP je još jedan minut. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković, a posle nje narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, žao mi je što nema gospođe ministra finansija Diane Dragutinović, zato što ću svoje izlaganje početi od onoga što nam je ona u uvodnoj reči danas rekla. Kada je govorila o potrebi da se rebalans izvrši, gospođa Dragutinović nam je rekla da problem nije u Vladi Srbije, nego u okolnostima i uslovima. Takođe nam je, iz svega onoga što je navodila koliko su oni isplanirali troškova, koliko priliva, vrlo neposredno objasnila da Vlada Srbije, ministar finansija i Ministarstvo finansija nisu sposobni da dobro planiraju, niti su sposobni da predvide koliko priliva može biti u budžetu, a o rashodima da i ne govorimo. Vlada Borisa Tadića, koga u odsustvu u Srbiji glumi premijer Mirko Cvetković, pokazala je da joj je poštovanje zakona toliko važno, da ne možete ni da zamislite. Kako se poštuje Zakon o budžetskom sistemu, objasniću vam samo na nekoliko primera. Dakle, u Zakonu o budžetskom sistemu vrlo jasno stoji da, kada su prihodi manji od projektovanih, ministar finansija ima zakonsku obavezu da uskladi rashode budžeta sa prilivima. Drugim rečima, da radi ono što svaki domaćin i domaćica rade u svojoj kući - da troše prema svojim mogućnostima. Ova vlada to nije uradila. Samo je konstatovala da u aprilu ima deficit od 70 milijardi, da danas ima deficit na to još plus 34, znači 104 milijarde, što bi, prevedeno u evre, bilo otprilike 1,1 milijarda evra. Dakle, konstatovano je da je deficit toliki, ali je nastavljeno da se troši, rasipnički i bahato. Pomenuću samo izveštaj Državne revizorske institucije, koji smo više puta pominjali u vezi s tim šta je sve pronađeno i na koji način je taj izveštaj obelodanjen i kako su se ministri i premijer obratili javnosti kada su saznali za taj izveštaj - optužili kafe kuvarice i knjigovođe da su krivi za sve one silne milijarde i milione koji su potrošeni od strane ministara. Šta je protivzakonito u ovom današnjem rebalansu? Mi smo u aprilu imali zvaničan rebalans, koji je izglasan u ovoj skupštini, i tada je predviđeno da će deficit biti 70 milijardi dinara. Danas govorimo o deficitu od 104 milijarde dinara. Otkud je sada Vlada napravila još neki manjak, za koji nije imala dozvolu Skupštine? Dakle, Vlada je potpuno nedozvoljeno, zakonski kažnjivo, potrošila te 34 milijarde. Baš mi je zanimljivo da pratim, a pratiću sigurno i obratiću se javnosti sa ove govornice, da li će iko u Vladi odgovarati za to što je Vlada, koju predstavlja premijer Cvetković, nedozvoljeno potrošila još 34 milijarde, a da joj to niko nije dozvolio. Nemate dozvolu Skupštine za te 34 milijarde. Očekujem da, pored svih onih izveštaja Državne revizorske institucije, pored "Fijata", pored skandala oko penzija, neko počne da pravi pitanje i oko ovog najnovijeg skandala - da je Vlada nezakonito potrošila još 34 milijarde. Rebalans je pred poslanicima u ovoj skupštini morao da se pojavi otprilike u septembru, kada je već svima bilo jasno (nadam se da je i vama u Vladi to bilo jasno, jer vi ste ipak stručnjaci) da budžet neće biti punjen na očekivani način, odnosno da neće biti očekivanog priliva u budžet u septembru. Deficit je bio probijen u septembru i vi ste morali da dođete ovde tada i da tražite novi rebalans budžeta, ali to, očigledno, nije bila vaša namera. Jasno je da je Vlada potrošila novac građana i vi ste danas, u predzadnjoj nedelji decembra, skoro poslednjoj radnoj nedelji, mirno ovde pred nas stavili ovaj izveštaj o tome kako ste potrošili novac. Jer, izvinite, ovo ne može biti rebalans. Vi ste novac već potrošili. Ne možemo da govorimo o tome da je to rebalans, da vi tražite od nas da trošite neki drugi novac. Ovo je prošlo vreme, već ste ga potrošili. Mi danas, dakle, treba ovde da aminujemo to što ste vi potrošili 34 milijarde bez ikakvog obrazloženja i bez dozvole za to. Gospodo draga, kako se to kaže lepo u jednom filmu - "malo ste se prevarili". To je zaista nečuveno. Dakle, šta vi danas od Skupštine ovde očekujete, šta tražite od Skupštine? Skupština treba da konstatuje da ste potrošili prvo 70 milijardi, pa još 34 milijarde, da je Vlada napravila veliki manjak u budžetu i da poslanici vladajuće većine, pošto se ne bave ovim rebalansom nego govore o nekim drugim zakonima koji su u ovom paketu a nemaju nikakve veze sa rebalansom, dakle pošto otćute ovaj vaš rebalans, u Danu za glasanje izglasaju i na taj način aminuju Vladino nenamensko i nezakonito trošenje sredstava i da na taj način opravdaju bahatost i bezobrazluk Vlade koja troši ono što joj niko nije dozvolio. A kako Vlada troši, upućujem one koji su zainteresovani na izveštaj Državne revizorske institucije. To je tabu tema u ovoj skupštini. O tome ćemo raspravljati u martu, kada to nikog ne bude interesovalo i kada vi već budete vlada koju smo ispratili. Šta je još zanimljivo? Zašto baš 22. decembra hoćete od nas da vam ispričamo sve ovo i da kažete da je rebalans usvojen 22. decembra? Hoćete li da trošite nešto novo u ovih devet dana do kraja godine? Da ne govorim sada o nekim objašnjenjima zbog čega ste neplanirano potrošili 34 milijarde dinara u 2009. godini, a verujte da ima obrazloženja koja su skaradna i smešna. Jedno od njih je da je u prethodne dve godine došlo do neplaniranih rashoda, a kao primer navedene su nabavke vakcine protiv meksičkog gripa. Prvo, nisu dve nego samo jedna godina, bar što se javnosti tiče, a šta ste vi pregovarali i kako ste pregovarali da operete taj novac, i to će se brzo saznati. Da li je u pitanju nabavka vakcine o kojoj se mesecima priča i koja je koštala oko 20 miliona evra ili je u pitanju nabavka tri i po miliona doza, a mi danas ovde pročitasmo da je 58 poslanika primilo vakcinu, da je u mom Valjevu u proteklih nekoliko dana četiri građanina primilo vakcinu i da tri i po miliona doza neće moći biti potrošeno na građane Srbije. Ključno pitanje je - da li je Republički zavod za zdravstveno osiguranje platio avansno celokupnu nabavku ili samo deo koji je isporučen, a to je, otprilike, 200.000 doza? Ukoliko je plaćeno samo isporučeno, onda je napravljena relativno mala šteta, ali ukoliko ste platili svih 20 miliona evra, to je, gospodo, druga priča, još gora, jer je posao oko 20 miliona evra plaćen avansno. To se danas nigde ne radi. Vlada tvrdi da su za ovu namenu korišćena sredstva tekuće budžetske rezerve, koja je mala, iznosi svega 1,5% budžeta. U pitanju je, otprilike, oko 10 milijardi dinara, odnosno 10 miliona evra. Ovo su pitanja i obrazloženja koja vi nama ovde danas dajete. Ovo sve je vrhunski bezobrazluk. Hvala.
Osam minuta i 20 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, posle nje narodni poslanik Dragan Stevanović.
Na temi usvajanja rebalansa budžeta za 2009. godinu možemo da konstatujemo da poreska politika nije baš zgodno oruđe za osvajanje popularnosti građana, ni političkih poena, jer, pre ili kasnije, ceh takvih loših poteza moraju da plate opet oni kojima se politika o poreskim postupcima, poreskim oslobađanjima, u stvari, dodvorava u predizborna vremena. Dokaz da je to tako je ono, nigde viđeno, oslobađanje od poreza na promet nepokretnosti prilikom kupovine prvog stana, reklamiranog u vreme izbora. Dokaz je da je ostvareno svega 0,6 milijardi uštede građanima za ono što je smanjen porez na kompjutersku opremu. Takvi sitni popusti, prosto mogu reći podmićivanja građana, doveli su do toga da sada građani imaju ove i ovakve deficite, koje popunjavate zaduživanjem kod komercijalnih banaka, štampanjem hartija od vrednosti i repo operacijama, na koje su svojevremeno plaćane kamate i 14% i u trenutku kada privreda vapi - kredite u privredu, a ne u državne hartije od vrednosti. Sve ono što u prvom trenutku izgleda kao poklon, građani, u stvari, moraju da dožive kao otimanje. Jer, bez obzira na veštinu knjiženja, menjanje računovodstvenih iskaza, prikazivanje ovih izveštaja, ne može a da se ne evidentira ono što se zove - novac potrošen, i to ne samo nezakonito, nego i neprimereno stanju jedne države u kakvom se mi nalazimo. I, koliko god vi to hteli da priznate ili ne, u ovim se stavovima slažu i ekonomisti i iskreni građani, koji se nalaze i u poziciji opozicije i na poziciji onog ko podržava Vladu. Setite se samo priče o jednostranoj primeni Prelaznog sporazuma, da to neće biti tako strašan gubitak. Ispostavilo se da smanjeni izvoz i smanjeni prihod u isto vreme, i smanjen porez na uvoz automobila, ta dažbina jeste proizvela ozbiljan nedostatak novca u budžetu. Ukinut je tada, izmenama i dopunama, i jedan deo Zakona o porezu na imovinu, koji se ticao nasleđa i poklona. I to je bilo ''sitno'', negde oko 0,6 milijardi dinara je bila, navodno, ušteda. Onda su zakonom u 2009. izuzeti od oporezivanja prihodi građana od kamate i kapitalne dobiti u prometu, pa je i to iznosilo svega 0,8 milijardi. Građane smo od 2004. godine navikli da ne stvaraju prihod povoljnim uslovima, nego da ih ne oporezujemo, npr. prilikom naplaćivanja poreza na prihod od poljoprivrede i šumarstva, i to se radi voluntaristički od 2004. godine, da bi se zbir tih i takvih cifara, 0,6 i 0,8, ovde oslobađanja, onde popusti, dobila cifra od nezanemarljive 22 milijarde manjka u državnoj kasi. Da se vlast nije udvarala građanima malo