Poštovani narodni poslanici, pre nego što započnemo sednicu, želim da vam se izvinim zbog zakašnjenja, jer smo danas zbog zamene kartica morali da sačekamo da se završi taj proces. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 170 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 126 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. Poslovnika Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Siniša Kovačević. Izvolite.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, postaviću dva pitanja. Dakle, postojala je dobra praksa od 2000. godine da Ministarstvo kulture premira određeni broj filmova da bi se oni lakše snimili i da bi tako na kulturnom mapi Srbije ostavili neki arhivski trag koji treba da svedoči o nekom vremenu. No, kako se sve stvari kod nas mogu, od najboljih namera, pretvoriti u nešto što je potpuno suprotno, postavljam pitanje ministru kulture da mi odgovori – koliko je filmova od 2000. godine premirano, a da nikada nije snimljeno? Verujem da ova pitanja iz kulture nisu preterano zanimljiva kao pitanja o asortimanu menze u Skupštini, ali bih voleo da mi se da odgovarajući prostor gospođo predsedavajuća. Dakle, koliko je filmova dobilo stipendije, a da nikad nije snimljeno, da nikada nije započeto ili da nikada nije završeno? Koji su to filmovi? O kom se iznosu radi i koji su to producenti? Da li će Ministarstvo kulture išta preduzeti da se ta sredstva vrate? Vrlo često je bio običaj da se ti Potenkinovi filmovi u formi lažnog prvog snimajućeg dana započnu, lupi se klapa, popije se viski, odigra rastur kolo a film se ne snimi nikada. To je prvo pitanje. Drugo pitanje je vezano za rad RTS. Ne znam iz kog razloga velika grupa narodnih poslanika voli da ga zove - Javni servis. Dakle, poznata je činjenica da je RTS u ogromnim dugovima, da jedva vezuje kraj sa krajem, da se honorari i plate ne isplaćuju u isto vreme. Radio televizija Srbije ima jedan ogroman kapital u nekoliko miliona reklamnih sekundi. Dragi prijatelji, to su one sekunde koje kao reklame vidite i primećujete pre dnevnika, posle dnevnika, pre serije, u toku serije, u poluvremenu raznih sportskih utakmica itd. Tu se radi o nekoliko miliona sekundi ako to podelite na prvi i drugi televizijski program. U isto vreme, naplata pretplate je spala na jedva 30%. Za razliku od Hrvatske gde je ta naplata preko 95%. Da li su Hrvati više skloni svojoj nacionalnoj televiziji, da li je više vole nego mi našu? Da li je hrvatski program znatno bolji od ovog našeg? Dakle, to su sve pitanja koja traže odgovor i koja su retorska. Moje osnovno pitanje – da li je tačno da se taj ogromni marketinški i finansijski potencijal unapred, po desetostruko ili višestruko manjoj ceni, prodaje odgovarajućim firmama, agencijama ili preduzećima? Ako je to tačno ko su vlasnici tih firmi? Da li je tačno da su to, u prvom redu, gospoda Đilas i Šafer? O kom se projektovanom profitu, odnosno o kom projektovanom gubitku radi i da li tu ima elemenata krivičnog dela? Duboko sam ubeđen da ukoliko bi tu vrstu naplate, kao što je to nekada radila pre pojave programskih ideja ovoga tipa, pre pojave kompjutera, televizija je na mastiljavu olovku sama naplaćivala i prodavala ove programe. Bojim se da se ovde radi o značajnim sredstvima, a naročito u trenutku kada je nacionalna televizija Srbije, rekao bih dragi prijatelji, pred gašenjem. Neću govoriti previše o tome koji je značaj nacionalne televizije, do koje mere ona treba da bude brana kiču i šundu koji nas preplavljuje sa svih strana, do koje mere je ona stub nosač nacionalne kulture. Još jedno retorsko pitanje za kraj, gde ćete vi to videti Mocartov rekvijem, gde ćete vi to videti novogodišnji Bečki koncert, gde ćete videti dobar film, dobar tok-šou program, dobru školsku, dobru dokumentarnu emisiju, ako ne na nacionalnoj televiziji. Na našoj, ne svakako, zato što nema koncept, nema ideju, nema stav, nema jasno vođenu repertoarsku misao. Prošli put sam govorio šta mislim o programu nacionalne televizije, ali se bojim da su ova sredstva o kojima govorim ogromna i da idu u ruke određenoj grupi ljudi koja se pri tom ponaša kao vlasnik tog prostora dozvoljavajući ili ne dozvoljavajući nekome da propagira svoje proizvode bilo da su oni političke prirode, bilo da se radi o paštetama. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Postavljam pitanje Narodnoj skupštini - da li možda predsednik Narodne skupštine ima informaciju o tome da je mimo znanja Narodne skupštine promenjen Zakon o poljoprivrednom zemljištu, s obzirom na to da je delegacija koja je boravila u Abu Dabiju pre nekoliko dana apsolutno mimo tog zakona i suprotno odredbama tog zakona ponudila tamošnjem šeiku 25 hiljada hektara državnog poljoprivrednog zemljišta u zakup, što ide direktno na štetu pre svega poljoprivrednika u našoj zemlji, s obzirom na to da se radi o očiglednom nepoštovanju zakona i ugledu naše zemlje kao zemlje u kojoj se poštuju zakoni i opšte uzev u kojoj postoji vladavina prava? Takođe, nameće se još jedno pitanje – da li mi to u Srbiji sada imamo dogovornu ekonomiju, s obzirom na to da je ovo klasičan primer upravo toga? Ako je iko u Republici Srbiji mogao da oseti opasnosti i ako je iko naučio šta je to dogovorna ekonomija, onda je to AP Vojvodina. Smatram da ovo treba najozbiljnije razmotriti i na ovo pitanje Narodna skupština mora dati odgovor. Naime, najvrednija vojvođanska imovina, vojvođanski "Naftagas", koji je pod imenom NIS poklonjen Ruskoj Federaciji za obećanje o Južnom toku, je otišao tako da jedino što imamo od tog čitavog famoznog sporazuma je poklanjanje NIS-a, a sada imamo situaciju da Mlađan Dinkić najavljuje i poklanja bez tendera 25 hiljada hektara zemljišta Ujedinjenim Arapskim Emiratima, opet u zamenu za obećanja o nekakvim budućim investicijama. Osim što na taj način Dinkić objašnjava šta misli o Vojvodini, u kojoj njegova stranka nije prešla cenzus, šta misli o vojvođanskim poljoprivrednicima, šta misli o preduzećima zainteresovanim za uzimanje u zakup tog zemljišta, Dinkić time pokazuje i šta misli o restituciji, s obzirom na to da je upravo zemljište koje je obećao predmet restitucije i da mnogi građani očekuju ishod tog spora. Naime, više je nego očigledno da Dinkić ne može da ustupa 25 hiljada hektara zemlje bez tendera zbog toga što je on tako odlučio i procenio da je tako najbolje. Ukoliko u ovome ipak uspe, nakon najvrednije vojvođanske kompanije "Naftagas" i najvrednijeg što Vojvodina ima, a to je poljoprivredno zemljište, da li možemo očekivati da u nekim narednim dogovorima, zahvaljujući svojoj slobodnoj proceni, Dinkić pokloni, recimo, Petrovaradinsku tvrđavu ili 25 hiljada građanki i građana AP Vojvodine? Pri tome, daleko od toga da Vojvodini ne trebaju investicije, daleko od toga da je poljoprivreda u sjajnom stanju i daleko od toga da Vojvodini ne treba svež kapital, ali dosadašnje iskustvo sa dogovornom ekonomijom, sa jedne strane, a sa druge strane, naravno, i učinak Mlađana Dinkića, teraju nas na oprez. Mlađan Dinkić, koji sada poklanja 25 hiljada hektara zemlje, najavljuje pravljenje novog JAT-a, a 2008. godine najavljivao je da će, ako privatizacija ove kompanije ne uspe, država finansirati njeno restruktuiranje i kupiti nove avione. Dva meseca kasnije rekao je da JAT neće dobiti ni dinara iz republičkog budžeta, a opet nekoliko meseci kasnije ova skupština je odobrila kredit od 10 miliona evra, što za investicije, što za socijalni program. Podelu akcija JAT-a je najavljivao 2010. godine, da bi odmah zatim rekao da od tih akcija možda neće biti ništa, tako da Ujedinjenim Arapskim Emiratima treba da bude jasno o kakvom se zapravo pregovaraču radi, treba da bude jasno da ono što im je ponuđeno je direktno u suprotnosti sa zakonima ove zemlje i Narodna skupština treba da zaštiti svoj integritet, svoje dostojanstvo i da ne dozvoli da ministri po slobodnom nahođenju krše zakone zbog toga što su u tom trenutku procenili da je najbolje. Dakle, moje pitanje je – da li je promenjen Zakon o poljoprivrednom zemljištu i da li će Skupština uraditi nešto povodom toga što se ne poštuje? Hvala.
Hvala. Da odgovorim, pošto se zakoni menjaju u skupštinskoj proceduri, Narodna skupština nije dobila predlog o izmeni i dopuni Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Reč ima narodna poslanica Ranka Savić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, moje pitanje je upućeno ministru rada, ministru vojnom, gospodinu Vučiću, ali i ministru finansija. Naime, pitanje se odnosi na profesionalne vojnike, pripadnike profesionalne Vojske, koji po tumačenju sindikata nemaju pravo na naknadu za topli obrok i regres. Dok je postojalo redovno služenje vojnog roka, u kasarnama su postojale i menze, ali sa ukidanjem redovnog, a uvođenjem profesionalnog služenja vojnog roka, menze su ukinute. Sada postavljam pitanje – da li to znači da naša profesionalna Vojska treba da nosi sendviče ili da po prekidu vežbi ide u susedne prodavnice i kupuje npr. burek? Zašto se na profesionalne vojnike ne primenjuje član 118. Zakona o radu, po kome zaposleni ima pravo na naknadu troškova za ishranu u toku rada i regres za korišćenje godišnjeg odmora? Ovo pitanje ne bih postavljala u Skupštini, jer sam ovo pitanje postavljala Ministarstvu rada, odnosno tražila sam tumačenje i njihovo mišljenje i na moje ogromno zaprepašćenje dobila odgovor da ću tumačenje zakona, odnosno ovog člana zakona dobiti tek po uplati takse u iznosu od 10.330 dinara. Mi smo prethodnih dana ili meseci puno govorili o taksama, o dobiti koju će ukidanjem taksi imati mala i srednja preduzeća, zato ministru finansija postavljam pitanje na visinu ove takse. Da li je ovo uopšte normalno, da jedna taksa na jedno mišljenje iznosi 10.330 dinara?
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Karić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, imam nekoliko pitanja, a možda će moći da nam pomogne i ministar jednog trenutka, pošto je tu, ako ima želju da nam pomogne, naravno, i ako uopšte kolege poslanici imaju želju da nas saslušaju. Da li hidroelektrane "Brodarevo 1" i "Brodarevo 2" spadaju u red visokih brana? To je pitanje za ministarsku energetike. Da li se energija iz ovih elektrana smatra zelenom i da li su ovi projekti kandidovani kao CDM projekti? Ko se bavi energetikom zna šta su CDM projekti. Prvo pitanje je – da li se i zašto se sprovode istražne radnje prema pripadnicima Ekološkog udruženja "Brana" u Prijepolju? Zašto im se upada svako veče u kuće? Zašto im se kuće pretresaju? Zašto se ekološki aktivisti u 21. veku u Srbiji, zato što brane svoje pravo na životnu sredinu, prebijaju? Vidim da ministar nije apsolutno zainteresovan - hvala. Kako je moguće da jedna kompanija, ministar i dalje nije zainteresovan – hvala, tuži građane za raspirivanje nacionalne mržnje, a da u toj grupaciji u isto vreme budu i Bošnjaci i Romi i Srbi? Kako to mogu tri različite nacionalne zajednice u jednom ekološkom udruženju istog trenutka da šire nacionalnu mržnju? Izvinjavam se, ali gospodin ministar i dalje ne sluša.
Gospodine Kariću, samo da vas upozorim ministar uopšte nije u obavezi da prisustvuje ovom delu sednice, tako da vas molim da postavite pitanje bez opomene ministru.
Nije ni u obavezi da priča kada poslanici govore, ili je u obavezi da priča kada drugi poslanik razgovara? Molim vas, objasnite mi to vi. Zašto batinaši upadaju i da li se vode istražne radnje prema članovima ekoloških organizacija "Brana" u Prijepolju? Zašto se svaki dan zovu u sud, u Užice, iako je pripadajući sud u Prijepolju? Da li imate nameru da napravite, ne znam zašto se vi osećate prozvani jer ja uopšte ne mislim na vašu poslaničku grupu, ima ovde drugih poslaničkih grupa koje se bave ovim pitanjem? Da li se u Srbiji poštuje Arhonska konvencija, da li postoji strateška procena uticaja na životnu sredinu i zašto sve te zakone ne poštuju? Zbog toga danas imamo i haos u zaštiti životne sredine jer ne postoje, jer zainteresovana javnost ne poziva se na javne rasprave, javne rasprave takoreći i ne postoje i zbog toga mi danas imamo haos i kada je reč o niklu, i kada je reč o nuklearnoj energiji, i kada je reč o ovakvim primerima za nekonsultovanje zainteresovane javnosti i ljudi koji žive u područjima koja su ekološki ugrožena. Nema niko pravo iz Beograda da donese odluku u ime građana Prijepolja i u ime građana Priboja. Ali, to nije najstrašnija stvar u ovoj priči, najstrašnija je stvar da se oni prebiraju, da se oni zastrašuju i da se protiv njih vode raznorazni postupci, sve u interesu jedne kompanije koja se tamo uopšte ne bavi obnovljivim izvorima energije, jer ovi projekti nisu zeleni i ne bave se obnovljivim izvorima energije. Hvala.
Sledeći se za reč javio narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Postavio bih pitanje premijeru Republike Srbije, gospodinu Ivici Dačiću, budući da sam već jednom postavio to pitanje i dobio odgovor, po pitanju naknade ratne štete koju je pričinila fašistička Nemačka u Republici Srbiji. Dobio sam odgovor da je komisija Vlade Republike Srbije, koja je formirana 2008. godine, se sastala nekoliko puta, da su dva člana komisije preminula, da je jedan član komisije dao ostavku i da je mandat komisije istekao 2010. godine i da Vlada Republike Srbije još uvek nije donela odluku o formiranju nove komisije. Ovaj odgovor Vlade Republike Srbije bih mogao da protumačim, da se ništa konkretno nije uradilo, a moje je pitanje bilo, šta se konkretno uradilo? Zbog toga ću ja sada vrlo jasno konkretizovati moje pitanje u nekoliko podpitanja. Prvo, da li postoji sporazum Tito – Vili Brant iz 1973. godine, po kom sporazumu je Tito naplatio 300 miliona dojč maraka na ime ratne štete i uzeo 700 miliona dojč maraka povoljnih kredita i da li je tačno da je celokupan iznos na ime naplate ratne štete Tito uložio u infrastrukturu i da ni jedan jedini dinar, odnosno ni jednu jedinu marku nisu dobile žrtve i porodice žrtava? Tu mislim ne samo na ratne vojne zarobljenike, nego i na porodice nastradalih na ovim prostorima i na porodice koje su pretrpele veliku materijalnu štetu. Drugo, da li je sastavni deo tog sporazuma u periodu zlatne Titove vladavine da se otvore granice i da previše ljudi, nezaposlenih pre svega, primi Savezna Republika Nemačka, ali i ostale zemlje EU? U političkom smislu, mogu reći da je u vreme zlatnog perioda Titove vladavine u komunističkoj Jugoslaviji, da su Titovi radnici imali svojevrsni referendum i odlučili su, kada su otvorene granice, kada su dobili pasoše, ne da idu putem Kine ili Sovjetskog Saveza ili nekih drugih zemalja, već su 100% otišli u zemlje EU, a najviše u Francusku i u Nemačku. Zatim, zašto Vlada Republike Srbije, ako je istekao mandat komisiji koja ništa nije uradila po ovim pitanjima, zašto nije produžila mandat komisiji ili formirala novu komisiju? Peto pitanje, koje je najkonkretnije, da li će Vlada Republike Srbije formirati novu komisiju, sa novim mandatom, koja će nešto konačno, konkretno uraditi, jer procene ratne štete na ovim prostorima se kreću negde oko 180 milijardi dolara, mislim na teritoriju bivše Jugoslavije? Još ću napomenuti da je samo iz Srbije u Nemačkoj bilo oko 5.000 oficira u svojstvu ratnih vojnih zarobljenika, da je bilo preko 300.000 vojnika, da je preko 420.000 domaćinstava raseljeno, da su na stotine hiljada ljudi prinudno mobilisane i da su razmere fašističkih zločina na ovim prostorima veoma velike da bi se država tako nonšalantno odnosila po ovom pitanju. Mi smo pre neki dan obeležavali kragujevačku tragediju. Znate šta je tada značilo za jedan tada mali Kragujevac da 21. oktobra 1941. godine u potpunosti bude u crno zavijen, zbog toga što su nemački fašisti pogubili oko 3.000 civila, a od toga i mnogo dece? Zbog toga očekujem u najskorijem periodu odgovor na ova vrlo konkretna pitanja i ako ponovo dobijem odgovor, okruglo pa na ćoše, nastaviću sa ovim pitanjima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, u ime radnika i manjinskih akcionara niške firme "Nisal" a.d. zamoljen sam da Vladi Republike Srbije postavim sledeće pitanje. Da li će u okviru preispitivanja spornih privatizacija biti obuhvaćeno i preispitivanje i privatizacije ovog niškog preduzeća? Naime, ostaje nejasno zašto je tada najuspešnije preduzeće metalskog kompleksa Srbije, koje je po proceni nezavisne revizorske kuće "Kondel" iz Beograda tada vredelo 61 milion evra, poklonjeno privilegovanom kupcu "Domal-inžinjering" iz Beograda, za svega 325.000 evra? Čime se može pravdati postupak tadašnjeg direktora Agencije za privatizaciju, gospodina Mirka Cvetkovića i tadašnjeg ministra privrede, gospodina Vlahovića, da tako uspešno preduzeće poklone "Domal" koji po bonitetu je imao samo 3.768 evra, umesto da poseduje milion evra na računu i dva miliona evra godišnjeg obrta kapitala? Zašto je prikazana vrednost kapitala od samo 75 miliona dinara po proceni iz 1997. godine, bez revalorizacije, umesto realne tržišne vrednosti koja je, kako sam istakao, iznosila 61 milion evra? Da li je namerno konzorcijumu zaposlenih onemogućeno da se pojave na tenderu, jer je i za njih uslov za pojavu na tenderu bio milion evra kapitala i dva miliona evra godišnji obrt, kao i za "Domal", sa dodatnim uslovom da konzorcijum ima bar jedno lice sa tim kapitalom? Normalno, pošto konzorcijum nije imao ni jedno lice sa takvim kapitalom i nije se pojavio na tenderu. Zašto se preko toga prešlo kada je u pitanju "Domal" koji, takođe, nije imao toliki obrt godišnjeg kapitala? Zašto tenderska komisija nije objavila tender neuspešnim, pošto "Domal" nije ispunjavao uslove tendera? Čemu se protivila prvo predloženi predsednik tenderske komisije, Kori Udovički i nije li zbog toga umesto nje na ponovni postupak tenderske komisije predsednik bio Slobodan Petrović, tadašnji zamenik ministra Vlahovića? Zašto je Vlahović insistirao na ubrzanoj prodaji "Nisal", ako je to preduzeće uspešno poslovalo? Kako je moguće da novi kupac odmah po ulasku u posed, subjekt privatizacije stavlja pod hipoteku, suprotno zakonu i podigne hipotekarne kredite 2004. godine u vrednosti do 6 miliona evra, 2005. godine u iznosu od 8 miliona evra, 2006. godine u iznosu od 11 miliona evra i 2007. godine u iznosu od 18 miliona evra. Zašto je kupcu dozvoljena rasprodaja imovine odmah po ulasku u posed, iako su radnici nadležne upozoravali, tražili zaustavljanje rasprodaje i pored isplaćene svote od 325.000 evra, čime se rukovodila Agencija za privatizaciju kada je dozvolila da taj iznos kupac, u ovom slučaju "Domal", isplati sa zakašnjenjem od godinu dana, pa je novi vlasnik "Nisala" prodajom imovine "Nisala" ušao u posed "Nisala" i faktički bez ijednog dinara kupio navedeno preduzeće. Zašto niko iz bivše vlasti nije ništa učinio po zahtevima za reviziju desetak kluba manjinskih akcionara i saveta na čijem je čelu nekada bila pokojna Verica Barać. Zašto ništa nije preduzeto protiv učesnika ovakvih nepravilnosti po krivičnim prijavama, kluba manjinskih akcionara, ništa nije preduzeto ni po prijavi specijalnom tužilaštvu za organizovani kriminal, ko je štitio novog vlasnika. Zašto i pored ovoliko nepravilnosti, kupcu je dozvoljena promena strukture kapitala i ko je sve to dozvolio? Napokon, kakva je uloga bivšeg predsednika Republike Srbije, gospodina Borisa Tadića u privatizaciji niškog preduzeća "Nisal"?
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Pitanje se odnosi na Ministarstvo pravde i prisutnom ministru, uz uvažavanje i poštovanje, a vezuje se za Odluku Ustavnog suda o vraćanju određenog broja sudija na sudijske funkcije. Dakle, radi se o činjenici da blizu 400 sudija se po Odluci Ustavnog suda moraju vratiti na sudijske funkcije, pa se postavlja pitanje da s obzirom da je Ustavni sud doneo Odluku koja je isključivo vezana za proceduralne manjkavosti ili procesne smetnje koje su učinjene prilikom rada Visokog saveta sudstva, da li se planira izrada novog pravilnika o ocenjivanju rada sudija, jer imamo dve grupe sudija, jedna grupa sudija kojima ističe trogodišnji status sudijske funkcije, kako bi prerasli u stalnu sudijsku funkciju i druga grupa sudija koja nesumnjivo spada u ovaj korpus od 400 koji se vraćaju na sudijske funkcije, pri čemu se postavlja pitanje, da li svi oni koji se vraćaju, s obzirom na pravila koja su važila o ocenjivanju njihovog rada, mogu zaista i da se vrate, imajući u vidu činjenicu da Ustavni sud nije ulazio u suštinu, ne reizbora tih sudija, već isključivo ocenjivao proceduralne manjkavosti VSS poput nedostatka transparentnosti, poput nedostatka kvoruma u donošenju odluka i tome slično. Shodno tome, da li se priprema izmena ili dopuna Pravilnika o sistematizaciji radnih mesta, imajući u vidu činjenicu da svaki vraćeni sudija mora imati svog stručnog saradnika. U svakom slučaju to podrazumeva da nakon ustrojstva nove mreže sudova, na teritoriji Republike Srbije, broj stručnih saradnika mora biti povećan. Automatski, Ministarstvo pravde dolazi u jednu vrstu, ne problema, koliko situacija i okolnosti koje se vezuju za saradnju sa Ministarstvom finansija u pogledu obezbeđenja novčanih sredstava za isplatu zarada, kako novim sudijama, tako i stručnim saradnicima. Na kraju, da li Ministarstvo pravde, opet u saradnji sa Ministarstvom finansija planira povećanje novčanih sredstava za obezbeđenje takozvane tehničke podrške sudovima, naročito tamo gde se mreža sudova vraća, a to je obezbeđenje računarske opreme koja je zaostala, dotrajala, poboljšanje kvaliteta voznog parka, imajući u vidu činjenicu da se radi o jako amortizovanim sredstvima, vozilima sa preko 10 godina starosti. Na kraju, ono što je važno istaći, da li se planira i povećanje broja izvršilaca koji se vezuju za sudsku upravu i izvršna odeljenja, imajući u vidu činjenicu da će sudovi koji se vrate, na mesta gde su bile sudske jedinice, imati i te kako veliku potrebu, za sprovođenje radnji i izvršenja, kako su se nekada sprovodile, a sada očigledno zbog činjenice koja se vezuje za reorganizaciju sudstva, gde sudovi nisu postojali, izvršenja su se otežano odvijala, izvršitelji su putovali i po sto kilometara da bi sproveli radnje izvršenja i da li u tom pravcu postoji planska aktivnost da se na tom planu uradi nešto više kako bi se efikasnost izvršenja podigla na viši nivo. Na kraju, i poslednje pitanje, da li se planira, s obzirom da sudijski nameštenici i službenici imaju izuzetno niske zarade koje su negde nepunih 200 evra, a imajući u vidu činjenicu koja se vezuje za skoro donete finansijske zakone o povećanju njihovih zarada od samo dva posto, da li se planira da se zarade koliko-toliko uravnoteže kako bi se stimulativno delovalo i na one koji rade i te kako delikatan posao u sudovima, a to su sudske uprave, to su pisarnice i tome slično. Ova pitanja su prevashodno dobronamerna i imaju jedan motiv, jeste u tome, otklanjanje nedoumica kod predsednika sudova, a samim tim i samih sudova koji imaju ogromne probleme, probleme koji će se vezivati za tehnička pitanja koja se moraju rešavati, obezbeđenje tehničkih uslova u pogledu oslobađanja prostora za formiranje sudnica, tako i svih drugih problema koje sam naveo, a naročito probleme naplate sudskih taksi koje su jako otežane, naročito kod sudova redovne nadležnosti, odnosno opštih sudova, a potom i privrednih sudova, imajući u vidu činjenicu da preduzeća u restrukturiranju su preduzeća koja jednostavno nisu u obavezi plaćanja sudskih taksi, zbog toga što se postupak sprovođenja izvršenja prema njima ne može vršiti, odnosno nije dozvoljen shodno odredbama Zakona o privatizaciji. Hvala.
Hvala. Nažalost, ministar pravde iako je prisutan, nema mogućnosti da vam odgovori sada, pretpostavljam da će to uraditi u propisanom roku od 15 dana. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo za radom. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde i državne uprave, prisustvuju i dr Danilo Nikolić, državni sekretar u Ministarstvu pravde i državne uprave, Milisav Čogurić, pomoćnik ministra pravde i državne uprave i Jovan Ćosić, šef Odseka za normativne poslove i međunarodnu saradnju u Ministarstvu pravde i državne uprave. Dostavljeni su vam: Zapisnik Prve sednice Narodne skupštine Republike Srbije, održane 31. maja i 23. jula 2012. godine, Zapisnik Prve posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, zapisnici sednica Trećeg i Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, Zapisnik Druge posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, zapisnici sednica Petog, Šestog, Sedmog, Devetog i Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini i Zapisnik Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedenih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedene zapisnike. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik Prve sednice Narodne skupštine Republike Srbije, održane 31. maja i 23. jula 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na odgovarajućoj poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 120, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 38, od ukupno 158 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Prve sednice Narodne skupštine Republike Srbije, održane 31. maja i 23. jula 2012. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik Prve posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije, održane 31. maja 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na odgovarajućoj poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 124, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 27, od ukupno 151 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Prve posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije, održane 31. maja 2012. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 24. i 26. jula 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 122, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 28, od ukupno 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 24. i 26. jula 2012. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godine, održane 25. jula 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 124, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 25, od ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 25. jula 2012. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik Druge posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 26. i 27. jula 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 124, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 24, od ukupno 148 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Druge posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 26. i 27. jula 2012. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 2. i 4. avgusta 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 127, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 22, od ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 2. i 4. avgusta 2012. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 6. avgusta 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 125, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 26, od ukupno 151 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 6. avgusta 2012. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 29, 30, i 31. avgusta 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 126, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 25, od ukupno 151 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 29, 30, i 31. avgusta 2012. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 18, 19, 20, 21, 22. i 25. septembra 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 129, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 21, od ukupno 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 18, 19, 20, 21, 22, i 25. septembra 2012. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 25, 26. i 27. septembra 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 125, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo – 26, od ukupno 152 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 25, 26. i 27. septembra 2012. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 8. oktobra 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 129, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 24, od ukupno 153 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, održane 8. oktobra 2012. godine. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku i predlogu za spajanje rasprave. Narodni poslanik Predrag Marković predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog Zakona o arhivskoj građi i arhivskoj službi, koji je podneo Narodnoj skupštini 10. oktobra 2012. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 28, protiv – niko, uzdržanih – jedan, nije glasalo – 125, od ukupno 154 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Neđo Jovanović predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni Zakona o privatizaciji, koji je podneo Narodnoj skupštini 15. oktobra 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – jedan, nije glasalo – 141, od ukupno 153 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist OTP banka Srbija a.d. Novi Sad, “Volksbank” a.d. Beograd, Vojvođanske banke a.d. Novi Sad, Societe generale banka Srbija a.d. Beograd, UniCredit bank Srbija a.d. Beograd, Amsterdam Trade Bank Netherlands i Deutsche bank AG London po zaduženju Javnog preduzeća “Srbijagas” Novi Sad, koji je podnela Narodnoj skupštini 19. oktobra 2012. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 124, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 30, od ukupno 154 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Veroljub Arsić, na osnovu člana 92. stav 2. člana 157. stav 2. i članova 170. i 193. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (AD Železnice Srbije: Rehabilitacija pruga) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (Projekat unapređenja vodnih snaga sistema u Subotici) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije o saradnji u oblasti energetike i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Gruzije o saradnji i uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima; zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izboru Saveta guvernera Narodne banke Srbije i Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Statut Agencije za energetiku Republike Srbije. Da li narodni poslanik Veroljub Arsić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 129, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 24 od ukupno 153 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku i predlogu za spajanje rasprave, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 127, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 27 od ukupno 154 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini, u celini. D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o amnestiji, koji je podnela Vlada; 2. Predlog zakona o dopunama Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, koji je podneo narodni poslanik Srđan Miković; 3. Predlog zakona o upravljanju migracijama, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o lekovima i medicinskim sredstvima, koji je podnela Vlada; 5. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (AD Železnice Srbije: Rehabilitacija pruga) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, koji je podnela Vlada; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (Projekat unapređenja vodnih snaga sistema u Subotici) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, koji je podnela Vlada; 7. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije o saradnji u oblasti energetike, koji je podnela Vlada; 8. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Gruzije o saradnji i uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima, koji je podnela Vlada; 9. Predlog odluke o izboru Saveta guvernera Narodne banke Srbije, koji je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava Narodne skupštine; 10. Predlog odluke o davanju saglasnosti na Statut Agencije za energetiku Republike Srbije, koji je podneo Odbor za industriju Narodne skupštine; 11. Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist OTP banka Srbija a.d. Novi Sad, “Volksbank” a.d. Beograd, Vojvođanske banke a.d. Novi Sad, Societe generale banka Srbija a.d. Beograd, UniCredit bank Srbija a.d. Beograd, Amsterdam Trade Bank Netherlands i Deutsche bank AG London po zaduženju Javnog preduzeća “Srbijagas” Novi Sad, koji je podnela Vlada. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O AMNESTIJI Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave, po poslaničkim grupama, sledeće: poslanička grupa Srpska napredna stranka – jedan sat, šesnaest minuta i 48 sekunde; poslanička grupa Demokratska stranka – jedan sat, jedan minut i 12 sekundi; poslanička grupa Socijalistička partija Srbije – 30 minuta; poslanička grupa Demokratska stranka Srbije – Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije – 18 minuta; poslanička grupa Liberalno-demokratska partija – 16 minuta i 48 sekunde; poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera Srbije – 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Socijaldemokratska partija Srbije – 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija – devet minuta i 36 sekundi; poslanička grupa Jedinstvena Srbija – osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Savez vojvođanskih Mađara – šest minuta; poslanička grupa Srpski pokret obnove – Demohrišćanska stranka Srbije – šest minuta; poslanička grupa Liga socijaldemokrata Vojvodine – šest minuta; poslanička grupa Nacionalne manjine, Narodna partija i Bogata Srbija – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa, međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u raspravi, koji imaju pravo da govore svako po jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju narodni poslanici: Snežana Malović – poslaničku grupu DS; Đorđe Milićević – poslaničku grupu SPS, Predrag Marković – poslaničku grupu URS; Bojan Đurić – poslaničku grupu LDP, Meho Omerović – poslaničku grupu SDPS i Olena Papuga – poslaničku grupu LSV. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o amnestiji. Da li predstavnik predlagača Nikola Selaković, ministar pravde i državne uprave, želi reč? (Da.) Reč ima predstavnik predlagača. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo potpredsednici, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da na početku rasprave u načelu dam nekoliko uvodnih napomena o Predlogu zakona o amnestiji, koji je predložila vlada Republike Srbije, a koji je pripremilo Ministarstvo pravde i državne uprave. Amnestija predstavlja jedan od instituta krivičnog prava koji je opšte usvojen i koga predviđaju sva savremena krivična zakonodavstva. Po svojoj pravnoj prirodi amnestija je akt političke volje organa državne vlasti. Prema odredbi člana 99. stav 1. tačka 12) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština daje amnestiju za krivična dela. Prema odredbi člana 109. Krivičnog zakonika, amnestija je akt kojim se poimenično neodređenim licima, čiji je krug utvrđen aktom amnestije, daje oslobođenje od krivičnog gonjenja ili potpuno ili delimično oslobođenje od izvršenja kazne, zamenjuje izrečena kazna blažom kaznom, daje rehabilitacija ili se ukidaju pojedine ili sve pravne posledice osobe. Predlogom zakona o amnestiji daje se delimično ili potpuno oslobođenje od izvršenja kazne zatvora licima koja su pravosnažno osuđena za krivična dela propisana zakonima Republike Srbije ili su bila propisana zakonima koji su prestali da važe. Amnestija se primenjuje na lica koja se na dan stupanja ovog zakona nalaze na izdržavanju kazne zatvora u Republici Srbiji ili koja još nisu stupila na izdržavanje kazne, kao i za lica koja su osuđena za krivična dela u Republici Srbiji, a u inostranstvu izdržavaju kaznu zatvora za ta krivična dela. Predloženim zakonom o amnestiji menja se situacija osuđenih lica iz razloga što su se, pre svega, izmenile društvene i ekonomske prilike. Podsetio bih da je opšta amnestija poslednji put data u februaru mesecu 2001. godine. Imajući u vidu da su usvojeni novi propisi koji sadrže međunarodne standarde u oblasti izvršenja krivičnih sankcija i položaja osuđenih lica na izdržavanju kazne zatvora, potrebno je da u cilju poboljšanja osuđenih lica se usvoji predloženi zakon o amnestiji. Ovim zakonom biće obuhvaćeno oko 3600 lica od ukupno 8000 osuđenih lica. To znači da će 1100 osuđenih lica u ovom trenutku biti otpušteno, a efekat stupanja na snagu ovog zakona doveo bi do neposrednog smanjenja budžetskih troškova za oko 127 miliona dinara.Ako govorimo o ukupnom dugoročnom finansijskom efektu, on iznosi smanjenje budžetskih troškova za oko 800 miliona dinara. Treba napomenuti da su kapaciteti naše Uprave za izvršenje krivičnih sankcija u ovom trenutku 7500 lica, a da se u njima na izdržavanju kazne, dakle, osuđenih lica, lica u pritvoru, prekršajnih prestupnika nalazi u ovom trenutku 11375. Osvrnuo bih se na pojedina rešenja, koja sadrži Predlog zakona. Članom 1. Predloga zakona, predviđa se oslobađanje od izvršenja 25% od izrečene kazne zatvora, licima koja su pravosnažno osuđena, na kaznu zatvora na dan stupanja na snagu zakona. Pored toga, utvrđeno je potpuno oslobođenje od izvršenja kazne zatvora za lica koja su prvi put pravosnažno osuđena na kaznu zatvora u trajanju od tri meseca, za lica kojima je izrečena kazna zatvora i trajanju od tri do šest meseci, kazna zatvora umanjuje se za 50%. Član 2. Predloga zakona predviđa izuzimanje od amnestije. Od amnestije su izuzeta lica koja su osuđena za najteže oblike teških krivičnih dela kaznom zatvora od 30-40 godina, za krivična dela protiv čovečnosti i drugih dobara zaštićenih međunarodnim pravom, krivična dela protiv polne slobode, težih oblika krivičnog dela nasilja u porodici, težeg oblika neovlašćene proizvodnje i stavljanje u promet opojnih droga, krivična dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije i krivična dela davanja i primanja mita. Kao i za lica osuđena za krivična dela sa elementom organizovanog kriminala. Pored toga, amnestija se ne primenjuje ni na lica koja su više od tri puta pravosnažno osuđivana na bezuslovnu kaznu zatvora, a nije izvršeno brisanje osude ili ne postoje uslovi za brisanje neke od tri osude. Izuzetak kod primene amnestije se iz razloga humanosti ne odnosi na osuđena lica koja su navršila 70 godina života, a koja se oslobađaju od izvršenja 25% izrečene kazne zatvora. Članom 3. Predloga zakona predviđa se oslobođenje od izvršenja jedinstvene kazne za 25% prethodno utvrđene pojedinačne kazne za krivična dela izvršena u sticaju, a koja su obuhvaćena amnestijom. Član 4. Predloga zakona propisuje da se amnestija ne odnosi na lica za koja je naređeno izdavanje poternice, zbog nejavljanja na izdržavanje kazne zatvora ili bekstva, a članom 5. Predloga zakona se utvrđuje da se ova amnestija ne odnosi ni na lica koja izdržavaju kaznu zatvora po presudama za krivična dela po kojima je doneta odluka o smanjenju kazne zatvora po ranije važećim zakonima o amnestiji. Članovi od 6. do 9. Predloga zakona su procesne odredbe koje sadrži svaki zakon o amnestiji, a kojima se propisuje nadležnost sudova, postupak za donošenje rešenja o primeni amnestije, puštanje na slobodu lica na koja se amnestija odnosi, ako se to lice nalazi u pritvoru ili na izdržavanju kazne zatvora, postupak po žalbi na rešenje o primeni amnestije, kao i shodnu primenu Zakona o krivičnom postupku i postupku amnestije. Na kraju, dozvolite mi da vam se zahvalim na pažnji i da izrazim nadu da će nakon rasprave, u načelu i pojedinostima, predloženi zakon biti usvojen. Hvala vam.
