Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četrnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 80 narodih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da imamo mogućnosti i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nastavljamo pretres u pojedinostima o 3. tački dnevnog reda - Predlogu zakona o trgovini. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnik Narodne skupštine, obaveštavam vas da su danas pozvani da sednici prisustvuju Zoran Đorđević, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalan pitanja, i njegovi saradnici. Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? Reč ima Olivera Pešić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Predlagač amandmana traži da se u članu 48. stav 1. briše tačka 8. Član 48. stav 1. briše tačka 8. Član 48. definiše ovlašćenja tržišnog inspektora i ta ovlašćenja su u ovom članu data od tačke 1. do 13. pri čemu je ovlašćenje tržišnog inspektora u tački 1. da pregleda poslovni prostor, u tački 2. da vrši uvid u poslovne knjige, tački 3. da vrši identifikaciju lica koja obavljaju trgovinsku delatnost itd. Poređena su ovlašćenja inspektora sve do tačke 8. u kojoj je definisano u tački 8. je definisano ovlašćenje tržišnog inspektora da prikuplja podatke koji su relevantni za predmet nadzora. Upravo je kolega predložio brisanje ove tačke 8. smatram da ovu tačku 8. u okviru člana 48. ne treba brisati iz prostog razloga što se radi o opštem ovlašćenju inspektora u Zakonu o inspekcijskom nadzoru. Ono što je dobro, a što je vezano za ovlašćenja tržišnog inspektora je novo ovlašćenje, tzv. ovlašćenje da inspektor obavi prikrivenu kupovinu, gde inspektor može bez legitimisanja da u određenom objektu obavi kupovinu ukoliko on smatra ili ima naznake da se radi o ne registrovanoj trgovini. Smatram da će uvođenjem jednog ovakvog novog ovlašćenja u velikoj meri doprineti da se smanji obim sive ekonomije i zato smatram da ovo jedno osnovno ovlašćenje inspektora ne treba brisati. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Evo, ja zaista podržavam ovaj predlog Vlade i smatram da amandman nije u redu. Međutim, dozvolite da kažem, da ovaj zakon pridonosi u ukupnoj modernizaciji Republike Srbije, a posebno na području trgovine. Međutim, kada je reč o stranci bivšeg režima oni se nisu baš držali određenih zakonskih regulativa, ne samo oni, nego i njihov ministar trgovine, Milosavljević, koji je bio uhapšen. Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, moram da vam kažem da me je sinoć u emisiji „380 stepeni“ iznenadili su nastupi akademika Dušana Teodorovića u narodu znanog tresoglav. Zašto tresoglav? Jer je i sinoć prilikom spominjanja predsednika Republike Aleksandra Vučića, od mržnje trese ovako glavu bar 360 minuta, negde 180 puta je izrekao je u negativnom smislu njegovo ime. Međutim, ono što začuđuje da profesor univerziteta i još i još akademik naziva narodne poslanike u republičkoj Skupštini primitivcima. Sinoć ste čuli. Ja čak mogu reći da meni kaže da sam primitivac, ali da ovom viskom domu kaže da je štala, to ne dolikuje ne samo profesora, nego nijednog građanina Republike Srbije, koji bar malo ima patriotskog osećanja i voli svoju Narodnu skupštinu, kao instituciju i ovaj visoki dom. Vi ste sinoć čuli za 380 minuta, niti on, niti novinar Stupar, koji je isto rekao da smo štala, a niti profesorka Milivojević nisu izneli nijednu kritiku na račun rada Vlade Republike Srbije, ni na račun vladajuće stranke, jedino su iz njih isijavale mržnja i to prema predsedniku Republike Aleksandru Vučiću. Pa, što nisu sinoć program rada za budućnosti izneli? Što se sa nama ne takmiče u idejama, u radu, u odgovornosti, u kritici, postojećeg stanja itd? Međutim, ne pada im napamet da će to raditi. Još jedanput kažem, začuđuje da akademik izgovara reči na račun svoje Skupštine, nadam se da je i njegova Narodna skupština Republike Srbije. Još jedanput kažem, možete reći da sam ja stoka, ali ne može ovom visokom domu reći da je štala, jer to govori o građanima, ne govori nama nego građanima jer ovaj dom je svih građana Republike Srbije, ovo je zakonodavno telo, ovo je institucija. Šokiran sam, kad sam sinoć slušao njegove izjave, a novinara Stupar da smo primitivci. Pa, neka i jesmo, ali nikada u ovom domu od vladajuće stranke nismo čuli uvrede kao od onih koje oni sinoć podržavaju. Samo jedan podatak, Zoran Živković zvani poljoprivrednik u pokušaju, za godinu dana 56 puta uvredio narodne poslanike SNS počevši od toga da smo primitivci, primati, pa do predsednice Narodne skupštine uvrede, vide li ste koje sve moguće. Nisam čuo da se ikada osvrnuo na takve uvrede niti on niti profesorka Milivojević, a pogotovo ne novinar Stupar. Neću sa njima da se bavim, neki im služi na čast, još jedanput podvlačim, reći da je ovaj narodni dom štala, i da smo mi životinje, ali ne mogu reći zakonodavnom telu Republike Srbije Narodne skupštine, jer to pokazuje njihov patriotski odnos prema ovoj zemlji. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Atlagiću. Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 51. Predloga zakona o trgovini, ovi amandmanom sam tražio brisanje navedenog člana iz razloga što svi komunalni inspektori moraju postupati isključivo po zakonu. Predviđenim zakonskim rešenjem došli bismo u apsurdnu situaciju da se zakon krši od strane onih koji treba da ga štite. Pa, valjda je cilj komunalnih inspektora da štite, a ne da krše zakon. Evo, nedavno smo doneli izmene i dopune Zakona o komunalnoj miliciji, koja na najdirektniji način oslonjena na komunalne inspektore, ali mi se čini da to neće napraviti nikakav pomak u ovoj oblasti. Čišćenjem naših ulica i trotoara od svih trgovaca i svih oblika trgovine može se popravljati higijena i šalje lepša slika, ali to ni izbliza ne rešava problem u ovoj oblasti. Naš glavni problem su monopoli i u trgovini gde najviše prednjače uvozni lobiji. Cilj uvoznih lobija nije da zaštite domaće tržište, tako što će ga snabdevati određenom vrstom robe. Njihov cilj je da ostvare što veću zaradu, a to se ponekad katastrofalno reflektuje na domaće trgovce i domaće proizvođače. Zato Vlada mora da više vodi računa o domaćim trgovcima i domaćim proizvođačima. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Stojanović. Reč ima po amandmanu, profesor dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Koleginice i kolege, mogu da se složim sa predlagačem amandmana da svi moraju da rade u skladu sa zakonom, da su svi u obavezi da ono što rade, rade na kvalitetan način i da to bude u interesu građana Srbije, ali suprotnost njegovog amandmana ovim stavovima je da se ceo taj član briše. Činjenica da danas kolege iz SRS predlažu veliki broj amandmana gde traže da se nešto briše podseća me malo na kolegu Pavićevića koji je bio, valjda, u prethodnom sazivu. Ja ne mogu za to da se zalažem, da se prihvati ovaj amandman. Istovremeno, kolegi Filipu dugujem jedno izvinjenje, ja sam na jednoj od prošlih sednica citirao jedan stih, jedne narodne pesme i rekao sam da je su to stihovi jednog narodnog autora. Nisam znao da su to stihovi našeg kolege Filipa Stojanovića, ja mu se sad izvinjavam. Nadam se da više neću grešiti. Hvala.
Hvala, gospodine Stojmiroviću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Pravo na repliku. Izvolite.
Nema potrebe da se kolega Stojmirović izvinjava Filipu Stojanoviću za onako lepe stihove, ali nisam se ja zbog toga javila, već samo da objasnim. Mislim da je zaista krajnje vreme da se razume šta znači kada se amandmanom predlaže da se briše neki član ili neki stav. Ako poslanička grupa SRS, ili bilo koje druge stranke smatra da neki član ne treba da postoji u zakonu, da neki stav ne treba da postoji u okviru člana nekog, nema drugog načina da se to iskaže nego predlogom da se to briše. Mi imamo ponekad i situaciju da predlažemo brisanje svih članova, to je jedini način kako nam Poslovnik dozvoljava, jedini način da iskažemo naš stav da mislimo da određeni zakon ne treba uopšte da postoji u pravnom prometu u Srbiji i mi ne možemo to nikako drugačije iskazati osim predlogom da brišemo sve članove, pa i onaj o objavljivanju u „Službenom glasniku“. Zato vas samo molim da se ni na koji način ne dovodi u pitanje dobronamernost naših amandmana. Ne slažemo se sa poslanicima vlasti, ne slažemo se sa Vladom, to je potpuno normalno. Kroz naše amandmane i na ovaj način pokazujemo naš odnos prema određenom zakonu i prema određenom članu u zakonu i prema određenom stavu u nekom članu zakona.
Hvala, koleginice Radeta. Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Zahvaljujem, vaše vojvodstvo. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, ovde je reč o inspektorima, ima i komunalnih inspektora, ima i raznih trgovina. Zamislite kad se naruši političko tržište, zamislite kad neko gazduje medijskim tržištem i reklamama, kad se obogati prihoduje 500 miliona evra. Zamislite kad taj neko kupi DS, kad kupi Levicu Srbije. Zamislite kad taj neko kupi Zelenu stranku, valjda zato što je posekao one platane, pa ga to kvalifikuje. Zamislite kad neko kupi bez ikakvog nadzora političku stranku Dveri, zamislite kad neko kupi Boška Ljotića i pretvori ga u Boška žutića. Naruši se političko tržište i to može da bude opasno za parlamentarizam. Vi to ne možete videti na „N1“, sem ako ste u Luksemburgu. Dakle, ukoliko želite da tužite tu televiziju ona na može biti tužena. Ona svakako neće objaviti da je za vreme stranke bivšeg režima, a to kolega Rančić, ja mislim da je govorio o tome, da su prodati nacionalni interesi Srbije na KiM, zato što smo plaćali konsultantske usluge za vreme vladavine stranke bivšeg režima, država Srbija je preko Mirka Stefanovića, strica Borka Stefanovića i preko Vuka Jeremića potpisala dva ugovora o konsultantskim uslugama, preko kojih smo gotovo izgubili KiM u iznosu četiri miliona 314 hiljada i nula trideset američkih dolara. Koji inspekcijski nadzor treba da bude izvršen da se ovakva izdaja kazni? Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Marinkoviću. Evo, i dalje raspravljamo u pojedinostima o Predlogu zakona o trgovini, o rešenjima kojima se Vlada zalaže za unapređenje trgovine, govorimo i o tome šta i kako radimo i kako možemo mnogo bolje u odnosu na period do 2012. godine, kada su samo mislili na svoje džepove, a mi, za razliku od njih mislimo na građane. Takvima su se danas pridružili neki koji nikada na vlasti nisu bili, sudeći po kampanji koju svakodnevno sprovode, nikada neće ni biti na vlasti, mislim na Boška Obradovića. Doduše, on je jako dobro koristio vlast da troši državne pare, baš kao i Dragan Đilas, o tome bruje svi mediji, ali nikada to nije demantovao niti objasnio baš kao Dragan Đilas, i DSS i DS su ga finansirali. Finansirao se parama iz Kolubare, parama iz Ministarstva za dijasporu, znači parama građana. Godine 2004. je bila takva situacija da je Kolubara imala gubitak od 10 milijardi dinara, ali to nije bila smetnja da se raznim udruženjima isplati više od 140 miliona, pa i Dverima, kojima je bespovratno dato 4,2 miliona dinara. To je nastavljeno 2007, 2008, 2009. i 2010. godine. Sada, eto meni odgovora na pitanje zašto Boško Obradović slepo sluša Đilasa i poteže pitanje diplome ministra Unutrašnjih poslova Nebojšu Stefanovića, upravo da bi se skrenula pažnja sa raznih afera, sa afera Dragana Đilasa, sa afera Boška Obradovića. Da se o tome ne bi pričalo, da bi se skrenula pažnja sa bahatih zloupotreba i trošenja novca građana Srbije. Sada možemo da očekujemo možda neku drugu temu, možda Nebojši Stefanoviću budu potražili sad i svedočanstva iz srednje škole ili iz osnovne škole, pošto smo videli da je fakultet pokazao dokaze, da je on studirao, da je Nebojša Stefanović pohađao nastavu, da je polagao ispite i čak i kada je podigao svoju diplomu. Prema tome, džabe je Boško Obradović pokazivao svoju diplomu, na taj način je samo ispao smešan ali bolje i to da ispadne smešan, nego da se govori o njegovim aferama u kojima je umešan. Dakle, njima je lakše da izmišljaju, da spinuju, da diskredituju članove Vlade na bilo koji način, nego da ovde sa nama raspravljaju o pitanjima koja su važna za Srbiju i građane, a to su upravo zakoni koji mi donosimo. Hvala.
Hvala, koleginice Žarić Kovačević. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo, narodni poslanici, član 55. ovog zakona govori o uslovima i vremenskom periodu na koje se vrši privremeno zatvaranje nekog trgovinskog objekta. Ja sam mojim amandmanom tražio da se ova materija reguliše na drugačiji način od one kako je to predviđeno zakonom, jednostavno iz razloga što mu u zakonu stoji da se privremeno zatvaranje jednog trgovinskog objekta može vršiti i do šest meseci. Naravno, nemamo mi ništa protiv toga da oni koji su kršili određena pravila, određene norme i snose sankcije, ali ako nekom zatvorite trgovinski objekat na šest meseci, to u suštini, u najvećem broju slučajeva znači i trajno zatvaranje. Ja sam amandmanom tražio da se zatvaranje vrši do momenta otklanjanja nepravilnosti zbog kojih je taj objekat zatvoren. Naime, neki put se desi da, iz čisto trivijalnih razloga dođe do zatvaranja nekog objekta, a znate i tržišni inspektori su ljudi i oni procenjuju prema nekim, ne samo prema onoj pravdi, nego i prema nekim ličnim simpatijama ili da kažem, nekim drugim stvarima. Ako neki trgovinski objekat koji se nalazi u nekom turističkom mestu zatvorite u jeku turističke sezone, sigurno je da će taj objekat biti tako pogođen da on više nikada neće moći da se oporavi. Dakle, ja smatram da treba prihvatiti ovaj amandman. Znači, vremenski period za privremeno zatvaranje nekog trgovinskog objekta regulisati tako da do momenta otklanjanja nepravilnosti zbog kojih je zatvoren, a ne na period od šest meseci.
Hvala, gospodine Saviću. Reč ima prof. dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, pa veoma interesantan amandman. Zašto? Sada me je podsetio na nešto što se veoma često dešava kod nas i imao sam primedbe velikog broja ugostitelja koji su imali tu muku da im se zatvori objekat na 10, 15 ili ne znam koliko dana zbog toga što je inspektor pronašao kod nekog od radnika 50, 100 ili ne znam koliko dinara. Ja jesam za to da svako odgovara za ono što učini, ali treba malo i razmisliti da li je prava mera zatvaranja objekata. Zašto to kažem? Pa, zato kada zatvorimo neki objekat, ne kažnjavamo samo vlasnika, kažnjavamo i one koji su tu zaposleni i njihove porodice, a na kraju krajeva i manje novca se sliva u budžet. Kažem, ovo je veoma interesantan predlog. Čak sam i protiv toga da se zabranjuje, sem u izuzetnim slučajevima, da se zatvara objekat, ali kod ovakvih situacija treba voditi računa. Neka budu te novčane kazne drakonske, ali nikome ne onemogućavati na radu. Na kraju krajeva, i po Ustavu nije baš primereno nekome zabraniti da radi. Hvala.
Hvala, profesore Stojmiroviću. Za repliku se javila Nataša Sp. Jovanović. Izvolite. .
Ovaj amandman nije možda razumeo profesor Stojmirović, ali on je u drugom kontekstu napisan, da se precizira nešto što može da bude velika opasnost. U prethodnom članu, juče smo govorili o tome, kolega Jojić, kada se govori o nadležnosti tržišne inspekcije, prilikom utvrđivanja nepravilnosti, gospodine ministre, dat je rok od najviše šest meseci da se otkloni nepravilnost. Sada imate situaciju da to može da bude i mač sa dve oštrice. Neko će da kaže - aha, dobro, mnogo su velike nepravilnosti, pa taman mi je dobro da otklonim taj rok, a juče smo baš koleginica Radeta i ja pričale šta, ne daj bože, nekome se nešto desi, pa baš tog dana kada ističe tih šest meseci on ne može iz nekih objektivnih razloga. Besmisleno je da se vezuje nešto za takav rok. Ako je zapisnikom bilo koji od inspektora utvrdio neku nepravilnost u objektu koji je predmet neke vrste trgovine, onda kroz navođenje preciznih nepravilnosti koje su definisane zakonom daje se i rok kada bi to moglo da se otkloni, što iziskuje i mogućnost žalbe, ali ne u tako u nedogled. Razumećete da je šest meseci dug period ako neki od inspektora to zloupotrebi, jer neko može da kaže - tolike su nepravilnosti, pa da se ponovo vrati, pa da kaže dopunite dokumentaciju. Znate i sami. Najviše su zaista, ja sam izričito protiv toga, kao i svaki poslanik SRS, zloupotrebe kod kršenja, to je vaš resor, prava zaposlenih u tim maloprodajnim objektima u ovim velikim sistemima. Pričali smo mi još pre deset godina, kada je još jedan veliki lanac marketa preuzeo od ovog drugog maloprodaju, pa kažu nam i ove žene što rade na kasi, pa i oni tamo što pakuju voće i povrće da se ne zna ni red, ni poredak, puno se radi, niko ne poštuje Zakon o radu. Dakle, to mora striktno da se poštuje, ali nemojte onda da i tržišni inspektori, a znate i u tome, imali ste i vi akcije hapšenja i njih, moguća je korupcija i zloupotreba službenog položaja i da nekoga ucenjuje, pa onda rok od šest meseci može tom nekome da uskrati mogućnost da izdržava porodicu
Hvala, koleginice Jovanović. Prelazimo na sledeći amandman. Pre toga da vas obavestim da, saglasno članu 27. i 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, ćemo raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese odluke iz dnevnog reda ove sednice. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, kolega Rističeviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, koja tržišna inspekcija treba da uđe u RTS? Ovi kamermani ovde, ova montaža iza nas radi za ponižavajuće niske plate. Pri tome, njihovo rukovodstvo i odabrani urednici su milioneri. Koja tržišna inspekcija treba da uđe u RTS i da pita Bujoševića zašto se ne buni, zašto je dopustio da Đilasove i Šolakove neregistrovane piratske prekogranične televizije budu numerisane na prvom i drugom kanalu, na kablovskom sistemu SBB kada po zakonu, član 100, RTS ima ekskluzivno pravo da bude broj jedan, da kanali sa nacionalnom frekvencijom moraju da budu numerisani pre ovih lažnih prekograničnih kanala? Zašto se to žuti Bujke ne buni? Broj dva – koja inspekcija, treba da uđe inspektor da pita zašto se žuti Bujke ne buni zato što se protivzakonito imituju domaće reklame na lažnim piratskim prekograničnim kanalima, zašto je dopustio da mu komad hleba, da mu novac odnose neregistrovane piratske televizije? Dalje, zašto se ne buni što najvažnije događaje, koje mogu da prenose samo kanali sa nacionalnom frekvencijom, ponekad prenose ovi lažni prekogranični kanali, iako po zakonu ne pokrivaju celo tržište i nemaju slobodan pristup kanalima gledaoci koji su zainteresovani za to? Zašto se on ne buni? Koja tržišna inspekcija će da utvrdi da RTS ne kupuje sportska prava od organizatora sportskih događaja i sportskih priredbi, već to prekupuje, trguje kasnije sa Đilasom, Šolakom, koji na svojoj „Junajted mediji“, „Junajted grupi“ kupuju ta sportska prava, svesni toga da ne mogu da ih prenose preko svojih kanala jer ne pokrivaju celo tržište, znajući da će to od njih kupiti RTS, koja prvo nije htela da kupi, a onda po većoj ceni kupi od Đilasa i Šolaka? Koja inspekcija treba da dođe da to utvrdi? Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Reč ima po amandmanu Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, ja se pridružujem inicijativi kolege Rističevića da se jednom opsežnom istragom utvrde sve te mahinacije, malverzacije, pogotovo kada je reč o čuvenoj sada već aferi oko preprodaje minuta za koju se sumnjiči „Dajrekt medija“ kao Đilasova firma, da istraga jednom pokaže da li se Dragan Đilas obogatio upravo na taj način što je, kupoprodajom sumnjivom minuta i sekundi reklamnog prostora, zaradio one milione za koje, inače, izbegava da nam da odgovor odakle mu. Kada je reč o uređivačkoj politici RTS-a, ona je, najblaže rečeno, problematična i o samoj uređivačkoj politici moglo bi baš mnogo da se priča. Posebno se RTS isticao u nekoj antisrpskoj histeriji u nekim ranijim godinama, kada je DOS preuzeo vlast od 2000. godine, pa na dalje. Danas je ta slika nešto malo blaža, ali ni na koji način ne možemo da kažemo da je zadovoljavajuća i da je normalna, i taj žuti Bujke i ta žuta Olja i o svemu onome o čemu je malopre gospodin Rističević pričao. Gospodine Rističeviću, ne znam da li ste ispratili da tokom jučerašnjeg dana na RTS-u nije bilo n i reči o tome da je Skupština Srbije zasedala, da je Skupština raspravljala o nekim amandmanima, da je Skupština raspravljala o nekim zakonima? To za RTS odavno nije vest. Ja ću vas podsetiti, gospodine Rističeviću, da prvog dana redovnog prolećnog zasedanja ove godine RTS ni sekundu nije izvestio o tome. Izveštavali su o raznim parlamentima u svetu. Za njih su to bile vesti u njihovom Dnevniku, a da je srpski parlament zasedao, da je otpočeo redovno prolećno zasedanje ni sekunda jedna. Moram da vam kažem, Rističeviću, još nešto. RTS je na sajtu svom objavio juče izveštaj o poslaničkim pitanjima na jučerašnjoj sednici. Da li znate čije poslaničko pitanje jedino nije obrađeno? Kolege Atlagića. Jedino poslaničko pitanje koje se nije našlo u izveštaju na RTS-ovom sajtu je pitanje gospodina Atlagića. Naravno, neki drugi poslanici su preneseni, čak i neki poslanici koji nemaju ni dva glasa, koji ne znaju ni sami kojoj poslaničkoj grupi pripadaju. Evo, recimo, ovaj Đorđe Vukadinović. Piše lepo šta je poslanik Pokreta za spas Srbije-Nova Srbija, Đorđe Vukadinović pitao, lepo objašnjenje, sve, a o poslaničkom pitanju narodnog poslanika Marka Atlagića ni reči, apsolutno ni reči. Dakle, krajnje su čudni ti kriterijumi za odabir vesti koje će RTS da prenosi i zbog svih ovih razloga zaista bih želeo da istraga otpočne i da se istraga podrobno bavi svim onim temama koje je malo pre inicirao gospodin Rističević. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Vi želite repliku, gospodine Rističeviću? (Da) Izvolite.
Gospodine Markoviću, RTS je sastavljen u 95% slučajeva, a možda i 99%, od časnih i poštenih ljudi, kao što su ovi kamermani, montažeri, koji rade relativno za sitne pare. Zašto oni rade za mali novac? Ja pokušavam da im objasnim. Oni pokušavaju da to plasiraju gledaocima koji, recimo, pre podne nemaju vremena da gledaju ovaj prenos. Niste samo vi oštećeni, kolega Atlagiću. Ja pokušavam da im ukažem kako Bujošević ne pljačka samo njih, pljačka građane Republike Srbije koji plaćaju pretplatu, da bi oni imali svoje pošteno zarađene plate u većem iznosu. Ali, Bujošević je mislio da to treba da prebaci Đilasu, jer od njih ne može da dobije deo, a od Đilasa u preprodaji sportskih prava svakako je da može da bude neki deo i za njega. Gospodine Markoviću, njemu je bitnije to od dobrobiti njegovih zaposlenih. Nije upad u RTS bio slučajan. On je bio organizovan. Žuti Bujke, sastavni deo ekipe Đilas-Šolak-Dejvid Petreus, želi da u REM-u, jedan od glavnih zahteva opozicije je REM, ostane isto stanje, nepromenjeno, ili ako se menja, da ostane opet u korist Đilasa i Šolaka, da ne isključe lažne prekogranične kanale, da ne spreče emitovanje domaćih reklama na piratskim televizijama, čime se uzima hleb ovih ljudi koji rade u RTS-u. Žuti Bujke se ne buni što sportska prava plaćaju pretplatnici SBB-u, pretplatnici u Republici Srbiji, a oni se preprodaju, itd, što se emituju ponekad na televizijama koje ne mogu da vide svi. Ništa njemu ne smeta, sve dok je u korist Šolaka, Đilasa, a time i u njegovu korist. Zato, gospodine Markoviću, svaka čast zaposlenima u RTS-u, ali o privilegovanim urednicima i rukovodstvu treba da se pozabave sve inspekcije i nadležni organi. Hvala.
Hvala. Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, kolega Despotoviću.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, podnošenjem amandmana na član 57. predloženog zakona Srpska radikalna stranka je intervenisala i tražila brisanje stava 3, sa obrazloženjem da je neprihvatljivo i da se izriče mera sa rokom od šest meseci. Za javnu raspravu navedeno je da su sve zainteresovane strane imale priliku da dostave konkretne predloge. Mislim da je pored ovakve škrtosti i ovo dovoljno. I kod ovih predloga zakona, kao i kod Zakona o komunalnoj miliciji, data su ovlašćenja inspektorima za prikrivenu kupovinu, da ne nose uniformu. Sve u svemu, razlozi za zakonodavnu intervenciju potekli su prvenstveno iz potrebe usklađivanja sa nekim rešenjima u drugim zakonima, a sve zajedno kao posledica direktive EU. Predlog je osavremenio već savremeni zakon, održan je neki kontinuitet, učinjene su sitne nadogradnje, što smatramo da nije dovoljno za kompletan novi zakon, jer je bukvalno prepakovan i sistematizovan stari zakon, sa starim institucionalnim rešenjima, uz neka sitna preciziranja i nebitne kozmetičke promene. Ovde moram da naglasiti da kao nikada do sada EU uzrokuje jednu pojavu stranu našem mentalitetu, a to je da idemo događajima u susret, a ne da nas događaji uvek zateknu na spavanju. Ovako se pripremamo i pravno okvirno, harmonizujući se i institucionalizujući se za neka možda buduća vremena, što mi, srpski radikali, nikada ne bi poželeli EU. Saradnja - da, ulazak - ne. Hvala.
Hvala, kolega Despotoviću. Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite, kolega Šešelj.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Četvrti dan već ovde vidimo da resorni ministar Rasim Ljajić ima preče obaveze nego da radi svoj posao, tako da nije ni danas u Skupštini, kada treba da raspravljamo o amandmanima na ovaj zakon. Isto tako, imamo priliku da čujemo da sve ove izmene koje su usvojene, ne samo povodom ovog zakona nego i u proteklom periodu, jeste ispravljanje naše situacije i stanja u koje nas je dovela Demokratska stranka, žuto preduzeće, 5. oktobar, tajkuni, itd. A imamo prilike da vidimo da su i ti tajkuni, to žuto preduzeće, uveliko na slobodi i da se i dalje bave politikom, ali izgleda da je više, tj. da je bolje da služe za diskreditaciju u novinama, tj. kampanju samo u novinama, a ne istražne postupke, da vidimo i da utvrdimo ko je zaista šta ukrao i ko je naštetio Srbiji i za koliko. Tako smo imali prilike da čujemo da je nekadašnji ministar finansija i čovek koji je potpisao Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju Srbije Evropskoj uniji, Božidar Đelić, koji je ukrao preko "Meridijan banke" 11 miliona evra, ojadio Srbiju, jedan od predvodnika tog režima. Sad smo mogli da ga vidimo, ako neko nije znao gde je, na dočeku predsednika Francuske, Emanuela Makrona, koji je nedavno bio u Beogradu. Ako se sistematski ne borimo protiv korupcije, kozmetičke izmene zakona, ne samo Zakona o trgovini nego bilo čega drugog, nam neće uopšte pomoći, ako ćemo samo da navodimo ko je šta oštetio, u novinama, televizijskim programima. Ako se odlučno ne obračunamo, jednom za sva vremena, i ne postavimo primer kako treba da se ponašaju ljudi na najvišim državnim funkcijama, neće nam nikakva prevedena direktiva ratifikovana u parlamentu pomoći na tom putu.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima, po amandmanu, Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, ovde se radi o tome da li treba da postoji humanitarni fond ili ne, odnosno da li roba može da se prenese na neke druge državne organe. Konkretno, na lokalne samouprave. To je izuzetno dobar primer prakse. Ja dolazim sa opštine Voždovac. Mi smo pobedili 2010. godine, Zemun i mi i kada smo došli to je bila jedna potpuno devastirana opština. Znači, 400 hiljada ljudi je bilo otpušteno 2008. godine. Masa ljudi, to nije 400 hiljada, to je milion ljudi bez sredstava za život. Ne može centar za socijalni rad da pokrije potrebe tog naroda koji je ostao bez posla. Tato je većina ljudi počela da dolazi u opštinu Voždovac. Otprilike neki peti, deseti dan od kako smo ušli, od kako smo se konstituisali GO Voždovac je napravila ili jedinice lokalne samouprave, osnovala humanitarni fond, na čijem čelu sam bila ja. Taj tim je počeo odmah da radi. Mi smo zbrinuli mnogo mnogo ljudi. Kako? Upravo tako što smo od firmi, potrošača koji su robu imali, nisu znali šta će sa njom zato što je zaplenjena, zamolili, dobili, na osnovu papirologije naravno, jer je svaki treći, peti dan od tada bila inspekcija. Tu nema pronevere, ali smo pomogli ljudima. Vrlo je bitno da postoji humanitarni fond, tako nešto se nikada ne treba ukinuti, a svi ljudi koji imaju višak robe, čija je bila zaplena ili šta god, treba da daju jedinicama lokalne samouprave. Potpuno je transparentno da pomažemo ljudima. Mi smo tada pomogli velikom broju građana. Bilo je davanja odeće, obuće, hrane, praškova, ulja, šećera, svega, elementarnih uslova za život. Zato se ovaj amandman „briše“. Ja se nadam da će svaka lokalna samouprava koja ima iole svesti o tome da treba da pomaže, jer centar za socijalni rad ne može da obradi toliko predmeta, da pomaže. Hvala na pažnji.
Hvala, gospođo Malušić. Na član 59. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
U stavu 6. ovog člana predviđeno je, ako se procenom utvrdi da prodaja oduzete robe nije ekonomski opravdano itd, da će omogućiti uništavanje te robe, ali ništa konkretno ne znamo. Ko će utvrđivati da li je opravdana prodaja? Da li je moguća uopšte prodaja ili mora da se vrši uništavanje? Mi smo zbog te konfuzije predložili da se ovaj stav briše. Kažu nam u Vladi da ne mogu da prihvate taj amandman iz razloga, kako piše, što će ministar nadležan za poslove trgovine podzakonskim aktom urediti uništavanje robe i onemogućiti zloupotrebu. Ovaj odgovor ministarstva, odnosno Vlade, što se nas tiče, je sporan po dva osnova. Prvo, šta ako vam ministar kaže – eto, neću da donesem podzakonski akt, kao što kaže – eto, neću da dođem u Skupštinu? Dakle, Rasim Ljajić je očigledno ministar koji ne poštuje posao koji radi, zbog toga nije danas ovde u Narodnoj skupštini, već zapravo četvrti dan, a ovo je već druga tura zakona iz njegove nadležnosti od kad ga nema. Dakle, on neće da dođe da se suoči sa narodnim poslanici, on se plaši kritike poslanika SRS, s pravom, ali on ne sme, s pravom se plaši, ali nema pravo da ne dođe ovde da čuje tu kritiku. Dakle, kao što vam je rekao – idi ti, Đorđeviću, ja neću u Skupštinu, tako može da kaže – nek radi neko drugi podzakonski akt, ja neću. S druge strane, zamislite Rasim Ljajić će doneti podzakonski akti i on će urediti koja robe treba da bude uništena, koja treba da bude prodata. Kad god ovako nešto čujem, naježim se, pomislim na drogu.
Reč ima docent dr Mihailo Jokić. Izvolite.
Želeo sam, poštovana gospodo, nešto da kažem vezano za ovu korupciju i za sve ovo što nam se dešavalo od 2000. godine. Zašto mi ne uspevamo da one koji su napravili ovaj karambol, koji su napravili ovaj ogroman kriminal, dovedemo pred sud? Vi znate da je 2008, 2009. godine izvršena reforma uništavanja sudstva. To je uradila ona Malovićka, ne znam kako se zove. Međutim, oni su nastavili i 2011. godine i uništili instituciju istražnog sudije. Istražni sudija je kao institucija… I sve je to sad dato da radi javni tužilac, a javni tužilac ne može da stigne da uradi i istragu, da podigne optužnicu, da proceni, itd. Dobio je sudiju za prethodni postupak koji, s jedne strane, ograničava ta prava javnog tužioca. Zato je ceo taj postupak usporen. Samo da kažem da je to Amerika nametnula nama. To je 2011. godine urađeno. U Evropi se radi, znači, postoji istražni sudija, postoji tužilac i postupak je mnogo brži, mnogo jednostavniji i mnogo efektniji. To je namerno urađeno i ja mislim da se mora razmisliti o tome da se vrati institucija istražnog sudije da bi ovi postupci bili mnogo brži, mnogo efektniji kao što su nekad bili. Hvala.
Hvala, kolega Jokiću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, pravo na repliku. Izvolite.
Sve ovo što je kolega Jokić rekao je potpuno ispravno i mi srpski radikali smo to govorili u vreme kada je uvođena ta tribunalizacija, mi to tako kažemo. U Srbiji je uvedena privatizacija pravosuđa i naravno da, ne da treba razmisliti, nego treba najhitnije da se uradi jedna prava reforma pravosuđa od mreže sudova, do vraćanja normalne istrage. Ova tužilačka istraga, pokazalo se, niti je dala rezultate, niti će dati i mi još imamo dopunu više od toga. Mi mislimo da treba ukinuti ove specijalce. To su ti specijalni sudovi za organizovani kriminal, odnosno Viši sud, pa odeljenja za ratne zločine, itd. To su sve izvori korupcije. Sa tom namerom su i formirani. Mi smo i tada govorili da imate sudiju sa istim godinama staža, ovaj radi krivicu u nekom, da kažem, normalnom postupku, ovaj radi krivicu u tom organizovanom kriminalu i ovaj što radi normalno ima platu od 100.000, a ovaj što radi u organizovanom kriminalu ima platu 400.000 dinara i još ga voze službena kola, čuvaju ga, itd. Zbog čega? Treba da se vrati normalan pravosudni sistem kakav smo imali i na taj način će se laške osloboditi pravosuđe od uticaja izvršne vlasti, na taj način će se pravna sigurnost u državi Srbiji podići na neki viši nivo, na taj način će se onemogućiti ono što je u to vreme Vladan Batić, kada je on bio Bog i batina, pa on rekao nekim dekretom, ne znam, da se može izricati kazna zatvora od 40 godina nekome ko je izvršio navodno krivično delo u vreme kada takva kazna u opšte nije bila predviđena. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima Aleksandar Martinović, pravo na repliku. Izvolite.
Ja se ne slažem sa onim što je rekla gospođa Radeta da u Srbiji postoji tribunalizacija pravosuđa. Gospođa Radeta je verovatno mislila na institut ovog ad hok Haškog tribunala. Problem sa Haškim tribunalom, pored toga što mnogi pravnici smatraju da nije osnovan u skladu sa Poveljom UN, odnosno da ga je osnovao nenadležni organ, je bio taj što je to bila institucija koja je imala dva organa u svom sastavu. Sa jedne strane, Tribunal je sud, a sa druge strane Tribunal je tužilaštvo, a sa treće strane Haški tribunal je imao svoj Sekretarijat. Praktično, tri, odnosno dve pravosudne funkcije i jedna administrativna su bile skoncentrisane u jednom organu koji se zvao Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju. Mi takve institucije u Srbiji nemamo. Dakle, u Srbiji je sud odvojen od tužilaštva, u Srbiji jedan organ ne može i da vas optužuje i taj isti organ da vam sudi, kao što je slučaj bio u Haškom tribunalu. Dakle, u Srbiji su razdvojene funkcije tužilaštva, odnosno funkcije krivičnog gonjenja, od funkcije suđenja. Što se tiče tužilačke istrage o kojoj je govorio i moj uvaženi kolega Jokić i o kojoj je govorila gospođa Radeta, možemo da se slažemo ili ne slažemo oko toga da li je to dobar institut ili ne, ali to što postoji tužilačka istraga u Srbiji ni na koji način ne pretvara srpsko pravosuđe u nekakav tribunal, a pogotovo ne u onakav tribunal kakav je postojao u Hagu, odnosno kakav je postojao do nedavno. Sada su mu promenili ime u mehanizam. U svakom slučaju, takve institucije niti smo imali, niti ima danas u Srbiji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Problem Haškog tribunala je sve ovo što je rekao kolega, i to jeste tačno, ali je još veći problem što je to politički sud i kao takav osnovan i tako delovao, i to je isključivo antisrpski tzv. sud. Mislim da bi najomraženija institucija danas u Srbiji, da se anketiraju građani, bio Haški tribunal. Jedino bi ga podržala ova inicijativa mladih, „Žene u crnom“, ova novinarka „Danas“, taj Teodorović i ostali šljam. Dakle, niko ko imalo patriotskom u sebi ima neće nešto lepo reći ni za Haški tribunal, a Boga mi ni za one koji su izručivali Srbe Haškom tribunalu. Vojislav Koštunica i njegova vlast je u tome prednjačila. Najviše Srba je navodno dobrovoljno otišlo u Haški tribunal u vreme kada je on bio predsednik Vlade, a najveća izdaja srpskih nacionalni interesa desila se kada je Boris Tadić uhapsio Ratka Mladića, Radovana Karadžića, Stojana Župljanina, Gorana Hadžića i Tolimira. Dakle, svi naši izdajnici srpskih nacionalnih interesa i države Srbije su koristili taj Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom i naneli najveće probleme Srbiji i srpskom narodu, iz toga što je uradio Boris Tadić proisteklo je i ovo sa čim se danas borimo, a to je tvrdnja tih izroda, ološa, izdajnika, najgore izraze bih upotrebila za sve njih, koji danas kažu da se u Srebrenici desio genocid. Nije. Hajmo, najhitnije da menjamo Krivični zakon i da to proglasimo krivičnim delom, takve izjave.
Hvala. Pravo na repliku, Aleksandar Martinović. Izvolite.
Ono što želim da kažem to je da podsetim građane Srbije da je pre dva dana ministarka pravde Nela Kuburović imala jedan odličan nastup u UN i tamo je jasno izrazila stav Srbije vezan za saradnju sa tim tzv. mehanizmom koji je pravni sledbenik, odnosno naslednik Međunarodnog krivičnog tribunala za bivšu Jugoslaviju, i tu je jasno iznela nekoliko važnih činjenica. Prva stvar je da se ne može uslovljavati Republika Srbija na svom putu ka EU time što će se tobože, Srbiji prigovarati da nedovoljno sarađuje sa tim mehanizmom. S druge strane gospođa Kuburović je pred UN, odnosno na najvišem svetskom forumu demantovala jednu monstruoznu laž na koju su se pozivali oni koji su nas bombardovali 1999. godine, a to je da je tokom marta i aprila 1999. godine, da su Vojska Jugoslavije i MUP Republike Srbije sa nekim tzv. paravojnim formacijama proterale sa KiM više od 800 hiljada Albanaca. Svi se sećate da je to bila laž koja se vrtela tokom čitavog perioda NATO agresije, o tome da je režim u Beogradu proterao više od 800 hiljada Albanaca sa KiM, da se na KiM dešava humanitarna katastrofa i da je to razlog zašto je uopšte došlo do NATO agresije. Zašto ovo kažem? Ovo kažem zato što u Srbiji danas postoje ljudi poput Vuka Jeremića, koji su u svojstvu ministra spoljnih poslova, evo, time završavam, koji su u svojstvu ministra spoljnih poslova, konkretno u untervjuu nemačkom listu „Špigl“ u januaru te godine, tvrdili da je NATO agresija bila opravdana, zato što je režim Slobodana Miloševića vršio zločine na KiM, uključujući i proterivanje Albanaca i da je zbog toga bilo neophodno da se NATO uključi u rešavanje te humanitarne katastrofe, da je u tom ratu koji je bio potpuno neravnopravan, i koga pojedini teoretičari rata nazivaju „jednostranim tehnološkim masakrom“, pošto oni nije bio ni približno klasičan rat, ono je bio masakr sa nekoliko hiljada nadmorske visine su nas bombardovali 78 dana i noći. Dakle, on je tvrdio da je u ton neravnopravnom ratu Milošević izgubio, daje zbog toga što smo izgubili taj rat Milošević je morao da povuče svoje trupe sa KiM i da tu, što se njega tiče, nema ničega spornog oko NATO agresije. To je isti onaj Vuk Jeremić, koji nam danas drži lekcije oko toga kako treba da branim KiM i optužuje Aleksandra Vučića i SNS da smo mi ti koji ćemo, evo, upravo ovih dana, samo što nismo, da prodamo KiM.