tamo, malo ovde, ovaj minus, koji se popunjava najskupljim sredstvima, zaduživanjima kreditima pod komercijalnim uslovima, bio bi manji za 22 milijarde dinara. Da li ste im zaista učinili nešto? I da li ste svesni da kad od mnogo ljudi uzmete pomalo, njih niste mnogo oštetili, ali ste oštetili državnu kasu mnogo, jer se na jednom mestu pojavio gubitak od 104 milijarde dinara? Postoje neka osnovna poreska pravila. Da su ih se pridržavali oni što je trebalo da vode računa, danas ne bismo razgovarali o ovako velikom minusu. Neću da se vraćam na onaj rezultat koalicionog dogovora, koliko je on koštao i vredeo, jer ni penzioneri ni oni kojima je bilo usmereno da nešto dobiju, od toga nisu mnogo dobili, ali imamo situaciju da nam je ovaj rebalans doneo jedan ne nezanemarljiv, nego jedan strašan problem. Lokalnim samoupravama su smanjeni transferi za 15 milijardi dinara. Vi sad mislite da, to što njima niste preneli 15 milijardi, ta obaveza ne postoji. Ali, to što se ne vidi u republičkom budžetu kao obaveza, vidi se u budžetima lokalnih samouprava i gradova. Znate kako se vidi? Kroz neizmirene, a stvorene obaveze prema dobavljačima, izvođačima radova i onima kojima duguje lokalna samouprava. Sada je Vlada smanjila svoj neuspeh za 15 milijardi, prebacila teret neuspeha i nesposobnosti na lokalnu samoupravu, a u stvari imamo nelikvidna preduzeća kojima stvaramo uslov da ih po ovom novom, "predivnom" zakonu o stečaju, izbrišemo sa liste privrednih društava onako kako brišete zaposlene, odnosno nezaposlene kada to treba prikazati kao vaš uspeh. Vrlo bitna činjenica, koju želim da ponovim, i molim vas da ozbiljno shvatite taj podatak, jeste da povećanje rashoda za kamate u republičkom budžetu jeste razlog za dobar deo tekućeg deficita ovog republičkog budžeta. Za tu inovaciju se svojevremeno gospodin Cvetković pred nama branio - treba da imamo neke hartije od vrednosti, znate, plitko nam je finansijsko tržište, zato emitujemo te trezorske zapise. Kada smo ga pitali - da li vi znate, gospodine ministre (tada je još bio ministar), koliko to košta budžet Srbije?, on je rekao - rekli su mi da nije mnogo. Čovek koji vodi finansije mora da zna računicu, a ne da veruje u ono što su mu rekli. E, to što mu je neko rekao, znači da smo plaćali kamatu na kratkoročne državne zapise 14%. Šta je to mogla Vlada da proizvede, da plasira, iz čega će da pokrije ovaj trošak i samo da bude na nuli, da ne kažem da bude pozitivna? Ili, ko u Srbiji danas radi, da ima mogućnost da pokrije ovih 14% i da mu nešto ostane? Privatna privreda u Srbiji isplaćuje plate onoliko koliko i vrede njene obaveze po kreditima. Kredite ne može da prekine, zaboravi, izbriše gumicom, ali može da otpušta radnike. I to je vaš problem, odnosno to je problem koji ste vi preneli na privredu. Može neko da se pravi i misli da mi ne znamo, ili da ne možemo da saberemo iz "Službenog glasnika" koliko ima tih zapisa i finansiranja neuspešnosti, neodgovornosti ove vlade, ali se zna koliko je isplaćeno. Isplaćeno je 155 miliona evra za kamate po hartijama od vrednosti. Ljudi, ''Beočinska fabrika cementa'' je svojevremeno prodata za trećinu toga. Danas svi izigravamo da su to sitne cifre, da to možemo da podnesemo, da ćemo to nadoknaditi. Čime? Ima li još neki "Mobi 63" da se proda? Postoji li još jedna mogućnost za fantastičnu smicalicu, kakvu je svojevremeno smislio Dinkić, dozvoljavajući Šlafu da uloži 34 miliona i da na 34 miliona u zajedničkom preduzeću "Mobi 63", koje nije radilo ni dan, koje nije imalo ni PIB, zaradi 350 miliona evra? Da li vi uopšte shvatate da neko ovo zna i kaže – da li mogu na jedan dinar da dobijem 10 uloženih, kao što ste omogućili Martinu Šlafu u "Mobiju 63", kada ste mu omogućili da sa državom Srbijom deli u odnosu 70:30 novac od prodatog preduzeća? Stvarno mislite da ste genijalni i da sada, kada ukidate Akcijski fond, ne postoje dokazi o tome da je bes gospodina Nika Đivanovića u postupku sa "Putnikom" bilo javno dato obećanje u časopisu "Ekonomist", gde je rekao – besan sam, treba ga rasformirati? I vi sad na Vladi usvajate takav zakon? Mene nije briga što vi usvajate obećanje Nika Đivanovića. Mene se, kao građanina Srbije, tiče što se u Akcijskom fondu nalaze akcije "Politike", "Mostogradnje", "Energoprojekta", pa ćete vi iza zatvorenih vrata u Agenciji, pod čiju šapu sada želite ovo potpuno da stavite, raspolagati imovinom Srbije kao da je to nasledstvo neke tetke koju nikada niste videli i kojoj ne dugujete čak ni da joj krajičkom obraza osvetlate zaostavštinu koju vam je ostavila. Ko vam na to daje pravo? Došli smo dotle da se finansiramo iz poreza. Nema više šta da se proda. Šta sada, treba da prodajemo zemlju i javna preduzeća koja su preostala? To nas uče. Putujete često u Kinu. Putovala sam i ja, kao poslanik parlamenta, pa sam zapamtila da se tamo zemljište izdaje na 99 godina, ne prodaje se. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno.) Ugledajte se na svet koji čuva svoju državu i radi u interesu svojih građana.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Vlajko Senić. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Pravo na repliku. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministre, poštovani narodni poslanici, već postaje malo dosadno ovde u Skupštini da slušamo napade SNS-a na G17 plus. Ne bih gubio vreme ovde dokazujući šta je značila prodaja "Mobtela", kakvi su bili motivi i koliko su građani Srbije bili opljačkani od strane te kompanije do 2000. godine, a i nakon toga, nažalost. I ne treba objašnjavati koliko je sredstava u budžet Srbije došlo tom prodajom i kakvi su projekti pokrenuti zahvaljujući tome što smo, kao Vlada, skupili hrabrost da imovinu građana Srbije vratimo građanima Srbije, a da to ne bude privatna imovina jedne kompanije ili jedne porodice. Gubili bismo vreme kada bismo mislili da se ovde radi o ekonomiji. Ovde se radi o politici, o već višemesečnoj kampanji ove političke stranke da se kandiduje za ulazak u republičku vladu bez izbora. Želim da obavestim građane Srbije, a i njih, da se to neće desiti, da moramo da sačekamo da se održe naredni parlamentarni izbori. Ukoliko vam građani budu dali poverenje, ne govorim ni ironično ni cinično ni maliciozno, vi ćete, kao npr. na Voždovcu, biti u prilici da formirate vladu, a do tada će Srbiju voditi koalicija koja je pobedila, ubedljivo, 2008. godine. Kao što vidite, evo, tu sede zajedno sa nama naši koalicioni partneri. Nemojte se nadati da se nešto može promeniti bez izbora i nemojte više gubiti vreme. Nije G17 plus jedina stranka koja čini vladajuću koaliciju. Pustite nas malo da se odmorimo, i mi od vas i vi od nas, a sa svojom ekonomskom demagogijom nastavite da zabavljate građane Srbije, za koje sam uveren da će nakon naredne, 2010. godine, videti da postoji realan ekonomski program, da je vaš napad npr. na sporazum sa "Fijatom" bila demagogija, da ćemo umesto 500 miliona evra koje su građani izdvajali da bi sačuvali fiktivna radna mesta, mi otvoriti... Ne mi, ne radi se ovde o jednoj stranci ili o jednoj vladi, otvoriće se perspektiva za zaposlenost građana Srbije. Neće morati 2.000 građana da leži na pruzi u Kragujevcu, nego će moći da radi svoj posao, i zajedno sa njima još nekoliko desetina hiljada ljudi. Siguran sam da će građani svima nama zajedno zbog toga dati podršku na narednim izborima. Ako ne, neka je daju vama, pa vi vodite zemlju onako kako mislite da je to bolje. Hvala.
Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, pravo na repliku.
Samo da obavestim javnost, ako je neko mogao da stekne dilemu iz onog što je moj kolega govorio, da "Mobi 63" nije prodao Mlađan Dinkić kao član stranke G17 plus, nego kao član Vlade. To jeste problem Vlade i ja imam puno pravo, kao poslanik, da prozivam za nezakonitu radnju, koja ne da nije dobro iskorišćena, nego je nezakonita i za koju ćemo, kakvi god da budu sudovi, jednog dana zaista imati verodostojan izveštaj. Ono što jeste problem jeste da je "Fijat" bio razlog na kojem su dobijeni izbori. Nakon godinu dana od obećanja da će 700 miliona evra biti uplaćeno, mi imamo najavu uplate 100 miliona evra. Molila bih gospodina Senića da iznese podatak koliko je iz budžeta Republike Srbije, u koji uplaćuju poreze, takse, neporeske prihode svi građani, uplaćeno u "Zastavu" preko demontiranja opreme, uređenja prostora, onoga čega se grad Kragujevac odriče da bi taj investitor došao, i da li je još neki strani ulagač imao takvo pravo, ili i sada gospodin Dinkić može na uredbama o restrukturiranju, svojim potpisima, bez banke, bez Fonda za razvoj, koji to radi samo komisiono, da deli blizu 50 milijardi dinara. To, gospodine Seniću, nije problem samo moj i građana Srbije, već i Vlade i vaših koalicionih partnera i G17 plus. Molim vas da činjenice koje iznosim ne prevodite na teren politike. Pričam u kontekstu budžeta, budžetskih rupa i obaveze svih nas da taj budžet punimo, a da ga troše odabrani. Te odabrane vi markirate i dajete im potpis i dokument da su zaista posebni. Da li na to imate pravo, to će građani proceniti, a ja im omogućavam ovom diskusijom da naprave dobru procenu i zapamte vaše rezultate. To jeste posao opozicionog poslanika i koristim činjenice samo u tom smislu. Hvala.
Gospodin Vlajko Senić, replika. Zamolila bih da završimo s replikama.