Hvala. Poštovani narodni poslanici obaveštavam vas da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS gospodin Vladimir Cvijan. Reč ima narodna poslanica Olgica Batić.
Uvažena predsedavajuća, kolege poslanici i poslanice, pre svega potrebno je imati u vidu da ovakav vladin predlog zakona o amnestiji predstavlja jedan krajnje iznuđen potez. Nesporno je i ne može se pobiti činjenica da su zatvori u našoj zemlji pretrpani, kao i činjenicu da ne možemo prenebregnuti da državni budžet nema dovoljno sredstava kako bi se povećao broj zatvorskih mesta, što bi u krajnjoj liniji značilo izgradnju novih zatvora, što je čini mi se ovoj zemlji jako potrebno. Neću ulaziti u analizu samog zakona, budući da je to ministar Selaković učinio pročitajući nam njegov predlog, ali osvrnuću se na pravne posledice koje ovakav predlog zakona nosi. U prvom redu najpre mislim na pravne posledice ovog zakona. Lica koja se po ovom zakonu oslobađaju od kazne, to ne znači da se ona izuzimaju i da im se umanjuju bilo kakve vrste obaveze. Dakle, amnestija faktički menja situaciju osuđenika i to je nesporno, ali sve druge obaveze kao što je npr. obaveza naknade štete, ostaju na snazi. Takva lica će ukoliko ponovo učine krivično delo, smatrati da su ranije osuđena na onu kaznu zatvora iz presude, a ne na onu koju su faktički izdržali usled amnestije. Ono što je prihvatljivo, i ono što je dobra strana ovog predloga zakona ogleda se u njenim ekonomskim posledicama, budući da je zasigurno da se ovakvim vladinim predlogom zakona stvaraju uštede u državnom budžetu. Sa druge strane svrha kažnjavanja uvek jeste dvojaka. Prvo, da se na osuđenika deluje da buduće ne čini krivična dela, a druga jeste da se na druga lica utiče da ne čine krivična dela. Međutim, činjenica je da je svaki pojedinac individua za sebe i da smo svi mi različiti i da će zatvor na nekog uticati na jedan način, a na nekog na drugi način. Mnogo je onih lica na koja on uopšte neće uticati, nezavisno od toga na koju zatvorsku kaznu su osuđena. Kao što sam spomenula, naši zatvori jesu pretrpani. Uslovi u kojima osuđenici izdržavaju kazne ni malo ne odgovaraju onim uslovima koji su predviđeni u zemljama koje pripadaju EU. Takođe, u našim zatvorima je jako malo prostora za bilo kakvu edukaciju i svedoci smo da zatvor umesto vaspitne ustanove postaje jedan vid ustanove za obuku kriminalaca, na žalost u velikoj meri. To govori o tome da zatvor, često i ako je kazna zatvora nužna, da on sam po sebi ne predstavlja najbolje rešenje. Ono što se takođe može spočitati o Predlogu zakona jesu one posledice koje nastaju po pravosuđu. Amnestijom se faktički menjaju sudske odluke, ali time šaljete i određenu poruku sudovima da blaže sude. Tako se postavlja jedno logičko pitanje – zašto bi jedan sudija sledeće godine osudio nekog učinioca koji je počinio lakše krivično delo za koje mu može izreći kaznu zatvora od tri meseca, ukoliko ove godine bude neki drugi učinilac osuđen za isto krivično delo, bude pušten iz zatvora. Onda onaj koji je ove godine osuđen će imati bolji položaj od onoga kome će se suditi sledeće godine. I onaj koji je sada na izdržavanju kazne se zapravo nalazi u pogodnijem položaju od onog koji će na izdržavanje kazne biti poslat tek naredne godine i to će sigurno uticati i menjati sudsku praksu, jer će sudovi suditi blaže kako bi se postigla neka prividna ravnopravnost. Zato amnestija mora da bude predmet jedne pažljive procene. Nisam sigurna da je Vlada kao predlagač ovog zakona sagledala sve one posledice. Srbija jeste svedok i mi smo svi svedoci da ovde vlada jedna potpuno blaga kaznena politika, jer da nije tako vladajuća koalicija, koja izražava spremnost i zagovornik je borbe protiv korupcije i kriminala, ali trebala bi da procesuira one kriminalce koji u njenim redovima sede, a neki se odazivaju i na reč ministar. Time je moguće da se ovakvim Predlogom zakona, delikventi ili prestupnici motivišu. O tome da veoma veliki broj krivičnih dela nikada ne bude rasvetljen i da počinioci ne budu kažnjeni, o tome neću uopšte ni da govorim, ali sve to govori o neefikasnosti našeg sistema, kako pravosudnog tako i policijskog. Sa druge strane sudovi i sudije u sudskom postupku su već ispitivali kolika kazna treba da bude izrečena pojedinom optuženom licu i to ispitivanje uvek ide dvostruko od strane prvostepenog pa od strane drugostepenog suda. Poznato je da sudovi u obzir uzimaju i sve olakšavajuće i otežavajuće okolnosti kao što su da li je neko već bio osuđivan, koliko je nešto povređeno, u kakvo je situaciji delo izvršeno i kako se optuženi ponašao u toku samog postupka u smislu da li je bežao ili nije, da li je bila raspisana poternica ili nije. To sve govori samo u prilog tome da se zapravo amnestijom uvek arbitrira nad sudskim odlukama, a izvršna vlast amnestijom menja sudske odluke, a one su i treba uvek da budu predmet brižljivog razmatranja. Iz svih tih razloga, zapravo, amnestija, kao jedna opšta mera, upravo treba da bude izuzetna mera kao predmet brižljive procene. Iz tih razloga smatram da ovakav Vladin predlog zakona predstavlja iznuđen potez, ma koliko on bio potreban. Svakako je da nije najbolji. Ono što je meni lično sporno jeste da se mnoge kazne koje su predviđene u našoj zemlji uopšte ne primenjuju. Tako, recimo, u Srbiji jako se slabo koristi mogućnost društveno-korisnog rada, koji smatram da bi bilo mnogo pametnije primenjivati umesto jedne opšte, po ovom predlogu zakona kolektivne amnestije i tim zapravo, primenom kazna kao što je društveno-koristan rad naterati osuđenike upravo lakših krivičnih dela da rade ono što je korisno i po društvo i po državu i da zakonska rešenja upravo treba da idu u tom cilju. Ukoliko Republika Srbija ima deficit u budžetu, a ima ga, onda je sigurno da veliki broj osuđenika u našoj zemlji mogu da naprave uštedu ukoliko bi se, recimo, zakonima motivisali da npr. u jednoj čisto državnoj ustanovirecimo uređuju i čiste obale i priobalja reka, rade druge poslove za koje država inače odvaja izuzetno značajna sredstva, i o tome znamo svi, samo ćutimo, a zauzvrat im se ukoliko takve poslove zaista obave, treba omogućiti da se kazna smanji. Nije dovoljno samo, nažalost, amnestirati veliki broj zatvorenika. Potrebno je supstituisati kaznu, jer svaki predlog zakona i ukoliko on bude usvojen i postane zakon, zakon treba da šalje i određenu poruku građanima, a to je – ukoliko radite nešto korisno po državu i po samo društvo, onda možda možete izaći iz zatvora ranije, a čini mi se da sa ovakvim Vladinim Predlogom zakona o amnestiji to nije slučaj. Hvala.
Hvala. Izvinjavam se, ispustila sam da pitam da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Sledeći reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, evo dočekali smo tri meseca praktično posle formiranja Vlade koja je na početku svog mandata, makar u javnim nastupima, u onome što politički najavljuje, vrlo orijentisana na pitanja prava, pravde, postupaka, pritvora i zatvora, da i vi dođete pred ovaj parlament. Zbog toga ću ono što sam nameravao da govorim o samom Predlogu zakona o amnestiji delimično proširiti, na sve ono što se dešava poslednjih meseci u zemlji, na sve reforme i promene koje najavljuju u našem pravnom i pravosudnom sistemu i na sve posledice takvog postupanja. Vaše obrazloženje ovde danas je bilo, kako bih rekao, prilično ste se držali teksta koji je ponuđen kao formalno obrazloženje zakona. U jednom trenutku ste pomenuli da je vaš osnovni, da tako kažem, politički ili društveni motiv koji ste iskoristili za predlaganje ovakvog zakona to što su se u međuvremenu promenile neke društvene okolnosti, to što su se sistemi izvršenja sankcija i van ove zemlje menjali, ali ste olako prešli preko toga i zapravo suštinu obrazloženja Predloga zakona koji treba, kako je koleginica Batić ispravno primetila, da suštinski promeni veliki broj sudskih odluka koje su donete u prethodnim godinama, sveli na pitanje prenatrpanosti zakona sa jedne strane i sa druge strane, ušteda koja će se ostvariti eventualnim usvajanjem ovog zakona. Ne sporim da su uštede važne i ne sporim da su zatvori u Srbiji prenatrpani i da su uslovi izvršenja zatvorski, odnosno krivičnih sankcija apsolutno nedopustivi i da oni nisu u skladu sa prihvaćenim međunarodnim, posebno evropskim standardima i da ova zemlja ima ozbiljne probleme ne samo u svom unutrašnjem poretku, nego i pred međunarodnim organima, zbog toga pre svega i pred komitetima Saveta Evrope i jednim delom pred Evropskim sudom za ljudska prava. Ušteda koja je, koliko sam shvatio, u smislu trenutne štednje budžetskih sredstava negde oko milion ili nešto malo više od milion evra jeste značajna za ovu zemlju, ali to ne može da budesuština ovog zakona. Liberalno-demokratska partija neće glasati za Predlog zakona o amnestiji zbog toga što mislimo da ovo nije sistemsko rešenje, da je još jedan u nizu ad hok pokušaja da se neki legitimni politički ciljevi ostvare na nedopustivo površan način, da će implikacije ovog zakona u javnosti biti loše, da će one biti štetne ne samo po vas, vaše ministarstvo i Vladu, nego generalno po pravni poredak, da ćete za dan ili dvau medijima pre svega imati priču sa mnogo osnova o pojedinačnim karakterističnim slučajevima ljudi ili osuđenika koji će na osnovu ovog zakona biti oslobođeni, odnosno pušteni na slobodu, a da priča o pravoj reformi našeg pravnog pravosudnog sistema, ustanova za izvršenje sankcija, o tome čemu služi zatvor kod nas, čemu služi pritvor kod nas, čemu služi krivični postupak, čemu služe garancije u krivičnom postupku, da će one ostati na margini i da ćemo se njih ponovo setiti u nekom trenutku kada vi ili gospodin Vučić spektakularno najavi neko hapšenje. Ovo je vrlo važno pitanje. Liberalno-demokratska partija nije neposredno zainteresovana za ono što se poslednjih nekoliko meseci dešava, ali molim vas da mi odgovorite na pitanje – da li vi imate utisak da su gotovo do besmisla dovedeni instituti krivično-procesnog prava, Zakonika o krivičnom postupku, da danas 95% ljudi u ovoj zemlji, zahvaljujući pre svega političarima koji to govore, misle da je pritvor obavezna mera, da je pritvor nužan u krivičnom postupku, da je pritvor zapravo kazna a ne mera obezbeđenja prisustva onoga protiv koga se postupak vodi ili mera koja omogućava da se taj postupak nesmetano vodi itd. Ne kažem da je takva praksa predstavljanja pritvora počela od vas. Ona je na neki način karakteristika, deo tradicije u Srbiji. U Srbiji manje-više svako misli da lice koje nije zadržano u pritvoru ili je u nekom trenutku pušteno iz pritvora, da je oslobođeno, da je završilo, da tako slobodnije kažem, političku ili neku drugu kombinaciju, da nikada neće biti osuđeno itd. Zbog čega o ovome govorim? Vaš državni sekretar, sudija ili bivši sudija Nikolić, je juče govorio o nedopustivoj situaciji. Mislim da ću tačno ponoviti tu formulaciju, da je nedopustivo da postoji toliki broj višegodišnjih pritvora koji se na kraju završavaju oslobađajućom presudom. Teorijski nemam šta da prigovorim toj izjavi. Praktično imam mnogo toga. U sistemu koji postoji u Srbiji to će biti shvaćeno kao poruka sudijama da mnogo više osuđujućih presuda donose u takvim postupcima, a ne opomena sistemu da bude mnogo opreznija kada određuje pritvor. Zbog čega mi je strepnja dublja od nade? Zbog onoga što se dešava proteklih nekoliko nedelja. Vi ste imali alarmiranje javnosti do neslućenih razmera, recimo u slučaju Dulića, a onda ste imali još veću konsternaciju u situaciji kada su legalni, legitimni organi ove države postupili onako kako predviđa zakon, kako predviđa Zakonik o krivičnom postupku, neki drugi zakoni, procenili da se postupak može nesmetano voditi i lice u pitanju pustili, odnosno omogućili mu da eventualni nastavak postupka ne čeka u pritvoru. Nećete me ubediti da i sami nemate utisak da je time naneta šteta, da je time izvršena neka vrsta pritiska na pravosuđe i da je time dodatno podignuta lestvica da u svakom eventualnom sledećem sličnom slučaju javnost ili sa velikom sumnjom gleda u postupke, pogotovo za postupke korupcije i organizovanog kriminala koji se pokreću, da u njima traže političke motive, a da u odlukama sudova i drugih organa takođe vide neku vrstu ili političke odluke ili nespremnosti, kako se obično kaže, da se isprati ta politička volja o kojoj vi toliko često govorite. Vi ste u čitavoj toj situaciji poslednjih nekoliko nedelja ili poslednjih nekoliko meseci, mislim, svojom voljom ostali na margini događaja ili ste držali dalje od onih događaja koji su bili najatraktivniji. Prećutali ste tu situaciju kada je praktično izvršen otvoren napad na tužilačke organe, osim što ste u jednom trenutku i sami izrekli vrlo negativne ocene o radu tužilaštva u Srbiji i na taj način poslali jednu poruku koja je vrlo opasna za ovu zemlju i koja u velikoj meri obesmišljava ne samo napore koje ulažete kroz ovaj zakon, nego kroz čitav paket zakona koje očigledno pripremate. Vi ste, koliko sam video, pokrenuli jednu zanimljivu i hvale vrednu akciju da nacrte zakona ili prve radne verzije zakona stavljate na veb stranice svog ministarstva, da ih otvarate za komentare građana i da te komentare u dobroj meri prihvatate. Ne znam da li ste to radili za ovaj zakon? Možda bi bilo dobro da ste ostali dosledni do kraja, pa da pitate građane, ili makar one koji su se posebno zainteresovali za to šta misle o činjenici da će nekoliko hiljada ljudi biti vrlo brzo oslobođeno. S druge strane, vrlo je zanimljivo gledati kakvi su komentari na te zakone. Vi nemate utisak javnosti, ili ambiciju javnosti da se modernizuje naš sistem, da se sistem krivičnih dela drugačije postavi i da se u jednom delu i sistem krivičnih sankcija drugačije postavi, da mnogo više imamo društveno korisnog rada o kome se govorilo, da ona klasična, stroga kazna zatvora koja se najčešće doživljava kao potreba robije, da njen obim bude smanjivan itd. Vi imate toliko uznemirenu javnost i očekivanja, da tako kažem, surovog isterivanja pravde, da se ovde u jednom trenutku pojavila inicijativa, praktično, za ponovno uvođenje smrtne kazne u znaš postupak. Kada se tako nešto desi, za to su delimično odgovorni profesori ili nastavnici pravnih fakulteta za ono što misle i rade njihovi studenti, ali mnogo više političari koji takvu atmosferu kreiraju u javnosti. Ono o čemu sam takođe nameravao da govorim jednim delom je i neka vrsta drugih utisaka koje vi kao ministar ostavljate u javnosti. Govorite o uređenju pravnog sistema, o modernizaciji našeg krivičnog zakonodavstva, govorite o prevenciji, govorite o potrebi da se svi oni koji su eventualno odgovorni za neka krivična dela u zakonitom i poštenom postupku kazne. Pre nekoliko dana, ministre, bio sam šokiran kada sam video izveštaj sa proslave desetogodišnjice rada udruženja"Nomokanon" na Pravnom fakultetu. Šokiran sam bio kada sam shvatio da se na početku tog skupa čitalo vaše pozdravno pismo, da ste govorili o tome da čestitate jubilej udruženja "Nomokanon", da želite uspeh u daljem radu, da izražavate žaljenje što nistemogli da prisustvujete usled neodložnih obaveza. To bi sve bilo sjajno da taj skup nije imao i svoj nastavak, da na tom skupu kao jedan od uglednih zvanica nije govorio advokat Petronijević, da on nije prenosio pozdravne poruke lica koja je optuženo za najteža krivična dela, Radovana Karadžića, iz Haškog tribunala, da on nije govorio pred studentima, mnogim profesorima Pravnog fakulteta, nekim sudijama Ustavnog suda o tome kako gospodin Karadžić koji je, još jednom da ponovim, optužen za vrlo teška krivična dela, za krivična dela za koja vi ne dozvoljavate amnestiju po ovom zakonu koji danas predlažete, da je izrazio želju da se uskoro pojavi i sam na tribinama "Nomokanona", da su govorili predstavnici ambasada Rusije i Belorusije, koji su govorili o tome da je u ovoj zemlji vrlo teško naći patriotska ili nacionalno osvešćena udruženja studenata itd. Kada postupatei kada predlažete ovakve zakone, ako hoćete, kada u tim godinama preuzimate ovakvu dužnost, onda strogo morate da vodite računa kakvu poruku šaljete svojim postupanjima. Ono što se dešavalo pre dana kada ste preuzeli ministarsku funkciju je vaša privatna stvar. Od kraja jula ove godine sve što radite ima neki efekat. Ima efekat i na neke ljude koji su možda zbog takvih izjava u prošlosti nekih drugih političara, ili preteranog razumevanja za patriotsko isterivanje pravde, došli pred sud i bili osuđeni, a sada će po ovom zakonu biti oslobođeni. Kada sebe dovedete u taj kontekst, očekujte da će javnost biti posebno zainteresovana, da će posebno pratiti koja će lica biti oslobođena na osnovu ovog zakona, i da ćete onda danima imati priče u javnosti o pojedinačnim slučajevima koji su proteklim godinama ne samo izazivala pažnju javnosti, nego su nanosila i veliku štetu u ovoj zemlji. Ne govorim samo u materijalnom smislu, kao u slučaju gospodina Kovačevića, nego mnogo više u smislu ugleda i pozicije ove zemlje, svega onoga što hoćete da promovišete ili ističete kada tvrdite da želite da se Srbija što pre evropeizuje i postane deo porodice modernih evropskih naroda. Hvala.
Hvala. Gospođo Milekić, zamolila bih vas pošto ste se prijavili u ovom delu diskusije, pretpostavljam slučajno, da se isključite. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Zakon o amnestiji, zakon koji poznaju mnoga savremena zakonodavstva, kako u Evropi tako i u svetu, i poznato je da se u mnogim zemljama u određenim razmacima donose ovakvi zakoni od strane najviših zakonodavnih tela tih zemalja, na koji način se ili umanjuje vremensko izdržavanje kazni određenim licima koja su osuđena, ili se oslobađaju neka lica koja treba da stupe, ili neposredno pre toga stupila na izdržavanje kazne. Ovaj zakon o amnestiji je opšti pravni akt i odnosi se na sva lica koja se u ovom trenutku nalaze na izdržavanju kazne, ili su osuđena i čekaju da odu izdržavanje kazne. Tačno su taksativno nabrojana u članovima ovog zakona na koga se to odnosi. Zamerke koje se upućuju ili su već upućene o ovom predlogu zakona da će pod njegov udar doći i neka lica, pa se pominju i neka imena poznata široj javnosti iz ovih ili onih razloga, ne može da bude manjkavost, odnosno ne može da bude razlog da ovaj zakon ne bude usvoje u ovom zakonodavnom telu. Ovaj zakon se ne odnosi na pojedinačne slučajeve, već se odnosi na sve osuđenike koji su, kao što sam rekao, na izdržavanju kazne ili se spremaju da odu na izdržavanje kazne, a potpadaju pod članove 1, 2, 3. itd. ovog zakona. Ovaj zakon je po svim standardima Evrope i predstavlja i akt milosrđa Vlade, a ne samo izraz i političku volju ove države prema onim licima koja su u jednom određenom životnom dobu našli u takvoj situaciji da su se ogrešili o određene zakone i zbog toga što su se ogrešili o zakone, bili osuđeni na određene vremenske kazne. To nije razlog da ova država prema tim licima ne bude milosrdna i da im to omogući na taj način što će ih ili osloboditi izdržavanja kazne ili im smanjiti za određeni procenat vremensko izdržavanje kazne, da im pruži priliku da što pre se vrate u društvo, da što pre nađu sebe i da shvate da su u određenom trenutku pogrešili i da je zakon morao, od strane nadležnih sudova, da bude primenjen na njih. Primedbe i kritike da će ova primena zakona uticati na određene sudove opšte nadležnosti da budu blaži u izricanju kazni ne stoji. Sve sudije moraju profesionalno da rade svoj posao, da primenjuju zakon na osnovu relevantnih dokaza koja nadležna tužilaštva stave pred sud, pred pojedinca ili pred veće i da, ocenjujući i procenjujući sve ono što se bude kazalo i iskazalo na suđenju, da odrede određenu meru. Prema tome, ako ovo bude razlog da sudije budu, da kažem, uslovno bolećivi prema učiniocima određenih krivičnih dela, onda mi kao društvo ne znamo gde idemo, tako bih rekao. Siguran sam da će veliki deo javnosti, ne samo stručne nego i druge, prihvatiti ovaj zakon o amnestiji sa velikim zadovoljstvom i na ovaj način je i Vlada i nadležno Ministarstvo pravde pokazalo da zna i da hoće da pomogne i onim ljudima koji su određenom trenutku svoje slabosti ili nekom drugom trenutku došli pod udar određenih zakona i bili osuđeni na izdržavanje kazne. Sa druge strane, činjenica jeste da je u ovom trenutku pretrpanost u srpskim zatvorima, da ima mnogo više osuđenika na izdržavanju kazne nego što ima mesta. Da bi svi imali određene uslove koje savremeno društvo mora da pruža i onim licima koja su se ogrešila o zakon… Vidimo da će država na ovaj način uštedeti oko 800 miliona dinara. Zar treba Srbija u ovom ekonomskom trenutku u kome se nalazi da zažmuri i lako baci 800 miliona dinara koji mogu da budu upotrebljeni za mnoge druge svrhe? Napraviću jedan izlet i da vam kažem da sam prošao Srbiju uzduž i popreko, da vidite dame i gospodo, vi koji kritikujete ovaj zakon o amnestiji, u kakvim su uslovim u pojedinim osnovnim školama u ruralnim sredinama toaleti, u kakvim uslovima u pojedinim bolnicama ljudi dočekuju poslednje trenutke svog života. Pametnije je da ovih 800 miliona dinara, koje ćemo uštedeti bez obzira na sve kritike, usmerimo tamo i popravimo uslove života i rada i kod dece i kod onih najtežih bolesnika. Prema tome, ta činjenica ne treba da bude zanemarljiva. Ne treba da bude zanemarljiva ni činjenica da će 1100 lica koja su osuđena stupanjem na snagu ovog zakona biti oslobođena daljeg izdržavanja kazne, a da će negde oko 2500 osuđenika steći pravo na smanjenje kazne. Iz svih ovih i drugih razloga, o kojima bih mogao da pričam dugo, ali ne bih da oduzimamo vreme, poslanička grupa JS će glasati i za zakon u načelu i za zakon u celini posle diskusije o amandmanima, a siguran sam da će i naši koalicioni partneri SPS i PUPS, sa kojima je JS izašla na izbore u maju ove godine, takođe podržati ovaj zakon, jer smatramo da treba pružiti još jednu šansu svima kojima su iz bilo kojih razloga došli pod udar zakona. Sa druge strane, i time završavam, ovde je tačno određeno na koje osuđenike se ne odnosi primena zakona o amnestiji i to je dobro. Svi smo čitali zakon i zna se koji osuđenici ne mogu doći pod udar zakona, odnosno pod primenu zakona o amnestiji i za njih amnestija ne važi. Amnestija u najvećem broju slučajeva važi za one ljude koji su, kažem, iz bilo kojih razloga došli pod udar zakona i nalaze se na izdržavanju kazne. Prema tim ljudima i prema njihovim porodicima ova vlada, ovo ministarstvo, ova skupštinska većina je pokazala i pokazaće milosrđe i pokazaće da želi da im pruži još jednu šansu, da mogu da budu aktivni učesnici stvaranja i izgradnje novog društva u Srbiji. Iz tog razloga još jednom kažem da će poslanička grupa JS glasati za zakon u načelu i u pojedinostima.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Predrag Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, priznajem da sam malo zatečen akcentovanjem u obrazlaganju, odnosno korektnim iznošenjem onoga što je poslato poslanicima bez dodatnih objašnjenja i delom diskusija jer svi znamo da je amnestija izraz političke volje. Ali, u ovom slučaju ne političke volje shvaćene kao stranačke volje vođenja politike već vođenja političke volje za pun način sprovođenja kaznene i rehabilitacione politike koji je naprosto ugrožen i akcenat je u tom smislu ekonomski, ne u smislu koliko će država novca uštedeti. Nije ovo prva stvar na kojoj se štedi. Biće obrnuto, te vas molim da u ovakvim situacijama novac ne pominjemo. Važno je da objasnimo jedni drugima zašto se sada kada se jedan iznuđen tehnički zakon, to je ovaj zakon od 10 tačaka, sa samo dve vrste 25 i 55% amnestiranja, donosi, zašto nije moguće olako preći u političkim diskusijama? Potpuno razumem sve kolege koje su diskutovale i potrebu da se proširi tema, pa je moguće reći – jeste, zakoni su prebukirani, ali hajde dobro ajmo na važnije. Nije moguće da lica stupe na izdržavanje kazne. Jeste da EU godinama uporno sa stanovišta različitih organa i organizacija apeluje i na humanost i na nesvrsishodnost sadašnjih stanja i na nemogućnosti sprovođenja pravih odluka, pa makar i onih za koje nisu neophodni zakoni na koje je gospođa Batić, čini mi se, ukazala kao moguća alternativna rešenja, koja su u stvari u nadležnosti Uprave za izvršenje krivičnih sankcija. Dakle, nemogućnost sprovođenja svega toga je i suštinski dodatna nehumanost ovog društva, pa hajde preko svega toga da pređemo. Moja zamerka se odnosi što i vi niste, politički imam razumevanja, svima nama rekli kakvi su to podaci. Sa njima sam se suočio 2006. godine i tada samo zbog političke lukrativnosti u decembru, potrebe da se izvuče korist ako za nešto niste trenutno, Skupština nije prihvatila da na apele koji su stizali sa svih strana međunarodne zajednice donese jedan krajnje jednostavan tehnički zakon o amnestiji, o amnestiji ali po pravilu, ako ne postoje jaki razlozi, da za njega glasaju svi, jer ne postoji bolji izraz nego jedini koji je nadležan za amnestiranje, a to je Narodna skupština, da ona ako je moguće jednoglasno ovakve tehničke akte donese i kod nas često ne razumeju građani da je Skupština jedina ovlašćena za amnestiju, za opšti akt, a za akte pomilovanja je opet zadužena samo jedna institucija, institucija predsednika Republike. Ali, i u jednom i u drugom slučaju postupak predlaganja, sprovođenja ne ide niti prema izvršnoj vlasti, najmanje prema Upravi za izvršenje krivičnih sankcija. Ide prema sudu i polovina članova ovog zakona govori o tome. Vratimo se na ono najvažnije. Izneli ste neke podatke. Pretpostavljam da ste iz preuzeli od neke službe i ti podaci kažu da za kapacitete od 7.500 osuđenika imamo sada lica koja izdržavaju kaznu od oko 11.000. Nadam se da sam tačno približno parafrazirao. Dakle, to ne znači da je to ravnomerno raspoređeno. Ne znači da postoje sobe ili ćelije, ili kako god ko zamišlja, za sedam osoba a da u njima boravi 11 osoba. Ne, to znači da čitav niz lica na koje se ne odnosi zatvorska kazna, nego i način služenja te kazne pod specifičnim uslovima u punom kapacitetu zauzimaju ono što se zove kapacitet, a u još gorem položaju, i zato je koleginica Batić to istakla, zato ne samo da nema rehabilitacionu funkciju, ne da nema funkciju resocijalizacije izdržavanja zatvorske kazne, nego zatvori postaju mesto dodatne kriminalizacije često osoba koje su za mala krivična dela, ali zbog nemogućnosti adekvatnog smeštaja izložena toj vrsti okruženja. Recimo građanima nešto još važnije – da li stvarno ovakvom matematikom u jednoj sobi boravi po 30 osuđenika? Ne, nego kako to biva jedno je papir, a jedno je stvarnost, različiti zavodi, različite uprave, različiti pojedinci nalaze različite načine da tako nemoguću situaciju reše, a u stvari nije istina da se neprestano sva ta osuđena lica nalaze na odsluženju, nego često je to mesto korupcije, to je onda mesto gubljenja svakog poverenja u pravni sistem. Često se ta lica na različite načine puštaju za vikend, mnogo više puta nego što je predviđeno, kreću se, a da o tome ne postoje nikakvi dokazi, u okruženju koje toga nije svesno. Ovakvim tehničkim zakonom, kolega Đurić je u pravu, sigurno će u javnosti biti čitav niz pojedinačnih primera na koje se jedan opšti akt donosi. To je sastavni deo. To je ono što je vidljivo, ali ključno je da se ovakvim iznuđenim aktom stvori makar preduslov da izdržavanje zatvorskih kazni, opet govorim samo za ona lica na koja se ovaj zakon odnosi, mislim da su građani toga svesni, dakle, nikakva teška krivična dela, nikakva lica koja su po treći put osuđena, nije tog tipa, dakle, da se stvori preduslov da zatvori ne budu mesto kriminalizacije. Inače, šta mislite u kom položaju su oni ljudi koji su izvršili malo krivično delo i adekvatno prema zakonu za to kažnjeni i u svrhu socijalizacije i rehabilitacije kada se vrate u društvo sa ovom vrstom iskustva, društvo koje i nevine građane, neosuđivane, u tom smislu samo nevine jer kako se kaže – niko nije nevin, sem kad spava, niti ima posla, niti ima humanosti, niti ima pravde. Naravno da su oni u iskušenju da primene ono što su naučili prethodnih godina, sa jedne strane, a sa druge strane, zbilja pokazujemo nespremnost da se suočimo sa činjenicom da ekonomski deo, a to je da nema dovoljno zatvora, da nema dovoljno obučenih službenika, nisu dovoljno plaćeni, ne postoji dovoljna kontrola, nisu dovoljno razdvojeni osuđenici po kategorijama, ne idu osuđena lica na izdržavanje kazne u trenucima kada je to, ako tako mogu da kažem, pitanje morala i postojanja smisla ovih sankcija. Ništa od svega toga se ne radi zato što mi nismo makli prstom da makar jedan preduslov otklonimo, a to je da stvorimo makar ove minimalne ekonomske uslove i minimalnu pravnu osnovu. Ovaj iznuđeni akt nije ništa više od toga, ali vas molim da kada se odlučujemo za glasanje, a svakako da će za ovaj preduslov glasati i poslanici URS i pretpostavljam, sem kada postoji pojedinačan razlog za koji će se, mislim da se neko već izjasnio, najveći broj poslanika, nezavisno, nema ovde politike, mislim da će ovaj tehnički preduslov biti uspostavljen donošenjem ovog zakona. Molimo vas da pažljivo čujete sve primedbe koje su u žaru diskusije iznošene od prethodnih kolega, jer ovakav zakon niti je sistemski, niti je osnova, on je samo jedno malo cizeliranje i stvaranje prostora da se sistemskim zakonima koje bi ova skupština donela i njihovim adekvatnim izvršenjem stanje u ovoj oblasti popravilo. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Olena Papuga.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, kolege poslanici, o ovom zakonu se danas jako puno govori. Stekla sam takav utisak da Vlada donosi ovaj zakon o amnestiji iz tog razloga što hoće da uštedi. Znamo da su ponekad zatvorenici u zatvorima privređivali. Sada pričam sa mojim kolegom koji je iz Sremske Mitrovice. Znamo da tamo postoji veliki zatvor. Pričamo o tome da su tamo proizvodili prikolice, da su imali hotele, da su obrađivali poljoprivrednu zemlju i vinograde i da su se u tim vremenima zatvori samo održavali. Ta vremena su prošla. Da se Zakon o amnestiji sprovodi u takvoj nameri kao što predviđa ovaj zakon, mislim da nije dobro. Imamo imena koja će sutra ili kada zakon dođe na snagu biti jednostavno puštena iz zatvora, oslobođeni od krivice, a ne znamo šta će posle da rade i kako će to uticati na mlade generacije, na te ekstremističke grupe u različitim fudbalskim i drugim grupama. Zakonom o amnestiji je predviđeno da će biti obuhvaćeno oko 3.600 od ukupno 8.000 osuđenih lica. U ovom trenutku bi bilo otpušteno oko 1.100 osuđenih lica. Htela bih samo da kažem da će najverovatnije ovim zakonom biti odmah pušten na slobodu Andrija Drašković, Miladin Kovačević i Uroš Mišić. Ovih dana smo jako puno o tome čitali u novinama i slušajući javnost šta priča o tome, ljudi su ogorčeni na to. Postavlja se takođe pitanje – da li će ovim zakonom biti izmenjene sudske presude? Takođe se postavlja pitanje – da li će naši sudovi biti još više korumpirani i da li će se sudije uopšte baviti manjim ili većim presudama? Većim će sigurno da se bave, ali tim manjim presudama neće. Stiče se utisak da će svi koji će za ta neka manja krivična dela biti osuđeni - pušteni na slobodu. Koleginica Batić je govorila o tome šta zakon predviđa. Nisam pravnik, ali govorim iz tog nekog ljudskog utiska da amnestija donosi neki akt opraštanja. Da li treba oprostiti u tom nekom ljudskom smislu, takođe i u pravnom smislu, osobi koja je učinila neko manje krivično delo? Ne razumem da li je krivično delo pod kojim je Miladin Kovačević osuđen zbog nanošenja teških telesnih povreda na dve godine i tri meseca? Do sada je bio u pritvoru tri meseca i on će biti pušten na slobodu. On je prebio čoveka. Njegova kvalifikacija je da je naneo teške telesne povrede, ali on će tim zakonom o amnestiji biti pušten. Takođe, Uroš Mišić je osuđen zbog napada na službeno lice i dobio je pet i po godina zatvora. U pritvoru je od 2007. godine, na odsluženju je kazne, i on će biti amnestijom pušten na slobodu. Znamo kakva je bila reakcija javnosti, navijača koji su ga podržavali, neki deo javnosti koji ga je podržavao i bio je protiv toga da on bude zatvoren i kažnjen. Znamo za sve te grafite koji su bili ispisivani po našim gradovima. Mislim da će sada njegovim puštanjem nastati čitava euforija kada izađe iz zatvora, a mislim da na mlade generacije, na mlade ljude kojima je na neki način ukaz da ne treba tako da se radi, biti još ojačani time da to može da se radi na nekim utakmicama ili na ulici. To se kategoriše kao nešto lakše ili teže, ali oni opet neće odgovarati za to. Poslanička grupa LSV naravno neće podržati taj zakon iz razloga što Zakon o amnestiji treba drugačije osmisliti, a ne, još jednom ću reći, da se na amnestiji, na opraštanju na neki način štedi iz budžeta.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović. Izvolite.