Hvala. Vjerica Radeta ima pravo na repliku.
Tačno je da je ministar Nela Kuburović imala odličan govor u smislu da je zaista kao pravi ministar i patriota predstavljala Srbiju u Savetu bezbednosti UN, ali ono što nije dobro je činjenica da naši mediji nisu dovoljno pažnje posvetili tom njenom govoru, a još manje su posvetili pažnje govoru koji je za nas izuzetno važan, a to je govor ruskog predstavnika u Savetu bezbednosti UN. To jeste ta naša boljka što nekako mediji nisu spremni da se bave takvim stvarima, više su im interesantni neki tračevi, neke za državu manje važne stvari. Što se tiče pominjanja Vuka Jeremića i ovih, ta priča da Srbiju treba bombardovati zbog Miloševića, to je počelo od Đinđića u vreme kada je Đinđić „Špigl“ dao izjavu da treba Srbiju bombardovati i daje to jedini način da se skine Slobodan Milošević sa vlasti. To traje do dana današnjeg znate, ali vrlo brzo su im ti njihovi zapadni prijatelji, agresori koji su uništavali, ubijali naš narod, uništavali Srbiju, oni su im vrlo brzo pokazali da nije bila ta zločinačka NATO agresija zbog Slobodana Miloševića, vez zbog Srbije. Ta NATO agresija traje i danas, ne više hvala Bogu bombama, ali sve ovo što nam rade, sve što rade i državi i aktuelnom režimu, svi ovi koji bi trebalo ovde da sede, svi oni su manje-više pod kontrolom tih NATO službi, sa njihovim parama, sa njihovim mozgom u svojim glavama. I dalje ta NATO agresija, kroz njih, postoji u Srbiji.
Hvala koleginice Radeta. Po amandmanu se javio gospodin Jovanović. Izvolite.
Možemo više reći, ali neću naravno replicirati. Imajući u vidu šta su moji prethodnici izjavili, moram samo da se nadovežem na jednu činjenicu koja nije izneta, a jako je važna. Govorili smo o Međunarodnom krivičnom sudu za ratne zločine, navodno, počinjene na teritoriji Srbije, konkretno Kosova. Postavlja se nekoliko pitanja koja ukazuju na apsolutnu pravnu neutemeljenost osnivanja Tribunala. Ne postoji odgovarajući međunarodni dokument na osnovu koga je mogao takav tribunal da se osnuje, što znači da je on osnovan apsolutno nezakonito. Ne postoji čak ni odluka nadležnih organa i tela koje podrazumevaju da se taj i takav Tribunal i može osnovati i može raditi. Kolega Martinović je pozivao na nemogućnost i dvostepenosti i odlučivanja u istom stepenu i po, ajde da kažemo, krivičnim prijavama ili optuženjima koja su razni tužioci sprovodili, a istovremeno i po žalbama. Drugostepeno veće ne može da bude veće istog suda, može da bude samo neposredno višeg suda. U konkretnom slučaju, tako nešto nije postojalo. Dalje, ono što je jako važno, treba istaći političku pozadinu osnivanja tog Tribunala. Nije Tribunal osnovan kako bi se pravično i zakonito sudilo o zločinima koji su zaista postojali, nego kako bi se prikrilo političko angažovanje i politički uticaj da bi se jedna država i njen narod, u najvećem broju srpski narod, bukvalno slomio, jer Slobodan Milošević je bio cilj sa jednim jedinim razlogom, da se Srbija dovede u pokoreni položaj. I taj cilj na našu sreću i uz hrabrost svih onih koji su se protiv tog monstruoznog cilja borili, nije ostvaren. To su činjenice koje niko ne može dovesti u sumnju i ne mogu se osporavati. Ono što je uvaženi kolega Jokić istakao ima mesta kada se posmatra sa aspekta laičkog tumačenja tužilaštva, međutim, moram da ukažem na nešto što je jako bitno. Javno tužilačke istrage su utemeljene na izmenjenim odredbama Zakonika o krivičnom postupku, koji smo mi usvojili. Osnovni razlog, osnovni motiv, osnovna pobuda za donošenje takvog zakona jeste efikasnija istraga kako bi se skratilo vreme komunikacije između sudije koji je vodio istragu ili istražnog sudije sa jedne strane i tužilaštva sa druge strane. Zašto? Zbog toga što tužilac sada u svojim rukama ima objedinjen postupak, a to znači i da prikuplja dokaze i da ocenjuje dokaze i da donese naredbu o sprovođenju javno-tužilačke istrage, i da pripremi kompletan dokazni materijal za glavni pretres, odnosno podigne odgovarajući optužni akt ili optužnicu ili optužni predlog i da u vrlo kratkom roku procesuira učinioce krivičnih dela. Mogu da se složim, da stepen efikasnosti nije onaj koji bi mi želeli da imamo i koji treba da imamo, ali to je više razlog nezadovoljstva građana kada su u pitanju personalna rešenja. Da li imamo adekvatne ljude koji taj posao rade, jer je zakon dobar, jer je regulativa dobra, jer sve ono što je sada propisano kao nadležnost tužilaštva je dobro, samo se postavlja pitanje da li se dobro radi? Ako se ne radi dobro, onda je logično da se ne može postići onaj stepen efikasnosti koji mi želimo da postignemo kako bi građani imali jednu potpunu pravnu sigurnost i bili sigurni sa druge strane, da će svi učinioci krivičnih dela biti procesuirani pravilo, pravično i zakonito kažnjeni. Naravno, u skladu sa dokaznim materijalom, a da apsolutno nikakav uticaj na pravosuđe, u tom smislu, politika ne može imati. Zahvaljujem se.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Pravo na repliku ima dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Samo jedna mala intervencija vezano za ono što je rekao uvaženi kolega Jovanović. Problem sa Haškim tribunalom je bio u tome što je to bio organ koji je u sebi spajao dve pravosudne funkcije, tužilačku i sudsku, odnosno sudijsku. To je organ koji vas je i optuživao i to je organ koji vam je i sudio. U Haškom tribunalu se nije ni postavljalo pitanje one klasične dvostepenosti, u smislu da o žalbi odlučuje viši organ u odnosu na organ koji je doneo prvostepenu presudu, nego i o žalbama je odlučivao isti organ koji je doneo prvostepenu presudu. Tako da mislim da Haški tribunal, takav kakav je bio, sa čisto pravne strane, ne može da služi na čast međunarodnoj zajednici i onima koji su ga osnovali. Haški tribunal je osnova sa jednom vrlo jasnom namerom. Sa namerom da opravda političku tezu, koja se pojavila još 1990. godine, odnosno 1991. godine, a priprema za tu tezu je, čini mi se počela još ranije, a to je da je srpsko rukovodstvo, da je Srbija i na kraju krajeva srpski narod, odgovoran za razbijanje bivše Jugoslavije. Vi se sećate da je kampanja krenula još krajem osamdesetih godina, sa onim famoznim memorandumom Srpske akademije nauka i umetnosti. U suštini jednim benignim dokumentom, taj memorandum, u stvari nikada nije ni usvojen na Skupštini SANU-a, nego je nosio naziv „Memorandum Srpske akademije nauka i umetnosti – nacrt ili radni tekst“. Dakle, to je bio radni tekst nečega što je trebalo da usvoji Skupština SANU. Nikada nije usvojen na skupštini SANU-a. Ali, manje je bitno što nije usvojen, taj memorandum SANU-a nije pozivao na rat, nije pozivao na razbijanje Jugoslavije, nije pozivao na krvoproliće. Memorandum SANU-a, odnosno stav ljudi koji su pisali taj nacrt memoranduma, je u stvari bilo samo detektovanje političkih i ekonomskih problema sa kojima se suočavala tadašnja SFRJ. Iz tog jednog, u suštini benignog dokumenta, svi oni koji su krenuli u proces od nasilnog ocepljenja, od bivše Jugoslavije, poput Slovenije, Hrvatske, Bih itd, u tom jednom, kažem manje-više benignom dokumentu, pronašli su maltene jedan osnov za to da je Srbija navodno htela da izvrši genocid nad ostalim jugoslovenskim narodima, pre svega nad Hrvatima i nad Bošnjacima. Na talasu te negativne kampanje protiv srpskog naroda je zapravo i osnovan Haški tribunal. Na kraju krajeva, presude koje su donete u Haškom tribunalu, postupci koji su tamo vođeni, dužina trajanja postupaka i broj godina na koji su Srbi osuđeni u Haškom tribunalu, u stvari je bio u funkciji dokazivanja te prvobitne političke teze da su za razbijanje bivše Jugoslavije odgovorni Srbi, a ostali da su manje-više bili žrtve srpske agresije ili, kao što se desilo u slučaju Praljka i ostalih bosansko-hercegovačkih Hrvata. Post festum, dakle, uveliko nakon smrti Franje Tuđmana, on je osuđen, odnosno utvrđeno je da je on bio vođa nekog udruženog zločinačkog poduhvata kada je u pitanju agresija Hrvatske protiv BiH, ali to nama Srbima ne znači ništa, pošto se to desilo uveliko nakon što je Franjo Tuđman umro 1999. godine.
Hvala, gospodine Martinoviću. Neđo Jovanović, želite repliku pretpostavljam. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Naravno da ću se nadovezati na ono što je uvaženi kolega Martinović rekao. Nesumnjiva je politička pozadina i osnivanja i delovanja Haškog tribunala. Ono što politički, naročito pravno, izaziva opasnu posledicu, jeste izjednačavanje srpskog naroda sa nemački fašistima. Zašto ovo govorim? Godine 1945. je osnovan takođe jedan poseban tribunal, tribunal za zločine koje su vršili fašisti, odnosno Arijevci tj. nemačka okupaciona sila koja je htela da pokori ceo svet. Tada smo u Nirnbergu imali suđenja ratnim zločincima koji su zločine vršili tokom Drugog svetskog rata, kako onim koji su kroz koncentracione logore raznim sredstvima ubijali na stotine hiljada što Jevreja, što onih koji su vodili narodnooslobodilačke ratove, uglavnom pri partizanskim pokretima, što Roma. I, dolazimo do jedne vrlo opasne situacije, da se na gotovo identičan način posmatra srpski narod kroz odluke Haškog tribunala. Zašto? Zbog toga što broj presuda koje su izrečene u Haškom tribunalu ukazuje da je 90% odluka, koje su i pravnosnažne po tom statutu, moram tako da kažem, jednom potpuno van pravnom aktu, statut tribunala, postale su pravosnažne, 90% je Srba osuđeno. Svega 10% je ostalih, Hrvata, Bošnjaka itd. Ovaj podatak je podatak koji zabrinjava zbog toga što je Srbija stavljena na stub međunarodnoj, da kažem, srama koji mi nikada nećemo prihvatiti i nikada se sa tim nećemo pomiriti. S druge strane, nastavljen je postupak preko nečega što do sada međunarodno pravo, naročito međunarodno javno pravo nije upoznalo mehanizam. Šta je mehanizam? Je li to pravni sledbenik tribunala? Ne može da bude. Mehanizam ne postoji, uopšte sama formulacija mehanizam u pravnom smislu je nedopustiva. Da li je to mehanizam koji podrazumeva mašinu koja treba da nastavi da melje, uništava, hapsi, itd, one za koje nema dokaza da su počinili krivična dela za koja su u Haškom tribunalu optužen? Očigledno da jeste. Na žalost, taj mehanizam postoji. Ako mi neko kaže da postoji utemeljenje u međunarodnim dokumentima za postojanje mehanizma, ja ću se izviniti i povući sve ovo što sam rekao, ali sam siguran da ne postoji. Hvala.
Hvala gospodine Jovanoviću. Nema problema, javili ste se kasno, pa vas nisam video na displeju. Reč ima Vladimir Orlić, replika. Izvolite.
Na temu različitih pritisaka i apsolutno neprihvatiljive prakse, nije to dame i gospodo, samo pitanje onoga što smo mi od presuda tog tribunala, odnosno kako se danas krsti, mehanizma, imali prilike da vidimo i onoga što nismo imali prilike da vidimo, odnosno što je izostalo. To je takođe i pitanje svega onoga što je učinjeno sa očigledno jasnom namerom, da do nekih presuda ne dođe nikada, da se apsolutno onemogući, da se spreči po svaku cenu, pa čak i onu najveću i najbrutalniju, da do nekih presuda dođe ikada. Na šta mislim pre svega? Na činjenicu da je iz Republike Srbije, dakle, za koju i dan-danas postoje tvrdnje koje su čisto političke ocene i čisto sredstvo političkog pritiska i ucene, da nije htela da sarađuje na odgovarajući način, dolazila je ne 10 puta, ne 100 puta, već sigurno hiljadama puta odgovarajuća stranica dokumenata, odgovarajuća svedočenja, odgovarajući podaci, zvanični podaci o tome ko je sve odgovoran, na koji način je odgovoran, a kada je reč o onim zločinima koji su počinjeni prema srpskom stanovništvu. Mi smo mogli da se uverimo na mnogo slučajeva, a jedan, slučaj Ramuša Haradinaja, možda je najdrastičniji, najslikovitiji primer šta se onda dalje dešavalo, da je ta dokumentacija ne samo neretko nestajala, nego je služila kao osnov da nestanu i živi ljudi. Slučaj Ramuša Haradinaja, ljudi koje je identifikovala Srbija, o kojima je podatke dostavila tom tribunalu su nestajali, svedoci, njih brojem čini mi se 19 progutao je mrak. I šta se dalje dešavalo? Svi drugi ljudi, svi drugi potencijalni svedoci, svi očevici, oni koji su mogli da podele svoja saznanja o tome da je lično Ramuš Haradinaj odgovoran za zverstva nad ljudima, ali zverstva, shvatite bukvalno, dakle, sve one stvari koje ne možete da zamislite da živ čovek učini drugome, on je u tome učestvovao. Ostali su se povukli. Kada vide da je jednog slučajno pregazio automobil u centru grada, drugog pogodi zalutali metak, treći nestane i više se nikada ne javi, a svi su identifikovani kao ljudi koji su mogli da svedoče protiv Haradinaja, nestanu i svi ostali. Dakle, to je jedan veliki problem i veliki teret, kada mi govorimo o odnosu Srbije sa tim tribunalom. Kada govorimo o odnosima u aktuelnom trenutku, čuli ste jasan stav izgovoren od strane ministarke pravde gospođe Kuburović. Neprihvatljivo je, baš zbog te istorije odnosa, da se danas na bilo koji način uslovljava bilo koji proces za Srbiju važan, pa i proces evropskih integracija, nekakvom saradnjom sa tim i takvim tribunalom. To je čisto politički kriterijum, to je nešto što je za nas neprihvatljivo, jer ni tužilaštvo, ni taj mehanizam, kako god se zvao danas, za tu ulogu nema mandat. A mi sa svoje strane moramo sve vreme, konstantno, i ovi slučajevi na to ukazuju, da vodimo računa kako mi svoje interese štitimo, jer kada smo imali na vlasti, a nažalost jesmo u nekom periodu, ljude poput Borisa Tadića, Vuka Jeremića i njihove svite… (Predsedavajući: Hvala.) Poslednja rečenica, i da znamo da u odnosima sa tim i takvim tribunalom i tim i takvim odnosima na međunarodnom planu mi dozvolimo da se ljudi poput Tadića i Jeremića i njima sličnih za nešto pitaju, onda nije ni čudo što i čak i kada se ukaže najmanja moguća šansa da neki ljudi jasno odgovorni odgovaraju za to što su učinili srpskom narodu, ti i takvi Tadići, Jeremići i slični pošalju SMS poruku ili neki imejl i postaraju se da npr. Ejup Ganić ne odgovara nikada, a to je moglo da se desi.
Hvala, doktore Orliću. (Aleksandar Šešelj: Replika.) Izvolite, kolega.
Hvala, gospodine Milićeviću. Pre svega, sa rečima gospodina Martinovića od malopre bih mogao da se složim, sa svim što je rekao, ali važno je sada u ovom momentu da Srbija prepozna još jednu opasnost. Ne samo što je sve što je bilo vezano za tzv. Haški tribunal, bilo usmereno isključivo na to da se krivica za krvavi građanski rat u bivšoj Jugoslaviji svali isključivo na srpski narod, to pokazuju pre svega i presude, besmislene optužnice, svi sudski procesi i često da je velika većina državljana Srbije, tj. ljudi koji su srpske nacionalnosti, osuđena bez dokaza. Ono što je glavni projekat Haškog tribunala i konstrukcija, to je tzv. genocid u Srebrenici, koji je posle toga bez ispitivanja formalnog usvojio i Međunarodni sud pravde, koji je isto tako počeo da se bavi politikom. Sada je važno u ovom momentu imati u vidu da je komesar za susedstvo Evropske unije Johanes Han vrlo decidno rekao kako ne može nijedna država da se priključi Evropskoj uniji koja ne priznaje da se u Srebrenici desio genocid. Dakle, pored svih tih besmislenih i beskonačnih uslovljavanja koja dolaze iz Evropske unije Srbije i postavljaju se kao prepreke na tom našem imaginarnom putu učlanjenja, sada će biti i prihvatanje da se u Srebrenici desio genocid, odnosno da su Srbi genocidni narod, pa čak imamo situaciju da je trenutni i aktuelni ambasador Nemačke u Srbiji Tomas Šib vrlo licemerno izjavio kako Srbi što pre treba da prihvate to da se u Srebrenici desio genocid i da je Srbija izvršila genocid. Pazite taj paradoks, da ambasador Nemačke u Beogradu tako nešto kaže. Sad je trenutak da se razmotri dalji nastavak evrointegracija, da se to sagleda i da država Srbija i vlast u Srbiji konačno krene da štiti nacionalne interese po tom pitanju i da ne dozvoli ni na koji način da se srpski narod označi kao genocidan. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Šešelj. Gospodine Martinović, pretpostavljam da je osnov javljanja replika. Mogu li da vas zamolim samo nešto? Obzirom da maločas nisam primetio da se profesor Jokić javio, ima pravo na repliku, rekao mi je kolega Marinković, na osnovu izlaganja kolege Jovanovića. Da li dozvoljavate? Izvolite, profesore Jokiću.
Replika za druga Jovanovića. Da se razumemo, da je to dobro da se ukine institucija istražnog sudije, to bi uradili i Francuzi i Nemci, to je ostalo u Evropi. To je američki metod, znači, to je urađeno samo da se zakukulji i zamumulji i da se ceo taj postupak koji se vodi učini neefikasnim. A s druge strane, prosta stvar, pa više urade dva čoveka nego jedan, valjda je to jasno. Hvala.
Zahvaljujem, profesore Jokiću. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Vezano za ono što je rekao gospodin Šešelj. Mislim da Srbija nije u opasnosti nakon nastupa ministarke pravde Nele Kuburović da se dovede u situaciju da se usporava njen put ka Evropskoj uniji tobožnjom nesaradnjom sa mehanizmom za Međunarodni krivični tribunal za bivšu Jugoslaviju. Srbija je tu iznela svoj vrlo jasan stav, da je Srbija učinila sve što se tiče te saradnje i da smo mi jasno opredeljeni da želimo da postanemo članovi Evropske unije i da je krajnje politički nekorektno da se Srbija toliko godina nakon što su završeni ratovi na prostorima bivše Jugoslavije uslovljava na svom putu ka Evropskoj uniji nekom dodatnom saradnjom sa tim mehanizmom. Ali ima jedna druga stvar, gospodine Šešelj, o kojoj svi mi treba da povedemo računa, svi mi koji mislimo dobro državi Srbiji. Oni koji su 2000. godine preuzeli vlast u Srbiji, oni su istovremeno prihvatili, neki otvoreno, neki indirektno, tezu da je Srbija odgovorna za raspad bivše Jugoslavije. Krajem 2000. godine doneta je jedna jako loša odluka, da se zatraži prijem SR Jugoslavije u Ujedinjene nacije, da se zatraži prijem SR Jugoslavije, kao nove države. Mi smo na taj način, kad kažem mi, dosovska vlast koja je pučem uspela da preuzme sve poluge moći u Srbiji 2000. godine, ta dosovska vlast je praktično SR Jugoslaviju stavila, u međunarodno-pravnom smislu, u istu ravan sa državama koje su nastale nasilnim otcepljenjem od bivše Jugoslavije, Slovenija, Hrvatska, Bosna i Hercegovina, pre svega. Time je načinjena ogromna šteta SR Jugoslaviji. Pre svega, načinjena je šteta u tome što smo mi sami sebi poništili kontinuitet sa SFRJ, sa Kraljevinom Jugoslavijom, sa Kraljevinom Srbijom i dozvolili da oni koji su se nasilnim putem otcepili od Jugoslavije postanu sukcesori te iste države protiv koje su ratovali, na isti način na koji smo sukcesori bili mi koji smo tu državu branili. Ima još jedna stvar koja je jako opasna u tome. (Predsedavajući: Samo vas molim da privedete kraju.) Evo, završavam.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Kolega Jovanović, vi imate osnova za repliku, ali vas molim, kao i sve narodne poslanike, da se javite onog trenutka kada se završi izlaganje kolege na čije izlaganje želite da napravite osvrt, odnosno repliku. Jer sada imamo situaciju da ste zakasnili, a osnov za repliku ima i kolega Šešelj. Nema problema, daću vam osnov za repliku, ali vas molim da blagovremeno pritisnete taster. Izvolite. Morate ponovo da se prijavite.
Zahvaljujem, se predsedavajući. Prihvatam vašu i primedbu i sugestiju, javio sam se čim sam mogao, pre toga su se javili, sticajem okolnosti moje kolege i naravno da imaju i prednost. Ali, imajući u vidu da sam na neki način prozvan, svakako pozitivno od uvaženog kolege Jokića, moram samo da skrenem pažnju na dve činjenice. Kada je u pitanju javno-tužilačka istraga postoje drugi problemi u odnosu na one na koje ukazuje kolega Jokić. Ti problemi su prisutni u praksi i sve češće pogađaju stranke u postupku, naročito branioce i one koji su pod direktnim optuženjem, bilo optužnog predloga, bilo optužnica. Nije u pitanju to da li će biti sudija za prethodni postupak ili će postojati istražni sudija. U sudovima su nekad bili jedan ili dva vršioca funkcije, koji su imali legitimaciju istražnog sudije. Danas imamo u tužilaštvima po pet, šest tužilaca koji vode javno tužilačke istrage, sprovode dokazni postupak, utvrđuju da li su ti dokazi sa potrebnom dokaznom snagom na osnovu toga podižu odgovarajući optužni akt, bilo optužnicu, bilo optužni predlog. Problem je suštinske prirode, što je uskraćeno pravo žalbe. To je neustavno, kada je u pitanju početak istrage odluka kojom se sprovodi istraga ne može da se napada žalbom. Prvi problem, drugi problem, nakon konačne odluke tužioca ukoliko je odbačena krivična prijava, prigovor može samo da se podnese neposredno višem tužiocu, više ne, što znači da je sva moć odlučivanja koncentrisana u jednom organu što je opasno. A zašto opasno? Zbog toga što stranka nakon odbačaja njenog prigovora nema više kome da se žali, vezane su ruke. To je osnovni problem koji se vezuje za sprovođenje javno-tužilačke istrage, ostalo se ne može prihvatiti kao argumentovana kritika.
Zahvaljujem, kolega Jovanoviću. Kolega Šešelju, želite repliku na izlaganje kolege Martinovića. Izvolite.
Hvala, gospodine Milićeviću. Pre svega, tačno je to što je rekao gospodin Martinović, vezano za međunarodno pravnu sukcesiju bivše Jugoslavije i skandalozno je bilo što je Savezna Republika Jugoslavija ponovo zatražila prijem u članstvo UN. Ali, odnos međunarodne zajednice, tj. međunarodna zajednica, to je eufemizam za najmoćnije zapadne zemlje prema Srbiji i srpskom narodu može da se vidi na primeru UN pre svega, kada je Srbija htela da pokrene postupak prema Međunarodnim sudom pravde zbog zločinačkog NATO bombardovanja. Rečeno je da je u vreme kada se taj događaj desio, Srbija, to je Savezna Republika Jugoslavije, nije bila član UN, tako da nema osnov da bude legitimisana pred Međunarodnim sudom pravde, a kada je BiH, pokrenula postupak protiv Srbije za takozvani genocid u Srebrenici, taj onda aršin nije bio od značaja i nije važio. Dakle, to je odnos međunarodne zajednice, tj. tzv. međunarodne zajednice prema Srbiji. Gospođa Nela Kuburović, u Savetu bezbednosti je zaista branila srpske interese, nema nikakve sumnje da se založila protiv izručenja nekih osoba tj. Petra Jojića i Vjerice Radete, koja potražuje da rezidualni mehanizam za krivične sudove, neosnovano. Ali, ne može Nela Kuburović ništa da promeni, niti da promeni stav EU, niti da natera EU da u članstvo primi Srbiju bez dodatnih poniženja. Nažalost, nama takve poruke stižu skoro svakoga dana bez ovoga što je već notorna činjenica, a to je da Srbija pre svega treba da prizna Kosovo kao nezavisnu državu da bi napredovala na putu evrointegracija. Sad je na sve to još dodatno poniženje, a to je priznavanje da su Srbi i Srbija izvršili genocid u Srebrenici. Zbog samih tih činjenica treba razumno, trezveno i odgovorno da se razmotri da li dalji nastavak procesa evrointegracija je u skladu sa interesima našeg naroda, sa interesima naše države i da li mi možemo da budemo spremni da napravimo takve ustupke povodom našeg identiteta, teritorijalnog integriteta i svega ostalog da bi nam neko pričao o nekom datumu, neodređenom datumu u budućnosti, kada bismo mi trebali da postanemo članovi EU, a nikakvu garanciju za to nemamo.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Replika, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Prvo, hoću da završim tamo gde sam stao u malopređašnjoj diskusiji sa gospodinom Šešeljom, dakle, problem sa tim prijemom SRJ kao nove države u UN 2000. godine, reflektovao se i na pitanje Kosova i Metohije. Kao što znate, Savet bezbednosti UN doneo je Rezoluciju 1244 u junu 1999. godine, tačnije 10. juna i u toj Rezoluciji između ostalog stoji da je Kosovo sastavni deo SRJ. Desio se 5. oktobar 2000. godine, krajem 2000. godine nova dosovska vlast traži prijem SRJ kao nove države, napominjem kao nove države u Organizaciju UN i mi smo kao narod došli u problem da nam iz određenih krugova u međunarodnoj zajednici stižu vrlo jasne poruke, jeste, piše u Rezoluciji 1244 da je Kosovo sastavni deo SRJ, ali to je bilo 1999. godine. Vi ste u međuvremenu zatražili prijem kao nova država u UN 2000. godine vi niste ona država na koju se u stvari odnosi Rezolucija 1244 iz 1999. godine. To su uradili oni koji su preuzeli vlast 5. oktobra 2000. godine. To su uradili Vojislav Koštunica, to su uradili Vuk Jeremić, to je uradio Dragan Đilas, to su uradili svi oni koji danas protestvuju protiv Aleksandar Vučića, protiv Vlade Srbije, protiv SNS koji protiv svojih medija vode najgoru moguću kampanju protiv pre svega predsednika Republike, protiv Vlade Srbije. Što se tiče našeg puta u EU, ne slažem se sa gospodinom Šešeljem da zbog toga što pojedine države, članice EU imaju tvrd stav kada je u pitanju određene teze koje su za nas neprihvatljive, odnosno koje su za nas problematične, da mi zbog toga treba da odustanemo od našeg puta u EU. Više puta sam rekao da je stav SNS pre svega da mi nismo opterećeni datumom prijema u EU, jer to ne zavisi samo od Srbije, to u velikoj meri zavisi, ako ne pretežno i od same EU. Ono što je za nas važno to je da Srbija ispunjavajući svoje obaveze iz pregovaračkih poglavlja ispunjava u stvari standarde koji su važni za građane Srbije za različitim oblastima društvenog život, ekonomije, finansija, pravosuđa, poljoprivrede, zaštite životne sredine i tako dalje. Da li ćemo mi na kraju tog puta u ispunjavanju standarda, u ispunjavanju nečega što je dobro za građane Srbije da uđemo u EU ili ne, ja mislim da je manje bitno od toga da srpsko društvo dovedemo u takvu ravan da ono može u velikoj meri da bude slično ili gotovo istovetno kao što je društvo u Francuskoj, kao što je društvo u Nemačkoj, kao što je društvo u Italiji ili bilo kojoj drugoj razvijenoj zapadnoj zemlji. Zato je važan naš evropski put i važan je i zbog onoga o čemu smo pričali ovih dana, vodili smo jednu vrlo, ja mislim konstruktivnu debatu, zbog toga što najviše investicija u Srbiju dolazi upravo iz zemalja EU, a sa druge strane najveći deo našeg izvoza ide upravo preko 66% blizu 70%, upravo na tržište zemalja EU.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Pravo na repliku. Izvolite, kolega Šešelj.
Hvala. Pre svega, gospodine Martinoviću, vezano za Rezoluciju 1244, ne možemo mi da tražimo izgovore da se to ne odnosi na Srbiju, pošto kao što znate u tumačenju, teleološkom, tj. ciljnom tumačenju međunarodno pravnih akata tu bi se moralo zaključiti da je reč o današnjoj Srbiji. Što se tiče našeg puta u EU, trebalo bi da vidimo na svim tim primerima koje smo imali u prošlosti za vreme nekih bivših vlada, a ja se slažem da su oni upropastili Srbiju, razorili našu privredu i doveli nas u katastrofalno stanje, ali oni su posle toga zato i izgubili na izborima. Oni da su bili dobri, oni bi opet pobedili. Sada je na vama teret da se isprave te greške, a ne da prođe neki vremenski period šest ili sedam godina, koliko je već prošlo, a da mi uza sve neke teškoće koje imamo u našem društvu i dalje krivimo bivši režim. Sada je vreme da se stvari ispravljaju. Što se tiče datuma učlanjenja Srbije u EU, ne zavisi uopšte od Srbije i taman mi otvorili ili zatvorili još 100 poglavlja u procesu pridruživanja, niko nam ne garantuje da ćemo postati članovi EU. Da ćemo mi sada slediti njihove preporuke i smernice, pa ćemo mi napraviti bolju situaciju i bolji životni standard našim građanima, ni to nije tačno. Pogledajte na konkretnom primeru, preporuke Venecijanske komisije, a preporuke Venecijanske komisije u pregovaračkom procesu EU su važne, čini mi se za Poglavlje 23, je da se promeni način izbora sudija u Srbiji, da Narodna skupština bude totalno isključena iz procesa izbora sudija, a u vodećoj državi EU, Nemačkoj Skupština tj. Bundestag bira sudije. Dakle, mi koji treba kao da napredujemo treba da uradimo po savesti tih Nemaca da promenimo ono što već postoji, tako isto i funkcioniše već godinama unazad u Nemačkoj. Dakle, na nama da se eksperimentiše, da vidimo kako ćemo sad da vidimo, da upropastimo što više sudstvo i zakonodavno telo, a oni da i dalje zadrže svoj model kako i treba da bude da zakonodavna vlast vrši izbornu funkciju i bira sudije i na taj način vrši kontrolu nad sudstvom, tj. u odnos je međuzavisnosti. To vam je pokazatelj konkretan šta EU traži od Srbije. Dakle, ne ono kako treba da bude, nego ono kako oni kažu - ono što je dozvoljeno Jupiteru, nije dozvoljeno i volu, tako se odnosi EU prema Srbiji, ne samo po tom konkretnom primeru sudstva, on je bio najskoriji, a umesto da sledimo onako kako mi mislimo da treba političke stavove koji dobiju podršku građana na izborima, na kraju se ispostavi da sve to ne važi i nije ničega vredno, već je vredno samo da se ispuni ono što dođe kao uslovi i smernice u pregovaračkim okvirima u procesu pridruživanja EU.
Zahvaljujem kolega Šešelj. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Pravo na repliku. Izvolite kolega Martinoviću.