Potrudiću se da govorim tako da ne bude više razloga za repliku. Zaista ne želim da s vama vodim nekakvu ličnu polemiku, jer za to nema razloga. Kada ste već pomenuli taj projekat, mi ne bežimo od odgovornosti i sve se odvija pred očima građana Srbije, za razliku od nekih ranijih projekata, za čije ugovore dugo nismo mogli da saznamo na koji način su napravljeni. U godini kada, npr. (mogli ste da čujete, to dobro pratite, vrstan ste ekonomski ekspert) "Sab" propadne, kada "Krajsler" propadne, kada nemačka vlada ne zna šta da radi sa 10.000 radnika zaposlenih u "Opelu", Vlada Srbije otvara prostor za jednog posrnulog socijalističkog gubitaša, koji je 500 miliona evra (upravo ono o čemu govorite, poreskih para građana Srbije) trošio samo da bi opstao i fiktivno proizvodio neke automobile koje nisu mogli da prodaju ni na domaćem tržištu. Ilustracije radi, građani će to lako razumeti, proizvodna cena je bila toliko visoka, da je država morala da subvencioniše razliku da bi to na bilo koji način moglo da se proda na tržištu. Aneks ugovora će biti potpisan sutra. Biće uplaćeno prvih sto miliona evra. Srbija će, kako i stoji u ugovoru, na dva evra uloženih od strane italijanske kompanije uložiti jedan evro, ovoga puta u opremi. I sve je vrlo transparentno, jasno i čisto. I mi bismo voleli da je "Fijat" došao u Srbiju i rekao - evo milijardu evra grinfild investicije, ne mora država ništa da nam da. Ali, gospođo, to nije bilo moguće. Država je morala da otvori neke subvencije, morala je da da određene povlastice da bi "Fijat" uopšte izrazio interesovanje da dođe u Srbiju. Imali smo pretkvalifikacioni tender, vi to dobro znate – bile su jedna nemačka i jedna kineska kompanija i nisu izrazile interesovanje da ulažu u "Zastavu" Kragujevac. Sad ne znam šta je bolje, opet vas to pitam - da imamo kompaniju gde ljudi ne rade, dolaze na posao, država plaća subvencije, proizvodi automobile koje neće niko da kupi ili da otvorimo perspektivu da se iz Srbije izvozi 200.000 automobila godišnje, što (lako ćete izračunati) iznosi dve milijarde evra potencijalnog izvoza, u situaciji kada je celokupni iznos naše privrede šest ili sedam milijardi evra? Dakle, to su činjenice. Mi ne mašemo time da bi građani glasali za nas, samo govorimo o tome kako stvari stoje. Ako vi mislite da je bolje ono što je bilo pre, to je sasvim okej, ali mi verujemo i siguran sam da će i građani, posebno Kragujevca, i oni koji budu radili i otvorili perspektivu kroz to, ipak militi da je ovo što se sada dešava kvalitetnije i bolje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u duhu rasprave o rebalansu budžeta i pratećim zakonima, svakako bih se osvrnuo na jednu konstataciju, koja je danas ovde izneta, a koja, u najmanju ruku, ne odgovara istini. Sasvim je svejedno s čije strane je došla, naravno od poslanika koji su govorili u prilog svim ovim zakonskim projektima koji su danas na dnevnom redu, a to je da Srbija nije, što se iz ovog rebalansa budžeta, kako su rekli, može videti, pretrpela nikakvu štetu zbog jednostrane primene Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Podsetiću vas na raspravu o budžetu za 2009. godinu, kada je jedan od najvećih kamena spoticanja bila upravo jednostrana primena SSP-a. Predstavnici vlasti su tada priznali da će prihodna strana biti uskraćena za 300 miliona evra. To što to ne piše u ovom budžetu, ne znači da Srbija nije štetu pretrpela. Pretrpela je, ali ste vi budžet za 2009. godinu projektovali u skladu sa činjenicom da će ti milioni evra zbog jednostrane primene sporazuma da fale. Prema tome, to je nešto što ne odgovara istini, a indirektna šteta se meri milijardama dinara. Kada govorimo o indirektnoj šteti, to je sve ono što je na osnovu liberalizacije uvoza išlo na štetu domaćih proizvođača u različitim sektorima. Dokaz za to jeste činjenica da su u strukturi prihoda u budžetu i za 2009. i za 2010. godinu najveći porezi od PDV-a na uvoz, a ne na domaću proizvodnju ili izvoz. Prema tome, to je stvar o kojoj mislim da nije ukusno da se priča na iskrivljen ili neautentičan način. Kada je reč o budžetu, koliko god su javne finansije komplikovane, one su u ovom smislu jednostavne. Budžet ili rebalans budžeta se radi iz nužde - ili nešto na prihodnoj strani nije bilo u redu ili nešto na rashodnoj strani nije bilo u redu. Kod nas nisu bile u redu ni jedna ni druga strana. I možda je dobro što raspravljamo o ovoj tački dnevnog reda, o rebalansu za 2009. godinu, jer će i poslanici i javnost imati priliku da na potpuno autentičan način steknu sliku o ekonomskim prilikama i ekonomskoj politici koja će biti vođena u narednoj godini. Evo zašto vam to kažem. U obrazloženju ovog rebalansa budžeta koji je danas pred nama, između ostalog, Vlada je napisala sledeće - u kontekstu efikasnosti upravljanja javnim rashodima, od posebne važnosti je da se poštuju budžetski ciljevi u pripremi i izvršenju budžeta. Koliko ste poštovali ove ciljeve i Zakon o budžetskom sistemu, govore rokovi i redosled kojim se rukovodimo kad govorimo o javnim finansijama i za ovu i za narednu godinu. Pa dalje kažete - poštovanje principa efikasnosti i ekonomičnosti. Tek o tome možemo da raspredamo, ne jedan dan, nego mesec dana. Dalje kažete da se javna potrošnja u 2009. godini nalazi u situaciji u kakvoj jeste kao posledica, pre svega, svetske ekonomske krize. Znači, javna potrošnja, rasipništvo, posledica je svetske ekonomske krize. A u nizu neukusnih konstatacija stoji i ova - poslednje dve godine suočavamo se sa neplaniranim rashodima, poput nabavke vakcine i slično. Milijarde nam fale, deficit je u stotinama milijardi, a mi pričamo o nabavci vakcina i efikasnosti i ekonomičnosti. Zašto sam to rekao? Kada smo raspravljali o budžetu za 2009. godinu, pogledajte šta su bile mere Vlade i šta nam je obećala ministar finansija gospođa Diana Dragutinović. ''Radi ublažavanja posledica globalne ekonomske finansijske krize, Vlada i Narodna banka Srbije...'', između ostalog – ''planirano je smanjenje budžetskog deficita''. Ovo je stenogram njenog izlaganja u postupku usvajanja budžeta, za koji danas radimo drugi rebalans. „Ovaj budžet je odraz spremnosti Vlade Republike Srbije da odgovori na izazove.“ Pa kažete: „Podsetiću da budžet za 2009. godinu nije striktno restriktivan, jer podrazumeva deficit od 1,5% društvenog proizvoda. Smatram da je reč o optimalnom rešenju, kompromisu koji usaglašava sve ciljeve Vlade“. Na kraju, ono što je mnogo značajnije, članom 2. ovaj budžet, u suštini, zakucava deficit. Dakle, deficit ne može biti veći od 1,5%. Ministarka sama sebi postavlja pitanje - „šta ako prihodi padnu?“ i daje odgovor - „moraće pasti i rashodi, jer je deficit nešto što je zakucano“. Taj deficit, koji ste u decembru 2008. godine predvideli i projektovali na 50 milijardi, godinu dana kasnije ''zakucavate'' na 105 milijardi dinara. Još idete toliko daleko da nas kroz obrazloženje ovog zakona uveravate u efikasnost, ekonomičnost i pozitivne principe tretiranja javnih finansija. To je nešto što zaista predstavlja neukus. Mogli bismo da razumemo uticaj i refleksiju svetske ekonomske krize da je ovo prvi rebalans budžeta, ali Vlada Republike Srbije radi drugi rebalans budžeta i to definitivno ukazuje na to da ne ume, ne zna ili ne želi da na adekvatan način projektuje prihode javnih finansija, odnosno rashode budžeta Republike Srbije. O ciframa koje su ovde navedene zaista je deplasirano pričati. Na kraju krajeva, neke kolege će verovatno i toga da se dotaknu, ali šta je sa ovim pratećim zakonima, koji se odnose na smanjenje poreskih stopa, odnosno na porez na dobit preduzeća i dohodak građana? Samo da vidite dve-tri rečenice, kako se u obrazloženjima predstavljaju mere koje se predviđaju izmenama i dopunama ova dva zakona - to je nastavak procesa izgradnje podsticajnog i olakšanog za primenu sistema oporezivanja pravnih lica; pa kažete - omogućiće se stimulativna poreska stopa i ciljno investiciono razvojno podsticanje na proširenje ekonomske uloge ovog poreskog oblika na privredne subjekte. U ovim zakonima postoje i stvari koje su, istina, manje značajne. Neko je danas pomenuo, čini mi se da je rekao da su ''kozmetičke prirode''. I zaista jesu takve, ali one su beznačajne u odnosu na ono što se u godini ekonomskih problema od Vlade očekuje. Ministarka je danas rekla da ćemo na osnovu upravo tih i takvih promena koje zakoni donose uštedeti možda oko 100 miliona dinara. Ali, na godišnjem nivou. Kada to stavite u paralelu sa stotinama milijardi deficita, pogledajte koliko je to ono što Srbiji danas zaista treba i što Vlada treba da ponudi kao odgovor na sve ekonomske izazove koji će doći u 2010. godini. A, po svemu sudeći, ako ne bude ista, biće gora nego 2009. godina. O kakvim se poreskim prihodima, koje menjate danas, radi? O poreskim prihodima koji u ukupnom prihodu budžeta iz poreskih prihoda najmanje učestvuju. Jedan učestvuje sa 4,8%, to je porez na dobit preduzeća, a porez na dohodak građana je svega 11,7%. Kakva je tendencija ova dva poreza? Imali su tendenciju pada u 2009. godini i umanjeno su projektovani za 2010. godinu, a mi ih ovako glorifikujemo i predstavljamo kao ne znam ni ja šta i koliko će doprineti investicionom ambijentu - olakšaće poslovanje u Srbiji. Nama promene i poreskog sistema i javnih finansija zaista trebaju, ali pitanje koje se postavlja jeste da li je ovo to o čemu u ovom trenutku treba da razgovaramo, a odgovor je - svakako da nije. Mi danas ne možemo govoriti o ozbiljnim ekonomskim merama i efektima, a da ne govorimo o PDV-u, jer je to najveći poreski prihod u okviru budžeta Republike Srbije. Ali, ne možete priču o PDV-u da započnete i završite s time - pa, znate, postoji deo Vlade koji je rekao da nećemo menjati PDV i, dok je ova vlada, PDV će da stoji tako. Nije priča o PDV-u samo priča o visini stope PDV-a, nije popularno podizati ga nikad, ali o PDV-u danas suštinski treba da se priča u smeru i pravcu - kako ga naplaćujemo.Država treba da prizna da i ovako oronula i posrnula privreda kreditira ovaj budžet i suštinska priča jeste, kada je PDV u pitanju, dan, odnosno datum naplaćivanja PDV-a. Vi danas imate obavezu da platite PDV u državi u kojoj je prisutna opšta nelikvidnost, u državi u kojoj posao ne možete da naplatite mesecima, ali ste u obavezi da platite PDV i da njime finansirate nesrazmernu, nerazumnu javnu potrošnju. Šta je sa sivom ekonomijom? O tome niko ne priča. Da li neko ozbiljno razmišlja da sve one koji se ekonomijom bave u sivom prostoru uvede u legalne tokove? Da li neko razmišlja o eventualnim merama koje će ih uvesti u legalne poreske okvire? U postupcima javnih nabavki danas u Srbiji, ako ih je na godišnjem nivou oko 4 milijarde evra ukupno, 2 milijarde su u sivoj zoni.Vi o tome naredao pričate, zato što su nosioci tog sivila upravo ljudi koji su politički vezani za vas. Nemate hrabrosti, nemate volje i nemate političkog opredeljenja da se s njima obračunate, zato što kalkulišete izbornim rezultatima. Ali kako vreme teče, uporište u tom svom stavu i političkom opredeljenju ćete imati sve manje. Država mora da prestane da prodaje zapise. Mora da natera banke da se bave svojim poslom, da guraju kredite u privredu, a ne da trguju tim zapisima i prave zaradu bez ikakvog posla, a da nam privreda, srednja i mala preduzeća, oni koji suštinski nose i to malo privrednog života kojeg ovde ima, grcaju u problemima i nelikvidnosti, bez mogućnosti za obrtna sredstva, za osnovna sredstva, za ulaganja, za nove tehnološke postupke itd., kako bi svojim unapređenjem unapredili i izvozni sektor, odnosno strukturu izvoza ove države, a da devize opet omoguće priliv, odnosno vraćanje kredita koje ste namakli ne samo nama na vrat, nego i generacijama posle nas. To smo rekli stotinu puta i ponovićemo. Dominantna otplata kredita tek treba da nam počne. U ovoj godini ste istrošili 13 milijardi dinara samo za otplatu glavnice i još 35 milijardi za otplatu kamata, a za narednu godinu se planira 17 milijardi. Vi nam pričate priče o poreskim stopama sa 20% na 10%, koje će na godišnjem nivou, ko zna da li, obezbediti uštedu par stotina miliona dinara. Šta je sa potraživanjima na unutrašnjoj sceni? Gospodin Buha je malopre rekao koliki su ukupni dugovi na tržištu u Srbiji. Šta je sa dugovima države prema privredi? Šta je sa naplaćivanjem nespornih potraživanja? Sve to je potrebno jednoj državi sa atraktivnim pozitivnim poslovnim ambijentom. Koliko meseci vam treba da naplatite u sudskom postupku neki dug? Država je neumoljiva kad naplaćuje PDV, sa njom nema šale. Država je neumoljiva kada jedan dan zakasnite sa prijavom za PDV ili kada jedan dan privatni sektor ne plati poreze i doprinose svojim radnicima, ali oni veliki, nećete mi zameriti na izrazu - bumbari, oni sebi mogu sve da priušte, da godinama ne plaćaju poreze i doprinose, da godinama duguju dobavljačima. Država nema mehanizme i, ponavljam, političku volju elite da se sa njima obračuna. Na kraju, šta je sa privatizacijom javnih preduzeća? Šta ćemo sa njima? Do kad ćemo da čekamo strategiju i kako će se privatizacija javnih preduzeća odvijati i okončati? Da li će i privatizacija javnih preduzeća biti žrtva vaše političke servilnosti, pa ćemo Elektroprivredu Srbije, recimo, u narednoj godini prodati Nemcima za tri i po milijarde evra, a ne Rusima za šest, zato što su vam dali podršku za viznu liberalizaciju? Ili će Italijani dobiti prioritet u koncesijama za hidroelektrane, za termoelektrane ili će vam obećati milijardu i po kredita zato što su vam dali podršku za taj vaš evropski put? Da li ćemo ponovo žrtvovati ekonomski interes radi vaše ideologije i vaših sitnih političkih interesa i opredeljenja? Dame i gospodo narodni poslanici, SRS ovakav ekonomski koncept, koji po svojoj suštini predstavlja ekonomski sunovrat, ne može i ne želi da podrži. Zahvaljujem.