Poštovana potpredsednice Skupštine, uvaženi gospodine ministre, poštovane dame i gospodo, kolege i koleginice narodni poslanici, Predlog zakona o amnestiji uvek, sa jedne strane, obraduje zatvorenike, ali u javnosti izazove dosta kontraverzi i sučeljavanja argumenata, kako onih koji su za, tako i onih koji su protiv ovakvog zakona ili koji su protiv za amnestiju. I ovaj zakon o kome danas raspravljamo, koji je na dnevnom redu, koji je predložila Vlada Republike Srbije, podeliće mišljenje ne samo nas ovde u Skupštini, narodnih poslanika koji pripadaju delu vlasti ili opozicije, nego i onih koji su za to mnogo potkovaniji od mene koji nisam pravnik, a to su krivično-pravni teoretičari, ljudi od struke i znanja, ali verujem da će podeliti i građane Republike Srbije na one koji su i one koji su protiv ovog zakona. Dame i gospodo, to je zato što amnestija predstavlja izuzetak od pravila da svaki učinilac krivičnog dela treba i mora da dobije zasluženu kaznu. Amnestija deluje često jače i od samog krivičnog zakona, od same sudske prakse i od same sudske presude. Zato je amnestija u svim savremenim društvima i pravnim sistemima u stvari onaj pravni akt najvišeg zakonodavnog organa vlasti. Šta je to u stvari što se najčešće prigovara onima koji donose ovakav akt? Najčešći prigovori koji se odnose na amnestiju jesu sledeći. Da ona predstavlja neku vrstu zloupotrebe principa zakonitosti, da se njome čak krši sistem pravičnosti i jednakosti građana pred zakonom i čak da usled amnestije može doći do ozbiljnih poremećaja, ne samo u oblasti krivične pravde, već i šire u društvu. I pored ovih prigovora, mislim da je amnestija prisutna u krivičnom pravu, ali to pravnici bolje od mene znaju, još od najstarijih vremena, a i danas ona ima svoj savremeno krivično-pravni sistem u kome postoji. Navikli smo da se kod nas najčešće amnestija i pomilovanje daju povodom nekih praznika, misli se na državne događaje i velike državne praznike. Povod za ovaj zakon o amnestiji je drugačiji. Naime, nažalost, on nije svečarski nego je krajnje objektivan. Broj lica, to smo čuli, koja su na izdržavanju kazne zatvora je veći od raspoloživih kapaciteta koje naše društvo i naša država ima kada su u pitanju ustanove za izvršenje zavodskih sankcija. Za teška krivična dela čeka se na izvršenje zatvorske kazne. Sa druge strane, naša država je suočena, treba biti veoma jasan i otvoren, sa pritiscima, odnosno zahtevom Evropske komisije da se uslovi u zatvoru poboljšaju, što podrazumeva ili proširenje smeštajnih kapaciteta ili smanjenje broja zatvorenika. Nezavisno od predloženog zakona, mislim da je ovo problem koji naša država mora da rešava, a za to su, nažalost, potrebna i velika finansijska sredstva. Da li mi u ovom trenutku imamo ta značajna finansijska sredstva kako bismo jednim organizaciono-tehničkim i nekim drugim stvarima popravili uslove u zatvorima? Od 2000. godine mi smo u Skupštini Republike Srbije doneli nekoliko zakona o amnestiji. Podsetiću vas, republički zakon iz 2001. godine donet je posle pobune zatvorenika u zatvorima koja se desila krajem 2000. godine. Zatim, imali smo u tadašnjoj zajedničkoj državi sa Crnom Gorom savezni zakon iz 2002. godine koji se odnosio na albanske ekstremiste. Potom smo imali u 2006. godini Zakon o amnestiji koji se odnosio na vojne obveznike protiv kojih su vođeni krivični postupci zbog izbegavanja služenja vojske u određenim periodima. Dakle, svi ti zakoni su bili produkt, odnosno proizvod određene situacije koja se u tom trenutku dešavala u našem društvu. U pravnoj teoriji za amnestiju se kaže da ona predstavlja tzv. sigurnosni ventil kada se drugim pravnim sredstvima ne bi moglo doći do rešavanja konkretne krivično-pravne situacije, pa se amnestiji pribegava kao jedinom u tom trenutku celishodnom rešenju. Amnestija ima svoj puni značaj i kod političkih suđenja, kada se kroz vreme prate društvene i političke promene, pa i sudske zablude, a često i pogreške. Srbija više, na našu sreću, nema političkih zatvorenika, ali su usled višedecenijskog ekonomskog sunovrata, usled bombardovanja i zaista velikog osiromašenja naših građana porasli slučajevi onih koji su psihopatološki i sociopatološki poremećaji, a koji, nažalost, opet vode u kriminal. Zatvori su puni osuđenika, kako za lakša, tako i za teška krivična dela. Dakle, po tom pitanju se nalazimo, kada je ova oblast na dnevnom redu, u veoma teškoj situaciji. Izlaz je samo jedan – što brži ekonomski oporavak naše zemlje i našeg društva. Stav Socijaldemokratske partije Srbije, čiji sam član, ne samo zato što je to u programu Socijaldemokratske partije, nego i zato što osećaju to svi građani Srbije, je da trebaju svi napori vlasti da budu koncentrisani na obnavljanje i razvoj privrede i efikasnih usluga, kako bi građani Republike Srbije mogli da rade. Poznato je i dokazano da je čovek bez posla čovek koji gubi samopouzdanje. On postaje čovek koji se oseća manje vrednim i tako klizi ili u duševnu bolest ili u kriminal. Sa tim u vezi, imali smo, da vas podsetim, u Zakonu o izvršenju krivičnih sankcija, koji smo inovirali prošle godine, niz novih značajnih i vrlo korisnih instituta koje smo uveli. Napomenuću samo jedan. U tom zakonu je predviđeno da se prilikom izlaska sa izdržavanja zatvorske kazne za svakog osuđenika priprema individualni program pomoći radi njegovog lakšeg izručivanja u život van zavoda, odnosno van zatvorskih institucija. U tom zakonu je naglašeno da je svrha kazne zatvora da osuđenik tokom izvršenja kazne, primenom odgovarajućih programa i postupanja, usvoji društveno prihvatljive vrednosti, u cilju lakšeg uključivanja u uslove života posle izvršene kazne, kako ubuduće ne bi činio krivična dela. Završen citat. Dakle, dame i gospodo, insistira se na primeni odgovarajućih programa postupanja u toku samog izdržavanja zatvorske kazne, sa ciljem da se usvoje društveno prihvatljive vrednosti. To zaista mora tako i da bude, jer boravak u zatvoru sam po sebi nije dovoljan da se postigne svrha kažnjavanja. Pravedno je da se učiniocu krivičnog dela izrekne krivična sankcija zbog tog učinjenog dela, ali se mora voditi računa i o ovom drugom veoma važnom aspektu, a to je prevaspitanje i razvijanje, odnosno moral osuđenika koji mnogi iz ove skupine nisu mogli da donesu niti iz svoje porodice odakle su potekli, niti iz ambijenta u kojem su se zatekli, već to obično nose od rođenja. Program pomoći po izlasku iz zatvora, odnosno iz ustanova za izvršenje zavodskih sankcija, mora imati svoj realni ambijent za izvršenje, koji je opet najčešće povezan sa uslovima za rad, ali i za perspektivu. Kada je reč o ovom predlogu zakona o amnestiji, neću ponavljati predložena rešenja o kojima je govorio na početku ministar. Svakako da su rešenja o ovom predlogu zakona u određenom smislu diskutabilna. Biću otvoren i krajnje jasan, može se polemisati sa sledećim – da li su u članu 2. Predloga zakona mogla da budu još neka teška krivična dela za koja se ne daje amnestija? To jeste otvoreno pitanje za sve nas. Kada se pogledaju sva krivična dela u Krivičnom zakoniku, a koja su sistematizovana u preko 20 oblasti, može se zapaziti da među njima ima dosta teških krivičnih dela koja nisu izuzeta u ovom predlogu zakona o amnestiji. Diskutabilni, po meni i po nama iz Socijaldemokratske partije Srbije, mogu biti i predloženi rokovi u zakonu koji se predlaže i koji je danas na dnevnom redu, a to je rok od 24 sata za upravnika zavoda da dostavi spisak lica koja podležu amnestiji, kao i rok od tri dana za sud da donese rešenje o primeni amnestije. Dakle, verujem da je prilika i da matični odbor na svojoj sednici kada bude raspravljao o ovom zakonu u pojedinostima, koliko sam video iz skupštinske procedure u proceduri je negde 23 amandmana na predloženi zakon. Hoću da verujem da će se i podnosioci amandmana zajedno sa predlagačem, u ovom slučaju sa ministrom pravde u Vladi Republike Srbije, dogovoriti i iznaći najbolje i najcelishodnije rešenje kako bi ovaj zakon o amnestiji imao svoj puni smisao i kako ne bi izazvao dodatne nedoumice ili neke pozadine koje neki žele imputirati, da li su dnevno političke ili su neke druge. Na kraju bih želeo da kažem zbog građana Republike Srbije još nešto što je čini mi se jako važno. Amnestija jeste akt milosti i ona se ne može ničim uslovljavati. Ona se ne može ni opozvati, ali treba naglasiti, amnestijom se ne dira u prava trećih lica koja se zasnivaju za osudi. Treća lica koja su oštećena izvršenjem krivičnog dela imaju pravo da traže naknadu pričinjene štete. U tom kontekstu, zahvaljujem vam se na pažnji, pa ćemo se nadam se kroz raspravu o amandmanima uključiti u ove predložene izmene i dopune koje se daju, a daćemo i svoj doprinos na samom matičnom odboru kada se bude raspravljalo o tome. Zahvaljujem se na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, uvaženi ministre, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, mogli smo čuti u raspravama kolega koji su govorili pre mene i argumente za i protiv usvajanja Predloga zakona o amnestiji. Tačno je da ovaj zakon izaziva određenu nedoumicu i strepnju u javnosti i rekao bih da je ona potpuno opravdana. Ali, želim na samom početku da ponovim ono što je rekao kolega Petrović iz Jedinstvene Srbije i poslanički klub SPS, kao i naši koalicioni partneri iz Jedinstvene Srbije i PUPS-a, u načelu prihvataju ovaj zakonski predlog, a reći ću i zašto. Ali, jesmo spremni na ono što je kolega Omerović rekao na jednu kvalitetnu raspravu u pojedinostima, jesmo spremni da razmotrimo amandmane koji su podneti na ovaj zakonski predlog upravo kako bi otklonili one nedoumice i strepnje koje danas postoje u javnosti i jesmo spremni da zajedno sa vama, gospodine ministre, prihvatimo one amandmane koji bi u mnogome popravili kvalitet ovog zakonskog predloga, odnosno sadržaj ovog zakonskog predloga. Pred nama je Predlog zakona o amnestiji, reč je o predlogu koji se tiče, čiji je predlagač Ministarstvo pravde, reč je o predlogu koji se tiče i pripada oblasti pravosuđa i upravo zbog toga želim na samom početku najpre da kažem nekoliko rečenica. Dakle, reč je o oblasti koja je, rekao bih u ovom trenutku imajući na umu proklamovane ciljeve i načela Vlade Republike Srbije, vladajuće koalicije u Srbiji, oblast koja je od izuzetne važnosti, izuzetnog značaja za Srbiju i za građane Srbije. Oblast od koje zavisi u mnogome i budućnost Srbije, jer jasno je opredeljenje i odlučnost Vlade Republike Srbije kada je reč o evropskim integracijama i na putu evropskih integracija jedan od najvažnijih uslova jeste upravo reforma srpskog pravosuđa. Izveštaj Evropske komisije kada je reč o reformi i stanju u srpskom pravosuđu nažalost nije u celosti pozitivna. Takođe, jasno je da sugestije, predlozi Evropske komisije moraju i treba da budu pravac i put kojim će srpsko pravosuđe ići u narednom vremenskom periodu. Šta smatramo kao poslanički klub da je u ovom trenutku izuzetno važno kada je reč o srpskom pravosuđu? Veoma je važno da vi gospodine ministre i resorno ministarstvo najpre napravi i sagleda jednu realnu analizu stanja u srpskom pravosuđu danas. Da tu realnu analizu stanja vrlo otvoreno i jasno saopšti ovde unutar republičkog parlamenta. Važno je da na osnovu tog realnog prikaza i realne analize stanja u srpskom pravosuđu veoma brzo definišemo strategiju, kako ste vi nazvali, strategiju reforme pravosuđa u Srbiji i novi akcioni plan reforme pravosuđa u Srbiji. Veoma je važno da sagledamo šta je to što mi kao narodni poslanici, predstavnici naroda, predstavnici najvišeg zakonodavnog tela možemo da učinimo u ovom trenutku kako bi popravili stanje u oblasti pravosuđa u Srbiji. Dakle, mi danas razgovaramo o Predlogu zakona o amnestiji i ne osporavam da je ovo važan zakonski predlog, ali u ovom trenutku u Srbiji, složićete se sa mnom postoje mnogobrojna otvorena pitanja u oblasti pravosuđa, koja se tiču oblasti pravosuđa, koja zahtevaju i hitnu reakciju i brz odgovor. Kolega Jovanović iz poslaničkog kluba je na samom početku postavio jedno izuzetno važno pitanje, dakle, usvojene su žalbe tužilaca i sudija, oni se u određenom vremenskom periodu, određenom trenutku, moraju vratiti na posao. Kako smo mogli čuti iz najava iz vaših izjava, raspored će biti definisan na osnovu predloga nove mreže sudova u Srbiji. Analogno tome smatramo da je izuzetno važno da što pre razgovaramo o tom izuzetno važnom predlogu za srpsko pravosuđe ovde unutar republičkog parlamenta. Dakle, ponoviću, jasna je opredeljenost Vlade kada je reč o evropskim integracijama, ali nezavisno od evropskog puta kojim Srbija treba da ide, neke stvari u oblasti pravosuđa i u ostalim oblastima koje su od izuzetne važnosti za Srbiju mi treba da radimo, činimo, menjamo ne zbog EU, nego zbog nas samih, zbog građana Srbije, zbog Srbije. Niko ne može reći da Srbiji nije potreban moderan i efikasan pravosudni sistem. Da je Srbiji potrebno nezavisno, stručno i nepristrasno sudstvo. Naravno, od stanja u srpskom pravosuđu zavisi i zaštita ljudskih prava i sloboda u Srbiji. Stepen demokratizacije jednog društva ogleda se upravo u dostignutom nivou nezavisnosti sudske vlasti. Mi smatramo da treba da radimo na jačanju nezavisnosti sudija i sudova, da treba da radimo na efikasnijem sudskom aparatu, odnosno na daleko efikasnijoj operativnijoj sudskoj administraciji i jačanju Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaštva, jer upravo od njih zavisi i oni jesu garant i nezavisnosti i nepristrasnosti. Dakle, Srbiju apsolutno niko ne može da udalji od EU, od Evrope. Naravno, da ćemo nastaviti dogovor, dijalog sa Evropskom komisijom, naravno da ćemo raditi na ispunjavanju kriterijuma, naravno da ćemo raditi na harmonizaciji našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU, naravno da ćemo raditi na prihvatanju i implementiranju evropskih vrednosti ovde u Srbiji, jer to jeste interes Srbije, jer to jeste interes građana Srbije, ali ono što je suštinski važno, nezavisno od tog evropskog putakojim Srbija mora i treba da ide, jeste da u Srbiji povratimo poverenje građana u srpsko pravosuđe. Da imamo pravosudni sistem u koji će građani Srbije da veruju i to kažem kaograđanin Srbije. Pred nama je dakle, danas Predlog zakona o amnestiji i kako je navedeno uobrazloženju ovog zakonskog predloga i kako ste vi između ostalog rekli u svom uvodnom izlaganju, amnestija jeste institut koji prepoznaju i predviđaju sva savremena krivična zakonodavstva i on jeste akt političke volje državnih organa. Lica koja su obuhvaćena, i to ste rekli u uvodnom izlaganju, amnestijom mogu biti ili potpuno ili delimično oslobođena od izvršenja kazne. Kao razlog za usvajanje ovog zakonskog predloga u obrazloženju ovog zakona između ostalog navodi se ono što mi smatramo da je izuzetno važno, a to je upodobljenost ili usaglašenost sa međunarodnim standardima koji su već prihvaćeni kroz određene zakone koje smo usvojili, a tiču se izvršenja krivičnih sankcija. Situacija, kao što smo mogli čuti od kolega i pre mene, i od vas u uvodnom izlaganju, o srpskim zatvorima, kada je reč o kapacitetima, nažalost, nije na zavidnom nivou, ona je izuzetno teška. Usvajanjem ovog zakonskog predloga, hoće biti rasterećeni kapaciteti u srpskim zatvorima, a sa druge strane, biće i poboljšan položaj osuđenih lica. Ovde nije reč o amnestiji teških krivičnih dela. Kada je reč o amnestiji, želim da kažem da ona ne sme biti toliko selektivna, mora biti univerzalna i kada govorimo o amnestiji, moramo imati na umu i ekonomsku nemogućnost države da kada je reč o izgradnji novih zatvorskih kapaciteta. Prihvatićemo, i u načelu podržavamo ovaj zakonski predlog, ali se u potpunosti slažemo da ovo ne sme i ne treba da bude praksa, jer time bi poslali jednu ohrabrujuću poruku svim onim potencijalnim izvršiocima i onih najlakših krivičnih dela, a to ne sme da bude cilj usvajanja i razgovora o ovom zakonskom predlogu. Na samom kraju, u načelu, poslanički klub SPS podržava ovaj zakonski predlog i spremni smo da razgovaramo o amandmanima koje su podnele kolege iz ostalih poslaničkih grupa, u cilju što kvalitetnijeg sadržaja predloženog zakona.
Reč ima narodna poslanica Snežana Malović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, predstavnici Ministarstva pravde, danas na dnevnom redu imamo Predlog zakona o amnestiji. Koliko je ovaj zakon značajan i koliko je suštinski važan, govori i činjenica da se posle 11 godina, od 2001. godine u ovakvom opštem obimu nalazi na dnevnom redu parlamenta. Mogu da razumem neke od razloga zbog čega se Zakon o amnestiji predlaže, mogu da razumem razloge koji se tiču zatvorskih kapaciteta, broja osuđenih lica koja se nalaze danas u našim zatvorskim ustanovama, mogu da razumem želju Ministarstva pravde da unapredi kapacitete zatvorske ustanove i da doprinese u pravom smislu resocijalizaciji lica koja se nalaze na izdržavanju kazne zatvora, ne bi li oni ubuduće bili korisni građani naše zemlje, ali ne mogu da razumem obim koji se predlaže ovim predlogom Zakona o amnestiji. Svaki ministar pravde susreće se sa inicijativama osuđenih lica za amnestiju, to nije iznimno vaš slučaj, i ja sam imala više puta takve stvari i prethodni ministri pravde su takođe imali takve inicijative i pritiske i toga će uvek biti kada se menja politička situacija ili kada se menja Vlada u jednoj zemlji. Naravno, da je na svakom Ministarstvu pravde ili Vladi da odluči da li će tim pritiscima podleći ili da li će ih uvažiti i ukoliko to učini, u kom obimu i u kom vidu će učiniti. Kao što sam rekla, i sama sam razmišljala o nekim oblicima amnestije, međutim kada smo se na početku mandata prethodne Vlade susreli sa određenom analizom koja se tiče kaznene politike, onda je takva odluka, barem sa naše strane, nije se mogla doneti. Zarad javnosti Srbije i zarad vašeg interesovanja, informisanja, reći ću vam da prema podacima koje smo uradili 2007. i 2008. godine, analizama tada izrečenih kazni zatvora i analizama uopšteno kaznene politike u Srbiji, ustanovili smo da je za pet i po godina u Srbiji zastarelo 4.316 krivičnih postupaka, a da se postupci vode i po više od 15 godina. Ustanovili smo da 517 izrečenih kazni zatvora nije izvršeno. Takođe u analizama je utvrđeno da preko 10 godina u krivičnoj oblasti postoji više, oko 100 predmeta. Takođe je ustanovljeno, govorim samo o krivičnoj materiji, pošto je ona danas oblast našeg interesovanja, utvrđeno je da je u 2007. godini npr. sudije koje su sudile u krivičnim postupcima su ispunile normu od 78%, što nije bilo zadovoljavajuće. Preći ću sada na konkretne stvari, za krivično delo, neovlašćenu proizvodnju, držanje i stavljanje u promet opojnih droga, u periodu od januara 2004. do juna 2007. godine, izrečeno je 94% kazni zatvora ispod zakonskog minimuma do godinu dana ili na granici zakonskog minimuma. Zatim, analiza kaznene politike za 2007. godinu pokazala je da je za neovlašćenu proizvodnju i stavljanje u promet opojnih droga, gde je zaprećena kazna od dve do 12 godina, sudovi izriču u 86% slučajeva kaznu zatvora do tri godine. Kada je reč o organizovanoj proizvodnji i stavljanje u promet opojnih droga od strane više lica, koja su izuzeta ovim zakonom o amnestiji, želim i to da ukažem, sudovi su izricali kaznu zatvora čak u 98% slučajeva na granici zakonskog minimuma. Zatim, kaznena politika sudova za krivično delo primanje mita koja je takođe izuzeta ovim zakonom o amnestiji, rezultiralo da je najčešće izricanjem kazni zatvora ispod zakonskog minimuma u 88% slučajeva. U 2007. godini izrečeno je samo 11 presuda za zloupotrebu službenog položaja koja će biti obuhvaćena ovim zakonom o amnestiji. To su bili razlozi zbog čega se mi nismo opredelili za predlaganje Zakona o amnestiji u ovako opštem obimu. Nesporno je da postoje legitimna sredstva i razlozi za predlaganje Zakona o amnestiji, nalazi se i u Ustavu i u Krivičnom zakonu, i kao što ste sami rekli, nema zemlje koja ne poznaje institut amnestije. Ali, postavlja se pitanje kakva poruka se šalje kada predlažete Zakon o amnestiji u ovako opštem obliku? Da li ste dosledni u izrečenim tvrdnjama da želite da se borite protiv organizovanog kriminala, kriminala i korupcije uopšte, ako oslobađamo lica koja su osuđena za takva krivična dela? Želim da verujem u proklamovani cilj Vlade Republike Srbije da će da se bori protiv kriminala. Imam poverenja u ono što radi ministar Vučić. Videćemo da li će to biti kozmetička priča ili ćemo imati suštinsku borbu. Za sada želim da verujem. U krajnjem slučaju, to je nešto što predstavlja nastavak onoga što smo mi radili. Ovo govorim zbog građana Srbije, i svakako će doprineti tome da građani Srbije žive u jednoj uređenoj zemlji. U ekspozeu prilikom izbora ove vlade je takođe konstatovano da je želja uspostavljanje pravne države i vladavine prava, da je to temelj stvaranja pravne sigurnosti i pojedinca, a i čitavog društva, jer podstiče privredni rast, ulaganja i konkurentno poslovanje, i to je jedan od osnovnih preduslova privrednog, društvenog i političkog razvoja Srbije. Takođe je rečeno da će Vlada Srbije voditi oštru borbu protiv organizovanog kriminala, a u saradnji sa demokratskim svetom, boriće se i protiv svih oblika terorizma, kao što sam rekla, način na koji se predviđa i u kome je predviđen obim krivičnih dela, koja se danas nalaze pred nama, pokazujete da ste nedosledni i da ste u koliziji sa proklamovanim ciljevima. Takođe se postavlja pitanje načina donošenja zakona, pozdravljam činjenicu, da članove radne grupe i radnu grupu koju ste osnovali za izmenu ili za donošenje novih zakona, stavljate na veb stranicu Ministarstva pravde. Sama sam pokušala da to činim, koliko god je to bilo moguće i zanimljivo je čuti komentare koji će biti dati na tekst zakona, ali i sagledati lica koja će učestvovati u tim radnim grupama. Za razliku od takvog činjenja, za ovaj zakon nismo imali prilike da vidimo na veb stranici Ministarstva pravde, nisu mogli da se daju komentari, dok ga nije usvojila Vlada Republike Srbije u vidu Predloga zakona, tačnije rečeno, saznali smo to iz novina kada je zakon na Vladi usvojen. Rekli ste da je razlog za donošenje zakona izmenjena društvena, ekonomska i politička prilika. U današnjem vašem izlaganju izostavili ste političke prilike, rekli ste ekonomske i društvene. To mogu da razumem, ali vi niste do kraja objasnili. Razumemo koje su se političke prilike promenile, međutim kada sam malo pre govorila o doslednosti, čini mi se da je upravo poslanička grupa iz koje potičete, u svojoj predizbornoj kampanji, a i ovde sam sve zajedno nas informisala u ekspozeu, prilikom sastavljanja Vlade Republike Srbije, bila borba protiv kriminala. Tako da, iz ovog današnjeg rada, povodom ovog predloga zakona i onoga što ste pričali, kao što sam rekla, ne vidim doslednost. Društvene i ekonomske prilike koje su se promenile mogli ste bolje da objasnite. Čini mi se da ovim zakonom o amnestiji potpadaju i neka krivična dela koja su nekada spadala u domen vojnog pravosuđa, a koja više nemaju takav značaj, društvenu opravdanost, da se koriste ili da se izvrše kazne zatvora koje su tada izrečene. Godine 2010. smo ovde imali Zakon o amnestiji vojnih obveznika, i to je upravo nešto što govori o promenjenim društvenim okolnostima. Rekli ste, takođe, da razlog za donošenje zakona su i prihvaćeni međunarodni standardi u oblasti izvršenja sankcija. Nismo čuli koji su međunarodni standardi, pretpostavljam da mislite na uvođenje izvršenja kazne zatvora putem zabrane napuštanja boravišta, ili ono što je odomaćeno u stručnoj javnosti – putem elektronskog nadzora, i da mislite na kazne rada u javnom interesu. To je nešto što treba da bude budućnost, nešto što treba jačati, ali ne vidim kakva je veza između puštanja osuđenih lica i jačanja kazne u javnom interesu. U zakonu je predviđeno da se oslobađaju kazne zatvora lica u iznosu od 25%, pa čak i ona lica koja nisu stupila na izdržavanje kazne zatvora. Oni koji su osuđeni od tri do šest meseci oslobađaju se 50% izrečene kazne, a oni koji su osuđeni do tri meseca u potpunosti se oslobađaju kazne zatvora. Prilikom predstavljanja zakona, bili ste u poseti nekom sudu, rekli ste da ovim zakonom o amnestiji neće biti, se ne odnosi na izvršenje teških krivičnih dela kao što su teška ubistva, polni kriminal, organizovani kriminal, davanje i primanje mita, terorizam ili lica koja su osuđena za neovlašćenu proizvodnju i promet opojnih droga. Premijer, ministar unutrašnjih poslova, Ivica Dačić, izjavio je prilikom usvajanja zakona na sednici Vlade da bi zakon trebao da rastereti zatvore, jerveliki broj čeka na izvršenje kazni i da se on ne odnosi na teška krivična dela. Kako je sam rekao, rekao je da svrha tog zakona jeste da se rasterete kapaciteti kada je reč o zatvorima, ali to ne podrazumeva amnestiju za teška krivična dela. Vaš državni sekretar juče u izjavi koju je dao jednoj televiziji rekao je, citiram: "Sva lica osuđena na 15 i manje od pet godina zatvora od strane suda, individualno nisu procenjena kao teška krivična dela". Znači, citiram: "Lica koja su osuđena na 15 godina nisu individualno procenjena kao teška krivična dela". Da to nije tačno, ukazano je u današnjoj raspravi i to se vidi kroz to na koja lica će se zakon primeniti. Želim da verujem do kraja da usvajanjem ovog zakona ćete proširiti član 2. i da će se odnositi i na neka druga lica koja jesu osuđena za teška krivična dela, za krivična dela ubistva, znači, koja su pravosnažnim sudskim presudama dokazani da su izvršili ubistva, i mogu slobodno reći da oni jesu ubice. Zakon se odnosi na Andriju Draškovića, koji je posle 11 godina i posle pet izmena sudskih veća osuđen na devet godina zakona. Nakon usvajanja ovog zakona, on će se odmah naći na slobodi. Zakon se odnosi na Sretena Jocića, osuđen je na 15 godina zatvora i ovim predlogom zakona njemu će kazna biti smanjena za 25%. Ne mogu da vidim na koji način u njegovom slučaju će doći do ušteda u budžetu Republike Srbije, ako će on tek za par godina da izađe sa smanjenom kaznom putem zakona o amnestiji. Zakon se odnosi na Uroša Mišića koji je osuđen na pet i po godina. On odmah posle toga izlazi, posle usvajanja zakona, na slobodu i to građani Srbije moraju da znaju i u tome se ogleda nedoslednost. Nedavno smo imali izgrede na sportskim takmičenjima. Predlogom zakona nisu izostavljena krivična dela za koja su lica osuđena usled izgreda na sportskim takmičenjima. Par puta u parlamentu smo imali u vezi sa tim. Neću unapred da govorim šta se desilo nedavno, ali način na koji kada predlažete da se amnestija da za lica koja su osuđena za takva krivična dela, se šalje vrlo konfuzna i kontradiktorna poruka. Zakon se odnosi na Luku Karadžića, osuđen je na dve i po godine zatvora zato što je usmrtio u saobraćajnoj nesreći devojku od 21 godinu. Nije stupio na izdržavanje kazne, kao što sam rekla u prethodnoj diskusiji, ovaj zakon se odnosi i na lica koja nisu stupila na izdržavanje kazne. Nedavno mu je sud odložio izvršenje kazne, neću da insinuiram, samo ističem činjenicu. Zakon se odnosi i na lica koja su učestvovala u ubistvu Brisa Tatona. Zakon se odnosi na Stefana Karića izrečena mu je kazna zatvora od jedne godine zbog saobraćajne nesreće. Zakon se odnosi i na lica koja su učestvovala u ubistvu Željka Ražnatovića Arkana, takođe i to treba istaći. Zakon se odnosi i na lica koja su osuđena za zloupotrebu službenog položaja. Danas govorimo o tome da će uštede biti 127 miliona, više od milion evra. Oduzimanje imovine, primenom Zakona o oduzimanju imovine Srbija se trenutno nalazi pod Direkcijom za upravljanje oduzetom imovinom, što je podatak koji je vama dostupan, imovina u vrednosti preko 350 miliona evra. Ovim zakonom su obuhvaćena i krivična dela zbog kojih se može izvršiti oduzimanje imovine. jedan od njih je zloupotreba službenog položaja. S tim u vezi, opet moram da se vratim na onu doslednost. Jedan od prvih predmeta koji je pokrenut kada je ova vlada formirana, bio je postupak protiv odgovornih lica u "Jugoremediji". Šaljete konfuzne poruke. Zatim ste rekli da ovaj zakon mora da se donese po hitnoj proceduri, i kao razlog za to ste naveli, opet citiram, jer bi mogle da se izazovu štetne posledice po rad državnih organa. Želim da čujem koje su to štetne posledice? Znam da se to piše iz razloga hitnosti, ali kad za ovakav ozbiljan zakon napišete takvu stvar, onda želim da čujem koje su to štetne posledice. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, hajdemo sada posle svih ovih rasprava da završimo bilo kakvu diskusiju oko nekih stvari oko kojih nije ni bilo potrebe da se diskutuje. Prvo, čuli smo da zakon koji je predložilo Ministarstvo pravde je mnogo blag, mnogo širok i šta ja znam. Podsetiću narodne poslanike i građane da je poslednji Zakon o amnestiji donet 2001. godine. Sticajem okolnosti, baš sam ga čitao dok sam slušao diskusiju uvaženih prethodnika. Taj zakon je donet u vreme vlade, ako se ne varam, pokojnog premijera Zorana Đinđića, i taj zakon nije predviđao skoro ni jedan jedini izuzetak od primene amnestije. Rekao sam, skoro ni jedan jedini. U odnosu na ovaj zakon, zakon koji je predložilo Ministarstvo pravde je mnogo oštriji, ima čitav niz izuzetaka i čitav niz elemenata koji treba da pomogne da upravo oni koji nisu zaslužili da izađu na slobodu ili oni koji nisu zaslužili da dobiju akte državne milosti, taj akt ne dobiju. Podsetiću kolege i koleginice, narodne poslanike koji su imali možda prilike da 2001. godine glasaju za Zakon o amnestiji, da su nedavno iz zatvora pušteni ljudi, po tom zakonu, dakle, zakon iz 2001. godine, nedavno su iz zatvora na slobodu pre vremena pušteni ljudi poput Mustafe Limanija, Nedira Sefedinia, Šerifa Abdiria, Sevdaia Emurlahija i Eljhamia Salihia. Da podsetim, to su ljudi koji su krajem 90-tih i početkom 2000. godine na Kosovu, odnosno u južnom delu Srbije, Bujanovac, Medveđa i Preševo ubijali Srbe, bili deo terorističke aktivnosti. To je urađeno po zakonu iz 2001. godine. Ovi teroristi, albanski teroristi su pušteni pre nekoliko dana. Na njih je primenjena amnestija iz 2001. godine. Mnogi zameraju ministru Selakoviću i njegovom timu i kažu – zakon koji je sad predložen je mnogo širok, mnogo blag. Podsećam još jednom, taj zakon je deset puta oštriji od zakona koji je usvojen 2001. godine, kada smo imali poslednju amnestiju. To je pod jedan. Pod dva, da i građanima razjasnimo, iz zatvora će one sekunde kada bude usvojen zakon biti pušteni samo ljudi koji su osuđeni na do tri meseca zatvora. Ponavljam, tri meseca zatvora. Koji su to teški kriminalci koji su osuđeni na dva meseca i mi ćemo sada da ih pustimo? To su ljudi osuđeni za nošenje lovačke puške na pogrešan način, jer ako je držite napred okrenuto, onda je krivično delo ili ako, ne daj bože, uperite slučajno u nekoga ili za uvredu. Dakle, iste sekunde usvajanjem ovog zakona biće pušteni samo ljudi osuđeni za kazne do tri meseca zatvora. Ko je osuđen tri do šest meseci, kazna će mu biti prepolovljena. Ne razumem pojedince koji su u ovoj raspravi, a vidim i u javnosti, iznosili nešto što bi trebalo valjda da poplaši građane – sada će da izađu ubice na slobodu. To nije tačno. Oni koji su pogođeni amnestijom, a ponavljam, krug lica koja neće biti pogođena amnestijom je jako širok, a i oni koji budu pogođeni amnestijom, njima će kazna biti smanjena za 25%, isto onoliko koliko je smanjeno po zakonu koji je donet u vreme Đinđićeve vlade 2001. godine. Na neki način ovaj zakon koji je Ministarstvo pravde predložilo je u nekoj meri prepisan iz te 2001. godine, samo je mnogo bolji. Ne razumem šta smo trebali kada je bio ovaj zakon predložen? Da kažemo da se zakon primenjuje na sve uopšteno, a onda da navedemo spisak imena ljudi na koje se zakon neće primeniti, pa da kažemo – ne može da se primeni na Andriju Draškovića ili ne može da se primeni na Sretena Jocića? Dame i gospodo narodni poslanici, metodologija pisanja zakona po kojoj jedno važi za jedne, a drugo važi za druge je zabranjena od vremena nacizma. Tada smo poslednji put u Evropi i u svetu imali priliku da se ljudi dele ili da zakon ne važi jednako za sve. Po Ustavu Republike Srbije, svi građani su jednaki i na sve će zakon biti primenjen, ali baš zato postoje izuzeci koje je Ministarstvo pravde opravdano unelo kao jedan deo opšte prevencije borbe naročito protiv organizovanog kriminala i korupcije. Hajde da se dogovorimo još jednu stvar i da razjasnimo i građanima, oni koji su dali i primili neće biti pogođeni amnestijom, osim ako imaju više od 70 godina. To je akt milosti države. Nema logike da neko ko ima 80 godina nastavi da sedi u zatvoru. Jednom rečju, Zakon o amnestiji je dobar zakon. Zakon o amnestiji je zakon koji je potpuno u skladu sa težnjama iz redovnog izveštaja Zaštitnika građana za 2011. godinu, gde je izričito rečeno da su srpski zatvori prebukirani, da su uslovi katastrofalni. Da podsetim, to je izveštaj koji nosi datum 15. mart 2012. godine. Dakle, donet je u vreme i na osnovu zaključaka dok je još prethodno Ministarstvo pravde bilo na snazi, da kažem. Taj izveštaj pokazuje kakvo je stanje u našim zatvorima. Imalo bi tu mnogo da se čita, ali definitivno, oslobađanjem ovih 1.200 ljudi, momentalnim oslobađanjem kada se ovaj zakon usvoji, ovih 1.200 ljudi koji su osuđeni na do tri meseca zatvora, samo će se smanjiti gužva u zatvorima, dostići ćemo kakav takav evropski nivo. Građani nemaju ni jedan jedini razlog da se plaše da će sada neki kriminalci šetaju ulicom. Podsetiću da je svojevremeno Ministarstvo pravde donelo strategiju za smanjenje preopterećenosti smeštajnih kapaciteta u zatvorima za izvršenje krivičnih sankcija u Republici Srbiji u periodu od 2010. do 2015. godine. Gle slučajnosti, jedan od metoda za smanjenje gužve u zatvorima, tako da kažem, je amnestija. Da li je trebalo proširiti spisak dela na koje se amnestija neće primeniti? Danas sam čuo vrlo žive diskusije pojedinih koleginica i kolega narodnih poslanika, ali interesantno je da do sada kao predsednik Odbora za zakonodavstvo i ustavna pitanja nisam dobio ni jedan amandman kojim se eventualno proširuje niz krivičnih dela za koje se amnestija neće primeniti. Iz toga zaključujem da pojedine koleginice i kolege, a posebno koleginica Papuga, koja je čak i otišla posle diskusije, su se javili samo da bi bili viđeni na televiziji. Mogli su da pošalju amandman, pa bismo ga mi, zajedno sa uvaženim ministrom i njegovim timom, pažljivo proučili. Moramo doći i do jedne činjenice a to je da će ovaj zakon mnogo uštedeti u budžetu. Već je data procena od preko 800 miliona dinara. Lično mislim da je ta ušteda mnogo veća. Mnogo je veća zato što ako je neko u zatvoru osuđen na dva meseca, a vrlo često ljudi završavaju u zatvor na ta dva meseca zato što nemaju para da plate novčanu kaznu, pa se ona zameni kaznom zatvora, zbog toga što su takvi nesrećnici objektivni u zatvoru pati i njihova porodica, pate deca. To je naročito u redovnom izveštaju Zaštitnika građana potencirano, da ne postoji ta prateća služba koja bi obezbedila porodicu, decu, roditelje tih ljudi koji su osuđeni na, recimo, dva, tri meseca. Dakle, nije samo momentalna ušteda od 800-900 ili koliko miliona dinara u budžetu zahvaljujući ovom predlogu zakona Ministarstva pravde, ušteda je kroz izgubljenu dobit mnogo veća. Oni ljudi koji odmah izađu, a to su ti teški kriminalci koji su osuđeni na dva meseca, oni će odmah moći da se vrate svojim porodicama, da se vrate svojoj deci, da se vrate na posao da mogu da izdržavaju svoje najbliže. Ima još jedna stvar i s time bih da završim. Neko je ovde danas rekao, a sa tim se slažem potpuno, da ne bi smelo da postane praksa donošenje Zakona o amnestiji. Ponavljam, Zakon o amnestiji je poslednji put donet pre 11 godina. Koliko znam, ne postoje želje da se ponovo donese u narednih šest, sedam ili osam godina, koliko očekujemo da ministar bude gospodin Selaković ili neko od njegovih prijatelja. U svakom slučaju, SNS će podržati ovaj zakon. Nadam se da će biti podržan i šire. Ono što na kraju želim da zamolim je da ne širimo besmisleni strah od strane pojedinih opozicionih poslanika, besmisleni strah među građanima, da pričamo kako će sutra da neke ubice šetaju ulicama. Hajde da pročitamo zakon. Spreman sam da za koleginu Elenu Papugu obezbedim zakon preveden na neki drugi jezik, jer je ona pre šest meseci rekla da je za nju srpski jezik tuđinski jezik. (Predsedavajuća: Molim vas, gospodine Cvijan.) Citiram koleginicu. Žao mi je što nije tu. Izvinjavam se. Ona je to izjavila, da je srpski njoj tuđinski jezik. U svakom slučaju, zahvaljujem se. Neću više govoriti. Predlažem da svi glasamo za ovaj zakon.
Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Prvi prijavljeni kandidat je Enis Imamović. On nije u sali koliko vidim. Sledeći prijavljeni je Aleksandar Jugović. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovane kolege poslanici, poštovane koleginice, u ovom vremenu kada je opravdanje za donošenje mnogih zakona i za mnoge poteze Vlade bih pošao od toga šta bi to bilo od čega bi građani Srbije mogli da imaju korist. Građani Srbije mogu imati korist ukoliko bi oni koji su osuđeni za pljačkanje republičkog budžeta, oni koji su osuđeni za zloupotrebu službenog položaja, za krivična dela korupcije, kada bismo našli način da ta sredstva koja su zloupotrebljena ili koja su protivpravno pribavili, kada bi bila vraćena u budžet ili vraćena građanima Srbije. Prošla vlada je činila nešto po tom pitanju, ali građani Srbije ne bi trebalo da finansiraju njihov boravak u zatvoru, već bi trebalo naći meru da oni i vrate novac, ali i da sami finansiraju svoj boravak u nekoj od kaznenih ustanova. Stanje u srpskim zatvorima jeste izuzetno loše i to je jeste opravdanje za donošenje jednog ovakvog zakona. Međutim, tragična ekonomska situacija i nasleđe ratova u ne tako davnoj prošlosti, porodili su kao nus proizvod kriminalizaciju društva, pa je pitanje ovog zakona možda i jedno od najvažnijih pitanja. Kada na to dodamo veliki uticaj političkih stranaka, onda vidimo da u poslednjih 20 i više od 20 godina, zakon nije bio isti za sve. Nekima je omogućeno da kazne služe noseći nakit, a nekima nije dozvoljeno da na potpuno isti način, za ista krivična dela imaju tu privilegiju. Srpski Pokret Obnove je iskusio tragično 90-te i brutalna iskustva ima kada su u pitanju suđenja. Pred lice pravde samo borbom predsednika SPO i njegove porodice, izvedeni su šef DB-a, bivši šef DB-a Republike Srbije i njegovi saučesnici u zločinu na Ibarskoj magistrali i atentatu u Budvi. Mislim da je to jedini primer svih bivših komunističkih zemalja, da je šef državnog terora, šef državne bezbednosti izveden pred lice pravde i osuđen na zatvorsku kaznu, ali ponavljam, isključivo zalaganjem SPO, njegovog predsednika i njegove porodice. Očekujem da će i ostali deo te zločinačke piramide biti uhapšen i procesuiran i očekujem da će Vlada po tom pitanju biti na putu onoga što predstavlja da jeste, kada je u pitanju borba protiv korupcije. Tu se dotičemo člana 2. zakona u kome se govori ko ne podleže amnestiji. Gospodin Cvijan je malopre obrazlažući ovaj zakon o amnestiji, dao jedan predlog. Mi smo spremili jedan amandman o kome možemo da razgovaramo, Odbor za pravosuđe može uvek doneti odluku da amandman bude predložen parlamentu, da postane sastavni deo zakona. U njemu se dodaju reči posle - protiv polne slobode, dodaju se reči – krivično delo teškog ubistva, član 114. i krivično delo – otmica, član 134. i krivično delo – iznuđivanje iskaza, član 136. Moja koleginica, potpredsednica poslaničkog kluba je pokušala da dostavi ovaj amandman, on nije dostavljen, ali vam kažem da postoji pravna mogućnost da Odbor za pravosuđe održi sednicu i da ovaj amandman uvrstimo u predlog ovog zakona. U prethodnim godinama smo videli da je borba protiv kriminala često značila hapšenje profesora, lekara, hapšenje opštinskih činovnika. Dakle, ljudi koji su za dela korupcije od 100 evra morali da budu u istim zatvorskim ustanovama ili čak u istim ćelijama sa najvećim kriminalcima. To je nešto što je neprihvatljivo. Za to vreme, sklapajući saveze posle "petog oktobra" sa novom demokratskom elitom, mnogi za koje cela javnost Srbije zna da su krivi, da su opljačkali Srbiju, bili su na slobodi. To je selektivna pravda i to je nešto što je neprihvatljivo. To je, ukoliko ova vlada odluči da se obračuna sa ljudima koji su proistekli iz Miloševićevog šinjela posle "petog oktobra" napravili dil sa gotovo svim ili većinom političkih stranaka, ukoliko bi Vlada uspela sa njima da se izbori, imala bi veliku podršku u SPO. Saša Janković jeste konstatovao i u pravu je da su zatvori mesto u kojima su uslovi za život veoma loši, u kojima nema dovoljno ni zaposlenih, ni efikasnog medicinskog osoblja. Još jednom ću ponoviti da je to veliki razlog za donošenje jednog ovakvog zakona. Međutim, nije samo to mera. Ako sistemski rešavamo probleme, a to nam se često dešava u Srbiji, zato što volimo parcijalno da donosimo zakone, a sistem funkcioniše po principu spojenih sudova i kada jednu ruku zakrpimo, javlja se mnogo veći pritisak u nekom drugom segmentu. Mi ne nudimo nikakvu šansu ljudima koji posle odsluženja zatvorskih kazni budu na slobodi, ne nudimo čak ljudima koji nisu kriminalci. Takav odnos države prema tim ljudima gura ih u ponovni kriminal. Postoje tu i mnogi drugi problemi koji se mogu naći i u štampi, ali teško će kada neko od državnih funkcionera o tome govoriti. Mi u prethodnom periodu, sem što smo čitali štampi, nismo nikada čuli o tome zvanično da postoje posebni uslovi u zatvorima za one koji imaju specijalne veze. Imamo "Hajat", imamo "Hilton", a onaj profesor, onaj doktor, pa onaj opštinski činovnik koji je učinio krivično delo korupcije, ali opet ponavljam uzimajući mito koji je nekoliko desetina hiljada puta manji i time činio manje krivično delo od onoga ko je zaista zaslužio da nema vrhunske uslove svog boravka u odsluženju kazne.
Gospodine Jugoviću, isteklo vam je vreme poslaničke grupe.
Brzo ću završiti. Imam i kao šef poslaničkog kluba dodatno vreme.
Možete na kraju.
Brzo ću završiti. Tako da se stvaraju nejednaki uslovi za sve građane Srbije. Malo pre je gospodin Cvijan govorio, tu se slažemo, da su svi građani Srbije podjednaki pred zakonom, dakle, jednaki pred zakonom. Molio bih da ministarstvo povede računa da i uslovi u zatvorima budu jednaki za sve prema stepenu izvršenja krivičnog dela. Hvala puno.
Hvala. Samo da vas obavestim u vezi sa prethodnim izlaganjem gospodina Cvijana. U međuvremenu sam pogledala Poslovnik, član 109. stav 1. alineja 6. govori – da se opomena narodnom poslaniku izriče ukoliko se uvredljivo izrazi nekom od narodnih poslanika. U tom smislu izričem vam opomenu. Nastavljamo dalje. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, kolege poslanici, čini mi se da su diskusije koje su vođene do sada, na neki način stvorile konfuziju kod građana. Pokušaću u svojoj diskusiji da na neki način pojasnimo, bar sa stanovišta struke, imajući u vidu da se bavi strukom. Da se pojasni ono što je veoma važno, ali isključivo sa stanovišta odredaba zakona o amnestiji, bez bilo kakvih populizama i populističkih retorika. Konkretno, razlog za donošenje zakona o amnestiji se svodi na činjenicu da u ovoj godini, koja predstavlja godinu konsolidacije stanja u pravosuđu, kada moramo imati apsolutno elitno pravosuđe isključivo zbog toga što to od nas traži EU. Kako bi stekli status člana EU, sastavni deo konsolidacije pravosuđa jeste ovaj segment koji se odnosi i na primenu zakona o amnestiji, a samim tim i reperkusije na osuđena lica. Stoga se mora voditi računa o sledećoj činjenici. Prvo, EU propisuje standard za osuđena lica u smislu življenja i svih apspekata resocijalizacije koja se sprovodi nad osuđenim licima u kazneno-popravnim ustanovama, odnosno zatvorima. Neka mi uvaženi ministar i građani oproste ukoliko budem pogrešio, ali jedan od takvih standarda jeste da upravo jedna ćelija ili jedna zatvorska jedinica treba da imaju za jedno osuđeno lice površinu od osam do dvanaest metara kvadratnih. Postavljam pitanje – kojito naš zakon, odnosno kazneno-popravna ustanova ili zatvor imaju ispunjen taj standard? Uveren sam, nema nijedan. Takođe, ni jedan naš zatvor, s obzirom na veoma teško ekonomsko stanje, koje je izneto u ekspozeu ministra, ne zadovoljava ni one tehničke preduslove za normalan život u kazneno-poravnim ustanovama i za adekvatnu primenu mera resocijalizacije. Prema tome, sa tog aspekta nesumnjivo je da je otpuštanje jednog broja osuđenih lica na koje će biti primenjena amnestija primenom Zakona o amnestiji, istovremeno i zadovoljenje standarda kome se apsolutno mora težiti. Sa druge strane, polazim od činjenice da sam lično iskusio da u Okružnom zatvoru u Užicu, koji ima kapacitet od svega 100 ležajeva, je u pojedinim trenucima kada se donose rešenja o određivanju pritvora preko 200 pritvorenih lica. Da li je moguće na bilo koji način u jednoj takvoj kazneno-popravnoj ustanovi obezbediti normalan život, a kamoli šta drugo, kada osuđenici umesto da imaju osnovne uslove i higijene i života, moraju da spavaju na dušecima u ćeliji? To su činjenice koje ne mogu da se dovedu u sumnju. S druge strane, ono što se kroz diskusije danas promovisalo, a što sigurno nije tačno, da se amnestijom navodno privileguju osuđena lica, apsolutno je netačno, zbog toga što osuđena lica imaju status i nakon primene Zakona o amnestiji. Ona se ne oslobađaju od krivične odgovornosti. Ona se i dalje vode u kaznenoj evidenciji kao krivično odgovorna. Apsolutno ne stoji nijedan jedini razlog da se na ovaj zakon iznosi primedba u tom smislu da se na bilo koji način menja status osuđenih. Jedino što se menja, menja se to što se primenom zakona 25% od izdržane kazne ukida i određuje rešenjem suda koliki je to ostatak kazne koji će osuđeno lice provesti u daljem toku izdržavanja u zatvoru. Prema tome, ne postoji nijedna jedina bojazan, nijedan jedini razlog da građani stvore jednu pogrešnu sliku, pogrešnu predstavu da se neko oslobađa. Ne oslobađa se, već se samo oslobađa ne od krivične odgovornosti, već od dela kazne na koju je osuđen. Ono što je takođe veoma važno i takođe, činjenica koja se ne može dovesti u sumnju, jeste da se nijedna druga mera, a naročito ne supstitucionalna mera u odnosu na krivičnu sankciju ne može upotrebiti kako bi se istovremeno ostvari onaj cilj koji se ostvaruje primenom Zakona o amnestiji. Društveno-koristan rad jeste mera, ali ona je individualna i ne može se primeniti na ovoliki broj ljudi, na ovoliki broj osuđenih lica na koje se primenjuje Zakon o amnestiji. Šta bi se postiglo sa kućnim pritvorom ili merom opšte-korisnog rada? Bio bi obuhvaćen vrlo mali broj lica, imajući u vidu činjenicu da ta mera egzistira i u pravnom životu, a i kroz sudske odluke upravo od skora, od pre nekoliko godina. Ovde se zakon odnosi na lica za čija krivična dela, gde se oni pojavljuju kao izvršioci krivičnih dela, postoje pravosnažne sudske odluke, pa ili se nalaze na izdržavanju kazne zatvora ili će se uskoro na osnovu tih pravosnažnih odluka naći na izdržavanju kazne zatvora. Nema potrebe da ponavljam da je amnestija jedan univerzalni pravni institut, koji datira još, da kažemo, preteča rimskog prava i da u tom smislu kao pravni institut u sklopu zakonske regulative, odnosno legislative ima svoju svrhu, ima svoj smisao. Međutim, pogrešno je tumačenje koje je ovde više puta navedeno da se amnestijom kreira kaznena politika. Nemoguće. Amnestijom se ne može kreirati kaznena politika. Kaznenu politiku kreira prevashodno sudska praksa, a naročito uvažavanje stepena društvene opasnosti krivičnih dela koja su predmet krivičnih postupaka pred sudovima. Prema tome, amnestija kao kreator sudske prakse ni u kom slučaju ne sme kod građana stvoriti sliku da će već sledeće godine zahvaljuju primeni Zakona o amnestiji doći do nekog blažeg osuđivanja ili tome slično. Naprotiv, onaj koji je izvršio krivično delo, u slučaju da ga ponovi, on postaje recidinista, nekad i specijalni povratnik. Na koji onda način amnestija utiče na to da će on blaže biti osuđen? Naprotiv, on će biti strožije osuđen. Svi ovi razlozi koje sam istakao stoje da ovaj zakon treba prihvatiti i zbog toga su moji prethodnici i moje kolege i zamenik predsednika poslaničke grupe, zajedno sa našim koalicionim partnerima, jasno stavili do znanja da će SPS podržati ovaj zakon kako u načelu, tako i u pojedinostima, odnosno u celini. Ono što smatram da je važno istaći opet zbog građana i zarad istine, ovo je jedan pokušaj da se država ne samo rastereti jednog ogromnog pritiska na budžet. Ovo je istovremeno jedan pokušaj da se uvede red u zatvor. Ovo je jedan pokušaj da se zatvorski uslovi života primere onome što osuđenici zaslužuju i tu nema potrebe praviti bilo kakvu diskriminaciju, jer se načelo zabrane diskriminacije odnosi i na osuđena lica. Imaju potpuno ista ustavna prava i iste slobode kao i svi građani Republike Srbije. Stav SPS ostaje jasan. Zakon o amnestiji će biti podržan. Hvala.
Hvala. Sledeći govornik je narodna poslanica Nataša Mićić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mislim da je veoma važno u ovoj raspravi o Zakonu o amnestiji da razmotrimo koji su razlozi zbog čega se zakon usvaja i čemu žurba, zašto bez javne rasprave i zašto po hitnom postupku. Kao razlog za usvajanje ovog zakona se navode ušteda i smanjenje pretrpanosti zatvorskih kapaciteta. Nama to nije dovoljno uverljivo, jer ako uzmemo u obzir da će se izvesna ušteda ostvariti u budžetu, a vi ste rekli 127 miliona dinara, ali po koju cenu može ta ušteda da nas košta? Koja je cena te uštede? Pre svega, tu se dovodi u pitanje pravna sigurnost zato što se menjaju sudske odluke. Druga stvar i ono što je opasnije i važnije jeste da se na ovaj način ugrožava sigurnost i bezbednost svih građana. Onda mislim, ako bi ste pitali građane da se opredele da li su za uštedu, ali na uštrb sopstvene sigurnosti, verujem da bi ogromna većina građana zapravo bila onda protiv ovakve uštede. To govorim zato što ako se namerava, a namerava se otpustiti 3600 osuđenika od 8000 koliko ih je sada, znači gotovo polovina, možemo doći u situaciju, pošto ti osuđenici nisu pripremljeni za resocijalizaciju, nisu prošli neke obuke i edukacije, da će oni ponoviti krivično delo. Druga stvar, od tog ukupnog broja osuđenika je poznato da su 50% već povratnici. Istina je, ovaj zakon predviđa da neće podleći oni osuđenici koji su već tri puta pravosnažno osuđeni, ali ih ima dosta koji su već dva puta pravosnažno osuđeni. Drugo, postavlja se pitanje i ovde smo čuli takve tvrdnje, a i premijer Ivica Dačić je izjavio da seovaj zakon neće primenjivati na osuđenike kojima je izrečena kazna više od šest meseci. Postavlja se pitanje – zašto onda zakon uopšte predviđa da će se ti osuđenici oslobađati za četvrtinu kazne? Dovodi se u pitanje sumnja i sa razlogom se u javnosti spekuliše koja su to imena i da li će to zapravo biti selektivni način pravde. Drugi razlog koji ste naveli zbog čega se ovaj zakon usvaja jeste preopterećenost zatvora. Samo bih napomenula, a čini mi se da niko pre mene to nije spomenuo, da u ovoj državi postoji strategija o smanjenju preopterećnosti zatvora od 2010. godine do 2015. godine i da su tu predviđeni i drugi načini, a ti načini su istovremeno i načini za uštedu u budžetu, tako da je bilo dobro da se ministarstvo kretalo u okviru te strategije, jer ona predviđa kao mehanizme za uštedu i za smanjenje preopterećenosti uslovni otpust, kao jedan veoma važan institut koji je i inače predviđen u našem zakonodavstvu, zatim, prevremeni otpust, poverenička služba, uvođenje sudija za izvršenje krivičnih sankcija, i vi se apsolutno niste kretali u ovim okvirima, nego vam je bilo nekako najzgodnije i najlagodnije da se uhvatite za Zakon o amnestiji koji uopšte nije nov međunarodni standard. Kada govorimo o međunarodnim standardima, onda su to upravo oni standarde koje sam prethodno navela. Tu dolazimo do jednog zaključka da ovaj zakon o amnestiji uopšte nema milosrdnu poziciju, nego ima političku pozadinu. Isto tako, nisam čula da je neko spomenuo, a ja hoću to da spomenem, da je predsednički kandidat na prethodnim izborima, sadašnji predsednik države Tomislav Nikolić, obećao usvajanje zakona o amnestiji. Od toga su najveću korist imali osuđenici, pa su to i nagradili. Nagradili su svakako Tomislava Nikolića svojim glasovima, i nakon toga je primećeno nestrpljenje i nezadovoljstvo u zatvorima do te mere da je početkom ovog meseca štampa, odnosno mediji su nas već izveštavali o mogućoj pobuni u Kazneno-popravnom zavodu Požarevac. To je razlog, pošto niste mogli da ispunite neka druga obećanja, niti da ponudite neka ekonomska rešenja po pitanju teških problema u kojima se zemlja nalazi, pošto niste još uspeli da ponudite ni platformu za Kosovo, pošto niste izvršili departizaciju, čak naprotiv, sve dosadašnje sednice koje smo imali su se zapravo svodile na ustoličenje partijskih kadrova, do te mere da se čak išlo na uzurpaciju vlasti, tu mislim na objedinjavanje službi bezbednosti i na postavljanje guvernerke… (Predsedavajuća: Gospođo Mićić, vratite se na temu.) Da, ovo je tema. Znači, pošto niste imali drugih predloga i jedino obećanje koje ste mogli da ispunite zapravo je ovo što ste obećali osuđenicima, ovaj zakon o amnestiji. Naravno, LDP neće glasati za ovakav zakon, jer ne vidimo da uopšte postoje sistemska rešenja. Drugo, iz razloga što se ne koristi mehanizam uslovnog otpusta koji je daleko bolji, jer on predviđa, čisto da znate, za osuđenike koji su izdržali dve trećine kazne, a prethodno prošli mere, obuke i pripreme za resocijalizaciju. Upravo se ovaj institut i ne sprovodi zato što zatvori ne mogu da daju potvrdu. Mislim da bi ubuduće više trebalo da radite na tome, da pripremate zatvorenike i da više koristite institut uslovnog otpusta, kao i da više radite na resocijalizaciji. Dakle, LDP neće glasati za ovaj zakon i smatramo da je iza ovog zakona zapravo politička pozadina i ispunjenje jednog obećanja u predizbornoj kampanji.
Reč ima narodna poslanica Biljana Pantić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, kolege poslanici, smatram da je Vlada ovakvim predlogom zakona o amnestiji napravila svojevrstan rez, jer se amnestija odnosi na krivična dela koja su manje društveno opasna. To je u ovom trenutku jedino što država može da uradi. Kako je akt amnestije akt milosrđa države, u konkretnom slučaju je u pitanju akt milosrđa prema osuđenicima koji služe kaznu zatvora za lakša krivična dela, koja ovakvim postupanjem može da izvrši svojevrstan vid prevencije i resocijalizacije. Kao što su moje kolege rekle do sada, u pitanju su lica koja su izvršila krivična dela za koja je propisana kazna zatvora do tri meseca, odnosno do šest meseci, odnosno kojima je izrečena takva kazna zatvora. Kako dolazim iz Novog Sada, osvrnuću se na preopretrećenost Okružnog zatvora u Novom Sadu, koji ima veliki problem, jer u tom zatvoru ima mesta za oko 300 lica za održavanje kazne zatvora – kako i pritvorenika, tako i lica koja su pravosnažno osuđena presudama. Trenutno ih u ovom zatvoru ima oko 450, ako se ne varam, a u jednom momentu ih je bilo oko 600, čime se zaista zadire u osnovna ljudska prava lica koja izdržavaju kaznu zatvora. Jasno je da je broj osuđenika daleko veći od predviđenih, te da zbog prenaseljenosti zatvora veliki broj ovih osuđenika spava na podu umesto u svojim ležajevima.Ne postoji mogućnost da se odvoje maloletna lica od punoletnih, što uopšte nije ni u skladu kako ni sa domaćim, tako ni sa međunarodnim standardima, a takođe se u pritvorskim jedinicama nalaze čak i lica koja su već pravosnažno osuđena. Na taj način im se uskraćuju određena prava koja bi imali kao lica koja su pravosnažno osuđena a koja nemaju lica koja su pritvorena, jer izdržavaju kaznu zatvora bukvalno sa pritvorenim licima, zbog tog nedostatka mesta u zatvorima. Ako se ima u vidu da je Okružni zatvor u Novom Sadu jedan od najvećih zatvora u Srbiji i da ima ovakve probleme kao što imaju i drugi zatvori, jasna je potreba za donošenjem ovakvog zakona da se smanji prenaseljenost u zatvorima. Takođe, na ovaj način je jasno da će država ostvariti određene uštede u budžetu i da postoje dugoročni finansijski efekti, kao i da će moći da se obezbedi da lica koja su osuđena i koja ostaju u zatvoru, imaju veća ljudska prava koja zaista zaslužuju iako su osuđena. Iz ovog razloga pozivam sve poslanike da podrže ovaj zakon o amnestiji koji nam je danas predložila Vlada. Zahvaljujem
Hvala. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovana predsedavajuća dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, u situaciji kada imamo opšti porast kriminaliteta gotovo u svim oblastima, Vlada Republike Srbije na praktično prvoj sednici jesenjeg zasedanja je uzela za shodno da prvi zakon koji je donela, odnosno koji je dala ovom parlamentu na izglasavanje je Zakon o amnestiji, zakon sa 10 članova. Zakon koji bismo mogli nazvati zakon o opštoj amnestiji. Nekoliko koleginica i kolega je obmanulo javnost tvrdnjom da ovaj zakon obuhvata samo osuđenike na kazne zatvora do tri meseca i na kazne zatvora do šest meseci. Ovaj zakon ima odredbu opšte amnestije. U članu 1. ovog zakona stoji – oslobađaju se od izvršenja 25% izrečene kazne zatvora lica pravosnažno osuđena za krivična dela koja su propisana zakonom Republike Srbije ili su bila propisana zakonima koji su prestali da važe, da ne čitam dalje ovaj stav. U sledećem stavu, stavu 2. ovog člana kaže se da se lica koja su na dan stupanja na snagu ovog zakona prvi put pravosnažno osuđena na kaznu zatvora od tri meseca oslobađaju od izvršenja kazne zatvora u celini, a lica koja su na dan stupanja na snagu ovog zakona prvi put pravosnažno osuđena na kaznu zatvora od tri do šest meseci oslobođena od izvršenja 50% određene kazne zatvora. Dakle, kolege i koleginice govore samo o stavu 2, a ne i o stavu 1. koji praktično predviđa amnestiju, odnosno oslobađanje jedne četvrtine kazne svih zatvorenika koji su osuđeni na kazne zatvora do 30 godina. U članu 2. jesu dati izuzeci, ali ne kako je koleginica malo pre napomenula, za kazne zatvora koje su manje društveno opasne. Da li su, koleginice ili kolege, manje društveno opasna ubistva, svirepa ubistva, napad na službena lica, krivična dela teških telesnih povreda itd, da ne nabrajam? Sva ova krivična dela obuhvaćena su ovim zakonom o amnestiji i to građani Srbije treba da znaju. Obrazloženje za donošenje ovog zakona kaže da je akt amnestije akt političke volje najviših organa državne vlasti, republičke skupštine, odnosno republičke vlade. Kao poseban razlog za amnestiju navodi se činjenica da je položaj osuđenih lica promenjen iz razloga što su se izmenile društvene, ekonomske i političke prilike. Koje su se to društvene, ekonomske i političke prilike izmenile ovde ne piše. Mogu da naslutim i neki su podaci vrlo relevantni. Društvene prilike su se izmenile da građani danas žive lošije nego što su živeli pre tri meseca, da su cene proizvoda više, da jedva sastavljaju kraj sa krajem, da je izgleda postalo društveno opravdano vršiti krivična dela i to bi mogli biti društveni i ekonomski razlozi. Političke prilike su se izmenile. Na vlast je došla nova koalicija SNS, SPS i stranka regiona, stranka Rasima Ljajića. To su novi politički okviri. Međutim, jedan od političkih okvira je svakako i ono što je koleginica Mićić rekla, a to je da je sadašnji predsednik Republike Srbije obećao u predizbornoj kampanji amnestiju za zatvorenike, za lica osuđena za krivična dela i oni su to znali da cene. U zavodima za izvršenje kazne zatvora predsednički kandidat Tomislav Nikolić dobio je 78,81% glasova, a predsednički kandidat Boris Tadić je dobio 16,64%. (Poslanici dobacuju s mesta.) Dakle, razlika između jednog i drugog kandidata je 3.845 glasova, što nije malo uticalo na izborne rezultate. Predsedavajuća, zamoliću vas da obezbedite nesmetan rad, odnosno da mogu da nastavim da govorim bez dobacivanja.
Molim vas da obezbedimo rad Narodne skupštine. Hvala.
Na taj način su se ispunili uslovi da Vlada i ovaj parlament danas zdušno, govorim o vladajućoj koaliciji, govore o volji da se amnestiraju lica osuđena za krivična dela. Sa druge strane, ne treba zanemariti da ovim zakonom nisu izuzeta lica koja su izvršila krivična dela napad na službena lica, krivična dela ubistva i teška ubistva, čak ni krivična dela razbojništva. I oni su ovim zakonom obuhvaćeni amnestijom. Ako razmišljamo o humanosti prema ljudima koji se nalaze u zatvorima, a treba da razmišljamo i treba i prema njima da se odnosimo humano i da žive u humanim uslovima, da li treba da razmišljamo i o porodicama lica koja su ostala bez sinova ili kćeri, licima koja su ostala teški invalidi, da li treba da razmišljamo o službenim licima koja su preživela teške telesne povrede, koji su ubijeni, od lica koji zaslužuju kaznu koje vi danas velikodušno puštate na slobodu ili ćete ih vrlo skoro pustiti na slobodu prema ovom zakonu. Cilj krivične sankcije jeste kažnjavanje i to se svakako uči već na prvoj godini pravnog fakulteta. Rudolf Jhering kaže između ostalog da cilj prava i ime prava zaslužuju samo one norme postavljene od društva koje iza sebe imaju prinudu ili pošto država poseduje monopol na prinudu. Profesor Kezler kaže da se smatra efikasna primena i da je ona bitno obeležje celine pravnog poretka, dok je za pravnu normu bitno da sadrži sankcije kao bitan normativni element. Sa druge strane, postoje i drugi teoretičari po svemu sudeći kojima su skloni predlagači ovog zakona i koji kažu i razvijaju stav da pravo nije bitno za organizovanu državu, nego prinuda kao spontana reakcija ljudi na kršenje pravnih pravila i društvenih vrednosti. Ovi teoretičari, među kojima je najpoznatiji Leon Digi u suštini zagovaraju i protivnici su postojanja države, već su za to da ljudi preko svojih moralnih normi uzmu stvari u svoje ruke. Dakle, studenti prve godine prava uče šta to znači sankcija i šta znači primena sankcija u jednom društvu koje na neki način kao naše društvo dominira kršenjem pravnih normi i dominira porastom kriminaliteta. Koju poruku dajemo ovim zakonom? Dajemo poruku potencijalnim učiniocima krivičnih dela da je društveno opravdano krasti, otimati, vršiti krivična dela, krivične delikte i da će oni jednog dana biti nekim zakonom o amnestiji amnestirani. Dajemo poruku ljudima koji su sada osuđeni za krivična dela i izdržavaju kazne da je društveno opravdano to što su činili krivična dela i da im se država na taj način odužuje time što ih pušta na slobodu. Kakvu poruku dajemo licima koja su pretrpela posledice tih krivičnih dela, o tome sam već govorio. Kakva je ovo poruka policiji i policijskim organima? Kakva je ovo poruka policajcima koji svakodnevno na ulici štite građane od prestupnika? Da li je to poruka njima da na slobodu puštamo 1.100 ljudi koji su osuđeni za krivična dela da bi oni sutra brinuli o njima i da bi stavili svoje živote u rizik da će ta lica biti ponovo oslobođena? Kakva je to poruka porodicama lica koji se brinu o bezbednosti nas, naših porodica i građana Srbije? Koja je to poruka žrtvama koje su bile, na neki način, žrtve krivičnih dela za ova lica koja su sada na izdržavanju kazne? Na slobodi će se, ako se usvoji ovaj zakon, naći za pet, šest dana 1.100 lica osuđenih za razna krivična dela. Gospođa Malović je rekla neka od tih imena. Ne važi za plašljivog čoveka u svojoj sredini, međutim ne bih se usudio da nastavim sa nabrajanjem svih tih imena lica koja će se naći na slobodi u narednih šest, sedam dana. Radi se o veoma opasnim kriminalcima. Kažete da je razlog za donošenje ovog zakona pomanjkanje kapaciteta i loši uslovi u zatvorima. Slažem se. Međutim, po tom principu bismo mogli da kažemo da i neke druge ustanove imaju veoma loše smeštajne kapacitete, da su uslovi u njima na granici čovečnosti. Iz stručnih razloga bio sam u poseti psihijatrijskoj bolnici u Kovinu, psihijatrijskoj bolnici u Vršcu i verujte mi da još uvek nosim traume iz tih poseta. To se ne bi moglo nazvati bolnicom, već sabirnim centrom. Tamo ljudi žive u veoma teškim uslovima, sa opasnošću da im krov, odnosno strop padne na glavu, sa vrlo lošim uslovima gde se u jednoj sobi nalazi po 30 do 40 štićenika. Da li bi nešto trebalo preduzeti i sa tim ustanovama? Šta bi trebalo da učinimo sa školama u kojima deca nemaju toalete? Da li bi te škole trebalo da zatvorimo i decu poslati kućama? Da li je to način da rešimo to pitanje? Da li je neko pomenuo standarde u zatvorskim ustanovama, da li samo tamo treba da popravimo standarde i da li prvo tamo treba da popravimo standarde, pa onda da se osvrnemo na sve ostale standarde kako naši ljudi žive? Sa druge strane, gospodo iz vladajuće koalicije, niste konsultovali stručnu javnost, niste održali javne rasprave povodom ovog zakona. To se vidi, pisan je vrlo nestručno i teško ga je propratiti. Dao sam predlog amandmana, ali taj zakon je veoma teško popraviti. Međutim, imamo jedan problem, nama je ugrožen tzv. beli šengen. U obrazloženju zakona se kaže da niste uskladili ovaj zakon sa evropskim zakonima jer u ovoj oblasti ne postoje zakoni sa kojima bi mogao da se usaglasi ovaj zakon. Međutim, kaže se i nešto drugo, ovaj zakon nije preveden ni na jedan od svetskih, odnosno evropskih jezika i da nije bilo ko konsultovan vezano za ovaj zakon. To znači da niste konsultovali ni eksperte, niti političke predstavnike EU. Znači li to, gospodo, da ćete i sa ovim zakonom ugroziti beli šengen, da ćete, kao što je Rumunija, omogućiti da lica iz zatvorskih ustanova, nemajući mogućnost da se socijalizuju u Srbiji, jer im to niste omogućili, idu trbuhom za kruhom, kako se to kaže, ili da nastave posao koji su započeli pre odlaska na odsluženje kazne zatvora? Možda ste trebali da konsultujete evropske partnere. Premijer juče reče da je ovo Vlada koja ima najbolje moguće odnose sa EU od nastanka Srbije pre dvesta godina. Da li vi, gospodine Selakoviću, preuzimate na sebe odgovornost, pošto ste vi predlagač ovog zakona, da ukoliko lice koje se za šest, sedam dana nađe na slobodi i izvrši krivično delo, recimo, razbojništvo, ubistva ili neko drugo krivično delo? Vi ste predlagač ovog zakona zajedno sa Vladom. Preuzimate veliku odgovornost na sebe. Ovo je zakon koji je veoma ozbiljan. Ovo je zakon koji je društveno opasan iz više razloga. Smeškate se i pričate sa kolegama sa strane, a ne slušate šta govorim. Imali ste vrlo ozbiljnih kritika vezanih za ovaj zakon. Niste se osvrnuli na njih. Dakle, radi se o zakonu o opštoj amnestiji sa par izuzetaka. Puštate na slobodu lica koja su izvršila najteža krivična dela iz razloga što ste to obećali u predsedničkoj i parlamentarnoj kampanji. Veoma ozbiljnu odgovornost stavljate na sebe. Na kraju, imajući u vidu težak položaj ljudi koji se nalaze u tim zatvorima, predložio sam amandman da se ovim zakonom obuhvate lica koja su prvi put osuđena na kaznu zatvora do tri meseca, da im se oprosti 50% kazne i da se sa 50% kazne oslobode lica koja su osuđena do šest meseci. Sve ostalo je, gospodo, veoma ozbiljan rizik. Ovo je jedan od zakona koji ste vi prvi stavili u proceduru, nemajući ideju šta dalje. Drugi zakon koji je danas na dnevnom redu je predložio naš poslanik Srđan Miković. Treći zakon koji je na dnevnom redu je predložila prethodna Vlada. Gde su vaši zakoni? Prvi zakon vam je bio o Narodnoj banci, kojim ste počeli partizaciju ove države… (Predsedavajuća: Vratite se na temu, molim vas.) Završavam. Pozivam Vladu da povuče ovaj zakon iz procedure i da o ovom zakonu otvori javnu raspravu kako bi došli do rešenja kojim bi bili zadovoljni i građani, gde bi obezbedili sigurnost građana, a gde bi se na neki način stvorili bolji uslovi licima koja su na odsluženju kazne zatvora. Hvala.