Srpska napredna stranka je više puta izrazila vrlo jasan stav. Mi smo u političkom, u ekonomskom, u finansijskom smislu napravili potpuni otklon od onog metoda vladanja Srbijom koji je važio od 5. oktobra 2000. godine do 2012. godine. Dakle, mi smo potpuno promenili kurs kojim ide Srbija. Srbija je danas ekonomski stabilna država, finansijski stabilna, uvažena u Međunarodnoj zajednici i naš stav se poštuje u Međunarodnoj zajednici, pri čemu naša borba za KiM i za srpske nacionalne interese, naravno traje i dalje. Zašto insistiramo na ljudima iz bivšeg režima, o kojima je govorio gospodin Šešelj, zato što oni pokušavaju ponovo da preuzmu vlast u Srbiji. Nije stvar u tome, to je legitimno da se borite za vlast ako ste političar, ono što nije legitimno, to je što pokušavate da preuzmete vlast na silu, mimo izbora upadajući u RTS sa motornim testerama, preteći dugim cevima, tako što dovezete kamion ispred predsedništva Srbije, pa ne dopuštate Aleksandru Vučiću da izađe sa svog radnog mesta, što ga vređate, što mu napadate porodicu, njegovu ženu, decu, itd. U prilog onome što govorim, želim da upoznam građane Srbije, da tajkunu, mafijašu, kriminalcu, Draganu Đilasu, nije dovoljno to što je od građana Srbije opljačkao dok je bio na javnim funkcijama više od 500 miliona evra, nije dovoljno to što su Dragan Đilas i Vuk Jeremić tužili predsednika republike Aleksandra Vučića na sumu koja je potpuno nerazumna koliko je visoka. Dragan Đilas je pre nekoliko dana preko svog advokata Vladimira Todorića, to je onaj inače gospodin koji je na najgrublji mogući način vređao predsednika Francuske, Makrona, a potpredsednik je stranke Vuka Jeremića, Dragan Đilas, dakle pored toga što je tužio Aleksandra Vučića i pored toga što je uzeo od građana Srbije na način kako je to više puta isticao Marijan Risičević preko Junajted grupe, preprodavajući sekunde na RTS, formirajući lažne prekogranične televizijske kanale, i tak dalje. Sve to mu nije dovoljno. On je podneo tužbu protiv Republike Srbije za naknadu nematerijalne štete. U toj tužbi, između ostalog stoji da je Dragan Đilas javna ličnost i političar, predsednik Stranke slobode i prava. Vladimir Todorić, potpredsednik stranke Vuka Jeremića, on ne zna ni kako se zove stranka Dragana Đilasa, ona se zove Stranka slobode i pravde. Naravno, ona nije ni stranka slobode ni pravde, to je tajkunska i mafijaška organizacija, ali advokat ne zna ni kako se zove stranka njegovog klijenta. Onda, kaže - Dragan Đilas je bio gradonačelnik Beograda od 2008. do 2013. godine, a nakon toga nije vršio ni jednu javnu funkciju u Republici Srbiji. Ovo je apsolutna laž. Želim da podsetim građane Srbije da je Dragan Đilas 2004. godine, kada je Boris Tadić izabran za predsednika republike postao šef neke izmišljene protivustavne narodne kancelarije predsednika republike i tu funkciju je vršio od 2004. do 2007. godine, da bi 2007. godine postao ministar u Vladi Srbije za tzv. Nacionalni investicioni plan. Dragan Đilas se nije obogatio u Češkoj, kao što lažno tvrdi, on je iz Češke doneo, po njegovim sopstvenim rečima, 7.000 evra. On se obogatio, ne u periodu od 2008. do 2013. godine, nego u periodu od 2004. do 2013. godine. I, bogati se verovatno i dan danas preko jedne od televizija koja je, u stvari televizija samo po nazivu, u stvari je to jedan agitprop novog DOS koji se zove – Savez za promene i koji 24 sata… mislim na televiziju „N1“, i sad slobodno neka me ponovo razapnu, i mene i sve moje kolege, ali mislim na televiziju „N1“, koja 24 sata vodi jednu besomučnu, ubitačnu kampanju protiv predsednika Republike, protiv Vlade Srbije, protiv ministara u Vladi Srbije, protiv pojedinih narodnih poslanika. Bio je potpuno u pravu ministar Zoran Đorđević kada je rekao da je ta televizija jedan od onih subjekata koji se prave da ne vide u Srbiji da se dešava išta pozitivno. Svuda oko nas su gradilišta, svuda oko nas su nove fabrike, novi autoputevi, nova radna mesta. Srbija je mnogo bolje mesto za život nego što je bila 2012. godine i Televizija N1 se pravi kao da to ne vidi. Ne vidi ni jedan bager, ni jedan kamion. Ne vidi ni jedan kilometar autoputa, ne vidi ni jedno novo radno mesto, ne vidi ni jednu fabriku, a otvorili smo fabrike po celoj Srbiji. Napravili smo preko 400 km autoputa. To ništa nije bitno. Bitno je da se 24 sata na toj televiziji, koja je navodno prekogranična, a nije prekogranična, nego je sedište na Novom Beogradu, a Novi Beograd nije ni u Luksemburgu, ni u Sloveniji, vodi neviđena hajka i kampanja protiv jednog čoveka koji se zove Aleksandar Vučić samo zato što je on u njihovim očima, potpuno ispravno, glavna smetnja da ponovo preuzmu vlast i da bi radili isto ono što su radili do 2012. godine, a to je pljačkanje građana Srbije.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Gospodine Rističeviću, imate i vi i kolega Šešelj pravo na repliku. Pomenuti ste tokom izlaganja. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Martinoviću, ja mogu da se složim da Srbija, kada bi prekinula naglo svoj odnos sa EU, bi na određen način privredno pretrpela veliku štetu ne samo zbog obima trgovine, već i zbog obima priliva investicija, pa čak i iz Rusije i Kine. Sumnjam da bi Kinezi investirali toliko u Srbiju da ne misle da mogu da koriste tržište EU od gotovo 500 miliona stanovnika. Malo smo mi tržište za velike investicije koje pristižu u Srbiju i, ukoliko bi raskinuli naglo odnos sa delom međunarodne zajednice, posebno sa EU, automatski bi zemlje CEFTA povukle možda slične poteze i mi bi tada privredno postradali. Što se N1 televizije tiče, tu se slažemo. Zaboravili ste Novu S. To je televizija koja postoji slična u Hrvatskoj, ali je to takođe piratska prekogranična Đilasova i Šolakova televizija. Sada dve televizije, lažne, prekogranične, piratske, služe svom gazdi i ponašaju se kao portparoli Šolaka i Đilasa. Dakle, napad na REM i slobodu medija? Zamislite koliko su neslobodni mediji u Srbiji kad ti mediji koji se žale EU i Evropskoj komisiji na ne slobodu medija su toliko slobodni u Srbiji da čak nisu ni registrovani? Sada, zamislite Novu S i N1 televiziju, koje služe Šolaku i Đilasu, koji dođu i kažu – mi smo ponosni što je Evropska komisija uvažila naš stav o ne slobodi medija u Srbiji, a oni registrovani u Luksemburgu, kako to televizije koje emituju program u Luksemburgu, a ovde se on samo reemituje, žale na medijske slobode u Srbiji? Valjda treba da se žale na medijske slobode i ne slobode u Luksemburgu? Nadalje, svi vi mislite da N1 televiziju finansiraju Amerikanci. Varate se. Neka inspekcija ode i videćete da Televiziju N1, čiji je osnivač „Adrija njuz“, čiji je osnivač „Junajted medija“, čiji je osnivač „Junajted grupa“, dakle, to je ekipa Petreus, Đilas, Šolak, iznenadićete se, videćete da iz pretplate SBB se uplaćuje novac N1 televiziji. Dragi moji pretplatnici SBB, vi finansirate N1 televiziju koja vrši kampanju protiv ove države. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Hvala. Ja sam već nekoliko puta rekao da je istina da su pripadnici režima, koji su na vlast došli nakon mafijaškog puča 5. oktobra, opljačkali i razorili Srbiju, ali pitanje je sada, ukoliko je to zaista istina, šta mi imamo od toga da se to objavljuje po novinama, na televiziji ili bilo gde? Gde su sudski procesi? Gde je odgovornost za to šta je neko radio dok je bio na vlasti, ukoliko je bio u kriminalu? Podsetiću vas, 2012. godine, kada je uhapšen Miroslav Mišković, Beograd je osvanuo u plakatima sa njegovom slikom, slikom Čedomira Jovanovića i Dragana Đilasa, čini mi se. Licitiralo se ko je sledeći. Ništa nismo videli tih sedam godina. Videli smo da, ukoliko je zaista tačno da SNS sada želi da napravi veliku promenu u Srbiji, i dalje možemo da vidimo u javnom životu veoma aktivno učestvuju u političkom životu Srbije i Mlađan Dinkić, i Aleksandar Vlahović, i Božidar Đelić, koji je pre neki dan bio sa francuskim predsednikom, koji je izgleda povezan i sa ovom koncesijom aerodroma „Nikola Tesla“ i Miroljub Labus i sva ta ekipa koja se okuplja oko tog tzv. srpskog Davosa ili „Kopaonik biznis foruma“, zajedno sa predsednikom Republike i zajedno sa predsednikom Vlade. Čini mi se da fali odlučnost da se tome stane na kraj, jer postoji valjda nešto što je generalna represija da se pokaže da je takvo ponašanje kažnjivo, da je kažnjivo vršenje vlasti isključivo zbog svojih materijalnih interesa i da se država konačno odlučno i temeljno obračuna sa tim, mi to nismo videli. Mi vidimo tog ministra koji je bio ministar u svim vladama od 2000. godine do dan danas. I dalje sedi u Vladi Rasim Ljajić, jedan od lidera DOS. Da li to onda znači da smo raskrstili sa DOS ili da je to još uvek i te kako aktivno? Podsetiću vas, taj Ljajić je sedeo u vladama i DS i DSS i u vladama u kojima je učestvovala G17 plus i URS itd. Konkretni potezi nedostaju u toj borbi protiv kriminala i korupcije, a najave, pre svega u medijima, su veoma pompezne.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Kolega Jovanović, replika na izlaganje kolege Rističevića. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Naravno, ne dovodim u sumnju ni jednu jedinu činjenicu koju je izneo kolega Rističević. Apsolutno je tačno. Ja mogu samo da se nadovežem u tom smislu i da zbog građana Srbije ukažem na nešto što je, najblaže rečeno, strašno, da se na TV N1 pojave ljudi koji kritikuju vlast, a znamo da to nije kritika koja je argumentovana, nego je kritika koja podrazumeva blaćenje, vređanje, ponižavanje i omalovažavanje i da se u toj emisiji, koja, koliko se sećam, se zove „360 stepeni“, poslanici nazivaju stokom. Da li se uopšte jednom takvom načinu izražavanja, jednom takvom vokabularu može posvetiti bilo kakva pažnja, osim osude i to najteže osude za ono što je izrečeno? S druge strane, imamo u raznim medijima izveštavanja koja, najblaže rečeno, ne odgovaraju istini, najblaže, ne odgovaraju činjenicama, pa se tako u nekim listovima ministar unutrašnjih poslova, ministar spoljnih poslova okarakterišu na najgori mogući način. Da budemo potpuno iskreni i otvoreni, mi u vlasti, ni SNS, ni SPS, nikada neće zadirati u uređivačku politiku tih medija. Nećemo mi donositi njihove programe po kojima će oni raditi, ali ćemo uvek biti protiv toga da se kroz izveštavanja iznose neistine, laži, da se etiketiraju ministri na najgori mogući način, da se ponižava i ono što ni u kom slučaju ne može da bude predmet bilo kakve ocene, osim poštovanja nečijeg rada i nečijih rezultata i nečijeg uspeha. Zbog toga smatram da je krajnje ispravno ono što je rečno i ovo je samo jedan dodatni apel na građane da sve ovo što mi ovde ukazujemo, sve što ističemo jeste osuda i da građani to prihvate kao osudu i to sa pravom. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, kolega Jovanoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Milićeviću. Gospodin Rističević je rekao da sam zaboravio Novu S. Nisam zaboravio, gospodine Rističeviću, Novu S, nisam zaboravio ni sve druge medije koji su, navodno, neslobodni, poput "Vremena", poput NIN-a, poput "Nedeljnika", poput "Novog magazina", na čijim stranicama možete da pročitate samo najmonstruoznije laži i neistine o Aleksandru Vučiću, o ministrima u Vladi Srbije, o pojedinim narodnim poslanicima, o Srbiji kao državi, itd. Što se tiče ove tužbe koju je podneo Dragan Đilas protiv države, dakle, sad govorimo o tužbi protiv države, nije sad u pitanju Aleksandar Vučić, njega je već tužio i Dragan Đilas i Vuk Jeremić. Draganu Đilasu nikad dosta novca. Sad je tužio državu Srbiju, pa između ostalog kaže u toj tužbi - organi Republike Srbije nikada nisu podneli krivičnu ni prekršajnu prijavu protiv tužioca, odnosno Dragana Đilasa, kome moram da se izvinim, rekao sam da je doneo sedam hiljada evra iz Češke, a u pitanju je 70 hiljada evra, niti se protiv njega vodi bilo kakav krivični ili prekršajni postupak. I ovo je apsolutna laž i to građani Srbije treba da znaju. Onoga dana kada je ministar unutrašnjih poslova Nebojša Stefanović rekao da se pokreće istraga protiv Dragana Đilasa, da bi se utvrdilo kako je moguće da jedan čovek, građanin Republike Srbije, za vreme dok obavlja javnu funkciju može da zaradi, a da vas podsetim, javne funkcije su, ne samo gradonačelnik Beograda, kao što on kaže u svojoj tužbi protiv države Srbije, nego direktor Narodne kancelarije predsednika Republike, ministar u Vladi Srbije, gradonačelnik grada Beograda i faktički i pravni vlasnik Demokratske stranke. Jer, nemojte da zaboravite, onoga momenta kada je Dragan Đilas otkupio dugove Demokratske stranke prema "Razvojnoj banci Vojvodine", on je postao gospodar Demokratske stranke. I on je i po tom osnovu javni funkcioner. I nije njegova javna funkcija prestala 2013. godine. Ona traje i dan danas. On je čovek kapitalista, najveći kapitalista u Srbiji, a stranka mu se zove Stranka slobode i pravde. To nigde u svetu nema, da kapitalista, ortodoksni kapitalista koji se obogatio na bezočno kriminalan način, sebe predstavlja kao socijaldemokratu. I sad, kada je Nebojša Stefanović rekao - pokrećemo istragu, da vidimo kako je moguće da se za nekoliko godina neko obogati toliko da zaradi preko 500 miliona evra, to nije moguće ni u Americi, to nije moguće ni u jednoj liberalnoj kapitalističkoj državi, a bilo je moguće u Srbiji, kojom su vladali dosovci, tog dana počinje neviđena hajka i kampanja protiv Nebojše Stefanovića preko N1 televizije, preko "Danas-a", preko raznih Draži Petrovića, Nedima Sejdinovića, Dubravki Stojanovića, Jove Bakića, Boška Obradovića, Vuka Jeremića, Dragana Đilasa, svih mogućih i nemogućih funkcionera nepostojeće Demokratske stranke, protiv Nebojše Stefanovića, kako on navodno ne poseduje validnu diplomu Megatrend univerziteta, a na tom Megatrend univerzitetu predavanje držali Boris Tadić, Snežana Malović, Vuk Jeremić, itd, hvalili se kako je Megatrend univerzitet jedan od najboljih evropskih univerziteta, kako je čast što imamo takav univerzitet, itd. Dakle, nije tačno da se ne vodi istraga. Vodi se istraga protiv Dragana Đilasa i ja kao građanin Republike Srbije, ne kao poslanik SNS, kao građanin, bih zaista voleo da vidim na kraju te istrage kako je moguće, kojim se to mehanizmima bogaćenja, kojom se to tehnologijom bavljenja biznisom, Đilas obogatio do te mere da je za nekoliko godina stekao imovinu od preko 500 miliona evra, pri čemu vrednost njegovih nekretnina iznosi oko 25-26 miliona evra, a ima u kvadratnim metrima skoro 2.000 kvadrata, što stambenog, što poslovnog prostora. Čekajte, hajde da stvari svedemo na jezik koji razumeju građani Srbije. Jel to još nekom građaninu Srbije pošlo za rukom? Jel pošlo za rukom bilo kom ekonomisti, lekaru, inženjeru? Nikome nije pošlo za rukom. Pošlo je za rukom samo Draganu Đilasu. (Predsedavajući: Zahvaljujem, kolega.) Završavam. I onoga dana kada se kaže - pokrećemo istragu da vidimo kako se čovek obogatio za nekoliko godina za 500 miliona evra, kreće kampanja protiv Nebojše Stefanovića. Baš me zanima šta će sad novo da izmisle. Ko je sad sledeći na udaru? Zato što je juče Nebojša Stefanović novinarima Tanjuga pokazao ne diplomu, nego kompletnu dokumentaciju koja se odnosi na njegovo studiranje, sa sve fotografijom kako je izgledao na početku studiranja. I sad je samo nagradno pitanje - ko je sledeći od nas na udaru tih tzv. medija koji su neslobodni? Koga će sad da uzmu na nišan ovi sa N1, ovi iz "Vremena", ovi iz "Danas-a", ovi iz "Nedeljnika", ovi iz "Novog magazina", itd? Ko je sad sledeći kome će da utvrđuju da ima lažnu diplomu, da je nešto ukrao, da je uradio ovo ili ono? Važno je da su oni pošteni. Važno je da oni imaju validne diplome. Boško Obradović traži diplomu Nebojše Stefanovića, hvali se svojom diplomom, da je završio srpski jezik i književnost, iz savremenog srpskog jezika dobio ocenu sedam, a piše tvitove koji su potpuno nepismeni. Ovde smo ga više puta uhvatili da čovek ne zna da izgovara reči, ne zna akcentologiju. Mene zanima da li je njegova diploma autentična? Jer, ako je neko profesor srpskog jezika i književnosti, a piše nepismene tvitove i ne ume da se izražava na srpskom književnom jeziku, i diplomirao je, pazite, Nebojša Stefanović nije diplomirao kod Aleksandra Vučića, a Boško Obradović je diplomirao kod profesora Mila Lompara, koji je predsednik političkog saveta Dveri, pa to se nije desilo u kulturnoj istoriji Srbije, u obrazovnoj istoriji Srbije, da diplomirate kod čoveka kome ste partijski šef. To nije bilo ni u vreme komunizma. Oni su vodili računa, makar formalno, da u komisiji ne sede ljudi koji su partijski povezani. Čovek ladno diplomira kod svog predsednika političkog saveta i još se hvali kako je profesor srpskog jezika i književnosti i ima hrabrosti da traži bilo čiju diplomu, ne samo diplomu Nebojše Stefanovića, nego bilo čiju diplomu, a diplomirao pred čovekom kome je on partijski šef.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Kolega Rističeviću, vi želite repliku na izlaganje kolege Jovanovića. Izvolite.
Mislim da imam pravo na dve replike, ali neka bude jedna. Ja mislim da gospodin Orlić može da se seti jer smo, gospodine Martinoviću, razmatrali tog Mila Lompara. Razmatrali smo i one „Ljotiće“. Sada nije više Boško „Ljotić“, sada je Boško „Žutić“. Jeste „Ljotić“, ali više „Žutić“. Mi smo, gospodin Orlić i ja, primetili da je diplomirao Boško „Žutić“, Boško „Ljotić“, na istoj temi na kojoj je doktorirao Milo Lompar. Dakle, od svog profesora je pozajmio, beše na Crnjanskom, koliko se sećam. Dakle, ne samo da je diplomirao kod svog partijskog kolege, kome je bio šef, nego je diplomirao i na istoj temi i verovatno mu je profesor dao da malo prepiše, što se iz njegovog ponašanja, a i iz ovog „de bežite“ akcentovanja itd, može i primetiti. Meni ne smeta šta N1 televizija emituje, ni Nova, totalno sam oguglao. Mogu o meni da govore šta hoće. Đilas je tužio državu. Vi probajte da tužite N1 i Novu S, ne možete da ih tužite, nisu registrovani mediji u Srbiji. To su tzv. „neslobodni mediji“. Toliko su neslobodni da ne moraju ni da se registruju. Morali bi, ali neće da se registruju. Lobiraju po Briselu kod Ive Vajgla, jel tako beše gospodine Orliću, lobiraju na rad Tanji Fajon, kako se sve zovu evropski parlamentarci i onda kažu nema dovoljno medijske slobode u Srbiji. Nismo mi opasni po medijske slobode, već Dragana Đilas. Dragan Đilas se priključio na infuziju na medije. Dakle, reklame koje je on kupovao, medijske prostore, zastupao je oglašivače, firme najpoznatije zastupao je Dragana Đilas i to je deo odakle njemu milioni. Sada, ako ste vi novinar, novine su propadale, ali Đilas nije. Novinari su propadali, ali Đilas nije. Ako vam Đilas ne da reklamu, vi onda propadate. Đilas je bio kralj reklamnog tržišta. Taj medij propada, ti novinari nemaju pare, ali ako napišu nešto loše o Đilasu, i toj političkoj opciji, e onda su tek obrali bostan. Taj medij onda ne može da traje, znači može da traje nekoliko izdanja, nekoliko dana ili ako je nedeljnik nekoliko meseci. Recite mi koji medij je postojao do 2012. godine, a da nije bio njihov? Dakle, poreklo Đilasovog bogatstva je direktno u medijima. Ovog trenutka poreklo njegovog bogatstva… Bogatstvo mu se umnožava na lažnim prekograničnim medijima, koji pare od srpskih pretplatnika, preko SBB-a, dolaze do lažnih prekograničnih kanala u Luksemburgu, Holandiji, na Malti, itd. E, tamo se taj novac deli. Zašto je SBB u gubitku od 2015. godine, nema nikakav dobitak? Zato kad ga kupuju košta 2,6 milijarde. Ko kupuje gubitaša za 2,6 milijarde evra? Samo onaj ko zna kako se novac ispumpava. Zato, gospodine ministre, Šolak vozi najnoviji falkon. Od rupe, do rupe golf terena se vozi avionom, najmodernijim avionom, a ministri u Vladi Srbije, državnici se za malo nisu slomili u avionu koji je star 30 godine. Zašto? Zato što ste dopustili da i dalje Šolak, Đilas umnožavaju svoje bogatstvo na štetu poreskih obveznika i pretplatnika u Republici Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Kolega Orliću, imate pravo na repliku, pomenuti ste tokom izlaganja kolege Rističevića. Izvolite.
Sećam se, gospodine Rističeviću, tih stvari za koje pitate, kako bih mogao da se ne sećam. Pričali smo mi o njima i u ovoj sali. Da znate, potpuno je to na liniji ovih tema o kojima govorimo mi celog dana danas. Na primer, taj slučaj Boška Obradovića, njegovog diplomskog rada, njegovog mentora i sve na tu temu, pa apsolutno ide u prilog ovim sumnjama koje mi izražavamo, rezervama koje osećamo spram tog njegovog znanja, rada. Znate, kada taj, sećate se, Obradović, kad smo ga uhvatili, ono, da je pisao hvalospeve Dimitriju Ljotiću, divio mu se, zagovarao i njegov Pokret „Zbor“, ali i njegovu Srpsku dobrovoljačku komandu, pa korpus, kasnije, koji je činio zločine za vreme Drugog svetskog rata. Sećate se kako se branio? Od jednom menja ploču i kaže – ne, ne, ne, niste vi to razumeli. Kaže on – ja se zalažem za ideje Miloša Crnjanskog i ono što je sam Crnjanski objavljivao u časopisu „Ideje“ pre rata. Baš je to tema na kojoj je on, kao, diplomirao, na kojoj je najstručniji. Pri tom, kaže Boško Obradović da je on potpuni antijugosloven, on, Boško i da se ne slaže sa Ljotićem oko jugoslovenstva. Pazite sad, njegov mentor, taj profesor Lompar, kaže da je Crnjanski zagovarao jugoslovenske ideje. U tom časopisu, koji se zvao „Ideje“, on je promisao jugoslovenstvo. Sad je Boško stručan za to. Sam nema pojma za šta se zalaže, sam nema pojma šta podržava i licemerje o kom je govorio gospodin Šešelj se ogleda i kod njegovih stavova. Boško naziva Dragana Đilasa tajkunom, tajkunskim i medijskim magnatom, da budem do kraja precizan, a onda taj Đilas, evo, o tome smo, takođe, govorili danas, traži od suda da zabrani svakome u Republici Srbiji da ga naziva tajkunom. Među stvarima koje Đilasu najviše smetaju, smeta mu kad mu se kaže da je lopov, lopuža, prevarant, što je sve tačno, ali smeta da mu se kaže da je tajkun. Onda, uz skute drži tog i takvog Boška Obradovića koji očigledno pojma nema šta mu je sadržaj diplomskog rada, pojma nema šta su mu politički stavovi, ne slaže se ni sa svojim mentorom oko toga, ali naziva Dragana Đilasa tajkunom. E, to sad Đilasu ne smeta. Licemerje o kojem je govorio gospodin Šešelj prisutno je na sve strane, ali bukvalno na sve strane, između ostalog i ovi koji laventiraju nad tim kako se u Narodnoj skupštini govori o drugim narodnim poslanicima, o muškarcima i o ženama. Ja koristim, pošto je sad licemerje tema, priliku da čestitam DS što juče ni jedno saopštenje izdali nisu povodom uvreda izrečenih na račun njihove narodne poslanice, gospođe Vučković, a samo zato što dolaze iz redova Đilasovog neposrednog okruženja. Čestitam DS što se niko od njihovih visoko rangiranih funkcionera ni jednom rečju nije oglasio da je uzme u zaštitu i čestita što su optužili ponovo Aleksandra Vučića i SNS za sve na ovom svetu. Ali, nisu smeli ni jednu jedinu reč da zucnu protiv onoga što se dogodilo njihovoj koleginici, jer ne smeju od Dragana Đilasa, jer ne smeju od dugova koje on drži u svom džepu, odnosno sve njih drži u svom džepu, ko zna koliko njihovih nekretnina, ko zna koliko njihovih automobila i ko zna koliko njihovog novca, i to je odnos prema vrednostima, prema poštovanju drugih, ali to je i pokazatelj neke relevantnosti i političke hrabrosti. Mislim da su to sve stvari koje zaslužuju iskrene čestitke. Čestitam DS, „danasoidima“, televizijama „N1“ i svima ostalima koji se juče oglasili nisu i kako stvari stoje neće nikada, pokazali su vrhunske principe.
Zahvaljujem. Kolega Šešelj, vi želite repliku? Izvolite.
Govorilo se ovde o nekim medijima u Srbiji koji imaju stavove koji su protiv Srba i Srbije, protiv našeg naroda, gde se vrlo često govori tome da su Srbi izvršili genocid Srebrenici, da je Kosovo nezavisno, pa se promovišu neki tzv. intelektualci sa Kosova, finansira i festival „Mirdita“ koji služi za promociju kosovske kulture u Beogradu. Podsetiću vas, i 2018. godine, kao i svake godine pre toga, budžetom su se opredeljivala sredstva koja koriste nevladine organizacije. Dakle, paradoks sam po sebi, nevladina organizacija koja je finansirana iz budžeta. Nevladine organizacije na taj način finansiraju iste te medije, ne govorim sada o televizijama, govorim, pre svega, o nedeljnim i dnevnim listovima, o kojima je govorio gospodin Martinović, i „Vreme“ i „Danas“ i ostale. Oni su najpoznatiji po tome što je za njih Kosovo nezavisna država, u Srebrenici se desio genocid, Srbi su genocidan narod, narod ratnih zločinaca, zaostao, primitivan, krezub i kakav sve ne, a opet se na taj način finansiraju iz budžeta. Nije dovoljno što postoji čitava mreža nevladinih organizacija u Srbiji, koje su finansirane iz inostranstva, kao što su Fondacija „Otvoreno društvo“, Fondacija za političku izuzetnost, „Fridrih Ebert“, „Konrad Adenauer“, „Roza Luksemburg“ i sve ostale fondacije, nego se na taj način finansiraju direktno iz budžeta Srbije. Zašto se to radi? Zašto se opredeljuje novac za nekog ko posle radi protiv srpskih interesa, a to je očigledno? To je ono gde postoji očigledan kontinuitet sa vladama pre 2012. godine. Niko još nije stao odlučno da se obračuna sa takvom praksom, jer ako postoje delovanje nevladinih organizacija, u redu, ali da se uredi onako kako se uredilo to u Americi, kako se to uredilo u Ruskoj Federaciji, pa da mi znamo onda, kada se pojavi u nekim medijima neko iz nevladine organizacije, da to nisu eksperti, kao što sve češće, nekog hohštaplera, Milana Antonijevića, koji se pojavljuje često da komentariše pravosuđe i da napomene kako mi treba što pre da priznamo da se u Srebrenici desio genocid, da ga ne proglašavaju ti mediji za eksperta, nego da znamo da je to agent koji deluje u stranom interesu, jer je obilato finansiran iz inostranstva. Ja nisam protiv slobode mišljenja i slobode izražavanja. Svako može da ima stav kakav god hoće, ali jedno je kad neko ima stav i to iznosi u javnost, a to stvarno misli, a potpuno je drugo kada je neko plaćen za svoje delovanje i nastupanje u javnosti.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite, kolega Martinoviću.
Nije u pravu gospodin Šešelj, to moram da kažem još jedanput, da se ne vode nikakvi postupci. Dakle, MUP je počelo sa prikupljanjem dokaza o tome kako se Dragan Đilas obogatio, i kako je stekao 500 miliona evra, i više, što vam je manje, više, otprilike budžet jedne Crne Gore, za nekoliko godina dok je bio državni funkcioner. U ovoj tužbi koju je Dragan Đilas podneo protiv države Srbije, između ostalog se kaže, da Aleksandar Vučić izjave daje kao predsednik republike, ne kao predsednik SNS, i da označava Dragana Đilasa kao narodnog neprijatelja. Aleksandar Vučić ne označava Dragana Đilasa kao narodnog neprijatelja, nego ga je samo pitao, kao što ga pitamo i svi mi, kako je moguće da se neko obogati toliko za nekoliko godina koliko obavlja različite javne funkcije, funkciju direktora narodne kancelarije, funkciju ministra u Vladi Srbije, funkciju gradonačelnika Beograda, funkciju vlasnika DS. Ima jedna zanimljiva stvar u ovoj tužbi, to građani Srbije treba da znaju, i ovo takođe, može da posluži kao dokaz vrhunskog licemerja onoga što se naziva Savez za Srbiju. U tužbi se kaže – fizički napadi i pretnje opozicionim političarima i novinarima, su postali redovna pojava od kada je Aleksandar Vučić, predsednik republike, i neko ko zastupa tuženu. Ovo tuženu, znači državu Srbiju. Znači, Dragan Đilas u svojoj tužbi priznaje da je Aleksandar Vučić neko ko po Ustavu zastupa Republiku Srbiju, a svakoga dana od tog istog Dragana Đilasa, od tog Vuka Jeremića, od Boška Obradovića, od raznih lažnih novinara, raznih analitičara i raznih stručnjaka za sve i svašta možete da čujete jedno te isto pitanje – odakle pravo Aleksandru Vučiću da vodi dijalog o KiM? Odakle pravo Aleksandru Vučiću da dovodi investitore? Odakle pravo Aleksandru Vučiću da otvara fabrike? Odakle pravo Aleksandru Vučiću da obećava ljudima koji su u nevolji da će im biti uvedena kanalizacija, da će im biti napravljen put idt.? Kažu, nema pravo po Ustavu, ne sme on to da radi, to nije njegovo ovlašćenje koje proističe iz Ustava Republike Srbije, a onda sastave tužbu protiv Republike Srbije i kažu – e, pa taj Aleksandar Vučić zastupa Republiku Srbiju, on je taj koji je kao zastupnik Republike Srbije označio Dragana Đilasa kao narodnog neprijatelja. Sada, naše pitanje za njih, iz tzv. Saveza za Srbiju je – jel, Vučić ima pravo da radi ovo što radi? Mi mislimo da ima pravo, i te kako, ima pravo, i ne samo pravo, kao predsednik republike ima i obavezu da bude u službi svih građana Republike Srbije. Dakle, ima pravo da dovodi investitore, ima pravo da pomaže građanima koji su u nevolji, ima pravo da otvara nove fabrike, ima pravo da otvara nova radna mesta, ima pravo da se bori protiv kriminala i korupcije, jer to proističe pre svega, iz Ustava Republike Srbije. Ali, to proističe, i to građani Srbije treba da znaju, to priznaje i sam Dragan Đilas, to priznaje i Vuk Jeremić u ovoj tužbi, da je Aleksandar Vučić neko ko zastupa tuženu Republiku Srbiju, jer jadnom Draganu Đilasu je malo ono što je ukrao dok je bio na vlasti. On sada kao opozicionar pokušava da ošteti državu Srbiju, pa je tužio državu Srbiju zbog izjava koje daje predsednik republike, kao kako on kaže u svojoj tužbi, zastupnik tužene. Znači, sad smo utvrdili da Aleksandar Vučić i to je Dragan Đilas priznao kroz ovu tužbi, da Aleksandar Vučić potpuno u pravu i da ima sve ustavne kapacitete da radi sve one poslove koje obavlja, a koji su u korist građana Srbije. I kad god kažu da Aleksandar Vučić nema pravo da vodi dijalog o KiM, da nema pravo da razgovara sa stranim zvaničnicima, da nema pravo da putuje u Republiku Srpsku, da nema pravo da razgovara sa Srbima iz Hrvatske, sa Srbima iz Crne Gore itd. mi ćemo im pokazati lepo, ne Ustav Srbije, pošto su ga pregazili mnogo puta, nego tužbu Dragana Đilasa u kojoj lepo piše da je Aleksandar Vučić neko ko zastupa Republiku Srbiju. Ako neko zastupa Republiku Srbija, onda ima pravo i da se za tu Republiku Srbiju bori i da brine o svim građanima Republike Srbije i da brine o njihovim interesima i da im pomaže i onda kada im je teško.
Zahvaljujem kolega Martinoviću. Kolega, Orliću, vi ste maločas tražili repliku na izlaganje kolega Rističevića, jel tako? Izvolite.
Da. Teško licemerje na sve strane kada pogledate dame i gospodo, ali bukvalno na sve strane. Kada Dragan Đilas kaže – bogat sam ušao u politiku, a pri tom iz izvora koji su njemu neposredno u okruženju, koji su njemu najbliži na svetu, vidite da je sve suprotno, šta je to nego teško licemerje. Kada na sve to Dragan Đilas počne da fabrikuje, da doteruje svoju zvaničnu biografiju, pa kako vreme odmiče, sve više i više krati ono vreme koje je proveo u politici na zvaničnim funkcijama, a tokom kog se obogatio, šta je to nego teško licemerje? „Vreme“, časopis nedeljni iz novembra 2009. godine, pri tom „Vreme“ je časopis blizak Draganu Đilasu, časopis koji je Verica Barać identifikovala kao novine Miroslava Miškovića. Dakle, takvo „Vreme“ 2009. godine donosi priču o tome otkud Đilasu prvi milion i pitaju se oni, nije im bilo jasno, a izgleda da do dana današnjeg nije razjašnjeno građanima Srbije odakle Đilasu ti prvi milioni. Kaže Đilas – ja sam bio mnogo bogat, 2006. godine već sam imao milione. Ali nikako da se objasni otkud ti milioni u momentu kada su se prvi put pojavili. Jel su nastali u nekom periodu pre toga? Mi znamo da je Đilas tih 70.000 evra doneo u Srbiju, teoretski maksimalno, ali gde je on to zarađivao pre nego što je ušao u politiku 2004. godine, apsolutno je nepoznato. Ovo „Vreme“ iz 2009. godine kaže – Đilas je zaradio milion perući prozore u Londonu. Sada, kada vi znate koliko ljudi svakog dana postaju milioneri u Londonu od pranja prozora, možete samo da raširite ruke i da kažete – svaka čast, to je razumno obrazloženje, to je uverljivo obrazloženje i mi smo vam poverovali. Dakle, tim vrstama besmislica oni se bave. Onda shvataju da je malo previše providno, prebacuju priču na – obogatio se u Češkoj, posle Londona, Dragan Đilas. Onda iz njihovog APR pogledate sve kompanije koje je formirao Đilas, sa svojim kumom Mlađom Đorđevićem, saberete sve i ispadne 70.000 evra, nije milion. Postoji neka razlika između 70.000 i jednog miliona. Rekao bih da nije tako mala. Sam Đilas za ove i ovakve novine, za konkretno portal „Krika“, dakle opet njegove organizacije, raskrinkavanje priznao je da je tu firmu „Direkt medija“, preko kojih je besomučne pare naplatio, dok se bavio politikom, obavljao najviše državne funkcije, prvo registrovao na svog kuma, da je kum bio formalni vlasnik, jer Đilas kako sam kaže – smatrao je da nije baš zgodno zbog sukoba interesa da se vidi da je Đilas taj koji raspolaže, a suštinski je bio vlasnik on. Znate za koji novac je tu firmu prebacio na sebe? Onog momenta kada je ušao u politiku, a to nije kako sada laže Đilas, ni 2008. godina, ni 2006. godina, nego je 2004. godina, za 10.000 dolara. Toliko je vredeo njegov biznis tada. Deset hiljada dolara je vredelo ono što je Đilasu obezbedilo stotine miliona na računima firmi, dok je obavljao državne funkcije i što je formalno prodao za čini mi se 18 miliona, negde krajem 2013. godine, evra naravno. To je njegovo bogatstvo pre politike i njegovo bogatstvo nakon politike. I što je najbolje u celoj priči, to su sve stvari koje ne tvrdimo mi i niko iz SNS nije smislio jutros, nego kao što vidite, godinama stoje u izvorima koji su njemu najbliži, to objavljuju njegovi krikovi, birnovi, cinsovi i to su stvari koje mi nemamo potrebu da dokazujemo nego samo pokazujemo nadležnim organima na njih i kažemo – evo, vidite ovo šta ovi ljudi sami o sebi tvrde. Molimo vas proverite da li je ovo tačno, pa ako je tačno, da se vidi kakva je uloga tog i takvog Dragana Đilasa u svemu tome. Može on da se brani ćutanjem koliko god hoće i može sledeće nedelje da izađe sa novom verzijom svoje oprane biografije u kojoj kaže – nisam nikada bio ni na jednoj funkciji. Ovo su stvari od kojih da pobegne ne može, ovo su odgovori koje on duguje narodu kome je sa grbače drao.
Zahvaljujem, kolega Orliću. Nastavljamo sa amandmanima. Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, kolega Saviću.
Evo, konačno dođe i vreme da pričamo o amandmanu. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam podneo amandman na član 59. ovoga zakona, on govori o ovlašćenjima ministra u ovoj oblasti. Mojim amandmanom sam tražio da se briše stav 9. ovoga člana zakona. Jednostavno sam smatrao da ministru nisu neophodna ovolika ovlašćenja. To sledi i iz samog obrazloženja zakona, gde se kaže da će se ove stvari regulisati na jedan drugačiji način, tačnije da će se regulisati podzakonskim aktima. Nemam ja ništa protiv da se to reguliše podzakonskim aktima, ali praksa pokazuje, iz iskustva znamo, da zakonski akti uglavnom kasne, ponekad kasne i po nekoliko godina, imali smo slučajeve, do duše, sa nekim zakonima, da su menjani predlozi zakona, a u međuvremenu nisu ni donošeni podzakonski akti, a znamo da zakon bez podzakonskih akata nije zakon. Sa druge strane, ma kolika ovlašćenja ima ministar ili bilo ko drugi u ovom pogledu, mi znamo da su trgovci ti koji će uvek težiti ka tome da prodaju i plasiraju svoj proizvod i u današnje vreme, bez reklame jednostavno nemoguća je bilo kakva trgovina, a reklame su postale toliko moćne i toliko sofisticirane da bukvalno imamo pojedine vrste proizvoda gde kupac ne kupuje proizvod, u bukvalnom smislu, nego kupuje utisak, odnosno kupuje poruku iz same reklame. Znači, čovek puno puta kupuje nešto što mu ne treba. Recimo, čoveku nisu potrebni dijamanti, na primer kao dijamanti, nego mu je potrebna reakcija okoline na te njegove dijamante. Tako da smatram da ipak ova ovlašćenja, u ovom pogledu koja ministar ima, neće rešiti ništa, jer uvek postoji način da se sve to izigra i da se na neki način reši drugačije. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Saviću. Želite repliku na izlaganje kolege, izvolite.
Mislim da je Vlada Srbije dobro postupila što ovaj amandman nije prihvatila. Inače, Vlada Srbije je na udaru Boška Obradovića već duže vreme, 15. jula 2019. godine, u sedam časova i 36 minuta, visokoobrazovani, visokoumni Boško Obradović, kaže ovako u svom tvitu - dobro jutro potpredsedniče Vlade, obraća se Nebojši Stefanoviću, nije sramota nemati fakultet, mnogo je moralnih i stručnih ljudi bez fakulteta, u mnogo čemu boljih od visoko školovanih. Sramota je i kriminal, kupiti fakultetsku diplomu, pazite, glumeti, obratite pažnju gospodine Rističeviću, glumeti doktora nauka i doći na prevaru na vlast i visoko državnu funkciju. Znači, čovek napiše glumeti doktora nauka, a predstavlja se kao profesor srpskog jezika i književnosti. Sada ja pitam, da li je validna diploma Boška Obradovića? Molim nadležne državne organe, molim prosvetnu inspekciju da utvrdi da li je Boško Obradović diplomirao srpski jezik i književnost na zakonom propisan način? Jer, za mene je potpuno nelogično i ne prihvatljivo da neko ko je profesor srpskog jezika i književnosti kaže da neko, odnosno da kaže - glumeti doktora nauka. Vlada Srbije je na udaru i Aleksandar Vučić su na udaru još jednog velikana srpske političke scene, to je Janko Veselinović. O njemu je često puta govorio moj uvaženi kolega prof. Marko Atlagić. (Marko Atlagić: Stanokradica.) Tako je. Janko Veselinović se oglasio na tviteru 16. jula 2019. godine, u 14 časova i 13 minuta. Ozlojeđen, inače činjenicom da je francuski predsednik Makron došao u posetu Srbiji, ozlojeđen činjenicom da ga je primio predsednik Republike, Aleksandar Vučić, da su imali vrlo kvalitetan, ne samo diplomatski, nego prijateljski razgovor, da se Makron obratio građanima Srbija na srpskom jeziku i ono što je veoma zanimljivo, gospodine Rističeviću, pogledajte, on je napisao taj tvit 16. jula 2019. godine i piše lepo – iz Hrvatske. (Marijan Rističević: Stan Milice Badže.) Tako je, znači Janko Veselinović bi da sruši Aleksandra Vučića tako što se kupa u Hrvatskoj, na Jadranskom moru. Ne možete da pobedite čoveka koji nije otišao na godišnji odmor, ako se ne varam, devet godina. Ne možete da pobedite čoveka koji radi dan i noć. Ne možete da pobedite Vladu Srbije koja se danonoćno bori za interese građana Srbija. Ne može Janko Veselinović sa hrvatskog primorja, tvitujući protiv posete Makrona, da bude ozbiljna pretnja i ozbiljna konkurencija Aleksandru Vučiću, ne možete. Ako hoćete da pobedite Aleksandra Vučića, morate više da radite od njega, morate da budete bolji od njega, morate više opština, gradova, sela da pregazite svojim nogama od Aleksandra Vučića. Kako oni to čine? Tako što letuju na hrvatskoj primorju i to, pazite, Janko Veselinović, i o tome su govorile moje kolege i Atlagić i Rističević, letuje na Jadranskom moru, u stanu koji je oteo, odnosno koji mu je dala Hrvatska vlast, od žene koja je proterana iz Hrvatske i koja se zove Milica Badža. Sram ga bilo. Ovamo se bori za neku pravdu, za neku istinu, hoće da promeni vlast u Srbiji. Onaj koji otima srpske stanove u Hrvatskoj, piše tvitove iz Hrvatske protiv Aleksandra Vučića, on da pobedi Aleksandra Vučića? Nemoguće. Zato što je nemoguće da ga pobede na izborima, onda su se dohvatili motornih testera, vešala, kamiona, bagera, preko Jove Bakića nam prete dugim cevima, itd. Dakle, stvari su ovde potpuno jasne.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Kolega Rističeviću, dozvolite, imate naravno osnov za repliku, ali da damo prednost predlagaču amandmana, pa ćemo onda napraviti određen redosled obzirom da je sistem prepun. Izvolite, kolega Saviću.
Gospodine Martinoviću, ja mogu da se složim sa puno toga što ste rekli u vezi Boška Obradovića. Međutim, moj amandman i moje izlaganje u vezi mog amandmana, nemaju nikakve veze sa Boškom Obradovićem. Ja sam govorio o tome kakva su ovlašćenja ministra i onda sam govorio i o reklami, da prodaje nema bez reklame. Ako bi trebali nekoga da pomenete, moj amandman i moje izlaganja ima mnogo više veze sa Đilasom, jer znamo da je taj čovek koji je prodavao reklame, verovatno i sada to radi, tako da možda bi bilo bolje da ste njega uzeli kao primer, a ne Boška Obradovića. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Saviću. Pravo na repliku, najpre kolega Marijan Rističević, na izlaganje kolege Aleksandra Martinovića. Izvolite, kolega Rističeviću.
Gospodine Martinoviću, Janko Veselinović, vođa, zvani stanokradica, kako ga gospodin Atlagić zove, letuje na Karinskom moru u ukradenom stanu Milice Badže, koji mu je Hrvatska dala zajedno sa novcem. Redovno prima pare iz fonda koji su Hrvati stekli Tesla bankom, gde je novac uplatio Bojan Pajtić, koji je svoju stranku još dok je, gospodine Orliću, Janko Veselinović bio tamo, nazvao brodom ludaka. Taj brod ludaka je novac iz Srbije, iz Vojvodine ubacivao u Zagreb, u Tesla banku, a onda su odatle formirali Janku Veselinoviću, dali novac i formirali - udrugu za povjest i tako nešto. Dakle, to je čovek koji ima dve organizacije, dva državljanstva. To je čovek koji je vodio glasače iz Krajine da glasaju. Ali, ispred biračkih mesta zaustavio je autobus i naredio da se glasa za HDZ i čoveka koji se prezivao Biskup, to sam dobro zapamtio. Dakle, dobijao je novac od naše države da odvede te glasače, a onda od hrvatske države dobije novac koji su isisali iz Tesla banke i pomoću tog novca dovede birače i naredi im da glasaju za HDZ, čak je i na promocijama zajedničkim bio sa predstavnicima HDZ u Krajini. To je taj veliki vođa udruge za obrtaj ovde, a tamo udruge za povijest i ne znam kako još. Gospodin Bečić to zna i gospodin Orlić bolje nego ja. Što se tiče imanja fakulteta, Boško Obradović nema fakultet. On ima profesora Lompara, svog člana, člana nekog njegovog saveta ili starešinstva ili ne znam šta. On ima njega, ali nema fakultet. Fakultet se ne može imati. Možete imati diplomu fakulteta, ali sam izraz profesora književnosti da neko nema fakultet, pa nije Nebojša Stefanović toliki pljačkaš da ima fakultet. Ja mislim da Boško Obradović može da ima i poseduje fakultet, od onih opljačkanih 30 miliona, što je istraga već pokazala, ali zahvaljujući imunitetu Boško Obradović pokušava sebe da predstavi kao najvećeg političkog protivnika, da ne bi bio procesuiran. Nadalje, što se tiče izveštavanja RTS-a, gospodine Orliću i Martinoviću, mene su skinuli na zahtev opozicije koja se žali, mene su skinuli taj dan kada je trebalo da ide emisija. Zvali su me i rekli – ne možeš da ideš u emisiju, tebe ćemo zvati nekad, neki drugi put. A znate zašto su me otkazali? Zato što su se dva opoziciona predstavnika Nenad Čanak i gospodin Đorđe vlahodinović, ili kako se već zove, požalila na to da neće da učestvuju u emisiji sa mnom i onda ja kao najaktivniji poslanik u emisiji koja treba da se bavi odnosima u parlamentu sam eliminisan, da bi u njoj učestvovali oni koji su veoma retko, veoma retko u ovom parlamentu. Dakle, ako postoji nesloboda medija, ona postoji po mom pitanju, dakle, ja sam najsurovije cenzurisan u ovom parlamentu, cenzurisan i za vreme Miloševića, tako što je spiker prekrivao ton kada sam govorio u Skupštini. Sada je ponovo došlo vreme da mene cenzurišu. Evo, gospodine Bujoševiću, vi koji pljačkate sopstvene zaposlene, koji pljačkate pretplatnike, slobodno možete ponovo da prekrijete moj ton, možete slobodno ponovo da me cenzurišete. Hvala.