Gospodin Miloš Radulović ima reč.
Zahvaljujem, gospođo Dejanović. Mi danas ovde imamo zajednički načelni pretres o četiri tačke: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu, o računovodstvu i reviziji, Agenciji za privredne registre i, između ostalog, tu je i Sporazum između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju. Gospođo Dejanović, sramota je, pre svega vladajuće većine, a i vas, da dozvolite da se o ovako značajnoj tački vodi rasprava u objedinjenom pretresu. Građani Srbije zaslužuju mnogo više poštovanja, kao i da se ovde polože računi za ono što je trošeno u toku 2009. godine. Ono što je takođe velika sramota, poštovani građani Srbije, jeste da je predlog rebalansa budžeta za 2009. godinu, koji smo dobili u aprilu, izgledao ovako, a predlog rebalansa budžeta koji sada dobijamo, sa ogromnim zakašnjenjem, izgleda ovako - nepuna jedna i po stranica. To je odnos koji ova vlast pokazuje prema građanima Srbije. Neodgovorno je da u predlogu rebalansa budžeta, koji smo sada dobili, nemamo stavke po izvršenjima, kao što je neodgovorno uopšte vaše ponašanje. Poslanička grupa DSS je još u oktobru ove godine, 7. oktobra, dostavila pismo vama, gospođo Dejanović, gde smo tražili obrazloženje za prekoračenje deficita, dozvoljenog i planiranog. U Prvom redovnom zasedanju, tačnije 15. oktobra, takođe smo ovde postavili poslaničko pitanje za budžetski deficit, koji je samo za period januar-septembar iznosio 74,2 milijarde, a dozvoljeni budžetski deficit je bio 70 milijardi i 400 miliona dinara. Vi ste već tada prekoračili dozvoljeni budžetski deficit, ne snoseći pri tome nikakvu odgovornost za to što ste uradili, jer demonstrirate ovde politiku sile i pokazujete kako se radi. To je loš primer, pre svega, za građane Srbije. Pokazujete da niste domaćini, da niste odgovorni i da se ne ponašate onako kako ste građanima obećali. Onda nije ni čudno da u Kruševcu odbornici Skupštine grada u oktobru dobiju rebalans budžeta za 2009. godinu, na jednom listu. Gospođo Dragutinović (koja nije ovde, ali ja joj se obraćam i nadam se da čuje ovo što pričam), šta je sa završnim računom za 2009. godinu? Zašto ova skupština nije o tome raspravljala? Šta je sa izveštajem Državne revizorske institucije, koji je isto morao da bude u procesu razmatranja u ovoj skupštini? Ono na šta nam ukazuje ovaj budžet i ovaj rebalans, to je da od onih silnih obećanja koje ste dali, a podsetiću građane jer se pre svega i samo njima obraćam, poreskim obveznicima od kojih se puni budžet, u decembru ste projektovali budžet na rastu BDP-a od 4,5% i tada ste planirali prihode od 698 milijardi dinara. Rebalansom budžeta u aprilu ste planirali te prihode u iznosu od 649 milijardi dinara, a sada vidimo da su 614 milijardi dinara. Još tada smo pričali, mi, poslanici DSS-a, da je taj budžet nerealan, da nije razvojni, da je i suviše optimistički i da će sasvim drugačiju sliku o trošenju para da da u odnosu na ono što ste vi projektovali. A to je da su troškovi ostali isti, izuzev transfera sredstva za lokalnu samoupravu, koji su smanjeni sa 40 milijardi na 25 milijardi i znamo kako vape lokalne samouprave svih opština u Srbiji za tim sredstvima jer imaju ogromne budžetske rupe, da su investicije u budžetu svega 4,3%. Pri tome ste samo smanjili izdvajanja za plate, zamrzli ih, ali ste zato javne nabavke ispunili u punom iznosu. Rasipnički se ponašate i kada su u pitanju reprezentacije, kada pozajmljujete pare javnim preduzećima i činjenica je da je javna potrošnja ogromna u odnosu na prihode. Loša politika ove vlade, koja je obećala razvojni budžet, vidi se i u tome da je pad industrijske proizvodnje 14%, izvoz beleži pad od čitavih 24%, a uvoz 30%. Ali, zabrinjava i struktura uvezene robe, gde je 53% roba široke potrošnje, a svega 7,8% oprema i sredstva za rad. Budžetski deficit, gospođo Dejanović i poštovani građani, bio je planiran 49,9 milijardi u decembru, u aprilu - 70 milijardi i 513 miliona dinara, a sada je čitave 104 milijarde i 867 miliona. To je prava slika za svakog građanina kakvi ste vi koji vršite vlast i kako se ponašate prema narodnim parama. Kako pokrivate taj budžetski deficit? Uzimanjem kredita od komercijalnih banaka, pod komercijalnim uslovima. Ovde smo ratifikovali kredite od tri komercijalne banke, u iznosu od 90 miliona evra. Najava je da imamo i ruski kredit u iznosu od 200 miliona dolara. Diana Dragutinović, ministar finansija, u „Upitniku“ je sinoć rekla da u 2008. godini praktično nismo imali nikakvih ino obaveza po osnovu kredita. To je potvrda dobre politike Vlade Vojislava Koštunice, a sada dolazimo u situaciju da ćemo i iduće godine da imamo dve milijarde i 600 miliona evra obaveza po osnovu kredita. To je, ako računate po danu, sedam miliona evra dnevno. Na kraju, pitanje za sve vas – od čega će i ko to da vraća? Poreski obveznici, narod.