Reč ima gospodin Babić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, prekršili ste Poslovnik. Član 107. stav 2. koji kaže: "na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku". Gospodin Veselinović, prethodni govornik, se obraćao direktno narodnim poslanicima. Vi ga niste opomenuli. Molim vas da takvu strategiju ne primenjujete. Ono što moram da primetim je da od početka formiranja Vlade Republike Srbije, non stop se pokušava pravljenje ambijenta straha, panike, izglasajte takvu vladu, niko nas u svetu neće podržati, ponovo će uvesti sankcije, ponovo će napraviti haos u Srbiji. Vidimo da se tako nešto nije desilo. Prilikom izbora i promene Zakona o Narodnoj banci Srbije i izglasavanjem gospođe Jorgovanke Tabaković na mesto guvernera Narodne banke Srbije, isto je postojala doza straha, biće kurs ovakav, biće kurs onakav, sve banke će se povući. Koliki je bio kurs u trenutku izglasavanja gospođe Jorgovanke Tabaković, a koliki je kurs sada? Manji, naravno, stabilniji. Sada dolazimo ponovo do straha i panike, biće pušteni ljudi koji su osuđeni za krivična dela ubistava i tako nekih stvari. Ne, neće. Nemojte obmanjivati javnost. Sa druge strane, podsetiću vas samo, a to ću u govoru kasnije i govoriti uporedno sa zakonom koji je donesen 2001. godine. Donela ga je ista ta DS. Šta je tada rečeno – izuzetno lica pravnosnažno osuđena za krivično delo ubistva, otmice, silovanja itd. 15% amnestije. Tada vam tako nešto nije smetalo. Nemojte govoriti o strahu, nemojte govoriti o panici. Ova Vlada Republike Srbije ima zakonska rešenja koja predlaže, koja daje u skupštinsku proceduru i ona se rade i donose u korist građana Srbije.
Molim narodne poslanike da ukoliko se jave za povredu Poslovnika, da to vreme koriste za obrazloženje povrede Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, replika.
Neću se osvrtati na ovaj deo koji je bio mimo dnevnog reda, govoriću isključivo o delu koji se odnosi na ovaj zakon i činjenicu da kolega nije rekao istinu. Dakle, ovim zakonom će na slobodu biti puštena lica koja su izvršila krivično delo ubistvo, teško ubistvo, svirepo ubistvo, razbojništvo, osim ako su osuđena na kaznu zatvora preko 30 godina. Gospodine Selakoviću, molim vas da se oglasite i da razjasnite koji zakon usvajamo. Pred sobom imam tekst u kome se u članu 1. kaže da se oslobađaju sva lica kazne zatvora 25% i u članu 2. su dati izuzeci. Ovo što smo malopre čuli nema u izuzecima. Molim vas da objasnite građanima. Koleginica je malopre rekla da će biti oslobođena samo lica koja su osuđena na kaznu zatvora do tri ili do šest meseci. Očito da ne čitamo isti zakon. Molim vas da nam kažete da li imamo dva različita teksta u proceduri?
Reč ima gospodin Babić.
Mislim da čitamo isti zakon, ali neke stvari ne želimo da vidimo. Nisam pravnik po profesiji, po profesiji sam diplomirani mašinski inženjer i nemojte da vam o pravu ja govorim, ali član 1. stav 2. kaže – lica koja su na dan stupanja na snagu ovog zakona prvi put pravosnažno osuđena na kaznu zatvora do tri meseca oslobađaju se od izvršenja kazne zatvora u celini. Koje je to ubistvo procesuirano i kažnjeno sa tri meseca, u kojoj to državi? U Srbiji ne. Čitajte pažljivo, gospodine Veselinoviću.
Reč ima gospodin Veselinović.
Zaista se izvinjavam, ali ovde se radi o ozbiljnom nesporazumu. Da li vi nemate stav 1, imate samo stav 2? U stavu 1. ovog zakona se kaže – oslobađaju se od izvršenja 25% izrečene kazne zatvora lica pravosnažno osuđena za krivična dela koja su propisana zakonima Republike Srbije ili su bila propisana zakonima koji su prestali da važe, a koja su se na dan stupanja na snagu ovog zakona nalazila na izdržavanju kazne zatvora u Republici Srbiji ili još nisu stupila na izdržavanje kazne zatvora ili čiji je premeštaj radi izdržavanja te kazne izvršen u inostranstvu. Dakle, sva krivična dela. Molim vas, nemojte više da sejete nerazumevanje pre svega ljudima koji gledaju ovaj prenos. Gospodine Selakoviću, molim vas, recite kolegi da nije u pravu. Sva lica se oslobađaju kazne zatvora do 25%. To je za kaznu zatvora od 30 godina 7,5 godina. Ako su odslužili deo kazne, oni će izaći na slobodu. Pomenula je koleginica o kojim se to licima radi.
Reč ima gospodin Babić.
Još jednom ću da vas pozovem da pogledate član 1. stav 4. Zakona o amnestiji donesenog među prvima, ako ne i prvi zakon koji je donela Narodna skupština Republike Srbije u petom sazivu. On je objavljen 14. februara 2001. godine, a parlament je konstituisan 22. januara 2001. godine. Znači, bio je među prvima ili prvi zakon koji je donesen u ovom parlamentu. On kaže – od amnestije se izuzimaju lica pravosnažno osuđena za krivično delo obljuba ili protivprirodni blud nad nemoćnim licem i obljuba ili protivprirodni blud sa licem koje nije navršilo 14 godina, kao i lica koja su više od tri puta pravosnažno osuđivana za krivična dela. Samo su to lica koja su u tom trenutku, a stožer te vlade i te vlasti je bila DS, bila izuzeta od amnestije. Sa druge strane, ovaj predlog zakona o amnestiji, pogledajte član 2. za koja lica se sve to ne odnosi. Jasno sam pročitao i stav 1. i stav 2. prvog člana, samo lica koja su osuđena na kaznu zatvora do tri meseca biće automatski oslobođena. Za ona druga koja nisu deo člana 2. se umanjuje kazna, ali ne znači da će izaći na slobodu, ne znači da će biti slobodna, ne znači da trebate da sejete strah i paniku. Još nešto ću vas pitati. Čije je to pravosuđe ta lica osudilo na takve, sada vama male kazne zatvora? Reformisano sudstvo koje ste vi reformisali, pa sada trpimo packe iz EU.
Hvala. Reč ima gospodin Veselinović.
Više se neću javljati za reč pošto je kolega potvrdio da sam u pravu. On govori o zakonu pre 10 ili ne znam koliko godina, a ja govorim o zakonu koji je danas na dnevnom redu. Još jednom ponavljam da će po osnovu ovog zakona na slobodu izaći lica koja su činila i učinila najteža krivična dela. Obzirom da se ministar ne oglašava, obzirom da je i kolega priznao da sam u pravu, ne eksplicitno, nego implicitno, poredeći jedan i drugi zakon, zaista mislim da je sve jasno. Međutim, čini mi se da su danas i neki mediji obmanuli javnost kada su rekli da će ovom amnestijom biti obuhvaćena samo lica osuđena na kazne zatvora do tri, odnosno do šest meseci. Ne, biće obuhvaćena sva lica do 30 godina osuđena, uz određene izuzetke. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Borislav Stefanović, po povredi Poslovnika.
Povređen je član 27. Poslovnika. Mislim da je poštovana predsedavajuća uz svo uvažavanje kolege Babića, mislim da morate da vodite računa da ste nekoliko puta dali reč za repliku poslaniku koji apsolutno ni na koji način nije spomenut i na taj način ste otvorili jednu raspravu na zaista neprikladan način za ovaj dom. Molim vas, da vodite računa o tim stvarima i da ne izričete opomene naknadno i da reagujete u realnom vremenu, ako je moguće. Takođe, mislim da ovde svi izneti argumenti od strane poslanika DS su rađeni sa namerom da se izbegnu nejasnoće, kao i uvek do sada. Osoba koja je primarno zadužena da odgovori i razjasni ako mi grešimo u tome šta je član 1, a šta je član 2. da li će Luka Bojović biti amnestiran, da li će Andrija Drašković biti amnestiran, to može da nam odgovori ministar Selaković. Neka čovek kaže kada je već ovde, neka razjasni. Ako ne može da razjasni, onda ćemo morati kroz amandmane i u tom smislu apelujemo i na većinu da se kroz amandmanski proces ta stvar reši. Da se izuzeci postave šire i da možemo da obezbedimo ovo društvo od toga da nije pravda samo kažnjavanje, već je pravda i destimulacija novog činjenja krivičnog dela. Ako će ljudi da znaju da će uvek biti amnestija kada "naši" dođu na vlast, onda znate šta će to značiti za ovo društvo? To je kancer. Mislim uz svo uvažavanje kolege iz većine i pre svega ministra Selakovića, mislim ministre da je krajnje vreme da se obratite i razjasnite ovu situaciju, da ne bismo ovde lutali i da bismo znali na koja lica se odnosi, a naročito vas pitam za ova krupna imena. Mada u šumi tih ljudi ima i onih koji su manje poznati, manje estradno atraktivni, ali i te kako opasni po naše društvo. Hvala.
Gospodine Stefanoviću, gospodin Babić je dobio reč u skladu sa članom 104. stav 2. dakle, u ime poslaničke grupe, on je zamenik šefa poslaničke grupe i zato sam mu dala reč, ima pravo na repliku. Reč ima Veroljub Arsić, šef poslaničke grupe. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, naš narod ima jednu izreku, "džabe je gluvom šaputati i ćoravom namigivati", nemoj da se neko nađe uvređenim, nego izgleda mi da je ovde želja da se delimičnim čitanjem zakona stvori neka pogrešna slika o samom zakonu. To ne mogu, a da se ne umešam sa te strane. Znači, dati su izuzeci na koje se ovaj zakon ne odnosi, krivična dela koje su najteža gde su lica osuđena na preko 30 godina zatvorske kazne. Po sadašnjim zakonskim važećim propisima to može da bude i jedno ubistvo. Često se za jedno ubistvo ljudi osuđuju po 40 godina. Znači, ubice nisu baš tako amnestirane ovim zakonom? Da sada ne nabrajam koje su sve koji su sve izuzeci. Članom 3. kaže se – 25% ako mu je ostala izrečena zatvorska kazna. Danas sudovi oslobađaju bez zakona, bez posebnog zakona na lica koja su izdržala tri četvrtine zatvorske kazne. S tim da ste, recimo, jednog upravnika zatvora, baš Zabele smenili sa tog mesta zato što je neko napisao žalbu, a vaspitač se izjasnio po njoj, a upravnik je uputio nadležnom sudu. Brajevića ste upravo zato smenili. Zato što je taj koji je napisao žalbu bio politički osuđenik. Tako ste menjali upravnike i sudije. Kada je u pitanju to da li će neko lice da bude više puta amnestirano, to ne može. To je regulisano članom 5. Lepo piše – ima izuzeća lice koje je već uživalo pogodnosti neke ranije amnestije. Zašto sada ulazimo u taj deo priče? Voleo bih jedan konstruktivniji stav u smislu da ako je možda nešto trebalo da se nađe od izuzeća od amnestije navedete, a ne da paušalno napadate jedan član zakona bez obzira šta piše u sledećim članovima.
Poštovani narodni poslanici saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova u cilju efikasnosti rada Narodne skupštine, odnosno zbog potrebe da se akti iz dnevnog reda sednice donesu u što kraćem roku. Istovremeno vas obaveštavam da određujem pauzu za rad do 15,10 časova.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Poštovane dame i gospodo, predstavnici Vlade Republike Srbije, kada govorimo o ovom zakonu, onda je to za mene prvenstveno posledica jedne odgovorne politike Vlade, koja želi da stvori jednu pravnu uređenu državu i ukoliko donošenje ovog zakona gledamo kao jedan niz aktivnosti koji žele dosledno da podele vlast na izvršnu, zakonodavnu i sudsku, ako gledamo u kontekstu politike Vlade, koja želi da stvori nezavisno sudstvo, koja želi da stvori na pravi način jednu novu mrežu sudova u Srbiji koja odgovara potrebama građana Srbije, onda u tom kontekstu posmatram i donošenje ovog zakona koji brine i o ljudskim pravima onih za koje nekada govorimo da možda ne trebaju da imaju ljudska prava. Činjenica da je neko osuđen i da je na izdržavanju zakonske kazne, ne govori da smo ga isključili iz društva, ne govori, barem kako naše zakonodavstvo posmatra, da ta osoba gubi sve elemente ličnosti, već naše zakonodavstvo, a u tom smislu i evropsko i tu ja vidim kvaku ovog zakona sa evropskim integracijama, i te kako govori o potrebi poštovanja ljudskih prava lica koja su na izdržavanju zatvorskih kazni. To moramo da pogledamo još kroz jednu drugu perspektivu. Nije problem što vi zatvoreniku ne stvorite uslove u zatvoru da živi u onoliko kvadrata koliko garantuje njegovu resocijalizaciju. Problem je ako i u prostoriji za prijem svojih članova porodice, odnosno za posete, ne stvorite uslove da on može da taj jedan sat vremena koji mu je garantovan ili koliko već, da ima najneposredniji kontakt sa svojom porodicom, umesto u jednom prostoru, gde ne mogu da ga čuju druga lica, da ostvari u jednom prostoru gde ga čuju i neki drugi i onda nema to negativne posledice samo za osuđenika, već i za njegove članove porodice i za decu. Dakle, ovim zakonom, vidim stvaranje uslova za ostvarivanje elementarnog ljudskog prava, za održavanje porodice, i u tim uslovima na onaj način kako to garantuje današnji zakon. Da li je za to kriva nova vlast? Sigurno da nije. Da li je problem što će ovim da izađe pre nego što je sudija rešio neko na slobodu, mislim da je to klasičan primer nepoštovanja ljudskih prava i da je to u stvari razlika između dve logike. Dakle, između logike nove Vlade za koju su svi ljudi isti i koja ne donosi zakon da bi ga doneli po meri jednog pojedinca, jer taj pojedinac je najbitniji u Srbiji i on mora da ostane u zatvoru ili mora da izađe iz zatvora, pa ako njegovo ime navedemo i u zakonu njega osudimo, a ne u sudskoj presudi, onda je to u redu. Ova Vlada na sve građane gleda isto i ne možemo da govorimo u Skupštini Republike Srbije o pojedincima koji će da izađu pre vremena na slobodu, nego što je to definisano u presudi suda. Vađenjem iz konteksta određenih pojedinaca, kršimo njihova ljudska prava, stvaramo jedan problem u državi gde postavljamo ljude u odnosu preko drugih, a to je karakteristika nedemokratskih režima, jer su oni skloni da prave zakone prema pojedincu, da bi se obračunali sa pojedinim sa pojedinim političkim protivnicima, da bi se obračunali sa pojedincima koji ih ugrožavaju, a karakteristika demokratskih režima jeste da ne vide pojedince kada donose te zakone, već donose zakone u odnosu na to da li ti zakoni odgovaraju filozofiji tog društva i oceni društvene opasnosti u tom trenutku. Mislim da je upravo razgraničenje koje je izvršeno, koga pogađaju mere ovog zakona i kome se kazna ublažava, odnosno oslobađa se od kazni izvršenja same kazne, da je tu jako dobro odmereno i da ona prati filozofiju ove vlade koja je u izbornoj kampanji rekla da je protiv korupcije, da je za zaštitu osnovnih prava i zato su sva krivična dela kojima se praktično napadaju i porodice, gde se stavlja u promet droga ili opojna sredstva, da je ova vlada vrlo dobro to razlučila i da je rekla u ovom trenutku, ta krivična dela, ne mogu da budu, odnosno izvršioci tih krivičnih dela ne mogu da budu lica kojima će da se smanji kazna za 25% ili za drugo kako je rečeno. Sa druge strane mislim da je pravično to, jer socijalno ugrožene kategorije su one kategorije stanovništva koje nemaju para da plate, pa zbog toga budu osuđeni, zbog nekog banalnog prekršaja na mesec, ili na tri meseca, a oni koji su puni para, koji su u procesu korupcije, oni koji su zaradili puno para, njima nije problem da se ponašaju bahato na ulici, njima nije problem da plaćaju kazne i oni nikada neće ni da dođu u tu situaciju da budu krivično gonjeni. Dakle, kroz taj element posmatram činjenicu da je samo za tu kaznu od tri meseca, kojima je sud osudio da su oni oslobođeni od izdržavanja tih zatvorskih kazni. Da se vratim još na jednu dilemu, mislim da nije korektno da obmanjujemo javnost i da kažemo da predlagač zakona nije razlučio dve stvari. Oslobađaju se ljudi od potpunog izvršenja kazne onih koji su kažnjeni kaznama do tri meseca, a to što se nekome smanjuje kazna za 25%, pa će sticajem okolnosti da izađu na slobodu, možda osam meseci ranije, taj čovek bi izašao na slobodu i posle osam meseci i opet postoji mogućnost da on vrši krivično delo. Ako je neko osuđen na devet godina, pa izađe posle sedam godina na slobodu, šta smo mi onda radili sedam godina, jer ona treba ministar da postavi, mislim na ministra pravde, sebi pitanje, pod čijim nadzorom je sedam godina taj čovek bio u zatvoru i šta su radili sa njim ako ga nisu u to vreme prevaspitali. Ne možete da ga prevaspitavate u poslednjih godinu dana izdržavanja kazne i tu je suštinska stvar. Znaju gospoda pravnici da Srbija nije u redu onih zemalja čije zakonodavstvo želi da vrši represiju nad onim koji su učinili krivična dela, da nasuprot tome mi hoćemo da doprinesemo resocijalizaciji tih ljudi. Zaista ne vidim nikakve veze sa viznim režimom, sa azilom, jer vi jako dobro znate, mi imamo danas problem lažnih azilanata da su u pitanju socijalno ugrožene kategorije koje traže azil. Međutim, oni koji imaju visoke kazne, oni su daleko od socijalno ugroženih, naročito oni koje ste vi spominjali u svojim izlaganjima. To su ljudi koji imaju para i koji sigurno neće da odu u azil zbog toga i to zaista nema nikakve veze sa viznim režimom. Ne mogu da ne pomenem stvar vezano za predsednika države. Ne vidim ništa nedemokratično i ništa nelegitimno. Ukoliko je neko u izbornoj kampanji, kao deo svog programa, izneo nešto i dobio poverenje građana za to, pa zašto to onda ne bi sproveo u delo? Zašto bi mu to osporavali? Zašto bi osporavali onda Skupštini Srbije da nešto o čemu je predsednički kandidat govorio u izbornoj kampanji za to dobio podršku naroda, sada mi ovde to menjali, kažu – ne, ne, narod to nije čuo.Vređamo taj narod, vređamo građane Srbije. Itekako građani Srbije znaju šta je predsednika Srbije Tomislav Nikolić u svojoj kampanji govorio. Itekako oni znaju zašto su dali poverenje ovoj vladajućoj većini u Skupštini Srbije. U tom smislu bih ja zamolio, na kraju, sve političke partije da zaista pokušamo danas, ukoliko imamo konkretnih ideja za izmenu zakona, da onda te ideje i još uvek, dok eventualno može odbor ili sa ministrom da se dogovorite, i da zaista ne bude ovo tema na kojima ćemo da dobijemo sitne političke poene. Da ne bude ovo tema na kojima će politički da se obračunavamo, već da ovde pokažemo jedinstvo, kao kod nekih pitanja, kao kod ombudsmana ili drugih, jer radi se o velikom broju građana, državi i ozbiljnim pitanjima o kojima razmatramo, samo toliko. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Ne vidim, da li je tu? Nije. Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić.
Poštovana gospodo narodni poslanici, pa i na ovoj temi očigledno da, i ako je ovde u pitanju jedan zakon sa kojim se pokušava kod najnižih društvenih slojeva, građana koji su došli u situaciju da odgovaraju za određena krivična dela, za koja se izriču najniže kazne, da se političari, da se preti, ucenjuje ili pravi zabuna pred građanima. Predstavnici bivšeg režima očigledno pokušavaju da nekakvim ekstremnim diskusijama opet uplaše građane Srbije, da mi donosimo nekakve zakone, a usput da napravi aluziju u kojoj će se videti nekakva veza između nas koji pripadamo vladajućoj koaliciji sa nekakvim kriminogenim grupama ili interesima. Suština predloga je da su sagledane brojne činjenice, da se ovde radi o više od 2000 lica koja su samo zato što su učestvovala u sitnim krađama, šumokrađama, sitnim prevarama, lica kojima su izricane novčane kazne 30, 60 i više hiljada dinara, došla u situaciju zbog nemogućnosti da finansijski plaćaju takve obaveze prema državi, da se dobrovoljno prijavljuju i da odlaže na izvršenje novčan ih kazni. Jeftinije je da odleži tri meseca u zatvoru, nego da plati kaznu, jer se nema. Bili smo svedoci da se u prethodnom periodu brojne državne institucije nadmetale u tome kako da budu oštre prema građanima. Posebno je interesantna, recimo, komunalnapolicija koja u poslednje vreme, pored toga što zavrće ruke, izriče kazne zato što neko, ili predlaže izricanje kazne, se parkirao na zelenoj površini, ili zato što prodaje poljoprivredne proizvode na nedozvoljenom mestu, itd, što je izneo robu ispred prodavnice, a nije smeo da uradi, itd, predlažu se kazne. Kazne kod suda za prekršaje su od pet, 15, 20, 30 i više hiljada. Tako dolazimo u situaciju da će preko 2000 lica perspektivno otići u zatvor, zato što nemaju tih 20, 30 ili više hiljada dinara da plati tu kaznu. Nismo mi ovaj narod doveli u situaciju da nema ovih 20, 30 hiljada dinara. Nismo ni naterali ovaj narod da se bavi sitnom šumokrađom u zimu, jer nema drva za ogrev, da se bavi sitnom krađom poljoprivrednih proizvoda, jer nema čime da se prehrani, da se bavi sitnom prevarom, itd. Upravo je sagledavanje ove amnestije u tome da se obuhvati najširi deo stanovništva i da se pokuša da se eliminiše jedna mrlja koja stoji na teretu i države, a ne treba da ostavimo i na obraz našim građanima i da to sklonimo sa lica i da ljude pustimo da ovu jesen čekaju mirno. Upravo mislim da se tu nalaze, pre svega, motivi predlagača, gde je ključ i predloga zakona, upravo da se ti najniži društveni slojevi, da se građani koji nemaju novčanih sredstava i ljudi kojima su izrečene sitne kazne od jednog, dva ili tri meseca, jednostavno amnestiraju i da se opuste da mogu normalno da žive kao civilizovani građani. Iako je predsednik Nikolić mislio na nešto, mislio je sigurno na te niže društvene slojeve, naljude koji su dovedeni do bede, siromaštva, a dovođeni su zato što su propale brojne privatizacije u ovoj zemlji, što ovih dana ne možemo da se naslušamo priča o milionima evra koje je neko uzimao za proviziju ovde ili onde, zato što ne možemo da utvrdimo ko su ta lica koja treba da izađu pred lice pravde i da odgovaraju za ozbiljna krivična dela. U bogatom društvu, za kakvo se, navodno, zalagala DS u prethodnom periodu, mi smo došli do sive zone. Kad pozivamo na amnestiju, pozivamo samo zato što mislimo da treba pomoći našim sugrađanima, da nemaju taj beleg na obrazu jer su svoj život do sada čestito živeli, živeli pošteno i pošteno prema svojoj deci, porodici, prijateljima i kumovima obavljali sve obaveze koje pripadaju ovom društvu. Danas treba da im stavimo beleg zato što nisu mogli da plate komunalnim policajcima neku kaznu, zato što su bili prinuđeni da izvrše sitnu šumokrađu dabi ogrejali svoju decu, zato što su učinili saobraćajni prekršaj jer teraju polovni automobil, zato što nisu imali para da registruju motorno vozilo, itd. Svega ovoga ima toliko puno, da mogu da govorim čitav sat, a vi ste se ovde vezali za svega nekoliko činjenica i za nekoliko elemenata, pokušavajući da celu ovu priču o amnestiji zamenite jednom tezom i da pokušate da sejete među građanima, ponovo, određenu vrstu nemira. Jasno je da ovaj Zakon o amnestiji treba podržati, da treba omogućiti građanima da i za ova sitna krivična dela izađu iz zatvora i da se vrate normalnom životu, a na ove vaše primedbe ne treba ni odgovarati jer očigledno nemaju smisla i ne znače ništa ozbiljno za naše građane.
Hvala. Reč ima narodni poslanik, gospođa Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas ceo dan raspravljamo o ovom predlogu zakona i čuli smo šta misle poslanici vlasti, vladajućih stranaka i šta misli konstruktivna opozicija. Dakle, bilo bi dobro da malo poslušate predloge i argumentaciju ove konstruktivne opozicije, s obzirom da su izneti mnogi argumenti zašto postoji ogroman problem u ovom predlogu zakona. Naravno, LDP ne može podržati ovaj predlog Zakona o amnestiji. Izneću vam nekoliko razloga, i ako su već prethodno, gospodin Đurić i gospođa Mićić o tome se izjašnjavali i u potpunosti, normalno, podržavam sve te argumente o kojima su govorili. Dakle, ako ćemo krenuti od amnestije, moramo naznačiti da se ovde radi o aktu milosrđa. U obrazloženju ovog predloga zakona možemo naći samo da se radi o aktu političke volje. Dakle, nekako se to milosrđe gubi iz vida i jednostavno u obrazloženju ga nema, a humanizma i te kako treba da bude, pa čak i u funkcionisanju organa državne vlasti. Dakle, generalno protiv amnestije nemamo ništa. Ovom narodu je zaista potrebno da se pruži čak i na ovaj način akt milosrđa, s obzirom na šta je sve propatio tokom 90-ih godina, kada su upravo ove političke stranke, koje su danas u bilo kojoj formi na vlasti i koje čine koaliciju na vlasti, vodile ovu državu, upravljale sa njom i dovele nas u ovu poziciju u kojoj se nalazimo. Ne bih govorila ni o onom zakonu o amnestiji iz 2001. godine, pošto je to davno ispričana priča, međutim, prosto moram da se osvrnem na obrazloženje zašto se donosi ovaj zakon o amnestiji. Tu se navode dve stvari. Prvo, radi se o nekim društveno-političkim i ekonomskim promenama i, drugo, trebalo bi da dostignemo određene evropske standarde o funkcionisanju naših zatvorskih ustanova. Dakle, pre svega nismo shvatili o čemu se tu radi kada se govori o društveno-ekonomskim i političkim promenama. Jedino ako mislite da je došlo da tako drastične promene u politici koja je dominantna u ovoj državi, a to mislim da ne bi trebalo da bude razlog da se donese jedan zakon o amnestiji, jedino ukoliko je ta politika predvidela i obećala određenim licima da će pre ili kasnije drastično da im se smanje zatvorske kazne. Što se standarda tiče, slažem se da imamo nehumane uslove u zatvorima. Imamo tu negde oko 12.000 zatvorenika, a kapacitet zatvora je oko sedam – sedam i po hiljada. To je zaista previše. Prosto ne možete da sa jednom štednjom i sa jednom pričom oko toga da želite da ispraznite zatvore, em što ćete omogućiti onima koji ostanu da imaju humaniji tretman, em što ćete napuniti budžet, odnosno novac koji ćete uštedeti ovom amnestijom usmeriti na neke druge namene. To nije način da vi uđete u tu politiku tretiranja izvršenja krivičnih sankcija. To je daleko kompleksnije pitanje koje jednostavno prevazilazi ovakvu vrstu amnestije koju predlažete ovim predlogom zakona. Vi prosto gubite iz vida društvenu opasnost koja mora da bude ona linija vodilja oko koje treba da odlučite koga da amnestirate, a koga ne. U ovom zakonu čak i nije taj problem ono što piše, nego je problem ono što nedostaje, odnosno ono što ne piše i nema u Predlogu zakona. Šta je to što ne piše? Pa ne piše nešto što bi trebalo da se doda u izuzetke koji bi onda mogli na neki način da poboljšaju ovaj stav 1. Predloga zakona, koji i te kako predstavlja smetnju da se ovaj akt milosrđa zaista i pokaže kao milosrđe. Mi nemamo ništa protiv toga da amnestirate ove zatvorenike, osuđena lica sa ovim malim zatvorskim kaznama, jer je tu i društvena opasnost mala, ali u stavu 1. pretpostavlja se da je društvena opasnost znatno veća, jer je tu predviđena kazna zatvora znatno veća od one koja je obuhvaćena amnestijom iz stava 2. Dakle, ako je tako, to znači da je i predlagač zakona imao u vidu društvenu opasnost, ali jednostavno tu društvenu opasnost minimalizuje tako što u te izuzetke neka određena krivična dela ne unosi, pa iako se ovde spominje da se amnestija neće odnositi na terorizam, neće se odnositi na organizovani kriminal itd. Nigde se ne spominje da se neće odnositi na ona krivična dela koja imaju i elemente nasilja. Ova država je prošla kroz tako težak period svog postojanja u kojem je nasilja bila i previše. Nasilja ima i danas previše. Prosto ne smete da izostavite taj element nasilja kada govorite o humanizmu, kada govoriti o milosrđu, jer država će funkcionisati samo tako što će zaštiti i one koji trpe nasilje, a na neki način će voditi računa i o onima koji budu osuđeni zbog upravo tog nasilja koji čine tako što će humanizovati odnose, odnosno humanizovati izvršenje krivičnih sankcija. Očigledno je da ovim predlogom zakona ni jedna od ovih funkcija nije ispunjena. Ima još vremena, Odbor za pravosuđe i upravu i te kako može da interveniše slušajući sve argumente koji su ovde iznošeni. Od strane opozicije ti argumenti su usaglašeni, jasni i veoma korektni i objektivni i samo su u funkciji poboljšanja zakona i poboljšanja rešenja koja bi mogla da se implementiraju u ovaj zakon o amnestiji. Dakle, slušajući sve to mogli bi da preduzmu određene korake i da izmene ovaj predlog zakona amandmanima Odbora za pravosuđe i upravu. Dakle, ne može se odgovornost svaliti na poslanike, jer, dozvolićete, ovaj zakon je, kao i neki drugi, stigao u hitnu proceduru, pa kada su se određene zamerke čule u vezi hitnosti te procedure brže bolje se promenilo pa je možda neko propusti u tom smislu neki rok za podnošenje amandmana. Ovo je parlament i rasprava u ovom parlamentu bi trebala da ima tu ulogu da jedan zakonski predlog osvetli iz svih uglova i ukoliko dobijete tako dobre preporuke i dobre argumente, bez obzira što predstavljate jednu komotnu većinu u ovom parlamentu i komotnu većinu u Odboru za pravosuđe, vi možete te argumente da ublažite i u tom smislu da promenite ovaj predlog zakona. Dakle, u ovakvom izdanju i u ovakvom sastavu ovog predloga zakona mi ne želimo da učestvujemo. Dakle, LDP ne može da podrži ovaj zakon, iako mi jesmo i za milosrđe i za humanizam i za promenu kompletnog sistema izvršenja krivičnih sankcija, što inače i postojeći zakon o izvršenju krivičnih sankcija sadrži u sebi.
Hvala lepo. Vreme vam je isteklo. Za reč se prijavio narodni poslanik Vladimir Cvijan. Izvinite, po kom osnovu se javljate?
Javljam se kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Dame i gospodo narodni poslanici, hajde ponovo da razjasnimo nekoliko elemenata i da odgovorimo na pojedina pitanja. Kao prvo, imao sam prilike da čujem više puta da se pominju pojedinačna imena ko će ovim zakonom o amnestiji biti pogođen, što mi je drago da koleginica nije sada pominjala, jer nije poenta ovog zakona, za razliku od pomilovanja, pomilovanje je pojedinačni akt. Pomilovanje donosi predsednik države, donosi i bivši predsednik, donosi i sadašnji predsednik, gde se određuju pojedinačna imena. Zakon o amnestiji, kao i svaki drugi zakon, mora važiti za svakog na jednak način. U tom kontekstu, zaista mi je drago da ova diskusija odlazi u jednom smeru koji ne plaši građane bez razloga da se ovim zakonom oslobađaju neki kriminalci, ubice ili šta ja znam. To nije tačno. Ovo je zakon koji će važiti jednako za sve i zakon kao takav će biti primenjivan jednako za sve koji potpadaju pod samu amnestiju. Što se tiče činjenice da se spočitava Ministarstvu pravde kroz ovaj zakon da će nekim ljudima biti smanjena kazna, moram da podsetim da već u sada važećem Zakonu o krivičnom postupku, postoji institucija uslovnog otpusta posle dve trećine odslužene kazne za maltene sve osuđenike, pod uslovom da se dobro vladaju, da su prošli program resocijalizacije, da su se ponašali kako treba i da vaspitači daju svoj pozitivan stav. Jednom rečju, želim da građane obavestim i da objasnim i građanima a i koleginicama i kolegama koji nisu pravnici, da mogućnost izlaska sa jednom trećinom odslužene kazne već postoji u važećem zakonodavstvu. Dakle, nije ovaj zakon po tom pitanju ništa novo, teorijski, ali se to u praksi jako slabo primenjuje. Što se tiče samih amandmana i same kritike konstruktivne opozicije, kako je malo pre rečeno, zaista sam pažljivo prelistao i pročitao i gledao svu dokumentaciju koja ide uz ovaj zakon. U ovom momentu ima sedam amandmana o kojima će Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe da razmatraju. U tih sedam amandmana nema nijedan jedini amandman predat od strane opozicije o kome bi bar mogli da raspravljamo. Zahvaljujem se koleginici Batić, ona je skrenula pažnju da su predati amandmani, nažalost sa tehničkim zakašnjenjem. Mislim da je vrlo korektno sa naše strane, dobili smo te amandmane i uzećemo ih u razmatranje. Ipak, nije dovoljno samo kritikovati zakon, hajde bar i neki tekst da dobijemo, da vidimo čime bi taj zakon mogao da bude unapređen. Konačno, mnogo se priča o nekoj političkoj pozadini donošenja Zakona o amnestiji. U našoj zemlji nije ovo prvi put da se suočavamo sa amnestijom. Imali smo zakon iz 2001, imali smo Zakon o amnestiji lica osuđenih za krivična dela protiv Vojske iz 2006, ona čuvena amnestija za lica koja su odbila da služe vojni rok. Mnoge stranke su u predizbornoj kampanji obećavale bolje uslove u zatvorima, obećavale su čak i amnestiju. Kao advokat, imao sam prilike da srećem ljude u zatvorima, oni ne poznaju politiku, ne poznaju političke stranke. Oni su svi u istoj, lošoj situaciji zbog lošeg stanja u zatvorima. Ova amnestija jednako pogađa i ljude koji su u zatvorima, koji su članovi vladajuće koalicije, ali i članovi opozicionih stranaka. Znam dosta takvih ljudi, svojevremeno sam ih i zastupao. Mislim da nema potrebe da pravimo neku politizaciju same amnestije. Jasan je razlog zašto se amnestija donosi. Donosi se zato što su zatvori prenatrpani, donosi se zato što nema logike da ljudi koji su osuđeni na dva meseca zatvora sede u zatvoru, bolje da odu kući da rade, da budu uz porodicu. Naravno, moramo građanima objasniti da sve posledice osude ostaju. Dakle, i dalje stoji u evidenciji da je neko bio osuđivan, bez obzira na amnestiju, i dalje je dužan da plati nadoknadu štete ako je, na primer, u zatvoru zbog neplaćanja alimentacije ili zbog krivičnog dela iz bezbednosti saobraćaja. Jednom rečju, nema potrebe, i to posebno želim da ukažem građanima, da amnestiju doživljavamo kao politički akt. Ovaj akt jednako pogađa sve ljude u zatvorima, koji ispunjavaju uslove, bez obzira na njihovu političku pripadnost. Ne bih se složio sa izrečenim stavovima da amnestija, kakva je predložena, ne vodi računa okrivičnim delima sa elementima nasilja. (Predsedavajući: Ja vas molim – vreme.) Koje vreme? Neograničeno je. (Predsedavajući: Ja vas molim, samo momenat da se razjasnimo.) Evo, završavam. Amnestija neće pogoditi ljude osuđene za krivično delo nasilje u porodici, što je jako važno da naglasimo. Dakle, to je odgovor na onu konstataciju da Vlada nije vodila računa o krivičnim delima sa elementima nasilja. Dakle, nasilje u porodici neće biti pogođeno amnestijom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Povredili ste član 27, kojim ste u obavezi da se starate o redu na sednici, odnosno da primenjujete član 96. Poslovnika Narodne skupštine. Povreda se dogodila neposredno pre nego što sam, zahvaljujući članu 106, od vas dobila reč. Ovlašćeni predstavnik i predsednik poslaničke grupe ima pravo da dobije reč u delu sednice u kojem se trenutno nalazimo, dakle, kada teče rasprava po prijavama za reč, samo ako dobije repliku. Ako je malopređašnji tok sednice bio takav da ste dozvolili ovlašćenom predstavniku repliku, onda je opet povređen član 27, jer se niste starali o redu na sednici, obezbeđujući da vreme za repliku traje dva minuta. Molim vas da se, zalažući se za pravo i pozivajući se na poznavanje prava, da ne kršimo tako očito, sasvim jednostavno, odredbu koju je sasvim jednostavno naći u članu 96. Poslovnika Narodne skupštine. Ako ne znamo koji je deo sednice u toku, onda lako možemo da pitamo i da ako je tok sednice u kojem narodni poslanici imaju pravo na reč, onda ovlašćeni predstavnici i predsednik poslaničke grupe nema pravo na debatu. Ima pravo na repliku diskrecionom odlukom predsedavajućeg. Zahvaljujem.
Nažalost, vi ste u pravu, svestan sam toga. Nastojaću ubuduće da ispravim, ako prihvatate moje izvinjenje. Reč ima narodni poslanik Snežana Malović. Po kom osnovu?
Kao ovlašćeni predlagač, pošto ste dali gospodinu Cvijanu reč, onda očekujem da ćete i meni dati po istom osnovu.
Molim vas, da ne bih ponovo došao u poziciju da kršim Poslovnik, morate se izjasniti po kom osnovu. Da li je replika ili je povreda Poslovnika, samo to od vas tražim?
Predsedavajući, morate da imate isti odnos prema svima. Vi ste povredili Poslovnik i dali reč osobi koja nije bila u mogućnosti da prema Poslovniku koristi reč. S obzirom da ste jednom napravili to, morate da se držite takvog ponašanja tokom celokupnog zasedanja. Prema tome, ako ste gospodinu Cvijanu kao ovlašćenom predlagaču dali reč, onda ste dužni da i meni kao ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe date reč.
Molim vas, gospođo Malović, čovek u životu uvek greši, ali ako vidi grešku, ne znači da dalje treba da ide u grešku. Prema tome, nećemo se raspravljati, daću vam reč, imate pravo na repliku u trajanju od dva minuta. Izvolite.
Gospodin Cvijan je danas novinarima u Skupštini Srbije izjavio sledeće – Tokom zasedanja imali smo priliku da čujemo da pojedini poslanici opozicije lažu građane time da će uskoro neki ljudi, poput Andrije Draškovića, izaći iz zatvora. To je laž. Želim da se raspravi sada da li će se Predlog zakona o amnestiji, ukoliko bude usvojen u ovom obliku, primeniti na slučaj Andrije Draškovića ili ne? Ukoliko sam ja obmanula građane Srbije, čitajući dosledno Predlog zakona o amnestiji koji se danas nalazi pred nama, ja ću se izviniti. Ukoliko nisam, onda ili gospodin Cvijan treba da se izvini ili poslanička grupa SNS.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo da raščistimo dve stvari. Član 96. na koji se pozvala, govori o tome da može da se podeli izlaganje u dva dela ovlašćenog predstavnika i ja sam se dva puta javio u tom svojstvu. Sada se javljam u svojstvu replike, jer sam direktno pomenut. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, nisam advokat Andrije Draškovića, znam ko jeste i njih bi trebalo da pitate da li će on izaći tačno sada kada bude usvojen zakon o amnestiji ili će izaći za neko kasnije vreme? Definitivno se stvara atmosfera laži i panike od strane pojedinih poslanika opozicije, ne znam zašto se tu koleginica našla, jer nju nisam ni u jednom momentu pomenuo, da se stvara atmosfera panike i straha da će neki ubica i slični da izađu iz zatvora. Iza toga stojim i neću se nikad izvinjavati. Da li je tačno, matematički i na koga će se tačno primeniti amnestija u tom smislu da će sutra izaći ili za dva meseca ili tri, to ne znam, osim ako sam advokat konkretnih ljudi.
Reč ima narodna poslanica Snežana Malović.
Replika. Decidno je rečeno da je laž da će Andrija Drašković da izađe. Sada čujemo da nije i da se Predlog zakona odnosi i na taj slučaj. Očekujem da se ne meni, nego građanima Srbije, gospodin Cvijan izvini.
Po Poslovniku, gospodin Neđo Jovanović.
Član 103. Gospodine predsedavajući, višestruko je povređen Poslovnik o radu Narodne skupštine, pre svega činjenicom da koleginica Malović kada je tražila povredu Poslovnika, nije se pozvala konkretno na koji član i koju odredbu Poslovnika i zbog čega traži da se izjasni po povredi Poslovnika. Nakon toga, ide sledeća odredba, ako nije to, onda je sledeće. Apsolutno je došlo do povrede Poslovnika u tom smislu što smo otišli od teme. Ovde tema nije ni Andrija Drašković, niti bilo šta što se vezuje za Andriju Draškovića, nego primene odredaba Zakona o amnestiji. Molim vas kao predsedavajućeg da ovu Skupštinu primerite dnevnom redu i da se dalje vodi po dnevnom redu. Zahvaljujem.
Mislim da nije povređen Poslovnik. (Neđo Jovanović, sa mesta: U ovom drugom delu nesumnjivo da.) Narodni poslanik Gordana Čomić, po kom osnovu?
Po redosledu prijava za reč.
Nastavljamo sa radom. Narodni poslanik Dragan Šormaz nije tu. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, odlučivanje o amnestiji je uvek jedan od važnijih trenutaka u radu i raspravi svakog parlamenta, pa tako i Narodne skupštine Republike Srbije i uvek je zadovoljstvo učestvovati glasanjem u ovom svojevrsnom aktu milosrđa. Međutim, sporne odredbe predloženog zakona meni odriču to zadovoljstvo. Pokušaću u najkraćem mogućem roku da izložim šta je to sve sporno u ovom zakonu što se ne da pokriti ni demagogijom, ni populizmom, ne da se pokriti ni uvredama, ne da se pokriti ničim, pošto će svi podaci o primenjenom Zakonu o amnestiji biti dostupni javnosti. To je priroda drugih propisa koji se odnose na Zakon o amnestiji i svi ćemo biti u mogućnosti da vidimo ko je sve po budućem usvojenom Zakonu o amnestiji mogao da koristi neko pravo u nekom od 10 članova ovog zakona. Šta je prvo sporno? Prva stvar koja je sporna i koja razlikuje ovaj predlog zakona od zakona iz 2006. godine u Republičkoj skupštini, od zakona iz 2002. godine u Skupštini SRJ i zakona iz 2001. godine je što ostaju na snazi sva krivična dela za koja se amnestija propisuje. Morate se odlučiti, kada kritikujemo prethodne zakone, šta je osnov za koji ih kritikujemo. Zakoni o amnestiji koji su ranije donošeni predstavljali su amnestiju za krivična dela koja više nisu postojala u Krivičnom zakonu, dakle, zabrana političkog udruživanja, sloboda govora, verbalni delikt i slično, kao i amnestija na osnovu očiglednog, da ljudi koji nisu želeli da učestvuju u ratovima mogu slobodno da se vrate na teritoriju Srbije, a da ne budu zaustavljeni na granici, pritvarani itd. Dakle, prvi veliki spor imam sa odredbom da sva krivična dela za koja se amnestija propisuje ostaju na snazi, da nema ni najave, bar ne u proceduri Narodne skupštine, da će i jedno od krivičnih dela za koje se amnestija izriče biti odlukom ove skupštine stavljeno van snage, ukinuto ili takvo da neće moći da bude primenjeno. Šta to praktično znači? To praktično znači da ukoliko 5. novembra ovako neizmenjen tekst zakona bude primenjen, da će počinioci krivičnih dela na koja su pravosnažno osuđeni na bilo koju kaznu zatvora, biti na slobodi. To istovremeno znači da ako 8. novembra bilo ko počini istovetno krivično delo u istovetnim uslovima, da je policija dužna da istragu uspostavi, da je dužna da predoči tužiocu dokaze i da je tužilaštvo i sudstvo dužno da onaj ko je krivično delo takve vrste počinio bude kažnjen propisanom kaznom za to krivično delo, bez obzira da li je lakše, teže ili kako god ga kvalifikovali. Spominjano je da postoje u našim zatvorima ljudi koji služe kaznu za krivična dela koja više ne postoje. Za to ne mora da se donosi zakon o amnestiji. Za to postoje drugi instituti u našem pravnom sistemu koji su već spominjani, kao što ne mora da postoji obrazloženje koje jednostavno ne drži vodu i vidim da se tokom rasprave srećom odustaje, o uštedama, zato što 1.100 zatvorenika odmah, a 3.600 kada navrše svoje smanjenje kazne neće biti u zatvorima. Znate, ako je obrazloženje ušteda, pa što ne predložite da ih pustimo sve? Znate li kolika je to tek ušteda? Ako mi se dozvoljava cinična opaska, inače nedopustiva, ali dosta je nepristojno obrazlagati amnestiju time da će se uštedeti na boravku ljudi koji su za neka krivična dela pravosnažno osuđeni, a da ta krivična dela ostaju na snazi. Drugo, to prosto ne odgovara istini. Ukoliko se spominju cifre od 187 miliona koje će biti ušteđene odmah, odnosno 800 miliona u nekom roku, zaboravlja se da onaj na koga se odnose odluke o amnestiji izlazi i da takođe ima zahtev za novcem iz budžeta. Ako je srećom zaposlen ili ima svoje poljoprivredno imanje ili neku sredinu u koju može da se vrati, problem je manji. Ako nije, onda morate da kažete zašto neće biti individualnog programa koji takođe košta za ljude koji amnestijom budu imali skraćenu kaznu ili budu potpuno oslobođeni služenja kazne. Za dela ubistva, lakša ubistva, za ono što se ovde tvrdi da neće biti predmet amnestije, za ono što se tvrdi da trenutno navedeni pritvorenici i lica na izdržavanju kazne neće biti oslobođeni, onda vas molim da ukoliko ministar pravde ima takve podatke, da jasno i glasno to saopšti Narodnoj skupštini. Ako je strategija da se ovako jedna ozbiljna tema ostavlja narodnim poslanicima za interpretacije, onda je to dodatno duboka sumnja da ima stvarno dobrih namera o predlaganju ovih zakona ili još gore, da ima znanja o tome kakve će sve posledice proizvesti primena ovog zakona. Dakle, etička dilema o tome kad treba da odlučite da li da za neki zakon glasate ili ne je laka kada ste protiv. Najlakše je odlučiti da ste protiv neke odredbe, nekog zakona, jer time sami smatrate da nemate odgovornost za posledice koje će zakon proizvesti. Ali, ovaj zakon, bez obzira na lakoću etičke dileme da se bude protiv, izaziva zabrinutost i ne olakšava etičke dileme između onih koji će glasati za taj zakon i nas koji ćemo biti protiv, jer će svima ovaj zakon proizvesti posledice. Nedovoljno dobro obrazložen, ostavlja sumnje zašto se predlaže za oslobađanje lica, a dela za koja su osuđeni ostaju na snazi. Nas su sve lako naučili da advokat u sudskom procesu brani čoveka a ne delo i uvek je dobro setiti se toga kada hoćemo da kvalifikujemo šta je ko i gde učinio. Nažalost, ako ovako ostane kako je u predloženom tekstu, predlogom ovog zakona vi branite dela koja su oni napravili. Mi smo ovde imali prilike da slušamo da ljudi siroti su morali da čine krivična dela. Da li razumemo kakvu poruku šaljemo javnosti, da li imamo razumevanja za sirote ljude koji su činili krivična dela? Koliki je odatle mali korak, od toga da opravdate u ime političke volje sve što vam padne na pamet, to da je ovo zakon koji se donosi aktom političke volje? Naravno, svi su zakoni akti političke volje, ali se razlikuju zakoni gde se politička volja upotrebljava u skladu sa institucijom u kojoj postoji, u skladu sa procedurama u instituciji u kojoj postoji i kada se politička volja zloupotrebljava, naše je pravo da izrazimo sumnju da primenom ovog zakona o amnestiji ovakvog kakav je, može do toga doći. Druga stvar je da se određuje linearno, odnosno procentno smanjenje kazne. Padaju u vodu svi argumenti ovde da će primenom Zakona o amnestiji u ovakvom tekstu biti oslobođeni samo oni koji su osuđeni na tri ili šest meseci, pa im polovinom, smanjenjem te kazne dođe odluka da budu oslobođeni. Biće oslobođeni svi na koje se odnosi procentno smanjenje kazne. Neko ko je počinio delo koje nije obuhvaćeno izuzecima i osuđen je na 12 godina, a ima osam, biće slobodan, ili neće biti primene zakona. Ni jedno ni drugo nije dobro sa naše tačke gledišta, pogotovo nije dobro ako se ostavi podložno sumnji. Ne razmatraju se dovoljno lica oštećena tokom vršenja krivičnih dela za koje se izriče amnestija, bez obzira na težinu krivičnog dela koje se ovom amnestijom propisuje da se ima smanjiti kazna ili potpuno osloboditi od kazne. Ti ljudi su u istoj onoj okolini u kojoj je počinilac. Znam da naknada štete ostaje na snazi, ali poruka je da počinilac krivičnog dela i da ste vi oštećeno lice, neće biti u zatvoru šest godina nego četiri godine. Zašto? To je na nama koji imamo etičku dilemu ili nemamo, da glasamo za ili protiv i da objasnimo građanima. Amnestiji podležu i lica koja su počinila krivična dela i koja nisu inače obuhvaćena amnestijom ako imaju u trenutku donošenja ovog zakona 70 godina. Objašnjeno je – to je akt humanosti. I ponovo takvo lice koje je počinilo krivično delo i koje nije obuhvaćeno krivičnim zakonom, biće na slobodi, ako je osuđeno na kaznu zatvora od 12 ili 15 godina, u trenutku stupanja na snagu Zakona o amnestiji ima već osam ili deset, u zavisnosti koliko je osuđen. To su teška krivična dela i taj se počinilac vraća u svoju sredinu. Na nama je da objasnimo javnosti šta je pravi razlog da se ovakva lica oslobode daljeg služenja kazne. Za obrazloženje zakona ostaje da se ponovi, kao što je i ministar pravde u uvodnom izlaganju rekao, da se promenila ekonomska situacija, promenile su se okolnosti i da je to normalan razlog da se predlaže Zakon o amnestiji. Ako je to motiv i razlog, onda bi morao biti predložen zakon o amnestiji koji svakome od nas otklanja svaku sumnju ko je u stvari na spisku lica koji će biti amnestijom obuhvaćeni. Ponavljam, to je podatak koji će svima biti dostupan. Ukoliko neko od institucija odbije, onda će poverenik za informacije tražiti i svi ćemo morati znati bez ličnih podataka, ali ko je obuhvaćen amnestijom. O brojkama. U prvim najavama i obrazloženjima se govori o 8.000. Danas smo čuli da je kapacitet 7,5 hiljada, da u stvari postoji 11.375 lica koja treba da služe kaznu ili nisu počeli da služe kaznu i da će od njih ukupno 1.100 ići na slobodu odmah, a onaj ostali broj 3.600, naravno, kada se završi procentno smanjenje kazne, ali će svakako biti na slobodi. Da ne bude nikakve dileme zašto je Zakon o amnestiji važna tema za svaku državu, zato što to jeste pitanje ljudskih prava, zato što smo svi zainteresovani da se ne odriču ljudska prava ni ljudima koji su obavezni da služe kaznu zatvora zbog počinjenog i dokazanog krivičnog dela, ali smo takođe svi u obavezi da gledamo ukupan uticaj koji će primena ovakvog zakona bez izmena proizvesti na okoline gde živimo. Želja da se amnestijom opravda to što će biti više mesta u zatvorima, mislim da je pre svega uvredljiva za ljude koji borave u zatvorima. Uvredljiva je za ideju zašto se nekome izriče kazna zatvora i uvredljiva je za sve nas koji čitamo sve što nam je dostupno, imamo dovoljno informacija i želimo pravdu i debatu o tome kakve će posledice na kraju proizvesti primena Zakona o amnestiji, ako ne bude izmenjen amandmanima koji postoje u proceduri ili amandmanom Odbora. Dodatna sumnja koja nijednom ovom diskusijom nije razvijena, pogotovo ne nastupom i prezentacijom i obrazloženjem zakona gospodina ministra, je kakvu poruku šaljemo policiji svi zajedno? Glasali mi za to ili ne, bili protiv ili za, posledice delimo zajednički. Debata u ovom domu služi da to svi jako dobro razumemo. Jednom kada se postavi pitanje da je potpuno hipotetički slučaj, ali moguć, da neko ko će izaći iz zatvora a već je počinio deo teškog ubistva ili teškog napada, u vremenu u kojem je trebao da bude u zatvoru, ali je amnestijom na slobodi, počini novo krivično delo, svi ćemo imati obavezu da damo odgovor kako se to desilo. Nisam neko ko će reći da je to krivica ministra ili vladajuće većine ili opozicije, neko sam ko će reći – hajde da otvorimo dijalog o tome, hajde da obezbedimo da se to ne dogodi, hajde da obezbedimo da niko ko je imao ubistva, nasilničko ponašanje, te vrste, teže telesne povrede, da ne bude obuhvaćen amnestijom. Onda imamo svi razloga da mirnije čekamo primenu zakona. Druga poruka koju ćemo poslati, poslaćemo policiji, tužilaštvu i sudstvu. Postoji uvek poznat laki konflikt između policije i sudstva, gde policija kaže – mi hapsimo, mi ih istražujemo, a vi ih puštate. Šta će da uradi sudija koji četiri meseca nakon stupanja na snagu zakona o amnestiji dobije sudski postupak sa istovetnim krivičnim delom za koje je neko oslobođen? Mi nemamo situaciju pravnih presedana, pa da se poziva, ali kakvu smo poruku poslali tom sudiji? Kakva je generalna poruka? Da treba da sude što blaže kazne, jer nema mesta u zatvorima, da treba da smanje broj istraga jer su teška vremena, pa ljudi čine krivična dela, da treba da zanemare da postoje žrtve i oštećeni, ili da trebaju zajedno sa nama, znajući koliko je težak kontekst u kojem živimo – istorijski, ekonomski i politički, da se pobrinemo da se stvarno reformiše zatvorski sistem, jer osnov za to postoji. To je moja molba i moj predlog svima vama, kao što sam na kolegijumu Narodne skupštine pre nekoliko nedelja imala predlog i mogu da se o ovom zakonu organizuje okrugli sto i javno slušanje u Skupštini Srbije, da se razgovara temeljno zato što nam je zajednički interes da amnestije bude, jer amnestija jeste akt milosrđa, ali nam nikako nije zajednički interes da ostane i jedna sumnja o motivima zašto se ovakav zakon pred nama u ovoj formi predlaže i da li će i kakve mnogo lošije posledice od akta milosrđa možda proizvesti. Ako to razjasnimo, biće dobro po sve, a naročito po građane Srbije kojima ćemo dokazati da zajedno radimo na vladavini prava. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo, meni je žao što danas u ovom predlogu zakona o amnestiji nema ljudi koji su na određeni način osuđena na doživotnu robiju sa teškim radom. Ovde se prepucavamo oko ljudi koji su na ovaj ili onaj način amnestirani. Sigurano se pitate koja je to vrsta robijaša i koja je to vrsta robije o kojoj govorim? Reći ću vam odmah. To su robijaši koji su bez suda osuđeni na najtežu kaznu doživotnog zatvora koji izdržavaju naporno radeći. To su seljaci zemljoradnici. To su oni ljudi koji uprkos svom napornom radu pas nema zašta da ujede. To su oni ljudi koje ćete sresti sada kada krenete kući kako se u sumrak vraćaju sa teškog posla na traktorima pitaćete se da li su stariji traktori ili su stariji seljaci. To su oni koji u svom robijanju nemaju pravo na vikend. To su oni koji ne mogu da ostave svoju staju, svoju njivu, svoju šljivu. To iziskuje svakodnevnu pažnju i svakodnevni rad. To je ona vrsta robijaša koja nema pravo na godišnji odmor, letovanje, zimovanje, jer moraju apsolutno da budu posvećeni svom poslu. To su oni robijaši zahvaljujući kojima imamo danas šta da jedemo i to su oni koji ovog časa seju pšenicu gotovo bez ikakve državne podrške u poslednjih 30 godina i koji to čine da bi mi sutra imali čime da prehranimo narod posle jedne izuzetno teške sušne godine. Niko neće govoriti o toj vrsti robijaša, a ima ih na desetine hiljada, na stotine hiljada koji nikada uistinu neće doživeti nikakvu amnestiju, niti je traže. To su oni koji rade čak sa minusom i jeftinije od ovih robijaša koji imaju kakvu takvu platu kada rade u zatvoru. Oni se ubiše radeći nemaju nikakvu plati i ne traže i ne žele amnestiju, samo žele da ih pustimo na miru da rade. Prihodi koje oni ostvaruju su manji od prihoda klasičnih robijaša, a na našu opštu žalost njima se pridružuju i radnici koje je bivši režim…
Saslušajte me. Mislim da ste se udaljili od teme. Problem je i suša i glad. Sve je problem. Molim vas da se vratite na temu. Prijavite se ponovo.
Mislim da se nisam udaljio od teme, ali evo izvinjavam se. Mislim da sam bio dužan da posvetimo nekoliko rečenica i malo pažnje i toj vrsti nesvakidašnje robije. Sada ću reći o amnestiji. Amnestija je praštanje. Pored amnestije postojala je i abolicija. Pored te dve vrste milosrđa postoji i pomilovanje. S obzirom da sam bio nekoliko dana sa kandidatom za predsednika Republike, to je aktuelni predsednik Republike, reći ću vam da je on o toj vrsti pomilovanja govorio kada bude izabran za predsednika Republike. Koliko znam, odlikovao je jednog novinara koji bi da se režim nije promenio sigurno završio u zatvoru. Toliko o tim navodno nečasnim namerama predsednika Republike. Što se rezultata u zatvoru tiče to samo pokazuje pravo stanje stvari rezultata na izborima. U zatvoru se malo moglo krasti. Nisu mogli da se dostavljaju od strane režima paketi životnih namirnica. To je moj odgovor na vaša pitanja – odakle u zatvorima onolika razlika u korist današnjeg predsednika Republike? Vidite, na izborima i ovi u zatvoru manje kradu nego stranke bivšeg režima. Zakon o amnestiji, o kome se ovde govorilo, uglavnom se govorilo o zakonu iz 2001. godine. Da vas podsetim 2001. godine je donet savezni Zakon o amnestiji, o kome je ovde malo govoreno. Kao na popravnom 2002. godine donet je novi Zakon o amnestiji u trenutku kada je stranka bivšeg režima, koja ovde najviše prigovara, je gotovo držala celu vlast. Dakle, ovde je bilo puno prigovora, pa da vidimo. Jedan od prigovora je da je broj amnestiranih osoba veliki, pa da pokušam da obrazložim da to baš i nije tako. Narodna skupština Republike Srbije je 2001. godine donela zakon 14. februara i amnestirala 4.200 zatvorenika od 6.000, gotovo 70%. Gospođa koja se žalila na veliki procenat treba da se seti da je glasala upravo da se amnestira gotovo 70% zatvorenika. Broj neamnestiranih je bio svega 1.800. Danas je od 8.000 zatvorenika amnestirano 3.600 ili nešto manje od 45%, gotovo duplo manji procenat od onoga koji vi navodite kao primer opšte amnestije, a broj neamnestiranih osoba po ovom zakonu je za razliku od onih 1.800 je 4.400, ukoliko se nekim amandmanima taj broj ne promeni. Ovde se govori o nekoj društvenoj opasnosti, pravnoj nesigurnosti, ugroženoj sigurnosti građana zbog dela zbog kojih su ta lica osuđena. Da vidimo koga ste vi amnestirali 2001. godine u Narodnoj skupštini. Bio sam poslanik u tom sazivu i sećam se dobro da smo uložili silne amandmane da se poveća broj neamnestiranih osoba i onda je Vlada podnela amandman, verujte, da amnestijom ne budu obuhvaćeni pedofili. Toliko je široka lepeza bila da smo morali mnogo truda da uložimo da slučajno ne bi bili amnestirani pedofili, odnosno lica koja su obljubila maloletne osobe ili osobe do 14 godina, koliko se sećam tih amandmana. Da vidimo zakon iz 2001. i 2002. godine. U tom zakonu još jedino neamnestirana lica pored pedofila su bila trostruki počinioci ili povratnici u zatvoru. Toliko o tome, odruštvenoj opasnosti i odgovornosti koju u ovom trenutku vi osećate. Da vidimo savezni zakon i 2001. i 2002. godine. Amnestirali ste lica koja su bila optužena ili osuđena za krivična dela – za oružanu pobunu, za pozivanje na nasilnu promenu Ustavnog poretka, za udruživanje radi neprijateljske delatnosti, za krivično delo terorizma. Amnestirali ste "Dreničku grupu". Gospodine Stefanoviću, samo se smejte, a amnestirali ste 160 terorista, najverovatnije i one koji su Srbe odvodili "Žutu kuću", uprkos tadašnjem protivljenju Udruženju izbeglih i nestalih lica sa Kosova, koji su tražili da ovu "Dreničku grupu" i te opasne teroriste makar razmenite za njihove bližnje za koje su postojali dokazi da su još u životu. Kolika je tada bila društvena opasnost, to vas pitam? Koliki je to bio bezbednosni rizik za građane, narod i državu? O čemu se danas radi? Da li imate dve politike? Ovo što vi radite nazvaću političkim licemerjem. Moje zamerke na ovaj zakon, a ja nisam bez zamerki, što u stavu 2. člana 1. nisu obuhvaćena lica do godinu dana zatvora zato što smatram da reformisano pravosuđe je po kratkom postupku tih kazni donelo veoma puno. Često su tim licima koja su ili neovlašćeno prikačivali struju, da ne ulazimo u 2007 ta lakša krivična dela, sudili gori od njih samih. Tu su sudije nabijale procenat i broj slučajeva koji će dobiti, a apelacioni sudovi su to potvrđivali jer je najlakše bilo to po kratkom postupku da nekog sitnog lopova osude i odrede kaznu i onda reći – ja sam dobio potvrđenih 95 od 110 presuda za godinu dana, govorim napamet. Druga moja zamerka je što amnestija ne važi za nepravosnažno osuđene, one koji su već osuđeni u prvom stepenu. Na njih se amnestija neće odnositi iako su učinili ista dela koja su učinili i ovi čija kazna sticajem okolnosti je bila pravosnažna. Treća moja zamerka je što ne obuhvata lica koja nisu navršila 70 godina, ali će ubrzo navršiti, za mesec, dva, godinu ili dve. Upravo takve sam amandmane podneo. Četvrta moja zamerka, a govori u prilog onome što su govorile kolege zamerajući na nekoj navodnoj budućoj opasnosti, koja uistinu može da se desi, što zakonom nije predviđeno da lica koja ponove delo, a bila su predmet amnestije ovog zakona, da uz kaznu za to novo delo im bude dodata kazna za koju su amnestirani. Dakle, voleo bih da se u tom smislu doradi taj zakon. Time bi se broj povratnika znatno umanjio. Dakle, shvatili bi da se ne isplati da naprave novo krivično delo, već da će biti osuđeni i za njega, a još će im biti dodato onaj deo za koji su amnestirani. Dobro sam razumeo da ovde nema mesta u zatvoru i upravo iz tih razloga vidim paniku u stranci bivše vlasti, u stranci bivšeg režima. Oni se boje da će biti, sad ima dovoljno mesta za one najopasnije kriminalce u belim okovratnicima koji su temeljno opljačkali svoju državu i svoj narod u korist sebe, u korist stranih banaka, stranih trgovinskih lanaca i tajkuna. Otimali su od siromašnih da bi davali bogatima. Boje se da narukvice više neće voditi do nanogice, već da će narukvice voditi do ćelije u zatvoru. Želim da verujem da praznite zatvor, gospodine ministre, i da je to priprema za opštu borbu protiv kriminala koji su počinili najviši državni, pokrajinski funkcioneri. Nemojte da se zaustavimo, biće smešno, na Brusu, Crnji i Bojniku i na nekoliko miliona dinara. Otuda panika. Toga se boje oni koji su bili protiv ovog zakona. Hoću da kažem da verujem da je 90% zatvorenika u zatvoru, ne želeći nikoga da uvredim, poštenije od one vrste lopovluka o kome sam ja govorio. Na kraju, naš narod hoće posle hleba, ali oni koji su ponekad zaboravili kad su čestito jeli, oni koji jedini pristojan obrok dobiju pred narodnom kuhinjom i pred kazanom, više od hleba žele da mi kaznimo tu opštu pljačku koja se nesumnjivo u ovoj državi desila. Dosta smo, dame i gospodo, malim lopovima skidali glave, a pred velikima skidali kapu. Na kraju, ni čestit zakon nisu mogli da naprave, a da je Al Kapone živ bio bi sitna riba pljuckavica za naše kriminalce koji su bili na vlasti. Toliko bi sitan kriminalac bio da ga ni u glavni odbor njihove stranke ne bi primili. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Jelena Trivan.
Ako ne zamerite, za razliku od uobičajenih političkih rasprava u parlamentu, ne bih na ovakve neprimerene reči i na ovakvo nepristojno ponašanje ni reč rekla, smatrajući da pitanje amnestije jeste pitanje morala i pitanje pravnog poretka i da u tom smislu ne postoji pozicija i opozicija. Smatrajući da u ovom parlamentu sede čestiti ljudi koji se ne zalažu za jedne ili druge kriminalce, nego se zalažu za sigurnost sopstvenu, sopstvene dece, države i građana koje zastupamo i da, u tom smislu, danas razgovaramo o najboljim mogućim rešenjima koji neće narušiti pravni poredak i sigurnost zemlje, a ne o tome koji su i čiji kriminalci, nalazeći da ja svoje nemam i da o tome ne mogu da govorim. Ministar je u svom uvodnom obrazloženju rekao nekoliko stvari. Jedna od njih je da je amnestija politički čin. To je podvukao u svom izlaganju i obrazloženju zakona koje smo dobili. On to defakto jeste. S obzirom na to da u drugim zemljama i u drugim okolnostima on ima nekakve objektivne razloge zašto se Zakon o amnestiji donosi, čini mi se da on nije dovoljan da bude izraz političke volje jedne većine, nego i objektivnih okolnosti koje su naterale tu većinu da takav zakon predloži i donese. Ne vidim takve objektivne okolnosti u ovom trenutku, ali vidim političku volju da se neki ljudi oslobode. To nije dobro. Zakoni o amnestiji se obično donose nakon zamene ili promene totalitarnih ili nedemokratskih režima demokratskim. U tom smislu, mi smo to imali 2001. godine, a u ovoj godini su to uradile Sirija i Tadžikistan kako bi oslobodili pobunjenike, političke disidente, sve one nad kojima je zloupotrebljeno pravo i pravosuđe. Danas takve promene nemamo, iako piše u obrazloženju da je Zakon o amnestiji, vi ste to ministre ponovili, proizvod novih društvenih i političkih okolnosti. Imajući u vidu da je ova država bila demokratska i ostala je demokratska država i da se u njoj desila demokratska tranzicija vlasti, da u njoj postoji pravna država, da u njoj i dalje funkcionišu sudije i tužilaštva, da nova vlast nije osporila ni jednu od ovih krivičnih dela na način da ih ukida ili da predlaže drugačije kazne. U tom smislu, nije jasno i molila bih da mi odgovorite – koje su to novonastale društvene i političke okolnosti koje su naterale Vladu da predloži Zakon o amnestiji? Moram da vam kažem da problem prenatrpanih zatvora nastaje već duže vremena i drago mi je da je tako zato što je u poslednjih pet godina porastao broj ljudi u zatvorima za 60%. U tom smislu, nikada nećemo imati spora da one koje gospodin Cvijan nabraja, oni koji su neovlašćeno nosili lovačko oružje, učinili neki saobraćajni prekršaj i slično, treba da budu predmet amnestije ili pomilovanja, šta god da izaberete. Ne mogu da se složim sa tim da zbog njih i oni koji su počinili ubistvo trebaju da budu predmet kolektivnog milosrđa. Tu ne mogu da nađem nikakav moralni niti pravni razlog. Argument da su zatvori prenatrpani i skupi je argument koji je vazda u svakom društvu postojao, ali oni imaju svoju svrhu i na jedan vrlo konkretan način donose uštede. S obzirom na to da je država u prethodne četiri godine oduzela od kriminalaca 350 miliona evra, bojim se da je ušteda od milion evra koja će se u narednim danima dogoditi smešna i neozbiljna u odnosu na tu činjenicu. S obzirom na to da je milion evra mesečni budžet jednog ministarstva za reprezentaciju, sasvim sam sigurna da narod neće progledati, niti država osetiti takvu uštedu, a može da oseti posledice jedne neselektivne amnestije. Danas je na svim naslovnim stranama priča o kupovini novog aviona Vlade. Smatram da treba da se kupi i ne smatram da državni funkcioneri treba da ginu zbog demagogije. Ako država može da nađe 30 miliona za letelicu, sasvim sam sigurna da može da nađe i za nove zatvorske kapacitete. Lično sam radila sa Komitetom za borbu protiv torture UN, šest godina koliko sam se tim pitanjem bavila. Oni su u poslednjem izveštaju, koji su za Srbiju dali, dali negativni komentar – prenatrpanost u zatvorima. Nisu ni jednog trenutka predložili da mi te ljude pustimo i da tako rešimo taj problem. Predložili su da proširimo naše smeštajne kapacitete, predložili su da sa prevaspitanja pređemo na način resocijalizacije i predložili su da zatvori postanu i ekonomska gazdinstva i proizvođački kapaciteti kako bi smanjili troškove države. Niko nije rekao i niko to ne čini nigde na svetu da pojeftinjuje državu tako što pušta kriminalce iz zatvora. To prosto ne stoji kao argument. Malo je, složiću se, uvredljivo reći da ćemo mi olakšati državi život ovakvim uštedama, jer nećemo. One su mizerne u odnosu na troškove države i one su ne svrsishodne i one se u svim demokratskim zemljama rešavaju na drugačiji način. Mislim da postoje tri krivična dela koja su za mene i moj moralni sistem sporna zato što su obuhvaćena amnestijom. Jedno je ubistvo i tu nemam šta da obrazlažem. Kako se ti zovu koji će danas ili sutra da izađu iz zatvora, to javnost i onako zna, to ne može da se sakrije, to piše i može se pročitati na svim stranama i nije bitno ko to izgovara da bismo napadali bivšu ministarku Snežanu Malović. To ne može da se sakrije. Kao što ne može nikome danas u Srbiji da se objasni zašto je ubistvo obuhvaćeno amnestijom, s obzirom na to da krivično delo sa takvim propisanim kaznama nastavlja da postoji. Ovi će biti amnestirani, a oni koji za osam dana, nakon stupanja ovog zakona na snagu, budu počinili ubistvo će biti na isti način osuđeni i popuniće te zatvorske kapacitete. Zašto su ovi prethodni privilegovani? Njihova ubistva su, šta, humanija u odnosu na ova koja slede? Drugo delo koje ne mogu da shvatim zašto nije obuhvaćeno je zloupotreba službenog položaja. Ova vlada ima prioritet borbu protiv korupcije. Neki novi ljudi su sada optuženi za tu borbu protiv korupcije. Demokratska stranka ne traži njihovu zaštitu, ne traži njihovu amnestiju, ne traži slučajno da se smanji kazna za zloupotrebu službenog položaja. Naprotiv, traži da budu rigorozna pravila. U tom smislu, smatramo da pod amnestiju ne smeju da spadnu oni koji su oštetili državni budžet, oni koji su krali od građana Srbije, ni bivši, ni budući, ni bilo ko. Oni nemaju razloga da danas budu na slobodi. Njihovo pronevere je utvrdio sud na isti način na koji ćete vi pronevere nekih drugih utvrditi i po tom zakonu ih poslati u zatvor. Daj bože da ih sve nađete i da bude u zatvoru 18 hiljada, a ne osam koliko ih sad ima. To će biti stvarna ušteda i opomena za društvo i za moral i nemoral koji u politici vlada. Treća neshvatljiva stvar je nasilje na sportskim terenima koje je obuhvaćeno amnestijom. Kod nas je prethodnih dana i meseci ponovo u žižu javnosti stiglo nasilje na sportskim terenima i Vlada Republike Srbije se odlučila da oformi Savet za borbu protiv nasilja na sportskim terenima, a njime predsedava premijer i ministar policije. Time pokazujemo svetskoj i domaćoj javnosti da je to za nas veliki problem, da to više neće prolaziti nekažnjeno, da ti kriminalci i huligani neće više ustrojavati ovu državu i određivati pravila ko gde može da ide, ko može da paradira, ko ne može, biti policajce, spaljivati ih bakljom, nego će se država ozbiljno obračunati. U isto vreme šaljemo šizofrenu poruku, rekla bih, da će ovi koji su do sada to već radili biti oslobođeni. Vi ste, ministre, ne vi lično, nego vaša vlada je imala sastanke sa policajcima koji su bili nezadovoljni odlukama tužilaštva. Kako je moguće da niste pitali za mišljenje policajaca koje žive spaljuju na terenima? Šta je njihovo mišljenje o zakonu o amnestiji, koji predviđa da oni koji su spaljivali, bili i ubijali njihove kolege budu na slobodi? Kakva je to poruka tim istim ljudima koji će u nedelju već, u subotu, ne znam kad se te utakmice održavaju, zapaliti stadion i prebiti pripadnike policijskih službi? Kakva je to poruka ove države, kada mi u ime jedan milion evra sve moguće najrizičnije grupe za stanovništvo puštamo na slobodu? Na kraju, očekujem, ne da opozicija, nego da Vlada Republike Srbije podnese amandmane na ovaj zakon i ova krivična dela izuzme iz amnestije. Najmanje što može da učini to je da delo ubistva izuzme iz ove amnestije. Jedino ubistvo koje može da se razmatra za pomilovanje predsednika države je ubistvo žena koje su počinile ubistvo nad svojim supružnicima kada su im silovana ili ubijena deca. To jedino ima svoje moralno opravdanje, nijedno drugo ubistvo. To predsednik Republike može da reši pomilovanjem. Vas molim da dobro razmislite kakva moralna pravila uvodite u ovu državu ukoliko te ljude pustite na slobodu. Hvala vam, verujući da živimo i radimo na istoj strani.
Hvala. Reč ima narodni poslanik gospođa Biljana Ilić Stošić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, uvažene kolege narodni poslanici, Predlog zakona o amnestiji, koji je danas ponuđen ovom visokom domu na usvajanje, jeste barem u formalnom i proceduralnom smislu dominantno pravno pitanje. Zato ću se, sa punim uvažavanjem prema kolegama poslanicima iz ove struke, pa i onima koji misle da su kompetentni da o ovom pitanju diskutuju sasvim usko stručno, danas veoma kratko obratiti, prevashodno sa jednog drugog aspekta, šireg od pomenutog, iskoristivši princip da povodom događaja pokušam da ukažem na samu društvenu pojavu. Pažljivo sam danas slušala vaše komentare, kao što sam i prethodnih dana pratila medijske istupe predstavnika predlagača ovog zakona, kao i analitičare koji ukazuju na svojevrsnu paradoksalnost naše dosadašnje kaznene politike, gde, tvrde oni, imamo na delu pravi teatar apsurda, u kome se dešava da su zaprećene kazne za sitne krađe, npr. obijanje trafike, drakonske u odnosu na, recimo, nenamensko, a time valjda i protivzakonito trošenje budžetskih sredstava. Setićete se da je i sam državni revizor nedavno javno ukazivao i javno kritikovao čisto prekršajni karakter tih sankcija, za koji se izriču novčane kazne koje se opet plaćaju iz džepova poreskih obveznika. Kako se u razvijenom svetu sankcioniše svesno ili nesvesno zavlačenje ruku u džep građana znamo. Tu nije više samo reč o pravnim, nego pre svega o moralnim sankcijama, koje se u sferi politike kažnjavaju isključivanjem nesavesnih pojedinaca iz svih tokova političkog života, gde se i sami pojedinci makar uhvaćeni u sumnji da su gurnuli prste u državnu teglu pekmeza ponekad i sami odriču pomisli da se kandiduju za iole značajniju javnu ili političku funkciju. Zato što je moralni kredibilitet daleko najvažnija kategorija kada je o javnim poslovima reč. Šta se kod nas na tu temu dešava viđali smo prethodnih dana, slušajući pridike i svakakva proizvoljna tumačenja prezunkcije nevinosti, gde su krivi mediji, sadašnja vlast, a verovatno i sam narod koji ima jasnu percepciju o visokoj korumpiranosti nekih članova bivšeg režima, pa je s toga valjda valjalo kazniti i sam narod. U želji da demonstriraju svoju verziju vladavine prava i funkcionisanja pravne države, predstavnici bivšeg režima su pucali sami sebi u noge. Napunili su zatvore preko svih predviđenih normativa u pogledu brojčanih kapaciteta, a da ne govorimo o drugim standardima koje ustanove za izvršenje zatvorskih sankcija moraju da ispune, na primer u pogledu redovne i propisane ishrane, zdravstvene zaštite i slično. Na tu činjenicu često je upozoravao i Zaštitnik građana, u jednom momentu rezignirano izjavivši da su nam zatvori na nivou turskih, i to onih srednjevekovnih. Kako stvari stoje, već duže vreme mnogim našim građanima teško da je bolje i van zatvora. Samo ću vas podsetiti na prošlogodišnju inicijativu jedne, mislim, surduličke porodice, koja se dobrovoljno prijavila da svi porodično odu u zatvor jer nemaju ni da plaćaju račune, ni da jedu. Koliko naših građana danas novčane kazne za saobraćajne prekršaje dobrovoljno menjaju za zatvorske, da i ne govorimo. Pošto im već nije stvoren ambijent da mogu iole da zarade, što je uvek zadatak nosilaca državne vlasti, oni su prinuđeni da se dovijaju na sve moguće i nemoguće načine. Da bi koliko-toliko spasili i onako oskudan i sve tanji porodični budžet, sve više naših građana spremno je da žrtvuje i ličnu slobodu. Jedan dan neslobode, tj. zatvora košta hiljadu dinara, pa još i kakva-takva tri obroka. Odavno se u ovoj zemlji tek u bolje stojećim kućama jede tri puta dnevno, a zaraditi hiljadu dinara za mnoge je postala nemoguća misija. Tako nam i zatvori postaju svojevrsne socijalne ustanove ili sigurne kuće za naraslu armiju tranzicionih gubitnika naše slavne demokratizacije i reformisanja društva. Još se čeka na red za odsluženje kazne, zato što je u ovoj zemlji mnogima i sam život postao kazna, sa čime će se uskoro suočiti i oni koji budu amnestirani i pušteni na slobodu, i to već u samom pokušaju da se kooptiraju u društvo u kome je sloboda postala precenjena stvar, a čast, poštenje i moral sasvim prevaziđene i anahrone kategorije, gde mnogima, izgleda, nije najveći zločin krasti, već biti glup pa ostavljati tragove za sobom, naročito one tragove koji mogu da inkriminišu njima bliske saradnike. Za takvo stanje neko bi morao da odgovara, da snosi ne samo političku, već i svaku drugu odgovornost što je sistematski Srbiju pretvarao u "Prokletu avliju", i to na pragu 21. veka gde se sloboda može kupovati novcem a savest hraniti preteranom količinom raznih oblika društvene moći, pri čemu je nekima, izgleda, najveća kazna i sama pomisao da mogu da izgube makar i delić slasnog kolača vlasti, koga neće da se odreknu pa makar cela Srbija postala njihov talac. Za taj i takav zločin ne sme biti amnestije. Zahvaljujem.
Hvala. Pošto smo iscrpeli listu govornika, da li predstavnik predlagača želi reč? (Da.) Reč ima gospodin ministar.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što sam imao priliku da prisustvujem i slušam jednu veoma živu raspravu iz koje je moglo štošta i korisno da se izvuče i drago mi je što je rasprava takva. Ono zbog čega mi nije drago jeste, što oko jednog zakona koji zaista jeste izraz političke volje, ali političku volju reflektuje parlament jedne države, jednog naroda, tako i ovde naše države i naših građana, je poslužilo kao tržište za jeftinu i za skuplju demagogiju, i nije se vodili računa o onome što je zaista jasno i dobro rečeno, da je reč o jednom zakonu koji treba da stvori usloveza sistemsko rešavanje problema. Ako govorimo o Zakonu o amnestiji, uopšteno govoreći pa i povodom ovog predloga zakona o amnestiji, naravno da imamo puno pravo da ga uporedimo sa našom dosadašnjom zakonodavnom praksom. Naročito, kada govorimo o opštim amnestijama, a poslednja je kao što smo čuli, poslednji put izvršena u Srbiji pre ravno 11, nešto više od 11,5 godina, u februaru mesecu 2001. godine. Kada poredimo ta dva zakona onda zaista možemo da vidimo da je ovaj zakon znatno rigorozniji od zakona koji je pre 11,5 godina donet. Ako pogledamo iz toga zakona, pre 11 i više godina, od amnestije su izuzeta isključivo i jedino dva krivična dela. To su, kako kaže član 1. stav 4. tog zakona - obljuba, ili protivprirodni blud nad nemoćnim lice i obljuba, ili protivprirodni blud sa licem koje nije navršilo 14 godina. Sva druga krivična dela su bila obuhvaćena na određeni način tom amnestijom. Ovim predlogom zakona o amnestiji, od amnestije se izuzima više od 40 krivičnih dela, plus na to još ako dodamo krivična dela za koja su osuđujuće presude donela veća Specijalnog odeljenja Višeg suda u Beogradu. Dakle, krivična dela organizovanog kriminala. To je bilo korektno i da se čuje i da se kaže ovde od onih koji su zakon kritikovali. Zaista želim da kažem i nešto pozitivno o onima koji su govorili iz opozicije, na prvom mestu koleginica Batić, koja je donela svoj predlog amandmana koji nije prihvaćen iz tehničkog razloga, ali koji je bio jedini konstruktivan predlog. Nemojte da se kritika svodi na kritizerstvo. Ako hoćemo nešto dobro da uradimo i za državu, i za građane, i za celokupno društvo, onda predložite to. Svako je imao prilike da predloži neki amandman koji će uticati na zakon, upravo na predlog zakona, upravo u ovom smeru o kojem ste govorili. Nemojte da obmanjujemo ljude da se lišavaju odgovornosti lica osuđena za krivična dela poput krivičnog dela ubistva. Zato što se ne lišavaju. Dakle, ako uzmete pa lepo pročitate stavove zakona, ali detaljno i dobro, onda ćete shvatiti da će eventualno na lice koje je izdržalo 75% svoje kazne biti primenjen ovaj predlog zakona ako bude usvojen. Što niste pogledali onda prethodni zakon, pa biste videli da to delo uopšte nije bilo izuzeto, kao ni mnoga druga dela. Recimo, taj zakon je predvideo amnestiju pre 11,5 godina, predvideo je amnestiju i za one koji su osuđeni pravosnažno za krivično delo silovanja, zatim za krivično delo protivprirodnog bluda, rodoskrvljenja, zločinačkog udruživanja itd. Zaista, nije korektno da pogotovo ljudi koji su bili protagonisti donošenja nekada tog zakona danas nekome drže lekcije o moralu i pričaju o tome kako se ovim predlogom zakona u slučaju njegovog usvajanja vrhunski kriminalci puštaju na ulice. To nije tačno. Amnestija nema ni svoje ime, ni svoje prezime. Nemojte je mešati sa pomilovanjem. Ko će biti zaista obuhvaćen amnestijom u slučaju donošenja ovog zakona, to će utvrditi sud, donošenjem rešenja. Dopustite da se to dogodi. Rekli ste, - da do donošenja zakona o amnestiji dolazi u godinama velikih političkih promena kada se nedemokratski režimi smenjuju demokratskim režimima. Evo vam primer iz našeg susedstva. Pre tri godine donet je zakon o amnestiji u Crnoj Gori, iz identičnog razloga. Da li je tome prethodila neka epohalna politička promena? Iste probleme imaju i naši susedi. Zainteresujte se malo za situaciju recimo u Bugarskoj, pa ćete videti do čega tamo dovodi prebukiranost zatvora. Nije Srbija ovde usamljena ni u regionu, ni u Evropi. Srbija zaista je bremenita mnogim društvenim problemima koji su se samo reflektovali i na ovaj resor. Čuli smo u izlaganju jednog narodnog poslanika, zaista pravi podatak, a to je da je pre nepunih 12 godina amnestijom od ukupno 6000 lica na izdržavanju kazne njome bilo obuhvaćeno 4200 lica. Ovom amnestijom se obuhvata nešto manje od 3600 osuđenih lica. Ako imate u vidu koja je prebukiranost zatvora, ako imate u vidu uslove u kojima ti ljudi žive, ako imate u vidu da to nije samo problem prostora, to je problem i zdravlja, i ako zaistahoćete da budete konstruktivni, kao što neki od vas jesu, to treba ceniti i uvažavati do kraja. Dajte onda svoj konstruktivni doprinos, ne tako što ćete reći da ništa ne valja, jer je ovo predlog zakona o amnestiji bolji od bilo kog do sada usvojenog zakona koji je izašao o amnestiji, koji je izašao iz ovog doma. Ako nećete to da priznate, makar nemojte govoriti ono što nije tačno. Moglo se čuti dosta toga. Moglo se čuti recimo i to da se prekrajaju sudske odluke ovakvim predlogom zakona o amnestiji, s tim što verovatno onaj koji je to izjavio zaneo se u čitanju Ustava, pa u članu 145. stav 5. gde lepo stoji da pomilovanje, odnosno amnestijom izrečena kazna može se bez sudske odluke oprostiti u celini ili delimično. To stoji u članu koji govori o suđenju, o donošenju odluka od strane suda. Dakle, to je ustavna kategorija, kao što rekosmo, prisutna svuda u svetu, u Srbiji je nije bilo gotovo 12 godina, i procena je da je ovo zaista trenutak da do nje dođe. Da li ćete u nekom opštem postupanju pronaći manjkave strane? U svakom opštem postupanju hoćete. Nažalost, Srbija je sticajem političkih okolnosti, mnogih zbivanja dužim od jedne, dužim od dve decenije gurnuta u situacije u kojima se stalno nalazi pred dilemama,da između dva zla bira manje. Nadam se, i duboko sam uveren da ćemo doći u priliku, ubrzo, vredno i predano radeći da biramo između zla i dobra i da biramo dobro. Hvala vam na pažnji.
Hvala ministre Selakoviću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupaili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima gospodin Predrag Marković.
Kao što sam danas na početku rekao, moraću ukratko da ponovim, jer sam iznenađen različitim načinima pristupa argumentacije za i protiv ovog zakona. Mnogo smo načelnih, pravnički, tačnih zapažanja danas čuli i mnogo lepih i atraktivnih političkih opservacija, ali stvarnost je izvan ove sale i ona kaže, podsetiću još jednom, da je potreba za ovakvim zakonom, tehnička, da se više od decenije u različitim izveštajima, domaćih, stranih, međunarodnih, između ostalog, kao rešenje brojnih problema preporučuje i amnestija, preporučuje zbog sledećih razloga, u praksi, kada kažete prenatrpani, to znači, zatvori koji su nehumani, a kao drugo, nebezbednipo zatvorenike i po čuvare i po građane tamo gde se nalaze zatvorske jedinice. Zbog takvih nehumanih uslova, pouzdano iz prakse imamo podatke da se pribegava zbog stvarnost različitim rešenjima koja nisu protivzakonita, ali je pritisak da se što češće njima pribegava, a to je od različitih puštanja, privremena, vikendom, na različite načine, lica koja su optužena za najstrožija dela. Imamo u praksi primere ljudi koji su izvršavali teška krivična dela kojima policija godinama nije mogla da uđe u trag, jer su ih izvršavali tokom vikenda i vraćali se u zatvor. Dakle, nehumano prema onima koji su za male prekršaje, mislim o različitim saobraćajnim prekršajima, bili prinuđeni da se dodatno kriminalizuju, umesto izdržavaju i kazneno prevaspitavaju. Iznosimo čitav niz podataka koji u ovoj zemlji postoje. Imamo pritisak, nemojmo se lagati, jer mi nismo zemlja koja ima visoke moralne standarde u ponašanju građana, a kamoli vlasti. Imamo strahovite pritiske prema pravosuđu da se donose blaže presude, da se odugovlače presude sa obrazloženjem, pa inače nema mesta u zatvorima. Po novinama, ispostavilo se da taj podatak nije zvaničan, razgovarao sam, nemojte da govorite samo, prethodna ili ona vlast, reč je o vlastima, jer imamo situacije da se silovatelji, znači pravosnažno osuđene osobe ne odlaze na odsluženje kazne iz navodnih tehničkih razloga za koja onda može zbog ove situacije uvek i to se uvek dešava mitom i korupcijom, da se stvore razlozi da ti ljudi ne odlaze na izvršenje. Da li vi shvatate kako se tek tu osećaju žrtve, jer naravno da govorimo o tome kako se osećaju žrtve, ako će neko ko je osuđen na 12 godina izdržati osam i biti pušten za ma koje delo, ali vodimo računa i o ovome. Zašto sve ovo govorimo? Zato što svima i propuštena je prilika prilika, podržavam delove onoga što je izgovarala gospođa Čomić, što je izgovarala gospođa Trivan, mada moram da kažem javno, gospođa Trivan ne drži reč. Obećala je da će govoriti dokle god se ja ne vratim u salu, a govorila je kraće, šalim se. Dakle, propustili smo priliku da se pokaže da najviše institucija, Skupština, donosi ovaj akt, kao što smo konstatovali zajednički, ne kao akt milosrđa, ne kao akt pravde, nego kao akt potrebe, naprosto, to je realnost, kao što u Ustavu piše da svi imaju pravo na rad, ali ne rade. Ne možete, kada kažete, hajde, evo načina da zaposlimo sto ljudi, i kažete, ali time ne ispunjavamo ustavno pravo da se svi zaposle, naravno da ne ispunjavamo, ali to nije razlog da ovo ne uradimo. Dakle, akt potrebe i zbog toga je strašno važno da o ovome prilikom glasanja pristupimo, prvo, izvinite gospodine ministre, ali zakoni se ne porede da li su kvalitetno izlazili ili nisu, kao što se amandmani unapred ne odbacuju, jer postoji mogućnost i ja apelujem na vas lično i na ljude u Odboru, da razmotre mogućnost da eventualne i u ovakvom tehničkom zakonu, sugestije koje mogu amandmanski da regulišu jedan od ova tri člana, ostalih sedam su tehnički, da tome i pristupimo, jer će onda svakako biti svima jednostavnije da shvatimo da je u pitanju jedan akt potrebe. Još jednom kažem, nikakav akt pravde, nikakav akt milosrđa, a ponajmanje i nedaj bože da nekome pada napamet, akt ispunjenja političkih obećanja. Valjda se niko ne razmeće ovakvom vrstom potrebe za amnestijom, ni u kakvom političkom obećanju. Zahvaljujući spremnosti da to zajednički uradimo, siguran sam da će onda i broj glasova biti drugačiji, a to znači da će i svima ubuduće biti lakše da se uradi sve ono što mora, jer ako nije akt milosrđa i ako nije akt pravde, nego samo akt potrebe, onda on samo stvara preduslov, nedovoljan, to sam istakao, ali barem jedan od preduslova da se neki od problema koji su razultat sadašnjeg stanja u zatvorima koje bi najlakše bilo rešeno, da se izgrade novi zatvori, ali hajde budimo ozbiljni, nije ovo priča iz vica o tome kako su Požarevljani govorili, kada nam već nudite školu, bolnicu, zatvor, dajte nam zatvor, da nam deca ne idu na stranu. Nije zatvor investicija. Nije moguće na taj način razgovarati šta bismo sve želeli, jer ima mnogo idealnih rešenja, a ovo je pitanje nužnog izbora, nužnog rešenja da se malo rastereti jedna oblast da bi mogle da počnu promene na osnovu svega što je uočeno i pre sedam, pet, tri godine i sada, da je moguće da se učini delotvornijom kaznena politika, da se učine humanijim uslovi, da ne dolazi do dodatne kriminalizacije i naravno, u odnosu na sve to da barem u jednom malom segmentu, nema ovakvih političkih sporova kakve smo danas čuli i naravno, ovakvih radikalizama za kojima stvarno danas nije bilo potrebe. Hvala svima koji ovakav pristup razumeju i nadam se da ćete i vi gospodine ministre razumeti.
Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o amnestiji. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda u načelnom pretresu – PREDLOG ZAKONA O DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI PODATAKA O LIČNOSTI. Primili ste Predlog zakona koji je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkih grupama sledeće: SNS - jedan sat, šesnaestminuta i 48 sekundi; DS jedan sat, jedan minut i 12 sekundi; SPS - JS - 30 minuta; DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi; Ujedinjeni regioni Srbije - 18 minuta; LDP - 16 minuta i 48 sekundi; PUPS - 14 minuta i 24 sekunde; Socijaldemokratska partija Srbije – 10 minuta i 48 sekundi; Nova Srbija - devet minuta i 36 sekundi; Jedinstvena Srbija – osam minuta i 24 sekundi; Savez vojvođanskih Mađara – šest minuta; SPO – Demohrišćanska stranka Srbije – šest minuta; Liga socijaldemokrata Vojvodine – šest minuta; poslanička grupa Nacionalne manjine, Narodna partija i Bogata Srbija- šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupaimaju pravo da govore jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da će, po ovoj tački dnevnog reda, poslaničke grupe predstavljati narodni poslanici: narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, poslanička grupa URS, narodna poslanica Milica Vojić-Marković, poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predlagač – narodni poslanik Srđan Miković, želi reč? Izvolite, gospodine Mikoviću.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo, uvažene kolege i koleginice, pred vama je Predlog zakona o dopunama Zakona o zaštiti podataka o ličnosti i upravo taj važeći Zakon o zaštiti podataka o ličnosti nije na zadovoljavajući način definisao mogućnost upotrebe podataka o ličnosti u svrhu prikupljanja sredstava za humanitarne potrebe, kojim se štiti i povećava bezbednost Republike Srbije i građana Srbije i ostvarivanje osnovnih ljudskih prava. Naime, sam naš Ustav definiše da, i garantuje pravo na život, pravo na posebnu zaštitu porodice, majke, samohranog roditelja i deteta, pravo na zdravstvenu i socijalnu zaštitu, pravo na zdravu životnu sredinu i pravo na očuvanje posebnosti. Upravo, u situaciji kada smo svi suočeni sa finansijskom krizom, kako u našoj otadžbini tako i u okruženju, činjenica je da je potrebno na određeni način sabrati sve one koji imaju dobru volju na poslovima prikupljanja humanitarne pomoći , da bi se zadovoljile evidentne potrebe, pre svega onih najugroženijih delova stanovništva. S obzirom da u Srbiji postoji potreba da se mnogi problemi rešavaju prikupljanjem sredstava za humanitarne potrebe, a da je to otežano, a često i nemoguće bez korišćenja podataka o ličnosti, neophodno je da se stvore zakonski preduslovi za to. Na osnovu toga što u proteklom periodu, upravo zbog činjenice da su rukovaoci podacima o ličnosti, zbog odredbe važećih zakona o zaštiti podataka o ličnosti prestali da obrađuju podatke u svrhu prikupljanja sredstava za humanitarne potrebe, smanjena je mogućnost rešavanja ogromnih problema građana, njihova bezbednost i ostvarivanje osnovnih ljudskih prava. Pošto je nemoguće da se problem drugačije reši do usvajanjem Predloga zakona dopunama Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, zbog toga sam na inicijativu eparhije Raško-prizrenske, na čelu sa njegovim Preosveštenstvom vladikom Teodosijem, došao u situaciju da budem taj koji je imao čast da predloži ovakav predlog zakona. Naime, moj veliki prijatelj Srđan Milivojević, kojeg znate kao bivšeg poslanika, me je zamolio da primim koordinatora narodnih kuhinja eparhije Raško-prizrenske, gospodina Đorđa Jovanovića, koji je tokom avgusta posetio Pančevo i upravo u prostorijama SPC mi objasnio ceo problem sa kojim se susreću, između ostalog, narodne kuhinje u enklavama u našoj južnoj pokrajini. Činjenica je da tokom prošle godine preko infostan-uplatnica je bilo prikupljeno šest miliona dinara za potrebe narodnih kuhinja na KiM. Trenutno ima šest narodnih kuhinja i one svakodnevno obezbeđuju tople obroke za dve hiljade socijalno najugroženijih lica na KiM. Bio sam u prilici, da kao bivši potpredsednik Crvenog krsta Vojvodine, pet godina sam obavljao tu funkciju, budem upoznat sa aktivnostima i organizacijama Crvenog krsta, upravo na prikupljanju pomoći, takođe, za socijalno ugrožene i uopšte ugrožene kategorije stanovnika. Činjenica je da se ovim poslovima bavi armija ljudi u humanitarnim organizacijama i pokušavajući da pritisak na državne organe, na organe lokalnih samouprava, na organe teritorijalne autonomije smanje, upravo, prikupljanjem pomoći kroz humanitarne akcije. Činjenica je da ovog trenutka važeći Zakon praktično zabranjuje da se uz uplatnicu Infostana u Beogradu, ili uplatnicu Informatike u Novom Sadu, ili uplatnicu EDB, ili uplatnicu nekog drugog javno-komunalnog preduzeća u lokalnim samoupravama, znači, zabranjeno je i kažnjivo da dođe i određena uplatnica koja bi apelovala na korisnike tih komunalnih usluga da, ukoliko mogu, uplate za narodnu kuhinju, da, ukoliko mogu i žele, uplate za lečenje nekog deteta od Batenove bolesti, da uplate eventualno neka sredstva za akciju Crvenog krsta ili da obezbede pare za nabavku inkubatora. Upravo to je onaj razlog koji me je rukovodio da sam preduzmem korake da predložim ovaj zakon, da u samom predlaganju zakona pokušam da iskonsultujem i uspem u tome da konsultujem sve one o kojima se ovde radi. Samo vam ukazujem da osim Predloga zakona koji je dostavljen u proceduru krajem avgusta, 13. septembra sam dostavio dopunu, obrazloženje Predloga zakona, kojim su se izričito izjasnile mnoge institucije u pogledu samog predloga zakona, u vezi potrebe za donošenjem ovakvog zakona. Tu je Njegovo preosveštenstvo episkop Raško-prizrenski i Kosovsko-metohijski, gospodin Teodosije, Crveni krst Srbije, Crveni krst Vojvodine, Crveni krst Beograda, Kancelarija dečijeg fonda UN, UNICEF Srbija, JKP Infostan Beograd, JKP Informatika Novi Sad, Udruženje građana "Majka devet Jugovića", manastir Gračanica, Fondacija Ana i Vlade Divac, Omladina jugoslovenske asocijacije za borbu protiv side, znači, JAZAS. Kasnije sam dostavio i drugu dopunu, obrazloženje, gde sam vam dostavio izjašnjenje Kancelarije za Kosovo i Metohiju koja je podržala ovakav jedan predlog zakona. Samo da vam na određeni način obrazložim da postoji u ovom pravcu izjašnjenje, i to prošlogodišnje izjašnjenje i samog Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, u dopisu od 28. novembra 2011. godine, gospođi Snežani Malović, tadašnjoj ministarki Ministarstva pravde Republike Srbije. Poverenik gospodin Rodoljub Šabić je rekao, između ostalog – svesni značaja pružanja humanitarne pomoći onima koji su u nevolji, najlepše vas molim da, imajući u vidu sve napred iznete razloge, jer je predlagao donošenje celokupnog zakona koji bi regulisao ovu materiju zaštite podataka o ličnosti, a posebno onaj koji se odnosi na mogućnost obrade podataka o ličnosti, ne samo radi ostvarivanja osnovne svrhe, nego i radi ostvarivanja svrhe prikupljanja sredstava za humanitarne potrebe, inicira rad na izmenama i dopunama Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, odnosno izradi novog teksta zakona o zaštiti podataka o ličnosti. Na ovom poslu predlaganja zakona, osim ljudi koji su propisno zaposleni u Narodnoj skupštini, koji su mi pružili nesebičnu pomoć, naročito u pogledu analize utvrđivanja, da li je ovaj predlog u skladu sa propisima EU, do onih podrški koje sam dobijao iz svih političkih grupacija koje postoje i koje delaju u Narodnoj skupštini, i uopšte političkom životu u Srbiji, od bivšeg generalnog sekretara Narodne skup-štine koji je sada generalni sekretar Vlade, gospodin Veljko Odalović, koji je upoznat sa problemima, pre svega u našoj južnoj pokrajini, do predsednika ili predstavnika, praktično, svih poslaničkih grupa koje sede u ovoj sali i oni koji nisu u članstvu, znači, u okviru poslaničkih grupa nego nastupaju kao samostalni poslanici. Upravo ono sa čim sam se suočio u poslednje vreme, to budi nadu da kada se okupimo oko neke akcije koja je društveno opravdana za sve i kojom pokušavamo da određeno usko grlo u sadašnjoj zakonskoj regulativi, na određeni način otklonimo. Mislim da postoji verovatnoća da i u drugim stvarima se okupimo, bez obzira što će uvek svako od nas zadržavati svoju samosvojnost i određena neslaganja, što je normalno u političkoj borbi da se svako bori za svoju ideju. Moram da kažem da u dosadašnjem postupku u vreme dok je bilo moguće podnositi amandmane, u proceduri su se našla četiri amandmana gospođice koleginice Olgice Batić i dva amandmana koji su podnele gospođa Donka Banović i Milica Vojić Marković iz poslaničke grupe DSS. Upravo moram da kažem da ta razmišljanja koja postoje i amandmanima gospođice Olgice Batić i razmišljanja koja postoje u amandmanima poslanica iz DSS, u istim dilemama sam bio. U istim dilemama sam bio po pitanju primene člana 42. Ustava Republike Srbije i to u pogledu stava 3. člana 42, s tim da tokom konsultacija koje su i prethodile samom podnošenju predloga zakona, a i nakon toga, pa uključujući i sednicu Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, koji je juče imao sednicu, gde mi je dato za pravo da je ipak na osnovu člana 42. stav 2. definisano prikupljanje, držanje, obrada i korišćenje podataka o ličnosti, uređuje se zakonom i to je blanketna norma kojom se omogućava i kojom se praktično potvrđuje da ovo što sam predložio je apsolutno u saglasnosti sa Ustavom. Za to sam dobio i podršku u jednoglasnom izjašnjavanju Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, bez obzira što su te dileme postojale i kod mene kada sam počinjao taj posao na inicijativu gospodina Đorđa Jovanovića. Mislim da je ovom samom sednicom Odbora je ta dilema razgana. U pogledu onoga što koleginice gospođa Donka Banović i gospođa Milica Vojić Marković su iznele kao opravdanu sugestiju u pogledu toga da korišćenje podataka o ličnosti, osim za one stvari za šta se zakonom prikupljaju i obrađuju podaci, može da bude samo izuzetak u cilju prikupljanja pomoći za humanitarne potrebe. U tom smislu ceo ovaj zakon je praktično izuzetak ali samo za tu svrhu. U tom smislu ovaj amandman na član 3. smatram da je u suštini opravdan. Čak i jezički bi mogao da ide, ali opet smatram i apelujem da se još jednom porazmisli o tome da zbog procedure, pošto ni na koji drugi način ni sam predloženi tekst ne govori, osim isključivo za tu namenu. Član 12a, koji će biti uveden ukoliko se bude prihvatio Predlog zakona, ide prema tome da samo za tu svrhu, prikupljanje sredstava za humanitarne potrebe, može da bude korišćen podatak. To jeste izuzetak. Znači, možemo da upotrebimo izraz i ili isključivo, ali u suštini slažem se apsolutno sa vama, jedino smatram da i ovo sada ponuđeno rešenje zadovoljava to što i vi i ja isto mislimo. U svakom slučaju, pozivam vas, dame i gospodo, koleginice i kolege, da prihvatite ovaj predlog zakona koji, bez obzira što sam ja predložio, smatram da nije moj. Ovo je zakon koji se tiče velikog broja ljudi koji bez naše pomoći ne mogu. To je zakon svih njih, svih njih ugroženih i svih onih koji imaju dobru volju da pomognu najugroženijim građanima u Srbiji. Hvala.
Hvala. Obaveštavam vas da je ovlašćeni predstavnik SNS po ovoj tački dnevnog reda gospodin Vladimir Cvijan. To sam propustila. Da li izvestioci nadležnih odbora, Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Olgica Batić. Izvolite.
Hvala puno. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, jesam podnela amandmane na ovaj predlog zakona i jesam imala iste dileme koje su upravo u tim amandmanima i sadržane, ali moram izneti i nekoliko činjenica. Naime, Zakon o zaštiti podataka ličnosti, ne u ovom predloženom obliku, kao takav nije lex specialis nego je lex generalis zakon i to u oblasti zaštite Ustavom zagarantovanih ljudskih prava na zaštitu podataka o ličnosti iz člana 42. upravo tog najspornijeg člana, koji upravo i pominjemo, Ustava Republike Srbije. U tom smislu ovaj zakon propisuje zaštitu podataka o ličnosti, ali na jedan krajnje uopšten način. Ono što je interesantno jeste da su čak i izuzeci od pravila koji su propisani Zakonom o zaštiti podataka ličnosti, oni se utvrđuju na jedan uopšten, a ne na konkretan način. Takođe, ovaj zakon nije u potpunosti usaglašen sa relevantnim međunarodnim dokumentima. To su Konvencija o zaštiti lica u odnosu na automatsku obradu podataka, dodatni protokol uz Konvenciju, direktiva Evropskog parlamenta, kao i Saveta u ovoj materiji. Prilikom usvajanja samog zakona, ne mislim na ovaj predloženi predlog, došlo je do određenih odstupanja u odnosu na sadržinu odredbe člana 42. Ustava Republike Srbije, zbog čega je i Poverenik za informacije od javnog značaja predložio Ustavnom sudu da se oceni ustavnost pojedinih odredaba upravo ovog zakona. Da ne bih dalje tumačila odredbe zakona koji je već donet, budući da ovde treba da se govori o Predlogu zakona predlagača gospodina Srđana Mikovića, želim da napomenem da takođe u situaciji jedne teške ekonomske krize u kojoj se mi zasigurno nalazimo i, nažalost, nema naznaka da ćemo uskoro iz nje izaći, svi smo svedoci da je sve većem broju ljudi potreban neki vid humanitarne pomoći. Demohrišćanska stranka Srbije jeste u potpunosti svesna takve situacije i sa svoje strane svim silama se trudi da da doprinos u smanjenju siromaštva. Ma koliko ona možda naizgled mala i izgledala, uvek smo se odazivali humanitarnim akcijama. Uskoro ćemo predstaviti našu strategiju borbe protiv siromaštva. U tom smislu i podržavamo ideju koju je upravo dao predlagač ovog zakona, gospodin Srđan Miković. Smatramo da ovo rešenje, naravno, može biti bolje, kao i svako, uvek može bolje, jer bojim se da omogućava i brojne zloupotrebe. Naime, Zakon o zaštiti podataka o ličnosti zamišljen je kao jedan skromni zakon kojim se na uopšten način Ustavom štiti ono zajamčeno pravo na zaštitu podataka ličnosti. Neophodno je da se zakonom, kojim se ukupno uređuje sva materija prikupljanja humanitarne pomoći, upravo uredi materija prikupljanja, materija obrade, materija držanja i upotreba podataka o ličnosti. Tačno je, precizno bi bilo potrebno urediti koji to podaci o ličnosti se prikupljaju, ko je obrađivač tih podataka, pod kojim uslovima je moguće pristupiti bazama tih podataka, ko ima pravo pristupa tim podacima, na koji način se čuvaju ovi podaci, utvrditi način evidentiranja lica koja su pristupala bazama podataka u vidu svojevrsnog registra. I ne samo to, bilo bi neophodno da se precizno urede i brojna tehnička pitanja. Ukoliko se usvoji predloženo zakonsko rešenje plašim se da može delom doći do određenog vida zloupotreba, jer predlogom nije utvrđeno ni koji se podaci prikupljaju, ko ih prikuplja i za čije potrebe itd. Posebno ističemo da predlagač uvodi novi termin. To je termin "humanitarna potreba", koji nije definisan Zakonom o zaštiti podataka ličnosti, što bi u praksi moglo dovesti do različitih tumačenja. Usvajanjem predloga ne samo da bi se prekršio taj član 42. Ustava Republike Srbije, koji jemči zaštitu podataka o ličnosti, već možemo donekle opredmetiti taj zakon. Naime, čemu će vredeti postojanje Zakona o zaštiti podataka o ličnosti ukoliko jednostavno omogućimo zaobilaženje svih onih neophodnih mehanizama zaštite i to pozivanjem na jedan, po meni, paušalno postavljen termin "humanitarne potrebe". Ne smemo zaboraviti da je pre dva meseca, poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, izneo šokantne podatke o broju prisluškivanih razgovora, o neovlašćenim pristupima bazama podataka. Takođe, ne smemo zatvoriti oči ni pred činjenicom da su naši građani u svakodnevnom pravnom prometu uslovljeni da se odriču zaštite zakona, da bi im bilo omogućeno da zaključuju određene ugovore. Kad kažem određena pravna lica, onda u prvom redu mislim na banke. U takvoj situaciji zakonske izmene moraju ići pre svega, u pravcu poboljšanja zakonskih odredaba i mehanizma zaštite podataka o ličnosti, a ne samo u pravcu stavljanja van snage donošenja onih izmena koje će omogućiti da podaci koji su navodno zaštićeni, zapravo nisu, se prikupljaju, obrađuju, prosleđuju i to sve pod velom humanitarne potrebe. Na kraju, istaći ću da sam od predlagača ovog zakona čula da je ovo o čemu smo imali dilemu i o čemu smo se konsultovali, sve nedoumice jedne takve dileme, a tiče se usaglašavanja tog člana 42. predviđenog Ustavom. Na sednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo doneta je jednoglasna odluka po tom pitanju i tim je zauzet jedinstveni stav svih, a Odbor čine predstavnici svih poslaničkih grupa. Tako da ću ovom prilikom iskoristiti i reći da budući bez obzira što sam podnela amandmane, koje sam jednim delom ovim putem i svojim izlaganjem obrazložila, budući da je takav jedinstven stav Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, svoje amandmane koje su blagovremeno podneti, povlači. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća, narodni poslanici, iako se čini da je ovaj mali dodatak Zakona o zaštiti podataka o ličnosti sasvim mali i dovoljno jasan i precizan da o njemu ne treba preterano govoriti, ipak mislim da treba ovu temu otvoriti. Pre svega zato što je ona vrlo osetljiva i vrlo važna za sve građane Srbije. Građani Srbije verovali ili ne se javljaju vrlo često, upravo zbog toga što su njihovi poverljivi podaci, na neki način zloupotrebljeni od raznoraznih lica koja ih zovu na telefon, do toga da im stiže pošta koju nisu naručili. Traže pomoć u smislu kome treba da se obrate i kako da zaštite svoje lične podatke. Naravno, i nama poslanicima to treba da bude signal koliko je ova oblast vrlo osetljiva i koliko možemo da je razjašnjavamo, ali i samim građanima koji sigurno slušaju ovaj TV prenos može da bude od pomoći. Svako od nas svakodnevno ostavlja jako mnogo elektronskih tragova, radeći na internetu, plaćajući račune elektronskim putem ili na bilo koji drugi način, počev od toga da telefonira. Svi ovi podaci su vrlo specifični, lični i mogu da budu zloupotrebljeni, da budu korišćeni na adekvatan način. Takođe, činjenica je da se u Srbiji sve više evidencija građana elektronski povezuje, ali se time ne smanjuje mogućnost njihovog neovlašćenog korišćenja niti zloupotrebe podataka od tih građana. Podatak koji ću sada reći može da zvuči neverovatno, čak i preterano, zato što je on vrlo poverljiv, pa vas molim da proverite da nisam ja pogrešno razumela ili pogrešno protumačila podatke. Kaže se da u Srbiji ovog trenutka ima 350.000 subjekata javnog i privatnog sektora, koji se bave obradom podataka o ličnosti, pazite 350.000 različitih subjekata, dok se broj evidencija i baza procenjuje na preko milion. Dakle, svi mi dajemo svoje podatke u obrazovanju, u socijalnoj zaštiti, u zdravstvenoj zaštiti, u bankama, dajemo na kraju podatke putem video nadzora na javnim mestima, na poslovnim i stambenim objektima, podatke o PIO fondu. Znači, svi ti podaci se nalaze u skoro milion baza u Srbiji. To dovoljno govori. Hoću da počnem jednu načelnu priču od nečeg što se vrlo skoro dogodilo i to može da bude jako dobar primer ovoga o čemu hoću da govorim. Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, gospodin Šabić je uputio inicijativu Vladi da predloži zakon o bezbednosnim proverama. Naravno, nešto je moralo da bude uzrok da gospodin Šabić pokrene ovu inicijativu, a uzrok je neverovatan. Poverenik je sproveo nadzor u Kriminalističko-policijskoj akademiji, povodom žalbe jedne devojke koja je želela da bude student ove akademije i koja je polagala prijemni ispit u ovoj akademiji.Prema rezultatima prijemnog ispita devojka je bila u samom vrhu među kandidatima, znači jako dobro je uradila test. Nažalost, školu nije upisala zbog toga što nije prošla bezbednosnu proveru, pod navodnicima. Ono što je još problematično jeste da joj iz ove škole nisu dozvolili da vidi rezultate te provere, niti su joj saopštili razlog zbog koga je diskvalifikovana. Ono što nije pošlo za rukom devojci, pošlo je za rukom gospodinu Šabiću kao osobi, instituciji kako bih rekla i onda je javnost upoznata sa činjenicama koje su bile prilično šokantne. Devojka nije prošla na tom upisu, ne zbog toga što je bilo nešto sporno u njenoj biografiji, već zbog toga što je bilo nešto sporno u biografiji jednog od njenih roditelja. Dakle, u Srbiji još danas važe deca četnika i deca partizana. Nažalost, ta priča sa Srbijom nikako da se završi. Malo je reći da je povređen Zakon o zaštiti podataka o ličnosti, da je poverenik mogao da upozori Kriminalističko-policijsku akademiju da mora prilikom provere podataka o ličnosti, da se rukovodi isključivo zakonom. Zamislite daKriminalističko-policijsku akademiju morate da upozorite da radi po zakonu, koliko je to u redu. Dakle, prema Ustavu naše Srbije i Zakonu o zaštiti podataka, obrada ličnih podataka je dopuštena samo ako je predviđeno zakonom ili ako je lice čija se obrada podataka vrši dozvolilo takvu obradu podataka. Nažalost, u praksi se dešava upravo suprotno. Najčešće se vrši obrada podataka potpuno neskladno ili bez pristanka osobe. Često se vrši i obrada podataka trećeg lica, što je nedozvoljeno. Radi se provera, kao što je slučaj ove devojke, jednog od roditelja ili nekog člana porodice. Ne treba govoriti da se lice čiji se podaci obrađuju nikada ne obaveštavao obradi podataka. Skoro smo govorili o tome, pa smo videli koliko subjekata neovlašćeno ili ovlašćeno prisluškuje građane Srbije. Ne poštuje se pravo na uvid tih podataka koji su obrađeni, osoba nema pravo ni da dobije kopiju ovih podataka, za šta je u Zakonu o zaštiti podataka predviđena, a u određenim slučajevima i krivična odgovornost. Da ne bude naknade pameti, DSS je dok smo govorili o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, govorila na potpuno isti način kao što ja danas govorim, upravo govoreći o tome kakve vrste zloupotrebe mogu nastati iz toga što imamo ovako neprecizno i široko razrađene pojmove. Moram da kažem da i naša intervencija amandmanska na zakon koji ste predložili gospodine Mikoviću, je zapravo iz istih razloga. Mi smo želeli da stvari budu potpuno jasno i precizno definisane, da se radi isključivo o tome.Mada je i humanitarna potreba za nas bila nešto što smo takođe morali da rastumačimo, jer je prilično neprecizan pojam. Svi znamo na šta se odnosi, ali u zakonu bi trebalo da bude mnogo jasnije i definicija potpuno precizna. Iz tih razloga su naši amandmani upućeni. Naravno, čuvena bezbednosna provera koja je legitimno pravo države, njihova svrha, vrsta, obim, način provere, kao i način obrade podataka bi bila tema ovog zakona koji je predložio gospodin Šabić, Vladi da podnese kao predlog. Ništa tu ne bi bilo sporno da takvog zakona ima. Zašto ja uopšte pominjem taj zakon koji čak i ne postoji? Upravo zbog činjenice da onaj koji danas važi je nedefinisan i preširok prostor za diskrecione postupke, na šta smo takođe ukazivali, jer čim imate mogućnost diskrecionog odlučivanja šta je dobro ili nije, onda imate i mogućnost da je zloupotreba izuzetno velika. Još jedan od uzroka svih problema koje sam navela je svakako i Zakon o tajnosti podataka. Inače, skoro je tri godine, možda i nekoliko meseci preko tri godine, kako je ovaj zakon počeo da se primenjuje, a Vlada koja se tada obavezala još uvek nije donela bliže kriterijume za određivanje stepena tajnosti. Moram da vas podsetim da bez tih kriterijuma je sporna bila kakva poverljivost bilo kog dokumenta. Dodatni problem je svakako i to što je prema tadašnjem zakonu nadzor nad sprovođenjem ovog zakona bio dodeljen Ministarstvu pravde, koje nema ni ljudstvo ni stručne kapacitete, ni dovoljan broj ljudi koji bi se ovim problem bavili, pa stoga i ovaj problem ostaje nerešen. Drugi primer koji je takođe primer zbog čega mi ulazimo uopšte u ovo fino jezičko brušenje šta je šta je primer sa karticama bus-plus koje se odnose na učenike. Tu je takođe traženo da se popune dva dokumenta, da se popune dva obrasca za roditelje, ali nije rečeno roditeljima da jedan ne mora da se popunjava i da se on popunjava u svrhe marketinga određene marketinške agencije koja se time bavi, a inače su od učenika uzimali podatke tipa adrese, mejl adrese, telefonskih brojeva i sve ostalo i onda se neko od roditelja žalio, znao je ovaj podatak, ali 99% komane znam koliko procenata roditelja nije znalo da može da zaštiti svoje podatke. Šta se onda dogodilo? Onda smo doživeli da je Šabić na kraju zabranio obradu ovih podataka sa telefonskim brojevima, adresama i mejl adresama. Upravo iz tih razloga je poslanička grupa DSS, kojoj zakon nije sporan, razumemo potrebu, naročito razumemo trenutak u kome skoro dve trećine građana Srbije mora da se obrati državi ili nekom nevladinom sektoru, jednom delu nevladinog sektora, da dobije bilo kakvu humanitarnu pomoć jer ne može da preživi i iz tih razloga nam je potpuno jasno u kakvom se stanju nalaze narodne kuhinje, naročito u enklavama na Kosovu i Metohiji. Zbog toga smo spremni da razgovaramo o amandmanima koje smo podneli, da vidimo šta je delotvorno, ali vas molim, bilo vas ili predstavnike Vlade kojih ovom prilikom nema, jer ste vi predstavnik predlagača, da sledeći put kada budemo ovakve zakone imali na dnevnom redu zaista pokušamo, u najboljoj nameri i jedni i drugi sednemo vrlo precizno te zakone izbrusimo, zato što se bojim, rekla sam, ovo je vrlo osetljiva tema, vrlo osetljivo područje. Svi koriste podatke ljudi koje uzimaju, baze su različite, rekla sam. Volela bih da budem sigurna da ovo ide isključivo za humanitarne svrhe, pa da kažemo koje su to humanitarne svrhe i na koji način će se ovi podaci koristiti. Naročito nam je sporno to što vi niste rekli ni ko prikuplja ove podatke. Naročito nam je sporno i to koje podatke treba da daju ljudi, svoje lične podatke. Znači, amandmani koje smo podneli samo pojašnjavaju sve to. Kažem ponovo, razumem trenutak. Vrlo smo spremni da razgovaramo o tome da se ovaj zakon donese što pre, jer će na taj način mnogo ljudi, naročito u enklavama na Kosovu i Metohiji, dobiti makar onaj jedan obrok. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski. Izvolite.
Nova Srbija pozdravlja predlagača koji je ovim izmenama i dopunama Zakona o zaštiti podataka o ličnosti pre svega imao jednu humanu i dobru nameru, a to je da olakša prikupljanje sredstava za humanitarne potrebe, budući da je javnim preduzećima koja prikupljaju i obrađuju lične podatke građana zabranjeno da šalju uplatnice za bilo kakve humanitarne akcije. Te uplatnice koje će građani dobijati uz račun omogućavaju svima koji to žele da daju humanitarnu pomoć, da ne lutaju i ne traže po štampi i ne raspituju se gde mogu uplatiti novac. Pokazalo se da je zbog odredaba važećeg zakona kojim je pomenutim preduzećima bilo zabranjeno da obrađuju podatke građana smanjena mogućnost rešavanja ogromnih problema građana. Građani koji ne žele da uplaćuju novac za humanitarne potrebe mogu uvek da bace listić ili oni koji ne žele da ih dobijaju treba o tome da obaveste preduzeće koje je onda u obavezi da im više ne šalje uplatnice uz račun. Potpuno je jasno da će ovim izmenama zakona biti smanjen pritisak na budžetska sredstva i lokalne samouprave. Naravno da kolege koje su govorile pokazuju zabrinutost i izmenama i dopunama ovog zakona o zloupotrebama podataka o ličnosti, ali ovom prilikom ne bih o njima da govorim, zbog toga što smatram da je namera predlagača bila pre svega dobra i humana i plemenita stvar da pomogne ljudima i u enklavama i uopšte ljudima kojima je potrebna pomoć. Samo ovom prilikom želim da navedem jedan primer, koji je iz prošle godine, a koji pokazuje da je upravo namera gospodina Mikovića da ovim izmenama i dopunama Zakona o zaštiti podataka o ličnosti pomogne mnogima kojima je potrebna pomoć, a odnosi se pre svega na zahtev Omladine JAZAS, koja je 24. novembra 2011. godine uputila molbu Povereniku za informacije od javnog značaja da on da saglasnost da uz račun za Infostan za novembar 2011. godine upute uplatnicu kojom bi ustvari ukazali na borbu protiv side. Naravno da je Poverenik bio onemogućen da bilo šta uradi i vrlo su interesantna njegova obrazloženja. Prvo, poverenik je odgovorio da na osnovu nadležnosti utvrđenih ovim zakonom Poverenik je ovlašćen da daje saglasnost jedino u slučaju iznošenja podataka ličnosti iz Srbije i drugo, da u skladu sa načelima ovog zakona Javno preduzeće za Infostan može da obrađuje podatke o ličnosti samo ako za to ima zakonsko ovlašćenje ili pristanak lica na koje se ti podaci odnose. S obzirom da u ovom slučaju, a pre izmena i dopuna ovog zakona, Javno preduzeće Infostan nema ni zakonski osnov, ni pristanak lica da lične podatke građana koje dobije u svrhu ostvarivanja objedinjene naplate komunalnih usluga koristi i u druge svrhe, npr. da uz mesečni račun dostavi i uplatnicu JAZAS-a, mislim da se pokazao kao problem. Zbog toga će poslanička grupa NS podržati ovaj zakon, uz stav da se amandmanima izbegnu i spreče sve zloupotrebe oko zaštite podataka o ličnosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan.
Dame i gospodo narodni poslanici, izuzetno nam je drago što se u proceduri našao jedan ovakav zakon, odnosno zakon o dopunama Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, zakon koji pokušava na jedan novi način da reguliše materiju oko koje je bilo određenih nedoumica u praksi. Naročito nam je drago da možemo danas da govorimo i da potvrdimo ono što je predsednik Narodne skupštine gospodin Nebojša Stefanović govorio još prvog dana kada je stupio na tu funkciju, a to je da će poslanička grupa SNS uvek pažljivo razmatrati predloge zakona, konstruktivne, kvalitetne i izuzetno dobre predloge zakona koje predloži opozicija. Jedan od takvih zakona, nemamo nikakav problem to da kažemo, je i zakon koji je predložio kolega Srđan Miković. Ovo je zakon koji zaista reguliše jednu oblast, kažemo, građani su to verovatno primetili i u svojoj praksi i u svakodnevnom životu, da je zaista problem u toj činjenici da kada se dostavljaju recimo uplatnice Infostana, da trenutno nije u skladu sa zakonom kada sa tim uplatnicama dođe i određena uplatnica za humanitarnu aktivnost, da crkve ne mogu podatke da koriste takođe za humanitarnu aktivnost itd. Jednom rečju, poslanička grupa SNS i u ime SNS želim da iskažem zahvalnost za jedan ovakav predlog zakona, s tim da konačan stav povodom samog predloga, da li ćemo glasati za ili kako ćemo glasati, donećemo kada vidimo za početak amandmane i kada vidimo stav na prvom mestu Sekretarijata za zakonodavstvo. 39/1AD/VZ17.45-17.55 Želimo da vidimo da li je ovako napisan zakon u skladu sa međunarodnim standardima, da li je u skladu sa pravnim sistemom Republike Srbije, i u tom kontekstu da vidimo šta amandmani daju. Mislim da smo na neki način potvrdu ovoga stava SNS čuli od svih govornika koji su do sada komentarisali zakon, a to je da neke stvari tu još treba videti, možda doraditi, imaće vremena. Ono što posebno želim da naglasim jeste jedna maksimalna podrška ovakvom radu gospodina Mikovića. Drago nam je da je toliko niz međunarodnih organizacija dao podršku ovakvom tekstu zakona. Drago mi je što je u krajnjoj liniji jedan dogovor da se ovakav zakon, odnosno ovakve dopune zakona donesu. Koliko se sećam taj dogovor je donet još pre više od godinu dana. Sticajem okolnosti je sada došlo vreme da se o njemu raspravlja, ali mi je drago da je došlo vreme da se o njemu raspravlja. Konačan stav SNS mimo pohvale konstruktivnom stavu opozicije ćemo dati onog momenta kada vidimo i šta Sekretarijat za zakonodavstvo ima da izjavi ovim povodom, ali i kada vidimo druge amandmane, a naročito kada dobijemo stav o činjenici da li je ovakav zakon i ovakav predlog usaglašen sa međunarodnim standardima. Ako svi ovi stavovi budu pozitivni, i naravno, poštujući amandmane za koje verujemo da će doprineti da tekst zakona bude još bolji, siguran sam da će i SNS glasati za ovaj zakon i verujem da ćemo u tom slučaju imati konsenzus da možda i svi jednoglasno podržimo Predlog zakona kolege Srđana Mikovića. Hvala.
Za reč se prijavila Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Kao ovlašćeni predstavnik URS želim vrlo kratko da prokomentarišem ovaj zakon. Pre toga bih želela da kažem da je za mene kao neko ko je u parlamentu dosta dugo ovo jedan od praznika parlamenta, jer imamo situaciju da je zakon predložen u Narodnoj skupštini, da ga predlaže narodni poslanik i da ga predlaže narodni poslanik koji je predstavnik opozicije. Mislim da je ovo veoma dobra praksa, odnosno početak prakse koji treba da bude primenjen i u budućnosti. Ako se dobro sećam, takvih primera je bilo jako malo u prošlosti, gotovo da ih nije bilo. Jako retka je bila situacija uopšte da poslanici predlažu zakon, tako da mislim da je ovo jako lep dan za parlament i da je zbog toga rasprava koja se danas ovde po ovom zakonu ovako mirna i kvalitetna. Mislim da je to zaista dobra praksa u kojoj parlamentarci u jednom dijalogu razmenjuju mišljenja, raspravljaju o suštini zakona i ne bave se samo političkim floskulama, već se bave zaista onim što je od suštinskog značaja za život naših građana. Sigurno je da postoje dobri razlozi da se ograniči upotreba ličnih podataka. Sigurno je da je pravo na privatnost jedno od osnovnih ljudskih prava, a kao deo prava na privatnost, svakako i pravo na poštovanje ograničenja koja se tiču podataka o ličnosti. To je nešto o čemu treba misliti u našoj zemlji, to nešto o čemu treba misliti pogotovo kada su u pitanju moderne tehnologije i to je nešto o čemu treba učiti i našu decu da misle kada mi kritično svoje podatke dele sa drugima ili kada neovlašćeno koriste tuđe podatke. To je jako čest slučaj na društvenim mrežama. Zbog toga mislim da treba biti oprezan kada se unose izmene u Zakon o zaštiti podataka o ličnosti. Verujem da ovaj slučaj nije takav i da on u suštini ne narušava ovo pravo, niti ga ograničava u meri koja bi ugrozila privatnost lica, bar ne u onoj meri u kojoj je značajnija, da tako kažem, od dobiti koju ovaj zakon donosi. On se pre svega odnosi na one koji su najugroženiji u našoj zemlji. Ovo sigurno jeste vreme kada o njima moramo posebno misliti. Želim da naglasim da nisu samo teška vremena ona u kojima treba misliti o najslabijima, o najugroženijima i najsiromašnijima. Čak i kada su vremena mnogo bolja, čak i kada država nije siromašna, ona ima obavezu i mora da misli o pravim najsiromašnijih i najugroženijih. Nažalost, Srbija je zemlja koja ima veliki broj siromašnih. Ono što je posebno zabrinjavajuće je činjenica da u poslednjim godinama to siromaštvo prilično rapidno raste. Nakon 2006-2008. godine kada smo imali značajan pad u broju siromašnih u Srbiji, kada je on iznosio 6,8% ekstremno siromašnih, mi u 2010. godini imamo oko 14% ljudi koji žive ispod linije siromaštva. Bojim se da će novi podaci biti još lošiji i da će ta linija biti, odnosno da će broj onih koji padaju ispod te linije biti još veći. Ono što posebno zabrinjava je to da su najugroženije kategorije među siromašnima opet oni najslabiji, a to znači deca ispod 13 godina starosti. To je nešto o čemu svi moramo ozbiljno misliti. Zbog toga je svaka izmena zakona i svaka mogućnost izmene koja doprinosi da se u većoj meri pomogne siromašnima, onima koji su posebno ugroženi siromaštvom, deci, starima, ljudima koji nemaju posao, samohranim roditeljima, osobama sa invaliditetom ili ostalim posebno osetljivim grupama u Srbiji, onda to sigurno jeste. Dakle, svaka takva inicijativa jeste za podršku i, da tako kažem, iziskuje nešto manju kritičnost nego kada su drugi zakonske odredbe u pitanju. Skloni smo stoga da ovaj zakon podržimo i da omogućimo da humanitarne organizacije, posredstvom onih koji su već ovlašćeni da rukuju podacima o ličnosti, mogu ostvarivati svoju delatnost, odnosno mogu da prikupe veću količinu sredstava koja su neophodna za njihov rad. Želim da kažem da nijedan zakon nije važniji od prava ljudi da žive dostojanstveno i u tom smislu mi jesmo ovde da te zakone menjamo onda kada je to potrebno. Mislim da je ovo jedna od takvih situacija i zato verujem da će veliki broj poslanika podržati ovaj zakon. Samo ću vam kratko pročitati nešto što sam našla kada su donacije ili humanitarna pomoć u pitanju. To je jedan tekst u novinama koji govori o paradoksu toga da je nekada zakon iznad ljudskih potreba. Radi se o asfaltiranju ulica u jednom selu. Tekst ide ovako: "Nakon što je jedan od donatora asfaltirao nekoliko ulica, pijačni trg i groblje u tom mestu, na vrata onih koji su to radili, zakucali su gradski inspektori". Čovek kaže –"Nisam verovao da su obustavili asfaltiranje i rekli mi da nije dozvoljeno da izvodimo ovakvu vrstu radova. Oni su napravili zapisnik o delovima sela koji su asfaltirani i zabranili nam sanaciju puteva u naselju, kao i uvođenje vode u zdravstvenoj ambulanti, koju smo takođe planirali da priključimo na vodovodni sistem. Stanovnici će sada da gaze po blatu, ambulanta će da bude bez vode i neće raditi, i sve je to po zakonu, dok ljudi koji hoće da pomognu, rade protiv zakona. Zar to nije suludo, pita se dotični gospodin?" Rekla bih da jeste, ne zato što prilikom donatorskih ili humanitarnih pomoći ne treba voditi računa o zakonima, sigurno da treba voditi, ne može se graditi bez dozvola, to je izvesno, ali gradske službe u ovakvim slučajevima moraju da budu mnogo fleksibilnije i rade zajedno sa onima koji su spremni da donatorsku, odnosno humanitarnu pomoć obezbede. U tom smislu verujem da i mi danas treba da pokažemo više fleksibilnosti i dobre volje i da ovu odredbu izmenimo tako da bude moguće da se humanitarna pomoć obezbedi u većoj meri onima kojima je ona potrebna. Imajući u vidu da su brojne humanitarne organizacije od Jazasa do UNICEF-a podržale ovu inicijativu, verujem da će ona doprineti u velikoj meri da mi budemo zadovoljni što radimo na ovakav način, a da onima kojima je pomoć potrebna dobiju neophodnu pomoć za svoj dostojanstveni život i normalno funkcionisanje. Zbog toga će naša poslanička grupa podržati ovaj zakon i, kao što sam već rekla i još jednom ponavljam, sa nadom da ćemo i dalje uspešno raditi svi zajedno nezavisno od političkih opredeljenja na dobrobit građana Srbije. Hvala vam.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima predstavnik predlagača Srđan Miković.
U svakom slučaju smatram da su korisne ove diskusije koje su bile tokom načelne rasprave. Delim mišljenje da ova cela materija u pogledu Zakona o zaštiti podataka o ličnosti treba još jednom da bude razmatrana, odnosno da Predlog zakona o zaštiti podataka o ličnosti bude pred ovom Narodnom skupštinom. Međutim, ovaj predlog zakona o dopunama Zakona o zaštiti podataka o ličnosti išao je samo prema tome da se otvori mogućnost prikupljanja sredstava za humanitarne potrebe, samo u okviru toga i ništa van toga. Znači, upotrebljena formulacija je ona koja je upotrebljena od strane poverenika u dopisu koji je bio usmeren ka Ministarstvu pravde i ukoliko postoji nedorečenost u tom smislu o tome možemo da diskutujemo. U tom smislu sam išao da tu formulaciju upotrebim da ne bi bilo sporno. Do danas sam imao određenu tremu i to veliku tremu kako će se moje koleginice i kolege odrediti prema predlogu zakona koji stiže ovde u proceduru i kako će se odrediti nadležni odbori koji su nadležni za pojedine oblasti rada Narodne skupštine. Upravo dve dileme su razvejane juče. Juče je bila sednica Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo koji je jednoglasno odlučio da nema dileme u pogledu ustavnosti i saglasnosti sa pravnim sistemom ovog predloga zakona. Jedan kamen mi je pao sa srca. Drugi odbor je bila sednica Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu koji je matični odbor za oblast zaštite podataka o ličnosti. Na jučerašnjoj sednici koja je počela u 14,00 časova moje koleginice i kolege su mi dali za pravo i jednoglasno je podržan ovaj predlog zakona. Istina, bez amandmana, ali podržan je takav Predlog zakona kako je dat u predlogu. Konačno, danas u 9,30 časova, pre početka sednice Narodne skupštine, održana je sednica Odbora za evropske integracije, čiji je zadatak da razmatra Predlog zakona i drugog opšteg akta sa stanovišta njihove prilagodljivosti propisima EU i Saveta Evrope i daje mišljenje o opravdanosti skraćenja postupka. Znači, Odbor za evropske integracije se jednoglasno odredio prema Predlogu zakona, da ovaj predlog zakona jeste u saglasnosti sa propisima EU i Saveta Evrope. Tri filtera koja su bitna za Narodnu skupštinu, za odlučivanje Narodne skupštine, na tim odborima nije bilo dilema oko odlučivanja, jednoglasno je ovaj predlog zakona prošao. Sada ostaje na meni ovde i na vama da u plenumu se dogovorimo da li postoji mogućnost da dovoljan broj glasova dobijemo, da pomognemo onima, kao što je i Vladika Teodosije, juče i danas, sa prizrenskim bogoslovima skupljao 35 tona krompira za narodnu kuhinju, da upravo u tom pravcu idemo da pomognemo te kojima je pomoć najpotrebnija. Upravo zbog toga ovde još jednom apelujem na uvažene koleginice iz DSS, gospođu Vojić Marković i gospođu Banović, pošto nema spora, bar pred odborima, u samom Predlogu zakona, da porazmisle o odustajanju podnetih amandmana, jer onda imamo sve nesporno za odlučivanje kada dođe dan za glasanje. Mislim da bez obzira na potrebu, što svako ovu stvar po pitanju Zakona o zaštiti podataka o ličnosti treba razmatrati. Mnogi od nas su bili u situaciji, između ostalog, lično sam bila u situaciji u periodu od 15. decembra 1999. godine do 1. novembra 2000. godine sve privatne razgovore mi slušaju, ovoliki je dosije bio. Čista mi je savest, jer ti koji su slušali nisu mogli da nađu ništa što bi mogli da mi stave na teret. Istina, to ne treba da bude praksa, treba da bude omogućena zaštita podataka o ličnosti. Znači, da svako bude zaštićen, ali još jednom apelujem, ukoliko postoji dobra volja, da se još jednom porazmisli. Samo dva amandmana su u proceduri, a to su upravo vaši amandmani. Ukoliko bi danas doneli odluku o tome, znali bi da nam ostaje u danu za glasanje da se opredelimo prema Predlogu zakona koji je u startu dobio podršku sva tri nadležna odbora. Hvala.
Hvala. Gospodine Jugoviću, vi ste se prijavili za reč, ali mi smo već došli do onog dela kada onaj ko nije iskoristio pravo iz člana 96... (Aleksandar Jugović, s mesta: Zašto bih odustao?) To je drugi deo diskusije. Pošto niste diskutovali u prvom delu, molim vas da odustanete sada od diskusije. Reč ima gospođa Milica Vojić Marković, koristi ostatak vremena. Izvolite.
Samo sekund da razjasnite ovo, pošto na meni ne uzimate vreme, jer je očigledno smutnja šta se dešava. (Predsedavajuća: Da vam razjasnim, vi sada govorite ...) Govorim kao ovlašćeni predstavnik DSS. (Predsedavajuća: Tako je, i koristite svoj drugi deo vremena. Gospodin Jugović se javio za reč pošto nije u prvom delu diskutovao, a ima pravo u skladu sa članom 96. da podeli to vreme na dva dela. Kako sad da mu dam reč? Prosto, mislim da nije u skladu sa Poslovnikom.) U redu. Odgovoriću gospodinu Mikoviću, predlagaču, DSS neće biti prepreka za hitno donošenje ovog predloga zakona, pre svega zato što DSS nikada ni ne bi bila problem u takvoj hitnosti donošenja ovakvog zakona. Naši amandmani, to smo takođe razjasnili, su išli samo u tom pravcu da popravimo predlog, da se ne bi dešavale zloupotrebe, a taman posla da smo želeli da zaustavimo donošenje ovog zakona. Nemojte da računate na to da ćemo praviti smetnju. Hvala.
Hvala. (Aleksandar Jugović, s mesta: Da li mogu da dobijem reč?) Gospodine Jugoviću, da li ste me razumeli šta sam rekla? Dakle, u skladu sa članom 96. vašu diskusiju kao predsednik ili ovlašćeni predlagač poslaničke grupe imate pravo da podelite u dva dela. Taj deo sednice je već prošao i prešli smo na onaj drugi deo na kraju sednice, kada smo prešli listu govornika gde nije bilo prijavljenih za reč. Pitala sam da li ima neko ko nije iskoristio pravo iz prvog dela i vi ste se sada javili a niste bili prisutni na sednici do sada. Nemojte me dovoditi do toga da kršim Poslovnik, zaista ne mogu. Nemojte se ljutiti. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. (Aleksandar Jugović, s mesta: Poslovnik!) Izvolite, gospodine Jugoviću.
Upravo član 96. stav 4. Poslovnika – predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe koji ima pravo da govori do 20 minuta, s tim što ovo vreme može podeliti u dva dela. Dakle, u prvom delu u načelnom pretresu iskorišćen je jedan deo vremena poslaničkog kluba SPO – DHSS i sada u drugom delu želim da dopunim izlaganje. Ukoliko mi to omogućite, to ću učiniti. Ukoliko smatrate kao potpredsednik parlamenta da nemam pravo na to, prekršiću Poslovnik time što ću se složiti sa vama. Dobro, potpredsednice parlamenta, da bismo ubrzali rad parlamenta, iskoristiću to nekom drugom prilikom, pa ću reći ono što sam sada hteo da kažem. Hvala vam.
Hvala vam. Poštovani narodni poslanici, na osnovu člana 101. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da prekidam Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2012. godini, i to radi održavanja nove sednice Narodne skupštine, o čemu ste već obavešteni u sazivu Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2012. godini, koja je sazvana za sutra, odnosno u sredu 24. oktobra 2012. godine, sa početkom u 10,00 časova. Do ovoga je došlo zbog neodložne potrebe da Narodna skupština što hitnije razmotri i usvoji Predlog zakona o preuzimanju imovine i obaveza određenih banaka, radi očuvanja stabilnosti finansijskog sistema Republike Srbije, koji se nalazi u predloženom dnevnom redu sutrašnje sednice. Naime, imajući u vidu potrebu da se obezbedi nesmetano funkcionisanje privrede i bankarskog sistema Republike Srbije, kao i sprečavanje nastupanja značajne i neposredne štete za finansijski sistem i njegovu stabilnost, pa posledično tome moguće nastupanje negativnih posledica za privredu Republike Srbije, neophodno je da se ovaj predlog zakona u što hitnijem roku razmotri na sednici Narodne skupštine. O nastavku prekinute sednice bićete blagovremeno obavešteni u smislu odredbe člana 101. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Nastavljamo sa radom sutra u 10,00 časova. Hvala.