Kolega Rističeviću, ja nisam prikrio vaš ton. Bili ste u direktnom prenosu. (Marijan Rističević: Nisam siguran.) Budite sigurni. Kolega Martinoviću, izvolite, imate pravo na repliku.
Kolega Savić je rekao u replici da nisam pominjao Dragana Đilasa. Pominjao sam Dragana Đilasa danas mnogo puta, zato što sam hteo da obavestim građane Srbije da Draganu Đilasu nije dovoljno to što je od građana Srbije ukrao 500 miliona evra, nije mu dovoljno to što su on i Vuk Jeremić tužili Aleksandra Vučića kao fizičko lice, kao pojedinca, nego je sada tužio i državu Srbiju. I to je tužio državu Srbiju zato što ga je predsednik Republike Aleksandar Vučić označio kao navodno narodnog neprijatelja koji potkrada svakog građanina Srbije. Aleksandar Vučić nije rekao za Dragana Đilasa da je narodni neprijatelj, ali jeste rekao da se nezakonito obogatio dok je bio direktor Narodne kancelarije, dok je bio ministar u Vladi Srbije, dok je bio gradonačelnik Beograda i zbog toga je Ministarstvo unutrašnjih poslova preduzelo zakonom propisane radnje da se utvrdi kako je Dragan Đilas došao do tih 500, odnosno i više od 500 miliona evra, a ponavljam još jedanput, to vam je otprilike približno budžetu jedne države kao što je Crna Gora. To nikome živom u Srbiji nije pošlo za rukom, to je pošlo za rukom Draganu Đilasu. Dakle, Dragana Đilasa sam pominjao u tom kontekstu. Morao sam da spomenem i ove njegove jurišnike, zato što je ovo dokaz koliko su ti ljudi licemerni. Licemeran je Boško Obradović koji traži nečiju diplomu, predstavlja se kao profesor srpskog jezika i književnosti, a onda u tvitu napiše da je sramotno: „glumeti doktora nauka“. Spominjao sam i ovog jurišnika Janka Veselinovića, kome je žao što je Makron došao u Srbiju, što ga je primio Vučić, a što nije Makron hteo da razgovara sa Đilasom, Boškom Obradovićem, Vukom Jeremićem i njima sličnima i oglasio se tvitom iz Hrvatske. Oglasio se tvitom sa Jadranskog mora iz mesta u kome mu je hrvatska država poklonila stan proterane Srpkinje 1995. godine, Milice Badže. To sam uradio da bi građani Srbije znali sa kakvim političkim protivnicima mi imamo posla. A vama hvala što sedite u Narodnoj skupštini Republike Srbije, što poštujete ovaj visoki zakonodavni dom, što poštujete državu Srbiju i što pokazujete na svom primeru, iako ste opoziciona partija, da možemo civilizovano i kulturno da razgovaramo i o onim temama oko kojih se ne slažemo. Problem je sa onima koji navodno bojkotuju sednice Skupštine Srbije, ali ne bojkotuju skupštinske plate, ne bojkotuju putovanja u inostranstvo, hteli bi da dođu na vlast bez izbora, odnosno hteli bi oni izbore, ako ćemo pošteno, ali da na njima ne učestvuje Aleksandar Vučić i SNS. I onda u međuvremenu, tako u dokolici, pošto nemaju šta da rade, ne znaju šta će od sebe, to su sve sami besposličari i lenjivci, ovaj što je navodno profesor srpskog jezika i književnosti ne ume da se izražava na srpskom književnom jeziku, taj što kaže da ima fakultet, ne znam gde mu se fakultet nalazi, a sumnjiva mu je, inače, gospodine Rističeviću, i diploma, jer čudi me da profesor srpskog jezika i književnosti ne ume da se izražava na književnom jeziku, a ovaj drugi što bi da obori Aleksandra Vučića kupa se u Hrvatskoj na moru, tvituje iz Hrvatske i onda kad se vrati sa plaže ide, sram ga bilo, u stan koji je oteo, odnosno koji je hrvatska država otela od žene Srpkinje proterane u "Oluji" 1995. godine. Takvi da pobede Aleksandra Vučića, takvi da pobede SNS na izborima, demokratskim izborima, nikad.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Kolega Orliću, pomenuti ste tokom izlaganja kolege Rističevića. Imate osnova za repliku, ako ste to želeli. Izvolite.
Vezano za direktna pitanja gospodina Rističevića upućena gospodinu Bečiću i meni, pitanje Razvojne banke Vojvodine. Jesmo li zaključili, ja mislim da jesmo, da je upravo to pitanje… (Marijan Rističević: I Tesla banka.) I Tesla banka, dabome, ali prvo ova u Vojvodini. Jesmo zaključili, čini mi se, da je to upravo onaj mehanizam koji je iskoristio sam Dragan Đilas da postane praktično vlasnik DS, vlasnik DS. Njihove dugove koje je on generisao, zajedno sa Pajtićem, to ste dobro primetili, a ja mislim da je to zabeleženo i evidentirano u zvaničnom izveštaju DS, mi smo taj izveštaj ovde donosili. Dakle, Pajtić i Đilas su sklopili taj aranžman po kom su opteretili DS, onda ta DS nije imala para da vrati dug, pa su stavili pod hipoteku stanove, kola, mnogo lične ušteđevine, banka ih je drala i onda su našli fantastično rešenje – Đilas 49 miliona, ispravite me ako grešim, gospodine Rističeviću, preuzme od banke, stavi u svoj džep, dobije ih za 38 miliona, ali sad on tereti svoju bivšu stranku DS za svih 49, što znači da je samo tim jednim potezom 11 miliona dinara dobar. To je verovatno jedan sitan, mali prilog onim stotinama miliona evra koje je usmerio ka svojim firmama, ali što se kaže – greota da se baci. Jedanaest miliona dinara da se dodatno stavi u džep, može. U ovom slučaju konkretno, na račun te DS koja mu, koliko ja vidim iz ovih danas aktuelnih izjava, i dalje plaća taj dug. I dalje mu uredno svakog meseca isplaćuju po malo, i dalje nikako da završe sa tim, zato što, kako sami kažu ti ljudi iz DS, on njih kamati zelenaškim kamatama. Valjda je to 20-ak procenata, jel tako, godišnje. Gospodin Savić je, samo tu moram da intervenišem u jednoj stvari, pogrešio. Kada mi o ovim stvarima pričamo, svako koga mi pomenemo da pripada toj strani direktno se odnosi na Dragana Đilasa. Rekli ste – ne treba pominjati Boška Obradovića u priči o Draganu Đilasu, ali to je sve ista priča i to su za nas ljudi među kojima nikakve razlike nema. Dakle, kad kažemo Boško Obradović, da, mi mislimo i na Đilasa, baš kao što svaki put kada kažemo Željko Veselinović mi takođe mislimo i na Đilasa. Sve se to na isti krug ljudi odnosi i sve to ide direktno na račun Draganu Đilasu. On je izabrao da kaže sam – nema nikakve razlike između mene i njih. On je izabrao i sam je to rekao. Ništa mu ne znači bilo kakva ideološka barijera. Dakle, ako Boško Obradović podržava političke rezone, stavove Dimitrija Ljotića i tog fašizma, sam je Dragan Đilas izabrao da kaže – to je meni srcu blisko, ja ne vidim nikakvu razliku između sebe i toga. To su njihovi izbori. Kad sam pomenuo već ovog Željka Veselinovića. Ja sam čestitao danas i DS i svim tim navodno zapanjenima nad pitanjem kako se javno govori u Srbiji, za šta su sve krivi, naravno, Aleksandar Vučić i SNS, i kada Đilas nekog vređa, i kada Jeremić nekog vređa, i kada Željko Veselinović nekog vređa, sve smo mi krivi. Ali, da DS propusti da interveniše kada izvređaju njihovu poslanici, ne pošalju saopštenje, jednu reč, ne kaže niko od funkcionera, strah ih je od Đilasa, mogu čak i da razumem da nisu mogli, da su se bavili drugim stvarima. Vidim da su juče doneli na statutarnoj komisiji odluku da poništavaju odluku Lutovca, Izvršnog odbora, kojim izbacuju neke neposlušne poslanike. Dakle, biće kod njih očigledno još mnogo kuvanja i previranja, pitanje na šta će to na kraju da izađe i šta će od te stranke da ostane. Ali, mi nije jasno što nisu reagovali drugi. Nisu reagovali kada je taj Veselinović pozivao na silovanje Ane Brnabić. Nama je jasno zašto. Zato što Anu Brnabić shvataju kao nekoga ko pripada drugoj strani, ovoj našoj, pa valjda nije vredan pažnje. Nisu reagovali ni kada su napadali i verbalno, ali fizički Maju Gojković, iz istog razloga nama je poznato kojih. Oni smatraju, to je žena na drugoj strani ovamo sa nama iz SRS, pa zbog toga nije vredna. Ali, su do te mere zastrašeni od Dragana Đilasa, besomučno bogatog i silnog, bahatog preko svake granice, da ne smeju sad da uzmu zaštitu ni nekoga ko je u njihovim redovima, e to morate priznati nešto potpuno novo i ja nisam znao da su tu prasku uveli i DS i ove ostale Đilasove stranke i njegove Dveri, ali i njegovi „Danasodi“ N1, Ninovi, Birnovi, Cinsovi krikovi i svima njima čestam na toj vrsti prakse, to je bolji od evropskog standarda.
Zahvaljujem, kolega Orliću. Pravo na repliku ima predlagač amandmana, narodni poslanik Nikola Savić. Dobićete, sačekajte samo predsednika predlagača, odnosno predlagača amandmana, pa ću vam dati pravo na repliku. Sve je u redu. Shvatio sam, imate osnova za repliku nakon izlaganja kolege Rističevića, ali dozvolite samo da damo prednost predlagača amandmana i dobićete mogućnost da replicirate. Izvolite, kolega Saviću.
Kada sam pominjao Boška Obradovića i Dragana Đilasa, ja sam rekao da Dragan Đilas se nije pominjao u kontekstu mog amandmana, jer tamo sam govorio o nekim reklamama, a znamo da je Dragan Đilas, protokol, majstor za reklame i upravo to bogatstvo o kojem vi govorite, ovde je stekao na taj način prodajući reklame. Što se tiče Boška Obradovića, meni nije toliko sporno, nije mi bitna, ne razmišljam o njegovoj diplomi da li je validna ili nije, meni je sporno nešto drugo, a to je, vi naprednjaci ste krivi zašto se takva lista i takav čovek uopšte našao u Narodnoj skupštini. Srpska radikalna stranaka je jedina koja je uporno tvrdila da ta lista nije prešla cenzus i da je Kajl Skot američke ambasador taj koji je tu listu bukvalno, na mišiće ugurao u Narodnu skupštinu. Zamislite koja je to verovatnoća da jedna lista od 200 i ne znam koliko hiljada glasova, koliko je potrebno bilo za cenzus za jedan jedini glas, odnosno čak manje od jednog glasa. Pa, veća je verovatnoća da svakog od nas pogodi meteor, nego baš da jedan jedini glas fali da bi neka lista ušla u Narodnu skupštinu. Što se tiče Đilasa, Jeremića, Obradovića, i tako dalje, tu smo apsolutno saglasni sa vama, čak o nekim stvarima smo i rigidniji od vas.
Zahvaljujem, kolega Saviću. Reč ima predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević. Izvolite, ministre Đorđeviću.
Vratiću se samo na ono vaše što ste predložili amandmanom, ja se gospodine Saviću ne slažem s tim da treba izbaciti ovaj stav. Ja znam da možda postoji sada neki vaš personalni razlog zašto kažete da ministar ne treba da odluči, ali mislim i te kako da stoji, i te kako ima veze i sa gospodinom Veselinovićem, i gospodinom Obradovićem i sa svim građanima, ali najviše sa njima, pošto oni dosta često putuju i ukoliko se oduzme bilo kakva roba, onda treba da postoji ministar, koji će i kako na koji način da odluči u takvim slučajevima šta da radi sa tom robom.
Kolega Bečiću, vi želite repliku na izlaganje kolege Rističevića. Izvolite.
Gospodine Rističeviću, tajkun Đilas i belosvetski muljator Jeremić, kada su konačno postali svesni da su kvazi građanski protesti doživeli potpuni fijasko, jer građani ne mogu da prihvate da im o poštenju pričaju ovakvi licemeri, čija pljačkaška politika dovela je Srbiju pred ambis, a naše građane odvela u beznađe i masu nezaposlenost i dalje misle da mogu podmukli obmanama da povrate svoju pljačkašku vlast, misleći da su građani zaboravili njihov lopovluk i sada govore da treba svim sredstvima udariti na predsednika Republike Srbije, Aleksandra Vučića, njegovu porodicu, njegove najbliže saradnike. Uostalom, i danas smo svedoci monstruozne, prljave kampanje koja je kroz nazove nezavisne medije poput dnevnog lista „Danas“, televizije „N1“ i većine nedeljnika poziva na linč predsednika Aleksandra Vučića, pretnje i neosnovane optužbe predstavnika samozvane intelektualne elite, Vladete Jankovića, Siniše Kovačevića, Dušana Todorovića, Sande Rašković Ivić, Marinike Tepić. Ovi mediji svesrdno prenose i propagiraju, ali to su valjda medijske slobode koje se podrazumevaju u jednom demokratskom društvu. Valjda je svako vređanje, omalovažavanje i najgore pretnje prihvatljivi kada na račun Aleksandra Vučića, njegove porodice i najbližih saradnika. To je demokratija, sve je prihvatljivo, samo nemojte da neko uputi neku prejaku reč prema predstavnicima samozvane intelektualne elite. Oni su nedodirljivi intelektualci. Tako Dragan Đilas vešto koristi priliku da kreiranjem skandala i podizanjem tužbi skrene pažnju sa ozbiljne istrage u aferi „sekunde“ koja je u završnoj fazi i koja razotkriva ozbiljnu i dugogodišnju pljačku državnog novca na RTS-u koja će konačno razotkriti hobotnicu koja se sistematski pljačkala i uništavala grad Beograd i državu Srbiju. Tako po Đilasovom nalogu, njegovi jurišnici na čelu sa Boškom Obradovićem kreću iz svih raspoloživim sredstava sa napadima na potpredsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, Nebojše Stefanovića, optužujući ga za sve i svašta a sve u cilju da Đilas sebi obezbedi vreme kako bi smislio opravdanja za svoju ulogu u već otkrivenih aferama u Beogradu i pljački vrednoj 650 miliona na RTS-u, miliona evra. Mnogo puta sam govorio da oni koji ne žele mir i stabilnost u ovom regionu, ne biraju sredstva i ne žele novac kako bi izvršili pritisak na predsednika Vučića koji je nesumnjivo faktor stabilnosti u regionu, jedina nada i garancija građanima za prosperitet, privredni rast i bolji život svih građana Srbije. Zato se slažem, gospodine Rističeviću sa vašim izlaganjima, jer to končano treba reći građanima Srbije da ne možemo prihvatiti ono što svakog dana čujemo na ovim nazovi nezavisnim medijima.
Zahvaljujem, kolega Bečiću. Imamo više prijavljenih poslanika i poštovaćemo redosled u sistemu. Kolega Saviću imate i vi i kolega Martinović i kolega Rističević, ali moramo ići samo po redosledu. Vi ste se javili na izlaganje predstavnika predlagača, i poštovaću redosled elektronskog sistema. Izvolite, vi najpre kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Bečiću, gospodine Orliću, gospodine Martinoviću, i vi svi koji se sećate Dragoljuba Mićunovića. Znam da je DS i dužničkom ropstvu, ja to znam i to govori gospodine Martinoviću i vaš sugrađanin iz Rume, Borović, da li se tako zove? Govori o operaciji, špekulaciji vrednoj jedan potez olovke, on i Pajtić, jedanaest miliona dinara i poslušnost ostatka DS prema Đilasu. Čista servilnost. Zamislite gospodina Mićunovića koji je ovde govorio u ovom parlamentu i onom preko, u vreme kad su bile najoštrije polemike kada je opozicija htela da bojkotuje i tako dalje. On je govorio samo me na bajonetima možete izneti odavde. Nekog je citira. Gospodine Mićunoviću, kakve to bajonete Dragan Đilas? Kakve su to bajonete? To nisu ove, to su izgleda druge bajonete koje su vas naterale u tim godinama da na poziv Dragana Đilasa napustite parlament i da u svojoj karijeri učinite nešto ovako u tim godinama. Takođe mislim da je on govorio izreku, biraj društvo, nemoj da društvo bira tebe. Pa, gospodine Mićunoviću, izgleda da je društvo izabralo vas. Opasno društvo predvođeno Draganom Đilasom. Od patriotizma ni „p“, društvo koje ide Haradinaju i Tačiju na ruku, koje je i ranije išlo. Navešću vam jedan sprski paradoks. Tibor Cerna, Mađar, gine na Košarama sa poslednjim rečima: „Za ovu državu je vredelo umreti.“ Zapamtite, iz sela u opštini Kovačica. Njegovi nemaju telefon, toliko su siromašni, javljaju na komšijski telefon tri dana kasnije da je poginuo. Gine za ovu državu. U isto vreme Dragan Đilas, vođa saveza lopuža, prevaranata i ljotićevaca, poput onog Marisav Petrović, Sergej Trifunović po njegovim izrazima, da bi on sam streljao Tibora Cernu. Sada, ponovo bi ga ubio. U isto vreme, kad ovaj gine, Sergej Trifunović beži i formalno u Ameriku, beži na agresorsku stranu, koja je istresla 22 hiljade tona na ovu zemlju. Da li je to istina? Jeste. U isto vreme Dragan Đilas, vođa ovog saveza u Češkoj se češka sa reklamama. Vuk Jeremića, sin Miška Jeremića, jednog od direktora Slobinog „Jugopetrola“, i u Londonu, da mali ne bi omirisao barut. Gde je bio Boško Obradović? Nije bio maloletan, imao je 23 godine, nije mu palo na pamet da sa vršnjacima na Paštriku deli sudbinu i na Košarama, nego je u Beograd došao da pokrene časopis „zveri“. E, to su te velike patriote. Nije bio spreman da pogine za KiM, ja to od njega i ne tražim, ali danas taj isti čovek je spreman da pogine za Šolakove i Đilasove privatne biznise. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Kolega Saviću izvolite po redosledu prijavljenih. Imate pravo na repliku, na izlaganje predsednika predlagača ministra Đorđevića. Izvolite.
Želim da repliciram gospodinu ministru. Gospodine ministre, za nas je u najmanju ruku sporno sledeće. Umesto reči „ministar“ treba da stoji „makar ministarstvo“. Evo, vam konkretnog primera. Zakon o kome danas razgovaramo je iz nadležnosti ministra Rasima Ljajića. Rasima Ljajića nema, ne samo danas, nego i juče i ovih dana i već nekoliko meseci, i zamislite ako je nešto što je u njegovoj isključivoj nadležnosti, bukvalno Rasima Ljajića nema, mi ne bi mogli da raspravljamo o ovom zakonu. O tome se radi i to je smisao amandmana koji sam podneo na član 59. ovog zakona.
Zahvaljujem, kolega Saviću. Pravo na repliku po redosledu prijavljenih poslanika, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite, kolega Martinoviću.
Mislim da je Vlada Srbije dobro postupila što je odbila amandman kolege Savića zato što po Zakonu o državnoj upravi sva ovlašćenja ministarstva su, u stvari skoncentrisana u rukama ministra i zbog toga u Predlogu zakona i pravilni stoji reč ministar, jer on je tak koji u ime ministarstva donosi sve opšte i pojedinačne pravne akte. Ono što takođe želim da kažem, vezano je za onaj čuveni tekst od pre nekoliko dana „Elita i plebs“ koji je napisao Aleksandar Vučić u „Politici“. Jedna od organizacija koja se našla prozvanom i koja se oglasila povodom tog teksta je i organizacija koju smo mi ovde, narodni poslanici, često puta pominjali, a to je organizacija BIRODI. Biro za društvena istraživanja je navodno jedna nezavisna novinarsko-istraživačka kuća koja se bavi istraživanjem javnog mnjenja. Tako se predstavljaju građanima Srbije. Međutim, istina je potpuno drugačija i ovo što želim da kažem, niko ne treba da shvati kao napad na ovu organizaciju, ovo je istina o toj organizaciji. Biro za društvena istraživanja je od oktobra 2016. godine, dakle, evo, već skoro pune tri godine, deo političke organizacije Građanski front. Taj Građanski front čine Inicijativa „Ne davimo Beograd“, Lokalni front iz Kraljeva, Udruženje predsednika Skupštine stanara iz Niša, Pokret RTV iz Novog Sada, Liga Roma, i multietnički centar za razvoj regije Dunav 21 iz Bora. Dakle, BIRODI nije nikakva nezavisna novinarsko-istraživačka kuća nego je deo jednog političkog bloka koji se otvoreno svrstao na stranu Saveza za Srbiju, koga predvodi Dragan Đilas i koji vodi otvoreni političi rat, pre svega protiv predsednika Republike Aleksandra Vučića i protiv SNS. Inače, dozvolite mi samo da upoznam građane Srbije, danas je petak, radni dan, mi narodni poslanici radimo, a jedan koji je, takođe, sticajem okolnosti narodni poslanik zato što se nešto ubacio na listu jedne političke stranke i koja se u međuvremenu raspala, nije na svom radnom mestu, iako uredno prima svakog meseca platu, a to je, gospodine Rističeviću vama dobro poznat i bivši premijer, Zoran Živković. On se oglasio sad preko „Tvitera“ u 12:52 min. i pogledajte kako nas vređa: „Ove vedete SNS ovaca i SPS ovaca…“ Znači, mi smo ovce, pored toga što smo krezubi, što smo glupi i što smo sendvičari, u „Danasu“ su nas prikazali… neću da upotrebim izraz, verujte mi, na karikaturi kako su prikazali narodne poslanike, juče u emisiji na „N1“ nas nazivaju stokom, sad nas Zoran Živković, verovatno iz nekog svog luksuznog stana ili možda sa nekog letovališta u Turskoj ili ko zna gde iz belog sveta, naziva ovcama i kaže: „Ove vedete SNS ovaca i SPS ovaca, trenutno na sednici repliciraju jedan drugome, kršeći ponovo Poslovnik. Prave se ludi i glupi.“ Znači, mi smo ludi, glupi, ovce smo, krezubi smo, nikakvi smo, on je čovek jako pametan, on je isto kao i Dragan Đilas, pošlo mu je za rukom, jednom polupismenom čoveku koji je kupio neku dopisnu školu u Makedoniji još u vreme SFRJ, da zbog toga što je ubijen premijer Đinđić sticajem nesrećnih političkih okolnosti, on postane predsednik Vlade Srbije, da se obogati i da nas ovog puta vređa preko „Tvitera“. Inače, oglasio se i Boško Obradović. Kaže: „Čujem da je veliki junak, Aleksandar Martinović danas u skupštini utvrdio da sam nepismen i da imam antisrpski akcenat.“ Nisam rekao da ima antisrpski akcenat, nego da ima akcenat koji je suprotan srpskom književnom jeziku. Nije čovek dobro razumeo šta sam rekao. I, kaže: „Sve je to bez mogućnosti da mu odgovorim kako priliči velikim junacima iz SNS. Izgleda da mnogo boli afera „Megatrend“ i da nemaju rešenje da izađu iz toga.“ Nikakva afera „Megatrend“. Zahvaljujem se, kolega Orliću, nikakva afera „Megatrend“ ne postoji. Nebojša Stefanović je juče pokazao, ne samo svoju diplomu, nego kompletan svoj studenski dosije novinarima koji su u to imali uvid, a Boško Obradović i te kako ima priliku da dođe u Narodnu skupštinu da sučelimo argumente, da vidimo ko ima validnu diplomu, ko nema validnu diplomu, da vidimo čija je politika bolja. Ali, on više voli Đilasove i Šolakove pare, na kraju krajeva, od njih više i zarađuje nego što je poslanička plata. Sad zamislite, Boško Obradović, ne samo što je na platnom spisku Narodne skupštine, on prima platu kao narodni poslanik… (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Samo da vam kažem, gospodine Milićeviću, to je važna stvar, imam obavezu kao predsednik Administrativnog odbora. (Predsedavajući: Izvolite.) Skupština Srbije svakog meseca plaća Bošku Obradoviću zakup stana u Beogradu, koji se nalazi na Dedinju, ne nalazi se u Borči, ne nalazi se u Kotežu, ne nalazi se u Grockoj, nego se nalazi na Dedinju. Dakle, prima platu u Narodnoj skupštini, mi mu plaćamo, tj. Narodna skupština mu plaća iz svog budžeta zakup stana na Dedinju, i naravno, čovek je na platnom spisku Dragana Đilasa, Šolaka, i bori se za KiM, bori se za Srbiju, bori se za napaćene građane Srbije na isti način na koji se bori Janko Veselinović. Ovaj sa Dedinja, Janko Veselinović sa Hrvatskog primorja, Zoran Živković, ne znam trenutno gde se trenutno nalazi, da li je na Vračaru, u stanu od 200 kvadrata, da li je u Turskoj, da li je na Bahamima, pitaj Boga gde je, u svakom slučaju, opljačkali su narod, dok su bili na vlasti živeli su njegovoj grbači, sad neće da dođu u Narodnu skupštinu, neće da rade, nas nazivaju ovcama, krezubima, nepismenima, stokom, itd. Hvala im na tome, ali građani Srbije mogu ovih dana da vide ko se bori za njihove interese, ko planduje, ko ne radi i ko prima za svoj nerad.
Zahvaljujem. Kolega Martinoviću, imam obavezu, pre svega, kao predsedavajući, obzirom da ste pročitali jedan tvit koji se odnosi na većinu poslanika koji danas sede u sali i koji odgovorno, ozbiljno i posvećeno žele da obavljaju posao za koji su preuzeli odgovornost, da ono što je sadržano u tom tvitu, zapravo govori o karakteru onoga koji ga je i pisao. Ako bilo ko od tih pisaca, nazovimo ih tako, smatra da je povređeno na bilo koji način dostojanstvo Skupštine, njihovo legitimno pravo je da uđu u salu i da ukažu na povredu Poslovnika. Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaboravili ste, gospodine Martinoviću, da država Bošku Obradoviću daje daleko više. Zato on kaže imati fakultet, ne imati diplomu fakulteta, zato što ima novac ne samo Đilasov, već i novac poreskih obveznika. Danas je zaradio 3.400 dinara. Stan koji mu ova Skupština plaća je stan u vlasništvu, navodno, njegovog prijatelja. Stan je na Dedinju, to je tačno. Ali, zaboravili ste tri miliona i nešto mesečno koje Boško Obradović prima zato što mu je stranka parlamentarna. Da li vidite? To je namenjeno troškovima parlamentarnih stranaka? Da li vidite tu parlamentarnu stranku ovde? Nje nema. Istraga, koliko znam, je pokazala ono što sam ja tvrdio, da je Boško Obradović na taj način u toku kampanje predsedničke iz budžeta taj novac i novac namenjen za predsedničku kampanju ispumpao preko lažnih preduzetničkih radnji, fiktivnih, ispumpao i stavio u svoj džep. Isplate su bile na preduzetničke radnje koje su taj novac podigle u kešu i vratile ga njemu. Svi vlasnici tih preduzetničkih radnji su bili kandidati sa njihove liste ili odbornici Dveri. Na takav način je država oštećena za preko 250.000 evra. To se i dalje čini. On želi sebe da pokaže kao političku žrtvu, da kaže da je žrtva. Zato je to jedan od razloga što je otišao kod Dragana Đilasa, jer sada, Bože moj, kao veliki politički protivnik, ukoliko država bilo šta preduzme da kazni to što je oštećena, jer neutrošeni novac iz kampanje treba da se vrati u državni budžet, što on nije učinio, jer ga je ispumpao i stavio u svoj džep i ukoliko bilo šta organi urade, on će reći da, eto, on je politička žrtva i otuda ta velika galama. Što se tiče Zorana Živkovića, ja neću više njega komentarisati. Nije baš svako vredan da njega obraćam pažnju. Na kraju, okrenuću se članovima DS, njihovim biračima, da vide za koga su glasali. Gospodin Mićunović i u ovim godinama nema hrabrost. Zamislite taj strah od Dragana Đilasa? Nema hrabrost da u ovim godinama uđe u Skupštinu u kojoj je govorio da ga iz takve Skupštine mogu samo na bajonetima iznet. Da bi jedna stranka bila demokratska, ona mora biti demokratska iznutra. Da li je sadašnja Demokratska stranka demokratska iznutra? Svakako nije. Ta stranka se još samo zove Demokratska. Ja nemam ništa protiv Demokratske stranke. Imam protiv onoga što je ona postala. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Pravo na repliku na izlaganje gospodina Rističevića, narodni poslanik Igor Bečić.
Gospodine Rističeviću, nas ovako glupe, lude i krezube građani Srbije biraju u ovu Narodnu skupštinu. Predsednik Vučić dobija 60% glasova na izborima, iako pokazuje svakog dana, dovodeći najznačajnije državnike na svetu, gledajući se za najozbiljnijim političarima koji donose odluke. Danas kada je Srbija poštovana i ugledna, danas kada se naša reč čuje i kada možemo ravnopravno da sedimo za stolom sa velikima, danas smo mi glupi, ludi, nepismeni i sve ono što govori ova kvazi opozicija za nas. Danas sam imao čast u Ministarstvu odbrane da govorim i ukažem na činjenicu da onog momenta kada je predsednik Vučić postao ministar odbrane, mi smo imali jedan avion koji je mogao da uzleti, a danas eskadrila čuva naše nebo. Mi danas kupujemo od velikih borbene helikoptere, učestvujemo u misijama. Naša vojska je ugledna u svetu. Mi kupujemo rakete, PVO sisteme, sve ono što nismo radili u proteklom periodu za vreme ovih lopuža kada su bili na vlasti. Za to vreme smo sekli tenkove, prodavali i uništavali rakete za nekoliko dolara, jer su hteli da unište sve ono što je bilo efikasno u odbrani zemlje. To je bilo za vreme tih lopuža, tih intelektualaca, te elite, a mi koji dobijamo danas na izborima i predsednik Vučić koji pokazuje svakog dana da se bori za poboljšanje kvaliteta života građana Srbije, koji radi svakog dana za ono što želimo svi, za budućnost naše dece, oni sada, kada se probude u 13.00, u 14.00 časova, krenu u „Franš“ ili u „Maderu“ na ručak, e onda napišu neki tvit i to je sve što oni urade za građane Srbije. Mi ćemo uvek u Narodnoj skupštini govoriti sve ono što činimo, sve ono što možemo, što pokušavamo. Možda sve to danas nije dovoljno, ali mi pokazujemo svakog dana i kada se povećava plata pripadnicima Vojske, kada se pojačavaju vojni resursi, kada gradimo stanove za sektor bezbednosti, kada omogućavamo i činimo sve za bolji kvalitet života građana Srbije, da jesmo uz njih, za razliku od ovih koji žele na izborima samo da dođu uz ulicu, uz novac koji ima daju. Oni čak nisu mogli ni da uđu u ovaj parlament da neki koji žele da budu u ovom parlamentu, da zastupaju njihove interese, nisu ih uz dobro, dobro, dobro guranje ugurali u ovaj parlament. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Milićeviću. Pa, morao sam da reagujem na ono što je na svom tviter nalogu napisao Zoran Živković zato što želim da građani Srbije čuju šta ta tzv. kvazi elita misli o narodnim poslanicima koji savesno rade svoj posao. Ja se ne ljutim kada Zoran Živković nazove Vladimira Orlića, Acu Markoviću, Marijana Rističevića, Marka Atlagića, mene stokom, ovcama, bitangama, ološem itd. Mi smo, da kažem, muškarci, mi smo na to navikli i nekako to lakše podnosimo, ali, pogledajte, Zoran Živković dok nije na svom radnom mestu, a prima platu kao narodni poslanik, pa kažite mi u kojoj demokratskoj državi je to moguće? Da li je to moguće u Velikoj Britaniji? Da li je to moguće u Nemačkoj, u Francuskoj ili u Italiji? Da li je to moguće bilo gde, u bilo kojoj demokratskoj zemlji? Dakle, dok nije na svom radnom mestu, a prima platu kao da jeste, on ovcama naziva Dušicu Stojković, Adrijanu Avramov, gospođu Vukojičić, gospođu Malušić i sve ove divne žene iz SNS, koje su i danas na svom radnom mestu i koje su bile i juče i koje su svih ovih meseci na svom radnom mestu, uredno rade svoj posao, savesno, pošteno i nikoga nisu vređale. On njih naziva ovcama i onda se predstavljaju da su oni neka elita i ljute se na Aleksandra Vučića kada ih naziva lažnom elitom? Pa, naravno da su lažna elita, naravno da su kvazi inteligencija. Ko je zaista pripadnik elite, ko je zaista intelektualac, da li može ove divne žene da nazove ovcama? A on je sve njih nazvao ovcama. Zašto? Zato što ne sede po kafićima? Zato što ne sede po splavovima? Zato što nemaju stanove od 200 kvadrata? Zato što nemaju, kao Dragan Đilas, samo u nekretninama 25 miliona evra? Zato što nemaju dve hiljade kvadrata stambenog i prostornog prostora? Mi smo ovce. Mi smo stoka. Mi smo banditi. Mi smo krezubi. Mi smo botovi. Mi smo sendvičari. Mi smo, pitaj boga šta nismo. Zato je dobro da građani Srbije ovo čuju. I mi ćemo na ovome da insistiramo, zato što hoćemo da razobličimo one koji sebe smatraju elitom, one koji sebe smatraju intelektualcima a u stvari su sve suprotno od toga. Pročitaću vam nešto iz čega ćete da vidite da poslednji koji ima pravo da postavlja pitanje bilo čije diplome, pa i diplome Nebojše Stefanovića, jeste upravo Boško Obradović. Pošto su se u ovom njihovom tzv. Savezu za Srbiju malo posvađali, nisu saglasni da li da bojkotuju izbore, da li da ne bojkotuju, da li da se vrate u Skupštinu, da li da se ne vrate, ko da se vrati, ko da se ne vrati, došlo je do određenih sukoba. I, jedan od koalicionih partnera pita sledeće - Pitaj tvog najbitnijeg koalicionog partnera Boška, misli se na Boška Obradovića, kakvog to saobraćajnog fakulteta diplomu ima njegov jedan od najbitnijih funkcionera Borko Puškić, koji mu je predsednik izvršnog odbora i član predsedništva? Sam znaš da pravi Saobraćajni fakultet postoji samo jedan u Srbiji, tj. na Voždovcu. Njegov Borko nikad nije kročio nogom na taj fakultet, ali mu ne smeta da se predstavlja kao diplomirani saobraćajni inženjer i pretenduje na pozicije gde je uslov da budeš diplomirani saobraćajni inženjer. On je kupio diplomu nekog poludivljeg saobraćajnog smera negde u unutrašnjosti Srbije, što nema veze sa Saobraćajnim fakultetom u Beogradu. Eto, građani Srbije, takvi ljudi postavljaju pitanje validnosti diplome Nebojše Stefanovića. Svojevremeno su, dok je Saša Janković bio predsednički kandidat, odnosno pretendovao da bude predsednički kandidat, tražili da pokažemo diplome i ja ovde kad sam doneo indeks Aleksandra Vučića, oni su svi živi skočili na Srpsku naprednu stranku i kažu - otkud tebi pravo da donosiš indeks Aleksandra Vučića? Pa, zato što sam ponosan što mi je na čelu stranke čovek koji je bio jedan od najboljih studenata Pravnog fakulteta i koji je u roku od četiri godine na krajnje pošten način, učeći, marljivo radeći, završio taj fakultet sa prosečnom ocenom većom od devet. Ja sad pitam - gde su oni sa svojim diplomama? Gde su oni sa svojim indeksima? (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Ovaj što se predstavlja kao profesor srpskog jezika i književnosti dobio je iz savremenog srpskog jezika sedam, ja mislim da mu je to poklonjeno a kaže - glumeti doktora nauka. Neko mora da mu je poklonio tu sedmicu, čim čovek ne razume i ne ume da se izražava na srpskom književnom jeziku.
Kolega Martinoviću, obzirom da ste ponovo pomenuli sadržaj tvita, a ja kao predsedavajući imam obavezu uvek da zaštitim dostojanstvo svih kolega i koleginica, bilo da dolaze iz redova pozicije ili opozicije, uz sve ono što ste naveli, moram da dodam da smo mi legitimno izabrani predstavnici građana koji i danas, kao i prethodnih dana, razgovaramo o alternativama kako da dođemo do što kvalitetnijih zakonskih rešenja koja će biti u najboljem interesu građana. A vi jako dobro znate da manjak političke moći i manjak političkog uticaja dovode do ovakve vrste, nažalost, primitivizma. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, stav 9. člana 59. pomenutog Predloga zakona o trgovini je sasvim logičan sled stvari, s obzirom da se njime propisuje da će se doneti podzakonski akti koji će na bliži način urediti sve prethodne stavove. Ono što želim da kažem to je da je SNS ponosna što u ovom visokom domu Narodne skupštine debatuje po svim zakonskim predlozima. Srpska napredna stranka je ponosna što na njenom čelu stoji Aleksandar Vučić, koji danonoćno radi, marljivo, vredno i odano, u korist građana Srbije i u korist Republike Srbije. Srpska napredna stranka je ponosna što smo ovde da iznosimo stavove i mišljenja građana, koji su nas poslali u ovaj visoki dom, a ove sa naše desne strane, poslanike koji već mesecima ne dolaze u dom Narodne skupštine, treba da je stid i sramota, pre svega pred onim ljudima koji su za njih glasali. Nadam se da ti ljudi sada znaju da oni i danas pljačkaju njih, jer svoju platu primaju iz budžeta, pljačkaju i one građane koji su za njih glasali, ali i sve druge građane, jer oni uredno svakog meseca primaju svoje plate i uredno i dalje vrše pljačkanje naroda. Oni za drugu političku ideju ne znaju. Njihova osnovna politička ideja je pljačkanje naroda, život na grbači naroda i puni sopstveni džepovi. To pokazuje njihov lider Dragan Đilas, koji se za vreme vršenja vlasti obogatio za oko 500 miliona evra. Puna podrška potpredsedniku Vlade i ministru unutrašnjih poslova Nebojši Stefanoviću u prikupljanju svih onih dokaza koji će otkriti sve marifetluke i sve pljačke Dragana Đilasa. Jedna od prvih njegovih pljački na kojoj je počeo da zgrće milione evra svakako je rijaliti program "Velikog Brata". To je jedan špekulantski ugovor, drugačiji ugovor on naravno nije mogao ni da sačini, već samo ugovor koji je špekulantski, jer je u tom ugovoru slagao da se objekat „Velikog Brata“ gradi za potrebe dečijeg boravka za decu. Tu je zaradio prve milione, danas je on medijski tajkun, zajedno sa svojim medijskim pajtosom Šolakom, koji je za 650 hiljada evra kupio malteški pasoš da bi izbegao plaćanje poreza. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Jevtović Vukojičić. Poštovane koleginice i kolege iz poslaničke grupe SNS, samo jedna informacija. Poslanička grupa SNS nema više preostalog vremena kada je reč o ovoj objedinjenoj raspravi, ali predsednik poslaničke grupe ili ovlašćeni predstavnik ima još 14 minuta. Nastavljamo sa radom. Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 67. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik profesor dr Vladimir Marinković. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 67. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović.