Gospodin Vladan Jeremić ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, nešto više vremena ću posvetiti Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o računovodstvu i reviziji jer, ako se složimo da poverenje u finansijske izveštaje podrazumeva obrazovane računovođe, standardizovane osnove, harmonizovane principe, transparentne i poštene podatke finansijskog izveštavanja, onda ćemo, nažalost, morati da se složimo i u sledećoj konstataciji - da je finansijsko izveštavanje u Srbiji palo na ne baš zavidan nivo kvaliteta, sa izraženom stopom nepouzdanosti finansijskih izveštaja i izveštaja revizora. Ovo je svakako rezultat, ili bolje rečeno posledica, primene dosadašnjih, dakle još uvek aktuelnih propisa o računovodstvu, na čiji kvalitet je još u fazi pripreme i donošenja ukazivano od strane mnogih analitičara, koji su pri tom upozoravali da zakonodavstvo koje reguliše finansijsko izveštavanje doprinosi stvaranju jednog ne baš uređenog stanja u ovoj oblasti, sa svim mogućim posledicama. Između ostalog, zakonom je uređeno i da mala pravna lica i preduzetnici mogu, ali ne moraju da primenjuju Međunarodni računovodstveni standard i Međunarodni standard finansijskih izveštaja, a da će za one koji se odluče da ih ne primenjuju, ministar finansija propisati način priznavanja, merenje i procenjivanje imovine i obaveza, prihoda i rashoda, u skladu sa zakonskom i profesionalnom regulativom. U skladu sa tom odredbom je ministar, uz pomoć Nacionalne komisije za računovodstvo, doneo pravilnik koji je u mnogim delovima neprimenjiv, a u nekim delovima i potpuno nejasan. Ne zna se da li i ko primenjuje taj i takav pravilnik, i na koji način, jer to niko nije obelodanio, niti ko evidentira i kontroliše. Ono na šta takođe želim da ukažem pažnju jeste problem prevođenja, objavljivanja i usklađivanja malopre pomenutih standarda. Prema Zakonu o računovodstvu i reviziji, pravna lica i organi koji od međunarodnih regulatornih tela dobiju pravo za prevod i objavljivanje, vrše prevod i objavljuju ovu regulativu. Radi javnosti ću istaći da Savez računovođa i revizora Srbije kod nas jedini ima to pravo, po osnovu članstva u Međunarodnoj asocijaciji i u drugim globalnim profesionalnim telima. Logično bi bilo da i u rešenju ministra finansija, kao što to zakon i nalaže, bude upisano da je Savez pravno lice, da zakon koji on prevodi, objavljuje i usklađuje profesionalnu regulativu, pa bi se posle toga verovatno znalo koja, kakva i kako se sve profesionalna regulativa primenjuje u Srbiji. Problem je i činjenica da se odustalo od primene nacionalnih računovodstvenih standarda vezanih za obrazovanje računovođa i računovodstveni softver, što je bilo jedna od najboljihtekovina u razvoju računovodstva u Srbiji. Neprimenjivanje kodeksa je prilično uticalo na gubljenje kvaliteta i pouzdanosti finansijskih izveštaja u Srbiji. Iako kodeks zahteva profesionalnog računovođu, obrazovanog, dakle edukovanog za poslove računovodstva, sam čin odustajanja od tih nacionalnih standarda je odmah i shvaćen, zahvaljujući pre svega tumačenju pojedinih činovnika Ministarstva finansija, povezanih sa pojedinim privatnim, komercijalnim i revizorskim preduzećima, a to je evidentno veliki problem u ovoj sferi, da finansijski izveštaj može da sastavlja bilo ko, bez obzira na profesionalna znanja ili zvanja. Ovo je dovelo do toga da u Srbiji finansijske izveštaje, u većini slučajeva, sastavljaju praktično lica koja ne poseduju baš potrebno znanje iz računovodstva, često koristeći i tuđe finansijske izveštaje ili svoje iz nekih ranijih godina, i koristeći pri tom vrlo sumnjive softvere iz ove sfere. Zakonom je utvrđeno, takođe, da pravna lica i preduzetnici moraju da koriste standardan računovodstveni softver, ali nigde nije rečeno koji standard to reguliše. Kada je reč o regulisanju revizije na način kako je to regulisano, bez potrebne kontrole kvaliteta, jasno je da to samo dodatno doprinosi smanjenju pouzdanosti finansijskih izveštaja. Formiranjem Komore ovlašćenih revizora i donošenjem određenih pravila od strane njenih organa, revizija je praktično pretvorena u, da tako kažem, biznis zatvorenog tipa, u kojem je 30-ak tih firmi ostvarilo (podatak je iz 2008. godine) prihod od preko 40 miliona evra, bez potrebne odgovornosti, pa revizija finansijskih izveštaja i nema neki poseban značaj za javnost, osim tog, opet kažem, unosnog i dobrog posla za revizorske firme i svakako nezanemarljivog troška za klijente obavezne revizije. Posebno je problematično pitanje broja ovlašćenih revizora, njihove stručne i starosne kvalifikacije, programa edukacije, sticanja kvalifikacije za obavljanje ovog posla itd. Očigledno je da u Srbiji nema dovoljno ovlašćenih revizora, imajući u vidu broj pravnih lica koja imaju, inače, obavezu revizije, a od kojih je veliki broj čak i u statusu penzionera, iako ima hiljade profesionalno stručnih računovođa koji su na neki način onemogućeni da obavljaju ovaj posao. Tek neznatan broj lica je stekao određene kvalifikacije od trenutka formiranja malopre pominjane komore, ali većina njih je još uvek bez mogućnosti dobijanja adekvatne licence, s obzirom na propisani radni staž u reviziji, koji je utvrđen pravilima. Ako se zna da oko 100 ovlašćenih revizora vrši reviziju oko 5.000 finansijskih izveštaja, onda je jasno kakav može biti kvalitet tih izveštaja, uz posebno pitanje kome zapravo trebaju revizorski izveštaji koji se dostavljaju uodređenom delu godine, odnosno do kraja devetog meseca. Rešenja o reviziji, ali i rad revizorskih firmi su, čini mi se, dobar primer kako ne treba da se radi, čime se samo potvrđuje konstatacija SRS-a da se lošim propisima, koji se nalaze u funkciji jednog monopolskog biznisa, apsolutno ništa dobro ne može očekivati. Takođe bih želeo da istaknem da nema nikakvih značajnih suštinskih pomaka u odnosu na postojeći zakon u ovom što je predloženo izmenama i dopunama Zakona o računovodstvu i reviziji, i sve to, rekoh, kao posledicu ima prilično unazađeno finansijsko izveštavanje u Srbiji, sa velikim brojem nepouzdanih finansijskih izveštaja, a koji bi u principu trebalo da posluže mnogim i eksternim korisnicima u donošenju značajnih poslovnih odluka vezano za rad privrednih subjekata. Takođe moramo da konstatujemo da je izuzetno jak pritisak finansijske moći privatnih komercijalnih izdavača i pojedinih revizorskih preduzeća koji, očigledno, već duže vreme imaju veliki uticaj na Ministarstvo finansija prilikom izrade propisa u računovodstvu, a očigledno je taj uticaj bio presudan i prilikom predlaganja i donošenja svih dosadašnjih predloga zakona i podzakonskih akata vezanih za pomenuti Zakon o računovodstvu i reviziji. Naravno, ukoliko bismo želeli da budemo dobronamerni, treba svima da bude apsolutno prihvatljivo to da, ukoliko želimo kvalitetne i pouzdane finansijske izveštaje, onda zaista sva preduzeća moraju svoju profitabilnost graditi na dobrim zakonskim rešenjima i onda će sigurno i trenutna situacija u ovoj oblasti biti, na neki način, prevaziđena. Jasno je, ukoliko se želi uhvatiti priključak sa međunarodnim sistemima, odnosno međunarodnim zakonskim rešenjima, da je neophodno izgraditi jedan znatno kvalitetniji institucionalni okvir za izgradnju pouzdanog sistema finansijskog izveštavanja. Takođe, neophodno je da i računovođe, kao kreatori kvaliteta finansijskog izveštaja, dobiju status i ulogu koju imaju računovođe u razvijenim zemljama, a dok ne budemo imali kvalitetan zakon, u Srbiji će i za činjenicu da se nenamenski troše budžetska sredstva krivci biti računovođe. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, odnosno poslanica Lidija Dimitrijević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo drugog po redu rebalansa budžeta za ovu 2009. godinu. Nasuprot neistinama koje smo imali prilike da u toku ove godine čujemo od čelnih ljudi naše države, premijera Cvetkovića i njegovih potpredsednika gospodina Đelića i gospodina Dinkića, da se javljaju pozitivni signali koji označavaju da privreda kreće putem oporavka, da je svetska ekonomska kriza šansa za Srbiju, da je kriza u Srbiji na kraju, ovo što je napisano u obrazloženju za donošenje ovog predloga zakona sušta je suprotnost njihovim izjavama, koje su izrekli iz samo njima znanih razloga, jer im niko u Srbiji nije poverovao. Podaci u ovom predlogu zakona govore u prilog ovoj činjenici crno na belo. A u obrazloženju je napisano da su u privredi Srbije u prvih devet meseci 2009. godine nastavljane nepovoljne tendencije, započete u drugom delu 2008. godine usled prelivanja efekata globalne ekonomske krize na realni sektor, BDP je u prvom polugodištu opao za 4,1% u poređenju sa prvih šest meseci 2008. godine i nastavljen je opadajući trend industrijske proizvodnje započet avgusta 2008. godine. Navedeni su podaci koji govore o padu obima industrijske proizvodnje - 15%, padu prometa robe u trgovini na malo - 10,2%, padu turističkog prometa - 4%, građevinske aktivnosti - 22,4%, saobraćaja - 14,6%, poštanskih aktivnosti - 2,5%. Stanje je drugačije jedino u oblasti poljoprivrede i telekomunikacija. Sve ovo, ali i činjenica da kriza u Srbiji traje već godinama unazad, uzrok je smanjenja prihoda u budžetu. Kada napravimo poređenje planiranih primanja budžeta koji se odnose na poreske prihode, vidimo da je prvobitno planiran iznos od 640 milijardi. Prvim rebalansom predviđa se smanjenje na 586,2 milijarde, a ovim drugim rebalansom, koji je Vlada uradila desetak dana pred kraj godine, morali su se realnije sagledati prihodi i sada se radi o iznosu od 570.914.000.000 dinara, što znači 69.242.200.100 dinara manje no što je prvobitno planirano. Prvobitno je i deficit planiran u iznosu od 49,9 milijardi, međutim godina će se završiti sa deficitom od 104,8 milijardi, što je 54,9 milijardi dinara više od planiranog. U strukturi poreskih prihodaevidentno je smanjenje i kod poreza na dohodak građana i na dobit preduzeća i na dodatu vrednost. Opet se postavlja pitanje koje je tokom čitave godine postavljano, a koje interesuje privrednike, hoće li biti povećanja PDV-a. Važno je još istaći da upoređivanjem stavke primanja od zaduživanja i prodaje finansijske imovine, kod finansiranja budžeta stvari stoje ovako: prvobitno - 99,6 milijardi, prvi rebalans u aprilu - 218,4 milijarde, a sada, prilikom drugog rebalansa - 250,6 milijardi.Ali, kada god ministru finansija (koja ovoga puta nije sa nama, a bilo bi dobro da jeste) kažemo da se preteruje sa zaduživanjem, uvek dobijemo isti odgovor – da je neko drugi mnogo zaduženiji od nas. Vlada nije imala spremnosti da smanji rashode. Mnogo puta smo govorili o tome da ne treba veštački stvarati nove korisnike budžeta koji troše mnogo novca, a paralelni su postojećim ustavnim, državnim organima. Znali su predstavnici