Gospodine ministre, inspekcijski nadzor i Zakon o inspekcijskom nadzoru su usvojeni, izmene tog zakona, prošle godine u Narodnoj skupštini i mi smo dobili fantomske inspektore, ja to ovako žargonski kažem, ili inspektore duhove, nazovite ih kako hoćete. Uglavnom, to su sada službena lica koja inkognito dolaze u kafiće, restorane, u prodavnice, gledaju, raspituju se, kažu obaveštavaju, snimaju, sad stvarno nemam vremena da vam citiram te članove tog zakona, i na osnovu toga oni u sledećem svom potezu, kada im se učini neka nepravilnost, dolaze do toga da se, predstavljajući se, tek tada kao nadležni državni inspekcijski organ, sa svojom punom legitimacijom, zatvaraju taj objekat. Srpska radikalna stranka je bila protiv usvajanja tog zakona, protiv takvih ovlašćenja i takvog metoda rada inspektora i mi smo vas upozorili da će doći do mnogobrojnih zloupotreba. To je teško dokazivo. Znate, kad vi jednom službenom licu koje predstavlja ministarstvo i vrši inspekcijski nadzor date legitimitet da to radi, normalno da će da kaže da je u vek u pravu, a u praksi se pokazalo, a i kasnije u određenim sudskim sporovima, koje su pojedina pravna lica povela protiv takvih, sa takvim ovlašćenjima, kod kojih takođe postoji određeni stepen korupcije, da oni nisu bili u pravu, ali kakva vajda kada je, recimo, na Kopaoniku početkom, u jeku turističke sezone zatvoreno 19 objekata. Mi smo za to da se izdaju, naravno, fiskalni računi, da svako radi u skladu sa zakonom, ali mi smo izričito protiv toga da se za takav vid prekršaja zatvaraju objekti. Kazne koje ste propisali ovde, kod mene je amandman na jedan stav, kasnije će kolege da govore o drugim, višim nivoima kazni, ali ovaj raspon je potpuno, ne neprihvatljiv, nego teško i naplativ. Obično ti preduzetnici i ta pravna lica, koja dođu u ovakvu situaciju, sad imaju po tom Zakonu o prekršajima, koji je izmenjen takođe, i koji je u funkciji sklapanja sporazuma sa Poreskom upravom i sa sudijom za prekršaje, da se to plaća na neke rate, itd. Dakle, u mnogim slučajevima u Srbiji, evo budite sigurni, takav je slučaj i u Kragujevcu u kome ja živim i u Novom Sadu, Beogradu… (Predsedavajući: Zahvaljujem, koleginice.) Evo, završiću. S obzirom na to, gospodine Milićeviću, da ste bili tolerantni… (Predsedavajući: Uvek sam tolerantan.) …kada su određene replike trajale po sedam, osam minuta, ja govorim o veoma važnom pitanju za ljude koji danas od toga žive, dakle, gledaju večeras koliki im je pazar, da li deci mogu da kupe hleb da jedu, da ih školuju, itd… (Predsedavajući: Uvek sam tolerantan. Izvolite.) … dozvolite da završim. Dakle, gospodine ministre, pored toga što ste im uveli da vode tzv. robno knjigovodstvo, to je novina po setu finansijskih zakona Siniše Malog i mi smo i na to stavili primedbu, dakle, te male radnje sada vode knjigovodstvo kao d.o.o. Ne baš, ali slično. Vi ste propisali kazne koje ne možete da naplatite, jer on će pre da zatvori to trajno, takvi su slučajevi veoma česti i po selima i po gradovima, nego da plati ovakvu kaznu. Bolje je bilo da prihvatite amandman SRS, efikasnije bi bilo i za državu, a i za te ljude. Naravno, da im se omogući da ulože prigovor na eventualnu bahatost inspektora i po rešenju koje dobiju, da to mogu da plate na određene rate i da omogućite samim tim liberalniji nekako pristup njima koji započinju taj posao da rade, ne da krše zakon. Znači, prijava radnika, to je zaista nešto što mora da bude obavezno, kao i izdavanje fiskalnih računa, ali način na koji će svaki inspektor to da uradi, složićete se sa mnom, može da dovede do mnogobrojnih zloupotreba. Ako je u Kragujevcu jedan restoran, nije bitno koji, zatvoren zbog neslaganja 300 grama mlevenog plazma keksa koji se koristi u svrhu pravljenja šejkova, koji su osvežavajući napitak, i zatvori se jedan takav objekat u jednom trenutku na 15 dana, sledeći put opet tako, treći put, uvek se nađe nešto tako… Dajte nešto krupnije. Pri tome, jedan takav objekat, recimo, ima 18 prijavljenih radnika, ali se pronašao metod. Fali jedna limenka koka kole, sad da ne banalizujem dalje, ali mnogo je takvih primera – jedna kifla, prženica, itd. Nemojte, molim vas, da dovodite u situaciju ljude da se tresu pri tome kad stavljaju ključ da otvore tu radnju, kada kreću u taj posao i kada se uopšte odvaže da nešto privatno rade, kad već ne mogu da dobiju čuveni državni posao.
Zahvaljujem. Kolega Orliću, želite repliku? Izvolite.
Gospođo Jovanović, ne treba smetnuti sa uma da postoje situacije u kojima neko otvoreno, flagrantno ide na to da plati kaznu, jer njega to ne zanima, on smatra da taj iznos koji će on da plati nije važan, mnogo mu je važnije ono što ima nameru da uradi, pa makar bilo i nezakonito. Primera za to ima sijaset. Dakle, i kada je reč o različitim privrednim postupanjima, ali i kada je reč, pogledajte, o bilo čemu drugom. Ovaj izveštaj, o kome smo govorili danas, BIRN-a ili KRIK-a, ja ih ne razlikujem, meni je to sve isto, ali ti koji pripadaju ovom političkom, kriminalnom, tajkunskom opusu Dragana Đilasa, njegovim redovima, u kom su objavili priznanje koje je sam dao Dragan Đilas o tome da ima u nekretninama samo 25 miliona evra vrednosti. U nastavku tog izveštaja, koji su ti njegovi pravili, uopšte ne sumnjam da je to što su naveli tačno, može samo da bude i više od toga, nešto što Đilas nije hteo da prizna, ovo je on priznao sam, stoji sijaset različitih kazni za bahato, moram to tako da nazovem, ponašanje, jer kada neko namerno, svesno krši ograničenja, vozi prebrzo, vozi skup auto, i to radi iz meseca u mesec, iz godine u godinu, vidi se da on to radi potpuno svesno. Rešio čovek, ništa mu ne znači ta kazna, da li će on da plati 50.000, 100.000 dinara, njemu je to potpuno svejedno kada ima stotine miliona na svojim računima. To vam je jedan od primera da se ljudi tako ponašaju, potpuno otvoreno, potpuno svesno. Ono što je meni danas interesantnije, to je kada neko, na primer, želi da postupa na određeni način, ali ne sme i sam sebe, izgleda, sprečava, sam sebi uvodi određene restrikcije. Na primer, Zoran Živković koji nas gleda preko televizije, očigledno bi na čelo progovorio koliko je željan da dođe u salu i da nešto prozbori, ali ne sme. Mi znamo da on to jako želi. On to ovde izgovara na konferencijama za medije, ali izgleda da od Dragana Đilasa ne sme. Ili, Boško Obradović koji preko Tvitera, sada bi telefon preko kog nam se obraća, pojeo od muke, kaže – hoću da im odgovorim, želim da im odgovorim, ali nisam u prilici. Ne znam zašto nije u prilici, osim ako je sam sebi zabranio, odnosno ako je njegov strah od gazde Đilasa toliko veliki da ne sme da uđe u ovu salu, ali mi smo tu i, kako smo tu bili od početka današnjeg dana, sigurno ćemo biti dokle god se bude danas radilo. Bićemo, naravno, i narednih radnih dana. Kad god poželi Boško Obradović sme da uđe, odmah dobija priliku za repliku. To je svojevrsno obećanje sa moje strane, ako želite, ali izgleda da je tu nešto važnije. Strah je tu veći. Taj Đilas koji je rešio da se ponaša bahato, jer sve može da plati, jer smatra da sve novcem može da kupi, kao što je kupio DS, Boška Obradovića, njegove Dveri, onda one lažne ekologe, zelene, koji mu se sada ne znam kako zovu, očigledno smatra da može da kupi apsolutno sve na ovom svetu. Na primer, Živkovića, Obradovića i Dveri… (Predsedavajući: Zahvaljujem, kolega Orliću.) Završavam. To se očigledno pokazalo kao istinito, ali postoji jedna stvar koja se novcem ne kupuje. To je politički kredibilitet, to je sećanje naroda, to je narodno poverenje. To mora da se zasluži i to mora da se dobije na izborima. Pošto tamo ne mogu, rešili su, hoće na neki drugi način, ali sve im je to ćorav posao, ubedljiv koliko i Boškove diskusije u Narodnoj skupštini danas. Da li ga je neko čuo danas? Ja nisam.
Zahvaljujem. Reč ima predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Više stvari bih hteo da vam kažem na ovo što ste vi rekli, što ste predložili, odnosno na vašu primedbu kada je u pitanju ovaj član zakona. Prvo, iz ličnog iskustva vam kažem zato što u resoru u kom sam ja ima inspektorat rada koji kao deo inspekcije na globalu i saradnjom sa drugim inspekcijama vrlo uspešno, nakon donošenja tog zakona, pokušava da uvede u red sve ono što se dešavalo u prošlosti, da upravo sankcioniše i da to više ne postoji. Kad je u pitanju kontrola ona mora da bude rigorozna i mora da bude jednaka za sve, i nije tačno da baš a inspekcija, ne znam, zbog 300 gr. nečega, zatvara. Kad su u pitanju fiskalni računi poreska inspekcija više puta opominje, više puta kažnjava, pre nego što zatvori. Tako da, nekome ko višestruko počini takav vid prekršaj tek onda mu se zatvara firma. Mislim da to pokazuje odgovornost sa njegove strane, jer ovaj zakon je, da kažem, vrlo jasan, i vrlo jasno precizira šta on treba i kako treba se ponaša da bi sve bilo u skladu sa zakonom. Mislim, kad ne bi tako radili doveli bi u apsurd sve one koji rade u skladu sa zakonom, i govorili o tome da je bolje da, kao što je i kolega Orlić rekao da je bolje da rade mimo zakona i da plate kaznu, jer imamo i tajkune neke koji rade i koji bi u slučaju da nikad im ne dođe do zatvaranja firme, u nedogled plaćali kazne i tako dezavuisali opšte, ceo sistem i smisao zakona. Kad je u pitanju Ministarstvo, ja ću vam reći jednu stvar, to je da kazne kao inspekcija rada 2017. godine naplatili, da smo naplaćivali, znači po srednjem iznosu, i da je sud donosio odluke po srednjem iznosu, država Srbija i budžet Republike Srbije bi bio bogatiji za tri milijarde dinara. Da smo naplaćivali po onom najvišem, bilo bi četiri, da smo po minimalnom, bilo bi oko dve. Mi smo naplatili malo manje od 200 miliona, što znači da efikasnost svega pokazuje da većina toga zastari, većina toga nekako zaglavi na sudu, većina njih prođe mimo svega toga, i kakvu poruku šalje? Šalje poruku da je bolje da radite mimo zakona i da bolje prođete. Mi želimo da pošaljemo jednu potpuno drugačiju poruku. Mi smo imali niz sastanaka i sa Ministarstvom pravde, mi ne možemo da utičemo na sud, ali tražimo od njih da samo budu efikasniji u svom radu i rade pravedno kako bi mi uveli red u našoj državi. To šta je bilo ranije, i šta je bilo 2000. do 2012. godine, to sada pričamo i prepričavamo, to je deo jedne ružne prošlosti i toga se svi sećaju, i pokazuje se da ne žele danas da se to više vrati. Svi su za to da se danas sprovodi zakon, da on bude jednak za sve. Meni je stvarno žao što u jeku sezone, kada izađe inspekcija dešavaju se takve stvari, ali te stvari se dešavaju tamo gde upravo postoji kršenje zakona. Da vam samo još jednu stvar kažem, to je jedna nova praksa koja postoji, to je recimo u inspekcijama, mi imamo i unutrašnju kontrolu i vrlo često inspektor šalje unutrašnju kontrolu koja upravo kontroliše one koji vrše inspekciju. Nikada se ne dešava da inspekcija iz Beograda vrši inspekciju u Beogradu, uvek neko dođe iz unutrašnjosti, koji radi u Beogradu, a iz Beograda ide u unutrašnjost, i tako se radi nasumično. Povratna inspekcija opet iz drugog nekog mesta, i gleda kako ova prethodna radila. Tako da, svako svakog kontroliše, a sve u interesu da se sprovede zakon, da svi oni koji rade u skladu sa zakonom, budu ohrabreni da i dalje rade u skladu sa zakonom, da zapošljavamo više ljudi, da za njih budu plaćeni porezi i doprinosi, jer, na kraju, to i jeste korist svih nas i korist svih građana koji jednog dana treba da uživaju u svojoj penziji. Zato apelujemo na građane gde god postoji kršenje zakona da to prijave, jer inspekcija rada je dužna da izađe, i sve druge inspekcije. Sad imamo objedinjen broj telefona, besplatan, 0800300307 gde su sve inspekcije u državi, i na svaki od tih anonimnih ili neanonimnih prijava inspekcija je dužna da izađe, i da se vodi statistika i vodi se beleška o tome, kakva je povratna informacija. Još jedna bitna stavka za razliku od prošlosti, ukoliko se vi prijavite i prijavite nekoga, pa kažete tog u Kragujevcu, ili bilo gde, ili prijavite neku drugu firmu, izađe inspekcija, bilo koja, ona je ukoliko ste se vi predstavili imenom i prezimenom i ostavili vaše podatke, dužna da vam javi šta je uradila tamo. To je jedna novost.
Zahvaljujem ministre Đorđeviću. Pravo na repliku narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite, koleginice Jovanović.
Gospodine ministre, prvo moram kolegi Orliću, pa ću se nadovezati na ovo što ste vi rekli. Kolega Orliću, nije problem samo u tome što je Dragan Đilas bahat u svom bogaćenju na protivzakonit način. I on i Boško Obradović i Vuk Jeremić, ako bolje pogledate i Živković su destruktivni. Krajnje destruktivne ličnosti. Međutim, ono što je interesantno je da vi, evo govorio je danas više puta gospodin Martinović, pokrenuli smo postupak na koji način se obogatio Dragan Đilas. Da li ste vi pokrenuli postupak da utvrdite na koji način se obogatio i Zoran Živković? Stalno govori o tome Marijan i mi to znamo, da je od jednog tamo prosečnog, lokalnog niškog političara, zapamtite i gradonačelnika u vreme sankcija, koji je pozivao ljude da račune za struju u ono bure koje je tamo zapalio na trgu, bacaju u vatru, a kasnije su ljudi zbog toga imali i te kakve posledice. Dakle, govori se o ljudima koje ste vi trebali da procesuirate, odnosno tužilaštva gospodine ministre koja su nadležna da rade taj posao. Mi smo više puta pokretali i pitali vas to pitanje – da li vi znate gde je Zagorka Dolovac, republički javi tužilac koja je odgovorna za takva dešavanja i ne samo to, nego ti destruktivci su pokušali i državni udar pre dva meseca u Srbiji, ne reaguje uopšte. Ne možete onda da tražite od jednog običnog čoveka u nekom selu, u manjem gradu, u većim gradovima da striktno se tresu i da imaju taj strah od državnih organa i da, opet vam ponavljam niko nikad iz SRS nije se zalagao za to da se ne izdaju računu ili da se ne prijavljuju zaposleni, čak naprotiv, ali smo tražili olakšice od strane države i da se ti ljudi zapošljavaju i da ove kazne koje su propisane budu niže. Ako pogledate i ovaj moj amandman i amandmani koji slede, mi smo raspon napravili tako da on bude relativno prihvatljiv za današnje tržište i za mogućnost poslovanja tih preduzetničkih radnji. A kada imate u daljem delu ovih kazni odredbu gde je najviša i preko milion dinara, gospodine ministre, to je iznos od sedam cifara. To može da plati ovaj tajkun i lopov Đilas, ali običan čovek i preduzeće koje možda uzima kredite za obrt, koje teško posluje zato što ima i ne naplative neke račune i fakture kod svojih poverilaca, to je zaista teško. Verujte mi, obzirom na to da sam i sa nadležnima i zaposlenima i u Poreskoj upravi u Kragujevcu razgovarala, svake godine preko 3.000 ljudi koji su preduzetnici, vlasnici preduzeća podnose zahtev za reprogram svojih dugova. Nije nenormalan pa da to ne plaća na vreme, a pogotovo sam, zaposlen za sebe da je u mogućnosti, ali ako uđete u taj vrlog i u to vrzino kolo, ovaj duguje ovome, onaj onome, vi nemate mogućnost da to stalno servisirate. Dajte malo, budite tolerantni. Dakle, neka se poštuje zakon, inspektori da rade svoj posao, ali da ne budu bahati ni u kakvom slučaju, ali vi kažete imate inspekciju, nemate i sami ste rekli vi i ministar Mali i Ružić, dovoljno inspektora da pokriju čitavu teritoriju Srbije za određene poslove inspekcijskog nadzora. Morate da budete svesni situacije kakvi su sve ugovori tih preduzeća, koliko je zaposlenih u uslužnoj delatnosti, u kafićima, u restoranima, u trgovinama, to je veliki broj ljudi, da vlasnici tih malih preduzeća nekada na uštrb sebe moraju da isplate plate tim zaposlenima i poreze i doprinose, dobit je tek nešto što mogu da vide posle zaista dve ili tri godine početka svog poslovanja i zato smo tražili da ove kazne budu u rasponu od 30.000 do 100.000 dinara, jer je od 50.000 do 200.000 zaista mnogo. Svaki će vam knjigovođa u svakom gradu koji ima par njih ili su preduzeća ili više desetina njih da vodi knjigovodstva, reći da će pre da naplati država od onoga ko ima i ko naravno napravi takav prekršaj da je manja kazna, nego kod onoga koji će da stavi katanac u vrata, pa će onda tek da duguje, da mu se blokira račun i da ugasi tu radnju ili to preduzeće.
Zahvaljujem koleginice Jovanović. Kolega Orliću pomenuti ste tokom izlaganja koleginice Jovanović imate osnova za repliku, a Vi kolega Martinoviću želite kao predsednik poslaničke grupe. Izvolite najpre Vi kao predsednik poslaničke grupe.
Zahvaljujem se, gospodine Milićeviću. Gospođa Nataša Jovanović je spominjala ovde Dragana Đilasa, vođu Saveza za Srbiju i najvećeg tajkuna u Srbiji. Želim da obavestim građane Srbije da se gospodin Dragan Đilas danas obratio javnosti. Nije dovoljno što je juče Nebojša Stefanović, odnosno konkretno akademik Ljubiša Rakić, predsednik Saveta Univerziteta Megatrend i član SANU, pokazao ne samo diplomu, nego kompletan studenski dosije Nebojše Stefanovića. Danas se oglasio Dragan Đilas, kome sve to nije dovoljno, najpre su tvrdili da Nebojša Stefanović nema diplomu, pa kada smo pokazali diplomu, onda su rekli, dobro ima diplomu, hajde sada da vidimo kada se upisao i da li ima validan studenski dosije. Pa, kada smo pokazali studenski dosije, sa sve fotografijom Nebojše Stefanovića, iz 1995. godine, danas Dragan Đilas, praveći se da sve to ne vidi, kao što ne vidi ni gradilišta po Srbiji, kao što ne vidi ni nova radna mesta, kao što ne vidi ni nove autoputeve, kao što ne vidi sve ono dobro što je uradila Vlada predvođena SNS i ono što je uradio predsednik republike Aleksandar Vučić, danas Dragan Đilas kaže, između ostalog, za akademika Ljubišu Rakića, predsednika Saveta Univerziteta Megatrend, da je on sramota za SANU. Dakle, Ljubiša Rakić je, kao redovni profesor Univerziteta i kao akademik, redovni član SANU, sramota za SANU, po mišljenju Dragana Đilasa, samo zato što je pokazao kompletan studenski dosije Nebojše Stefanovića. Sada ja pitam Dragana Đilasa, koji dokaz još da mu ponudimo da bi se uverio da Nebojša Stefanović ima validnu diplomu i da je na regularan način završio fakultet? Ja sam danas postavio pitanje i mi ćemo i dalje na tome da insistiramo, na validnosti diplome Boška Obradovića, jer sumnjam da je neko mogao na regularan način da završi srpski jezik i književnost, a ne ume na srpskom jeziku da se izražava, i šta je sa ovim njegovim predsednikom izvršnog odbora i članom predsedništva, Borkom Puškićem, koji očigledno ima neku kupljenu diplomu nekog lažnog Saobraćajnog fakulteta, kupljenog ko zna gde, u unutrašnjosti Srbije. I, da, ono što je dobro primetio gospodin Rističević, ja bih baš voleo da vidim diplomu nekadašnjeg predsednika Vlade Zorana Živkovića, koji se uključio u kampanju protiv Nebojše Stefanovića. Da mi vidimo tu diplomu Zorana Živkovića, da vidimo šta je čovek po zvanju, gde je završio fakultet ili gde je završio tu višu školu, koliko je studirao, kada je on upisao taj fakultet ili tu višu školu, koje ispite je polagao i kod kojih profesora, itd? Pa, da vidimo malo i diplome nekih drugih. Ima tu među njima koji su se obogatili u vreme bivšeg režima, koji su studirali po 12 godina. Ima Goran Ješić, koji je isto tako na sumnjiv način došao do diplome. Pa, i ovaj Dragan Đilas, sećate ga se gospođo Jovanović, prvi put sam ga video na televiziji u martu 1991. godine, kada je bio vođa onog studenskog protesta posle 9. marta, kada je razgovarao sa Slobodanom Miloševićem. Studirao je ko zna koliko, otišao u Češku, tamo navodno zaradio 74 hiljade evra, 2004. godine postao član DS, postao predsednik, odnosno direktor, to se tako zvalo, Narodne kancelarije predsednika Republike, postao ministar za nacionalni investicioni plan, postao gradonačelnik Beograda, posle toga postao vlasnik DS, otkupljujući dugove DS, prema Razvojnoj banci Vojvodine. Čovek se obogatio za, neki kažu, 500 miliona evra, neki za 720 miliona evra. To vam je dragi građani Srbije, budžet jedne Crne Gore. Taj Dragan Đilas, završavam, danas kaže da je Ljubiša Rakić jedan intelektualac, pravi intelektualac, redovni član Srpske akademije nauka i umetnosti, sramota za SANU.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Izvolite, kolega Orliću.
Vi ste pitali gospođo Jovanović, u čemu je stvar na temu ispitivanja naših saznanja, a vezano za Dragana Đilasa i sve razne postupke, mehanizme, marifetluke, koji su omogućili takve da se taj čovek nenormalno bogati, ali pazite, ne u nekim normalnim uslovima, u nekim normalnim prilikama, na normalan način time što je nešto radio sa svojim firmama, bilo čim, pa zaradio, nego dok je bio na najodgovornijim političkim funkcijama što partijskim, što republičkim, što u gradu Beogradu. Dakle, da pre toga nije imao ništa, a onda je postao nesnosno bogat. Šta je zanimljivo i što sam želeo da vam kažem danas? Novi momenti u toj priči, oni su vezani za naša nova saznanja. Dakle, potrebno je sigurno vreme da nadležni organi ispitaju te stvari, ako to treba da urade ozbiljno, mi smatramo da je tako jedino ispravno. Ali, postoje informacije koje se pojavljuju bukvalno na dnevnoj bazi. Mi smo pre, čini mi se, dva dana izašli u javnost sa potpuno novim podacima, sa podacima koji nisu, čini mi se, bili nikada ranije poznati našoj javnosti. Uz sve ono o čemu smo govorili mi ovde i što se nalazi u izveštajima Verice Barać, mislim da nigde nije bilo podataka koji pokazuju plastično kako je izgledao tzv. poslovni odnos firmi Dragana Đilasa i Telekoma Srbije i to baš u vreme dok je Dragan Đilas bio na najodgovornijim funkcijama u Republici Srbiji. Dakle, mislim da smo to po prvi put prikazali upravo mi ovih dana. Tada smo rekli da otprilike 30 miliona evra iznosi ukupan obrt novca koji su ostvarile ta Đilasova „Direct Media“, koja je nekada vredela samo 10 hiljada dolara, a onda počela da vrti silne milione i desetine miliona. Njena zavisna preduzeća i Telekom Srbija, dakle državno preduzeće, novac je građana Srbije u pitanju, a ne bilo kakav i bilo čiji privatni novac, u dva smera. Kada pogledate kako je to išlo, to su zaista fantastični aranžmani. Prvo, postoji angažovanje te „Direct Media“ i njenih zavisnih preduzeća od strane Telekoma, ali i od strane Telekomovih firmi u regionu. O tome nije pisala ni Verica Barać. Znate šta je jedino ona navela u svom izveštaju, a da se Telekoma tiče, ona je rekla – Telekom je finansirao, sponzorisao „Velikog brata“ 2009. godine, dakle onaj šou program koji je uveo Dragan Đilas, ali da se bavila Đilasovim transakcijama i relacijama sa nekim drugim preduzećima u ovoj zemlji. Što se tiče Telekoma, on je neposredno angažovao i „Ovejšn“ i „Direct media“ u periodu od 2004. godine, pazite, od kada je Dragan Đilas kročio na scenu i na pozornicu političku u Srbiji, do 2007. godine, oko četiri i po miliona evra na taj način otišlo je ka tim kompanijama. Onda, Telekomove firme u regionu, dakle Telekom u Crnoj Gori i Telekom u BiH, angažuju zavisna preduzeća, opet „Direct Media“ i plaćaju im sedam miliona sedamsto hiljada plus 360 itd, kada se to sabere preko osam miliona evra otišlo je za ove usluge na ovaj način. Takođe, da ovde ne bude kraj, u vrednosti od 17 miliona evra, sada firme „Direct Media“ uzimaju, ali po povlašćenim cenama, marketinškog prostora od telekomovih firmi, dobijaju za to popust od preko pet miliona evra. Dakle, popust kakav izgleda nikada niko dobio nije, niti će ikada dobiti. Oni su dobili tada, pričam o periodu od 2007. do 2012. godine i samo na toj transakciji oni su dobri za taj iznos popusta. Samo za toliko su uspeli da prevaziđu tržišne uslove, kao što je Đilas onim jednim potezom 11 miliona dinara u džep stavio, samo što je otkupio dug stranke svoje, pa onda on njim dalje raspolagao. Tako i ovde, u startu dobar za preko pet miliona samo na ime popusta, a u vrednosti od 17 miliona posle tržište rasprodavao dalje. Kada se to sabere, to je preko 30 miliona evra i to su naša poslednja saznanja. Ko zna, gospođo Jovanović, koliko ovakvih stvari još ima. Ko zna koliko primera ćemo pronaći o kojima govore i Marijan Rističević, i gospodin Jovanović, i bilo koji poslanik SRS. Ovo su stvari koje, kada se saberu, ja mislim da su toliko krupne i toliko značajne da apsolutno zahtevaju interesovanje i nas kao narodnih poslanika, ali mislim i državnih organa. To je naša obaveza. Između ostalog, to je i objašnjenje zašto ovi nepismeni politički mraginalci, poput Boška Obradovića, koji nisu upoznati ni sa sadržajem sopstvenog diplomskog rada i koji ne znaju da li se kaže glumeti, završavam, danas svi završavaju, po pravilu kod Dragana Đilasa. Nema mesta koje predstavlja tačku nagomilavanja za te sa političke periferije i sa političkog đubrišta Srbije drugačije od Dragana Đilasa, očigledno zato što taj čovek ima dovoljno para da te i takve plaća, odnosno da njihove usluge može da održava. Evo na koji način je do tih para došao.
Zahvaljujem, kolega Orliću. Poštovani narodni poslanici, sada u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15 časova i 15 minuta. Zahvaljujem. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? Na član 69. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite, koleginice Nikolić.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo intervenisali i na ovaj deo Predloga zakona koji se odnosi na kaznene odredbe i mi smo raspon novčanih kazni smanjili, konkretno u članu 69. kaznu koja je predviđena u rasponu od 50.000 do 500.000 dinara, mi smo zamenili kaznom od 30.000 do 200.000, jer je to svakako primerenije rešenje. Naime, prvo, raspon kazni koji je propisan u članu 69. jeste veliki i razlika između minimalne i maksimalne kazne je 10 puta. To u startu daje velike mogućnosti za razvoj korupcije, jer je ostalo na volji prekršajnom organu da odluči koju visinu novčane kazne će izreći prekršiocu. Mi predlažemo smanjenje kazne uopšte, a samim tim se smanjuje i raspon. Lica na koje se odnosi primena prekršajne kazne su, po članu 25. Predloga zakona o trgovini, uglavnom lica koja nemaju druge mogućnosti da obezbede bilo kakav posao, pa su prinuđeni, da bi prehranili sebe i svoju porodicu, da se bave uličnom trgovinom, gde su izloženi različitim vidovima ponižavanja i maltretiranja, prvenstveno od strane komunalne milicije kojoj su ovim novim zakonom data prevelika ovlašćenja, tako da mogu da se ponašaju još bahatije nego što su se do sada ponašali. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Nikolić. Na član 70. amandman je podne narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Da li želite reč, gospodine Rističeviću? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je reč o prekršaju. Neko se ovde zalagao da se kažnjavaju svi oni koji govore da je u Srebrenici izvršen genocid. Naravno da tamo genocida nije bilo. Srbi su žrtve genocida. Srbi nisu počinili genocid. Ali, znam ko jeste. Srbi nisu bacili atomsku bombu na Hirošimu i Nagasaki. Genocid je neselektivno uništavanje određene grupe. Znam jednu zemlju ili savez država koji je to učinio. Znam takođe za jedan savez država koja je gotovo istrebila jednu ljudsku rasu – Indijance. Znam ja za taj savez država. Znam da su nepravedni. Znam da su počinili mnoge prekršaje, narušili međunarodni mir. Ali, moram da poštujem i njihovu ekonomsku i vojnu snagu, barem dok je imaju. Moram da poštujem, da ne bih dobio još 22.000 tona bombi, mada je to već sada teže izvodljivo. Ali, ovi prekršaji o kojima je ovde reč je trgovina medijskim uslugama. Tu je Dejvid Petreus, šef CIA-e. Da li ste znali da je savetnik u SBB-u bio američki ambasador Kameron Manter? Zašto se onda čudite za privilegovan položaj na tržištu, zašto se onda čudite što Evropska komisija staje na njihovu stranu? Da li je Dejvid Petreus bio komandant vojnih snaga, gospodine Martinoviću, vi to malo bolje znate nego ja. Evo, i gospodin Marković se zagonetno smeška. Ja verujem da i on zna mnogo o Đilasovim namerama. (Predsedavajući: Hvala.) Regulatorno telo za elektronske medije se pravi mrtvo i zato Đilas traži REM. Dajte mu REM, mediji, reklame, i on vam neće tražiti ništa. Borba Đilasova za vlast nasilnim sredstvima je borba da uzme REM, jer REM ne radi svoj posao. Da REM radi svoj posao, isključio bi, naredio bi da SBB, što je njegovo ovlašćenje, isključi prekogranične kanale, lažne, virtuelne, lažne prekogranične kanale, piratske kanale koji uzimaju hleb domaćim medijima i domaćim novinarima. Hvala.
Hvala. Pravo na repliku ima Aleksandar Martinović. Izvolite, dr Martinoviću.
Evo, gospodine Rističeviću, mi smo danas pričali, i ne samo danas, o kampanji koja se vodi protiv predsednika Republike, protiv Vlade Republike Srbije, protiv pojedinih narodnih poslanika koji su deo vladajuće koalicije. Upravo sada čitam na portalu N1, to je vest od 15.18 časova, kaže da vi, Vlada Orlić, ja, Aca Marković i neki drugi poslanici, kaže: „vršimo novo targetiranje medija i nevladinih organizacija u Skupštini Srbije“. Dakle, N1 nastavlja svoju kampanju protiv SNS i njenih koalicionih partnera. Ja ne znam na koji način smo mi izvršili targetiranje, sem što postavljamo svakoga dana pitanje – u kojoj državi je moguće da jedna televizija kaže za sebe da je prekogranična, a zapravo ima svoje sedište na Novom Beogradu i pri tome 24 sata vodi besomučnu kampanju protiv predsednika Republike, protiv Vlade, protiv Skupštine Srbije, protiv države Srbije, ismeva narodne poslanike, organizuje emisije u kojima se narodni poslanici nazivaju stokom itd. Što se tiče nevladinih organizacija, ja danas nisam spomenuo nijednu nevladinu organizaciju, osim ako ne računaju organizaciju BIRODI, koja za sebe kaže da je nezavisna novinarsko-istraživačka kuća, a od oktobra 2016. godine je deo jedne široke političke organizacije koja se zove „Građanski front“, a tu je, između ostalog, i inicijativa „Ne davimo Beograd“, to su vam oni što su nosili žutu patku, to su oni koji se protive izgradnji „Beograda na vodi“ i to su oni koji i ne kriju da su otvoreni protivnici Aleksandra Vučića i SNS. E sad, mene zanima šta oni očekuju? Da mi ovde izigravamo glinene golubove, da ćutimo, da ne smemo jednu jedinu reč da kažemo, samo zato što su oni sami sebe proglasili slobodnim i nezavisnim medijima. Nisu oni ni slobodni, ni nezavisni mediji. Prvo, oni krše važeće propise Republike Srbije. Drugo, to su političke organizacije koje vode otvorenu borbu protiv Aleksandra Vučića i protiv SNS i dok budu trajale sednice Skupštine Srbije mi ćemo se protiv takvih boriti. Protiv novinara nemamo ništa, ali protiv političara koji su se maskirali u novinare naš zadatak je da ih demaskiramo i da građanima Srbije predstavimo onakvima kakvi jesu. Kao opozicionare, kao političke protivnike, kao ljude, koji vode otvoreni politički rat protiv naše stranke, protiv predsednika Republike i protiv Vlade.
Hvala, dr Martinoviću. Pravo na repliku, Marijan Rističević.
Gospodo narodni poslanici, nedavno je na toj televiziji koja se žali na ugrožavanje slobode medija, nedavno je gostovala jedna novinarka pod znacima navoda. Zašto pod znacima navoda? Zato što je to bila novinarka i vlasnica neregistrovanog portala. Znači, ako je elektronski portal nije medij onda ni ta osoba nije novinarka. Ako je to medij nije registrovan u registru medija. Vi uđete u APR i nađete da taj medij nije registrovan. Gostovala je na ovoj televiziji koja takođe nije registrovana, uđete u registar medija u APR, nema ga. Uđete u registar elektronskih medija, kod REM-a N1 televizije nema, nema ni „Nove S“, to su televizije koje žestoko, ne samo kritikuju, već ponekad i vređaj, izmišljaju itd. Vi taj medij ne možete da tužite. Ja ima dopis, u ovim fasciklama, njihovog advokata koji na jednu tužbu, izvesnog gospodina, kaže, mi ne možemo da budemo tuženi, ne vodimo se u registru APR-a i nismo registrovani u REM-u kao pružalac medijskih usluga, REM ne radi svoj posao da radi oni bi SBB-u naložio da isključi lažne prekogranične kanale, zato će Đilas protiv promenama u REM-u i to je glavni njegov cilj da zadrži novac, i zato se bori za vlast, u stvari se bori da bi kroz vlast stekao prevlast u REM-u. Nadalje, ja nemam ništa protiv N1 televizije, ni protiv Nove, ali hoće li Jugoslav Ćosić da mi objasni da on svoje emisije vodi iz Luksemburga, da su registrovani u Luksemburgu. Prvo je rekao da program emituju iz Slovenije. Međutim, slovenački regulator mi je odgovorio da to nije tačno, da N1 televizija nije registrovana u Sloveniji i da odatle nereemituje program u Srbiji. Pa, se onda ustanovilo da se to čini iz Luksemburga. Hoće li onda, kaže, da on svoje emisije emituje iz Luksemburga, hoće li da mi kaže da na „Novoj“ Olja Bećković svoju emisiju emituje i vodi iz Luksemburga, hoće li da mi kaže da Ivan Ivanović takođe sa „Nove S“ televizije to radi iz Luksemburga. To naprosto nije tačno. Neka Jugoslav Ćosić radi šta god hoće, ali nek se prvo registruje u Srbiji kao elektronski medij i onda nek se žali na pritiske na medije ukoliko oni postoje. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Pravo na repliku gospodin Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Kaže, gospodin Rističević da sam se zagonetno smeškao. Jesam se smeškao zato što ste gospodine Rističeviću sve u pravu što ste rekli u vaša dva malopređašnja javljanja, pogotovo kada je reč o onom delu da Đilas hoće potpunu kontrolu i kada je reč o REM-u i naravno da hoće potpunu kontrolu, baš onakvu kontrolu nad medijima kakvu je imao u vreme dok je vršio vlast u Srbiji. Vi se dobro gospodine Rističeviću sećate tog vremena i tog medijskog mraka u pravom smislu te reči. Ono što danas, ta tzv. opozicija ima na raspolaganju, kada je reč o medijskom prostoru, to je neuporedivo više nego što je SNS imala dok smo bili u opoziciji. Podsetiću vas gospodine Rističeviću, da SNS nije imala prostora ni u jednom jedinom mediju dok smo bili u opoziciji. Imali smo jedan simboličan prostor na jednom radiju, u pitanju je radio Foks. Jedino mesto gde je za to vreme mogao da se pojavi neko predstavnik SNS bio je radio Foks i to, mislim nekoliko puta nedeljno, ali smo uprkos tome uspeli da dopremo do građana tako što smo vredno i radili, i obilazili građane od vrata do vrata. Sve smo radili ono što danas ovi koji nam zameraju nekakav medijski mrak ne rade. Znate, njih mrzi i da obilaze Srbiju, i da idu od vrata do vrata, oni ne znaju to da rade. Nikad nisu ni radili, niti će ikad raditi, za njih je to potpuna nepoznanica i zato nikada neće doći na vlast. Kada je reč o televiziji N1 i o kampanji koja se sprovodi danima protiv SNS, protiv Aleksandra Vučića, Vlade Srbije, poslanika SNS, pa vi ste gospodine Rističeviću videli sinoć jednu emisiju…. (Marijan Rističević: Nisam gledao.) Niste ništa naročito propustili. Pet nekakvih istomišljenika se okupilo da analizira govore narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Sada postavljam pitanje, ko ovde zapravo koga targetira. Ko kome crta metu na čelu ili kako to oni vole da kažu, mi njima ili oni nama. Kada izmontiraju razne televizijske priloge, kada istrgnu iz konteksta čitave govore, čitave rečenice, i to predstave na način kako njima odgovara, onda se ne pitaju da li oni time zapravo nama crtaju metu na čelu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Pravo na repliku sada imam Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Markoviću, gospodine Martinoviću, ja taj kanal retko gledam. Ja ću da pokušam samo da nabrojim koje medije kontroliše Dragan Đilas i opozicija. Mi ne kontrolišemo nijedna, čak i RTS je više naklonjena njima nego nama. Meni to čak i ne smeta. Vi svakako znate da postoje televizija „NovaS“ da je protiv zakonito uzela prvi kanal na SBB koji je trebalo da po zakonu članu 100. pripadne RTS, koji je po meni više njima naklonjen nego nama. Ali, bože moje, njihovo je pravo da misle drugačije, ali zakon mora da se poštuje. Na sledećem kanalu je N1 televizija ili obrnuto. Znači, protiv pravno su to uradili. Protiv pravno nisu registrovani kao mediji u Srbiji i oni se žale na medijsku scenu u Srbiji, na slobodu medija u Srbiji gde su toliko slobodni da nisu registrovani. O nedeljnicima „NIN“, „Nedeljnik“, „Vreme“, šta još tu ima, gotovo svi njihovi, „Novi magazin“ i tako dalje. Od štampe dnevne, „Danas“, „Blic“. Ja kad otvorim „Blic“, ja sam ljubimac medija, isključivo u negativnom svetlu. Pošto ja nemam svoje medije ni novinare kada ukucam u gugl moje ime i prezime tu dobijem „Blic“ misli da sam opasniji nekad od Andrije Artukovića, ne znam šta sam njima uradio, ali ako je o targetiranju reč, onda je „Blic“ i njihovi mediji slične prirode su mene targetirali sigurno. U čemu je onda problem. Kada imaju toliko štampanih i elektronskih medija. Problem je izgleda u izborima. Za njih je demokratija dolazak na vlast putem sile, a diktatura je dolazak na vlast izborima. Uporno insistiraju na tome. U prilog tom htenju da dođu silom na vlast, kažu – ne sloboda medija i tako dalje. Koji to mediji nisu slobodni kada rade ovde potpuno ne registrovani u APR-u, nigde nisu registrovani. Odgovor ne možemo da dobijemo. Oni će probati, oni misle da je demokratija uvozni imperijalni proizvod i da treba da se osvoji silom i zato bi Đilas najrađe da oni za koje sam rekao da se ubacili dve atomske bombe, da bace možda i treću na Srbiju i da tako završe posao sa nama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Pravo na repliku. Izvolite, kolega Markoviću.
Jako kratko predsedavajući. U prilog tezi da opozicija u Srbiji ima neuporedivo više sredstava i medijskog prostora, možemo da nabrojimo. Dakle, „N1“, „Nova“, zatim, razne lokalne televizije, na primer, televizija „Šabac“, to niste pomenuli gospodine Rističeviću. Tamo se organizuju emisije koje prednjače po vulgarnosti. Jednu od njih vodi, on se predstavlja kao pisac, mislim da se preziva Vidojković, predstavlja se kao pisac i poznat je po tome što je u stanju da u jednoj rečnici barem 10 psovki onako izbaci, kao minimum. Znate, on je pripadnik te elite, te kulturne elite, te inteligencije, pa verovatno kao elitista, misli da je to nešto što treba tako da bude. Dakle, da u jednoj rečenici 10 najvulgarnijih psovki onako izbaciš ko iz rukava što se kaže. Zatim, spomenuli ste i sami nekoliko nedeljnika i „Nin“ i „Vreme“ i „Nedeljnik“ i taj novi magazin imamo tu i „Danas“, koji je odavno prestao da bude dnevni list u pravom smislu te reči, već jedno, da kažem, bilten, glasnik Saveza za Srbiju i imamo društvene mreže. Dakle, u vreme kada je SNS bila u opoziciji, kada smo se borili za naklonost birača, kada smo se bori da od vrata do vrata dopremo do svakog građanina, ne bili smo predstavili program SNS, mi nismo u to vreme mogli da računamo na društvene mreže u onoj meri koje su danas prisutne u svakodnevnom životu svih građana Srbije. Osim društvenih mreža, ono što je ovde simptomatično, najmonstruoznije optužbe, najmonstruoznije uvrede trpimo svakodnevno, upravo na ovim medijima koje smo naveli i nikom od njih ni dlaka sa glave ne fali. Oni pričaju uporno o nekakvoj cenzuri, o nekoj neslobodi, o nekom gušenju medija, a niko od njih nije dobio ni tužbu, niko od njih nije završio ni u zatvoru, nikome dlaka sa glave ne fali. Onda, ja vas gospodine Rističeviću pitam - kakva je to cenzura? Kakav je to medijski mrak? Kakvo je to gušenje i ugnjetavanje slobode medija kada nikom od njih dlaka sa glave ne fali na najmonstruoznije optužbe i uvrede koje trpimo bukvalno svaki dan.
Hvala, kolega Markoviću. Reč ima Marijan Rističević. Izvolite. Pravo na repliku.
Gospodine Markoviću, Martinoviću, gospodo radikali, ja sam se ponudio juče Jugoslavu Ćosiću da dođem u njegovu emisiju, da ne misli da targetiram, da dođem u njegovu emisiju u sedište njegove televizije, samo pod uslovom da to bude u sedištu njegove televizije, pa da i ja vidim taj Luksemburg, da izbliza vidim Luksemburg, pošto je prvo rekao da se to dešava u Ljubljani, sledeći kažu nije tačno, onda mi daju odgovor to je Luksemburg. Baš sam hteo da vidim taj Luksemburg i da dođem u vojvodstvo. Ja mislim da bi se vojvoda radovao kada bi video da sam ja u vojvodstvu. Dakle, taman ja rešio da odem… međutim, Jugoslav Ćosić, mene zove. Šta je tu onda tu problem? Lepo odem u taj Luksemburg, on emituje emisiju, koja se istovremeno reemituje u Srbiji. Znači, nije zabranjeno reemitovati iz Luksemburga ili iz bilo koje zemlje iz Evrope reemitovati program u Srbiji, pod uslovom da se istovremeno emituje u zemlji gde je sedište i ništa nije sporno, gospodine Ćosiću, ništa nije sporno. Molim vas pozovite mu taj Luksemburg u vaš studio, jer gostovanje na Novom Beogradu je kao kada bi se vozio u ukradenom automobilu. Ja sam bio dva puta i video da Novi Beograd nije Luksemburg, video i sada više neću da idem, imam saznanja da nisu registrovani ovde i zato kažem svim učesnicima u njegovoj emisiji - kada odete u njegovu emisiju to je kao kada se vozite u krivičnom delu, u ukradenom automobilu. Jel znate da to nije registrovano? Znate da činite prekršaj ako se vozite u kradenom automobilu, činite prekršaj jer znate da je kraden, a ako odemo u televiziju koja nije ovde registrovana, koja je navodno Luksemburška, a tamo je nema, istovremeno ne emituje program i tamo i ovde, nema reemitovanja, ja u takvu televiziju onda ne mogu da idem. Šta je problem njihov? Njihov problem je izgleda, ne samo da te televizije postoje, nisu zadovoljni, oni bi da mi nateramo ljude da gledaju te televizije, da nateramo ljude da čitaju „Nin“. „Vreme“, „Nedeljnik“, „Danas“, „Blic“, da ih nateramo prvo na to, a onda da ih nateramo da glasaju za Đilasa. Neće ljudi.
Hvala. Aleksandar Šešelj se javio za repliku. Nemate pravo. (Aleksandar Šešelj: Pomenuo me je dok je pričao.) Znam, pomenuo vas je, ali u vrlo pozitivnom kontekstu izražavajući sa – gospodo radikali. Razumete? Imaćete prilike. Stvarno nemam nikakav osnov. Izvinite. Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik prof. de Vladimir Marinković. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predloga zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ELEKTRONSKOJ TRGOVINI Primili ste amandmane koje su na Predloga zakona podneli narodni poslanici: Marijan Rističević, Dubravko Bojić, Vladimir Marinković, Nikola Savić, Zoran Despotović, Sreto Perić, Nataša Sp. Jovanović, Tomislav Ljubenović, Milorad Mirčić, Aleksandar Šešelj, Filip Stojanović i Vjerica Radeta. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li želite reč, kolega Rističeviću? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Naravno. Reč je o elektronskoj trgovini, ali gospodine Šešelj, to nije o onoj Đilasovoj. Mislim da ste imali pravo na repliku jer sam govorio vrlo negativno o vama, govorio sam o vojvodstvu Luksemburškom, a oni su pustili ove televizije da se legu u tom vojvodstvu, tako da mislim i dajem vam priliku da kažete to što imate. Nema veće elektronske trgovine od one koju vrši Đilas, Šolak, Vujošević itd. Ma koliko oni mislili da ih ja targetiram, u stvari samo govorim istinu. Ako je to loše po Jugoslava Ćosića, to znači da je to dobro za građane Republike Srbije. Zašto bi domaći mediji zbog njihove trgovine, zbog njihove vožnje u balkonima, luksuznim avionima, automobilima, gde plivaju u moru novca, zašto bi domaći elektronski mediji, zašto bi uopšte domaći mediji, zašto bi siroti domaći novinari radili za male pare? Jel zbog oglašavanja, koji je takođe protivzakonito kad se vrši na ne registrovanim medijima? Ti novinari nemaju dovoljno novca da podignu svoje plate, uzgred, da kažem ovima što nisu tu, da su prosečne plate 500 evra prešli, samo još treba da pogledamo koliko pojedini poslodavci… znači statistika računa ono što se uplaćuje kroz doprinos, ali postoje poslodavci, nažalost, koji nešto malo isplaćuju u kešu i kad to nateramo u legalne tokove, verujem da će prosečne plate biti veće. Taj deo na crno u kešu je najviše u ovim lažnim prekograničnim televizijama zato što te reklame idu na crno, deo ide na Kipar, Maltu, Luksenburg, a deo Đilas i Šolak uzimaju u kešu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Aleksandar Šešelj. Pravo na repliku. Izvolite.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Verujem da vi, gospodine Rističeviću, to nama sve govorite iz iskustva, budući da ste vi već bili gost na televiziji „N1“ i koliko mi se čini, u Beogradu, jel tako? Dva puta? (Marijan Rističević: Dva puta.) Znači, toliko vam se svidelo već jednom, da ste morali drugi put da dođete. Problem ovde ako postoji, ja zaista ne znam kako je registrovana televizija „N1“ u Srbiji, ali sada ako vi govorite o tome u Narodnoj skupštini, a pripadate vladajućoj većini, onda i vi sami prihvatate krivicu da ne postoji eventualno ta regulativa. Sa pozicije vlasti, dakle vladajuća stranka, SNS treba da sve podvede pod legalne tokove, da se stara da niko ne krši zakon. Kritikovati to iz Narodne skupštine neće rešiti te probleme. Ako neko neregistrovan radi u Srbiji obavlja bilo kakvu delatnost, dakle, treba vlas valjda da reaguje, da se primeni zakon, za sve podjednako. Iako je ta televizija o kojoj govorite privatna, oni, naravno, imaju pravo da emituju program kakav hoće, da podržavaju ovu ili onu političku stranku, to niko ne može da im zabrani. Veći je problem situacija sa Javnim servisom, tj. tzv. Javnim servisom, odnosno RTS. Upravni odbor RTS čine neki samozvani eksperti, nestranački stručnjaci koji se sami nazivaju i stručnjacima, a dodaju pridev ne stranački, kao da je to oznaka nekog kvaliteta ili nekog nivoa, kao da to nešto posebno predstavlja neku važnost i oni posle kreiraju program i uopšte politiku Javnog servisa na način kako će ona da izveštava, ko će tu biti prikazan i kako će da se izveštava, prenosi ili komentariše određeni događaj, a onda, budući da je to finansirano sve novcem građana Srbije, dakle finansiraju RTS, mi onda posle imamo situaciju da vidimo da RTS u svom informativnom programu prikazuje mapu Srbije bez teritorije KiM. Tu treba da rešimo problem.
Hvala, kolega Šešelj. Sada pravo na repliku ima Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Martinović to svakako zna, problem KiM je nasleđen. Gotovo da je sve bilo izgubljeno. Uz velike napore, ova vlast je učinila da to nije i definitivno. Ja verujem da će se to delimično rešiti u našu korist. Hoću da verujem i to pravo imam. Što se tiče registracije N1 televizije, nije samo N1, nego i Nova S, 13 sport kanala namenjenih srpskom tržištu i još neki kanali su registrovani u Luksemburgu, preko 20. E, sad, kao demokrata, moram da poštujem i proceduru, a procedura kaže da REM, da li je tako gospodine Arsiću i Martinoviću, Nezavisno regulatorno telo se stara o elektronskim medijima i o emiterima, odnosno o kablovskim sistemima, operatorima. To radi REM. Gospodine Arsić i Martinović to svakako znaju. Sastav REM-a je nasleđen, takođe, kao i problem Kosova. Treba da se dopuni još sa tri člana, ali je Đilas u to vreme napravio takav sistem da sastav REM od devet članova, daje, ne znam, crkva jednog, pokrajina jednog, KiM, naša pokrajina, jednog, napravio sistem da političke prilike u zemlji ne mogu da utiču na sastav REM, jer ukoliko bi oslikavale skupštinski odnos, onda bi u to vreme radikali i DSS imali polovinu REM. To njemu nije odgovaralo ni njegovom biznisu, pa je napravio sistem po kome je REM sastavljen i postoji zakon i mi to ne možemo tako lako prepraviti, ali sada Đilas traži da to ne ide više onako je išlo u njegovo vreme, nego da se to podeli pola vlast, pola opozicija, to jest pola njemu, pa tako misli ako dokupi još jednog i napravi paralizu da ostavi sadašnje stanje. Uglavnom, mi nezavisnom regulatornom telu ne možemo da diktiramo, ali tražimo da poštuje zakon i da naloži operatoru SBB da isključi lažne prekogranične kanale, ma kako se oni zvali i ma šta oni emitovali. Hvala.
Sada pravo na repliku ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pa nije nešto novo u svetu, čak i u razvijenim demokratskim društvima, da se pod izgovorom slobode medija pojedini mediji bave i politikom. Nije ni da je dozvoljeno, bitno je da građani znaju i prepoznaju, pa na osnovu njihovih političkih stavova da cene istinitost njihovih informacija. Međutim, ovde se pojavljuju, čini mi se, samo za Srbiju neka nova obeležja tzv. slobodnog novinarstva, a to je, prvo, da u Srbiji stalno pokušava da se uspostavi četvrta grana vlasti. Četvrta grana vlasti treba da budu tzv. nezavisni organi, odnosno određena regulatorna tela koja nemaju nikakvo uporište u Ustavu Republike Srbije. Nemaju čak ni uporišta ni u Ustavima zemalja članice EU, ali to nama uporno pokušava da se nametne ovde u Srbiji, pa će navodno ta regulatorna tela, koja su uglavnom nastajala za vreme vlasti Đilasa, Pajtića, Borisa Tadića i ostalih njihovih satrapa i zadržala ta ovlašćenja koja imaju da u stvari oni vrše vlast u Republici Srbiji. Treća karakteristika tzv. nezavisnog novinarstva, koja je sada već ovde kod pojedinih emitera kao što je TV N1, kao što su sve ove televizije koje je nabrojao moj kolega Marijan Rističević, a to je da se pod izgovorom slobode medija vrši utaja poreza. To je već ozbiljan problem, jer utaju poreza ni jedno demokratsko društvo neće da trpi. U Americi možete da dobijete imunitet i dešavalo se čak i za teška krivična dela, ali ako su u tim krivičnim delima ostvarivali određeni prihod, a na to nisu platili porez, taj imunitet ih nije štitio od plaćanja poreza. Mislim da i ove emitere, koji u suštini pružaju uslugu na teritoriji Republike Srbije, treba da za tu pruženu uslugu, po zakonu koji važi u Republici Srbiji, da budu i poreski obveznici. U suprotnom, dovodimo u nepovoljan položaj one emitere koji zaista pošteno obavljaju delatnost ovde u Srbiji, pošteno prenose informacije i pošteno plaćaju porez. Po meni, nije samo u pitanju to da se porez ne plaća, nego se čini i krivično delo utaje poreza. E, sad, pod izgovorom slobode medija, oni hoće da izbegnu i krivično delo utaje poreza, a ne slobode iznošenja misli, slobode govora, slobode informisanja.
Hvala, kolega Arsiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Gospodine Rističeviću, ja sam u prepodnevnom delu rasprave govorio o tome da je, između ostalog, Vuk Jeremić tužio Aleksandra Vučića za naknadu štete i to zbog toga što je, navodno, pretrpeo nematerijalnu štetu, a čovek traži za pretrpljenu nematerijalnu štetu 50 miliona dinara zbog toga što je Aleksandar Vučić na pitanje novinara TV Pink izjavio sledeće. Inače, sve je tačno što Aleksandar Vučić kaže. U SAD uhapšeni su ljudi poznati kao bliski saradnici Vuka Jeremića, a među kojima su, kako navode njihovi mediji, bliski saradnici Vuka Jeremića i njegove organizacije CIRSD. Reč je ozbiljnoj međunarodnoj bandi lopova, predvođena Jeremićem. To smo znali i nije to od juče. Uplaćivane su pare iz stranih ambasada, a videćete šta će tu da se ispetlja i o čemu se radi i ko će svirati klavir. Te lopove i secikese ostavite po strani, kao i samo postavite Sašu Jankovića za premijera i međunarodnog lopova Vuka Jeremića itd, itd. Za sve to Vuk Jeremić traži nadoknadu nematerijalne štete u visini od 50 miliona dinara. Vuk Jeremić, koji je podneo 2008. godine, kao ministar spoljnih poslova, zahtev Međunarodnom sudu pravde da da svoje mišljenje o tome da li je AP Kosovo i Metohija, drugim rečima, da li su Albanci na Kosovu i Metohiji imali pravo da proglase nezavisnost ili ne. Godine 2010. stiglo je to savetodavno mišljenje Međunarodnog suda pravde, na koga se inače stalno poziva Hašim Tači kada se govori o Kosovu i Metohiji pred Savetom bezbednosti UN, da Deklaracija iz februara 2008. godine, koju su donele privremene institucije u Prištini, nije u suprotnosti sa međunarodnim pravom. Time je Vuk Jeremić naneo nenadoknadivu štetu Republici Srbiji i njenoj borbi za KiM. Ali, to sad njemu nije dosta. On je u … (Predsedavajući: Vreme, gospodine Martinoviću.) Dobro, onda ću u kasnijim izlaganjima da kažem šta taj gospodin, koji je učinio sve da Kosovo i Metohiju odvoji od Srbije, šta on prebacuje Aleksandru Vučiću, SNS i Srpskoj listi, koja se bori za očuvanje minimuma srpskih državnih i nacionalnih interesa na KiM, pa ćete da vidite o kakvoj eliti je zapravo reč.
Hvala dr Martinoviću i hvala na razumevanju, s obzirom da mi kolega Šešelj sugeriše da prekidam, zbog vremena prebačenog. Imate pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Arsiću, gospodine Martinoviću, nebitno je šta kaže Jugoslav Ćosić. Bitno je šta će kazati naši organi i tu mogu da se složim sa nekim poslanicima. Treće tužilaštvo, osnovno, to me podsetio gospodin Komlenski, vodi postupak protiv "Sport kluba" i ovlašćenog lica "Sport kluba" zbog prekršaja koje sam ja ovde navodio. Sad je osnovno pitanje, na zahtev gospodina Komlenskog i mene, da li će Tužilaštvo, a pitanje nije bilo samo da li vodite postupak protiv "Sport kluba", nego i protiv Nove, N1 televizije, 13 sport klubova i još nekih laži prekograničnih kanala. Veliko je pitanje ima li snage Tužilaštvo, koje je samostalno, i pravosuđe, koje je nezavisno, da ovo procesuira? Ovde je dopis slovenačkog regulatora. Slovenački regulator, koga zastupa Teja Antončić kaže - na odgovor REM-a, koji je u stvari pisala "Junajted medija", "Junajted grup", na taj njihov odgovor i na moje pitanje da li je tačno to što oni tvrde, da je taj medij registrovan u Sloveniji i da odande emituje i reemituje program u Srbiju, oni su odgovorili da nije tačno. Ali, su mi odgovorili još nešto, što je bilo zanimljivo, pa mi je regulator iz Luksemburga odgovorio da su ti mediji registrovani u Luksemburgu, kao, "Adrija njuz" je vlasnik N1 televizije… (Predsedavajući: Hvala.) Sačekajte. (Predsedavajući: Isteklo je vreme, kolega Rističeviću.) Evo ovde spisak svih kanala, svih lažnih prekograničnih kanala, samo da završim misao, oni uključuju sve televizije koje sam naveo ovde, gospodine Arsiću.
Hvala, kolega Rističeviću. Replika, Aleksandar Martinović.
Zahvaljujem se, gospodine Marinkoviću. Javio sam se zato što mislim da građani Srbije treba da znaju da Vuk Jeremić potražuje za naknadu nematerijalne štete od Aleksandra Vučića 50 miliona dinara, samo zato što je Aleksandar Vučić citirao američke medije, nije čovek ništa drugo uradio. Samo je citirao američke medije koji su preneli vest da su poslovni partneri Vuka Jeremića iz perioda dok je bio predsednik Generalne skupštine UN osuđeni pred američkim sudovima za kriminal i korupciju. I za to Vuk Jeremić potražuje od Aleksandra Vučića 50 miliona dinara. Pri tome, Vuk Jeremić, koji je uspeo da na štetu svoje države izdejstvuje mišljenje Međunarodnog suda pravde da ništa nije sporno oko onoga što su uradili Albanci 2008. godine, preko svog tviter naloga najbrutalnije izvređa Aleksandra Vučića, iznese gomilu neistina, gomilu laži, i to ne samo da kažem ja, vreme je pokazalo da je to bila laž i da je to bila neistina. Naime, 5. decembra 2019. godine, taj isti Vuk Jeremić, koji traži 50 miliona dinara, nije mu dovoljno sve ono što je opljačkao građane Srbije, sve ono što je dobio od Katarske ambasade iz Berlina, sve ono što je dobio od Patrika Hoa, od svih onih svojih kompanjona iz Hong Konga, SAD, itd, kaže - Albanski mediji potvrdili da je Tači bio u ličnoj poseti Rimu, 4. novembra, bio si i ti, Aleksandre Vučiću, i sastali ste se. Da li ste razgovarali o taksama na robu iz Srbije, čije je uvođenje počelo dva dana kasnije? I kaže on - štetočine. On kaže nekome da je štetočina! On, koji je najveća politička štetočina u novijoj istoriji Srbije. A 10. decembra 2018. godine, pazite kako čovek samog sebe hrabri, kaže, misleći na Vučića: "Pošto mu je rejting u padu, uprkos brutalnoj kontroli medija i zloupotrebi državnih resursa", a kako izgleda ta brutalna kontrola medija to smo videli iz izveštavanja N1, NIN-a, "Vremena", "Nedeljnika", "Novog magazina", Nove S, kaže: "Pošto mu je rejting u padu, uprkos brutalnoj kontroli medija i zloupotrebi državnih resursa, Vučić hoće prevremene izbore, računajući da još uvek može da pokrade dovoljno glasova". Za sada ću ovde da stanem. Da li je bilo prevremenih izbora, dame i gospodo narodni poslanici? Da li je bilo prevremenih izbora, poštovani građani Srbije? Ne. Biće redovnih izbora. Ovo je dokaz koliki lažov i koliko prevarant je Vuk Jeremić koji potražuje, opet ponavljam, na ime nematerijalne štete 50 miliona dinara samo zato što je Aleksandar Vučić citirao američke medije o tome da su Vuk Jeremić i njegovi kompanjoni umešani u razne korupcionaške afere.
Hvala. Pravo na repliku ima Veroljub Arsić. Izvolite, kolega Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, bivši režim, dok je vršio vlast, oni su baš bili eksperti u zloupotrebama kada su u pitanju državni resursi, ali ne samo da bi se bavili politikom, nego da bi zgrtali ogromne količine novca. Ja bih samo da podsetim da je imovinu grada Beograda Đilas upotrebio za rijaliti „Velikog Brata“, i to zarađivao milione evra, pa zato sada ne može da objasni kako i na koji način je pošteno zaradio tolike milione, pa zato mu je sada kriv Nebojša Stefanović, kao ministar unutrašnjih poslova, zato što tužilaštvo i Ministarstvo unutrašnjih poslova pokreću istragu po tom pitanju. Što se tiče kablovskog operatera SBB i gospodina Šolaka, ako se on može tako nazvati, i televizije N1, nedavno se desilo da je "Telekom" Srbija otkrio u svojim instalacijama postavljene instalacije kablovskog operatera SBB koje su tu postavljene i bez znanja i bez ikakve naknade. Koristili su državne resurse, koliko je poznato, "Telekom" je još uvek javno preduzeće, da zarađuju novac. Sad da vidim, koji će to sud da spreči „Telekom“ da naplati milionsku štetu koju mu je napravio „SBB“ i Šolak? Mislim da sve treba da se vrati na svoje mesto i da svako prema svojoj zasluzi dobije ono što je zaslužio. Neko po džepu zato što je krao državne resurse, neko da odgovara pred državnim organima i odsluži svoju kaznu, a neko da pobedi, a neko i da izgubi na izborima.
Hvala, kolega Arsiću. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Marinković. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, kolega Despotoviću.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, podneti amandman SRS na član 3. postojećeg člana 7. Predloga zakona o elektronskoj trgovini, gde se reči, citiram: „Komercijalna poruka koja je delimično ili u celini uloga informacionog društva, mora da zadovolji sledeće uslove“, zamenjuje se rečima: „komercijalna poruka koja je delimično ili u celini usluga informacionog društva, mora da zadovolji sve predviđene uslove“, i to sa obrazloženjem da se amandmanom na bolji i precizniji način definiše predmet ovog zakona“. Na prvo čitanje mogu da pozdravim ono što se menja i dopunjava, a to su slobodne, uz neizbežne izuzetke, prekogranične usluge, komercijalna poruka, uklanjanje nedopuštenog saobraćaja, unapređenje pravne zaštite, sadržaja, pardon, prekršajne kazne i slično. Ali, i dalje nemamo poverenje u predloge ovog zakona, jer troši se teška municija na mali cilj. I dalje su neprecizni, koriste krupne reči, isključivi su i da ne nabrajam. Neko ne čita dobro stanje u praksi, a neko ni tekstove. Ovde su u pitanju dve stvari. Pod jedan, citiram: „Predlog zakona o elektronskoj trgovini na prvom mestu se vrši preciziranje pojedinih formulacija teksta zakona u skladu sa formulacijama iz direktive, kao i pojašnjenja koja bi mogla da stvore nejasnoće u primeni“. Šta ovo znači? Pretpostavljano stanje reguliše se nešto što će možda biti prilično vizionarski. Pod dva, imajući u vidu da su to dva komplementarna propisa koji na sveobuhvatan način uređuje tržište roba i usluga. Nikako da se shvati da nema sveobuhvatnih zakona, jer u protivnom Narodna skupština ne bi razmatrala tolike izmene i dopune istih. Hvala.
Hvala, kolega Despotoviću. Replika, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, kolega Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, dugujem jedno izvinjenje građanima Srbije u vezi „SBB-a“ i „Telekoma Srbije“. Nije u pitanju „Telekom Srbija“, nego „Beogradske elektrane“. Znači, kablovski operater „SBB“ postavio je u instalacije „Beogradskih elektrana“ 60 kilometara optičkog kabla za emitovanje kablovske televizije, bez ikakvog pravnog osnova. Pazite, za vreme dok je bio, sada pokojni Bogdanović, gradonačelnik Beograda, koji je takođe iz DS, bilo je zabranjeno ovakve, da kažem, tehničke i finansijske transakcije. Ti kablovi su završili u „Beogradskim elektranama“ dolaskom Dragana Đilasa na vlast u gradu Beogradu. To jasno dokazuje povezanost u lopovluku koji su napravili Dragan Đilas, Šolak i kablovski operater „SBB“, da ne pričam sad o ovim fantomskim televizijama, jer niko ne zna gde su registrovane, o čemu je pričao moj uvaženi kolega Marijan Rističević. Znači, to je jedna, da kažem, već ozbiljna kriminalna organizacija koja se bavila zloupotrebom državnih resursa da bi dolazili do više milionskih prihoda u evrima.
Hvala, kolega Arsiću. Vi ste se javili, kolega Rističeviću, ali niste pomenuti. (Marijan Rističević: Kako nisam, jesam.) U redu, izvolite. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Arsiću, za utaju poreza od strane „SBB“ ste u pravu. Vi, dragi građani Republike Srbije, pošteni, vredni i časni, vi ste pretplatnici „N1“ televizije. Vi niste samo pretplatnici „RTS-a“, nacionalnog servisa, vi ste pretplatnici i „N1“ televizije, „Nova S“ televizije, „Sport klubova“. Vi plaćajući pretplatu „SBB-u“ finansirate te kanale, a objasniću i kako. Kada stigne pretplata „SBB-u-, čiji je vlasnik „Junajted grup“ i „Junajted medija“, oni taj novac prosleđuju u Luksemburg tako što plaćaju lažnim prekograničnim kanalima, zato što se emituju u njihovom kablu. Namerno sam rekao emituju, a ne reemituju, što bi bilo dozvoljeno, ali reemitovanje istovremeno objavljivanje i u Luksemburgu i ovde, a to se ne čini. Vi, dragi građani, plaćate pretplatu tako što oni novac ispumpaju na račune tih lažnih prekograničnih televizija. Domaći mediji to ne dobijaju. Domaći mediji samo mogu da plaćaju naknadu za emitovanje REM-u koji ne radi svoj posao, jer da REM radi svoj posao, on bi naložio da ti lažni prekogranični kanali budu isključeni, a ako operater to ne radi, privremeno mu se oduzima dozvola. Operator je „SBB“. Oni to ne čine zato što su u talu i onda se taj novac ispumpava napolje. Gospodine Arsiću i gospodine Martinoviću, recite mi –da li bi neko kupio gubitaša koji pravi gubitke od 2015. godine, što „SBB“ prikazuje u Srbiji, jer ispumpa pare, pa nema dobiti? „Telekom“ sa duplo manjim tržištem u telekomunikacijama, ima dobit od 150 miliona i još finansira reprezentaciju, sportske klubove itd, ima dobit od 150 miliona i to uplati na račun, gospodine Martinoviću, u budžet Republike Srbije, odakle Teodorović, klimotresni, kako ga zove Atlagić, prima platu. „Telekom“ to uplati, „SBB“ ništa ne uplaćuje, prikazuje lažne gubitke, jer ispumpa pare iz pretplate građana, ispumpa na lažne prekogranične kanale, REM se pravi mrtav, oni ispumpaju te pare, taj novac, prikažu gubitak. Da li bi vi kupili od gubitaša za 2,6 milijardi evra, za koliko je „SBB“ kupljen pre godinu dana? Svakako da ne bi. Ali, oni koji to kupuju napolju, znaju kako Šolak, Đilas ispumpavaju novac. To je ista ekipa, oni su sastavni deo te iste ekipe i to se dešava godinama. Mi to moramo prekinuti, neka „Nova“, neka „N1“ objavljuju šta god hoće o nama, ali aman ljudi, aman Ćosiću, registruj se bre u ovoj zemlji, od pretplatnika ove zemlje živiš. Ništa ne plaćaš ni REM-u, ni SOKOJ-u, ni Ratel-u, itd. Domaći mediji plaćaju to. Emituješ ne ovlašćeno reklame na lažne prekogranične televizije, dodatno im još uzimaš hleb i medijima i novinarima i vlasnicima itd. Neko to mora da prekine. Ja znam, premijerka me upozorila, da su oni veoma opasni ljudi, ali ja ovo moram da kažem, ispumpavanjem para, tačno je gospodine Arsiću, oni utaje porez, jer nema dobiti, nema poreza na dobit. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Za ovo što ste rekli, za „N1“ televiziju i njihove povrede zakona, to ste gospodine Rističeviću sve u pravu. Ja sam samo dužan zbog građana Srbije da još jednom napomenem kolika je gramzivost u pitanju, kada govorimo o ljudima poput Dragana Đilasa i Vuka Jeremića. Dakle, Vuk Jeremić je podneo tužbu protiv Vučića za naknadu nematerijalne štete, u visino od 50 miliona dinara. Sad, pazite, on je podneo tužbu koja glasi na 50 miliona dinara u državi koja je pretrpela NATO agresiju 1999. godine, u državi koja je pretrpela pljačkašku privatizaciju za vreme dok su Vuk Jeremić, Dragan Đilas, Boris Tadić i ostali bili na vlasti. Podneo je tužbu na 50 miliona dinara u državi koja se još uvek oporavlja teškom mukom od posledica vlasti Vuka Jeremića, Dragana Đilasa, Borisa Tadića i ostalih, do 2012. godine. Šta znači tužba i šta znači kada bilo kog građanina Srbije, pa i Aleksandra Vučića, tužite za nematerijalnu štetu u iznosu od 50 miliona dinara? Dovoljno je uzeti papir i olovku. Za 50 miliona dinara prosečan Srbin treba da radi, evo, ja sam to pokušao da izračunam, znači za 50 miliona dinara da biste platili Vuku Jeremiću to što je Aleksandar Vučić samo citirao američke medije da su njegovi kompanjoni uhapšeni i procesuirani u SAD. E, sad, gospodine Rističeviću, uzmete papir i olovku, vi ste domaćin čovek, umete da računate, za 50 milina dinara prosečan Srbin treba da radi više od 80 godina i da nema nikakve izdatke, znači, da nema roditelje, ženu, decu, kuću, stan, da ne plaća porez, da ne jede, da ne pije, da se ne oblači, da ne kupa itd. Znači, prosečan Srbin treba da 80 godina neprekidno radi, da nema nikakve izdatke, da bi udovoljio ovakvom tužbenom zahtevu tužioca koji se zove Vuk Jeremić. Sad opet, kad uzmete papir i olovku, za 50 miliona dinara možete da napravite najmanje 10 dečjih vrtića, možete da napravite, odnosno da renovirate više od polovine zgrade Dečje klinike u Tiršovoj ulici i da opremite tu zgradu za lečenje dece. Sve ovo Aleksandar Vučić radi. Dakle, povećao je građanima Srbije, zahvaljujući svojoj politici, i plate i penzije. Renovirali smo škole i bolnice, pravimo nove. Pravimo nove auto-puteve. Ušli smo u projekat Tiršova 2. Sve to nije bitno, sve to nije važno za Vuka Jeremića, on čovek traži svojih 50 miliona dinara, zato što je Aleksandar Vučić imao hrabrosti da samo citira američke medije da je Vuk Jeremić dok je bio predsednik Generalne skupštine UN i dok je tamo predstavljao državu Srbiju, a iz budžeta gospodine Rističeviću, ako se ne varam, na mesečnom nivou dobijao 8.000 evra za svoj rad u Njujorku, on sad potražuje 50 miliona dinara. Pa pazite o kakvim gramzivim, o kakvim nezajažljivim ljudima se radi. Nije dovoljno sve ono što su opljačkali dok su bili na vlasti, nego sada traže astronomsku sumu od 50 miliona dinara. Sličnu sumu traži, inače, i Saša Radulović, sličnu sumu traži Dragan Đilas od države Srbije, zato što je Aleksandar Vučić, kao predsednik Republike koji je zastupa, postavio pitanje koje postavlja svaki normalni građanin Republike Srbije, kako neko može za nekoliko godina da se obogati za 500 milina evra. Dakle, Vuk Jeremić traži da mu se za nematerijalnu štetu, mada ja ne znam u čemu se ona sastoji, isplati 50 miliona dinara. Eto, sa takvim ljudima mi imamo posla. Ono što sam zaboravio da kažem, a ostao sam dužan u malopređašnjoj diskusiji sa Aleksandrom Šešeljem, 30. decembra 2018. godine, taj isti Vuk Jeremić, kaže, zamislite – Vučić je nasilnik, on je kukavica, on ne može da izdrži ni čvrst pogled, a kamoli neki ozbiljni pritisak. Dana 3. decembra 2019. godine kaže – diktator sa ogromnom zebnjom čeka subotu. To su one subote kad su oni protestovali, kad su okupljali po trgovima i ulicama širom Srbije po 50, 100, 200, ljudi itd. Evo, ja sad mogu da vam pokažem, danas su organizovali jedan performans ispred beogradskog rektorata. Kaže „Jedan od pet miliona“ – Studenti ne ćute, Da ne bude više lažnih diploma. Sad pogledajte tu silu koje se Aleksandar Vučić plaši, ne sme da ih pogleda u oči, ne može da izdrži njihov ozbiljan pritisak. Bukvalno troje mladih ljudi, koji su očigledno zloupotrebljeni, blokira ulaz u rektorat Beogradskog univerziteta. To se dešava danas, zato što je juče oborena laž Dragana Đilasa i Vuka Jeremića da Nebojša Stefanović ne sme da pokaže svoju diplomu. Čovek pokazuje i diplomu, pokazao je i studentski dosije, sa sve fotografijom iz 1995. godine. Ne, to sad ništa ne važi, sve to nije dovoljno. Evo, danas kaže, ta velika sila „Jedan od pet miliona“ blokira Beogradski univerzitet, sa jednim studentom i dve studentkinje. Evo, to je ta sila koje se plaši Aleksandar Vučić i ne može da izdrži njihov ozbiljan pritisak.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Martinoviću, malo vam je olovka neprecizna. Kod mene je to malo preciznije. Po današnjem prosečnom ličnom dohotku, potrebno je za tih 50 miliona, za koliko oni tuže, potrebno je da prosečan Srbin radi 83,4 godine. Ali, nemojte to da računate, njihovu želju, a našu platu, za vreme naše vlasti. Računajte to na 32.000 dinare, nemojte na 50.000, jer oni misle, kada su u pitanju građani, da je 32.000 bolje od 50.000, a kada su oni u pitanju bolje je 50 miliona od 32 miliona. Imaju oni dvojne standarde. E sad, u vreme njihove vladavine, kada uzmete prosečan lični dohodak, trebalo je 130 godina, znači, nije trebalo da se rodi čovek, pa da živi 83,4 godine, kod njih je morao da se rodi još jedan, pa da nastavi. Trebalo je ukupno 130 godina da bi se otplatili tih 50 miliona, za koje oni tuže, po njihovom prosečnom ličnom dohotku. E sada, vi mislite da je to veliki iznos. Za njih to nije veliki iznos. To što je za nas veliki iznos, za njih je mrvica. Da li vi znate da je to, naviklo se to na luksuz, Jeremić, Đilas itd. Kad oni tuže neki medij, dobiju ovako za šest meseci, sud presudi, sud njihove partije presudi na brzinu – 300.000, 400.000 itd. Kad ja tužim, ja dobijem 50.000. Moj duševni bol manje vredi od njihovog. Oni imaju bolniju dušu, kako da kažem. Cifre su cifre, oni su bogatiji, njihova duša je samim tim bogatija, mada novac i duša su dve različite stvari. Da oni imaju duše, oni ne bi ni imali tako veliki novac. I tako bezdušni, oni imaju duševni bol. Mi zato nemamo. Oni su elita, to je minimum fašizma što oni rade. Ali, da li vi znate da je ta suma koju oni potražuju samo 1.250-ti deo onoga što je Dragan Đilas zaradio dok je bio na funkciji? Izračunajte dobro. Zaradio je 500 miliona evra, a traži 50 miliona, to je 400.000 evra. Uzmite olovku, gospodine Orliću i gospodine Martinoviću, to je 1.250-ti deo. To što je nama ogromno, njima je samo mrvica. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
U pravu ste, gospodine Rističeviću, kada se preračuna, to ispadne toliko. Ja sam mislio da je neka druga stvar bila po sredi kada je Vuk Jeremić odlučivao koliko će da stavi, koji iznos će da stavi u tu vrstu zahteva. Meni se sve nekako činilo, bilo mi je očiglednije da se Vuk Jeremić rukovodio onim iznosom za koji se pokazalo da ga Đilas ima i da njim raspolaže onog trenutka kada je rešio da ozvaniči svoje vlasništvo nad DS. Jel beše tačno 50 miliona bilo u pitanju ili nešto približno tome onog duga DS? (Marijan Rističević: Četrdeset devet miliona.) Četrdeset devet miliona. Izvinite, gospodine Rističeviću, ja nisam to pratio tako precizno kao vi. Znači, 49 miliona je bila DS, a onda Jeremić, znači, traži 50 miliona, stranka je kompletna bila jeftinija za jedan milion u odnosu na ovo što Jeremić traži, verovatno želeći da Đilasa u nečemu nadmaši. Meni je jasno da između njih postoji ozbiljna trka ovih dana i teško laktanje na temu ko je tu važniji i ko je tu veći bos, od tih raznih kapoa ko će da bude „kapo di tuti kapi“. Mene uopšte ne čudi, da je onaj snimak, na kom se Jeremić onako kikoće u razgovoru sa Roćenom i smeju se kako su majku majčinu Srbiji i Crnoj Gori. Da se možda pojavio, baš kao posledica te vrste obračuna, odnosno obračuna između Đilasa i Jeremića, i da vam kažem nešto, Dragan Đilas sigurno nije sa pokušajem da generiše lažnu aferu oko Megatrenda išao na slepo i da mu nije palo na pamet da ćemo se mi setiti i postaviti pitanje, pa čekaj, jer Jeremić išao na taj Megatrend da drži predavanja. Ja sam uveren da Đilas o tome razmišljao unapred i da je baš zato temu i birao na taj način, jer on hoće da mi podsetimo narod Srbije na Jeremića, tu njegovu epizodu, ali i na ova njegova nedela koja se tiču i ovog Patrika Hoa i Šejka Tadijana Gadijana, kako se već zove, i Patrika, kako se ono zove Lozoja. Hoa Patrika Lozoja, da li znate gospodine Rističeviću, kako mu beše ime, ja ne mogu da se setim? Ali, sigurno je Đilas računao na to da ćemo se mi tih stvari setiti i podsećati na Jeremića. Nije računao da ćemo da se setimo da je Dragan Đilas slao svoje ljude na taj Univerzitet, između ostalog slao je i svog gradskog sekretara za prosvetu, da se tamo školuje. Tada im ništa nije bilo sporno, tada im je sve bilo jasno, treba da bude navodno sporno i navodno nejasno samo onda kada bi oni da se obračunavaju, ili sa nekim od nas ili međusobnom. Ali, kako da vam kažem, mogu oni da kupuju sopstvene stranke za 49 ili 50 miliona, mogu da se iživljavaju svojim zahtevima, tužbama i žalbama, ništa od toga neće nas sprečiti da postavljamo ona pitanja koja su, i tu je gospodin Martinović potpuno upravu, upravu su i ljudi SRS koji su ih pomenuli danas. Pitanja su potpuno logična i apsolutno su na mestu. Kako je moguće da neko poput Dragana Đilasa nema ništa kada stupa na funkcije, obavlja najvažnije funkcije u državi, a sa njih odlazi vremenom, sve bestijalniji, i sve bestidnije bogatiji, da mu se danas imovina meri u 25 miliona evra u nekretninama samo i u onome što on priznaje samo, a kolika je ukupno, to verovatno znaju samo on i eventualno Jeremić, jer moguće je, pošto previše znaju jedan od drugome, onda zbog toga jedan drugome onda zbog toga jedan drugome ovakve igre i nameštaju.
Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Hvala, gospodine Arsiću. Sve mi znamo kako je došlo do nedržavnog delovanja, tj. delovanja protiv nacionalnih interesa Srbije, pre svega sa tim besmislenim pitanjima Međunarodnom sudu pravde, kao da mi ne znamo da je to jedna institucija koja se bavi politikom i kao i cela ta međunarodna zajednica, nikada neće biti na srpskoj strani, ni kada je pravda i istina na srpskoj strani. Sve znamo i tome i ko je kako došao na vlast. Ko je došao nakon mafijaškog puča, šta se kasnije dešavalo, šta se desilo sa brojnim preduzećima koje su posle toga privatizovana na veoma sumnjiv način i sve znamo o tom Vuku Jeremiću i sve znamo i o Đilasu. Ali, moram da priznam da je SNS dosta kontradiktorna i u postupcima i u tome šta neki njeni članovi govore. Znali smo mi za tog Jeremića i u vreme kada je išao u američku ambasadu da se izvinjava zato što je govorio, negativno se izražavao o bombardovanju Srbije, pa je govorio da je Kosovo gorka pilula, za koju Srbima treba malo šećera da bi je progutali i sve ostalo. To je objavio „Vikiliks“, depeša iz američke ambasade u Beogradu. Ko god je hteo, mogao je da se informiše, mi smo objavili knjigu u dva toma, sve iz depeše iz američke ambasade u Beogradu. Na sve to po inicijativi, tadašnjeg predsednika Vlade, gospodina Vučića, Jeremić je dobio podršku za kandidaturu za generalnog sekretara UN. Znali ste to tada, niste trebali da ga podržite. Dragan Đilas je do nedavno, pazite, da se razumemo, SNS je došla na vlast na izborima, većina građana Srbije je glasala za SNS i niko nema prava da se ljuti, može neko da bude nezadovoljan, ali niko ne sme da ne poštuje izbornu volju građana, jer izborna volja je svetinja. Normalno je da SNS posle toga stavlja svoje kadrove na sva meta u državi koje treba posle da sprovode program i politiku te stranke i posle da odgovaraju, na sledećim izborima, da vidimo kakvi će rezultati ostati iza njih. I u takvoj Srbiji gde apsolutnu vlast ima SNS do nedavno je Dragan Đilas bio predsednik košarkaškog saveza. Kako tada nismo znali to za Dragana Đilasa? To je lice sa plakate SNS koje su naprednjaci lepili po Beogradu u vreme kada je uhapšen Mišković. Znali smo to tada. Sve ovo je tačno što se govori i o tim nelegalnim firmama, i o trgovinom medijskim prostorom, sumnjivim bankarskim računima, sumnjivim finansiranjem političkih stranaka, sve to je verovatno tačno. Ali, hajmo da vidim da li može da bude neki sudski proces povodom toga da konačno jednom za sva vremena pokažemo da onaj ko krši zakon treba da odgovara pred sudom i zakonom. Ovo sada što govore narodni poslanici ili što možemo da pročitamo u dnevnom štampi, to neće doneti nikakve efekte i nikakve posledice. Srbija koja treba da pokaže da je ozbiljna pravna država, treba da procesuira sve one koji su kršili zakon, pa čak i one, videli smo koji su pripadali SNS, konkretno sada u opštini Požega. Tako da bude isti aršin za sve, a ne da bude, moram da kažem da meni to deluje kao izgovor za sve ono što je sada trenutno loše, stajanje u raznim sferama društva, da bude, pa jeste, pa makar smo bolji od ovih drugih, žutog preduzeća, 5. oktobra i šta su oni sve radili. Država se ne bavi time. Država ne služi za to. Ozbiljnost i odgovornost se pokazuje kada neko odgovara za svoje činjenje ili ne činjenje ukoliko je to suprotno zakonu. Kada budemo imali takav stepen demokratije i razvijenosti pravne države onda ćemo moći da pričamo o nekim standardima i tako dalje. Ukoliko budemo samo po medijima imali optužnice, ko je šta pokrao, ko je lopov i ko je šta radio, nećemo se boriti niti protiv korupcije i kriminala niti ćemo Srbiju praviti uređenim društvom i uređenim mestom za život. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Opet izgleda je dovoljna jedan dan pa da se zaboravi i Miroslav Mišković, i Marko Mišković, i Oliver Dulić, i Milosavljević, i onaj Bora Solunac iz Novog Sada, i Dulić Oliver, tolika imena mi izgovorismo ovde da jesu predmet interesovanja nadležnih organa da se njima bavi sud, da se istražuje i utvrđuje se šta su sve ovom narodu zgrešili, pa opet izgleda nije dovoljno. Dakle, apsolutno se bavi time država danas. Da li je principijelno ponašanje naše ili nije? Pa, mislim da ove stvari i o kojima ste govorili sasvim dovoljno i jasno daju odgovor da apsolutno jeste. Tačno je da se Vuk Jeremić dovijao i previjao i da je molio za podršku Aleksandra Vučića kako bi se kandidovao za funkciju UN nedavno, znate onu koja je propala, to je potpuno tačno. Može danas Vuk Jeremić da priča od jutra do sutra da nije tako, ima ljudi koji su svedoci i koji se jako dobro sećaju kako je kumio i molio za neku podršku. Međutim, ono što je najspornije u celoj toj priči vezano za Jeremića i njegov mandat tamo, a to je ovo, kako je brukao Republiku Srbiju sarađujući sa tim Lozojama, Hoovima i sličnima. Moram da vas podsetim, za to se saznalo i to se na planetarnom nivou saznalo, pre čini mi se godinu i po, dve dana. Da li je tako? Tada je pokrenut postupak u SAD, istraživali su tog Hoa i počeli da se bave i samim Jeremićem. Kažete, nešto se kroz medije plasira. Pa, mi smo upravo od američkih medija i saznali za taj slučaj. Oni su to osvetlili. Onda su se pojavili na osnovu njihove istrage i oni snimci i fotografija gde se vidi da Jeremić kao sekretar na sastanku upoznaje jednog belosvetskog tajkuna sa drugim, pa su se onda pojavili tragovi istraga i o jednom i o drugom u njihovim državama, pa se utvrdilo kakva je njegova bila uloga u svemu tome. Pred tim svetskim medijima obrukana je Srbija, zbog toga što je on to tada na taj način činio, a za šta se očigledno nadao da se neće saznati nikada. Ali, u tome apsolutno nema naše odgovornosti. Pomislite u nekom trenutku da će neko možda da nešto dobro uradi za Srbiju, jer je dobio priliku da to uradi pred institucijom kao što su UN, pa se ispostavi da niste bili u pravu, a pomislili ste da je to možda moguće. Ali, da se ovako nešto desi, to ja sam siguran niko nije očekivao. Ne može pristojan čovek da uopšte pretpostavi da je neko za ove stvari koje Jeremić pokazao da je za njih sposoban, da je sposoban zaista. Dakle, to je njegov odnos, pre svega prema državi Srbiji i prema ovom narodu. Nema veze sa nama. Ako pričamo o principijelnom stavu, ako pričamo o ozbiljnosti i odgovornosti njih ste pominjali, Požega vam je jedan od odličnih primera da ih zapravo ima i ozbiljnost i odgovornost i spremnost da se ta odgovornost snosi na bilo koji način. Uvek treba čovek da bude pošten i da priču vodi od samog početka do kraja sa jednakim principima, jednakim aršinima. Jel neodgovarajuće postupanje prema interesu građana, je ono što nas rukovodi? Ja se slažem treba da bude. Kakav je interes građana u tome da Radio-televizija Šabac ima svoj studio na trećem spratu u opštini Stari Grad? Meni apsolutno nije jasno šta građani Starog Grada dobro i korisno imaju od toga? Ako ćemo da se složimo da nemaju ništa, već je samo korisno Bastaću, Đilasu i toj ekipi koja se na ovaj način ophodila prema Srbiji kao što su to radili Đilas i Jeremić, ja onda mislim da onaj ko vodi računa o interesu građana to ne treba da podržava. Da li se slažemo oko toga možda?
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Pravo na repliku. Izvolite.
Pre svega, ja sam dao primer Požege kao jedan pozitivan primer, ali to je samo kap u moru. Mi sada vidimo da su pohapšeni neki ljudi, to je tačno. Malo sudskih presuda, malo procesa. I, najkrupniji kriminalci, oni o kojima pričamo, „5. Oktobar“, „žuto preduzeće“, zavili su Srbiju u crno, razorili su, bud zašto su prodali naša preduzeća tom pljačkaškom privatizacijom i hvalili se posle kako je to nešto dobro, kako je to nešto moderno, kako će to pomoći Srbiji, ako primenimo tzv. „šok terapiju“, oni su i dalje na slobodi, čak su neki savetnici ove Vlade, Mlađan Dinkić, Aleksandar Vlahović, Miroljub Labus. Gde su procesi protiv njih? Mlađan Dinkić, konkretno savetnik Aleksandra Vučića, za ekonomska pitanja, Mlađan Dinkić od 2014. godine, savetuje Aleksandra Vučića zajedno sa ovim Veljovićem koji je savetnik za bezbednost bivšeg direktora policije, oni su savetnici. Šta može da nas savetuje Dinkić? Gde je proces protiv njega? Šta je sve lagao, obećavao i u šta je sve umešan, pogotovu u one 24 apostrofirane privatizacije? Delovi tog režima, delovi G-17 plus, delovi DOS i dalje su tu inkorporirani u režim SNS. Evo je Zorana Mihajlović, prvi primer, i to što sada radi sa američkom firmom „Behtel“ je, takođe, krađa građana Srbije, da se bez tendera daje posao po enormno većoj ceni američkoj kompaniji „Behtel“. Što se tiče opštine Stari Grad, gospodine Orliću dajte dokaze za kriminal, dajte dokaze za korupciju policiji, tužilaštvu da vidimo ko je gde umešan. Uradite isto ono što su tužilaštvo i policija radili u Požegi, da vidimo ko je kriv, ko je prekršio zakon, gde se zakon krši, koliko su građani oštećeni? Taj da odgovora, ko je prekršio zakon. Ja bih pre svega rekao da bi bilo mnogo bolje i korisnije za vas da prvo očistite svoje dvorište, pre nego što prebacujete za koalicije drugim političkim strankama, pre svega u opštinama gde je SNS na vlasti sa SDA Sulejmana Ugljanina. To su i dalje Prijepolje, Priboj i Tutin, ako se ne varam. Ako, Marko Bastać krši zakon u opštini Stari Grad, treba da odgovara, ako je to kriminal. Ali, isti tako je kriminal i krivično delo kada predsednik jedne političke stranke u Srbiji naziva turistu Srbiju fašističkom, Srbe kao narod genocidnim, Srbe ratnim zločincima koji su počinili etničko čišćenje i genocid nad Bošnjacima još pre 1000 godina u današnjem Sandžaku, otvoreno se poziva na separatizam, na nezavisnost tzv. Sandžaka ili Raške oblasti, vi ste sa njim u koaliciji. Ako mi u tome grešimo, dajte da vidimo ko je prekršio zakon u opštini Stari Grad. Ako je došlo do kršenja zakona, a ovo su očigledne stvari i izjave, malo, malo vidimo u medijima šta govori Sulejman Ugljanin, vaš koalicioni partner iz Priboja, Prijepolja i Tutina.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite. Pravo na repliku.
Ti ljudi o kojima pričate, ja sam pitao juče, jel mogu da pitam ponovo? Ako je to sporno što kažete da je sporno, onda ne treba da vam budu partneri, koalicioni partneri, politički partneri, a jesu. Još sam vam rekao juče, pričati je lako. Možemo mi u nedogled jedno te isto, šta ko misli, ko će teže reči da iskoristi, ali se konkretnim delima pokazuje da li iza nekih reči stojiš, konkretnim rezultatom se meri da li si uspeo nešto da napraviš. I, da čujete i da naučite neoborivi dokaz da je ispravno sve ono što radi Aleksandar Vučić i da ima rezultata je činjenica da je danas Ramuš Haradinaj podneo ostavku, jer će sad lepo da ide pred Međunarodni sud u svojstvu osumnjičenog i on će izgleda da polaže račune za sve ono što je radio, a na šta smo mi ukazivali što se sigurno ne bi dogodilo da nije bilo jasne, tvrde, principijelne pozicije Aleksandra Vučića i SNS. E, to možeš da napraviš kao rezultat kad se ponašaš kao Aleksandar Vučić i SNS, a u vreme tih bastaća, tih đilasa i ostalih tadića, samo su Srbi bili na tapetu, Srbi su bili optuženi, Srbima se sudilo, a protiv ovakvih haradinaja nestajali su dokazi, gubila su se imena i svedoke gutao mrak. U tome je razlika, u toj vrsti rezultata koji ili postoji ili ne postoji. Što se tiče krupnih riba u Srbiji koje su odgovarale, ja ni jedne krupnije od Miškovića ne mogu da se setim, a u čije vreme je on postao predmet interesovanja organa, pa su mu dolazile i razno razne presude, onako redom i ja sam uveren, biće toga još. Vreme Aleksandra Vučića i SNS, jel bilo hrabrosti, jel bilo rešenosti da se neko bavi najkrupnijom od svih najkrupnijih riba pre Aleksandra Vučića, SNS? Nije nikad. Koliko god bili glasniji, koliko god danas pokušavali da manipulišu ti đilasi, bastaći itd. oni su sa Miškovićem i njemu sličnima sarađivali, bili kompanjoni, a zna se gde postoji ta vrsta odgovornosti, spremnosti, pa i rezultata koji se vidi. Na samom kraju, jel ste videli fotografije studija televizije „Šabac“ na trećem spratu? Niste videli. Donećemo vam današnje novine, pa da se sa svojim očima uverite, a vi posle sami odgovorite jel to korisno vama, nekome iz vaše stranke ili ja mislim samo o Bastaću, Miškoviću, Đilasu i tim ostalima koji pripadaju tom okruženju? To je jedno potpuno korektno pitanje za kraj ove naše rasprave. Šta ste vi dobro učinili bilo kom građaninu na starom gradu time što ste to dozvolili i to pomogli?
Reč ima narodni poslanik Branimir Rančić. Pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući Arsiću. Mislim da u ovom visokom Domu treba da govorimo istinu i samo istinu. Prethodni govornik iz SNS je govorio da mi, SNS u opštini Merošina imamo koaliciju sa DS. Apsolutno nije tačno. Ja sam proverio, u opštini Merošina na vlasti je SNS, gde dva odbornika iz grupe građana koji su podržavali DS, sada podržavaju SNS. Znači, to su odbornici grupe građana koji nisu članovi DS i nisu učestvovali na listi DS na opštinskim izborima. Radi istine bio sam dužan da kažem sledeće.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Pravo na repliku.
Hvala, gospodine Arsiću. Što se tiče konkretno opštine Merošina, ja ne znam kako je neko izašao na izbore, ali ako se posle toga legitimiše za skupštinskom govornicom u Skupštini opštine kao odbornik DS, onda sada smatra da je on odbornik DS. To kako je izašao, da li je izašao kao grupa građana, kakve to ima veze? Koliko je ovde grupa građana izašlo i koalicija? Ja sam samo rekao da ako postoji princip… Ja bih poštovao princip da nema, na primer, koalicija sa DS itd. ako vi to već zastupate, ali onda vi treba da ga i poštujete. (Marijan Rističević: Merošina i Stari grad su baš za poređenje.) Pa, ne znam kako je kod vas u Inđiji, gospodine Rističeviću. Evo, ovo je konkretna situacija. Do skora je bila i u Rakovici između SNS i DS do 2016. godine. Nema potrebe meni da pokazujete bilo kakve fotografije iz novina ili da ja idem da proveravam šta je u kojoj prostoriji u zgradi opštini Stari grad. Ja nisam ni policija, ni tužilaštvo, ni Odeljenje za privredni kriminal, ništa od toga. Sve to što postoji tamo, ako imate dokaze, molim vas, ja ću vas podržati ukoliko se ispostavi da ste vi u pravu. Nećemo da verujemo teškim rečima. Ne morate ni meni da verujete, a ni ja vama, ali kada sud nešto utvrdi, onda je to istina i onda se tome veruje. Pozivam vas da, ukoliko ste sigurni, imate dokaze, što pre je moguće dostavite te dokaze nadležnim organima da to ispitaju, problem reše i odgovorne kazne. Videćemo posle da li je odgovoran neki radikal ili neko drugi. Ne bih vam preporučio da mi ovde shvatamo kao uspeh i da doživljavamo neko veliko zadovoljstvo time što će Ramuš Haradinaj da se pojavi pred nekim međunarodnim sudom. Haradinaj je već potrošena roba u očima međunarodne zajednice. Oni su dobili ono što su hteli, okupirali su srpsko Kosovo i Metohiju i izvršili su etničko čišćenje srpskog naroda sa Kosova i Metohije i sada nas još teraju da se dodatno ponizimo kako bi ga i de jure priznali, tzv. republiku Kosovo kao nezavisnu državu. To nam je slaba uteha što će Ramuš Haradinej da bude negde procesuiran pred nekim tamo sudom izmišljenim. Sve one glavne presude koje su međunarodni sudovi, tj. kvazi sudovi doneli su već donete i 90% njih je upereno protiv srpskog naroda, a to sve govorim zbog odnosa međunarodne zajednice, tzv. međunarodne zajednice, tj. političkog zapada koji ima prema Srbiji i srpskom narodu. Uvek će uraditi nešto što nije na našu korist, tj. na našu štetu, uvek će se starati da što je više moguće razbiju srpsku nacionalno jedinstvo, rasparčaju Srbiju u što više država, izazivaju probleme kao što su i na Kosovu, kao što su i ovo sa taksama, kao i zastrašivanje Srba sa upadom tzv. specijalaca ROSU na sever Kosova. To je sve upereno protiv opstanka Srba na Kosovu i Metohiji. Nemojte da mislite da međunarodna zajednica i SAD nemaju mehanizam da to sve to spreče i da zaštite srpsku zajednicu koja danas živi na Kosovu. Podsetiću vas, predsednik Republike Aleksandar Vučić, u to vreme je premijer, je najavio 2015. godine da će garant opstanka srpskog naroda na Kosovu i Metohiji biti tzv. zajednica srpskih opština, to jest asocijacija svih opština u kojima su većina Srbi i izigrani od strane međunarodne zajednice i EU. Sve je Srbija ispunila iz tih briselskih sporazuma, a Priština ništa i niko nije podigao glas u zaštiti srpskog naroda, jedino naši tradicionalni saveznici u UN, to jest Ruska Federacija i Narodna Republika Kina. Uvek će tako biti. Treba da budemo poučni iskustvom i prethodnih vlada i prethodnih predsednika. Uvek će to biti na našu štetu, nekada manje, a nekada više. Slaba nam je uteha to da li će biti Ramuš Haradinaj u nekom zatvoru ili će biti premijer Kosova, oni su svi samo marionete u rukama SAD.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević, pa zatim Vladimir Orlić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, naše pravo je da hapsimo i istovetno je pravo opozicije da hapsi. Narodni poslanici Skupštine Srbije ne hapsi. Postoje tri grane vlasti - zakonodavna, sudska i izvršna. Mi možemo kao Skupština da razrešimo ministre, Vladu i možemo samo da biramo sudije koji se prvi put biraju na funkciju, a koje je prethodno selektira Visoki savet sudstva iz doba čuvene žute reforme. Sada, kada bi tražili, stvar ide ovako. Oštećenje saobraćajnih znakova je krivično delo. Svi smo mi svedoci da je Bastać to uradio. Svi smo to videli. Svi smo videli da je izazvao opasnost time što je pregradio jednu ulicu, da je sprečavao ljude da rade. Počinio je više krivičnih dela. Mi sumnjamo i tvrdimo da je on to počinio, ali čekati da sud presudi, pa tek onda o tome da pričamo je za mene po malo, da ne kažem, glupo. Sudska vlast je sigurno nezavisna od ove izvršne i zakonodavne vlasti, to ja potvrđujem, ali nije ni nezavisna od bivše vlasti. Čuvenom reformom Bastać, LDP i cela ta ekipa koja čini vlast na Starom Gradu, je postavila sud svoje partije. Sada očekivati da ja prvo sačekam da Bastaća presude za ono što sam video rođenim očima, da sačeka da ga presudi sud njegove partije, pa to bi bilo kao kada bi čekao da Albanci sami osude Haradinaja i Tačija i to je veća mogućnost nego da sud DS presudi Marka Bastaća. To teško možemo dočekati jer to je sud njegove partije, selektiran negde 2009-2010. godine. Onda su te sudije izabrale Visoki savet sudstva, koji jedini može da razreši nekog sudiju ukoliko krši zakon, a sudija Majić je najbolji dokaz. Neka Vrhovni kasacioni sud utvrdi da je došlo do kršenja zakona od strane sudija, on opet ne bude razrešen na Visokom savetu sudstva. Nije ispravno očekivati da sud njihove partije presudi njihove članove, one koji su ih postavili. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Sad ste uradili upravo nešto za šta nisam mogao da pretpostavim da je moguće da uradite ikada. Pokušali ste da devlavirate, da bagatelišete situaciju u kojoj čovek kao što je Ramuš Haradinaj snosi odgovornost za ono što je činio srpskom narodu. Da me je neko juče pitao da li je tako nešto moguće da ja čujem, pogotovo da čujem od političkog predstavnika SRS, ja bih rekao da je apsolutno nemoguće, a vi ste to sada uradili. Šta je taj čovek uradio, da li to zaslužuje neku osudu, mislim da je to pitanje koje se ne postavlja, bar ne u zemlji Srbiji, bar ne srpskom narodu. Kako je do toga došlo? Pa, nije sigurno zahvaljujući onima sa kojima činite koaliciju na Starom gradu ili bilo gde drugo, nego upravo zahvaljujući principijelnom i jasnom stavu Aleksandra Vučića, Vlade Srbije, SNS, koji setite se koliko dugo traje. Upravo zato što smo mi na tim stvarima insistirali, mi ovakav epilog imamo kada je reč o Ramušu Haradinaju, ali i o svemu drugom što ste pomenuli, jer se za takse koje su uveli ovi iz Prištine kao temu zna upravo zato što mi insistiramo na tome da je to tema i da to tako ne može i da bez toga neće moći ništa da se desi dalje, da nema dijalog bez toga. Zbog toga imate i stav EU i SAD i koga god hoćete predsednika da je dolazio u Srbiju ovih dana. Svi kažu – jeste, u pravu ste, Beograd je u pravu, zato što mi na tome insistiramo, a ne ni Bastać, ni Đilas, ni bilo ko od ovih vaših sa kojima ste tamo na Starom gradu. Da li je zajednica srpskih opština tema zbog toga što ju je kao temu uveo Aleksandar Vučić, pa je formalno obaveza za Prištinu za koju, opet, svi ovi za koje do juče niste mogli da pretpostavite da će ikada i na najmanji način biti na našoj strani, sada kažu u pravu ste, to treba i to mora da se desi. Ko je to postavio na sto? Aleksandar Vučić. Ko je to uneo u sporazum? Aleksandar Vučić. Vi sada kažete treba nam zajednica srpskih opština, a ne biste se setili te zajednice srpskih opština da nije bilo Aleksandra Vučića. O tom Briselskom sporazumu da naučite još nešto. Srpski narod je zahvaljujući tome, tom Sporazumu, iako se nalazi u situaciji da će KFOR da počisti, dakle, ne više ni duge cevi nekoga iz Prištine, sve ljude koji su se starali o bezbednosti našeg naroda i koji su ga politički predstavljali tamo 2012. ili 2013. godine, došao u situaciju da ne to, nego ima sa druge strane svoju policiju koju čine Srbi koju priznaje i KFOR i svako drugi na svetu, da ima svoje sudije koje priznaju i KFOR i svako drugi na svetu, da bira svoje političke predstavnike koju priznaju i poštuju i KFOR i svi drugi na svetu, da je maksimalno zaštićen, a da mu ne preti ona opasnost kakvoj je bio izložen 2012/2013. godine. Za to treba mudrosti, za to je potrebno malo više od biti glasan u skupštinskoj raspravi, za to treba malo dubljeg razumevanja, planiranja, pa kad razmišljaš na taj način još neke 2012. ili 2013. godine, onda šest ili sedam godina kasnije ostvariš ono što je za svakoga drugog bilo apsolutno nemoguće, što im nikada nije bila tema, što im nije dolazilo na um. Ostvariš da neko, poput Ramuša Haradinaja, više ne može da radi šta god misli, kako god hoće u Prištini. Ko je drugi to mogao da obezbedi, koji je drugi bio način? Nije bilo toga. Nikome na pamet padalo nije da je tako nešto u ovoj zemlji uopšte moguće, i to ima veze za onim nivoom odnosa koji pokazuješ i društva koje biraš. Gde god se, pogledajte bilo koju lokalnu samoupravu u Srbiji, pita SNS, a bira se učešćem, radi se onako kako mi smatramo da je ispravno i tu ima i ozbiljnosti i odgovornosti i ako se pogreši, ima posledica, ali se radi onako kako mi smatramo da je ispravno. Ko odlučuje kako se radi na Strom gradu? Opskurni neki Bastaći, Đilasi ove njihove Marinike Tepić itd. Ovi što im pomažu, što mi saslužuju, uključujući tu i vas, ne pitaju se ništa. Oni samo omogućavaju tim i takvim ljudima da rade šta god oni hoće. I kad god odgovorite, a gde je presuda? Niti ste odbranili njih, niti ono što rade na Starom gradu, niti ono u čemu vi učestvujete i što omogućavate na Starom gradu. Samo ste delovali meni na trenutak neozbiljnije, dali mi priliku da vas pitam – pa, dobro, kad možete vi potpuno neodgovorno da kažete Labus je savetnik nekome u Vladi ili Aleksandru Vučiću, potpuna besmislica, neistina i potpuno neodgovorno, ili Vlahović. Sve potpuno jednako neistina i besmislica. Da vas pitam, što se tu ne setiste, mene ti ljudi uopšte ne zanimaju i neću uopšte da ih branim, da pitate za njih da li ima neka presuda. Ne, presuda vam je važna samo kad se postavi pitanje Bastać. Koga birate, šta birate, šta podržavate i što je najvažnije u čemu učestvujete? To ceni način na koji vas ljudi vide. Isti oni ljudi koji će za ovo što se danas desilo, vezano za Ramuša Haradinaja, da kažu – alal vera, svaka čast Aleksandru Vučiću, Vladi Srbije i vama koji ste u tome učestvovali, i to podržavali. Šta će da kažu vama? To je pitanje za vas.
Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Ja sam uvek govorio da nedostaju sudski procesi i presude protiv istih tih lica koja ste sada vi naveli. Isto kao što kaže i za Marka Bastaća i za bilo koga drugog, tako sam isto rekao i za Dinkića, i za Vlahovića, i za Labusa, i za sve ostale koji su učestvovali u tom organizovanom pljačkanju Srbije. Pozivati se daje nešto definitivno, neko zakonsko rešenje ili odluke koje je donela bivša vlast, to ne znači da je to doneto jednom za svagda, jednom za sva vremena, neko je napravio ovakvu reformu, i to sada mora da se poštuje za sva vremena, to ne može da se promeni. Nije tačno. Postoje procedure po kojima se zakoni menjaju ukoliko oni nisu dobri. Pominjete to – donela je bivša vlast, pa sada mi smo to zatekli takvo stanje, to ne znači da ne može da se promeni. Ja ću mnogo od vas da naučim. To ste u pravu, gospodine Orliću, ali vi meni delujete veoma naivno, infantilno ukoliko sada mislite, prvo, da će da se desi nešto epohalno sa Ramušem Haradinajem, da će on konačno pred međunarodnom zajednicom da odgovara za sve zločine gde je bio direktan počinilac u ratnim zločinima protiv Srba. Ukoliko vi mislite da je sada došao taj čas, to je naivno. On je dva puta suđen u tom Haškom tribunalu i dva puta oslobođen zato što je američki projekat i američki čovek na KiM, koga su Amerikanci doveli na vlast. Nema razloga da mi sada verujemo da će biti drugačije. Jednostavno, Amerikanci tako rade sa ljudima kojima istekne rok trajanja, kao toalet papir, posle upotrebe se baca. To rade Amerikanci sa svojim projektima i eksperimentima i ljudima koje oni kontrolišu, marionetama, ne samo na Balkanu, nego svuda po svetu. To valjda treba da naučimo iz istorijskih iskustava. Vi meni kažete ovi na Starom gradu, ovi vaši, pa da se dogovorimo, ja ne znam da li vi možete da pričate u ime SNS, ali ja ću da pričam u ime SRS. Srpska radikalna stranka će poverovati u sve što vi pričate i napustiti vlast na Starom gradu čim vi napustite vlast u Novom Sadu sa Nenadom Čankom i kada napustite vlast u Tutinu, Prijepolju i Priboju sa Sulejmanom Ugljaninom. Čim vi napustite Čanka i Ugljanina, mi napuštamo Bastaća, poverujemo vam na reč i dobićete još i naše izvinjenje za sve ove dane kada smo raspravljali o tome. Podsetiću vas, taj Nenad Čanak, vaš koalicioni partner iz Novog Sada je hteo da pozove, a mi smo ga u tome sprečili, jer smo o toj temi govorili u javnosti, predstavnike šiptarskih stranaka sa Kosova da budu gosti u Skupštini Srbije, kao predsednik Odbora za evropske integracije na mesto na koje je izabran glasovima vladajuće većine. Nenad Čanak je tako postao predsednik Odbora za evropske integracije. Srpska radikalna stranka misli da je državi Srbiji neophodan potpuno konsenzus u cilju borbe za očuvanje KiM u sastavu Srbije i sve što vladajuća koalicija bude uradila, a da bude u korist očuvanja KiM u sastavu Srbije, imaće našu podršku. Mi vidimo da vi ovde podržavate Nenada Čanka koji zove predstavnike kosovskog parlamenta u Beograd, u Skupštinu Srbije. To je mnogo gore i od ovih koji su zvali hrvatske poslanike, pa smo ih ovde napadali kada su ih dovodili u obilazak Skupštine. Setite se toga. Setite se Pernara, a vaš koalicioni partner Čanak je hteo da dovede šiptarske teroriste sa Kosova. Nemojte da prebacujete nekome za trn u oku, a ne vidite u svom oku balvan, gospodine Orliću. Hvala.
Pravo na repliku narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
To je potpuno jasno da smo mi svima krivi za sve. Što Nenad Čanak nekom šalje pismo, to smo u vašim očima krivi mi, a to što Nenad Čanak kaže da je Vojislav Šešelj osuđeni zločinac, a nije otišao, izbačen iz Skupštine, to smo njemu opet krivi mi. Svima smo, koji se nalaze u nekom sporu međusobnom, uvek krivi mi. Mi smo na to navikli. Nama tu ništa novo nije. Među stvarima koje treba da naučite jeste da se vi, osim za sopstvenu poslaničku grupu, ne pitate nizašta u Narodnoj skupštini, ništa odobravate, ništa zabranjujete, i to što Nenad Čanak ne može da nešto organizuje ili neko peti, to može samo da bude zasluga nas koji imamo većinu u svakom odboru, nikoga drugog. Što se tiče odnosa prema ovome što se dogodilo danas Ramušu Haradinaju, da li će da bude osuđen ili neće, za mene je trenutno manje važno od činjenice da je taj čovek pozvan na odgovornost. Čime ste vi učinili da on bude pozvan na odgovornost? Evo, mi nismo bili sposobni, mi nismo znali, mi smo, kako ste mi rekli malopre, infantilni, pa smo to tek danas obezbedili. Da li ste ga vi isporučili za odgovornost juče, pre pet dana, deset dana, pre godinu, dve, pre koliko? Niste nikada. Da li je neko od ovih vaših Bastaća, Đilasa, Tadića sa kojima već činite tu većinu na Starom gradu uspeo? Nije, naravno. Nije niko dok nije došlo do nas. Toliko smo mi nesposobniji, infantilniji, šta smo već. Baš kao i ono što smo pričali o Miroslavu Miškoviću. Niko od vas sposobnih nekako nije uspeo to da uradi, nego je na nas palo. Niko nije mogao režim žutog preduzeća da smeni dok se mi nesposobni pojavili nismo. Nema nikakvih problema. Neka budemo takvi. Neka budemo dežurni krivci svima, ali ove stvari ostaju kao rezultati koji se beleže Aleksandru Vučiću i nama, a ne nikome od vas koji ste tako dobri i sposobni. U Novom Sadu, koliko je meni poznato, niko ne rastura gradilišta, niko ne baca novac na angažovanje tih huligana, kriminalaca, kao što radi ovaj Bastać. Tamo se mi pitamo kako će da bude. Nešto nisam primeti takve stvari. O tome sam govorio malopre, ali treba malo slušati. Tamo gde se mi pitamo, bude onako kako mi smatramo da je ispravno. Na Starom gradu bude onako kako Bastać i Đilas misle da je ispravno. I šta je težina vašeg položaja u ovom trenutku sada? Što vi to podržavate, što vi to omogućavate. Ne možete da pronađete ni jedan primer u Novom Sadu ili na drugom mestu gde se pita SNS, da postoji ta vrsta tereta i ne možete pobegnete iz te priče sa pitanjem, da li postoji negde neka presuda. Ne postoji presuda. Ali, ako vas zanima ta Televizija Šabac koju ste udomili tamo sa Bastaćem i Đilasom, na onom njihovom trećem spratu. Ja mislim da se direktno finansira od strane grada Šapca, tog njihovog društva, udruženja, te iste ekipe, to istog kartela. Jesu predstavnici tog grada išli u Peć, da se tamo slikaju pod simbolima samozvanog tzv. nezavisnog Kosova. Jeste vi pitali Bastaća na šta ovo liči? Jeste mu rekli ne može ovako, bez neke presude ili sa nekom presudom. Niste. Nije vas bilo briga. Ja vam kažem, ljudi koji te stvari prate, oni će te stvari sutra da cene. Mene ne brine kako će ti ljudi da se izjasne kada ih sledeće godine budemo pitali, da li želite ovakve ljude i dalje na vlasti ili neće. Mene brine jedna druga stvar. Koliko će štete da pretrpi Stari grad ili bilo koje drugo mesto, do momenta kada ljudi budu pozvani da se te i takve pošasti reše i na ovih, koliko već ima mesta na koje ta pošast uspela da preživi. Šteta se pravi svakim danom držanja tih i takvih ljudi na vlasti. I ako u takvom nečemu učestvujete, ne postoji skupštinska rasprava u kojoj to možete da opravdate. Ne postoji, pa čak ni ako pokušate to da zamaskirate manevrom kao što je bagatelisanje srpskih žrtava i važnosti teme kao što je da neko odgovara za ono što je Srbima radio, kao što je Ramuš Haradinaj radio, znate šta, znate koliko, znate u kojim dimenzijama. Ni tako zvučnom temom ne možete od ove svoje odgovornosti da pobegnete. Dodatno još mislim, ne ide vam uopšte ni politički u prilog, a ni na čast da pokušavate da odgovornost Ramuša Haradinaja odgovornost strahovitih srpskih žrtava potcenite zbog toga što ćete sutra da dobijete, šta, jedno mesto više u nekom preduzeću na Starom gradu.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pošto rasprava po replikama traje već duže od sat vremena, u skladu sa članom 112. Poslovnika određujem pauzu u trajanju od pet minuta.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Kolega Rističeviću, da li želite reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pokušali smo danas da objasnimo kako se kroz sve te elektronske usluge, komunikacije, može doći do velikog novca. Građani Srbije treba da znaju da od njihove pretplate, da od reklame koja se neovlašćeno emituje i koja uništava domaće medije, Dragan Đilas prihoduje oko 200 miliona evra. Dakle, to je 125. deo onoga zbog čega tuži Aleksandra Vučića. To je veoma bogat čovek. Njemu nikad nije dosta. Lako bi mi nahranili siromašne i zbrinuli siromašne, ali ne možemo bogate. Bogatima nikad nije dosta. Ima ona izreka - Siromašnima i bogatima je ruka uvek ispružena. Siromašni traže malo, a ovi bogati traže puno i nikad im nije dosta. I to je naš problem. Problem bogatih je - što su bogatiji, to su više željni novca u Srbiji. Bil Gejts je 95% svog bogatstva stekao na internet komunikacijama itd. I nesumnjivo ih stekao. Znači, 95% svog bogatstva je podelio siromašnima, iako ga je stekao legalno. Dragan Đilas, Dragan Šolak, 95% svog bogatstva su oteli od siromašnih i ne pada im napamet da vrate bilo šta. Zato je krajnje vreme da se oni koji su nadležni za to, pre svega REM, potom tužilaštvo, sudski organi, policija, pozabave tim ljudima. I da ponovim ponovo, po ko zna koji put, da ni ja, a ni moje kolege, nemamo nameru da utičemo na uređivačku politiku bilo kog medija. Nemamo nameru da utičemo na uređivačku politiku bilo kog medija, da su za nas mediji slobodni, ali da moraju poštovati zakone. Valtazar Bobišić je rekao - zakoni za svakoga, zakon i u ovoj državi zakoni moraju da važe i za bogate, za Đilasa, Šolaka i njihove pomagače. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Gospodine ministre Đorđeviću, jeste li vi tu? Vizuelno vas vidim. Vrlo korektno učestvujete u raspravi i možda ste jedan od ministara koji ima najveću minutažu u Narodnoj skupštini. Međutim, ono što sam mogao da čujem od kolega narodnih poslanika koji podržavaju vašu Vladu, postoji neki problem. Kada je koleginica Nataša Jovanović obrazlagala amandman na prethodni zakon, vezan za kaznenu politiku, vi ste rekli - moramo da pošaljemo poruku, da kaznimo sve one koji se ne pridržavaju zakona. Kod nas imate podršku. Ona je pokušala da vam objasni da one sitne prestupnike iz objektivnih razloga možda ne bi trebalo tretirati kao one što sa namerom to čine. E, sad, vidite, Zakon o elektronskoj trgovini, televizija, elektronski medij, jeste li vi čuli, ja to nisam znao, mada je to moj problem jer smatram da narodni poslanik treba bar prosečno da bude informisan u Srbiji, ja nisam znao da postoje neke televizije koje nisu registrovane. A možda ni vi. Ali, evo, sad znate. I onda je vaša obaveza kao ministra resornog za rad, socijalnu, da pošaljete inspektore rada, to je ono što može odmah da se učini, već u ponedeljak, u te televizije, da vidite da li su ti ljudi prijavljeni, prvo, oni zarađuju veliki novac, s jedne strane, a s druge strane, utiču na kreiranje javnog mnjenja i s treće strane, upravo šalju lošu poruku, kako ste vi rekli, da bi mi i dalje zadržali mišljenje o vama onako kako ono stvarno jeste. Ja očekujem da vi nas obavestite šta ste uradili po tom pitanju. To je jedno. Drugo, vezano za ovaj amandman na član 4, ovaj zakon je donet 2009. godine. Niste odgovorni, kakav god da je bio. Godine 2013. on je imao određene izmene. Vi ste bili na vlasti. Konkretno, u članu 4, odnosno, odnosi se na član 8. postojećeg zakona, ovde se ugrađuje direktiva koja je doneta 2000. godine od strane EU, koja se odnosi uglavnom na elektronsko poslovanje unutar jedne države. Zar to nije moglo da se reguliše 2013. godine? Nemojte olako da posežete za nalozima koje vam postavljaju sa strane. Mi treba da na najbolji mogući način, saradnja sa svima koji to žele, gde postoji interes Srbije, nije sporna, ali nemoj da uređujemo neke stvari u Srbiji onako kako to odgovara bilo kome sa strane. A ni ovo nemojte slepo da prepisujete, usklađujte životne potrebe sa propisima koje mi donosimo i onda će od toga građani Srbije imati koristi. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite, koleginice Jovanović.