Vlade koliko su uslovi u kojima Vlada radi u 2009. godini nepredvidivi, kako reče gospođa ministar danas, ali se nisu obazirali na to. Osnivane su agencija za agencijom, a sada Vlada traži razumevanje, traži nemoguće. U vreme kada je imalo šta da se privatizuje, sve je bilo mnogo lakše i nije se razmišljalo da će doći ovakvi dani. Proces nepoštene privatizacije, u kome su mnoga preduzeća ogromne vrednosti prodavana u bescenje, a radnici ostavljeni bez posla, sa otpremninama za odlazak s posla sa kojima se zaista nije mogao započeti neki privatni posao, učinio je da obespravljeni radnici povlače očajničke poteze: sečenje delova tela, demonstriranje u šatorima u parkovima, blokade pruga. Ti ljudi ne vide drugi način za rešavanje svojih problema. Pripadnici vlasti koji su dozvolili da se stvore ovoliki problemi, sada i ne pokušavaju da pronađu mehanizme za njihovo rešenje.A jedan problem nikad neide sam, uvek sa sobom povlači još mnogo drugih. Naime, 14 kompanija izvoznika iz prehrambene, metalske, hemijske, industrije građevinskog materijala i tri spoljnotrgovinske kompanije trpe velike gubitke, koji se, zbog nemogućnosti transportovanja robe železnicom, povećavaju iz dana u dan. Ukupni dnevni gubici ovih 17 kompanija su preko 35.000 evra, zbog toga što su one prinuđene da, umesto jeftinijom železnicom, svoju robu, namenjenu makedonskom i grčkom tržištu, šalju daleko skupljim drumskim saobraćajem. Njihovi ukupni gubici bi uskoro mogli dostići iznos od milion evra. Poseban problem predstavlja što se, prekidanjem železničke veze sa Grčkom, prekida i veza sa solunskom trgovačkom lukom, iz koje skoro 15% srpskog izvoza odlazi brodovima u svet, tako da je broj kompanija koje trpe gubitke daleko veći. Unija poslodavaca Srbije pretpostavlja da je broj kompanija koje su imale štetu daleko veći i prikuplja dodatne informacije sa terena kako bi analizirala ukupne gubitke. U Uniji kažu da se, zbog nepouzdanosti države, naše kompanije proglašavaju za nepouzdane partnere koji ne poštuju rokove isporuke. Osvrnuću se na još nešto što u obrazloženju ovog predloga zakona piše - da je ukupan broj zaposlenih u periodu od januara do septembra 2009. godine smanjen za oko 2%. Ovaj podatak zavređuje da se o njemu kaže nešto više. Prema zvaničnim podacima Nacionalne službe za zapošljavanje, na kraju oktobra je u evidenciji bilo 727.142 nezaposlena lica, u oktobru je registrovano 33.813 novoprijavljena, od kojih 14.015 prvi put traži zaposlenje. Od ukupnog broja nezaposlenih 63,63% je dugotrajno nezaposleno, odnosno čeka na posao duže od godinu dana. Najveći broj nezaposlenih, 12,75%, ima 25-29 godina - navodi se u izveštaju Nacionalne službe. Tokom oktobra bez posla je ostalo 55.688 osoba, što je za 3,98% manje nego u istom mesecu 2008. godine. Najveći broj osoba, 54,84%, ostao je bez posla pošto im je istekao ugovor o radu na određeno vreme. Sporazumom sa poslodavcem bez posla je ostalo 10.945 ljudi, na osnovu zakona ili kolektivnog ugovora 4.453 osobe, a kao tehnološki višak bilo je 3.044 radnika. Na kraju oktobra ukupan broj nezaposlenih registrovan kod Nacionalne službe za zapošljavanje bio je 806.068, ali je 77.502 osobe bilo privremeno nesposobno ili nespremno za rad, 1.114 je bilo zaposleno na privremenim ili povremenim poslovima, za 215 osoba su mirovala prava, a 95 je tražilo promenu zaposlenja. Podaci iz izveštaja govore da se u oktobru sa evidencije Nacionalne službe zaposlilo 23.310 osoba, dok se iz radnog odnosa zaposlilo 33.506 ljudi.Broj ljudi koji su se zaposlili sa evidencije u oktobru bio je 18%, odnosno 5.118 manji nego u istom mesecu 2008. godine. Republički zavod za statistiku je na kraju septembra 2009. godine objavio svoje podatke i oni pokazuju da je u Srbiji bilo 1.827.958 zaposlenih, što je za 0,4% ili 7.292 radnika manje nego na kraju avgusta. Broj zaposlenih u septembru ove godine bio je za 164.000 ili 8,28% manji nego na kraju istog meseca 2008. godine - navodi se u izveštaju Nacionalne službe za zapošljavanje. Inače, gledano po gradovima, stopa nezaposlenosti je najviša u Novom Pazaru, Loznici, Leskovcu, Jagodini i Kragujevcu, i kreće se od 52,6% do 33,8%, a gradovi sa najnižom stopom nezaposlenosti, od 13,4% do 18,1%, jesu Beograd, Valjevo, Požarevac, Užice i Novi Sad. Ovo su zvanični podaci Nacionalne službe za zapošljavanje. Tačan podatak nije poznat, jer su mnogi izgubili nadu da će se ikada zaposliti, pa se više ne prijavljuju na evidenciju nezaposlenih, dok su drugi skinuti sa evidencije zbog nekog dana zakašnjenja i u narednih nekoliko meseci ne mogu se opet prijaviti. Pred kraj rasprave o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu, koja je vođena pre sadašnje rasprave o rebalansu budžeta za 2009. godinu, ministar finansija, koja bi trebalo da je u ovom trenutku sa nama, dala je konstataciju da je omiljeno štivo narodnih poslanika Izveštaj Državne revizorske institucije o finansijskoj reviziji završnog računa budžeta Republike Srbije za 2008. godinu. Zbog javnosti, reći ću zbog čega se o ovom izveštaju nije raspravljalo na plenarnoj sednici Narodne skupštine. Na sednici Odbora za finansije članovi ovog odbora iz redova opozicije insistirali su da se pomenuti izveštaj DRI nađe na dnevnom redu i da se o njemu raspravlja pre no što se vodi rasprava o budžetu za 2010. godinu. Međutim, pošto u tom izveštaju stoji puno podataka o činjenju raznih nepravilnosti u trošenju novca iz državne kase, članovi skupštinskog Odbora za finansije iz redova vladajuće koalicije, koji inače i u odborima čine većinu, nisu bili voljni da se ovaj predlog prihvati, pa je Odbor doneo zaključak da se nekada održi sednica sa ovom tačkom dnevnog reda. Rečeno je tada da će poslanici opozicije o tome ionako govoriti prilikom rasprave o usvajanju budžeta za 2010. godinu. Ne mogu ovog trenutka da pitam gospođu ministra finansija zbog čega joj je smetalo što se tom prilikom govorilo o izveštaju revizora. Da li je trebalo da čekamo da se nekada zakaže sednica povodom ovog izveštaja, pa da nekada govorimo tome? Neverovatno je da od gospođe Dragutinović, kojoj se stručnost zaista nijednog trenutka ne može sporiti, čujemo to da narodni poslanici ne veruju ni u šta, da jedino slepo veruju u izveštaj državnog revizora i sve što u njemu piše. Zaista je neverovatno da ministar finansija kaže da ne treba verovati svemu što napiše državni revizor, jer je ovaj izveštaj sada sačinjen prvi put. Koliko znamo, državni revizor nije novinar koji piše trač rubrike, pa da ne verujemo onome što u njegovom izveštaju pročitamo. Uz dužno uvažavanje novinara koji pošteno rade, ni oni više ne mogu da pišu bilo šta, a tek državni revizor to ne može. Zahvaljujem.
Moram samo reći, javnosti radi, da jeste meni upućen predlog da raspravljamo o izveštaju, ali ne kao hitan predlog, kada bih bila u obavezi da to učinim. Pošto je svaki radni dan do 90. dana u redovnom zasedanju već bio isplaniran, nisam imala poslovničku mogućnost da razmatramo taj izveštaj. Tako zaključujem da oni poslanici koji dosta govore o tome da izveštaj nije došao na dnevni red, time što nisu koristili one poslovničke mogućnosti koje su mogli, nisu ni imali istinsku želju da o tome razgovaramo. Da su imali, oni bi poštovali proceduru koja je bila jedino moguća da bismo stavili izveštaj kao tačku na dnevni red. Ovo moram reći zbog javnosti, koleginice Lidija. Reč ima narodni poslanik Marina Raguš. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, gospođo Kalanović, pretpostavljam da vi, kao reprezenti političke elite koja vlada Srbijom, ipak imate osećaj da se ovde vodi argumentovana rasprava sa jednom jedinom željom - da svima nama u ovoj državi Srbiji bude dobro. Zašto ovakva uvertira? Naravno, ovo ne najavljuje rafalnu paljbu iz ovih redova, nego je samo pokušaj da vidimo kakva nas to 2010. godina očekuje. Možda smo mi iz redova SRS pristalice one misli, jedine prave koja je utemeljila parlamentarizam, da se prava kontrola u parlamentarnoj demokratiji zaista odigrava tokom javnih rasprava u okviru parlamenta, zato što je to jedino mesto gde opozicija može da kontroliše vlast, gde opozicija birokratiji, koja je sve veća, može da oduzme pravo da zamagljuje istinu. S tim u vezi, potpuno se slažem, gospođo Đukić-Dejanović, s vama da procedura jeste pretpostavka demokratije, ali moram priznati da smo u ovakvoj situaciji očekivali od svih vas koji ste vlasni da odlučujete o agendi rasprave parlamenta, da sa vaše strane dođe inicijativa da se raspravlja o izveštaju revizora. Zašto je to tako? To je naš politički stav. Da li smo pogrešili? Jesmo. Evo, odmah vam kažemo, imamo snage da to priznamo. Nismo uputili zahtev, izostalo je to ''hitno'', ali da li je to bio razlog ili opravdanje da se o tome ne govori sada, to je već drugo pitanje. Šta je, tu je, mi o tome ne govorimo, o tome ne raspravljamo, a očekivali smo da krajnje transparentno vidimo kako se troše naši novci. Zato mi je posebno drago što je gospođa Kalanović tu, zato što ćemo možda imati priliku da čujemo da li je revizor bio pristrastan kada je, kako kaže ministar Dinkić, koji je iz vaše partije, analizirao rad pojedinih ministarstava. Verujem da ćemo takođe čuti, zbog građana Srbije koji sve teže žive i sve više odvajaju da bi se budžet punio, sa sve većom neizvesnosti kako će ih dočekati 2010. godina, da li je normalno u svetlu finansijske krize, koja je do te mere potresla Srbiju da sada preko 700.000 ljudi živi na ivici siromaštva, dakle žive od 8.360 dinara mesečno... Da li možete da zamislite kako izgleda taj život u Srbiji? Verujem da svi ovde prisutni ne mogu da sklope računicu kako jedna porodica može da se prehrani od tih sredstava. Da li je opravdano da u takvom društveno-ekonomskom kontekstu u Srbiji Ministarstvo kulture, dakle gospodin Bradić, koji je takođe iz vaše partije, plati jednu sliku „Rikalo u jesen“ 15.000 evra? To su određene činjenice, koje nama daju za pravo da o izveštaju revizora politička elita u Srbiji s namerom nije htela da govori. A, evo, mi smo ovde hteli da otvorimo raspravu koja bi pružila šansu da, recimo vi, gospođo Kalanović, mene sada demantujete i da kažete – ne, niste u pravu. Ili da me demantujete takođe kada bih sad ovde razvila dilemu na sledeći način – kako bi prosečan građanin u Srbiji, bilo ko u Srbiji, bez imuniteta izvršne vlasti, prošao da pokušava da ostvari bilo koji posao, a da pri tom krši Zakon o javnim nabavkama, Zakon o radnim odnosima, da vraća završni račun i da li bi ikako mogao da vrati završni račun? Izveštaj DRI je upravo pokazao to - da su određena ministarstva, dakle vlast u Srbiji, koja treba da bude primer, koja treba da pokaže da u svetlu krize jeste odgovorna, kršila je zakone koje je donela pred ovaj parlament, a ovaj parlament ih usvojio, i time nenamenski trošila u konačnom zbiru sredstva građana. Šta to znači? To znači da smo ove godine raspravljali o tome koliko će, recimo, porodica ostati bez dečjeg dodatka ili za koliko će dečji dodatak u Srbiji biti umanjen. Takođe smo raspravljali o tome da li se dovodi u pitanje redovna isplata penzija, a posebno smo raspravljali o zaista pogubnoj činjenici za sve nas, da u Srbiji 300.000 siromašne dece nemaju priliku da jedanput mesečno imaju meso na svom stolu. To su one činjenice o kojima je trebalo da govorimo tokom ove, čini mi se, za parlament ipak najznačajnije rasprave, a jeste rasprava na temu javnih finansija i trošenja budžetskih sredstava. Političke korektnosti radi, pozdravljam činjenicu da imamo izveštaj državnog revizora i to zaista reflektuje snagu političke elite u Srbiji, ali onda mi je, verujte, potpuno nejasno zašto se o tom izveštaju revizora ne raspravlja na pravi način ovde u parlamentu. Nismo ovde da bismo populistički, neargumentovano kritikovali vlast u smislu - ništa ne radite, ništa ne valja. Ovde smo da popravimo, zapravo, društveno-ekonomski i politički okvir u kome svi živimo, jer nemamo rezervnu državu, jer smo u takvoj situaciji da moramo da pravimo izvestan vrednosni konsenzus i da se konačno ovde u parlamentu dogovorimo na koji način možemo da izađemo iz krize koja preti da padnemo u dužničko ropstvo. Zašto je to tako? SRS smatra da su svi ovi budžeti koji su iza nas budžeti koji su faktički uslovljeni kriterijumima MMF-a i Svetske banke. Nisu razvojni, jesu socijalni. Političke korektnosti radi, vas je uhvatilo ono što niko nije mogao da predvidi – svetska finansijska kriza. Zaista je teško u tom kontekstu naći prava rešenja. Međutim, to ne sme da bude izgovor zašto se sa reformama čekalo do sada. To nikako ne može da bude opravdanje. Ako ste već uzeli mandat pre devet godina, zašto državna administracija ima, i to je šef vaše stranke rekao, skoro 20.000 više ljudi? Dakle, ova kriza, koja je zadesila Srbiju, samo je na površinu iznela ono što se s namerom nije radilo. Naravno, ne prebacujem odgovornost samo na određene delove vlasti, ali kao opozicionar imam potpuno pravo i potpunu odgovornost da vas pitam – kako mislite da prosečna porodica u Srbiji preživi jedan mesec sledeće godine? Ono što nas takođe ovde posebno interesuje i očekujemo da čujemo od vas, a opet jesu državni podaci, ne podaci SRS-a, na ivici siromaštva je 700.000 odraslih i 300.000 dece. Deo odgovora se odnosi na izveštaje koje daje Ministarstvo rada i socijalne politike, koji govore da je recimo u oktobru dečji dodatak dobilo 384.000 dece. Posle rasprave o Zakonu o finansijskoj podršci porodicama sa decom videli smo da će taj broj biti ipak znatno smanjen. Dobili smo, takođe, obrazloženje od gospođe Dragutinović da je to rezultat određenih analiza i da se vlast trudi da ta pomoć ide na prave adrese. Ne bismo bili politički korektni ako ne bismo rekli – ako to bude zaista tako, onda to pozdravljamo. Bojimo se da neće. Zašto? Imamo izveštaj državnog revizora, o kojem vi ne želite da pričate. Takođe, dodatak za materijalno obezbeđenje i pomoć u oktobru je primalo 59.175 porodica, odnosno 152.000 osoba. Srbija na kraju 2009. godine čeka 2010. godinu vrlo neizvesno, zato što, čini se, neće imati snage da preduzme one reforme koje su neophodne da bismo mi postigli makroekonomsku stabilnost i da biste vi, kao vlasna elita, dali tu vrstu garancije svima nama, odnosno svim građanima Srbije, da će moći od svog rada uspešno da žive. A zašto? Zato što niste dali dobar primer. Dakle, ono što je državni revizor takođe ustanovio i što je nas potpuno zaprepastilo jeste, pored toga što je Ministarstvo kulture dalo 15.000 evra ili 1,4 miliona dinara kao poklon Evropskoj komisiji za sliku „Rikalo u jesen“, što ovo ministarstvo radi, a što je za nas zaprepašćujuće u Srbiji, da za film Rajka Grlića „Neka ostane među nama“ producenti nisu dostavili izveštaj kako je i na šta potrošena druga rata od četiri i po miliona evra. Dakle, mi ne znamo ni šta se dešavalo tokom snimanja ni da li je snimljen film do kraja i pod kojim uslovima? Ne postoji prateća dokumentacija. Ministarstvo rada i socijalne politike, na čijem je čelu Rasim Ljajić, između ostalog je sklapalo višemilionske ugovore za kompjuterske usluge van javnih nabavki. Navedite mi primer jednog preduzeća u Srbiji koje ovo uradi, da li je abolirano od odgovornosti? Takav način sklapanja ugovora neizbežno asocira na ono čime bi trebalo definitivno da se pozabavi Ministarstvo unutrašnjih poslova,a to ćemo imati prilike da vidimo šta će biti konkretna posledica nalaza državnog revizora. Takođe, Ministarstvo ekonomije gospodina Dinkića je (evo, demantovaćete me, sva je prilika), mimo propisa, potpisivalo sporne ugovore o honorarnoj saradnji vredne 18,5 miliona dinara. Mi ćemo se, naravno, potruditi da ustanovimo ko su ti honorarci koji su potrošili 18,5 miliona dinara, i to obećavamo građanima Srbije. Mi smo već jednu „belu knjigu“ o nenamenskom trošenju budžetskih sredstava predstavili ovde u parlamentu, zove se „Revizija demokratije“, našeg mladog kolege Ivana Ninića, i o nalazima te knjige i našeg antikorupcijskog saveta biće tek reči. Ali, idemo dalje. Ministarstvo zdravlja dr Tomice Milosavljevića je, takođe na ugovore o delu, nedozvoljeno potrošilo 90 miliona dinara. Iz Ministarstva finansija isparilo je, ne zna se kud, 379 miliona donacija u bilansu prihoda i rashoda. Taj izveštaj državnog revizora broji nekih 169 stranica. Nečuveno, i za nas potpuno frapantno, jesu zapravo reakcije ministara i čelnih ljudi ministarstava na ovaj izveštaj. Čuli smo od gospodina Cvetkovića, srpskog premijera, da je sva greška u računovodstvu i knjigovodstvu, a da tim koji pobeđuje ne treba menjati. Pitam vas samo - da je bilo ko ko je nadležan utvrdio da bilo koja firma u Srbiji koja pokušava da preživi, a sve ih je manje, učinila makar nešto što su učinili, recimo ova navedena ministarstva, kako bi prošla? Ono što je takođe frapantno, i time ćemo se pozabaviti tokom rasprave u pojedinostima, jer do tada ćemo doći do konkretnih podataka kako znamo i umemo, jeste da su ove isplate sredstava, pogotovo na honorarne saradnike, u Srbiji, gde svako svakom duguje, bile uvek avansne. Dakle, mi ovde imamo konkretan materijalni dokaz nepoštovanja zakona i potpuno kriminalnog nenamenskog trošenja sredstava osiromašenih građana Srbije. Ovo što sam predstavila sada, verujem da znate i da ste videli izveštaj državnog revizora, nisu podaci SRS-a, već podaci državnog revizora, a njemu bi trebalo da se veruje. Takođe, ono što predstavlja poseban problem, a čini mi se da nećemo pre marta, kada je planirana i rasprava o izveštaju državnog revizora,jeste i sledeće – kako mislite da vam poverujemo da će ovaj rebalans budžeta, budžet za 2010. godinu, da će bilo koji zakonski projekat koji prolazi kroz ovaj parlament imati bilo kakvog smisla, kada nama vlast u Srbiji daje primer kako u Srbiji jedino može da se preživi? Tako što ćete se kriminalno ponašati. Znači, argument da treba da uđemo u državni sistem, da znamo kako funkcioniše država i da država nije mogla na drugi način da funkcioniše nego baš na ove načine, jer zbog žurbe nije mogla da raspiše tendere, pa je po principu ''ko vam je bliži'' koristila određene usluge određenih ljudi i time kršila niz zakona, jeste kriminalno ponašanje. U državi Srbiji imate jedan model koji svima nama govori da poštovanje zakona vas vodi ispod donje granice bede, a nepoštovanje zakona i približavanje vlasti i određenim gazdama koji vladaju Srbijom vam obezbeđuje opstanak u državi Srbiji. Onda vas pitam – hoćete li imati dovoljno sredstava da pripadnicima MUP-a obezbedite nadoknadu, onu dnevnicu za strah, kada dođe do promene vlasti? Jer, neko će morati definitivno da se pozabavi ovim organizovanim kriminalom? Zašto ovo sve govorim? Zato što broj nezaposlenih, broj osiromašenih i sve ono što ovde pokušavamo da radimo, pokušavajući da se dodvorimo EU, koja nas neće, vrlo verovatno, primiti ni 2015. godine, apsolutno nema nikakvog smisla za građane Srbije. Ukoliko pođemo samo od toga kakav je nivo ljudskih prava u državi Srbiji, ovde imate situaciju da građani Srbije postaju robovi. Dakle, ta situacija nalaže samo jedno - ili ćete povući prave poteze i ovde staviti na agendu raspravljanja parlamenta Srbije o tome ko je odgovoran za ovu situaciju, dati konkretna imena, da ti ljudi konkretno odgovaraju i da krenemo dalje svi, da se složimo šta je najbolje činiti, ili odlazimo skroz u propast. Znamo da će sve ovo što ste osmislili da prođe, jer imate većinu i matematički godinama pokušavate da vladate Srbijom. Međutim, postoji jedan veliki problem, a to je ta virtuelna realnost. Imate građane koji idu nekim paralelnim kolosekom i koji apsolutno više nemaju nikakvog poverenja u vlast. To je potencijalno vrlo opasna i vrlo velika socijalna bomba. A onda se postavlja pitanje svrsishodnosti svega. Ono o čemu je trebalo da se priča, kao pretpostavka ove priče o rebalansu budžeta, jeste - ko je vas ovlastio da se u ime budućih generacija zadužujete na način da kupujete samo sebi poziciju moći i ko je vama dao mandat da rasprodate u Srbiji sve što je ostalo da se rasproda? Ili, još gore, ko je vama dao dozvolu da nekolicini porodica u Srbiji obezbedite monopol da vladaju Srbijom? Ko je vas ovlastio da svima onima koji pokušavaju da prežive dan ili mesec u Srbiji oduzmete to pravo na način da se bogate Mišković, Beko, Đunić, svi oni vladari koji utiču i te kako na donošenje političkih odluka u državi Srbiji i koje ste vi zakrilili. Onog dana kada budete pokrenuli zaista pravu akciju, u smislu da na prvom mestu date svoj primer, pa da oni koji su nenamenski trošili sredstva iz budžeta, a državni revizor to pronašao i konkretno vam dao materijalni dokaz, odgovaraju za to, tog dana će prvo poslanici SRS da kažu – svaka čast. Tog dana ćemo svi da poverujemo da postoji šansa u državi Srbiji, jer na to sada imamo obavezu, jer idemo ka dnu, da možemo da nađemo konsenzus oko toga da prvo izbacimo mangupe iz redova, koji očigledno ispunjavaju ipak samo interese određenih oligarhija moći koji su van granica ove zemlje, i da konačno uvedemo red u ovu zemlju. Šta to znači? Obećali ste 2000. godine – jednaka šansa za sve, ravnopravno učešće za sve, vrednosni sistem za sve. Toga dana ovaj parlament će dobiti na smislu. (Predsednik: Vreme.) Ukoliko do toga ne dođe (hvala na upozorenju, ovim završavam), onda bi bilo bolje da raspustimo parlament i državu Srbiju prepustimo Miškoviću.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre nego što zaključim, pitam - da li neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. želi da se obrati? (Da.) Gospođa ministar Verica Kalanović. Izvolite.
Dame i gospodo, još jedanput želim da izrazim zadovoljstvo što sam u 2009. godini često boravila u parlamentu. Zadovoljstvo mi je da kažem i da ministri dolaze u parlament da čuju šta to parlamentarci imaju da im kažu. Ministri ponekad brane zakone koji nisu iz najužeg kruga njihovog delovanja niti su u njihovoj nadležnosti, ali po prirodi posla se sreću i sa problemima koji su vezani za tu oblast. A dobro je da su često ovde, pa da se sretnu sa svim onim što ste u prethodnoj godini govorili, da bi mogli na kraju, kad se donosi rebalans, i kad rebalans predstavlja okvirni zakon u koji se slivaju mnoga poslovanja, prihodi i rashodi, mogu da kažu svoj lični pečat. Dozvolite mi da na početku kažem svoj lični pečat. Imam 55 godina. Retko sam imala priliku da me neko naziva kriminalcem. Za kriminalno ponašanje i organizovani kriminal, što sam ovde čula da je izgovoreno na moju adresu i ministarke Dragutinović, očekivala sam, najblaže rečeno, da bude prokomentarisano od strane nekog od prisutnih. Ne bojim se suda javnosti, ne bojim se suda medija i pozivam sve one koji smatraju da smo ministarka Dragutinović i ja kriminalci, da nas uhapse. Ali, mislim da to nije politički korektno. Mislim da ovaj parlament treba da razgovara jezikom činjenica. Po vokaciji sam inženjer i, po pravilu, razgovaram jezikom činjenica. Rebalans je nužnost, da bi se isplatile penzije i plate zaposlenih do kraja ove godine. I što ste za one koji kalupe budžet za 2010. godinu, Državnu revizorsku instituciju, nabavku slike i sve ono što ste ovde izneli, jeste manipulacija onima koji prate ovaj prenos. Rebalans budžeta jeste plod sadašnjeg trenutka u kome se nalazi Srbija, sa smanjenim prihodima, sa godinom koja je iza nas, koja je godina ekonomske krize i koja je, neko je to veoma lepo rekao, okrznula Srbiju. Korektnosti radi, pogledajte kako je kroz tu krizu prošla Hrvatska. Korektnosti radi, kažite da li je Vlada Republike Srbije ove godine birala preduzeća koja će da budu subvencionisana. Ne, iako ste danas rekli - da. To su radile banke, to su radili oni koji su na osnovu biznis planova određivali ko će da bude stimulisan. Ne - ko, svi su bili stimulisani koji su to tražili. Ja vam to kažem kao neko ko je prošle godine učestvovao u tome. Da li je to radio Fond za razvoj? Ne, i to argumentovano tvrdim. Ne, nije birao Fond za razvoj ko će da bude stimulisan. Mi ovde ne razgovaramo jezikom činjenica, razgovaramo jezikom ''ko koga više i jače pljune, taj je veći heroj u ovoj skupštini''. Nisam navikla tako da razgovaram sa vama. Ako me pitate za DRI, ako me pitate za državnog revizora, tu sam da se uhapse svi oni koji su kršili zakon. Jedva čekam da uđu u moje ministarstvo, da vidim koje su to javne nabavke radili mimo zakona oni koji rade u mom ministarstvu. Ali, postavite pitanje koje to dugove NIP vraća danas - da li dugove koje je pravilo moje ministarstvo ili neko drugi, kojima danas aplaudirate. Ko je potrošio 300 miliona evra u prethodnom periodu, kao dugove ove države samo putarima? Vi danas ne pričate o tome, nego pričate o kriminalnom ponašanju i organizovanom kriminalu današnje vlade. Očekujem korektnost, ako ne podršku. Očekujem dobronamernost, ako ne znanje. Očekujem argumentovanu kritiku. Očekujem sve ono što je posao poslanika. Ali, dame i gospodo, ne dozvoljavam da danas mene i gospođu Dragutinović nazivate imenima koja mi ne zaslužujemo, bez obzira što ste poslanici i bez obzira što sam samo izvršna vlast.
Zahvaljujem gospođi ministar. Reč ima gospođa Marina Raguš.
Zaista mi je žao ukoliko ste se vi ovde našli lično prozvanom, iz jednog prostog razloga - situacija je malo obrnuta. Mi imamo tu ustavnu nadležnost da vršimo nadzor izvršne vlasti i trudimo se da to radimo kako najbolje znamo i umemo. Međutim, ono što bi trebalo terminološki da ustanovimo i vi i ja ovde, pa će onda valjda sve nedoumice da nestanu, jeste kako da nazovemo one koji u svom radu, a predstavljaju izvršnu vlast, krše zakone koji su predložili, a donela ih je ova skupština. Kakvo ime i koji termin možemo da koristimo za te ljude koji su svesno kršili zakone? Sud kaže - to je kriminalno ponašanje. Ja sam, upravo da bih bila politički korektna, vama na početku rekla - evo prilike da se raspravlja o tome, evo prilike da vi to demantujete. Ali vi ne možete odbraniti činjenicu da je u periodu svetske finansijske krize neko platio sliku 15.000 evra. To je nebranjivo. Ako vam je to opravdano, u redu, to je vaš argument. Sud javnosti će da presudi, vama i meni. Evo, priznajem, možda ja grešim. Ako neko potroši 19 miliona dinara naših para, i vaših i mojih, tako što bez tendera plaća kompjuterske usluge i time krši zakone, molim vas, recite mi kako se to zove. Da li biste vi to oprostili prosečnom građaninu Srbije? Samo mi na to odgovorite. Ako bi oprostili oni koji su vlasni da utvrde to, onda smo mi u potpunom kriminalizovanom društvu. Onda vam se izvinjavam. Onda je to način na koji treba da se ponašamo. Evo, mi ovde očekujemo odgovor. Da znamo, pa da onda raspustimo MUP. Nemojte onda da ganjate policajce da jure kriminalce, jer kriminalci vladaju. Očigledno, kriminalno ponašanje treba da bude vladajuće ponašanje. Dakle, vi i ja se razlikujemo ili suštinski ili terminološki. Ali, nadam se da ćete mi razrešiti dilemu, jer ja neću odustati dok se ne prozove svako za koga je državni revizor, a ne ja kao poslanik SRS, našao da krši Zakon o javnim nabavkama, o budžetskom sistemu, Zakon o radu i nenamenski troši sredstva. Tu raspravu sam počela upravo da bih čula odgovor i eventualno razrešila dileme, a umesto toga sam čula nešto što nisam rekla. Nadam se da ćemo u ovim danima koji predstoje politički korektno da dođemo konačno do odgovora... (Predsednik: Vreme, zahvaljujem.) Hvala.
Gospođa ministar ima reč. Izvolite.
Vrlo ću rado sa vama da polemišem na nekom drugom mestu i prihvatam činjenicu da ste ustuknuli pola koraka nazad, ali potpuno je jasno da običan građanin ne pravi javne nabavke. Potpuno je jasno da privatno preduzeće ne pravi javne nabavke. Potpuno prihvatam činjenicu da mi koji trošimo sredstva poreskih obveznika moramo da imamo dodatnu odgovornost, ali ne prihvatam vašu činjenicu, da ste i policajac i sudija i da ste doneli odluku pre nego što ste dobro pročitali izveštaj državnog revizora, koji deli te prekršaje u nekoliko kategorija i, po proceduri, svi oni za šta su stavljene primedbe imaju pravo da odgovore. Da podsetim na još nešto, ova vlada je formirana 7. jula 2008. godine. Izveštaj je podnet za celu 2008. godinu. Sačekajte, biće vremena da kriminalce stavite u zatvor i biće vremena da odgovaraju svi oni koji su kršili zakon, ali niko vam ne daje za pravo da unapred budete sve ovo što ste malopre izneli.
Završili smo sa krugom replika. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite, pre nego što zaključim zajednički načelni pretres, da podsetim da je 22. decembar 2009. godine istorijski dan za sve građane Srbije, jer je upravo danas predsednik naše države, u skladu sa članom 49. Ugovora o EU, zvanično predao zahtev za članstvo u EU, u ime svih građana Srbije. Dozvolite da izrazim veliko zadovoljstvo što smo ovaj značajan dan proslavili u radnoj atmosferi. Na taj način smo, zapravo, posvećenost evropskim vrednostima na najbolji način i negovali, bez obzira na razlike u stavovima, na dijalog koji smo danas ovde imali, a koji zapravo i jeste karakteristika parlamenta. Dozvolite sada da zaključim zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o računovodstvu i reviziji, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre i jedinstven pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju. Rad ćemo nastaviti sutra u 10.00 časova. Zahvaljujem na saradnji. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, imam podatak da nas je ukupno 93, a da bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, prisutno 88 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Milica Radović i Dragan Šormaz. Obaveštavam vas da sam, povodom razmatranja akata pod tačkama 14. do 22. dnevnog reda, a saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Nate Mesarović, predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predsednika Visokog saveta sudstva, Slobodana Radovanovića, predsednika Državnog veća tužilaca, Đorđa Ostojića i Vladimira Vukčevića, izbornih članova Državnog veća tužilaca, pozvala da sednici prisustvuje i Nela Kuburović iz Administrativne kancelarije Visokog saveta sudstva. Prelazimo na 14-22. tačku dnevnog reda: – IZBOR I PRESTANAK DUŽNOSTI SUDIJA I TUŽILACA I TRI ČLANA SAVETA RRA (zajednički jedinstveni pretres) Zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke za izbor sudija na trogodišnji mandat u sudovima opšte i posebne nadležnosti, Predlogu odluke o izboru zamenika javnog tužioca, Zahtevu za prestanak dužnosti sudije Ustavnog suda Republike Srbije, Predlogu odluke o prestanku sudijske dužnosti, Predlogu odluke o prestanku sudijske dužnosti, Predlogu odluke o razrešenju javnog tužioca, Predlogu odluke o prestanku dužnosti javnog tužioca, Predlogu kandidata za izbor člana prvog sastava Visokog saveta sudstva iz reda profesora pravnih fakulteta i Listi kandidata za izbor tri člana saveta Republičke radiodifuzne agencije. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstven pretres o predlozima akata iz dnevnog reda po tačkama 14. do 22, a pre otvaranja pretresa, podsećamvas da, prema članu 163. stav 3, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa SPS-JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već niste učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Sreto Perić - poslaničku grupu SRS i narodni poslanik Boško Ristić - poslaničku grupu ZES. Saglasno članu 163. stav 2, a shodno članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke za izbor sudija na trogodišnji mandat u sudovima opšte i posebne nadležnosti, sa ispravkom od 21. decembra 2009. godine, Predlogu odluke o izboru zamenika javnog tužioca, Zahtevu za prestanak dužnosti sudije Ustavnog suda Republike Srbije, Predlogu odluke o prestanku sudijske dužnosti, Predlogu odluke o prestanku sudijske dužnosti, Predlogu odluke o razrešenju javnog tužioca, Predlogu odluke o prestanku dužnosti javnog tužioca, Predlogu kandidata za izbor člana prvog sastava Visokog saveta sudstva iz reda profesora pravnih fakulteta i Listi kandidata za izbor tri člana saveta Republičke radiodifuzne agencije. Da li predstavnici predlagača gospođa Nata Mesarović, predsednik Vrhovnog kasacionog suda i predsednik Visokog saveta sudstva, gospodin Slobodan Radovanović, predsednik Državnog veća tužilaca, gospodin Đorđe Ostojić i Vladimir Vukčević, kao izabrani članovi Državnog veća tužilaca i narodni poslanik Boško Ristić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, žele reč? (Da.) Gospođa Nata Mesarović ima reč. Izvolite.