Ovde dolazimo do situacije, gospodine ministre, da se terminološki ovaj zakon o elektronskom poslovanju, odnosno trgovini, pokušava da izjednači sa nečim što već postoji u Zakonu o javnom beležništvu. I to je jedan termin oko kojeg se vodila polemika među advokatima, pravnim stručnjacima, profesorima pravnog fakulteta, da li to nešto, tzv. solemnizacija, treba da stoji uopšte u bilo kom zakonu i tada donetom Zakonu o javnom beležništvu, a mi smo inače protiv javnih beležnika, odnosno tog zakona, jer smatramo da je to bespotrebno, da je Srbija trebala da nastavi onako kao što je decenijama rađeno, da se svi ugovori i sve druge overe vrše kod nadležnih sudova. Sećam se, bila je jedna emisija na ovom tzv. javnom žutom Bujketovom servisu, gostovao je čak i predsednik ove beogradske advokatske komore, mislim da je bio Šoškić, sad se oni menjaju, i, znate da on nije znao da objasni to tumačenje koje stoji, evo, ja sam zapisala - na sajtu ministarstva piše da je solemnizacija potvrđivanje isprave kod javnog beležnika. I onda se postavlja pitanje - a zašto javna isprava mora da se potvrđuje? Evo ovde pravnika, gospodina Martinovića, kao doktora pravnih nauka, gospođe Radete i, znate, to je jedan pravni nonsens. Nešto što je već kroz ugovorom dve strane verifikovano, odnosno overeno, kao što ja predlažem ovim amandmanom u ime SRS, sad treba neki notar da solemizuje, jel tako, odnosno da kaže – e, to je nešto što ja potvrđujem da je tačno. A, „solemnizejšn“ izvorno, to sam pogledala malo pre na ovom oksfordskom rečniku, gospodine Martinoviću, znači religijski obred, obično kada je u pitanju venčanje. Zaista, ja ne razumem da se solemnizuje nešto što je već ugovorom overeno. Razumem, ajde, ako ste uveli te notare, da oni legalizuju nečiji potpis. Dođe čovek, valjda smo mi, kažem, protiv toga da to rade oni, već da rade sudovi. Ali, ako je već to solemnizovano, molim vas, objasnite mi što to da postoji u ovom zakonu, jer ovde Vlada je obrazložila i kaže – zbog toga što se usklađuje sa Zakonom o javnom beležništvu. Mi smatramo da treba ipak da stoji, kako smo mi to rekli, overene, odnosno legalizovane, jer to je zaista dovoljno da se potvrdi. Kad je, ja mislim da je još 2004. godine u Srbiji usvojen zakon, tada smo bili isto poslanici u skupštini, Zakon o elektronskom potpisu, kada je on počeo da se primenjuje kod ugovaranja dve strane. Dosta je to počelo da funkcioniše. To ljudi, naročito kod tih ugovora na daljinu, evo, ovo je trgovina na daljinu, odnosno trgovina sedam dana u nedelji, 365 dana u godini, 24 sata možete onlajn da poručujete robu. Naravno, i tu treba građani da budu oprezni i da vode računa gde to rade. Sad kad smo kod te solemnizovane kupovine, pod znacima navoda, odnosno overene i ugovorene, htela sam da pohvalim zaista jedan pozitivan primer, a to je poziv, eto, i za sve druge. Ne moraju da budu ljudi iz dijaspore, ali imamo slučaj u Prijepolju, gde se gospodin Varaklić vratio, kao iseljenik ranije u Kanadu, u svoje rodno mesto i formirao je kompaniju koja zapošljava preko pedesetoro mladih ljudi sa tendencijom da ih bude još više. Na tom prostoru, dakle tu, bave se prodajom onlajn. To je neka mreža slična kao „Amazonu“ ili „Ali-babi“, ali je kanadska mreža za onlajn trgovinu, mlade ljude čiji je čak prosek plate, to treba da bude primer za sve vas koji dovodite strane investitore i dajete im subvencije po 10, 11 hiljada evra. Ovaj čovek je zaposlio te ljude i prosek plate, nećete verovati, gospodine ministre, preko 100.000 dinara. Čak neki imaju i 150, 200 hiljada dinara. To je vrlo ozbiljan posao. Neko da bude operater, u smislu špedicije onlajn, za poznatu kompaniju u svetu, da radi te, kako bi rekli, „fri lens“ poslove, to je odgovorno. Naši mladi ljudi koji su informatičari, evo tu je kolega Orlić koji je i doktor elektronskih nauka, može da vam kaže da je to nešto što iscrpljujuće, u isto vreme odgovorno, ali i dobro plaćeno. Tako da, mi treba tu da naše ljude edukujemo. Sad je usvojen ovaj zakon, pa, znate, ni je ni dovoljan procenat, odnosno biće, verovatno, insistiramo da malo više obratite pažnju i u danu za glasanje prihvatite ove amandmane. Nije to još ni toliko zaživelo u onoj meri u kojoj bi trebalo da bi pomogli domaće kompanije koje uspešno posluju, da prodaju onlajn svoju robu. Ali, onda, stvarno, zašto ovakvi izrazi koji su nepotrebni i ove reči i u ovom zakonu, kao i u Zakonu o javnom beležništvu? Jednostavno, ako želite da jedan ovakav zakon koji treba da bude za moderno poslovanje, jer nema danas ni malog deteta koje ne koristi računar i sve više ljudi i u nekim drugim sredinama, a pomaže zaista našim kompanijama, jer opet ćete podstaći one druge ljude, mlade, inforamatičare, da izrađuju ove onlajn platforme, sajtove za kupovine. Svakako, imaće i država od toga koristi. Tu se nalaze i reklame, ne ove kao Đilasove, monopolske, koje koštaju čitavo bogatstvo i brdo para. Kad smo kod te solemnizacije, gospodine Arsiću, vi ste čuli da je ovaj nesrećni prozapadnjački i antisrpski Savez za promene napravio nekakav ugovor sa narodom. Ugovor bez naroda. I šta ste, gospodine Martinoviću, malo pre govorili – 100, 200 ljudi? Evo, u subotu ih je u Kragujevcu bilo 15. Znate, oni sve hoće, samo njih narod neće, a mi zahtevamo od vas da uradite vaš posao do kraja kao vlast koja ima tu odgovornost i da procesuira sve njih za njihova nedela, odnosno za pljačku Srbije i državnih resursa.
Zahvaljujem. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, kolega Šešelj.
Hvala, gospodine Arsiću Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega mogao bih da se stekne ovde utisak da srpski radikali misle da Haradinaj nije zločinac, to smo videli u malopređašnjoj raspravi, da ne treba da odgovara za zločine nad Srbima i sve ostalo. To je jedna komplikovana dedukcija gospodina Orlića. Znate, ako negde možemo da postignemo nacionalno jedinstvo, to je po pitanju KiM. Ne samo da Ustav Republike Srbije obavezuje sve narodne poslanike, sve državne funkcionere i sve političke stranke da poštuju Ustav i da uvek i na svakom mestu zastupaju srpske interese i bore se za očuvanje KiM u sastavu Srbije. Mi smo uvek zauzimali isti principijelni stav – borba za očuvanje KiM u sastavu Srbije. Ja sam o tome govorio više puta pred plenarnim zasedanjem Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, gde su me mnogi partneri SNS iz evropske porodice narodnjačkih stranaka izviždali i govorio sam o tome da je srpski narod na ivici humanitarne katastrofe zbog taksi od 100%. Govorio sam da su od zvaničnika Vlade Republike Srbije, Marka Đurića uhapsili teroristi ROSU i sproveli ga u Prištinu i kao prebijenog psa ga vukli po centru Prištine. Govorio sam o tome i da ROSU teroristi upadaju na sever Kosova i zastrašuju Srbe. Govorio sam o tome da je pod budnim okom međunarodne zajednice, traje tihi egzodus Srba sa Kosova i Metohije, da se stvara atmosfera da se Srbi na Kosovu ne osećaju bezbedno, da se ne osećaju na svojoj zemlji. Nemojte da pravimo baš svuda zamenu teza. I nemojte da izjednačavamo situaciju u lokalnim samoupravama sa tako jednim ozbiljno važnim pitanjem, pitanjem od nacionalnog interesa Republike Srbije, kako je Kosovo i Metohija. Možemo da pričamo o svemu i da raspravljamo, i da vidimo ko je u pravu, ali opet mislim da konsenzus je nužnost kada dođe na red Kosovo i Metohija.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Stojanoviću.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskoj trgovini. Mojim amandmanom sam tražio da se cifra od milion dinara zameni cifrom od 750 hiljada dinara. Dakle, tražio sam da se smanji novčana kazna koja je predviđena zakonom. Cilj svakog zakona ne sme da bude samo materijalno kažnjavanje. Svaka kazna, bez obzira o kojoj se radi, pored materijalne mora da ima i vaspitnu ulogu. Ovo tim pre, što se ovde radi o zakonu koji se odnosi na elektronsku trgovinu, svi akteri na tržištu nisu još uvek u dovoljnoj meri savladali sve aspekte ovog vida trgovine. Iz tog razloga može ponekad doći do prekršaja, a da nije postojala stvarna namera. Sa druge strane, internet još uvek nije dostupan u svim oblastima, pogotovo kad su u pitanju seoska područja. Iz tog razloga sam tražio da se smanji iznos predviđene kazne. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
Ovaj član 10. je zaista neverovatan i pokazuje apsurd nekih vaših predloga zakona. Dobro je da javnost čuje šta ste vi ovde predložili. Rekli ste kada zakon stupa na snagu, i to je u redu, ali kažete - osim članova 2. i 8. koji će se primenjivati od dana ulaska Srbije u EU. Ovo stvarno nema smisla. Sad je nevažno to što smo mi protiv ulaska Srbije u EU, što biste vi voleli da uđemo, ali je činjenica da od EU nema ništa, a i da ima, zašto bismo mi donosili zakon danas, a primenjivaće se, ne znamo kad. Zašto niste sačekali, pa, 2356. godine, kada uđemo u EU, onda doneli i zakon menjali sa ova dva člana. Dakle, zašto predložili zakon bez ova dva člana koji postoje u zakonu, koji se neće primenjivati, koji se neće primenjivati nikada? Zato što Srbija neće ući u EU nikada. Sad ja znam vašu najnoviju mantru, vi kažete – nama je važno da mi uredimo stanje u našoj državi, pa makar nikad ne ušli u EU. Ovo nije ni to, jer primena članova 2. i 8. ovog zakona isključivo je vezana za ulazak Srbije u EU. Stvarno, volela bih da mi neki pravnik objasni šta znače ova dva člana u ovom zakonu? Zaista, predložite neki zakon o odlasku Srbije na mesec, pa onda da kažemo - zakon će se primenjivati kad se lansira raketa. Zaista, apsolutno apsurdno. Trebalo je bar da ovaj toliko logičan amandman prihvatite, da vam ne ispada smešan zakon.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o amandmanima zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – Predlog zakona o robnim berzama. Primili smo amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneola narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marjan Rističević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Kolega Rističević, izvolite.
Petak je, da bi malo ubrzali ja ću ubuduće, ovako malo da odustanem, da bi nadoknadili ono vreme koje sam vam potrošio preko granice.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice.
Član 2. Predloga zakona o robnim berzama je vrsta člana koji mi uvek predlažemo da se briše. To je značenje pojedinih izraza i bez obzira na te uslove koji ste vi predvideli kako treba da izgleda Predlog zakona, nama nikada nije jasno zašto se mora objašnjavati šta koji termin u nekom zakonu znači, jer mi mislimo, a valjda je to normalno da će zakon primenjivati ljudi iz struke i valjda bar terminologiju znaju ako ništa više. Sad već kad imamo taj član, mi smo vam predložili da se promeni u članu 2. stav 1. tačka 3, a tačka 3. je objašnjavate – tržišni materijal, jer je roba i nestandardizovani terminski ugovori kojima se trguje na robnoj berzi. E, sad, vi ste ovde objasnili šta je terminski ugovor i šta je spot tržište i mi smo u skladu sa tim i predložili da lepo u ovoj tački 3. stoji – tržišni materijal čine robe i nestandardizovani terminski ugovori kojima se trguje na spot i terminskim tržištima robne berze. Onda vi kažete – ne može to tako, vi iz Vlade, zato što tržišni materijal čine roba i nestandardizovani terminski ugovori kojima se trguje na spot i terminskim tržišnim robama robne berze, ne može to tako, jer spot tržište je tržište na kom se prodaje roba, terminsko tržište je tržište nestandardizovanih terminskih ugovora. I to je trgovina, bez obzira što je na drugi način, ali ne možete reći da to nije trgovine berzanske robe. Izvinjavam se, nisam videla da je isteklo vreme.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, složićete se sa nama da je ovaj zakon veoma važan za buduće funkcionisanje poljoprivrede u Srbiji, naročito zbog činjenice da robna produktna berza i naša novosadska produktna berza je jedan od lidera u ovom delu Evrope. Ovaj institucionalni okvir koji treba da nas izvede kao što ste vi rekli u svom uvodnom izlaganju, odnosno naše proizvode i na svetsko tržište je samo zakonski okvir, ali moramo da dođemo do toga, a tu je i kolega Rističević, tu su i mnogi drugi ljudi koji dolaze sa područja Vojvodine, ali i drugih krajeva Srbije koji se suočavaju sa tim da pre nego što svoje proizvode plasiraju putem produktne berze imaju mnogo drugih problema. To su: grad, nedovoljne subvencije koje mi tražimo izmenama i dopunom zakona o Subvencijama za poljoprivredne proizvode, jer evo imate trenutno danas aktuelnu situaciju da je cena pšenice niža nego što je to uobičajeno, možda i niža nego u protekle četiri godine. Ja se sećam 2011. ili 2012. godine, da je ona imala svoj maksimum od 25 čak dinara, a cena brašna je bila skoro 31 dinar. Danas srpski seljak mora da gleda prvo u nebo, pa posle da vidi šta će i kad država da vrati, koje će subvencije da dobije, a onda eventualno da se pojavi. Međutim, produktna berza nije nažalost napravljena za običnog srpskog seljaka, već za one koji imaju veće komplekse zemlje, a naročito za ove strance koji su uzeli ogromne njive, hektare i na desetine hektara u zakup pod sumnjivim uslovima u vreme još ovih žutih i to tako ide iz godine u godinu za svoje zasada svojih žitarica, a običan onaj poljoprivrednik, jer prosek njiva na koje se seje pšenica u centralnoj, južnoj, zapadnoj, istočnoj Srbiji je veći od dva do tri hektara i to je mnogo, malo je onih kojih na većem polju to seju. Pre svega, država treba da se zabavi time kako će organizuje da svi ti manji poljoprivredni proizvođači, što uporno SRS zahteva kroz naš program i kroz ideju za poljoprivredu, sve to na jednom mestu da neko otkupi za njih, a onda neka se on pojavljuje na toj robnoj berzi. Zaista je neverovatno da ljudi iz tih udaljenih ruralnih sredina, naročito iz planinskih predela, pa tamo sve kada pogledate ceo kraj, i užički kraj, i onda krenete putem Zlatibora do Nove Varoši, Priboja, Prijepolja, nemaju mogućnosti da ono što proizvedu na tim manjim posedima daju na robnu berzu. Drugo pitanje je za vas, kolega Rističeviću, kao predsednik Odbora za poljoprivredu da li ste do sada ustanovili ko je sve vršio za vreme vladavine Rasima Ljajića, koji je ranije bio ministar trgovine i dosovske Vlade, zloupotrebe kod skladištenja pšenice iz robnih rezervi, gde su nestale ogromne količine i ko je bio taj povlašćeni i u Vojvodini pod palicom Bojana Pajtića i njegove prevarantske ekipe u vašoj Inđiji kada je bio Ješić i da ne ređam dalje sve te lopuže i gde je nestala ogromna količina te upravo berzanske robe koja je završila u njihovim džepovima, tih lopova i kriminalaca?
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, kolega Despotoviću.
Hvala, gospodine Arsiću. Ovaj amandman se odnosi na član 2. stav 1. tačka 6) menja se i glasi: „spot tržišta je tržište na kome se roba prodaje i isporučuje nakon zaključenja berzanskog posla po trenutnoj ceni“. Smatram da se amandmanom na bolji i precizniji način definiše predmet ovog zakona. Kako se radi o sasvim novom zakonu, gde nemamo nikakvih iskustava iz prakse, to jest primene ovog zakona, ja ću apostrofirati u tekstu ovoga predloga zakona gde stoji da nije dozvoljeno da robna berza u svoje ime i za svoj račun trguje tržišnim materijalom. Sve ovo lepo stoji, ali kako ih kontrolisati i držati pod sijalicom, kao da zaposleni i članovi uprave ne mogu davati savete o trgovini tržišnim materijalom? Iskustvo nam govori, ma koliko predvideli i precizirali neke stavke ili članove zakona, kada je u pitanju ljudski faktor, tu uvek ima prostora za manipulativne radnje, pa me i ovaj novi Predlog zakona plaši da ne bude izmanipulisan i zloupotrebljen, jer kako ljudima zabraniti ili ih sprečiti da podele sa nekim informaciju, pa makar ona bila i službena tajna. Što se tiče minimalnog kapitala berze, vi ste u ovom Predlogu zakona naveli da minimalni kapital robne berze ne može biti manji od 50 miliona dinara. Nisam siguran da je ovo najbolje rešenje, jer smatram da je ovaj ulog mali i da ga treba povećati radi veće i ozbiljnije konkurencije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Kolega Periću, izvolite.
Kolege narodni poslanici, kada govorimo o robnoj berzi, mi, pre svega, vidimo veliki broj poljoprivrednih proizvođača. Naravno, njihova sudbina, njihova proizvodnja ne mogu u startu da se uklope u ovo što normira ovaj Predlog zakona i ovde vidite kakav je naš odnos prema ovom zakonu. Duboko smo svesni da ovaj zakon treba da postoji, ali smo pokušali sa nekim intervencijama kako bi to bilo bolje. Pošto se danas dosta govorilo o medijima, berza je tržišni medij, ali mnogo objektivniji, kolega Rističeviću, od N1, Nove, od „Danasa“ i mnogih drugih medija o kojima ste vi govorili. Berza stavlja u centar robu, pre svega, a ne pojedince, ne vlasnike robe i ne one koji su zainteresovani za kupovinu te robe. Gospodine ministre i vi, gospodo iz Ministarstva trgovine, mogli bi da razmišljate, to bi bio i dobar način da se sačuva određeni broj stanovništva u ruralnim predelima, ukoliko bi i u Beogradu nešto slično robnoj berzi moglo da se formira gde bi oni mogli da plasiraju svoje poljoprivredne proizvode koji sigurno imaju zaštitni znak zdrave hrane, a veliki broj građana Beograda ima sigurno potrebu za tako kvalitetnim proizvodima. To je on što bi dobro moglo da posluži građanima Srbije. Dva bitna razloga su za to. Jedan je da nam sela i manja opštinska mesta ne ostaju prazna i pusta. S druge strane, da ti ljudi, kada već žive tamo gde oni možda i vole da žive, mogu da zarade neki novac i da pruže kvalitetnu uslugu građanima Beograda. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da.) Kolega Šešelj, izvolite.
Hvala, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, kao što znamo, jedan od velikih problema sa kojim se suočava Republika Srbija u proteklih više od šest meseci, to jest čini mi se već osam meseci da ima, to je da su privremene institucije u Prištini uvele takse od 100% na robu koja dolazi iz Srbije i BiH. Kao što znate, i u pravu su poslanici SNS koji su o tome govorili, upozorenja su stizala iz svih delova sveta da treba te takse da se povuku, da su necivilizacijski čin i tako dalje, sa čim se ja slažem, ali to je sve ostalo deklarativno i nije se ništa uradilo da se takvo stanje promeni. Podsetiću vas, EU, a pogotovo SAD, imaju i te kako mehanizme da takvo stanje spreče. Sve što je trebalo da urade jeste da se decidno kaže svim ostalim državama u regionu koje, kao što znate, nisu države u punom smislu reči zato što ne obavljaju suverenu vlast sami i u svoje ime, već za njih to rade stranci, da se ograniči izvoz na teritoriju Kosova i Metohije iz drugih država koje su u okruženju i na taj način bi prinudili kosovske Albance da ukinu te besmislene takse, koje su samo bile upućene isključivo da se srpski narod u AP Kosovo i Metohija oseti nebezbedno, oseti ugroženo i da oseti da na tom području nema perspektivu za život. Još jedan prijateljski savet bih dao Vladi Republike Srbije, a posebno Ministarstvu unutrašnjih poslova. Po mom mišljenju, trebalo bi u opštinama Tutinu, Prijepolju, Priboju i Novom Sadu danas i u narednih nekoliko dana pojačati prisustvo pripadnik MUP da ne bi kojem slučajem došlo do nasilnih demonstracija koalicionih partnera lokalnih vlasti iz tih gradova zato što se Ramuš Haradinaj povukao sa mesta premijera tzv. Kosova. Kao što znate, Nenad Čanak i Sulejman Ugljanin, njihove stranke sprovode vlast i deo su koalicione vlasti u gradovima Novom Sadu, Priboju, Prijepolju i Tutinu. Oni ako budu izašli na ulice da nasilno demonstriraju, oni neće pomerati ograde i čupati znakove, nego će odmah upasti u institucije. Ne bi im bio prvi put.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Robna berza je pravno lice i mi smo ovde u članu 5. stav 4. predložili… Predlog glasi ovako: „Zabranjena je upotreba reči robna berza u poslovnom imenu lica koje nije osnovano i nema dozvolu za obavljanje delatnosti robne berze u skladu sa ovim zakonom“. Mi smo predložili da se u stavu 4. Predloga zakona posle teksta: „robna berza“, dodaje se tekst: „i srodnih sinonima koji aludiraju na ovu vrstu poslovanja“. Ljudi umeju da se povedu za profitom, za nekim svojim ličnim interesom i onda da traže način i mogućnosti kako da izigraju zakon. Mi smo zato predložili da se precizira ne samo da u nazivu ne postoji robna berza, nego i nešto što bi moglo da asocira ili da upućuje da se može obavljati ta vrsta posla, da to bude zabranjeno, odnosno da to bude zabranjeno, odnosno da bude kažnjivo. Još jednom da podsetim robna berza ima ogroman značaj za promet, pre svega poljoprivrednih proizvoda, izmešta personalna lica izvan tog dela, a reguliše ponudu, potražnju i cenu. I ako je to tako, mi onda želimo da to bude sve potpuno precizirano i da nema nikakve dileme Jedno pitanje je bilo, ranije, gde se i u kakvom trenutku nalazi sada naša robna berza, a odgovor je bio da nije ni na nebu, ni na zemlji. Ovo je dobra prilika da se ovaj problem reši, ali Vlada, kada je odgovarala na neprihvatanje i obrazlagala zbog čega ne prihvata amandmane SRS, vrlo često je bio odgovor – pa iz razloga što to nisu suštinske promene, intervencije, nego su one tehničke prirode. Ne odgovara vam kada mi intervenišemo sa nekim kvalitetnim promenama, gde možda se ponekad delimično i menja koncept predlagača, tj. Vlade. Ne odgovara vam kada nema tako dubinskih promena, nego samo neka tehnička rešenja. Kada i kako vam odgovara? Nekada ćete vi nama reći kako da pišemo amandmane, onda bi to možda bilo za vas prihvatljivo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? Izvolite, koleginice Jovanović.
Opet moram da se vratim na ono što već postoji u Srbiji, a to je Produktna berza u Novom Sadu i malopre kolega Despotović je rekao da mi smatramo da je mali ovaj iznos od 50 miliona dinara, jer to berzansko poslovanje ima i rizični aspekt i svako ko predaje robu tamo normalno treba i da se osigura. Produktna berza u Novom Sadu, koja ima odličnu saradnju sa Republičkom direkcijom za robne rezerve, godišnji otkupi od 100 do 150 hiljada tona pšenice i drugih žitarica. Međutim, sada kada bi se neka nova takva berza osnovala u nekom drugom delu Srbije koja bi, recimo, bila veoma značajna za centralnu Srbiju, za ariljski, valjevski kraj, za jug Srbije, gde se vrši promet, ali između proizvođača i onih koji to otkupljuju, drugih sirovina, odnosno poljoprivrednih proizvoda, to je nešto što bi država trebala da podrži i da se opredelimo za to u kojim krajevima Srbije će da se uspostavi jedno takvo berzansko poslovanje, gde će tačno da se zna i način skladištenja, gde će tačno da se zna i koja su to moguća odstupanja u zaštiti te cene. Ne možemo mi sada da pustimo niz vodu, ni naše malinare, ni ljude koji se bave proizvodnjom jabuka i drugog voća, a i povrća i da se pravimo da ne postoje te iste cene na, recimo, robnoj berzi u Bolonji. Tamo sam, mislim, u toku tog najvećeg njihovog berzanskog poslovanja, u tom periodu godine, bila dva puta, davno sa ljudima iz Agrozajednice Srbije, i to je tada našim poljoprivrednicima, koji su sa nama putovali, bilo neverovatno da se tamo pojave sa svojim proizvodima, sa svojom stokom i da odmah dobiju najbolju cenu, ali za kvalitet. Znate, ne može ni na produktnoj, odnosno robnoj berzi da se nađe nešto što nema svoj kvalitet. Da bi se pospešio, dakle svaki taj čovek… Gospodine Đorđeviću, verovatno i vi razmišljate, to je vaš resor za rad i zapošljavanje, da veći broj ljudi, koji to žele, vratimo na srpsko selo, da li je tako, da oživimo srpsko selo, da podignemo nove zasade, da imamo novu proizvodnju. Zato je i ovo poslovanje važno. Ove naše amandmane koje smo podneli su u funkciji tehničkog poboljšanja zakona. Ima i nekih suštinskih izmena, ali uglavnom takvih da se omogući da u budućnosti to berzansko poslovanje koje je veoma važno za Srbiju bude bolje i da pomogne kod plasmana robe na rusko tržište. To je zaista naša šansa. Sve što proizvedemo u Srbiji, da uzmemo u obzir i da Rusi imaju ogromna žitna polja i da oni imaju ključnu ulogu u diktiranju cena… Znate, kada u Rusiji skoči cena žita odmah se to odrazi na Produktnu berzu u Srbiji, a onda oni donesu odluku, to je zaista jedna toliko organizovana moćna i jaka zemlja i Putin i njegovi saradnici gledaju kretanje na svetskom tržištu, onda subvencionišu prevoz koji ima veoma važnu transport ulogu u otkupu i onda balansiraju i gledaju kako da zaštite i svoju cenu, a da i dobro prođu njihovi poljoprivredni proizvođači. Kod nas toga nema zaista. Setite se samo prošle godine, imali ste na Vladi taj problem, kada je sada Severna Makedonija uspostavila, pored onih normalnih carinskih odnosa koje imamo, van carinske kvote i tražili su od naših mlinara da se prilagode novo nastaloj odluci njihove Vlade i da se raspakuju džakovi, da se čeka fitosanitarni pregled. Mesec dana je to moglo da traje. Svedok sam i takvih slučajeva da se kamioni zadržavaju zbog fitosanitarnih pregleda i papira koji dolaze iz Sarajeva i njihove administracije, a ne iz Republike Srpske, nego baš iz Sarajeva, i da naši kamioni na Rači čekaju ko zna koliko dana. To je već povećanje i troškova transporta, a zamislite koliko su uništeni mlinari pre godinu i nešto dana. I onda kaže Rasim Ljajić – videćemo, čekaćemo još koji dan, pa ćemo da uspostavimo kontra mere. Kada se tako nešto desi, uvek Vlada mora da ima spremne mere i da odgovori, jer kako Rusi znaju da zaštite svoje proizvode, pa i mi valjda treba da znamo i da učimo od njih kako da zaštitimo naše i naše tržište.
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović? Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Despotoviću.
Ovaj amandman se odnosi na član 8. stav 3. tačka 3) Predloga zakona. Reč: „član“ menja se rečju: „subjektu“ uz obrazloženje da je ovo amandmansko rešenje preciznije i sveobuhvatnije. Pošto je u pitanju sasvim novi zakon kojim se institucionalno i pravno definišu robno berzanskog poslovanja koje se razlikuje od berze, pre svega, predmetom trgovanja, tako da se na robnoj berzi ne može trgovati devizama, efektivnim stranim novce, plemenitim metalima i električnom energijom, jer je to regulisano drugim zakonom. Na berzi se može trgovati akcijama, obveznicama i drugim hartijama od vrednosti, koje određuje Komisija za hartije od vrednosti. Predlog zakona o kom govorimo tj. robne berze su samo jedna vrsta berzi na kojima se najčešće trguje žitaricama i ostalim poljoprivrednim proizvodima. Uspostavljene savremene robne berze i razvoj podterminske i berzanske trgovine doprinosi izgradnji tržišno orijentisane privrede, a na prvom mestu sektora poljoprivrednih proizvoda. Posebno za individualne poljoprivredne proizvođače kojima se omogućava učešće u organizovanoj robnoj berzanskoj trgovini, što do sada nije bio slučaj u praksi trgovanja na Produktnoj berzi u Novom Sadu. Sve ovo rečeno u ovom predlogu zakona lepo zvuči i prijemčivo je za uvo, ali da li će od svega ovoga neko imati koristi ostaje da se vidi. Hvala.
Hvala. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Stojanoviću.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici i poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 9. stav 1. tačka) 9. Predloga zakona o robnim berzama. Za najveći broj problema koji se javljaju na berzama odgovornost snosi ljudski faktor. Ti problemi su uglavnom izazvani špekulativnim berzanskim radnjama, gde na kraju cenu uvek plate proizvođači. Sa druge strane, postoji određeni broj problema koji je izazvan takozvanom višom silom. Međutim, kada se i pojave problemi te vrste, to znači da berzanski špekulanti neće da deluju. Najrazvijenije industrijske zemlje EU direktno ili indirektno su najodgovornije za sve berzanske špekulacije. Srbija je mala zemlja i na globalnom planu mi nemamo nikakvog uticaja u ovom pogledu. Zato ne smemo slepo gledati na sve ono što nam nameće EU. I, da ne postoji nijedan drugi razlog, dovoljan je taj što nam vodeće zemlje EU otimaju Kosovo i Metohiju. Konačno je došlo vreme da se oslobodimo tog straha, da se okrenemo sebi i svojim interesima, pa valjda je ova Vlada napokon svesna da Srbija nikada neće ući u EU, čak i kada bi se ne daj Bože odrekli Kosova i Metohije. Zahvaljujem.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Izvolite, koleginice Radeta.
Kažete, do sada nije bilo pravnog okvira robnog berzanskog trgovanja, to je istina i eto, to je povod za donošenje Zakona o robnim berzama. Ali, postojali su, pored ove produktne berze o kojim su naše kolege govorile, imali smo mi i druge pravne mogućnosti da zaštitimo svoje tržište, da zaštitimo svoje proizvođače, poljoprivredne proizvođače pre svega, ali nije bilo interesa da se to uradi. Mi nekako stalno zaboravljamo da Srbija ima Sporazum o bescarinskom izvozu u Rusiju svega što se proizvede u Srbiji. Šta mi onda radimo kada se organizuju seljaci i organizuju te svoje poljoprivredne proizvode da se tamo izvezu, onda se umeša neko iz oblasti trgovine, da li je to Rasim Ljajić, da li je neko drugi i onda Ruse iznenadimo tako što im umesto svinjskog mesa pošaljemo svinjske kože, ili što im umesto naših jabuka pošaljemo poljske jabuke. Dakle, ni ovaj zakon, ni bilo koji zakon neće nama pomoći ako se mi ne oslobodimo tog korupcionaškog mentaliteta i lopovluka na svakom koraku i na svakom ćošku, što nažalost, jeste prisutno i dalje u svakom segmentu naše države. Kažete, opet o ovom obrazloženju, zašto je bilo potrebno donositi ovaj zakon? Zato što produktna berza, kako ste rekli, prepoznaju isključivo domaća pravna lica kao učesnike u trgovanju. Šta je nastalo kao posledica ovoga i to će sigurno nažalost biti i dalje prisutno? Nastao je monopol kod otkupa malina. Mi govorimo, ne znam koliko već godina o tome, da država, odnosno državna Komisija za konkurenciju, morala je da se uključi i da se spreči ovaj monopolistički položaj hladnjačara, određenog broja hladnjačara, možemo sve da ih imenom i prezimenom ovde nabrojimo i znamo ko je… Znate, u Narodnoj skupštini sedi čovek koji vedri i oblači kod određivanja i davanja dozvola za hladnjače. Onda oni naravno mogu da rade šta hoće, mogu da rade kako hoće i dovedu ljude, poljoprivrednike, seljake u situaciju da mogu da biraju ili će da uništavaju to što su proizveli ili će dati njima po ceni koja njima odgovara. Tako da, ako se ne promeni ono što mi govorimo u svim oblastima inspekcijske službe, inspekcijski organi, nisu nama verujte problem propisi, dosta je dobro regulisano mnogo toga u našoj državi, problem je kod primene propisa, odnosno problem je kod zloupotrebe propisa, kod korupcije i kod lako potkupljivih ljudi na određenim mestima. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? Koleginice Jovanović, izvolite.
Evo, dolazimo do skladištenja robe, koja je predmet berzanskog poslovanja i gospodine ministre, zaista nas srpske radikale, pa bih zamolila gospodina Rističevića da nam to pripremi za sledeću sednicu Odbora za poljoprivredu, zanima koja su to gazdinstva, koje su to sve firme, skladišta, gde se po Zakonu o skladištenju, pre svega pšenice i kukuruza iz robnih rezervi vrši skladištenje. Opet se vraćam na onu priču od malopre i da vam kažem, ne postoji, ja mislim, na jugu Srbije, tamo kod mene u Šumadiji, to je retkost, evo, imam takav primer i u najbližoj porodici, gde postoji mlin koji je star, mlinska industrija porodična, koja preko 110 godina posluje vrlo uspešno u oblasti Kraljeva i okoline. Ne samo oni, nego i drugi ljudi, nisu imali mogućnost da dobiju taj posao skladištenja, a rade kvalitetno taj posao i normalno odgovorni su ljudi. Već je to otišlo kod ovoga, kod onoga, ko je izdavao te dozvole, ko je sa tim muljao, jednostavno hoćemo da znamo na koji način i ko je taj po kojim kriterijumima se to određuje? Što je veoma važno, to je da država koja je prošle godine pooštrila uslove za skladištenje ove robe o kojoj je govorila koleginica Radeta, pre svega voća na našim voćarskim područjima u Srbiji, kod novih rešenja i novih uslova za hladnjačare, mora da ima u vidu i to da projektuje budžetom za 2020. godinu, da se iza te hladnjače, po tim novim standardima daju subvencije veće nego što su sada. Zato što su upravo ti ljudi tek tada u mogućnosti, oni koji imaju izvorni proizvod srpski, srpsku jabuku, krušku i sve što se proizvodi, da kroz takvo skladištenje izvoze u Rusiju, što je pre svega prioritet srpskog seljaka, evo Topolski ceo kraj tamo, da ne govorim ovde Grocka i svuda redom gde ima tih otkupnih mesta.
Zahvaljujem. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Izvolite.
Evo, razmenili smo sa Vladom mišljenje o članu 18. ovog Predloga zakona, mi predložili amandman, Vlada rekla da ne može da ga prihvati zato što predstavlja samo pravno-tehničku redakciju, što je prilično neobično, što reče kolega Sreto Perić, nećete amandmane koji su suštinski menjaju zakon, nećete ove pravno-tehničke, najbolje da kažete – nećemo amandmane koje predlaže opozicija, pa da znamo na čemu smo. Naravno, to nas ne bi sprečilo da, i neće sprečiti da i dalje intervenišemo amandmanima na vaše predloge. Ali, pošto smo otprilike pri kraju ove današnje rasprave, gospodine Đorđeviću, vi ste zaista onako muški, da kažem, izdržali ovde sve ove rasprave narodnih poslanika, koje su bile zaista odlične, nadam se da ćete se složiti s tim, i mnogo replika, i mnogo razmene političkih stavova, ali i mnogo reči o predlozima zakona o kojima smo danas raspravljali. Vi ste učestvovali u tome sa narodnim poslanicima i stvarno ste pokazali da ste pravi član Vlade Republike Srbije, za razliku od Rasima Ljajića. Nemojte vi da mislite da mi imamo neke primedbe na to što ste vi tu, zato što uporno prozivamo Rasima Ljajića. Ne, to radimo zato što je njegova obaveza bila odavno da čak i da nije imao neki predlog zakona koji je iz nadležnosti njegovog ministarstva, onog momenta kad smo počeli da ga prozivamo za ono za šta smo ga prozivali, imao je obavezu i morao je da dođe da se suoči sa narodnim poslanicima. Ako ima i dalje većinu, znači, slušao bi nas par sati, ta većina bi rekla – Rasim Ljajić je i dalje najbolji, on će ostati ministar. I mi smo svesni da mi njega ne možemo da smenimo, svestan je i on toga, ali očigledno nije lako sesti preko puta 22 ljudi koji će mu izneti istinu, a on zna da govorimo istinu i on zna da smo sa istinitim podacima i informacijama nastupali i pozdravite ga, kažite mu da je morao sedeti pred narodnim poslanicima, da mora da se suoči sa onim što je radio i kažite mu – poručili mu poslanici SRS, pričali smo ovih dana o trgovini, trgovina nije samo trgovina drogom. Hvala.
Na član 20. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Stojanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 20. stav 3. Predloga zakona o robnim berzama. Ova Vlada izgleda da nije svesna da sve što dolazi iz EU nije dobro i nije primenljivo za naše uslove. Naravno, kada se pogleda naziv zakona, svet će odmah pomisliti da se radi o jednom veoma važnom zakonu. Ovo jeste važan zakon, ali sam naslov zakona ne rešava probleme zbog kojih se on donosi. Svi bismo mi želeli da se eliminišu svi problemi u ovoj oblasti, ali to jednostavno nije moguće. Berzanski poslovi su po pravilu nepredvidivi, tako da nema tog zakona koji će moći da sve predvidi i spreči eventualne negativne posledice. Mi zato ovde treba da razmatramo samo one probleme koje svojim činjenjem ili nečinjenjem izaziva ljudski faktor. U svom prvom amandmanu sam govorio o tome da su najrazvijenije industrijske zemlje EU direktno ili indirektno najodgovornije za pojavu berzanskih problema. Najrazvijenije zemlje EU, najodgovornije su te koje diriguju gotovo sva berzanska kretanja, ali te iste zemlje nemaju druge zakone kojima će dodatno osloboditi sve, pod izgovorom da je to korisno za njih. Ako se ovaj zakon donosi samo zato što to traži EU, onda je bolje da ga i ne donosimo. Zahvaljujem.
Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem ponedeljak, 22. jul 2019. godine, sa početkom u 9.00 sati, kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Četrnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu.