Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, duži period vremena zakon o javnim putevima čeka na skupštinsku proceduru, nažalost, kasno je došao zbog drugih zakona. Međutim, EU izuzetno puno, a posebno banke koje finansiraju izgradnju puteva, insistiraju da se što pre ovaj zakon usvoji, jer ovaj zakon će današnju Direkciju, koja je na budžetu, odvojiti u javno preduzeće koje će imati svoj upravni odbor i koje će moći da posluje kao i ostala javna preduzeća. Šta je bitno u ovom zakonu i zašto se insistira da se to uradi? Znate da su putevi u jednoj državi krvotok države i da su osnovna podloga za razvoj jedne države. Zato je izgradnja putne infrastrukture veoma važna za svaku državu, pa naravno i za Srbiju. Međutim, mi smo zbog raznoraznih problema godinama kada su se radili rebalansi budžeta skidali jedan deo sredstava baš sa puteva, tako da smo uvek išli sa nešto nižim sredstvima od budžetski planiranih sredstava. Šta će ovaj zakon promeniti? Promeniće to da će današnja Direkcija za puteve, a buduće javno preduzeće za puteve Srbije imatikonstantne prihode koje nećemo moći u toku godine skidati bilo kakvim rebalansom. Zato je i predloženo u zakonu da 10% od akcize ili kroz amandmane ima predlog 5% od maloprodajne cene benzina, što se izdvaja u fond za puteve. Tačno je da su u drugim državama Evrope ta sredstva znatno veća, ali je problem u Srbiji da imamo niz budžetskih problema i da ne možemo izuzetno puno ulagati u putnu infrastrukturu, kako je to u svetu. Direkcija za puteve, kada se transformiše u javno preduzeće koje će imati svoj višestranački upravni odbor moći će i finansijski da se zadužuje. Moći će da povlači kreditne linije, da uzima kratkoročne kredite, isplati izvođače i neće morati da koristi procedure da se zadužuje uz garancije države kroz skupštinske procedure, već će kao svako javno preduzeće moći veoma brzo i efikasno da deluje u momentu kada joj treba određeni broj sredstava da premosti neki period gradnje kod izvođača. Ovaj zakon je moderan evropski zakon koji je prvenstveno usaglašen sa bankama koje finansiraju putnu infrastrukturu u Evropu. Na ovaj zakon morale su da daju saglasnost i Svetska banka i Evropska investiciona banka, EBRD i sve ostale institucije koje se bave putnom privredom i finansiranjem putne infrastrukture u Evropi. Nama je zadovoljstvo da kada krenemo sa intenzivnijom izgradnjom puteva. I do sada smo to činili koliko god je to bilo moguće, ali sada ćemo imati konstantnije prihode i moći ćemo da planiramo sredstva koja nikada niko neće moći da umanjuje, smanjuje i raznoraznim rebalansima određene projekte odbaci u toku godine. Nadam se da ćete ovaj zakon podržati. Ovo je moderan evropski zakon po uzoru na sve evropske države i ovaj novi zakon o javnim putevima poboljšaće održavanje puteva, a posebno će poboljšati putnu infrastrukturu i izgradnju novih puteva u Srbiji. Znate da veoma brzo ulazimo u koncesije za izgradnju putne infrastrukture. To će ovako moderan zakon pospešiti i znatno poboljšati. Prema tome, molim vas da podržite ovaj zakon, jer će on mnogo značiti u Srbiji za izgradnju putne infrastrukture, a isto tako za održavanje postojećih puteva. Očekujem raspravu, očekujem da sve ono što je dobro kažete, možda zakon nije najbolji, možda ga doteramo da bude još bolji sa vašim amandmanima, učestvujte u raspravi, naravno korektnoj. Dajte da ovaj zakon usvojimo i rešimo veoma važan problem, a to su javni putevi Srbije. Hvala.
Hvala. Da li izvestilac nadležnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Kekić, ovlašćeni predstavnik SPS. Izvolite
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministri, kolege poslanici, posebno mi je zadovoljstvo, kada se govori o putevima i putnoj privredi, što sam ovlašćen predstavnik SPS iz razloga što sam u svojoj karijeri imao prilike da se pune tri godine družim sa putarima, s obzirom na funkcije na kojima sam bio, da učestvujem u izgradnji magistralnog puta M-24 kroz Požarevac, odnosno zaobilaznicu oko Požarevca i da shvatim kakva je to privredna grana, koliko je bitna i šta je to što je najbitnije za putare i privredu uopšte. Tada sam shvatio da su putari ljudi i privredna delatnost gde se vidi sve što uradiš, a vidi se i ono što ne uradiš. Apelujem na stručnu diskusiju koja će se voditi u okviru zakona o putevima,smatrajući, pre svega, da i zimsko održavanje puteva koje je na teretu putara, a i prevaziđenost sadašnjeg zakona koji je donet 1991. godine, daje nam za pravo da odmah i na početku govorimo o vrlo sistematskom i vrlo dobrom zakonu koji je shvatio sve aktuelnosti putara i nas kao korisnika puteva. Istakao bih, pre svega, upravljanje i formiranje novog javnog preduzeća, nazvao bih to gazdovanjem javnog preduzeća, s obzirom da će imati veliku odgovornost kod održavanja puteva. Takođe, osnovna i najveća problematika kod putara sigurno je finansiranje. Podneo sam amandman na član 16. zakona samo iz razloga kako bi Republička direkcija, odnosno buduće javno preduzeće, putari mogli da dobiju određena finansijska sredstva uvećana za neki procenat da ispune tu svoju osnovnu delatnost. Žao mi je što nije održan Odbor za saobraćaj i veze, s obzirom da je kolega, koji sedi u prvom redu do ministra Ilića, nama u onom delu, pre sednice Odbora za saobraćaj, objasnio kolika se šteta nanosi, koliko se udesa dešava i koliko ima poginulih lica, koliko se pretrpi šteta zato što nemamo dovoljno finansijskih sredstava da bi puteve, odnosno magistralne, regionalne i sve ostale doveli u ono funkcionalno stanje kako bi se bezbedno rukovodilo. To su podaci koji su bili frapantni. Zamolio bih da u nekoj od budućih diskusija čujemo te podatke, onda ćete shvatiti koliko je bitan ovaj moj amandman, da se poveća ovaj određeni iznos. Takođe, rekao bih, pošto je tu ministar, da bi na Vladi, odnosno Agenciji za privatizaciju sva preduzeća koja se bave putnom privredom iz privatizacije automatski ta sredstva, koja se dobiju privatizacijom, vrate javnom preduzeću za gazdovanje putevima. Na taj način bi došli do inicijalnih, prvih i osnovnih sredstava koja bi bilavan ovih budžetskih, odnosno van celokupne skale koja govori o finansiranju puteva. Sigurno da bi ta urgentna sredstva mnogo doprinela. Nije mi daleko ni misao da sva ona preduzeća koja privrednu delatnost ostvaruju kroz i preko puteva, pre svega mislim na autotransportna, autobuska preduzeća, da isto i ona svoja sredstva, koja budu ubrala privatizacijom, vrate putarima. Sigurno da ne mogu da izvučem koja je to kalkulacija, s obzirom da nisam u Odboru za privatizaciju i ne znam kakvi bi finansijski efekti bili, ali sam ubeđen i siguran da to nisu mala sredstva. S obzirom da nam je Poslovnik dozvolio da u načelnoj raspravi i posle načelne rasprave pričamo o amandmanima, sugerisao bih samo nekoliko osnovnih amandmana koje sam podneo. U ovih prvih deset minuta pričaću o tim amandmanima iz razloga da bi diskusija trebalo da pokaže da li povući te amandmane ili ih ostaviti. Podneo sam amandmane na članove 5, 16. i na član 51. U članu 5. se kaže da Vlada Republike Srbije treba da donese akt o kategorizaciji puteva. U dosadašnjim zakonskim rešenjima imali smo postojanje magistralnih puteva, regionalnih puteva, i to su putevi za koje je bila zadužena Republička direkcija za puteve i lokalne puteve, za čije održavanje je bila zadužena lokalna samouprava. Zakon sada predviđa tzv. četiri kategorije i to: državne puteve prvog reda, državne puteve drugog reda, opštinske puteve i ulice. S obzirom na nas poslanike, na celokupnu javnost, mnogo je bitno da Vlada propiše kriterijume, a da ipak Skupština Republike Srbije usvoji akt o kategorizaciji puteva. Vremenom su se izgrađivali putevi koji su povezivali pojedine regione, da ne kažem države, ali pojedine opštine, juče na poslaničkoj grupi sa ministrom Ilićem smo se dogovarali i da li je ovaj moj amandman opterećenje Skupštini, s obzirom da će biti ko zna koliko zahteva, tako da mnogo znači ta kategorizacija oko finansiranja. Bila mi je obaveza, s obzirom da sam podneo amandman, da iniciram pravo na diskusiju. Kada se govori o članu 16. koji predviđa 10% od akcize, u drugoj ili trećoj alineji, da pređe finansiranje puteva, moj amandman se odnosi na 5% od maloprodajne cene naftnih derivata, što bi bila čista situacija i buduće javno preduzeće bi imalo nesmetan, a ono što je najbitnije, što je rekao ministar, kontinuirani prihod. Podvlačim, mnogo je bitno da se iz sredstava od privatizacije, da se sredstva koja se uberu od preduzeća, koja se bave i osnovano je da se bave putnom delatnošću, i autotransportna preduzeća, koja obavljaju svoju delatnost, baš zahvaljujući putevima, a i njima je u interesu da to budu – da budu određena sredstva i da budu preinačena sredstva iz Agencije za privatizaciju u ovo novo javno preduzeće. Ispada da mnogo hvalim zakon, ali jeste studiozan i sistematski. Mnogo mi je značilo kada sam pročitao odeljak – zaštita javnog puta. U dosadašnjem zakonu i u pravilima imali smo da su putevi zaštićeni, odnosno da se vodi računa kako se koriste, pa iz tog određenog razloga sam podneo amandman za prekomerno korišćenje javnog puta. Taj institut – prekomerno korišćenje javnog puta lepo je objašnjen u članu 51. On govori, pre svega, da težak teret, odnosno kamioni koji kontinuirano prolaze jednom saobraćajnicom, a za koju će biti nadležna država, odnosno javno preduzeće, da će morati pojedina preduzeća, koja na taj način ostvaruju prihod, da nadoknade te puteve. Situacija puta Požarevac-Kostolac, gde godinama ide komadni ugalj na teškim kamionima, ili situacija gde određene cementare prevoze velikim kamionima tovar, sigurno da uništava i da to nije normalno korišćenje tog puta. Isto tako, pojedine šumske uprave, ne samo pojedine, nego sve šumske uprave koriste magistralne i regionalne puteve za prevoz i ostvarivanje svoje delatnosti. Znači, ono što je u mom amandmanu osnovno i karakteristično, to je da će ministar preko svojih stručnih službi određenim aktom biti dužan i obavezan da donese rešenje da naplati korišćenje tog puta. Sigurno da će biti određenih napada možda na ovaj amandman ili neprihvatanja ovog amandmana. Reći će pojedina javna preduzeća, kao što je EPS, kao što je NIS – plaćaju određenu rentu, ali oni plaćaju određenu rentu za korišćenje prirodnog bogatstva, za ugalj, naftu, ne plaćaju nikakvu rentu zato što koriste put prekomerno, odnosno zašto je on formiran, zašto je on urađen i ne plaćaju nikakvu rentu. Sigurno je da ministar neće pojedina javna preduzeća ili privredna preduzeća na taj način da isfinansiraju ceo taj put, ali ona šteta koja je nastala kontinuiranim definisanjem, kao i šteta koja nastane određenim specijalnim prevozom moći će da se naplati. Koristiću drugih deset minuta kada čujem ostale diskusije. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije do otvaranja pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, po redosledu narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe SRS, DSS, G17 plus i SPS. Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Blagoje Krajinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, neću govoriti mnogo o zakonu i ono što je zakon predvideo, ono što se nalazi u zakonu mislim da je dobro. Ima mnogo toga što ovaj zakon nije predvideo, a sadrži problematiku oko puteva. Zakon je obuhvatio samo jedan deo problematike iz ove oblasti. Iskreno sam očekivao da će zakon biti sveobuhvatan i da će razrešiti sve probleme na svim putevima u Srbiji, a u prvom redu mislim i na lokalne puteve. Kada usvojimo ovaj zakon biće rešeno pitanje autoputa i republičkih puteva, dok će lokalni putevi u slabo razvijenim i malim opštinama biti nerešeni, a posebno do sela u brdsko-planinskom području. O putevima do udaljenih sela u malim opštinama nema ko da brine, a opštine nemaju para, država to nije predvidela u zakonu. Zakon predviđa da se opet određuju nove kategorije puteva. Plašim se da neki putevi koji su bili republički i prolaze kroz male opštine ne pređu u lokalne puteve o kojima će brinuti opštine. Novi zakon je trebalo da samo potvrdi dosadašnju kategorizaciju puteva i predvidi, zbog novonastale situacije, da se još samo neki lokalni putevi mogu prevesti u republičke puteve. Moram da podsetim kako su izgrađeni lokalni putevi od sela do sela u manjim opštinama, kao što je to bilo u mojoj Merošini. Kako bi do sela dobili asfalt, svako selo je moralo da zavodi samodoprinos, plus opštinski samodoprinos i još učešće u radnoj snazi. Građani su sami gradili puteve do svog sela. Pošto su to sada pohabani putevi, opština, pošto nema para, od ono malo što prikupi od lokalnih taksi i registracije, stigne do pred svake zime, pokrpi rupe da zimi ne bude prekinut saobraćaj. Sledeće zime opet krpljenje i to moraš da radiš pred svaku zimu. To mi liči kao što pred zimu moraš da pripremiš zimnicu. Ono što nije predviđeno ovim zakonom, a trebalo je, to je da u izgradnji puteva treba da učestvuju i oni koji i najveću štetu čine na tim putevima, a to su u brdsko-planinskim područjima šumske uprave koje transportuju drva, zatim oni koji prevoze šljunak i pesak teškim kamionima, prevoz rudnih bogatstava, kao i autoprevoznička preduzeća koji autobusima prevoze putnike od sela do grada. Prevoz autobusom iz merošinskih sela do Niša je skup, a "Nišekspres" ni dinar od karte ne izdvaja za korišćenje puta, a kada se pojave rupe na putevima, samoobaveste opštinu da će na tom putnom pravcu ukinuti prevoz. Zašto ovaj zakon nije regulisao i ovo pitanje da ovakvim preduzećima stvori obavezu oko popravke puta koji koriste. Zbog svega navedenog, mi socijalisti predlažemo da se osnuje fond za puteve za brdsko-planinska sela u malim i nerazvijenim opštinama. Vlada ili ministar će reći da je to dobro i da nema para. Tvrdim da se u toku godine treba odreći samo jedan ili dva kilometara rada na autoputu, uradila bi se adaptacija puteva do 50 sela u malim opštinama. Zbog toga predlažem da ministar predloži Vladi da se osnuje fond za brdsko-planinska područja u malim i nerazvijenim opštinama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Blagoje Krajinović, a neka se pripremi narodni poslanik Milka Silajev.
Opšta primedba zbog koje SRS ovaj zakon, a i sve ostale zakone ne prihvata je ta što je prebacivanje kompletnih nadležnosti sa Ministarstva u ruke ministra i u ovom zakonu evidentno. Kao mali bog on će ubuduće odlučivati i voditi računa o svemu, pa i o ovome, kako kaže u obrazloženju, proširena i povećana kontrola nad sprovođenjem zakona i drugih propisa na javnim putevima i s tim u vezi i šira ovlašćenja republičke inspekcije za održavanje puteva, kontrola kaznenih mera zbog nepoštovanja odredaba ovog novog zakona, usklađenost visine novčanih kazni za privredne prestupe i prekršaje itd. Samo se ministrova ceni. On je taj koji daje tumačenja, od njegove prevelike ingerencije mislim da će ga zaboleti glava. Druga primedba je osnivanje novih službi, umnožavanje administracije, a u ovom slučaju nije agencija, u ovom slučaju je to javno preduzeće. To je sadašnja direkcija. Interesantno je i obrazloženje koje je ministar dao prilikom odbijanja jednog od amandmana, a to je amandman na član 2. gde se kaže da je upravljač puta javno preduzeće koje je registrovano za obavljanje delatnosti upravljanja javnim putevima. Vi odbijate ovaj amandman tako što kažete da se ne prihvata iz razloga što je odredbom člana 18. tačka 10. Zakona o lokalnoj samoupravi propisano da opština odgovara da preko svojih organa, u skladu sa Ustavom i zakonom, obezbeđuje i određuje obavljanje poslova koji se odnose na izgradnju itd. U prvom citatu kažete da upravljanje državnim javnim putevima kao delatnost opšteg interesa i strateško značenje za Republiku Srbiju, obavljaće javno preduzeće koje će osnovati Vlada Republike Srbije. Ovo je teška kolizija, ovo je nemoguće. Sami priznajete da je ovo i protivzakonito i protivustavno, ali dalje ne odustajete od formiranja javnog preduzeća. Jedna od mojih primedbi je i na član 44. Odredbama ovog člana zabranjuju se određene radnje na javnim putevima i to je naizgled dobro, ali pitanje je ko će da sankcioniše te zabranjene radnje na državnim putevima, jer po predlogu ovog zakona nadzor nad sprovođenjemna državnim putevima ima republički saobraćajni inspektor. Danas teritoriju AP Vojvodine pokrivaju samo dva inspektora. Da su supermeni ne mogu da zavire i vide svaku nepravilnost i pogotovo fizički ne mogu da reaguju pravovremeno. Moj zaključak je, i predlog, da bi ove zabrane tj. ceo član trebalo prebaciti u budući zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima, gde bi nadzor sprovodili jedini koji ga mogu sprovesti, a to je, u stvari, saobraćajna policija. Lično ne vidim neke velike promene, pogotovo ne one koje će doneti neko veliko poboljšanje, a one koje su uvedene u ovom zakonu su, po meni, promašaj. Zato mislim da ne treba da glasamo za ovaj zakon. Molim narodne poslanike da odbiju ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Milka Silajev, a neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospodo iz ministarstva, poštovane dame i gospodo poslanici, zakon o javnim putevima jedan je od vrlo važnih zakona za ovu zemlju. Znate da je dolazak stranog kapitala u korelaciji sa razvijenošću infrastrukture jedne zemlje, jer je dovoženje repromaterijala i gotovih proizvoda vezano za saobraćajnu infrastrukturu. Prema tome, on jeste vrlo važan i dobro je što je na dnevnom redu. Šta je osnovni problem koji rešava ovaj zakon o javnim putevima? Direkcija za puteve promenila bi svoj status i organizovala se kao javno preduzeće i kao takvo moglo bi da finansira održavanje, rekonstrukciju, rehabilitaciju i izgradnju putne mreže u Republici Srbiji. Kao javno preduzeće moći će ne samo da se zadužuje na finansijskom tržištu kako bi obezbedilo sredstva za razvoj putne infrastrukture, sredstva za finansiranje, izgradnju i rekonstrukciju zaštite i održavanja, a obezbeđuju se iz naknade za upotrebu javnog putakoje ministarstvo prenosi javnom preduzeću, naknadu za održavanje državnog puta u visini od 10% od akcize na derivate nafte, a ova sredstva se evidentiraju na posebnom računu Trezora Republike Srbije, finansijskih kredita, ulaganje domaćih i stranih lica, budžeta Republike Srbije i drugih izvora. Članom 17. predviđeni su načini plaćanja naknada, a članovima od 18. do 23. raspodela tih naknada. Na osnovu ovog zakona putari će dobiti fiksni iznos od 10% izdvajanja iz cene naftnih derivata, što bi značilo prihod od oko pet milijardi dinara godišnje. Iz budžeta Srbije za putnu privredu, odnosno izgradnju, održavanje i rekonstrukciju u 2003. godini, primera radi, bilo je namenjeno 7,4 milijarde. Prošle godine su predviđena sredstva iznosila 6,4 milijardi, a pred kraj godine sredstva su smanjena na 3,6. Ove godine iz budžeta je predviđeno 5,5 milijardi, ali se realno računa na 2,5 milijarde, što je daleko manje od potrebnog. U međuvremenu je došlo do povećanja putarine i to je još povećalo dodatni prihod. Dakle, više sredstava putari bi mogli da obezbede ukoliko Skupština Srbije usvoji zakon o putevima, koji bi omogućio da se sadašnja direkcija transformira u javno preduzeće – Putevi Srbije. G17 plus podržaće ovaj zakon, jer mislimo da ubrzava proces restrukturiranja cele države. Međutim, koliko je važno usvajanje ovih zakona o putevima u okviru ovoga, normalno da je preko potrebna strategija razvoja saobraćaja u Republici Srbiji. Srbija ima, kao što znamo, određene resurse, a to su položaj, zemlja i ljudi. Položaj daje mogućnost razvoja saobraćaja, zemlja daje mogućnost razvoja poljoprivrede. Strategiju razvoja poljoprivrede imamo, ali strategiju razvoja saobraćaja nemamo. Doneti su zakoni o telekomunikacijama, o pošti, o železnici i u skupštinskoj proceduri je sada zakon o javnim putevima. Očekuje se zakon o vodama, ali nemamo strategiju razvoja saobraćaja u Srbiji. Srbija je zaobiđena po pitanju projekata koje finansira EU, a koji se odnose na izgradnju ovih i rekonstrukciju postojećih autoputeva, železnica, gradnju novih multimodalnih čvorova, kao i prateće infrastrukture uz unutrašnje plovne puteve. Poslednjih godina kroz razne evropske projekte u regionu potencirana je izgradnja tzv. puta Via Egnatia kroz Grčku, koridora 8 – kroz Bugarsku, Makedoniju i Albaniju i dela koridora 9 – kroz Rumuniju, inače najvećeg konkurenta koridoru 10 u Srbiji. Evropa dalje posvećuje i usmerava veliku pažnju koridoru 10, kao i Dunavu, odnosno koridor 7, s tim što se do sada ove saobraćajnice kao prioritet za ulaganje tretirala u svim okolnim zemljama, osim u Srbiji. Ovi panevropski koridori u delu kroz Srbiju nisu svrstani među prioritete transevropske saobraćajnice na osnovu izveštaja Visoke grupe za saobraćaj EU, tzv. Van der Mirtovog izveštaja, koji je publikovan sredinom 2003. godine. Rumunija, Bugarska, Hrvatska bliže su ulasku u EU, i iz političkih razloga Koridor 10, kao i druge panevropske saobraćajnice koje prolaze kroz te zemlje tretirane su kao prioritet. Srbija je iz tih razloga zaobiđena po pitanju putnih projekata koje finansira EU. Politika je presudila da se tako važan prioritet u sklopu dosadašnjeg TENT projekta, Trans-European Transport Network, definiše Koridor 4, koji bi slično kao Koridor 10, trebalo da spoji Budimpeštu, odnosno Zapadnu Evropu sa Crnim i Egejskim morem, iako treba da se gradi kroz mnogo nepristupačnije terene od onih kroz koje prolazi Koridor 10, a i duži je za oko 250 kilometara. Koridor 10 je veoma bitan za povezivanje Zapadne Evrope sa Bliskim Istokom i normalno bi bilo da se fokusira završetak tog koridora i njegovih krakova, nego graditi kilometre novog autoputa na deonici Koridora 10 i 4 – od Salcburga do Istanbula, u dužini od 1.750 kilometara. Nedostaje svega 300 kilometara punog autoputa, dok samo deo Koridora 4 kroz Rumuniju, uključujući i most Dunav 2 kod Kalafata, treba da se gradi u narednih pet godina. To nije logično, ali se radi o odluci koja je doneta iz čisto političkih razloga, pošto su Bugarska i Rumunija u poodmaklim fazama ulaska u EU i Evropa ih preferira u odnosu na druge zemlje koje to nisu, pogotovo na zemlje zapadno-balkanskog regiona. Upravo ovim zemljama je odobren pristup određenim fondovima EU, kao što su ISPA i PHARE program, a uskoro će imati i pristup kohezionim fondovima. Srbiji su svi fondovi za sada nedostupni i biće joj bliži tek kada potpiše ugovor o pridruživanju. Srbija mora da ima strategiju razvoja saobraćaja kako bi se borila da nadležne u Evropi ubedi da vrate izgubljene prioritete za ulaganja. Pored Srbije, trebalo bi da se status prioriteta vrati koridoru 10, odnosno kako se sada naziva multimodijalna osa Salcburg-Beograd-Skoplje-Solun sa pratećim kracima, kao i 600 kilometara plovnog puta kroz Dunav. Visoka radna grupa za transport prihvatila je u načelu projekte obnove izgradnje puteva i železnice na koridoru 10 i plovnog puta Dunava kroz Srbiju, što znači da budu svrstani među prioritete EU. Vrednost ponuđenih projekata je preko dve milijarde evra i predviđa se nastavak izgradnje putnog, odnosno autoputskog profila i dvokolosečne pruge na koridoru 10, proširenje železničkog tunela i mostova, gradnje multimodalnih centara u Beogradu, Novom Sadu i Nišu i još neke radove koji će omogućiti da se saobraćajna infrastruktura dovede na nivo koji će biti koristan za Srbiju, region i celu Evropu. Pored kvaliteta saobraćajne infrastrukture duž evropskih koridora kroz Srbiju, za zadržavanje i privlačenje robnog transporta ključnu ulogu odigraće i granični prelazi. Vozači kamiona, dakle, natovarene robom moći će, zahvaljujući jedinstvenim dokumentima u tom pravcu, nesmetano da prolaze, ne razmišljajući da će izgubiti dva do tri dana na carini, da će putarinu platiti znatno više nego njihove kolege u Srbiji. Veliki značaj mora imati projekat integrisanih granica, odnosno civilna kontrola i modernizacija međudržavnih prelaza koji treba da spreče nepotrebno zadržavanje robe kroz pojednostavljenje carinskih i drugih administrativnih procedura. Neophodno je da Srbija ima strategiju razvoja saobraćaja u skladu sa evropskim trendovima i uz borbu da naši projekti budu istovremeno i prioriteti Evrope. Da bi se postiglo sve to treba da se definišu prioriteti i načini finansiranja, jer mi raspolažemo sa ograničenim sredstvima, da bi se rasipali na manje važne pravce od onih koji bi državi doneli sredstva za izgradnju osnovnih važnih koridora za čitavu državu, a oni bi doneli sredstva za puteve manje važne za državu. Važno je opredeljenje kako će se finansirati, a na sva ova pitanja strategija treba da da odgovore. G17 će podržati zakon o putevima, ali u isto vreme potencira i traži da Ministarstvo za saobraćaj donese strategiju razvoja saobraćaja u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, izvinjavam se, prvo ovlašćeni predstavnik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, dugo je ovaj predlog zakona i zakonski projekat, koji je Vlada Republike Srbije pripremila još polovinom februara tekuće godine, u skupštinskoj proceduri, i na ovoj sednici se nalazi na dnevnom redu. Dakle, Predlog zakona o javnim putevima, koje je Vlada podnela Narodnoj skupštini na razmatranje i usvajanje, jeste sistemski zakon i zakonski projekat koji bi trebalo da uredi pravni položaj javnih puteva u Republici Srbiji. Donošenje zakona o javnim putevima Republike Srbije ima poseban značaj; prilikom uređivanja zakonske regulative javnih puteva trebalo je voditi računa da ovaj zakonski projekat koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini bude rađen na pravilan način. SRS je podnela niz amandmana na Predlog zakona o javnim putevima, smatrajući da ovaj zakon nije precizno uredio ovu materiju koja je veoma važna za Republiku Srbiju i za sve građane u Republici Srbiji. Ovaj zakonski projekat o javnim putevima morao je da se sastoji iz nekoliko važnih segmenata i morao je da potpuno bude povezan sa Zakonom o izgradnji i planiranju, kao i sa Zakonom o koncesijama Republike Srbije. Svi znamo da je Srbija tranzitna zemlja, da spaja Zapadnu Evropu sa Istokom i da to što ima takav geografski položaj govori koliko je važno da Srbija ima jasnu strategiju kada su u pitanju javni putevi u Srbiji. Ovlašćeni predstavnik jedne od vladajućih stranaka je u prethodnom izlaganju jasno to rekao. Znači, Predlog zakona o javnim putevima mora da u sebi sadrži, pre svega, nacionalnu strategiju i ovim zakonskim projektom bi trebalo urediti zakonsku regulativu, postaviti kriterijume, propisati uslove, način upravljanja javnim putevima, kao i zaštitu i održavanje javnih puteva. Ono što SRS zamera predlagaču, ovoj vladi, to je da je ovaj zakon morao da bude jasno i precizno definisan sa nacionalnom strategijom koju ovaj zakon u sebi ne sadrži. SRS iz tog razloga neće podržati ovaj predlog zakona, a Narodna skupština na predlog Vlade Republike Srbije treba da donese strategiju kojom bi se utvrđivali ciljevi, plan i razvoj javnih puteva Republike Srbije, baš upravo zbog toga što je Republika Srbija tranzitna zemlja. Slušao sam pažljivo ministra kada je govorio. U jednom delu se možemo složiti i u razlozima za donošenje zakona kada je Vlada ovaj zakon potpisala, a kaže se, pre svega – finansiranje i održavanje, rekonstrukcija i rehabilitacija, izgradnja putne mreže u Republici Srbiji, vrši se iz sredstava koje obezbeđuju međunarodne javne finansijske institucije, i to je EBRD i Svetska banka, na osnovu ugovora koji su zaključeni i čija je realizacija u toku. Sledeći stav kaže – ugovori o kreditu sadrže klauzulu prema kojoj se povlačenje tranše kredita uslovljava promenom statusa Republičke direkcije za puteve, odnosno njenim organizovanjem kao javnog preduzeća. U tom delu se potpuno slažemo da javno preduzeće, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, treba da upravlja javnim putevima. Ono gde se ne možemo složiti to je da javnim putevima treba, prema članu dva Predloga zakona, da upravljaju privatni preduzetnici. Mi smo na član 2. Predloga zakona podneli amandman SRS i još na mnoge članove u ovom predlogu zakona za koje smatramo da nisu na jasan način, odnosno ne rešavaju oblast pravne regulative, odnosno oblasti javnih puteva Republike Srbije. Imajući u vidu značaj državnih puteva prvog i drugog reda, kao i opštinskih puteva, u ovom zakonu se ne može jasno videti ko upravlja tim putevima i kako je to regulisano ovim zakonskim predlogom. Pre svega Narodna skupština je na predlog Vlade trebalo da donese jasnu strategiju kojom bi se utvrđivali ciljevi i plan razvoja javnih puteva u Republici Srbiji, a šta tu strategiju čini, dakle jedne ozbiljne države i ozbiljne vlade koja tu državu vodi, u ovom predlogu zakona nemamo nikakvu nacionalnu strategiju. Zašto ne postoji analiza stanja o državnim putevima u Republici Srbiji? Šta je, u ovom predlogu zakona, sa razvojnom politikom u oblasti javnih puteva? Gde su u ovom zakonskom predlogu predviđeni osnovni kriterijumi za građenje javnih puteva? Šta je to prioritet i koji su prioriteti građenja i održavanja državnih puteva? Znači, prioritet u građenju i održavanju javnih puteva, prema konceptu SRS, pre svega, jeste razvojna politika Republike Srbije u ovoj oblasti, utvrđena i utemeljena na prostornim, saobraćajnim, tehničkim, ekološkim, demografskim analizama, sa opravdanim saobraćajno-tehničkim rešenjima, radi povećanja sigurnosti, kapaciteta i protoka saobraćaja. U zakonu se ne može videti šta predstavlja program građenja i održavanja javnih puteva, koji bi trebalo, na predlog nadležnog ministarstva, da donosi Vlada Republike Srbije na period od četiri godine, a sve to u skladu sa nacionalnom strategijom koje u ovom zakonu nema. Znači, postavlja se pitanje pred narodnim poslanicima, pred ovom skupštinom, pred javnošću i građanima Srbije – zašto ovaj zakonski projekat nije imao rešeno pitanje nacionalne strategije kada su u pitanju javni putevi Republike Srbije? Zakonskim rešenjem, kojim se kaže da zakon treba da stupi na snagu 1. aprila 2005. godine i da Vlada Republike Srbije odbije sve amandmane SRS i ostalih političkih stranaka, čiji su predstavnici podnosili amandmane na Predlog ovog zakona, govori o tome da je usvojen samo jedan amandman, i to prvi amandman koji rešava pitanje kada zakon stupa na snagu i govori o tome da je vama važno da što pre donesete ovaj zakon. Mogu da razumem ministra koji je u svom izlaganju blago govorio o tome da ćemo za ovom govornicom razgovarati, ukrstiti mišljenja itd. Ono što je bitno i što je rekla i koleginica pre mene, ovde ne postoji nikakva strategija o razvoju puteva u Srbiji. SRS je pokušala na sve moguće načine da ovim amandmanima reguliše ovaj zakonski projekat, koji je napravljen na neprecizan i konfuzan način. Smatramo da je ovaj zakon trebalo donositi mnogo ranije. Kada ste formirali Vladu Republike Srbije, sa vašim programom, trebalo je da izađete sa nacionalnom strategijom. Očigledno da u ovoj oblasti Vlada Srbije nije imala jasan program. Upravo iz tog razloga kasni donošenje ovog zakona. Ono što je zamerka SRS jeste da je ovaj zakonski projekat morao da se sačini upravo na nacionalnoj strategiji, na planu i na razvoju, da bi, pre svega, Vlada Republike Srbije trebalo da podnosi izveštaj Narodnoj skupštini o sprovedenom programu razvoja puteva u Srbiji, gradnje itd, na svakih godinu dana. Vi ste već dve godine na vlasti. Prema tome, ovaj izveštaj ste bili dužni da podnesete Narodnoj skupštini, naravno, da smo ovakav zakon doneli sa nacionalnom strategijom. SRS je pokušala amandmanima da popravi ovaj zakonski predlog. Prosto je bilo nemoguće to učiniti, s obzirom da zakon o javnim putevima, a gledali smo i neke zakone koje je donela npr. slovenačka skupština, koja ima jasnu nacionalnu strategiju o razvoju državnih puteva, kako oni kažu, državnih cesti. I Hrvatski sabor je doneo daleko bolji zakon. Neverovatno da je Vlada jedan ovakav zakon, koji je konfuzan i neprecizan, dala na usvajanje. Mi smatramo da ovaj zakonski predlog treba povući sa dnevnog reda, iz razloga što nema nacionalnu strategiju razvoja javnih puteva. To je ona osnova koja čini predlog zakona koji bi trebalo da bude u interesu svih građana Srbije i Republike Srbije. Ono što je suština SRS, mi ćemo i dalje govoriti, kada budemo govorili o amandmanima koje smo podneli, o ovom predlogu zakona.Smatramo da je trebalo da ovaj zakonski predlog vladajuća koalicija, na čelu sa DSS, reguliše na precizniji način. Na osnovu činjenice da ste odbili kompletno sve amandmane koje smo podneli Narodnoj skupštini, daću primer kako je Vlada i oni koji su ove naše amandmane koje smo podneli, koliko su vodili računa o tome šta u tim amandmanima piše. Recimo, podneli smo amandman da se posle člana 2. dodaje novi član 2a koji glasi: "Javni putevi i nekategorisani putevi su opšte dobro u državnoj svojini Republike Srbiji i na njima se ne može sticati pravo vlasništva, a druga stvarna prava mogu se ostvariti po posebnim zakonima". U obrazloženju Vlade Republike Srbije kaže se sledeće: prvo, amandman koji je ovde predstavljen kao amandman SRS nije amandman koji smo mi podneli Narodnoj skupštini. U članu 2a piše: "Javni putevi i nekategorisani putevi su opšte dobro u državnoj svojini Republike Srbiji i na njima se ne može sticati pravo vlasništva". Mi to u amandmanu nismo naveli. Ovo je neki sasvim drugi amandman. Očigledno je da je ona služba ministarstva koja je gledala amandmane SRS napravila veliku grešku. U obrazloženju smo jasno dali da smatramo da se tim novim članom precizno definiše pravni status javnih puteva i nekategorisanih puteva Republike Srbije. To govori samo o tome koliko je važno Vladi Republike Srbije da na svaki način ubrza donošenje ovog zakona, samom činjenicom da se kasni već neko duže vreme. Ne možemo da vam ne skrenemo pažnju da ovakve stvari ne bi smele da se dešavaju i da Vlada ne može na ovakav način da se odnosi prema jednoj poslaničkoj grupi. To je činjenica. Mi smo podneli amandman da ne može, a vi ste u ovom predlogu zakona nama predstavili da smo napisali neki sasvim drugi amandman. To govori o tome koliko ste vodili računa o našim amandmanima. Kada govorimo o ovom predlogu zakona, govorimo sa nekom jasnom koncepcijom i jasnim programom koji SRS ima i koji je imala kada su naši predstavnici govorili, kada je bio u pitanju Zakon o železnici, i uopšte kada govorimo o javnim putevima. Znači, to su činjenice. Na ovom primeru se vidi koliko niste vodili računa o tome i o amandmanima koje su podneli poslanici Skupštine Republike Srbije. Da smo potpuno u pravu, govori i izlaganje jednog od ovlašćenih predstavnika vaših koalicionih partnera, koji će glasati za zakon koji ste predložili, iako nije dobro koncipiran, nije precizan i ne rešava pitanje javnih puteva na onaj način kako bi to trebalo, s obzirom da smo tranzitna zemlja, da moramo da uredimo pravnu regulativu, kada je u pitanju oblast javnih puteva, na odgovarajući način. Slažemo se sa vama samo u jednom delu, a to je da javno preduzeće, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, treba da bude upravljač javnih puteva. SRS smatra da je ministarstvo nadležno za pitanje javnih puteva, na način koji govori samo o prirodi kako se donose zakoni u vladajućoj većini, rešilo da se ovaj zakonski projekat donese na brzinu, da se ne razmotre na pravi način amandmani poslaničkih grupa, koji su podnošeni Narodnoj skupštini. Mislim da imamo dovoljno argumenata i upravo na ovom članu 2a, gde ste predstavili da je poslanički klub SRS podneo i neki drugi amandman i dali ste nam odgovor koji ste dali, u obrazloženju. Činjenica je da je SRS pokušala amandmanima da popravi zakonsko rešenje koje je loše koncipirano, koje nije dobro u ovoj oblasti i neće rešavati materiju na pravi način. Smatramo da mi u Srbiji moramo da imamo kvalitetno donošenje zakona i da ova skupština mora da donosi kvalitetne zakone, kada su u pitanju oblasti, kao što je oblast javnih puteva. Rekao sam da mogu da se složim u jednom delu sa izlaganjem gospodina ministra, kada je govorio o javnom preduzeću, o razlozima za donošenje zakona i to sam u svom izlaganju jasno rekao, a ono sa čim se ne možemo složiti, to je jedan konfuzno neprecizan zakon, zakon koji ima za cilj da se donese samo radi toga da bi se doneo, zbog razloga koji su navedeni, zbog Svetske banke, preporuka Saveta Evrope, kredita itd. Suština je da je zakon stajao u skupštinskoj proceduri šest meseci, da je sada došao na dnevni red, očekivali smo da ovaj zakon koji ste podneli Narodnoj skupštini ima jasnu koncepciju, da bude precizan, da ima nacionalnu strategiju rešavanja pitanja javnih puteva u Srbiji. Srbija je, pre svega, tranzitna zemlja. To je sve ono što možemo reći za ovom govornicom kao najjača stranka u Srbiji. SRS će sigurno, kada se raspišu izbori, a raspisaće se veoma brzo, doći u situaciju da mnoge zakonske projekte koje ste donosili na ovako neprecizan način, samo da bi imali broj da ste doneli toliko i toliko zakona, morati sve to da popravlja. Sva priroda ove vlade se pokazala i na primeru ovog zakona o javnim putevima. Što se tiče SRS, imaćemo prilike da razgovaramo i kada budemo govorili u pojedinostima o amandmanima koje smo podneli Narodnoj skupštini, pa će ministar morati puno vremena da sa nama razgovara. Smatramo da je najbolje za Vladu Republike Srbije da ovaj zakonski projekat povuče sa dnevnog reda i kada sastavi jedan precizan zakon, kada bude imao taj zakon u sebi nacionalnu strategiju razvoja puteva u Srbiji, da se takvo rešenje podnese Narodnoj skupštini, a ne ovakvo rešenje koje ne rešava pitanje javnih puteva u Srbiji. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar za kapitalne investicije, gospodin Velimir Ilić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, želim da pojasnim nešto da ne bi gubili vreme u raspravama i da ne bi ovde kritikovali nešto što se radi, a radi se onako kako je to i najbolje da se uradi i završi. Nije tačno da se ne radi strategija saobraćajnog razvoja, nije tačno da se ne radi saobraćajna strategija. Saobraćajna strategija se radi i njena izrada je u toku već godinu dana. Srbija je sastavni deo saobraćajne mreže Evrope i EU. Nije tačno to što je neko ovde diskutovao da su koridori 10 u nekom drugom planu. Na ministarskoj konferenciji EU, gde smo i mi prisustvovali, dogovoreno je da je prioritet koridor 10, a koridor 9 kroz Rumuniju i Bugarsku nije priznat kao evropski koridor. Tačno je da se radi strategija razvoja saobraćaja Srbije, ali ne strategija razvoja samo puteva, drumskog saobraćaja, već strategija razvoja saobraćaja, vodnih puteva, železnice, avio-saobraćaja i naravno drumskog saobraćaja. Tačno je da je traženo od nas da raspišemo međunarodni tender za izradu strategije, jer smo deo Evrope, i posao na tenderu je dobila Švedska. Za nekoliko meseci strategija će biti gotova i tu strategiju moći ćete da vidite. Naravno, ovaj zakon o javnim putevima je uklopljen u evropski zakon i sve saglasnosti su dobijene. Ekipa koja radi na strategiji dala je izuzetno pozitivno mišljenje za ovaj zakon. Zato, nemojte ovde pričati gluposti i pričati o nečemu da ćete vi napraviti neku strategiju razvoja koju rade trenutno najbolji stručnjaci Evrope, jer su dobili posao na međunarodnom tenderu. Ovaj tender finansira Evropska agencija za rekonstrukciju, tako da bismo ostali u strategiji razvoja tog kombinovanog prevoza koji Evropa sada traži, a to je brzi prelazak sa železnice na vodene puteve, sa vodenih puteva na drum, sa druma na avio-transport. To je jedna veoma složena strategija i mi je ozbiljno pripremamo. Tačno je ovo o čemu je neko od poslanika ovde govorio, da je u nekim zemljama manja putarina, da neke zemlje imaju bolje puteve itd. Navodim vam sada primer: BiH ulaže 10% od maloprodajne cene benzina, Hrvatska 14% od maloprodajne cene benzina, Belgija 42% od maloprodajne cene benzina, Nemačka 42%, Velika Britanija 54% od maloprodajne cene benzina; 10% akciza kada se preračuna na maloprodajnu cenu benzina, to je 4%. Srbija zbog stanja u državi izdvaja 4%, gospodo. Svake godine se to smanjivalo zbog budžetskih potreba. Sada sa 4% od maloprodajne cene benzina, voleo bih da vidim tog mađioničara koji će da uradi, a videli ste koliko se ove godine radilo i gradilo u Srbiji i zato ne dam za pravo da se malo radi i gradi. Sa ovoliko sredstava i premnogo se gradi i radi, sa izuzetno dobrom organizacijom. Znači, strategija razvoja je u toku izrade i to najmodernija strategija, kako to evropski zakoni nalažu. To smo potpuno prihvatili i izvanredno se uklapamo. Ovo ministarstvo je dobilo pohvale svih evropskih institucija za ovo što se čini u saobraćaju i što smo za veoma kratko vreme, što se i vidi na putevima Srbije, uradili. Prošetajte do Makedonije, Crne Gore glavnim pravcima, pogledajte prema Hrvatskoj, sve je rekonstruisano i dovedeno u red u poslednje vreme. Gospodo moja draga, nemojte samo kritikovati radi kritike. Budite argumentovani, jasni i glasni, a ono što ne znate – pitajte, veoma sam spreman da vam objasnim. Tačno je da neki amandmani nekih političkih stranaka nisu razmatrani, ali isto tako je tačno da juče na sednicu Odbora za saobraćaj nije došla nijedna stranka iz opozicije da brani svoj amandman i da ga objasni, a nije došao ni predsedavajući iz jedne opozicione stranke i Odbor nije mogao da se održi. Prema tome, gospodo narodni poslanici, ako želimo nešto ozbiljno da dovedemo u red, moramo biti prisutni i ući u jednu raspravu. Mi smo satima sedeli u Skupštini i čekali narodne poslanike iz opozicije da dođu i da raspravimo o njihovim amandmanima, ali juče na sastanku nije bilo ni predsedavajućeg, nijednog narodnog poslanika iz opozicije, nismo imali kvorum, jer nije imao ko da održi sednicu, a ni predsednik ni potpredsednik nisu došli, pa smo se razišli. Evo, možemo razgovarati i o zakonu, ali veoma jasno, veoma konkretno, biću vrlo precizan u svojim odgovorima.
Hvala. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Vjerici Radeti, po Poslovniku, dužnost mi je, gospodine ministre, da vas opomenem da se prema poslanicima ophodite sa dužnim poštovanjem, jer moja dužnost je da čuvam dostojanstvo Skupštine.
Kasno je gospodine predsedavajući. To je trebalo da kažete kada je ministar ovde izgovorio "glupost", a ne da pustite da priča, pa kada ste videli da reagujem po Poslovniku, onda da mu skrećete pažnju. Nemate šta da skrećete pažnju, nego znate kako po Poslovniku treba da se ponašate i treba da opomenete ovu dvojicu ovde, koji aplaudiraju ministru Velji Iliću, da ovo nije skup Nove Srbije, da je ovo parlament, Narodna skupština Republike Srbije i, ako ne znaju da se ponašaju onako kako se od njih traži i kako predviđa Poslovnik, onda lepo mogu slobodno da izađu, možemo mi i bez njih, nama ovde ikebane ne trebaju. (Velimir Ilić, sa mesta: Gospoda nisu iz Nove Srbije.) Ne mogu da verujem da nisu iz Nove Srbije. Dakle, gospodine Mihailoviću, prekršen je član 104. –narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. To stoji u stavu 1. ovog člana. Ovaj poslovnik se jednako odnosi i na predstavnike Vlade, u konkretnom slučaju na ministra Velimira Ilića koji je prvo u svojoj priči rekao da će nešto da objasni, da ne gubimo vreme. Gospodine ministre, Narodna skupština, narodni poslanici ne gube vreme, mi trošimo vreme, radimo, ali ne gubimo vreme. Ako je vama ovo gubljenje vremena, izvolite, možemo i bez vas. Dalje, ministar Ilić kaže da prestanemo da pričamo gluposti. Ovo je zaista neverovatno, od Velje Ilića se svašta čulo u javnosti, u medijima, sa novinarima, sa policijom, psovke, uvrede, ali to je njegov zaštitni znak, njegov imidž i to je, takođe, njegov problem. Ali, narodnim poslanicima ministar da kaže da pričaju gluposti, a da predsedavajući ne reaguje, to je zaista neverovatno. Jeste da ste vi 9 plus 9, ali to je vaš problem. Ovde morate da se ponašate, gospodine Mihailoviću, u ulozi predsedavajućeg, isto prema svakom poslaniku, a ministar svakako sebi ne sme da dozvoli ovakve ispade u ovom dobu. Ministar je očigledno pobrkao lončiće. Razumem njegovu nervozu, verovatno je nervozan zbog ovog Šarančića, valjda se tako zove, ali to će valjda jednog dana, i to vrlo brzo, da se objasni građanima Srbije, pa ćemo videti kakve će posledice imati ministar Ilić, kakve Šarančić, kakve Uprava za javne nabavke itd. Ali, o tom potom. Ministar pokušava da objasni nešto što je neobjašnjivo. Otkrio nam je ono što je kolega Đorđević ovde nekoliko puta ponovio, a to je da ne postoji nacionalna strategija za razvoj puteva u Srbiji. Ministar kaže: da, to je tačno, doneli smo zakon, a strategija će biti kroz izvesno vreme. Da li je to logično? Da li je to normalno? Valjda se na osnovu strategije pravi zakon, a ne strategija na osnovu zakona. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Završavam, hvala. Ono što ne znate, pitajte – kaže Velja Ilić. Ovo je zaista neverovatno. Vi niste ovde da nama objašnjavate šta ne znamo, jer znamo mnogo više od vas. Vi ste ovde da odgovarate na naša pitanja, a na pitanja da objasnite građanima Srbije koliko ne znate, koliko ne radite, koliko loše radite, ali to ćete čuti dalje u raspravi. Izvinjavam se, da se ne bih ponovo vraćala, nisam zadovoljna odgovorom koji planirate da mi date, jer znam šta ćete da mi kažete. Insistiram da se Skupština izjasni o tome da ste povredili Poslovnik, jer ste sami, pre nego što sam stala za govornicu, a vi što se smejete, niste bili tu, nemate pojma ni čemu se smejete, ni o čemu se ovde radi. Dakle, pre nego što sam izašla za ovu govornicu, rekli ste:dužan sam da skrenem pažnju ministru Velji Iliću da vodi računa o dostojanstvu. Na taj način ste već priznali da ste povredili ovaj član Poslovnika. Insistiram da se Skupština o tome izjasni. Hvala.
Skupština će se u danu za glasanje izjasniti da li je povređen Poslovnik. Ipak, reći ću vam da je moje diskreciono pravo kada ću i kako ću opomenuti govornika. Mislim da je ovo bilo na odgovarajući način, s obzirom da će ova rasprava o Predlogu zakona trajati još, i još ćemo da raspravljamo sa gospodinom ministrom. Reč ima, po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Đorđević, replika. Izvolite.
Replika na izlaganje gospodina Ilića, ministra za kapitalne investicije Vlade Republike Srbije. Upravo sam rekao koliko ste vodili računa o amandmanima koje su podneli narodni poslanici, o tome govori i ovaj amandman gde ste predstavili neki drugi amandman, da je to podnela poslanička grupa SRS. Da li vam se tu potkrala greška ili ne, to je vaš problem. Ne možete da kažete za ovom govornicom da poslanici u Narodnoj skupštini govore gluposti. To nije jezik primeren jednom ministru Vlade Republike Srbije. To nije jezik kojim bi trebalo u ovoj skupštini, da se obraćajunarodnim poslanicima ministri Vlade Republike Srbije, ali to govori o vama. Činjenica je da smo jasno rekli da u ovom Predlogu zakona ne postoji nacionalna strategija. To je suština zbog čega ovaj predlog zakona o javnim putevima, koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini, nije dobar. Mi ćemo u našim izlaganjima, i izlaganjima koje ćemo imati u sledećem vremenu, nastaviti da govorimo upravo o onome što su govorili i neki poslanici iz vladajuće koalicije, koji su, takođe, konstatovali da zakon nije dobro koncipiran, da nema jasnu strategiju o nacionalnom razvoju javnih puteva u Republici Srbiji, ali da će, zarad toga da još neki mesec ostanete na vlasti, glasati za ovaj predlog zakona. Suština poslaničke grupe SRS i naših amandmana koje smo podneli Narodnoj skupštini bila je u tome da pokušamo da loš zakonski projekat, koji je Vlada ponudila Narodnoj skupštini, popravimo koliko je moguće. Ali, činjenica je da ste na način kako ste nam dali i sada odgovor na član 2a, na koji smo podneli amandman Vladi Republike Srbije, odnosno Narodnoj skupštini, gde ste predstavili da smo podneli neki sasvim drugi amandman, gde se gubi smisao onoga što smo podneli kao poslanička grupa, govori o tome koliko je Vlada Republike Srbije prišla neodgovorno ovim amandmanima. Gospodine ministre, nije tačno da niko nije bio od predstavnika SRS u petak i juče na odboru, dolazio sam, bio je samo jedan predstavnik iz vladajuće partije. Oni koji su vam to preneli, nisu vam preneli tačnu informaciju. Dolazio sam, kao jedan od onih koji je pisao te amandmane, u petak i juče. Vaše kolege su morale tačno da vas obaveste i kada govorite za ovom govornicom, morate primereno da nam se obraćate.
Replika, reč ima Velimir Ilić.
Gospodo narodni poslanici, u ovoj raspravi provlači se teza da Ministarstvo i Vlada nemaju strategiju razvoja saobraćaja. Strategija postoji, usvojena je 1998. godine, kada je na mom mestu bio ministar gospodin Todorović iz SRS. Ta strategija je još uvek primenljiva i ona je usvojena 1998. godine, sa važnošću do 2010. godine. Pošto je tadašnja skupština bila upoznata sa strategijom, ona je usvojena do 2010. godine, a sada je Evropska unija tražila da je prilagodimo novim propisima, propisima Evropske unije. Radi se nova strategija, o kojoj sam govorio, koju finansira Agencija za razvoj. Mi tu strategiju radimo. Na tenderu posao je dobila švedska firma. To rade najveći svetski stručnjaci i biće završena za neki mesec i dobićete je. Znači, ne možete ući i ne može se nikada raditi bez strategije razvoja saobraćaja. Gospodo, ponavljam, strategija iz 1998. godine, tada je usvojena do 2010. godine. Tu strategiju razvoja je radio gospodin Todorović, kada je bio ministar saobraćaja Republike Srbije. Prema tome, nemojmo pričati da Vlada nema strategiju. Vlada ima strategiju razvoja i poštuje je, kao što poštujemo i Ustav koji je usvojen, naravno u nekom prethodnom vremenu, dok ne donesemo novi. Ni u jednom periodu nema strategije razvoja, pa da kažemo da imamo neki vakuum. Znači, uvek određene strategije postoje dok se ne usvoje proceduralno nove.
Hvala. Po Poslovniku, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku. Valjda je to predsedavajućem nešto trebalo da znači da ne nastavi da ga krši. Sada reklamiram član 100, narodnom poslaniku koji želi da govori o povredi ovog poslovnika predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika. Gospodin ministar još uvek nije dobio reč, javio sam se da reklamiram kršenje Poslovnika. I pored toga, gospodine Mihailoviću, vi ste dali ministru reč, a ne meni. Prekršen je Poslovnik u članu 104, dok je gospodin ministar pričao ovde za govornicom, a pogotovo u prvom stavu, znači narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine, a to se odnosi i na ministra i svakog drugog ko govori za ovom govornicom. Gospodin ministar nešto što se u politici u kojoj postoje određena pravila, čini mi se, zaboravio. Gospodine ministre, iza vas stoji najmanje 126 poslanika. Obezbedite sami većinu za svoje zakone u skupštinskim telima. Nemojte da optužujete predsednika Odbora za saobraćaj, jer je nemoralno optuživati čoveka što ne prisustvuje sednici, ako ne prisustvuje iz zdravstvenih razloga i iz bilo kojih drugih, nemoralno je. Promenili ste Poslovnik o radu Skupštine Srbije da ovde mogu da sede dva ili tri poslanika i da postoji kvorum za rad Skupštine sa obrazloženjem da odbori treba da pregledaju zakone i da je nemoguće obezbediti kvorum i na odboru i u Skupštini Srbije. Sada nemate nigde, iako ste promenili Poslovnik. Očekujete da opozicija bude ta koja će da vam da podršku za neke zakone. Onda ste, očigledno, pobrkali neke lončiće. Vreme je da se zapitate gde su tih najmanje 126 poslanika koji stoje iza vas. Gde su oni? Na sednicama odbora nadležnog? Čini mi se da nemaju više poverenja u vas, gospodine ministre. Optužili ste SRS da nema pojma i da ne zna da napravi strategiju. Još uvek koristite strategiju, a što ste sami priznali, iz 1998. godine. Razmislite o tome o čemu pričate. Nemate svoju strategiju, to je gospodin Đorđević hteo da kaže.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, pobeže ministar, a to nas, naravno, ne iznenađuje od njega. Zaista neću menjati bilo šta što sam isplanirao za svoje izlaganje, obratiću se kao da je ministar tu. To je ono što je njegova dužnost. Očigledno je da gospodin Ilić u svom starom dobro poznatom maniru, a s obzirom na činjenicu, a jasno je da se nije dovoljno spremio za obrazlaganje zakona, pokušava da ovu raspravu navede na potpuno drugi tok. Umesto da nam ovde stručno objasni zašto bi trebalo da glasamo za ovaj zakon, da pojasni određena predložena zakonska rešenja, on je ovde došao da po svom starom običaju drži nekome predavanja, da još jednom izvređa poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije, i na to je trebalo da reaguje ne samo predsedavajući, već su to moralida učine svi ostali poslanici iz onih poslaničkih grupa koje podržavaju Vladu Republike Srbije. Ne treba zaboraviti da su narodni poslanici neposredno izabrani predstavnici građana, da ovde predstavljamo građane Republike Srbije, a da su i ministar Velimir Ilić i svi drugi ministri Vlade Republike Srbije samo obični državni činovnici. Oni zavise ovde od naše volje i od nas zavisi da li će sutra Velimir Ilić biti ministar ili neće biti ministar. Ovde smo čuli koješta od strane ministra, čuli smo da poslanici govore gluposti, ali nismo čuli odgovor na one principijelne primedbe koje smo imali. Najpre, što se tiče same konstatacije da amandmani određenih poslaničkih grupa, a mislio je ministar naposlaničku grupu SRS, nisu razmatrani. Mislim da do sada nešto tako niko nije izgovorio u ovom parlamentu. Obaveza je Vlade Republike Srbije da razmotri sve amandmane, kao što je obaveza Odbora za saobraćaj bila da te amandmane razmotri i obrazloži, zašto neke prihvata, odnosno predlaže Narodnoj skupštini da druge amandmane odbije. Nije jasno ni na osnovu čega su odbijeni svi amandmani SRS, a mi smo podneli ukupno 23 amandmana. Svih 23 amandmana je odbijeno, nije nam jasno zašto, ukoliko ministar sam kaže da oni te amandmane nisu ni razmatrali. Dakle, trebalo bi ministar da zna da ne postoji nikakva obaveza bilo kog poslanika, ne samo poslanika opozicije, nego bilo kog poslanika, da prisustvuje sednici odbora. To je zahvaljujući vašoj vladajućoj većini. Vi ste doneli takav poslovnik. Unapred smo upozoravali na pogubne posledice koje takve odluke mogu da proizvedu. Tada ste rekli da su to evropske tendencije, da je to moderno, da je tako u većini evropskih parlamenata. Ne znam zašto se onda na ovakve stvari pozivate. Posebno je nemoralno to što je Velimir Ilić rekao da predsedavajući skupštinskog Odbora za saobraćaj i veze nije došao. To je Dragoljub Stamenković iz SRS. Dobro je poznato ministru da on nije došao iz zdravstvenih razloga. Znaju to kolege iz drugih poslaničkih grupa. To je potpuno nemoralno i neljudski od strane ministra. A da nije takva situacija treba znati da umesto predsednika odbora može sednicom predsedavati zamenik, a zamenik je iz poslaničke većine. Vi, bez obzira na to što SRS ima predsednika tog odbora, imate većinu u Odboru za saobraćaj i veze i da su vaši poslanici bili dovoljno vredni i ažurni i da ih je zanimalo uopšte ono što piše u amandmanima SRS, mogli ste da se skupite i da sami održite taj Odbor za saobraćaj i veze. Takođe, održavanje odbora, odnosno sednice Odbora za saobraćaj i veze nije uslov niti predstavlja bilo kakav preduslov za razmatranje amandmana na sednici Vlade, niti za usvajanje amandmana na sednici Vlade. To je ono što je osnovna greška ministra i što on misli da ove amandmane razmatra zbog nas ili zbog naše poslaničke grupe. Mi amandmane nismo podnosili zbog Velimira Ilića. Uradili smo to zbog građana Srbije i zbog toga što smo želeli da, koliko je to moguće, poboljšamo ovaj zakon. Dosta je nepreciznosti u ovom zakonu i dosta je toga što bi mi iz SRS mogli da zamerimo predlagaču ovog zakona. U članu 2. se objašnjava značenje pojedinih izraza koji se koriste u ovom zakonu i gde se definišu. Na primer – državni put. Kaže, državni put jeste javni put koji saobraćajno povezuje, pa onda kaže, teritoriju države sa mrežom evropskih puteva, odnosno deo je mreže evropskih puteva; teritoriju države sa teritorijom susednih država; celokupnu teritoriju države. Kako je moguće da javni put povezuje celokupnu teritoriju države? Koji je to deo puta koji povezuje teritoriju sa mrežom evropskih puteva? Da li postoji neki vakuum između države Srbije i Republike Srbije i nekih evropskih puteva? Naravno da ne postoji. Kaže, državni put je i put, koji saobraćajno povezuje područje dva ili više okruga ili područje okruga kao i njegov deo koji prolazi kroz naselje u slučaju da nije izgrađen obilazni put pored naselja. Dakle, svaki naredni stav je još besmisleniji od prethodnog i šta to znači uopšte da može da povezuje dva okruga, može da povezuje jedan okrug. Kako put može da povezuje jedan okrug ili deo okruga ili bilo šta drugo? Ovako definisano kako ste dali, znači da državni put može da bude bilo šta, a što istovremeno znači da vam ova definicija onda nije ni bila potrebna, odnosno da je potpuno besmislena. U tački 4) člana 2. kaže se da autoput jeste državni put koji je namenjen isključivo za saobraćaj motornih vozila sa fizički razdvojenim kolovozima po smerovima, denivelisanim raskrsnicama, potpunom kontrolom pristupa, koji ima najmanje dve saobraćajne i jednu zaustavnu traku za svaki smer i kao takav obeležen saobraćajnim znakom. Ono što bih želeo da vas pitam jeste da li tu postoji nekakva razlika u odnosu na ono kako je autoput regulisan Zakonom o putevima koji je donet 1995. godine i koji je do dana današnjeg na snazi. Naravno da ne postoji nikakva razlika i hteo bih da ukažem na jednu pljačku građana Republike Srbije, koju sprovodite već godinama. Radi se o tome da npr. deonicu puta od Novog Sada do Subotice svakodnevno hiljadama i hiljadama korisnika naplaćujete kao da se radi o korišćenju autoputa, a svima koji su ikada tuda prošli jasno je da u skladu sa Zakonom o putevima, koji je sada na snazi i Zakonu o javnim putevima, ukoliko bude izglasan, to ne može predstavljati autoput. Na ovaj način potpuno besprizorno i neprimereno pljačkate građane Republike Srbije. Niste obezbedili odgovarajuće uslove koji bi trebalo da budu da bi se radilo o autoputu i da biste imali pravo da postavite naplatne rampe i naplaćujete, ali vi to radite. Nije vam palo na pamet da te puteve presvučete, da ih zakrpite, pa da imamo evropske uslove na kakve se pozivate, ali zato kada dođe do naplate onda se pozivate na Evropu, pa kažete – moramo, Evropska zajednica nas pritiska i da budu iste cene putarine za domaća i strana vozila. Trebalo je ministar Ilić malo više pažnje da posveti tome i da kaže kada će doći do daljeg poskupljenja putarine, jer su putarine već poskupele pre nekoliko meseci i da li će se taj nivo cena za vozila sa stranim tablicama i sa domaćim tablicama izjednačiti na taj način što će se naći neka srednja cena, da li će se povećati cena za domaća vozila do nivoa cene za strana vozila, ili šta će se uopšte raditi. Dalje, ovde nema jasne koncepcije. S jedne strane kažete da državni put jeste javni put. Kada obrazlažete autoput, jer javni put vam je osnovna kategorija, onda bi trebalo da kažete da autoput jeste javni put, a ne da kažete da je autoput državni put. U tački 5) kažete da je opštinski put javni put koji povezuje to i to. Onda nekategorisani put, kažete da je nekategorisani put saobraćajna površina koja je dostupna većem broju raznih korisnika, koji nadležni organ proglasi nekategorisanim putem i koji je upisan u katastar nepokretnosti kao nekategorisani put. Ovde je nejasno da li je nekategorisani put javni put, ako se ima u vidu tačka 2) koja kaže da je javni put – put koji ispunjava propisane kriterijume za kategorizaciju od strane nadležnog organa i kada kažete da je nekategorisani put kategorisan kao takav od strane nadležnog organa i upisan u katastar nepokretnosti kao nekategorisan, onda iz toga proizilazi da to jeste javni put. Evo, na primer, u članu 10. kažete da je javno preduzeće dužno da organizuje naplatu putarine, a to je ono što vas najviše zanima, tako da se obezbedi protok vozila bez neophodnog zastoja. Znači da postoji određeni neophodni zastoj prilikom naplate putarine, ali da je javno preduzeće dužno da organizuje naplatu bez tog zastoja koji je neophodan. Ovo je logički potpuno promašeno. Ne znam ko vam je pisao ovaj zakon, ko je prevodio. Da ste malo slušali nas iz SRS ovde biste, umesto "neophodnog zastoja" stavili "nepotrebnog zastoja" i onda bi to imalo smisla. U članu 17. kažete da se za upotrebu javnog puta plaćaju naknade i to godišnja naknada za motorna vozila, traktore i priključna vozila, godišnja naknada za vozila na motorni pogon koja nisu obuhvaćena tačkom 1) ovog člana. Da je ministar tu on bi možda pokušao da nam odgovori, ali siguran sam da ne bi uspeo, koja su to vozila koja nisu obuhvaćena tačkom 1) ovog člana, jer jednostavno ne postoje motorna vozila, odnosno vozila na motorni pogon koja tačkom 1) koja je opšteg karaktera nisu obuhvaćena. To pokazuje, na još jedan očigledan način, potpuno nerazumevanje ovoga i diletantski pristup ovom zakonu, kao i mnogim drugim zakonima od strane predstavnika vladajuće koalicije. Ono što je još veoma specifično, to je član 103. ovog zakona, koji kaže da ovaj zakon stupa na snagu 1. aprila 2005. godine. Ukoliko je ministar Ilić negde izgubio pojam o vremenu, mestu na kome se nalazi, a očigledno je po njegovom ponašanju prema predstavnicima Skupštine da jeste, treba da zna da je danas 25. oktobar, pa da je hteo da mu ovaj zakon stupi na snagu 1. aprila, onda je u skladu sa Poslovnikom trebalo da bude utvrđena određena procedura, da se kaže da će ovaj zakon imati retroaktivno dejstvo, a za to postoje ti i ti razlozi. Dakle, nije primereno da se po hitnom postupku sada donosi zakon koji je u proceduru predat u februaru ove godine. Od tada je prošlo više od osam meseci, zakon je i dalje po hitnom postupku i da je bilo kakva hitnost postupka postojala ovaj zakon bi na dnevni red došao odavno. Mogli ste u redovnom prolećnom zasedanju da stavite ovaj zakon na dnevni red, mogli ste u vanrednom zasedanju, celo leto je zasedala Skupština vanredno, sada je došlo Drugo redovno zasedanje od trenutka kada ste predali ovaj zakon u proceduru i vi nama i dalje nudite zakon po hitnom postupku, ali istovremeno tražite od Narodne skupštine da ovaj zakon stupi na snagu šest meseci ranije. Ovo je potpuno neprimereno i mislim da bi bolje bilo da je ministar Ilić umesto osionosti koju je pokazao malo bolje pročitao ovaj zakon, da se malo više potrudio da ovaj zakon bude dobar, da nam je ovde odgovorio na ono što interesuje građane Srbije, a to je možda i više od ovog zakona, zašto su bez tendera uvezene, odnosno kupljenje slovenačke lokomotive. Takođe je i tada kao razlog za neraspisivanje tendera bila navedena neverovatna hitnost, jer su nam te lokomotive bile neophodne za letnji period. Prošli su meseci i meseci od postavljanja ovog zakona u skupštinsku proceduru, naravno lokomotive još nismo videli, bitno je da su pod neuporedivo nepovoljnijim uslovima naručene, ali ministar umesto da odgovara na pitanja poslanika pije lepo kaficu ispred, a onda će verovatno opet na kraju rasprave doći da kaže kako je veoma zadovoljan diskusijom i kako je imao sve u vidu, ali predloženo rešenje je najbolje, pa glasajte za ovo. Mi iz SRS držimo do sebe, držimo do ovog parlamenta i pozivamo kolege iz vladajuće koalicije da se na sličan način ponašaju, a predsedavajućeg pozivam da, u skladu sa Poslovnikom, napravi pauzu dok se ministar Ilić ne vrati u salu.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, a neka se pripremi narodni poslanik Branka Bošnjak.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što krenem na sam zakon da kažem samo dve reči oko Odbora za saobraćaj i veze, pošto sam član tog odbora i znam šta se događalo ovih dana. Odbor je dva puta zakazivan, nije održan jer nisu došli predstavnici SRS i Demokratske stranke. To je jedina istina, sve drugo nije tačno, a te dve stranke imaju u tom odboru većinu. Drugo ništa neću da komentarišem. Što se tiče samog zakona i sam kada gledam ovih pedesetak definicija, možda bih imao neku sitniju primedbu, ali i ovako kako stoje od njih neće biti štete, a verovatno će biti koristi. Ono što želim da kažem u načelnoj raspravi, to je kod Glave 2. upravljanje javnim putevima, a u članu 10. stoji šta se obezbeđuje, upravljanje saobraćaja, naplata putarine, i sada bih tu hteo da skrenem pažnju na činjenicu o kojoj se govorilo pre nekoliko godina i bilo je čak postavljeno i poslaničko pitanje tadašnjem ministru, a radi se o tome kako se plaćaju putarine, konkretno na autoputu, recimo Beograd-Niš.Dobijao sam tada od ljudi koji rade na autoputu podatke da se tamo ta članarina krade, da se stavlja u privatne džepove itd. Nisu mi dali nikakve konkretne dokaze za to da bih mogao da istupim kao narodni poslanik sa dokazima, ali je činjenica da se godišnje nekoliko hiljada vozila ne upari. Dakle, vozilo je ušlo na neku rampu, ne zna se gde je izašlo i svakako nije naplaćena putarina. Pravdali su to neki funkcioneri da ima vojnih vozila, da je tu hitna pomoć, da su tu policijska vozila, ali sve u svemu ovaj zakon bi to mogao da predvidi, a današnja tehnologija omogućava da se obezbedi takva naplata da je nemoguće da neko prođe autoputem, a da ne plati putarinu. U vezi sa tim, takođe bih spomenuo, to je ovamo kod člana 17. tačka 13) – naknada za upotrebu državnog puta za vozila registrovana u inostranstvu. Znate da su strani turisti, oni su se ranijih godina bunili što ne plaćaju istu putarinu kao i domaća vozila, a naročito naši građani koji žive u raznim zemljama i dolaze povremeno u matičnu zemlju. Ne vidim ovde to rešenje, ali možda će biti predviđeno da se uvede jedinstvena putarina za sva vozila, ma gde da su ona registrovana. Znam recimo primer, ako to nije promenjeno, kada neko vozilo uđe u Švajcarsku, na granici plati neku putarinu i više nema nikakvih rampi na njihovim putevima. Platio je na samom ulazu i dokle god se nalazi na toj teritoriji, nema više nikakvih rampi na autoputevima. Možda to nije promenjeno, možda još uvek važi. Dakle, mi još možda nismo zreli, ali barem da se razmisli o tome da se ta putarina izjednači. Da se vratim malo na član 15, radi se o održavanju puteva. Molim vas, lepo je to što mi napravimo put bez obzira kog je ranga, da li je autoput, državni put, prvog ili drugog ranga, ali mi to slabo održavamo. Krenite autoputem Beograd-Niš, pa ćete videti koliko je metalnih ograda neuredno, koliko nije zaštićen od korozije, a da ne govorim o žičanim ogradama koje stoje sa strane, jer one su potpuno neispravne, na mnogim mestima ne postoje, a to je veoma važno. Da ne govorim o manje važnim putevima koji se takođe ne održavaju. Uzmite recimo puteve kao što je put Valjevo-Mionica, Ljig-Aranđelovac, Čačak-Ivanjica, to su putevi, to su javni putevi drugog reda, nisu opštinski putevi. Oni se dosta loše održavaju. Recimo, ne čiste se kanali tih puteva. To što kanali nisu čisti i propusti nisu obezbeđeni da prihvataju vodu, izaziva to da se voda izliva na kolovoze, da onda dođe zimsko vreme, zamrzavanje i pretvaranje u led, a led jako razara asfaltnu podlogu kao što je to poznato. Najviše puteva strada preko zime, zbog toga što nije obezbeđeno održavanje. Ukinuti su tzv. putari, a to su ljudi koji održavaju pojedine deonice tih puteva koji su recimo drugog reda. Nisu opštinski, malo su višeg ranga. Ispalo je kao da su nerentabilni, ali kažem vam, kada bi se oni ponovo uveli da čiste šiblje, kanale, da kose travu, da bi efekat njihovog rada bio takav da bi njihove plate bile skoro zanemarljive. Prema tome, nije tačno da to ne može da bude rentabilno, jer postoje putari koji će održavati puteve i upoznati ih. Ima sada ovde u članu 29. nešto što, plašim se, teško izvodljivo, da postoji zaštitni pojas. Ako su državni putevi – putevi drugog reda, regionalni putevi, a to sam maločas spomenuo, da mora da bude sa obe strane 10 metara, a za opštinske puteve 5 metara. Dobro je što je tako nešto predviđeno, ali mislim da je to nesprovodljivo kod postojećih puteva, jer je pored puta izgrađena kuća, stoje ograde, ekonomske zgrade itd. i teško da bi to mogli da sprovedemo kod postojećih puteva, da obezbedimo pet ili 10 metara zaštitne zone sa obe strane. Obično je put negde takav da je sa jedne strane odmah strmo, pa nema šta da se obezbeđuje. Nije loše ovo što stoji za nove puteve, jer ako se vrši rekonstrukcija postojećih puteva, da se gde god je moguće obezbedi ovo što stoji u članu 29. Toliko sam hteo da kažem o ovom zakonu, ali vraćam se ponovo na ono što sam već rekao. Veoma je važno da se obezbedi održavanje puteva. Kažem vam, ovde ima jedan član koji govori o štetama. Ako vi vaše vozilo oštetite na nekom putu, zato što je kolovoz bio neispravan, nemate šanse da naplatite štetu u današnjim uslovima. Prema tome, vrlo je važno da ti koji se bave održavanjem puteva, preduzetnici i javna preduzeća, zaista striktno održavaju puteve, a ne da dozvole da neki putevi toliko propadnu, pa onda kažu, nemamo para. A da ste održavali redovno, para bi bilo. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Poštovani predsedavajući, gospodo iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zakon o javnim putevima koji je definitivno sistemski zakon, zbog toga što definiše strategiju ugradnje i razvoja putne mreže, način finansiranja izgradnje i način održavanja putne mreže, način upravljanja javnim putevima, pravila gradnje javnih puteva, povećanje kontrole javnih puteva što je najvažnije i povećanje bezbednosti na tim putevima. Uvodi, takođe, javno preduzeće radi efikasnijeg razvoja putne mreže i na samom kraju propisuje kaznene odredbe bez kojih svaki zakon ne bi bio efikasan. Počeću od toga kako ovaj zakon predviđa finansiranje razvoja putne mreže i strategije putnog razvoja. Naravno da on ima nekoliko izvora iz kojih se finansira, a reći ću one najvažnije, to je naknada za upravljanje javnim putevima, 10% od akcize na naftu, zatim krediti međunarodni i domaći, značajna sredstva iz budžeta, a podsetiću da je samo u ovoj godini budžetom Srbije predviđeno tri puta više sredstava za razvoj putne mreže, nego što je to bilo u prethodnom budžetu. Zatim, očekuje se posle usvajanja ovog zakona povećano interesovanje stranih i domaćih investitora, takođe se predviđa prikupljanje sredstava od zakupa površina uz puteve, sredstva od postavljanja reklama uz puteve i, naravno, komercijalni putevi, odnosno komercijalni sadržaj puteva takođe treba da predstavljaju jedan od izvora finansiranja daljeg razvoja putne mreže. Ono što je bitno, to je da sve ove izvore finansiranja zapravo dovedemo na jednu ravan strategije i da znamo koja sredstva planiramo, sa kojim sredstvima raspolažemo za narednu godinu i da na osnovu toga pravimo program razvoja i izgradnje puteva. Uslovi za izgradnju i rekonstrukciju javnih puteva propisuju obim projektne dokumentacije i naravno, kao inženjer, mislim da je to nešto na šta bih posebno skrenula pažnju, jer izuzetno je bitno da se svaki put, svaki priključak, pa čak i seoski put pravi u skladu sa projektnom dokumentacijom i da to ne bude stvar dobrovoljnosti i stvar odluke nekoga da samo sa svojim priključkom izađe na javnu saobraćajnicu. Takođe, zakon propisuje kako treba da izgledaju objekti uz javne puteve, kako treba da izgledaju svi priključci, ne samo oni koje prave pojedinci i individualci nego i svi priključci na javne puteve i takođe, vrlo bitno, propisima treba da se definiše sva signalizacija na putevima, bilo da se radi o reklami, bilo da se radi o saobraćajnoj signalizaciji. Kada pričamo o tome šta ovaj zakon donosi novo, to je da uz kategorizaciju puteva on takođe propisuje i standarde izrade i standarde provere kvaliteta izrade tih puteva. Svedoci smo mnogobrojnih slučajeva kada se ista deonica, isti put radio po nekoliko puta, nažalost u političke svrhe i otvarao nekoliko puta. Svedoci smo da se asfalt na vrlo važnim saobraćajnicama, ponekad autoputu i saobraćajnicama prvog reda ošteti za svega godinu dana. Zato je bitno što ovaj zakon propisuje i kontrolu kvaliteta izrade puteva. Naravno da se mora znati koja je kategorija puta. Zna se koja se vrsta saobraćaja kreće kojim putevima. Zna se da recimo autoputevi, putevi prvog reda moraju obezbediti i kvalitet puta, koji obezbeđuju nosivost, na primer 10,5 tona, i slični propisi, da se ne bi moglo reći da odgovarajući put propada zbog neadekvatnog korišćenja i neadekvatnog saobraćaja. Takođe, propisuje se i kompletan izgled svih puteva prema kategoriji puteva. Na primer, zakon jasno kaže da autoput mora imati dve fizički potpuno odvojene kolovozne trake, da svaka od tih kolovoznih traka mora imati dve potpuno zasebne saobraćajnice i da je autoput – put koji mora da obezbedi kvalitetan i bezbedan saobraćaj, brzinom od 130 kilometara na sat. Nije bitno da li će se na pojedinim deonicama ta brzina zbog ovog i onog razloga ograničiti, ali na pravcima, na mestima gde je bezbedna ta vožnja, kvalitet puta mora biti takav da omogući takvu brzinu. Recimo, put prvog reda kaže se da mora da ima minimalnu širinu 3,5 metara. Takođe, u zakonu se kaže da put prvog reda mora da obezbedi bezbednu vožnju brzinom od 100 kilometara na sat i u izuzetnim slučajevima gde je zbog ovih ili onih razloga nekakav prevoj, ograničenje brzine manje, naravno da je to moguće, ali u svojim standardnim deonicama on mora da pruži odgovarajući kvalitet i bezbednost. Takođe se kaže da raskrsnice puteva bilo kog reda moraju biti vrhunski bezbedne. Zna se po kojim parametrima se projektuje raskrsnica i, naravno, to ovaj zakon sve definitivno precizira. Reći ću još nekoliko detalja, recimo, put prvog reda mora u svojim pravcima koji imaju nagib obezbediti jednu sporu traku za vozila koja se ne mogu kretati odgovarajućom brzinom, da bi obezbedila obilaženje vozila koja se kreću brže. Prosto rečeno, ovaj zakon je propisao pravila po kojima se projektuju saobraćajnice odgovarajućeg reda. Koliko god prostorni planovi definisali i zacrtavali trase, da li će se put ukrštati sa drugim putem nadvožnjakom ili podvožnjakom, to je u ovom trenutku manje važno, ali bitno je da svaki od ovih puteva pruža odgovarajuću bezbednost učesnicima u saobraćaju. Takođe, ovaj zakon definiše šta sve jedan projekat sadrži. Projekat javnih puteva ne sadrži samo dokumentaciju vezanu za kolovoznu traku. On propisuje, između ostalog, kako treba da izgledaju objekti uz sam put. Takođe, definiše minimalnu učestalost benzinskih pumpi, servisnih objekata itd. Takođe, ovim zakonom su se definisale obaveze raznoraznih učesnika u realizaciji programa izgradnje putne mreže. Prevashodno striktno definiše obaveze investitora. Investitor je obavezan na maksimalnu javnost u svom radu. U trenutku kada dobije odgovarajuću dozvolu za gradnju, mora blagovremeno obavestiti lokalnu vlast, potencijalne učesnike u saobraćaju da će se na određenoj deonici obavljati radovi. Obavezno je njegovo izvršenje efikasno i na vreme i u predviđenom roku ta ograničenja koja vladaju na toj deonici zapravo toliko i traju. Takođe, sam investitor mora da brine o ljudima, mašinama, koje učestvuju i koje su prisutne na putu u vreme izvršenja radova. Takođe je obavezan da izvrši maksimalnu koordinaciju i sa ostalim učesnicima u izradi infrastrukture na istoj deonici gde se gradi putna deonica. Prostorni urbanistički planovi, kao što sam na početku rekla, osim što prave strategiju pravaca i kategorizaciju puteva, oni definišu i neke bliže parametre samog kvaliteta i izgleda saobraćajnica, definišu širinu kolovozne trake za određenu kategoriju puta, definišu mesta raskrsnica, podvožnjaka i nadvožnjaka, definišu mesta parkirališta, definišu učestalost odmorišta, mesta potrebnih benzinskih pumpi i servisa. Da bi ovaj zakon bio efikasan, naravno bilo je neophodno predvideti i odgovarajuće kaznene odredbe. Činjenica je da će stranka G17 plus ovakav zakon sigurno podržati, prevashodno zbog toga što je efikasnost sprovođenja i poštovanja normi obezbeđena prilično rigoroznim kaznama. Reći ću vam otprilike u kom dijapazonu se kreću te kazne – za pravna lica kazne su predviđene u visini od 100 hiljada do tri miliona dinara. Navešću samo neke od razloga zbog kojih pravno lice treba da bude kažnjeno – ukoliko ne izvršava radove po zakonu, znači bez propisane odgovarajuće planske dokumentacije, ukoliko u toku radova ne obezbeđuje odgovarajuće zaštitne mere, ukoliko nema overenu plansku dokumentaciju, pa i blagovremeno ne podnese zahtev za upotrebnu dozvolu za odgovarajući put, ukoliko ne obezbedi nesmetan saobraćaj. Vi znate da se u pojedinim slučajevima radovi odvijaju samo na delu puta, na samo jednom delu širine kolovoza, ili se na jednoj deonici vrše radovi. Znači, investitor je obavezan da obezbedi nesmetan saobraćaj odgovarajućom obilaznicom, ili što je još važnije, odgovarajućom signalizacijom u susret radovima. Naravno da pri obavljanju radova svaki investitor mora da ima odgovarajući nadzor, znači stručan, propisan nadzor što u velikom broju propisa do sada nismo imali. Takođe, ukoliko se postavljaju objekti koji su pomoćni pri izvođenju radova, moraju biti propisno obezbeđeni i ne smeju ometati saobraćaj. Naravno da je obavezno postaviti odgovarajuće ograde, zaštitu, ali tako da ne ometaju saobraćaj. Takođe će se kazniti privredni subjekti koji u neposrednoj blizini ugrožavaju saobraćaj, ugrožavaju nekakve druge objekte koji nisu vezani za izvođenje radova, ograde, drveće, ostavljaju šut ili otpad, tako da je bezbednost ugrožena. Takođe će se kazniti pravno lice, subjekt koji gradi priključke na put bez saglasnosti javnog preduzeća. Takođe, ukoliko svojim radovima nanosi blato ili eventualno pušta stoku na delove javnog puta ili u neposrednu blizinu, tako da to bude nebezbedno za obavljanje saobraćaja. Zakon predviđa kazne za fizička lica: u slučaju da gradi objekat i postavlja reklame bez saglasnosti odgovarajućeg javnog preduzeća, postavlja instalacije, vodovod, kanalizaciju, telekomunikacionu mrežu bez saglasnosti odgovarajućeg javnog preduzeća, ostavlja šut, otpad, pali travu uz saobraćajnicu. Znate koliko može biti opasno nekontrolisano samo paljenje trave nečijeg imanja, ali da svojim dimom ugrožava vidljivost na putu. Takođe će se kazniti fizičko lice ukoliko podiže ogradu i time smanjuje vidljivost na putu, sam gradi priključke na javnom putu bez dozvole, ostavlja građevinski materijal pored puta. Svedoci smo da i u širem centru Beograda uz javne saobraćajnice veliki broj nesavesnih što građana, što graditelja ostavlja šut i očekuje da će neko za njih obaviti posao odnošenja. Takođe, ukoliko fizičko lice postavlja natpise na putu bez odgovarajuće dozvole. Svedoci smo političkog nasilja u reklamiranju po putevima i signalizaciji. Svedoci smo koliko je saobraćajnih signala ostalo bez svoje poruke zbog toga što nesavesno lice ostavi svoju političku ili pak komercijalnu propagandnu poruku. Takođe će se kazniti fizičko lice ukoliko prosipa ulje ili baca neki drugi materijal na put. Ne mogu sa sigurnošću da tvrdim, ali svi znamo da u susednoj Rumuniji postoje deonice puteva gde se prosipa ulje i često se izaziva saobraćajna nesreća i naravno, u neposrednoj blizini se nađu niotkuda neki građani koji vam poskidaju delove sa automobila. Takođe, ne želim sa sigurnošću da tvrdim, ali znamo, veliki broj nas je svedok da se slična situacija dešava i na jednoj deonici puta u Crnoj Gori, prema moru, kada vam pukne guma, gle čuda – 500 metara ispred vulkanizera i nije tajna da se u svakoj od tih guma nađe po neki ekser. Stranka G17 plus poziva sve poslanike da podrže ovaj zakon. Cilj nam je, prevashodno, sistemski razvoj putne infrastrukture, usklađivanje sa zakonodavstvom, međunarodnim standardima, jer očekujemo nove investitore. Kada kažem – nove investitore, pod tim ne podrazumevam strane investitore, i naši domaći investitori će investirati samo ukoliko zakonodavstvo garantuje kvalitet zaštite njihove investicije. Takođe, cilj nam je da se obezbedi sigurna i bezbedna javna mreža puteva. Takođe, vrlo važno je reći da gradnja novih puteva predstavlja nova radna mesta, novi razvojni ciklus, nove turiste, transportne usluge i sve ono što ide uz nove investicije. Naravno da je to zamajac za dodatni opšti privredni razvoj Srbije. Zato vas pozivam, u ime stranke G17 plus, da podržite ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Branki Bošnjak. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se za reč pripremi narodni poslanik Zlatan Jovanović. Izvolite, gospođo Radeta.
Hvala. Dame i gospodo, danas ovde imamo jedan nepotpun, neprecizan, rekla bih nedovršen zakonski predlog. Sve mi se čini da su ova dva gospodina, saradnici ministra Ilića, učestvovali u radu i izradi ovog predloga zakona. Jedan je čitao hrvatski zakon, drugi je čitao slovenački zakon i onda su bez dogovora napravili veoma lošu kompilaciju. To zaista jeste tako. Delovi hrvatskog zakona i delovi slovenačkog zakona su ugrađeni u ovaj predlog, ali bez ikakve sinhronizacije. Bilo bi vam bolje i pametnije, pošto inače samo prepisujete, da ste prepisali jedan ili drugi, nego ste ovako napravili papazjaniju i, kao što rekoh, potpuno nedovršen zakonski tekst. Kada sam čitala ovaj predlog zakona meni je bilo interesantno obrazloženje, i to deo – razlozi za donošenje zakona. Govoriću malo o tome. Između ostalog, u razlozima za donošenje zakona kaže se: "Međunarodne finansijske organizacije, koje su počev od 2000. godine odobravale kredite, kao i pružale drugu pomoć za razvoj javnih puteva u Republici Srbiji, konstantno ukazuju na potrebu donošenja novog zakona koji će obezbediti samostalnost subjekta koji upravlja javnim putevima, sužavanje kontrole nad ovim subjektom i njegovu fleksibilnu pokretljivu organizaciju, sa namerom da bude ravnopravan partner u pregovaranju i zaključivanju ugovora o zajmu i drugim vidovima pomoći". Dakle, osnovni razlog za donošenje ovog zakona i predlaganje ovog zakona jesu intervencije međunarodnih finansijskih organizacija. Vlada je to očigledno pogrešno shvatila. To ću vam objasniti kada budemo govorili o članovima 3. i 8. Predloga zakona, kako ćete i putnu infrastrukturu uništiti na isti način kako je uništena železnička, a govorili smo o tome opširno i detaljno kada je bilo reči o Zakonu o železnici. Rekli smo vam da fizička lica ne možete da uvodite u železnicu na način kako ste to uradili i problemi već postoje, a tek će da postoje. Doduše, ta fizička lica, odnosno privatnici su se dobro udilovali sa ministrom Ilićem, jer smo imali, sećate se, predlog da država da garancije za kredite koji fizička lica uzimaju za uređenje delova železničke pruge. Dalje, ovde kaže: "Takođe, prisutni su i brojni zahtevi iz Evropske zajednice da se u Republici Srbiji pozitivno zakonodavstvo prilagodi zakonodavstvu Evropske unije". To je ono što vam uporno govorimo da smo daleko od te Evropske unije i da ne treba da zakonima, koji su prilagođeni Evropskoj uniji, uništavamo ono što je moguće da funkcioniše po našim propisima koji, ako treba, mogu eventualno i da se promene. Onda ste pokušali, da Vlada slaže narodne poslanike i kaže da su, pored navedenih razloga, razlozi za donošenje ovog zakona svrstani u tri grupe: pravna, finansijska i tehničko-tehnološka. Grupa u okviru pravnih razloga, kaže: "dominantni su zahtevi prema Republici Srbiji da se počne sa usklađivanjem", itd. Dakle, to je Vlada već navela kao jedan od razloga – zahteve međunarodnih finansijskih organizacija i Evropske unije. Onda je suvišno da nas ubeđujete kako je Vlada pametna, odgovorna i brižna i ima pravne razloge da donosi ovaj zakon. U ovom delu finansijskih razloga, kaže se: "za pretežan broj delatnosti od opšteg interesa, obrazovana su javna preduzeća. Poslove upravljanja magistralnim i regionalnim putevima obavljao je državni organ, što je suprotno zakonskim intencijama. To je u praksi izazvalo brojne nepremostive finansijske i druge probleme, kao i dovelo u pitanje dalje odnose sa inostranim finansijerima i izazvalo poremećaj u obezbeđenju pouzdanog i stabilnog izvora finansiranja. Dok zemlje u okruženju izdvajaju godišnje odgovarajuće procente za razvoj javnih puteva, u Srbiji taj proces ide obrnutim tokovima, odnosno, izdvajanje se, počev od 2000. godine, svake godine smanjuje". Da je ovde ministar, zamolila bih ga da nam objasni ovu nebuloznu dugačku rečenicu i da nam kaže zašto se izdvajanja od 2000. godine smanjuju, ko je za to odgovoran. Ko je odgovoran za stanje u Srbiji od 2000. godine do danas? Naravno, zna se, to su tri vlade: vlada Zorana Đinđića, vlada Zorana Živkovića i vlada Vojislava Koštunice. Neverovatno je da se ministar i Vlada u obrazloženju ovog predloga žale sami na sebe. Ministar je sam rekao ovde, na primedbu oko strategije u ovoj oblasti, da se i danas primenjuje strategija koja je usvojena 1998. godine, u vreme kada je ministar saobraćaja bio Dragan Todorović, a Dragan Todorović je predsednik Izvršnog odbora SRS. Naravno, mi to znamo i namerno i svesno smo potencirali taj deo u diskusijama da bismo naveli ministra da to kaže. To je, dakle, tačno i zato ne vidim zašto je, ako to funkcioniše od 1998. godine do danas, sada trebalo angažovati neku švedsku firmu i davati joj ne znam koliko para da prave novu strategiju, ako imamo strategiju koja važi do 2010. godine i koja je bila primenjiva i primenjuje se, i do danas i nije bilo nekih primedbi na nju, tako da je to nešto što je potpuno nepotrebno. U tehničkim i tehnološkim razlozima za donošenje zakona kaže se: "Zakon o planiranju i izgradnji, (on je donet, samo da vas podsetim 2003. godine), pojedina pitanja koja se odnose na izgradnju i rekonstrukciju, rešio je na nov način, a ti odnosi nisu u skladu sa važećim Zakonom o putevima, zbog čega je, takođe, potrebno pristupiti hitnom usklađivanju". Sada jedno logično pitanje za ovu i onu prethodnu vladu. Ako je od 2003. godine, nisam sigurna u koje doba je donet taj zakon, čini mi se da je bilo u leto, znači već su prošle dve godine kada je bio donošen, kada je usvajan, kada smo govorili o Zakonu o planiranju i izgradnji, mi iz SRS smo govorili tadašnjoj skupštinskoj većini, gospodo, donosite neprimenjiv zakon. Evo jednog od priznanja, a posebna priznanja da je to neprimenjiv zakon odnose se na legalizaciju objekata izgrađenih bez građevinske dozvole. Ova vlada nam priznaje da smo imali neprimenjiv zakon. Pitam ministra, posredno preko njegovih saradnika, kako se onda radilo dve godine. Ova vlada je već više od godinu i po dana aktuelna, kako se onda radilo u ovoj oblasti ako nismo imali usklađenu normativu. Od trenutka, kaže se u obrazloženju, a odnosi se na drastične promene nastale početkom 2001. godine, ukidanjem uredbi itd, kaže, od tog trenutka nastaju krupni problemi u finansiranju, a politika finansiranja koja se ostvaruje od početka 2001. godine neprekidno do sada usmerila je sredstva za puteve u budžet Srbije. Dakle, opet se žalite sami na sebe, a kod vas je i nož i pogača. Ne vidim zašto se i kome žalite na ono što sami regulišete. To je jedan od problema u funkcionisanju i ove vlade, a o tome ćemo neki drugi put. Dalje kažete, takav način finansiranja imao je negativne posledice na ukupno stanje izgradnje javne rekonstrukcije i javnih puteva, a posebno se odrazio na obim i kvalitet održavanja. Taj obim i kvalitet održavanja je zaista interesantan i na nivou grada Beograda i na nivou Republike Srbije. Gde god krenemo, šta se radi. Skida se asfalt i stavlja se novi. Neviđeno je pranje para i dešava se kroz takva asfaltiranja. To svi u Srbiji znaju. To je javna tajna da najviše para može da se opere i da se ukrade i da se uzme od građana Srbije kroz skidanje i ponovno stavljanje asfalta. To se radi na svim putevima u Srbiji i gde ima potrebe i gde nema potrebe. To se radi po gradu Beogradu i ostalim gradovima u Srbiji. Skine se asfalt, stavi se novi, a posle tri meseca deo se kopa i stavljaju se neke cevi i onda se opet zatrpava, pa su onda zaboravili da stave kablove i onda moraju ponovo da otkopavaju i da skidaju asfalt. To se sve radi potpuno svesno. Nisu baš glupi oni koji rade te poslove, pa da zaborave kada skinu asfalt i kada kopaju da stave vodovodne cevi i da pregledaju kanalizacione i da konsultuju PTT i EPS da li treba da se stavljaju podzemni kablovi itd. Oni to odlično znaju, ali namerno svesno ne rade tako nego rade ovako kako se ne radi nigde u svetu osim u zemlji Srbiji. Vidite sada šta se dešava sa izgradnjom Nemanjine ulice u Beogradu. Neverovatno je da se zatvori najprometnija ulica u gradu umesto da se radila jedna traka, odnosno jedan deo, pa onda drugi deo. Ne. Sve je zatvoreno, haos je u Beogradu. U prvoj najavi Bojan Stanojević, gradski menadžer, reče da će to trajati 90 dana. Sinoć kaže 124 dana, zamislite preciznosti. Objašnjava kako se svuda u svetu tako radi, a oni će sada da probaju u Beogradu, pa ako se ispostavi da je to dobro, onda će i ubuduće tako da se radi. Onda visokoumni odgovor Bojana Stanojevića na pitanje zašto se to nije radilo u vreme kada je manja frekvencija saobraćaja u julu i avgustu, kaže – zato što za dva meseca taj posao ne može da se završi, pa zašto bismo počinjali, ako ionako moramo da radimo još mesec dana mimo tog perioda kada je slabija frekvencija saobraćaja. Zamislite vi tu nebulozu i glupost Bojana Stanojevića, pa ako već moraju građani da se muče, onda je bolje da to traje jedan mesec nego sada četiri meseca, koliko predviđa Bojan Stanojević. Naravno, tu ćemo da vidimo ono što smo već navikli od Bojana Stanojevića i od Nenada Bogdanovića. Čim se zatrpa Nemanjina ulica jednog dana jednog meseca, a to će biti već iduće godine, onda će za mesec ili dva dana ponovo da skidaju asfalt, stavljaju neke nove trotoare, nove cevi. Tako su radili sa ovim delom od Skupštine do Knez Mihailove, u centru grada. U obrazloženju ovog zakona navedeno je još nešto interesantno, kaže: "U tehnologiji obavljanja pojedinih poslova kao što su asfaltiranje, struganje asfalta, ugradnja stabilnih podloga, izgradnja zaštitnih, odbojnih i drugih ograda, izvršen je veliki napredak koji u Srbiji nije mogao biti prihvaćen iz napred iznetih razloga". Prvo, potpuno je neprimereno navoditi bilo koji od ovih razloga za ovo što Vlada u obrazloženju kaže. Suština je upravo ono što sam rekla, a to je da se na asfaltiranju kradu pare građanima Srbije, da nije problem u propisima. Zna svaki građevinac, svaki inženjer niskogradnje šta treba i kako treba da se asfaltira put, ulica. Ne treba nam tu ni EU ni njihova pamet. Naši inženjeri su dovoljno pametni da to znaju. Znaju to i ljudi koji rade da urade. Problem je što u svakom kvadratnom centimetru asfalta mora neko da se ugradi, mora neko da se udiluje. U gradu Beogradu su to Bojan Stanojević i Nenad Bogdanović, a na nivou Republike Srbije je to Velimir Ilić i njegova svita. Neverovatno je šta pokušavate, Vlada pokušava da se zakonom, odnosno obrazloženjem zakona, sakrije iza nečega što svi u Srbiji znaju da je istina. Gospodo iz Veljinog kapitalnog ministarstva, kažite mu, a i vi radite taj posao, da malo povede računa o saobraćajnim inspektorima, o njihovim nadležnostima i stvarnom učinku na terenu, o broju tih ljudi na terenu. Kada oni budu radili svoj posao, onda će biti manje ovih problema. S tim u vezi je amandman na član 44. Predloga ovog zakona, a u članu 44. se kaže da je na javnom putu zabranjeno naročito, pa je onda nabrojano šta je sve zabranjeno, naravno uglavnom sve ovo što je ovde nabrojano i treba da bude zabranjeno. Poslanik SRS, kolega Krajinović je podneo amandman i napisao da se briše ovaj član. Govoriće on detaljno kada se bude raspravljalo u pojedinostima. Nije taj amandman napisan zato što mislimo da ne treba da bude zabranjeno privremeno ili trajno zauzimanje puta, izvođenje radova na javnom putu koji nisu u vezi sa izgradnjom i da ne čitam dalje itd. Ne, ovaj amandman je napisan da bismo, obrazlažući ga, skrenuli pažnju Ministarstvu i Vladi Republike Srbije da ne mogu da funkcionišu sa, recimo, dva inspektora na teritoriji Vojvodine, pa da su supermeni, da su ne znam šta, ne bi mogli ni da optrče sve puteve, a kamoli nešto konkretno da urade. To je ono, između ostalog, o čemu bi trebalo u Ministarstvu da vodite računa. Dakle, da povećate broj tih ljudi, da im date određena ovlašćenja i da se pobrinete da ti ljudi svoj posao rade pošteno, da ne može neko da ih plati na terenu i da ih platite onoliko koliko to zaslužuju. Toliko ste prenatrpali to vaše ministarstvo ljudima, toliko ih pozapošljavali da je to neverovatno. Sve ste ih smestili u kabinete, u kancelarije, u okruženje Velje Ilića, umesto, a ne bismo imali ništa protiv, da ste primili veliki broj inspektora i da ste ih poslali na teren i da građani Srbije imaju koristi od tolikog broja zaposlenih u kapitalnom ministarstvu. U članovima negde od 90, 91, 99. itd, a tu smo išli sa istom vrstom amandmana, takođe da bismo skrenuli pažnju Ministarstvu da ovaj deo materije, koji se odnosi na kažnjavanje, uglavnom mora da bude regulisan Zakonom o bezbednosti saobraćaja na putevima. Vi ste ne samo tu, nego u dobrom delu ovog zakona, pomešali nadležnosti koje treba da reguliše jedan i drugi zakon. Zato, između ostalog, ovaj zakon nije dobar, ovako kako ste ga koncipirali. U članu 3. kažete da javni putevi i nekategorisani putevi čine mrežu puteva. "Putevi iz stava 1. ovog člana, kao dobra u opštoj upotrebi, u državnoj su svojini i na njima se mogu sticati prava korišćenja, prava službenosti i druga prava određena zakonom". Amandmanom smo menjali ovaj član, brisali stav 2. zbog ovog što je napisano u članu 8. gde se u stavu 2. kaže: "Delatnost upravljanja državnim putevima može da obavlja i privredno društvo, odnosno drugo pravno lice ili preduzetnik, pod uslovima i na način utvrđen zakonom kojim se uređuje obavljanje delatnosti od opšteg interesa". Mi u SRS to ne možemo da prihvatimo, nismo to mogli ni kada se radilo o železnici. Ponavljam ponovo, da su u železnici problemi već evidentni. Pitanje je koliko to ima veze sa Šarančićem i sa sumnjivim nabavkama, ali valjda će nadležni organi da se ozbiljno pozabave tim, da neće samo novine da se bave takvom vrstom problema i kriminala u Vladi i oko Vlade Srbije. U članu 18. kažete – visina naknade iz člana 17. tačka 1) i 13), a član 17. je da se za upotrebu javnog puta plaćaju naknade i to tačka 1) je godišnja naknada za motorna vozila, traktore i priključna vozila, a tačka 13) je naknada za upotrebu državnog puta za vozila registrovana u inostranstvu. Zamislite, ove dve kategorije ste predvideli. Odluka o visini naknade iz stava 3. ovog člana za državni put donosi se uz saglasnost Vlade, a za opštinski put, odnosno ulicu uz saglasnost skupštine opštine, odnosno skupštine grada. Šta ovo znači? Kada se ovo ovako pročita i neko ko nije pročitao ceo zakon reći će – lepo, ovi iz ministarstva počeli da misle o opštinama i o lokalnoj samoupravi i imaćemo i mi neke koristi od primene ovog zakona. Nije tako. Radi se o tome da ste zakonom predvideli da opštine naplaćuju naknade za nešto što uopšte ne postoji. Dakle, još jedna prevara građana Srbije, još jedan razlog više zašto SRS neće glasati za ovaj zakon. Ne mislimo da ovaj zakon sa ovakvim naslovom ne treba da postoji. Treba, ali zakon koji ispod ovog naslova sadrži sve o čemu sam govorila, i o čemu su kolege govorile i još će da govore, jesteneprihvatljivo za nas iz SRS. Zaista bi bilo najbolje da ovo što stoji u članu 103. bude i tačno, a to je da zakon stupa na snagu 1. aprila 2005. godine, da to bude prvoaprilska šala. Zaista je neozbiljno. Ovo može da se tumači kao formalnost. Zakon ste predali Skupštini 18. februara 2005. godine i tada ste rekli da stupa na snagu 1. aprila 2005. godine. Neodgovornost, neozbiljnost, potcenjivanje i vređanje dostojanstva Narodne skupštine je iskazano kroz ovaj član, da se niko od vas nije setio da pre nego što je ovaj zakon došao u skupštinsku proceduru kaže da Vlada podnosi amandman, zakon neće i ne može stupiti 1. aprila 2005. godine na snagu, nego nekog datuma koji ćete valjda da utvrdite. Dakle, još jedanput, govorićemo detaljno i opširno u pojedinostima. SRS neće glasati za ovaj zakon i preporučujem to i ostalim poslanicima, jer očekujem, i normalno je i trebalo bi da narodni poslanici rade na terenu, da se viđaju sa svojim sugrađanima na terenu. Teško će im objasniti ovu prevaru za lokalne uprave po Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović. Taman sam mislio da pozdravim Natašu Mićić i njen povratak u parlament, a ona u međuvremenu ode. Da znate da je došla, sela u zadnji red, vratila se. Vratilo se jedno krilo Demokratske stranke. Ja sam primetio i zato moram kolege da obavestim, da se Nataša Mićić vratila u parlament.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o Zakonu o javnim putevima, o jednom sasvim novom tekstu zakona koji je izuzetno značajan za sve građane Republike Srbije i naravno za Republiku Srbiju i njene odnose sa susednim državama, a i sa kompletnom međunarodnom zajednicom. U svom izlaganju želeo bih prvo da se osvrnem na postojeće stanje koje imamo danas i koje naši građani uglavnom znaju. Situacija sa našim putevima danas je izuzetno teška i to stanje nije novo, to je nešto što hronično traje već duži niz godina. Svi građani koji malo više putuju po Srbiji znaju koliko su naši putevi loši, u kakvom su stanju i koliko je teško proći uopšte pojedinim putevima. Naravno, nadležni organi svake godine pokušavaju da nešto urade, pa i ove godine se objektivno radi nešto na tim putevima. Međutim, ono što je meni lično nejasno, a verovatno i većini građana, jeste, na osnovu kojih kriterijuma se vrši izbor puteva, odnosno putnih pravaca koji se u toku jedne godine rekonstruišu, odnosno održavaju. Naime, pored redovnog održavanja ili urgentnog održavanja, kao što je krpljenje udarnih rupa na pojedinim putevima, neki putevi se rekonstruišu u većem obimu, većoj meri, rehabilituju, ali malo su nejasni kriterijumi izbora tih puteva, ko vrši izbor i na koji način. Ovde želim da podsetim i da pozovem nadležne organe, prvenstveno Republičku direkciju za puteve, verovatno postoji mnogo zahteva, ali činjenica je da ne postoji zahtev u Republičkoj direkciji, za završetak izgradnje puta koji je značajan za dve opštine – za opštinu Bajina Bašta i opštinu Kosjerić. Radi se o putu koji povezuje ove dve opštine. To je put preko Varde čija je izgradnja započeta pre više od 10 godina. U tom periodu od pre 10 godina, koji je bio izuzetno težak, uspelo se da se taj put skoro završi, međutim ostalo je nekih pet kilometara neasfaltirano, iako je tada urađeno sve do asfalta, bez sredstava da se to i dovrši. Taj put stoji više od 10 godina nezavršen, a moram da podsetim da je izuzetno značajan za dve opštine sa preko 50.000 žitelja i da zamolim Republičku direkciju, ako postoje uslovi i mogućnost, da to stavi u plan za narednu godinu. Samo da podsetim da je to najkraći put od Kosjerića prema Republici Srpskoj i da u Kosjeriću imamo fabriku cementa koja verovatno ima potrebe da svoje proizvode izvozi u Republiku Srpsku i dalje u Bosnu i Hercegovinu i da je to najkraća veza. Ti kamioni moraju da obiđu preko Užica, da idu preko Valjeva i Loznice. Što se tiče ovog predloga koji je pred nama, radi se o jednom prilično ambicioznom projektu koji je pokušao da obuhvati sve ono što je vezano za puteve u Srbiji. Međutim, postoje neke stvari koje bar meni ili nama u poslaničkoj grupi SRS nisu dovoljno jasne i nisu dovoljno objašnjene u samom zakonskom tekstu. Ono što pada u oči na prvi pogled, čitajući Predlog zakona, prvenstveno obrazloženje zakona, jeste da je ovo još jedan zakonski projekat koji je iznuđen od strane Evropske unije. Naime, u obrazloženju je nedvosmisleno rečeno da je Evropska unija, odnosno oni koji daju novac ili žele da daju novac, uslovljavaju davanje kredita koji ćemo vraćati donošenjem ovakvog zakonskog projekta. To predlagač ne krije, to je sve u obrazloženju jasno i glasno rečeno. Naime, u razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku stoji da "ugovori o kreditu sadrže klauzulu prema kojoj se povlačenje tranši kredita uslovljava promenom statusa Republičke direkcije za puteve, odnosno njenim organizovanjem kao javnog preduzeća". Takođe stoji: "Pored navedenog, potpisivanje ugovora o novim kreditima za finansiranje izgradnje putne mreže u Republici Srbiji uslovljeno je stavljanjem u skupštinsku proceduru novog zakona kojim će se urediti upravljanje, održavanje i korišćenje javnih puteva u Republici Srbiji, što pre, a najkasnije početkom marta 2005. godine" itd. Znači, ovo je direktiva Evropske unije, tzv. međunarodne zajednice i ovo je još jedan u nizu zakona koji donosimo po direktivama te međunarodne zajednice. Takođe, ono što stoji ovde u obrazloženju jeste da je jedan od zahteva te međunarodne zajednice i izjednačavanje naknade, tzv. putarine za domaća i strana vozila. Znači, to će se uskoro desiti na našim putevima, imaćemo iste putarine i za domaća i za strana vozila. Ono što je takođe ovde evidentno i što je ministar naglasio u svojim izlaganjima, to je teška materijalna situacija u Srbiji, kada su u pitanju putevi, rekonstrukcija, izgradnja i održavanje puteva, odnosno finansijski problemi, jer kako reče ministar, od 2001. godine, to takođe stoji ovde, postoje problemi. Zašto postoje problemi od 2001. godine? Ukinuta je uredba po kojoj su određena zahvatanja postala iz cene goriva. Samo da podsetim, te 2001. godine na vlast je stupio DOS i tadašnja DOS-ova vlada je ukinula tu uredbu po kojoj se izgradnja i održavanje puteva finansiralo iz cene goriva. Evo, sada shvatate koliko je to bilo loše i nepotrebno, a sve sa željom da se kompletne finansije i sva sredstva koja se prikupe u Srbiji stave pod kontrolu jednog čoveka. Sam ministar je naveo nekoliko primera, počev od našeg okruženja, susednih zemalja pa do Engleske, gde se izuzetno visok procenat izdvaja iz maloprodajne cene goriva za ove namene. Kod nas to nije slučaj. Čudi me da i u ovom predlogu ne stoji da se izdvaja procenat iz maloprodajne cene, već se ovde predviđa izdvajanje iz akcize. Mislim da bi bilo pametnije da se ide na maloprodajnu cenu, pa da se obezbede neka veća ili značajnija sredstva. Ne znam da li je amandmanom to promenjeno. Slažem se, ali u predlogu stoji tako. Ono što takođe nije jasno ovde, već u članu 2, kada su objašnjavani pojedini pojmovi i izrazi koji se koriste u zakonu, a to je pojam javnog puta, ovde stoji da je to put koji ispunjava propisane kriterijume za kategorizaciju od strane nadležnog organa. Organi koji vrše kategorizaciju puteva su Vlada Republike Srbije i lokalna samouprava. Međutim, kriterijumi za kategorizaciju nigde ne postoje u zakonu. Ovde u predlogu stoji da će Vlada propisati kriterijume, pa će posle Vlada, na osnovu tih kriterijuma, da izvrši kategorizaciju tih državnih puteva, a lokalna samouprava za ostale javne puteve. Međutim, ostaje malo nejasno šta ako neki put, koji nije državni, lokalna samouprava, koja možda nije organizovana kvalitetno, imamo probleme u mnogim lokalnim sredinama, ponavljaju se izbori, lokalna uprava ne funkcioniše, ako se ne izvrši kategorizacija tamo nekih puteva, a onda to povlači probleme u daljoj primeni ovog zakona. Samo ću par reči da kažem o ovom javnom preduzeću koje se predviđa ovim zakonom, o upravljanju državnim putevima. Reći ću par reči o finansiranju ovih poslova, nadležnosti javnog preduzeća, odnosno o finansiranju, izgradnji i održavanju puteva. Dobro je da se osniva javno preduzeće koje će upravljati državnim putevima, jer je to delatnost od opšteg interesa, kako ovde stoji. Međutim, nije dobro ono što se u stavu 2. člana 8. predviđa, a to je da se upravljanje državnim putevima može poveriti nekom preduzetniku. To nije dobro i to mi ne možemo prihvatiti. Posle ovog člana 8. ne koristi se termin "javno preduzeće", kada se govori o upravljanju, već se koristi termin "upravljač", misleći na to da pored javnog preduzeća upravljanje može da vrši i neko drugi. Međutim, moram da vam kažem da je sve to u koliziji sa članom 21. gde se govori koja sredstva se od naplaćene naknade za korišćenje puteva itd. prebacuju kome, odnosno ko je korisnik sredstava, pa u članu 21. kaže: "Sredstva od naplaćene naknade iz člana 17. tačka 3) do 13) ovog zakona, prihod su javnog preduzeća". Sada se ne pominje upravljač, već javno preduzeće. Znači, sva ta sredstva idu javnom preduzeću. Šta ćemo ako se neki državni put ustupi na upravljanje nekom preduzetniku ili nekom drugom pravnom licu? Logično je da onaj ko upravlja i koristi sredstva, ali vi ste u članu 21. ta sredstva usmerili direktno javnom preduzeću, bez obzira ko je upravljač nad određenim delom državnog puta, iako se ne slažemo sa tim da neko drugi, osim javnog preduzeća bude upravljač na državnom ili delu državnog puta. Kada se govori o finansiranju, ovde je taksativno navedeno kako se sredstva pribavljaju, pa je rečeno: 1) od naknade za upotrebu javnog puta; 2) naknade za održavanje državnog puta u visini od 10% od akcize. Koliko sam razumeo gospodu iz ministarstva, amandmanom je intervenisano da to bude od maloprodajne cene, a ne od akcize, što je povoljnije. U članu 17. se bliže utvrđuje koje se to naknade propisuju za upotrebu javnih puteva. Samo ću kratko da prokomentarišem neke od njih. Kaže se: "Za upotrebu javnog puta plaćaju se naknade, i to: 1) godišnja naknada za motorna vozila, traktore i priključna vozila". Ovu godišnju naknadu donosi Vlada Republike Srbije, a to je prihod lokalne samouprave, prihodi opštine. Verovatno će se plaćati uz registraciju motornih vozila i biće prihod lokalne samouprave. "2) Godišnja naknada za vozila na motorni pogon koja nisu obuhvaćena tačkom 1) ovog člana". Ovo je deplasirano. Koja je to količina drugih vozila? Radi se o simboličnim sredstvima, tako da ne bude previše bacanja prašine u oči lokalnoj samoupravi, da će imati neka sredstva po ovom osnovu. Zatim, "3) naknada za vanredni prevoz". Nije jasno koji je to mehanizam po kome će se naplatiti ta naknada i šta je to vanredni prevoz, kada će se moćinaplatiti naknada i kome. Da li su to đačke ekskurzije? Na koji način će se ova naknada uopšte moći naplatiti. Dalje "4) naknada za postavljanje reklamnih tabli, reklamnih panoa, itd". Nije sporno da se uvede i takva vrsta naknade. Međutim, sporno je, ako prođete našim putevima, koliko je tih tabli i reklamnih panoa oko puteva, koji su zapušteni, koji su u izuzetno lošem stanju, što ostavlja jednu ružnu sliku na one koji prolaze tim putevima. Treba propisati i ko će voditi računa o tome ako se već ta naknada naplaćuje, da se ti panoi, odnosno table održavaju u nekom bar estetski prihvatljivom stanju, da ne ruže izgled naših puteva i kompletne države. Zatim, 6) "naknada za prekomerno korišćenje javnog puta".Ko će utvrditi šta je prekomerno korišćenje, na koji način, kada? Trebalo je reći ovde direktno da li je to opterećenje ili je to učestalost. "Prekomerno", sam termin može da se tumači na različite načine. Zatim, "naknada za zakup delova zemljišnog pojasa javnog puta". Molim vas, da li se uopšte ovaj pojas može izdavati u zakup. Ovde je davanje u zakup delova zemljišnog pojasa, a drugo je naknada za priključenje javnim putevima. Dakle, davanjem u zakup zemljišnog pojasa koji može biti čak i samo metar od kolovoza i to je vrlo nejasno, odnosno mislim da nije dovoljno pametno to uraditi. Zatim: "naknada za priključenje prilaznog puta na javni put". Šta ćemo ako lokalna samouprava ne izvrši kategorizaciju puteva, dakle, oni koji su u njenoj nadležnosti, pa neki put nekog zaseoka na njenoj teritoriji ne proglasi javnim putem, ko će da plati naknade za priključenje tog zaseoka od tri, pet, ili 15 kuća na neki javni put, da li će svaka kuća, svaki meštanin plaćati neku naknadu za to. Postoje neke stvari i neki mehanizmi koji nisu ovde do kraja razrađeni i razjašnjeni,čija je nadležnost, koji su rokovi, do kada opštine moraju da izvrše kategorizaciju tih puteva na svojoj teritoriji, odnosno iz svoje nadležnosti. Pazite dalje: "naknada za priključenje prilaznog puta na javni put, naknada za izgradnju objekata kojima je omogućen pristup sa javnog puta, zatim godišnja naknada za korišćenje objekata kojima je omogućen pristup sa javnog puta". Mislim da je ovo malo previše da neko mora da plati naknadu za priključenje na javni put, za izgradnju objekta i da mora svake godine da plaća naknadu zato što ima objekat od koga može izaći na javni put. Mislim da je malo previše i da ćete izazvati dosta nezadovoljstva kod građana Srbije. Dalje, u članu 19. i time ću završiti, govori se kako se sredstva prikupljaju i da idu preko Trezora i da ministarstvo prenosi sredstva Javnom preduzeću. Da li je propisano, a mislim da nije ovim zakonom, nisam gledao kaznene odredbe, šta ako ministarstvo ne prenese sredstva, sva sredstva koja su namenjena Javnom preduzeću ili ako ne prenese ta sredstva blagovremeno, pošto je zamišljeno da se ta sredstva prenose sukcesivno kako pristižu na račun ministarstva. Da li postoji neka kazna za ministarstvo, ako ne poštuje te odluke, odnosno ako ne poštuje zakon, u smislu da sva sredstva prenese i da ih prenosi sukcesivno, čim stignu na račun ministarstva. Ovim ću završiti, a oduzeo sam vam previše vremena i iz svih ovih razloga SRS neće glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, a neka se pripremi narodni poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo narodni poslanici, osnovni razlog zbog čega je predložen ovaj zakon o javnim putevima jeste to što je zahtev Evropske banke za obnovu i razvoj bio da ovo mora biti na dnevnom redu da bi mogle da se povlače određene tranše kredita koje oni odobravaju za održavanje i izgradnju puteva. Naravno da znamo da se, između ostalog, za izgradnju novih i održavanja postojećih puteva, odnosno putne infrastrukture u Republici Srbiji, moraju uzimati krediti. Nama je u tom pogledu samo nejasno što prilikom uzimanja takvih kredita i kasnije njihovim trošenjem, vrlo je mala transparentnost, tako da sumnjamo da se najveći deo tih kredita nenamenski potroši, a s vremena na vreme ovde pred poslanike dođu zakoni kojima Republika Srbija treba da garantuje povraćaj sredstava kredita za razvoj namene koji su korišćeni. Na taj način, u zadnjih nekoliko godina enormno zadužujemo zemlju u celini, a vidite i sami po svemu, pa i što se tiče infrastrukture, da nema pomaka, jer se ne vidi kakvi se to objekti prave za tako velika zaduženja. Pre svega, nenamensko korišćenje novca odlazi na to što ogroman broj ljudi, mislim na stranačke poslušnike, u povećanju državne administracije, treba da obezbede plate i ovaj zakon ne bi ni bio potreban, da nije u pitanju povlačenje novih tranši i kredita i to se ovde i kaže da je obaveza ministra bila, obavešten je, da ove godine najkasnije do marta meseca ovaj zakon bude na dnevnom redu, ali eto, iako smo više od pola godine to preskočili, neće mu se uzeti za zlo. Naravno, potapšaće ga po ramenu, verovatno. Imam nekoliko zamerki na ovaj zakon. Recimo, kod ovog člana 11. je propisano da je ministar nadležan za poslove saobraćaja, u daljem tekstu ministar propisuje, između ostalog, i način označavanja javnih puteva. Mislim da je trebalo odrediti Vladu, zato što se to usko radi sa MUP-om i što ministar nadležan za poslove saobraćaja, obzirom da u tom ministarstvu ima još nekoliko resora, ne verujem da to bez MUP-a može da uradi na valjan način i u skladu sa onim označavanjem koje je prisutno u zemljama EU u našem okruženju. Na nekim drugim mestima videćete da je baš za propisivanje nekih odluka nadležna Vlada. Zatim, pogledajte član 17. gde se kaže da se za upotrebu javnog puta plaćaju naknade, i to hoću da vam skrenem pažnju na tačku 2), gde se kaže da godišnja naknada za vozila na motorni pogon koja nisu obuhvaćena tačkom 1) ovog člana, a posle ću vam reći zašto ovo čitam, zato što ćete videti ko propisuje, ko to naplaćuje. Za upotrebu javnog puta plaćaju se naknade, i to: 1) godišnja naknada za motorna vozila, traktore i priključna vozila; 2)godišnja naknada za vozila na motorni pogon koja nisu obuhvaćena tačkom 1) ovog člana. To što nije obuhvaćeno tačkom 1) ovog člana treba da propisuje nadležni organ opštinske uprave kolike će to biti nadoknade, a nije mi jasno koja su to motorna vozila koja nisu obuhvaćena ovim ili možda neke građevinske mašine koje se opet transportuju u najvećem broju nekim vozilima koja imaju priključne prikolice, a koje mogu da transportuju takva vozila, dakle, koja su to druga vozila koja nisu motorna vozila, traktori i priključna vozila. Nije mi to jasno i mislim da je trebalo ovo razdvojiti. Ne mislite valjda da bi trebalo organi, nadležni organ opštine, da utvrđuju koliko će se naplaćivati kombajnima. Oni ne koriste javne puteve, a ako ih koriste, koriste ih u vrlo malim razdaljinama da pređu iz njive do njive. Dakle, drugo više ništa ne ostaje. Trebalo je da to malo uredite. Evo vam člana 24. gde ste propisali ko to ne mora da plaća putarinu. Ovde se kaže: "Naknada iz člana 17. tačka 5) ovog zakona ne plaća se za motorna vozila", a to se odnosi na plaćanje putarine, na auto putevima, "policije, Vojske Srbije i Crne Gore, hitne pomoći, vozila pod pratnjom" koja prate MUP, vatrogasnih jedinica, dobrovoljnih vatrogasnih društava i vatrogasnih jedinica itd, i sa tačkom 5) se završava. Ovde ste morali zbog onog sporazuma, koji je ministar inostranih poslova potpisao sa NATO paktom da stavite pod tačkom 6) da vozila NATO trupa neće plaćati putarinu u Republici Srbiji, jer je to sporazumom, koji je potpisao Vuk Drašković sa NATO sekretarom, predviđeno. To ste morali da imate u vidu. Šta se desilo sa planovima za 2004. godinu, što sam pomenuona početku, da je ovaj zakon osnovni razlog zašto se našao pred nama, odnosno povlačenje novih kredita. Ovde piše da je u 2004. godini bilo predviđeno oko 32 milijarde, 240 miliona i 500.000 dinara za ulaganje u putnu infrastrukturu, za održavanje i izgradnju novih puteva, od čega je oko šest milijardi iz budžeta Republike Srbije, šest milijardi su neki strani krediti, 21 milijarda iz drugih sredstava i nedostajalo je još osam milijardi. Jasno se kaže da je do 2000. godine to funkcionisalo zato što je bilo omogućeno da se izdvaja 1% od prodaje naftnih derivata, to je bio najpouzdaniji oblik da se finansira izgradnja, rekonstrukcija i održavanje puteva. Šta se desilo da od 2001. godine to počne opadati, da na kraju dođe do neke minimalne mere i da se dovede u pitanje funkcionisanje na polju održavanja, finansiranja i izgradnje novih putnih objekata ili objekata putne infrastrukture. Desilo se da je za to vreme primljen ogroman broj ljudi u državnu administraciju, da se sredstva iz budžeta usmeravaju na neki drugi način, da to što se izdvajalo iz prodaje naftnih derivata za održavanje puteva, ispostavilo se da koalicioni partneri zbog svojih širokih koalicionih kapaciteta moraju da troše na drugi način, i desilo se nažalost da u ovakvoj Vladi ministri koji imaju veći uticaj u Vladi, jednostavno raspolažu sredstvima i koriste ih, uzimaju za svoja ministarstva više. Pretpostavljam da je ovde pokušaj da se do tih sredstava dođe i kako je to ovaj zakon pokušao da obezbedi, to je po meni veoma smešno. Za ovih skoro dve godine nikada nisam video zakon koji sadrži ovoliko kaznenih odredbi. Ovo je nešto što treba zbog javnosti, zbog građana Srbije reći. Članom 95. kaznene odredbe su propisane u pet tačaka. Članom 96. kaznene odredbe su propisane u 12 tačaka. Članom 97. kaznene odredbe su propisane u čak 57 tačaka. Sve je navedeno šta se može kazniti. Čak, ako neko počupa ukrasno šiblje ili nagazi zelenu površinu pored puta, onaj ko upravlja mora platiti kaznu. Te kazne su i više miliona dinara. Članom 98. kazne su propisane u čak 68 tačaka. Članom 99. kaznene odredbe su propisane u 48 tačaka. Nisam uspeo sve da saberem, ali ima više od 300 tačaka gde će se naplaćivati. Pretpostavljam da je u razgovoru ministra za kapitalne investicije i ministra finansija, ministar finansija rekao – e, ja neću da dam za puteve više od 10% akcize iz naftnih derivata, ali Veljo, imamo jedan dobar princip, kada nam trebaju pare, počnemo kaznenu politiku, uvedi u zakon što više kaznenih odredbi. Ne znam da li ste ispustili nešto što ste mogli kazniti. Dajedan zakon sadrži ovoliko kaznenih odredbi, meni je neshvatljivo. Verovatno ste pomislili da na takav način možete praktično puniti budžet i ostvarivati sredstva koja ćete ulagati u izgradnju puteva. Osnivanje Javnog preduzeća je takođe jedan od uslova zbog čega je ovaj zakon pred nama. Sadašnja Direkcija za puteve Republike Srbije izgleda nije uspešno radila posao, ali u obrazloženju se vidi da od 2001. godine pa naovamo, praktično pada finansijska moć koja je potrebna za održavanje i rekonstrukciju puteva, i postavlja se pitanje, šta je to bilo do 2001. godine, pa je to moglo da funkcioniše. U obrazloženju pretpostavljam da imate jednu tehničku grešku, jer se kaže: "dok zemlje u okruženju izdvajaju godišnje odgovarajuće procente za razvoj javnih puteva, u Srbiji taj proces ide obrnutim tokovima, odnosno izdvajanje se, počev od 2000. godine, svake godine smanjuje". Trebalo je da navedete da povećavaju učešće u novcu koji se odnosi na održavanje i razvoj javnih puteva. Znači, zemlje u okruženju povećavaju te iznose iz godine u godinu, a kod nas dolazi do smanjenja. Zaista, nikome nije jasno, odnosno nama jeste, jer pretpostavljamo zbog čega do ovog dolazi i to sam rekao. Ali, verujte da ovakav zakon nije imao potrebe da bude pred nama, jedino izuzev ovog razloga što nam je to naređeno, odnosno naređeno je ministru za kapitalne investicije – pismom direktora Evropske banke za obnovu i razvoj da ovo mora biti pred poslanicima. Žalosno je što Skupština Srbije već dve godine radi isključivo po diktatu nekih ljudi koji nikada nisu došli ovde pred nas da ih vidimo.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Ovog puta sa zadovoljstvom mogu reći – poštovani predsedavajući, a prethodnom predsedavajućem moram uputiti jednu blagu kritiku, napravio je lapsus – ja nisam Tomislav Panajotović, ja sam Tomislav Penezić, a on me je najavio kao Panajotovića. To je verovatno neki njegov drug pa mu je ušao u podsvest. Dame i gospodo, kad god se pojavi predstavnik SRS za govornicom vladajuće strukture ovde ili nema ili neki ne vide da smo izašli, a oni koji nas vide ili dobiju koprivnjaču, ili eventualno čitaju novine, ali dobijaju koprivnjaču zato što kažu – evo, ovi samo kritikuju. Niko od nas nije izašao ovde samo da kritikuje. Izlazimo da bismo ukazali na neke nedostatke sasvim dobronamerno. Verujte, ja sam ovde napisao da je zakon za raspravu. Dakle, mi ovde želimo da raspravljamo o zakonu. Da nismo do sada raspravljali, usvojili bismo sve zakone koje je EU zadala da se usvoje i ne bismo imali više šta da radimo. Ali, zakoni bi prošli sa ogromnim greškama, odnosno sa svim onim što oni to i nalažu. Trudimo se da popravimo zakone koliko možemo, ali u tome koliko znam, slabo uspevamo jer gotovo ništa ne usvajate od naših primedbi. Normalno je u celom svetu, ako ćemo upotrebiti reč kritika, opozicija kritikuje zakone, odnosno kritikuje stavove vlade, naravno sa namerom da poboljša ono što je vlada predložila. Vlada to ne sme da radi, jer je dobila zadatak odozgo, kako kaže vladajuća struktura, odnosno u ovom slučaju odozdo, jer smo mi prostorno malo viši od predstavnika ministarstva. Samo prostorno, kažem, nemojte misliti da vas potcenjujem. Žao mi je što nije prisutan gospodin Velimir Ilić, ministar, imao bih i njemu nešto da kažem, on je otišao. Odmah da vam kažem da je dobro doneti dobre zakone, pa čak i ovaj zakon doneti i da bude dobar. Mislim da smo svi raspoloženi da taj zakon malo poboljšamo, da zakon bude dobar, da bude usvojen i da se poštuje. Neki znaju, a možda ne znaju, da smo u nekom delu postigli konsenzus da su svi poslanici svih struktura u Skupštini potpisali akt u kome su tražili i složili se da autoput ide preko Užica, Varoši, Priboja i Prijepolja, bez obzira da li je to bio radikal, DS, DSS, ili G17 plus. Naravno, sa najboljom namerom smo to potpisali, teška srca, ali potpisali smo. Vladajuća struktura je donela odluku takvu kakvu je donela, to je usvojeno i tako je prošlo, samo da znate da smo spremni za saradnju, ako je saradnja konstruktivna. Dalje, to isto smo uradili i sa amandmanima, vrlo dobronamerno, bez imalo, kako kažu neki – provocirate, briše se. Mora nešto da se briše, ako ne valja. Nisu baš svi amandmani za brisanje. Brišu se 22, Albijaniću, moram tebe pomenuti kao matematičara, izbrojao sam 22 amandmana, SRS ima ukupno 103. Ali, i vi imate ukupno 39, kada to oduzmemo, znači 17 ima od vladajuće strukture. Znači, i vi se ne slažete sa ovim zakonom. Ne vidim da ovde neko diskutuje o ovom zakonu, a ako govori – pohvalno se izražava. I vi treba malo da kritikujete ono što ne valja, ako ništa, bar amandmane koje ste podneli, ovde iznesete, da narod zna sa čim niste zadovoljni. Ovo je bio uvod, a sada bih rekao nešto što se tiče zakona. Prvi deo zakona ne bih komentarisao, ovo su stručni izrazi, verujem da su prepisani odnekle, o tome je govorila gospođa Vjerica, ima 50 pojmova, između ostalih i nekakva zaštitna traka, putni objekti, građenje, ukrštaj, itd. O tome neću govoriti. Govoriću o putevima prema značaju, članovi 5. i 6. Ovde imamo puteve prvog i drugog reda, zatim opštinske puteve i ulice. Što se tiče puteva prvog i drugog reda, tu ne mogu mnogo govoriti, pogotovo o putevima prvog reda. O putevima drugog reda imam veliku zamerku. Po nalogu Evropske unije krenuli ste u ogromne investicije i radove na svim pravcima, tako da često kolovoz ostaje nedovršen. Vrlo je opasno voziti, pogotovo noću, jer se kače asfalta, seku asfalt pravolinijski, ostavljaju oštre ivice kao žilet. Ponekad ste u situaciji da birate da li da upropastite kola ili da sačuvate glavu. Naravno, uvek sam za to da sačuvam glavu, a kola često opravljam. Zamolio bih da se nekom jačom signalizacijom ili blažim ivicama to uradi, jer ste sami, svi vi koji vozite kola, naleteli poneki put na onaj trougao koji je isečen na putu, nekada ih ima više ukrštenih, pa vam ide vozilo u susret, tako da ne znate gde ćete – ili na rupu ili na vozilo, ili sa puta. Obično se ostaje na putu, ide se na rupu. Izvinjavam se, imao sam još da govorim, ali vreme je isteklo. Samo ću da kažem još nešto, postoji ovde jedna kolizija, kažete da nisupotrebna sredstva za izvršenje zakona. Kolizija je, u objašnjenju dole kažete, ne obezbeđuju se sredstva iz budžeta, a ovde se kaže da se delom obezbeđuje iz budžeta, pored onog osnovnog. To vam je u članu 16. pa to pogledajte. Hvala.
Hvala, gospodine Peneziću. Reč dajem narodnom poslaniku Miljku Četroviću, a ako bude vremena sledeći govornik je narodni poslanik Momir Marković. Poslanička grupa SRS ima još 11 minuta. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, možda se čudite otkuda ovoliki materijal koji sam poneo ovde. Moram da se obratim građanima opštine Kraljevo, građanima Srbije i javnosti Srbije. Ovo što se zadnjih dana događa u Kraljevu nije vezano za ovaj zakon o drumskom saobraćaju, ali je vezano za Velimira Ilića, ministra unutrašnjih poslova Jočića, ministra pravde Stojkovića i ministra za lokalnu samoupravu, Lončara. Politički, pravni i policijski teror koji se sprovodi zadnjih dana u Kraljevu od opštinskog tužilaštva, MUP-a Kraljevo, u navodnoj kontroli potpisa koje su građani dali za inicijativu za opoziv predsednika opštine Radoslava Jovića, prevazišlo je svaku meru. Država Srbija nije nimalo demokratska, ovi koji pričaju da će oni, kao demokrate, odvesti Srbiju u Evropu, oni su doveli Srbiju na nivo južnoameričkih država, Bolivije i ostalih. Neprimereno je šta se događa u Kraljevu po toj krivičnoj prijavi protiv n.n. lica, koje je podneo Radoslav Jović. Iako je izborna komisija opštine Kraljevo u više navrata odbijala njegove prigovore, po žalbama koje je upućivao Opštinskom sudu Kraljevo, Opštinski sud je doneo dve presude, kojim se odbijaju navodi iz njegovih žalbi. Prva presuda je doneta 29.9.2005. godine, a druga presuda – 16.10.2005. godine. Izborna komisija Opštine Kraljevo, po sprovedenom celom postupku i po ispunjenju zakonskih uslova, objavila je u "Službenom listu Opštine Kraljevo" odluku o raspisivanju i izjašnjavanju građana Opštine Kraljevo – predlog za opoziv predsednika Opštine Kraljevo, Radoslava Jovića, za 27. novembar 2005. godine. Sve radnje koje je trebalo da uslede u postupku pripreme izjašnjavanja građana, analogno se primenjuju odredbe Zakona o izborima za lokalne organe vlasti, Izborna komisija Opštine Kraljevo je utvrdila i sve rokove koji treba da teku do samog izjašnjavanja građana 27. novembra. Saznajući za činjenicu da ovlašćeni radnici MUP-a Kraljevo telefonom pozivaju, pošto su pribavili, ne znam po čijem nalogu, sve liste potpisa sa imenima i prezimenima, matičnim brojevima i potpisima građana, radi se o 13.500 potpisa. Ne znam po kom metodu i po kom uzorku su pozivali građane u petak, subotu i nedelju telefonom da se u roku od jedan sat jave u MUP Kraljevo. Kada su građani dobili te pozive, normalno, bio je strah iz raznih razloga, da li im se nešto desilo, nekome od članova njihovih porodica koji nisu tu, da li je neka sumnja da su nešto uradili, a svesni su da ništa nisu uradili. Taj policijski teror je sprovođen tri dana u večernjim časovima, čak su pozivani i saslušavani i navodno tražene izjave u devet sati uveče. Imam primer mladića, neću mu govoriti ime, iz Advenaje, potpisali su majka i otac, pozvali su kućni broj, nije bio tu, bio je u Beogradu, naređeno im je da daju njegov mobilni telefon, pozvali su ga na mobilni telefon i naredili tog popodneva da se hitno vrati za Kraljevo i dođe u MUP. Došao je u devet sati u MUP Kraljevo. Pitao je radnike MUP-a, koji su navodno uzimali izjave, zbog čega je tu, a šef privrednog kriminala – Grković Zvonko, koji je određen, verovatno od načelnika MUP-a Kraljevo da sprovodi, pored ostalih lica, rekao je da mora da da izjavu da li je jedna kriminalna grupa iz SRS, koja je činila kriminalne radnje, bila kod njega da uzme potpis za opoziv predsednika opštine Radoslava Jovića. To je neprihvatljivo i neshvatljivo za jedan zdrav um, imajući u vidu kako se sprovode izbori, kako se vrši kandidatura i kako je ovaj postupak sproveden. Nažalost, kada sam ovo saznao tek juče ujutru, došlo je u SRS nekoliko građana drhteći, odmah sam otišao kod opštinskog javnog tužioca Zečevića i pitao po kom zakonu i na osnovu kojih odredbi kog zakona je naložio MUP-u da sprovodi ove radnje i na ovaj način, telefonski, da se pozivaju građani da se izjašnjavaju da li su potpisali ili nisu potpisali. Upozoravajući ga da ovim načinom i postupkom koji je zajedno sa MUP-om preduzeo, krši osnovna i ljudska i građanska prava građana Srbije da potpisuju inicijative, peticije i ostalo (čini mi se da je član 48. Ustava), kršeći sve pozitivne zakone o ljudskim pravima građana da pokreću neke inicijative i da se politički izjašnjavaju. Rekao mi je da nije u saznanju kako MUP to radi i da je to opredeljenje MUP-a. Saopštio sam mu da odmah naloži MUP-u da prekine takav postupak. Posle toga sam otišao u MUP i tražio sam načelnika MUP-a – Živkovića. Načelnik MUP-a Živković nije bio navodno tu, tako su mi rekli na prijemnom odeljenju, nego zamenik načelnika – Terzić. Saopštio sam činjenice i pitao po kom zakonu i na koji način se sve ovo radi. Nažalost, nisam dobio odgovor koji je zakon u pitanju i ostalo. Jutros sam morao da odem kod Okružnog javnog tužioca i da mu sve ovo prenesem i da tražim da se pod hitno tih 400 lista sa 13,5 hiljada potpisa, matičnih brojeva i imena i prezimena građana vrate u izbornu komisiju, jer neće MUP da formira bazu podataka za izbore ili za podršku koju su dali građani SRS za opoziv predsednika opštine Radoslava Jovića. Taj Radoslav Jović nije našao za shodno da prihvati jednoglasne odluke izborne komisije, nije našao za shodno da prihvati dve sudske presude koje su donete od Opštinskog suda u Kraljevu. Nažalost, uz pomoć Velimira Ilića, a koga nema ovde i koga sam čekao da vidim i koji hoće od Kraljeva da produži svoju latifundiju mafijašku iz Čačka. To mu Kraljevo neće dozvoliti. Građani Kraljeva mu neće dozvoliti. SRS mu to neće dozvoliti. Imam ovde jedan koverat za Velimira Ilića, vezan za pljačku i reket preko načelnika Zlatiborskog okruga. Imam još koverata koji su kod pravnika SRS. Sa kriminalcima, kao što je on, državi Srbiji nema dalje. Neće pasti Srbija, kao što je izjavljivao Radoslav Jović, ako padne Kraljevo. Srbija će ustati, jer će u Kraljevu i širom Srbije doći radikali na vlast. Zašto sam prozvao ministra Jočića, žao mi je što nije, što ne može da bude, ili ministar Stojković, zato što mu tako rade tužilaštvo i jedno i drugo, tako Jočiću radi MUP i načelnik MUP-a i odgovorni. Imajući u vidu sve ovo što sam izneo, nemam mnogo vremena, pripremili smo i danas ćemo podneti krivične prijave republičkom tužiocu protiv opštinskog tužioca u Kraljevu zbog učinjenog krivičnog dela zloupotrebe službenog položaja, član 242. stav 1. ZKP Republike Srbije, protiv načelnika SUP Kraljevo zbog krivičnog dela iznuđivanja iskaza, član 65. stav 1, krivično delo u službi član 66. ZKP Republike Srbije. Ovo što se događa u Kraljevu je teror koji pokušava da spreči da se građani izjasne da li su za to da Radoslav Jović ostane na funkciji predsednika. Očigledno da je on shvatio, kao što je shvatio i Velimir Ilić, koji pokušava preko Radoslava Jovića, a koji je odmetnik iz SPO i u ovoj skupštini kao narodni poslanik, a sada je taster poslanik, koji je odmetnik i u SO Kraljevo, a koji ne priznaje ni izbornu komisiju, ni SO Kraljevo, ni odbornike, navodno zato što je birala tako izbornu komisiju. To se ne može odbraniti. Volja građana Kraljeva zbog katastrofalnog vladanja Radoslava Jovića i koalicije koja je preuzela vlast januara 2004. godine, na svojoj grbači osećaju građani Kraljeva i cele opštine. Pljačka i otimačina, protivzakonje, a nemam sada vremena da navedem mnoga krivična dela koja sam pomenuo i u opštinskom tužilaštvu i juče u MUP i jutros kod Okružnog javnog tužioca. Svi sležu ramenima. Ni oni ništa nisu preduzeli, iako smo kao odbornička grupa SRS to inicirali i kroz dnevni red SO Kraljevo. Nažalost, nismo dobili adekvatan odgovor ni od Radoslava Jovića, zato što je i on upleten u mnoge kriminalne radnje, kao i mnogi čelnici lokalne vlasti, kao i direktori javnih preduzeća. Nažalost, i ovi koji treba da štite zakon, opštinsko javno tužilaštvo, sud u Kraljevu, MUP, okružno javno tužilaštvo, ministar, ništa nisu učinili da se spreči kriminal u Kraljevu. Želim da obavestim javnost Srbije, a i građane Kraljeva da se ne plaše, SRS stoji iza svih njih i neće ih uplašiti ni Jović, ni Velimir Ilić, ni načelnik MUP-a, ni opštinski tužilac. Svi će biti smenjeni. Ovi koji su pljačkaši i kriminalci, na čelu sa Velimirom Ilićem, naći će se u zatvoru i na robiji. Imaće tada mogućnost da doktorira sa najvećim kriminalcima. Hvala.
Vreme. Hvala. Po Poslovniku, izvolite, narodni poslanik Tomislav Kitanović.
Bez obzira što gospodin, dr Rade Jović nije tu, o njemu najbolje govori njegova brilijantna i uverljiva pobeda na lokalnim izborima za predsednika opštine. Ovde sam po Poslovniku i reklamiram član 103. Poslovnika, poslanik može da govori samo o onome što je na dnevnom redu, a što u ovom slučaju nije primer. S druge strane, pitam gospodina, ako se ne varam, mislim da je prezime Četrović, da li je on možda proverio svoje poslovanje sa bankom negde 1993. godine u vreme hiperinflacije, a ako nije proverio neka vidi to poslovanje kako je teklo u to vreme. O gospodinu Joviću dajte jedan relevantan dokaz, jedan korpus delikti.
Hvala. Dužan sam da dam objašnjenje. Dozvolio sam poslaniku Četroviću da da malo duži uvod znajući ozbiljnost. Izvinite, gospodine Četroviću, zbog toga što je vreme poslaničke grupe SRS po ovoj tački isteklo, nije mogao da završi, pretpostavljam. Sada se javljate za repliku. Izvolite, gospodine Četroviću.
Pre nego što sam počeo da govorim, rekao sam da ću govoriti mimo teme. Ne izlazim često za ovu govornicu i po pravilu govorim o temi ili u vezi sa temom. Javljam se za repliku, a ne znam prezime ovog poslanika, on izgleda nije zapamtio moje prezime. Miljko Četrović, narodni poslanik SRS iz Kraljeva. Što se tiče gospodina Jovića, ne možete vi govoriti o gospodinu Joviću, a moram da stavim ovo pod navodima "gospodin". Koliko ga znam, koliko ga znaju građani Kraljeva, koji je bio predsednik SO Kraljevo, kada je uzela mnoge lokalne vlasti i mnoge opštine, 1997. tzv. Koalicija "Zajedno", pa u aferi "nafta" za demokratiju i pljački te nafte, posle te afere ili u ključu te afere, podneo je ostavku na funkciju predsednika SO. O podršci građana i brilijantnoj pobedi 2003. godine nemojte vi govoriti. Mnogo više podataka ima i kako je vođena predizborna kampanja i koliko je novca došlo iz opljačkanog Beograda koji je držao SPO – srpski pokret odbrane, kako ga vi zovete, ili obmane, još bolje, koji je usmeren da se dobiju lokalni izbori i izbori za predsednika opštine Kraljevo. Sačekajte, zašto on beži od izjašnjavanja građana, koji je zakazan 27. Zašto ga je uhvatio strah? Ako ima poverenje građana, oni će mu dati poverenje i nastaviće da vrši funkciju. Da li ima strah od mnogih kriminalnih radnji koje stoje iza njega i mafije koja je oko njega, urbanističke mafije i mafije koja pljačka kroz Direkciju za planiranje i izgradnju i kroz opštine i javna preduzeća. Samo jedan primer – opštinsko javno preduzeće "Vodovod", koje je urađeno na nivou republičke vlade, podeljeno je po strankama i pripalo je SPO. Gubitak tog preduzeća u prošloj godini je bio 50 miliona, a ove godine će biti 80 miliona, nenaplaćenih potraživanja oko 180 miliona. Nije smetalo ni direktoru tog javnog preduzeća, koji je iz SPO i ostalih koji su iz SPO i koji rukovode tim preduzećem, da kupe najluksuzniji auto od 1,9 miliona dinara, da imaju enormne plate i da zapošljavaju svoje stranačke kolege ili pripadnike, kumove, rođake, svastike i ostale. Tako se radi i u opštinskoj upravi, tako u direkciji, tako u svim opštinskim javnim preduzećima. Nisu građani bez razloga, muka ih je naterala da moraju ovo da potpišu, jer nema više vremena za Kraljevo. Kraljevo je izgubilo godine, od 1997, a evo kraja 2005. godine, i kroz koaliciju "Zajedno", kroz taj DOS ili tu tzv. demokratsku opoziciju i sada kroz demokratski blok, koji je vodio Jović u Kraljevu. Na žalost građana Srbije posledice su katastrofalne i po grad i po celu opštinu. Zato građani ne žele da izgube 2006. i 2007. godinu, milijarde dinara kroz budžet, kroz direkciju za planiranje i izgradnju, kroz opštinska javna preduzeća. Pljačkaju se, a ništa konkretno nije urađeno. Mnogo problema je u gradu i u celoj opštini. Zato mora da ode i otići će sigurno.
Po Poslovniku, narodni poslanik Radojle Bukvić.
Po Poslovniku, član 103. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, po Poslovniku poslanik je dužan da govori o onome što je na dnevnom redu, ali je očigledno da je gospodina Četrovića uhvatila panika jer istražni organi u Kraljevu rade, očigledno će njega od apsa samo spasiti imunitet, jer na spisku koji je očigledno falsifikovan nalazi se 80 mrtvih ljudi koji su umrli pre nego što je gospodin Rade Jović izabran za predsednika Opštine Kraljevo. Zameram gospodinu Kitanoviću iz Srpskog demokratskog pokreta obnove što vodi računa o drugim okruzima. Upravo je gospodin Četrović osporio izbor predsednika Okružnog suda u Užicu i Zlatiborskog okruga, a sada pominje gospodina Velju Ilića i načelnika okruga. Zašto ne brinete, gospodine Četroviću o svom okrugu, a ne o Zlatiborskom okrugu i o drugim okruzima? Prema tome, nemojte pričati paušalno, iznositi paušalne ocene. U Kraljevu ste uzeli spisak iz zavoda za zapošljavanje, falsifikovali sve potpise koji traže opoziv predsednika, gradonačelnika opštine Kraljevo.
Replika, narodni poslanik Miljko Četrović, pa replika, jer je pominjana stranka, Sanja Čeković.
Mene nije uhvatila panika, nego je uhvatila panika Radoslava Jovića i Velimira Ilića i zato rade sve ovo što rade. Njih je uhvatila panika, jer Ilić ne može da proširi uticaj na Kraljevo kako je planirao i navodno da bude guverner Šumadije. Nemamo od toga ništa, a ovde što iznosite podatke šta je rekla-kazala, najbolje znam kako su potpisi skupljeni. Četiri i po meseca od vrata do vrata, od stana do stana, u celom gradu Kraljevu, prigradskim naseljima. Dve trećine opštine Kraljevo je obiđeno, od kuće do kuće, po selima. Umrli su ljudi od lepog života, od lepog vladanja Radoslava Jovića gradom i opštinom Kraljevo, od lokalne vlasti koju je vodio, od toga su umrli. Umrlo je mnogo ljudi od maja meseca, kada smo počeli, do predaje potpisa 26. septembra, podaci postoje koliko je ljudi umrlo. Nemojte da iznosite neistine, jer niste upoznati sa situacijom. Što se tiče Zlatiborskog okruga i predsednika Okružnog suda, stojim iza reči koje sam izneo za govornicom. To je materijalni dokaz koji sam imao u rukama i zato sam onako istupio. Nikada kao čovek nisam istupao kada se radi o ljudima bez materijalnih činjenica i dokaza. Nikada olako nisam davao sud o ljudima, dok dobro ljude ne upoznam, a pogotovo da imam materijalne dokaze. Zato sam tako i postupio kada je bio predlog za predsednika Okružnog suda u Užicu. Ako to vama smeta i ako ste to hteli i izgleda da je i to Veljin čovek bio, kada sve spojimo i sklopimo kockice jasno je da Velja hoće Čačak, Užice, Kraljevo, Kragujevac da spoji sa Verkom i ove male opštine računa da kupi za dva, tri, pet miliona, preko Direkcije za izgradnju puteva. Nije Srbija za kupovinu, a pogotovo opština Kraljevo, kao teritorijalno najveća opština u Srbiji sa 130 i nešto hiljada stanovnika, sa 20.000 raseljenih sa Kosova i Metohije. Ne može Velja da kupi Kraljevo i opštinu Kraljevo za dva i pet miliona, niti za onaj WC koji je navodno investirao kao kapitalnu investiciju, kada je bio kapetan veselog spusta, kada mu je Jović uručio kapetansku kapu, krajem juna meseca. Nažalost, ta prevara ili pokušaj prevare koju je širom Srbije učinio obećavajući, u Kraljevu ne može proći i to je jasno. Batrgajte se koliko hoćete, nemate više nikakvu snagu. Ono što ste radili, Velja Ilić će morati da položi račune za ovo što se događa u Direkciji za izgradnju puteva, za ovo što se događa u Železnici Srbije, i njegov tzv. direktor Šarančić i ove nabavke lokomotiva i vozova. Moraće da se polože računi za mnoge stvari, za ovaj haos u medijima, za ovu pljačku i reket koji uzima na svakom koraku. Imamo dokaze, prezentiraćemo ih kada dođe vreme, kada dođu pravi ljudi na mesto tužilaca, pravi ljudi na mesto sudija i on će biti osuđen na dugogodišnju robiju, kao i mnogi drugi pored njega.
Reč ima narodni poslanik Sanja Čeković, replika na izlaganje gospodina Četrovića.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, u ovoj sudnici koja sudi već duže vreme, pominjao se i SPO i želim samo da postavim jedno ključno pitanje oko SPO, vršenja vlasti u Beogradu i Radoslav Jović kao kandidat SPO-a za predsednika opštine Kraljevo 1997. godine i sada. Da pitamo šta je tu problem sa vršenjem vlasti u Beogradu, kada u periodu nakon vršenja vlasti SPO, dakle ne samo SPO nego i DS i DSS, republičku vlast u ovom parlamentu, kada sam i ja bila jedan od 45 poslanika SPO, dakle većinski deo u ovom parlamentu imala je SPS i SRS. Šta je to tada nedostajalo da ne gonite ljude iz SPO za koje kažete da u Beogradu nisu vršili vlast na pošten način. Dakle, ako ste imali te podatke, činjenice, konstatacije, optužnice i presude, koliko vidim u tom periodu, trebali ste da pokrenete sudski postupak da bismo dokazali da li je sada već potpredsednik Skupštine Srbije, koji je tada bio gradonačelnik Beograda i mnogi drugi viđeni ljudi iz SPO, uradili nešto protivzakonito i protivzakonito se obogatili i iskoristili. Taj period ste propustili, i danas, u 2005. godini, vraćamo se ponovo na period vršenja vlasti SPO u Beogradu, što mislim da je politički nedosledno i da ne bismo smeli u tako dugom periodu da se bavimo neistinama i opterećujemo SPO nečim što nije dokazano. Što se tiče dr Jovića, dugogodišnjeg člana SPO i predsednika opštine, koji je u dva mandata dobio to mesto voljom građana njegove opštine, reći ću vam samo, bez obzira na sva dešavanja u ovom trenutku u SPO, bez obzira na činjenicu da su Radoslav Jović i osam poslanika SPO napustili stranku zbog neslaganja u nekom programskom delu još u martu mesecu, da je SPO je ponosan na pobedu gospodina Radoslava Jovića, na pobedu gospodina Veroljuba Stevanovića, jer to su ljudi koji su od 1990. godine nosili ideju SPO i pokazali da sa tom idejom Srbija može da krene napred, da Srbija može da krene ubrzanim putem ka Evropi. Svaki čovek koji je ikada bio u SPO, a ne tako dugo i pošteno i čestito kao Radoslav Jović, jeste ponos SPO. Ono što se sada dešava u Kraljevu, što se pokušava da se sakupe potpisi koji će osporiti validnost ili loš rad gospodina Jovića, neka budu na legalan i pravni način sakupljeni, neka sud kaže svoje mišljenje o tome, neka se demantuju tvrdnje gospodina Jovića da su na tim spiskovima ljudi koji nisu živi. Ukoliko je tako, SPO u ovom trenutku može samo da kaže: svakog čoveka koji je za ovih 15 godina bio član SPO, sa ponosom se sećamo i sa ponosom pominjemo. SPO je imao takve kadrove i imaće ih, da će Srbija na narednim izborima poželeti da SPO dobije još bolji procenat i rezultat, da bi Srbija sačuvala Kosovo, da bi Srbija uz SPO i demokratske snage u ovom parlamentu, odvela ovu državu u Evropu, u Evropsku uniju. (Predsedavajući: Gospođo Čeković, 4,45 minuta) Samo sa jakim SPO i kadrom SPO možemo napred. Hvala vam i izvinite na prekoračenom vremenu.
Narodni poslanik Radojle Bukvić, po Poslovniku.
Gospodin Četrović nije govorio o tački dnevnog reda. Činjenica je da su u Kraljevu skupljani potpisi više meseci, ali je činjenica da su ti potpisi skupljani za izgradnju kanalizacije, izgradnju ulica, zamenu drvenih bandera za betonske, da bi se nakon toga ti spiskovi pretvorili u opoziv gospodina Jovića. Zašto niste te spiskove skupljali na overenim potpisima izborne komisije, već sa nekim papirićima, sveskama, da bi ti spiskovi bili validni. Dalje, što se tiče izbora predsednika Okružnog suda, gospodin Četrović kaže da je imao argumentovane činjenice. Interesantno je da od dva poslanika SRS iz Zlatiborskog okruga nijedan nije imao te činjenice i nije ih izneo ovde, već gospodin Četrović.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Određujem pauzu do 14,45 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle jednočasovne pauze nastavljamo rad. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DRŽAVNOJ REVIZORSKOJ INSTITUCIJI Primili ste Predlog zakona koji je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova, podsećam vas da je za poslaničku grupu SRS – jedan sat, 37 minuta, 12 sekundi; DSS – jedan sat, tri minuta, 36 sekundi; DS – 44 minuta, 24 sekunde; G17 plus –37 minuta, 12 sekundi; SPS – 26 minuta, 24 sekunde; Nove Srbije i samostalnih poslanika 9+9 – 21 minut, 36 sekundi; poslanici koji ne pripadaju ni jednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO, dva poslanika SDP i četiri nezavisna poslanika – po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Istovremeno vas obaveštavam da je ovlašćeni predstavnik ispred poslaničke grupe SRS narodni poslanik Veroljub Arsić. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predlagač, narodni poslanik Radojko Obradović, želi reč? (Da.) Još jednom ponavljam obaveštenje sa početka sednice. Danas ćemo raditi po Poslovniku do okončanja rasprave u načelu po 10. tački dnevnog reda, Predlogu zakona o Državnoj revizorskoj instituciji, a sutra ćemo od 10,00 časova raditi po 11. tački dnevnog reda. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, konačno u skupštinskoj proceduri imamo zakon o državnoj revizorskoj instituciji, izuzetno važnoj, koja je neophodna da bismo podigli kapacitet parlamenta i da bismo mnoge stvari i mnoge probleme koje smo počeli da rešavamo krenuli da rešavamo još brže i još bolje. Izrada projekta zakona o državnoj reviziji počela je još pre četiri godine. Prethodni saziv Skupštine uhvatio se u koštac sa ovim ne tako malim problemom, krenuo je da radi, ali nažalost tada nisu imali snage, volje i vremena i taj projekat tada nije urađen. Neposredno po konstituisanju ovog saziva ponovo smo obnovili inicijativu izrade jednog ovako važnog zakona i ozbiljan rad je počeo još 5. jula prošle godine. U saradnji sa OEBS-om i Kanadskim parlamentarnim centrom održan je okrugli sto na kome se govorilo o značaju uvođenja državne revizije i neophodnosti donošenja zakona, a onda i uspostavljanja jednog takvog organa. Kao rezultat tog okruglog stola pojavila se jedna knjiga koja se zove: "Uloga vrhovnih revizorskih ustanova u procesu parlamentarne kontrole izvršnih organa vlasti". Mi smo na Odboru za finansije raspravljali o potrebi uvođenja jednog ovakvog tela i zaključili smo da Narodna skupština ima kapacitet da taj zakon uradi sama. Mislili smo tada, pokazalo se da je to tačno, da taj zakon mora da bude urađen ovde, jer je zadatak tog zakona uspostavljanje ovakve institucije, koja pre svega mora da podigne kapacitet parlamenta da uspostavi kontrolu nad radom izvršne vlasti i kontrolu nad trošenjem svih onih državnih para iz donacija, svih onih sredstava koja dolaze iz inostranstva. Uz sve one probleme koje mi u Skupštini imamo, a to narodni poslanici jako dobro znaju, i sve ono što upravo ovde radimo da bismo dobili kapacitet Narodne skupštine, uspeli smo da završimo ovaj zakon i da ga uputimo vama u formi u kojoj je predložen. U izradi ovog zakona učestvovalo je pet parlamentarnih stranaka, govorim ispred radne grupe koja je taj zakon pripremala. Tu su bili Zoran Anđelković, Sanja Čeković, Aleksandar Vlahović, Ištvan Takač, a od ljudi koji su nam pomogli sa strane, tu su pre svega Ljubisav Jolović, Milivoje Cvetanović, Aleksandra Tekijaški i iz stručnih službi Dragica Krstić-Purešević i Mirjana Radaković. Dogovorili smo se da je možda teži i sporiji put da uključimo što je moguće više domaćih i stranih organizacija i institucija, ali je to put koji garantuje bolji zakon, bolji model, koji garantuje mnogo bolju proveru svih onih instrumenata koji se uvode putem zakona, naročito vodeći računa pri tome da mi nemamo iskustva i tradicije sa državnom revizijom i da počinjemo da gradimo instituciju od samog početka. Uspostavili smo tesnu saradnju, imali smo dnevnu komunikaciju sa OEBS-om, Svetskom bankom, MMF-om, Evropskom komisijom, "Sigmom", Belgijskim računskim sudom, Računskim sudom Slovenije, Kanadskim računskim sudom i mnogim drugim organizacijama. Naravno da je takav način rada zahtevao mnogo više usaglašavanja i koordinacije, ali je kao rezultat imao to da je na ovaj zakon stiglo pozitivno mišljenje Vlade, sa 15-tak sugestija, za koje smo se dogovorili na pododboru i Odboru za finansije da ne zadiru suštinski u model ovog zakona, ali pomažu da zakon bude još bolji, i mislim da svih 15 primedbi i sugestija Vlade prihvaćeno. Što se tiče poslanika, dobili smo oko 25 amandmana i mislim da je oko 20 amandmana usvojeno, a svega nekoliko amandmana nije, jer prosto ne menjaju suštinu. Mislili smo da zakon već sve te stvari predviđene tim amandmanima definisao i da nije bilo potrebe da se one još dodatno koriguju. Takav način rada je možda zahtevao koju nedelju više u celom tom procesu usaglašavanja, ali je doveo do toga da imamo zakon koji je apsolutno usaglašen sa svim evropskim i svetskim standardima, i gde narodni poslanici nisu imali veliki broj primedbi. Pokazalo se da je moguće da Narodna skupština samostalno uradi ovako važan zakon i pokazalo se da sve ove institucije, sa kojima smo uspeli da napravimo kontakte, a koje parlament u prethodnom periodu nije imao, prihvataju i takav pristup. Zadatak jedne ovakve institucije je, kao što sam rekao, da pomogne da se uspostavi ravnoteža između zakonodavne i izvršne vlasti. Parlament kao što je naš, kao što je veliki broj parlamenata, nema mehanizme, nema kapacitet da bi mogao adekvatno da prati sve ono što se dešava i da bi mogao blagovremeno da reaguje. Jedno ovakvo nezavisno telo, koje će biti formirano direktno skupštinskom odlukom, koje će direktno odgovarati isključivo Skupštini, pomoći će i da parlament izgradi kapacitet i da može da kontroliše na mnogo bolji način nego do sada trošenje svih državnih para. Moram da naglasim da se često u javnosti, ne samo kod nas nego svuda u svetu, previđa jedna činjenica. Nije zadatak državne revizije da zameni bilo koju drugu instituciju. Sve institucije koje su se do sada parcijalno bavile kontrolom javnih prihoda, javnih rashoda i trošenjem državnih para, moraju da nastave da rade svoj posao i nije zadatak ovog tela da bude bilo kakav policajac. To telo, pre svega, treba da utiče da se sve državne pare troše efikasno, ekonomično i racionalno, a da pomogne nama poslanicima, jer ta dva tela moraju tesno i izuzetno dobro da sarađuju, da zajedno kontrolišemo sve ono što se u pogledu sredstava dešava u izvršnoj vlasti, u javnim preduzećima, nevladinim organizacijama, Narodnoj banci Srbije i svim onim što izvire iz Republičke skupštine. Ovo je jedno od najvažnijih tela u borbi protiv korupcije. Ukoliko vi definišete način na koji se troše pare, ako podignete kapacitet tog tela da kontroliše da li neko javno preduzeće pravi racionalne planove, da li svaki svoj projekat radi racionalno i efikasno, primenjuje sve ono što je u njegovoj nadležnosti. I ako se zna da je obavezno da se jednom godišnje vrši revizija, dodatna revizija sa ovim elementima o kojima sam govorio, onda će to sigurno pomoći kao još jedan dodatni mehanizam u borbi protiv korupcije. Sigurno da će pomoći da ponašanje Vlade bude mnogo odgovornije. Pomoći će da efikasnost javnih službi bude podignuta na viši nivo i omogućiće dobro upravljanje državnim parama. Ovo telo mora da bude nezavisno i finansijski i personalno, sa ogromnom javnošću u radu, kao što se radi jedan odgovoran posao, i na tome će biti akcenat ovde u Skupštini. Jer, parlament mora da pomogne u uspostavljanju državne revizije, mora da bude podrška državnoj reviziji u podizanju i njenog kapaciteta, jer nije realno očekivati da će u tom početnom periodu to telo moći da radi sve one nadležnosti koje imaju državne revizije u svim zemljama gde su ti mehanizmi uspostavljeni pre više desetina godina. Kada smo definisali ovaj zakon, dosta vremena smo potrošili upravo na to, jer jedan od načina da ugušite neku instituciju jeste da joj date ogroman posao koji ona nije u stanju da savlada i da se pokaže da je nesposobna i neefikasna. Zato smo otvorili mogućnost da raste kako bude rastao njen kapacitet. A vodite računa da mi u ovom trenutku nemamo izgrađene stručnjake koji su taj posao radili, posao komercijalne revizije, jer on ima suštinski različite ciljeve od posla državne revizije. Naravno da ljudi koji su radili taj posao mogu da se uključe u rad ove institucije. Ali, Slovenija, sa kojom smo mi sarađivali prilikom izrade ovog zakona, ima oko 130 zaposlenih u državnoj revizorskoj ustanovi i 100 revizora. Njima je trebalo više od 10 godina da obuče odgovarajući kadar i da se pripreme da prihvate sve one nadležnosti koje su neophodne da bi se taj posao radio. Nije realno očekivati da se to uradi u prvih nekoliko meseci. Svako ko misli da je tako grdno se vara, jer koliki je značaj državne revizije pokazuje samo činjenica da konsolidovani budžet naše zemlje iznosi 8,5 milijardi evra. Ako uspemo da uz pomoć podignutog kapaciteta parlamenta, efikasne i dobre državne revizije, napravimo uštedu od svega jedan ili dva procenta, reč je o desetinama i stotinama miliona evra, koji na taj način mogu da budu obezbeđeni za neke druge svrhe i neke druge namene. Za početak će sedište institucije biti u Beogradu, ali je predviđeno da se, kako se bude razvijala institucija, otvori mreža kancelarija i ogranaka ove institucije u svim gradovima Srbije, gde za to postoji potreba, tako da je to jedan od načina da se pomogne svim delovima Srbije, da se pomogne da rešavamo probleme na svim mestima gde oni postoje. Zakonom su precizno definisane nadležnosti ove institucije i precizno su definisani svi ovi subjekti koji podležu kontroli. Kontroli državne revizorske institucije podležu svi oni organi koji su direktni ili indirektni korisnici budžetskih sredstava ili svih javnih prihoda i rashoda. Prema tome, i sve vladine organizacije koje su formirane kao nevladine organizacije u segmentu trošenja državnih para, kao i sva privatna preduzeća ako se pojavljuju na državnim tenderima, ako učestvuju u trošenju državnih para, moraju da budu predmet revizije jednog ovakvog organa. To je jedini organ koji može sveobuhvatno da kontroliše čitav proces, jedini organ koji može od početka do kraja da utvrdi da li se određena sredstva troše na efikasan način ili ne. Nezavisnost u radu ovog tela obezbeđuje se i time što telo podnosi izveštaj i obaveštava o svim svojim nalazima Narodnu skupštinu, ali ono samostalno pravi svoje godišnje planove i programe. Zakonom je definisano šta mora obavezno da se kontroliše. To je, pre svega, budžet Republike Srbije. Tu smo išli prema onim najvećim stavkama u budžetu. Dakle, budžet Republike Srbije, organizacije socijalnog osiguranja, najveće jedinice lokalne samouprave, gradovi i neke od izabranih jedinica lokalne samouprave, NBS i najveća javna preduzeća, znači upravo one institucije i organi koji kontrolišu i troše najveću količinu državnih para. Predmet kontrole će biti javna primanja i izdaci, pravilnost poslovanja, svrsishodnost raspolaganja državnim parama, organ koji će moći da analizira sve ono što je neophodno, da bismo videli da li se državne pare troše na pravi način. Često govoreći na raznim okruglim stolovima i drugim mestima, gde je trebalo obrazlagati potrebu za ovakvom institucijom, navodio sam primer da je bilo moguće u prošlosti da recimo državno preduzeće za puteve asfaltira sve puteve u okolini jednog mesta. Naravno da to može da bude u skladu sa zakonom, ako usvojite program u kome ćete reći da ćete da asfaltirate sve puteve u okolini tog mesta, pa raspišete tender, napravite tendersku komisiju, sve uradite u skladu sa zakonom, ne potrošite nijedan dinar mimo toga. Naravno da je sve to urađeno po zakonu. Ali, da li je to način na koji se ispravno troše državne pare? Sigurno da nije. Tu jedino može da pomogne parlament i državna revizija. Mnogo vremena smo potrošili razmišljajući o modelu koji će biti najefikasniji u Srbiji za državnu revizorsku ustanovu. Treba napomenuti da je recimo Slovenija, koju navodimo kao primer jer je uvela ovu ustanovu pre desetak godina, a pre izvesnog vremena imali smo isti sistem iz koga smo krenuli, za 10 godina tri puta menjala model po kome ova ustanova funkcioniše. Različite su bile potrebe Slovenije pre 10 godina, institucija se razvijala i pokazalo se da postoje efikasniji modeli od tih koje su oni imali. Mi smo, sarađujući sa njima, došli do brojnih zaključaka i videli koje su to sve slabosti koje su oni uočavali u tom periodu i pokušali da ovakvim modelom zakona neke od tih stepenica kroz koje su oni prošli preskočimo. Predložili smo kolektivno telo koje se zove savet, koje će imati sve te potrebne nadležnosti, koje će kolektivno donositi odluke, za razliku od nekih modela gde postoji državni revizor kao inokosni organ. Mi smo izabrali ovaj kolektivni organ, koji direktno odgovara Skupštini i koji će zajedno sa Skupštinom krenuti da radi jedan veoma težak i prilično nezahvalan posao. To što smo dobili pohvale od brojnih međunarodnih institucija samo znači da je taj trag na kome smo očigledno dobar. Od nas će ovde u Skupštini zavisiti kako će se ova institucija razvijati i koliko brzo ćemo uspeti da ostvarimo sve one stvari do kojih su došle brojne državne revizije svuda u svetu. Radna grupa i Odbor za finansije predlažu vam ovaj model zakona. Većinu amandmana smo prihvatili, a u toku rasprave očekujemo da čujemo sve one primedbe, predloge, sugestije koje još uvek mogu da se ugrade u tekst jednog ovakvog zakona da bi on bio što je moguće bolji.
Hvala, gospodine Obradoviću. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, u stavu 1. člana 225. Poslovnika Narodne skupštine stoji da narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika. S tim u vezi, a u nastavku završetka prepodnevnog dela, dužna sam da narodne poslanike i javnost Srbije, građane Kraljeva obavestim o postojanju četiri dokaza o tome da je Opštinski odbor SRS u Kraljevu uradio posao prikupljanja potpisa za smenu predsednika opštine, potpuno u saglasnosti sa važećim propisima. Na osnovu tih sakupljenih potpisa opštinska izborna komisija, pod brojem 230/2005, 11. oktobra 2005. godine donela je odluku o raspisivanju i izjašnjavanju birača opštine Kraljevo o predlogu za opoziv predsednika opštine Kraljevo, dr Radoslava Jovića, od 27. novembra 2005. godine, objavljeno u "Službenom listu" opštine Kraljevo, broj 14, na strani 11, 14. oktobra 2005. godine. Na osnovu ove odluke, opštinska izborna komisija je odredila rokovnik izbornih radnji koje već teku. Da poslanici SRS ne pričaju neosnovano i bez argumenata, ovde imamo i dve presude Opštinskog suda u Kraljevu. Prva je doneta 2. oktobra 2005. godine i glasi da Opštinski sud u Kraljevu 2. oktobra 2005. godine donosi presudu: "Odbija se žalba predsednika opštine Kraljevo, dr Radoslava Jovića, izjavljena dana 30. septembra 2005. godine na rešenje Izborne komisije opštine Kraljevo, broj 2005/2005. od 29. septembra 2005. godine, kao neosnovana". Druga presuda: "U ime naroda Opštinski sud u Kraljevu donosi presudu P br. 883/05", a prethodna je bila 832/05; u drugoj presudi se kaže: "Odbija se žalba predsednika opštine Kraljevo, dr Radoslava Jovića, izjavljena dana 14. oktobra 2005. godine, na rešenje Izborne komisije opštine Kraljevo br. 244/05 od 12.oktobra 2005. godine, kao neosnovana". Dakle, dame i gospodo, čuli ste da je potpuno poštovana procedura, da je predsednik, o čijem opozivu će se građani izjašnjavati 27. novembra, aktuelni predsednik opštine Kraljevo, koristio svoje zakonsko pravo, ulagao je žalbe. Naravno, na to ima pravo i to mu niko ne spori. Opštinski sud u Kraljevu je uradio šta je uradio. (Predsedavajući: Vreme.) Završavam. Dakle, ovo možda nije vama toliko bitno ili vam se čini da nije. Želela sam da ovo čuju građani Kraljeva, da ne moraju da strahuju od poziva od strane načelnika MUP-a Kraljevo, čoveka koga je Velja Ilić iz Čačka doveo u Kraljevo, kao da Kraljevo nije imalo dovoljno kadrova, nego je on morao da dovede svog poverenika za Kraljevo. Dakle, građani Kraljeva, nemojte da se plašite, dali ste potpis i saglasnost za opoziv predsednika, glasajte tako i 27. novembra, kada se budete na tom referendumu izjašnjavali o tome. Ne bojte se ni Velje Ilića, ni njegovog načelnika. Pravda je na vašoj strani. Pravda je na strani Srpske radikalne stranke. Budite sigurni da nijedan potpis SRS nije u suprotnosti sa zakonom.
Hvala, gospođo Radeta. Da se vratimo na tačku dnevnog reda. Da li izvestilac nadležnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS, DSS i G17 plus. Dajem reč narodnom poslaniku Takač Ištvanu, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, predsedavajući, sada kada je na dnevnom redu Predlog zakona o Državnoj revizorskoj instituciji, koji poslanička grupa G17 plus podržava, želim da ukažem na neke momente koje smo do sada i u uvodnom izlaganju gospodina Obradovića čuli, a ipak da rasvetlimo. Pre godinu dana, u julu prošle godine održan je okrugli sto pod nazivom "Uloga vrhovnih revizorskih ustanova u procesu parlamentarne kontrole izvršnih organa vlasti", uz pomoć Kanadskog parlamentarnog centra i angažovanja misije OEBS-a u Srbiji, sa izraženom željom da se što pre pristupi izradi nacrta zakona o državnoj reviziji i u Srbiji. Tom prilikom, na savetovanju, ponuđena je stručna pomoć iz Slovenije, Kanade i Belgije kod izrade nacrta teksta buduće zakonske regulative u Srbiji. Da je državna revizija stara institucija potvrđuje činjenica da je u Kanadi prvi nezavisni revizor imenovan 1878. godine i do danas aktivno radi; ne on, nego ostali. Ovom prilikom želim da ukažem, sa kratkim opisom, na rad državne revizije u Kanadi i Sloveniji. U Kanadi, Kancelarija generalnog revizora, tako se zove, ispituje aktivnost vlade Kanade u oblastima kao što su: zdravlje, kultura, čovekova okolina, finansije, poljoprivreda, transport itd. Ukupno, računovodstvena revizija, koju su obavili u toku 2001. godine, obuhvatila je oko 70 organizacionih jedinica Vlade i njenih agencija, kao i oko 40 javnih preduzeća koji posluju u Kanadi i svetu. U Sloveniji, ona je prvi put svoj zakon donela 1994. godine, a izmene 2001. i 2003. godine, pod nazivom: "Zakon o računovodstvenom sudu". Državni revizor revidira korisnike javnih sredstava, kao što su: pravna lica javnog prava i njihove jedinice, pravna lica privatnog prava i fizička lica koja su korisnici budžetskih sredstava Evropske unije, državnog budžeta i budžeta lokalne samouprave. Što se tiče osnovnih ciljeva koji se revizijom žele postići, po analizi iz 2001. godine, u Sloveniji, na prvom mestu, 2/3 slučajeva odnosilo se na ispravnost poslovanja, cirka 12% se odnosilo na slučajeve usklađenosti poslovanja revidiranih subjekata sa zakonskim propisima. U istom obimu su izvršene kontrole u odnosu na ekonomičnost, odnosno efikasnost poslovanja. Državni revizori u Sloveniji su razvili poseban odnos prema revidiranim subjektima, a to je savetodavna aktivnost. Najčešće, to je davanje mišljenja o raznim pitanjima iz javnih finansija. Dame i gospodo, Ustav Republike Srbije u članu 72. utvrđuje da, pored ostalog, Republika uređuje kontrolu zakonitosti raspolaganja sredstvima pravnih lica, finansijsku reviziju javnih rashoda i način jedinstvenog organizovanja tih poslova. Na osnovu toga je Odbor za finansije Skupštine prošle godine imenovao Pododbor od predstavnika parlamentarnih stranaka za pripremu Nacrta zakona o državnoj reviziji. Ovde želim ukazati na činjenicu da je ovaj predlog zakona rezultat zajedničkog rada Pododbora, čiji sam bio član. Radi otklanjanja eventualnog dupliranja zadataka, naglašavam da u našem pravnom sistemu imamo Zakon o budžetskom sistemu, u kojem je predviđena budžetska kontrola. Kontrola i inspekcija je regulisana članovima 66, 67. i 68. Zakona o budžetskom sistemu. Funkcija budžetske inspekcije i revizija po članu 68. Zakona su: provera primene zakona, koja predstavlja proveru korisnika budžetskih sredstava, organizacija preduzeća, odnosno pravnih lica; drugo – ocena uspešnosti i potpunosti interne kontrole; treće – kontrola primene zakona u oblasti materijalno-finansijskog poslovanja i namenskog, zakonitog korišćenja sredstava; četvrto – revizija načina rada koja predstavlja ocenu poslovanja i procesa u korisnicima budžetskih sredstava; peto – davanje saveta u reviziji kada se uvode novi sistemi, procedure i zadaci; šesto – uspostavljanje i saradnja sa eksternom revizijom. Isto tako, postoji sistem revizije u privrednim društvima, koja je predviđena u Zakonu o računovodstvu i reviziji. U članu 46, citiram: "Revizija se obavlja u skladu sa zakonom, Međunarodnim standardima revizije (MRS) i Kodeksom etike za profesionalne računovođe"; drugo, obavljaju ovlašćeni revizori zaposleni u preduzećima za reviziju; treće, "nadležni organ pravnog lica odlučuje o izboru preduzeća za reviziju". Bitno je naglasiti da reviziju finansijskih izveštaja može da obavlja isto preduzeće za reviziju, najviše pet godina uzastopno, kod srednjeg preduzeća, odnosno tri godine uzastopno kod velikog preduzeća. Što se tiče pripreme Predloga zakona, na primeru drugih država, nalaže se da je u reformi državnih institucija neophodna takva samostalna institucija, kao što je državna revizija, predložena ovim predlogom zakona. Mišljenja sam da je javna rasprava od maja ove godine, uz dostupnost kompletnog teksta od septembra ove godine, u elektronskoj formi, razuman rok za upoznavanje sa ovim tekstom materijala. Što se tiče Predloga zakona o državnoj revizijskoj instituciji, odmah na početku, u članu 3. Predloga zakona utvrđuje se pravni položaj institucije i to da je najviši državni organ revizije javnih sredstava u Republici, da je samostalan i nezavisan državni organ i da za svoj rad odgovara Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nadležnosti institucije: obavljanje revizije, može da daje savete korisnicima javnih sredstava, primedbe i mišljenje na buduća zakonska rešenja iz oblasti revizije, utvrđuje kriterijume i vrši priznavanje, nostrifikaciju stručnih zvanja iz nadležnosti, po članu 5. Subjekti revizije iz člana 1. Predloga zakona su direktni i indirektni korisnici budžetskih sredstava, organizacije obaveznog socijalnog osiguranja, budžetski fondovi, javna preduzeća, političke stranke, korisnici sredstava EU. Sama organizacija i sastav institucije prilagođen je zahtevima i uzeće u obzir praksu susednih država, te je predviđeno da institucija ima predsednika, potpredsednika, Savet i službu. Institucija će pri obavljanju svojih obaveza primeniti opšta načela revizije i međunarodne standarde. Smatram da su način okončanja revizije i sastavljanje konačnog izveštaja sasvim novi u odnosu na dosadašnji sistem iz ove oblasti. U članu 39. Predloga zakona predviđa se mogućnost da subjekt revidiranja daje svoje mišljenje na predloženi izveštaj u roku od 15 dana, zatim se zajednički razmatra i izveštaj subjekta revidiranja sa pravom osporavanja ispravnosti pojedinih iskaza. Institucija u svom radu podnosi godišnji izveštaj do 30. marta tekuće godine za prethodnu godinu, po članu 45, i po potrebi periodični izveštaj. Smatram da Predlog zakona o Državnoj revizorskoj instituciji obezbeđuje početak aktivnosti na planu revizije, po uzoru na druge države koje takvu instituciju odavno imaju. Poslanička grupa G17 plus u potpunosti podržava i u danu za glasanje glasaće za prihvatanje.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo ovlašćenog predlagača za ovaj predlog zakona. Činjenica jeste da kada se zakon malo pročita vidi se da je dosta pažnje posvećeno samom pisanju zakona. Možda bi ovakav zakon bio dobar u nekoj od zemalja EU, ali daleko od toga da bi bio dobar ovde. Predlog zakona bi trebalo u pojedinim odredbama da bude mnogo strožiji nego što je to u samom predlogu zakona, zato što unazad pet godina određene strukture vrše vlast ovde, a koje su usko povezane sa određenim grupacijama finansijske mafije, tako da je kriterijume za ovu kontrolu i reviziju javnih preduzeća i druge korisnike javnih sredstava potrebno još povećati. Ima tu određenih nelogičnosti. To se već vidi u članu 6. Predloga zakona, gde se kaže da institucija ima poslovnik koji, u skladu sa ovim zakonom, bliže uređuje način i postupak po kome institucija vrši svoju nadležnost revizije. Stav SRS je da poslovnik može da bude neki podzakonski akt koji može da reguliše deo rada neke institucije, pravnog ili fizičkog lica, jer to svakako jeste ova revizorska institucija. Ipak je merodavniji i preciznije definiše to statut. Skupština Srbije ima Poslovnik o radu. Kada se pozivate da podnesete neki zakonski predlog ili nešto drugo, tražite i ustavni osnov. Znači, za Skupštinu Srbije statut je, u stvari, Ustav Republike Srbije. Po nekim kriterijumima koji postoje, pravna lica pogotovo treba da imaju statute, jer su deo mini-državnog aparata, nezavisnog, ali ipak u sistemu izvršne vlasti. Već u članu 11. vidi se nekakva želja da se određeni mogući subjekti revizije izvuku iz jednog određenog konteksta. Neću da nabrajam sve, samo ću da navedem neki primer gde se to po malo razlikuje. U članu 11. stav 1. tačka 4) subjekti revizije, u skladu sa ovim zakonom su: Narodna banka Srbije, a u delu koji se odnosi na korišćenje javnih sredstava i na poslovanje sa državnim budžetom. Kada neko pročita ovo, rekao bi, sasvim je u redu. A da pogledamo već sledeći stav, sledeću tačku – javna preduzeća, privredna društva i druga pravna lica koju je osnovao direktni ili indirektni korisnik javnih sredstava. Postavlja se pitanje u tački 5) ne predviđa se da predmet revizije mogu biti samo javna sredstva. To nije podvučeno. Mogu biti sva sredstva koje neko javno preduzeće ili ustanova prikuplja u okviru svoje delatnosti. Zašto to nije predmet revizije i za Narodnu banku, jer se ovde decidirano kaže u tački 4) – samo po osnovu javnih prihoda može da se vrši kontrola, odnosno revizija poslovanja Narodne banke. Da li je to neko povlašćen ovde da ne mora da odgovara za sve prihode. Uopšte, kada se pristupilo ovome, moralo se poći od druge činjenice, da postoje javni prihodi koji nisu okarakterisani u budžetu, zato što se često, da bi se taj sistem takav veliki kakav jeste, da bi se malo smanjilo to administriranje, i organi lokalne samouprave, a često i Vlada Republike Srbije i Skupština Republike Srbije daju neka prava određenim javnim preduzećima da imaju samostalne prihode koji jesu javni prihodi, jer se dobija vršenjem javne funkcije, ali ne ulaze u budžet tog organa. Da li Skupština Srbije, odnosno Republike Srbije ili organa lokalne samouprave, svakako su javni prihodi i moraju da budu predmet jedne kontrole. Sada se ovde vidi da to, recimo, Narodna banka koja i te kako ima visoka sredstva koja prikuplja svojom delatnošću, a to su:servisiranje i usluga poslovnih banaka itd, održavanje platnog sistema, prometa između banaka i drugih pravnih lica, sve se to naplaćuje, provizija između ostalih i Narodne banke Srbije. Znači, šta? Ukoliko hoće Narodna banka Srbije da posluje zakonito može da razdvoji sredstva koja su iz javnog prihoda, iz budžeta Republike Srbije, biće sto posto u skladu sa zakonom. Ova druga sredstva koja se smatraju sopstvenim prihodom, to već više ne može da bude predmet ove vrhovne revizorske institucije. Što se tiče tačke 11), drago mi je da ova materija, da je bar jedan zakon reguliše, kaže se da su predmet revizije ''korisnici sredstava EU, donacija i pomoći međunarodnih organizacija, stranih vlada i nevladinih organizacija". Mislim da će ovde biti izuzetno zanimljivo videti, recimo kako se razne nevladine organizacije, a pri tom ne mislim na Crveni krst, verske organizacije, političke stranke, već ove političke nevladine organizacije finansiraju, koji su izvori, drugih vlada i zemalja EU itd. Znači, da vidimo kolika su primanja lica koja zastupaju pojedine stavove nevladinih organizacija. Ono što radi Nataša Kandić, a 99 posto Srbije je mrzi i pljuje, mora da radi za velike pare. Tu nisu u pitanju politička ubeđenja, moralna pravna ili neka druga. U članu 12. već se vidi ozbiljan propust u Predlogu zakona. Kaže se: "Institucija može, u skladu sa ovim zakonom, da vrši reviziju i poslovanje kod pravnih lica koja posluju sa subjektima revizije iz člana 11. ovog zakona". Kada neko pročita, rekao bi – sasvim u redu. Predlagača bih podsetio da je sada već pravno lice, Mile Dragić, do pre par godina bio samostalna zanatska radionica. Definicija pravnog lica ne znači koji posao može da obavlja i da li mora da obavlja kao pravno lice poslove sa subjektima revizije, odnosno korisnicima javnih prihoda. Znači, samostalne zanatske radnje, samostalne trgovinske radnje, razne uslužne samostalne zanatske radnje neće moći da budu predmet revizije. Zamislite ako je čovek kao SZR sklapao stomilionske ugovore, pričam u evrima, sa Ministarstvom odbrane, nije mu bio problem što nema status pravnog lica. Najobičnija samostalna zanatska radnja je sklapala desetomilionske ugovore sa ministarstvom. Više puta je SRS ukazivala na nepravilnosti predlagača Vlade Republike Srbije, kako ove, tako i prethodne, da ne razdvaja u poslovanju, kontroli i svemu ostalom, fizička lica od pravnih lica. To što neko ima SZR, STR ili SUR ne znači da je mali poreski obveznik ili mali korisnik sredstava. Sam određuje kolonu u kojoj će se upisati u Agenciji za privredne registre i eventualnu neku podpartiju računa u njegovoj poslovnoj banci, i to je sve. U članu 17. Predloga zakona kaže se da za člana Saveta može biti izabran državljanin Republike Srbije, koji pored opštih uslova utvrđenih zakonom za rad u državnim organima ispunjava i sledeće uslove: ima visoku školsku spremu; (kod ovog dela ništa nije sporno, već sledeći deo dovodi u ozbiljnost samog predlagača) priznati je stručnjak u oblasti javne ekonomije i finansijskog poslovanja u javnom sektoru ili drugim oblastima od značaja za vršenje nadležnosti institucije; vlada barem jednim svetskim jezikom itd. Postavljam predlagaču pitanje ko će da mu oda to priznanje da je priznati stručnjak u oblasti javnih finansija? Ima li u državi institucija koje izdaju takva priznanja? Da li ćemo neki univerzitet? Znate šta ima da radi Bogoljub Karić? Ima da naplaćuje to, da zaradi novac. Znanje jednog svetskog jezika. Koji je to jezik svetski? Koji su to kriterijumi koji je svetski jezik? Čovek može da zna kineski, priča milijardu ljudi tim jezikom. (Predsedavajući: Da li koristite i drugih 10 minuta?) I drugih 10 minuta. Znači, nije uopšte problem. Problem je utvrditi koji je to svetski jezik, po kojim standardima. Svi jezici u principu su svetski kojima se govori po svetu. Živi jezici, doduše, neki više vole da govore latinski, ali to je sada drugi problem. U poslednjem stavu člana 17. kaže se da najmanje jedan od članova saveta mora biti diplomirani pravnik sa položenim pravosudnim ispitom i radnim iskustvom na poslovima pravne struke u oblasti javnih finansija. Ovaj deo je već regulisan u stavu 1. Postavlja se pitanje, kada je u pitanju taj pravnik, sa kojim radnim iskustvom i da li je to radno iskustvo od jednog dana, jedne godine, pet godina ili 10 godina. Predlagač, da je malo ozbiljnije čitao Predlog zakona, video bi da je taj problem rešio već u stavu 1. gde se kaže: najmanje sedam godina. Znači, uslov je postavljen i ovaj deo je potpuno suvišan u članu 17. Član 19. je opet jedan prilično ozbiljan propust predlagača. Kaže se u stavu 2. da član saveta ne može učestvovati i odlučivati u postupku revizije, ako je bio radno angažovan kod lica koje je predmet revizije ili obavlja određene poslove za račun subjekta revizije, a od prestanka tog zaposlenja ili završetka poslova nisu protekle dve godine. Teoretski gledano, hipotetički, a i praktično, vrlo moguće da je neko radio u savetu, u nekoj organizaciji koja može da bude predmet revizije. Proteklo je dve godine, počne da se radi predmet revizije i da li to znači da će taj član saveta moći da učestvuje u nekom postupku revizije, ako je direktno učestvovao u samom poslovanju subjekta revizije, ako je to poslovanje obavljeno pre dve godine i jedan dan. Po Predlogu zakona moći će, i moći će sebe kao član saveta da zaštiti od odgovornosti. Ovaj rok je svakako potrebno povećati. U članu 20. vidi se ozbiljna težnja predlagača da pokaže narodnim poslanicima da je reč o ozbiljnom zakonu, pa se kaže u članu 20. da predsednika, potpredsednika i članove saveta bira i razrešava Skupština većinom glasova od ukupnog broja narodnih poslanika itd. Budžet Republike Srbije donosimo prostom većinom. Ustavom Republike Srbije, članom 80. stav 1. regulisano je koje odluke Skupština Republike Srbije donosi apsolutnom većinom, znači većom polovinom od ukupnog broja poslanika. To je samo za Vladu i članove Vlade. To je regulisano Ustavom i ovaj član 20. Predloga zakona svakako nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Dalje, u poslednjem stavu je tekst zakletve. Vidi se da se stvarno trudilo, tekst zakletve glasi: "Zaklinjem se na odanost Republici, obećavam da ću poštovati Ustav i zakone, zaklinjem se čašću da ću svoju dužnost obavljati nezavisno, pošteno, nepristrasno i da neću zloupotrebljavati svoje nadležnosti". Od kada se zakletvom obećava nešto? Stvarno ne znam, kao poslanik SRS zakleo sam se, ali nisam nikome ništa obećao. Mogli ste da napišete taj tekst mnogo jednostavnije, da se zaklinje da će poštovati Ustav i zakone Republike Srbije i da će svoju dužnost obavljati npr. sa moralnim načelima i svojom čašću. Već u članu 21. opet prilično ozbiljan problem koji je navodno pod pritiskom EU ili nekih direktiva koje daju da se članovi saveta biraju na period od šest godina. Ovde je očigledno želja predlagača, jer sada se postavlja pitanje, jeste u obrazloženju bilo da je reč o nezavisnoj revizorskoj instituciji, međutim ovde u Skupštini Srbije često smo viđali te nezavisne institucije, politička priča je bila da su nezavisne, a inače su uglavnom članovi, odnosno organi i ljudi koji rade u tim organima bili iz političkih stranaka koje formiraju skupštinsku većinu. Pitao bih gospodina Radojka koji je predlagač ovog zakona, da li ste sigurni da članovi saveta neće biti iz političke opcije G17 plus? Kada politička stranka koja formira skupštinsku većinu drži sve instrumente finansija pod okriljem svoje stranke, sigurno je da vas neće pustiti da ovakvu instituciju formirate bez njenih članova i to još na šest godina. Neki primereniji rok bi bio koliko i mandat narodnim poslanicima. Sada se bira na šest godina, pa je u članu 23. tako predviđeno da ih maltene ne možete ni smeniti, tako da će sve revizije koje mogu da se obavljaju, dok će neko određeno ministarstvo ili korisnik budžetskih sredstava, koji je bio iz G17 plus, biti zaštićen najmanje šest godina. Znači, sve finansijske institucije, od Ministarstva finansija, Narodne banke, Poreske uprave, sve su to, navodno, nezavisni organi u svom radu, drži jedna politička opcija. U članu 24. se ponovo vidi želja predlagača da dokaže kako je ovo ozbiljna institucija, pa inicijativu za razrešenje člana Saveta može da podnese najmanje 30 narodnih poslanika. Za predsednika Vlade, vašeg predsednika stranke – Vojislava Koštunicu, dovoljno je 20 poslanika i mora biti na dnevnom redu, a za člana Saveta 30. Ne vidim tu želju da se dokaže neka određena ozbiljnost. Za vrhovnog državnog revizora može biti imenovano lice koje ispunjava opšte uslove za rad u državnim organima, koje poseduje odgovarajuća stručna znanja, iskustva i vlada najmanje jednim svetskim jezikom. Ponovo smo, samo sad više nije "priznati stručnjak", ali svetski jezici ostaju u igri. Smatra se da odgovarajuća stručna znanja za funkciju vrhovnog državnog revizora poseduje lice koje ima naučno zvanje i odgovarajuća iskustva ili ono koje poseduje univerzitetsko obrazovanje i naziv – ovlašćeni državni revizor, prema ovom zakonu itd. koje ima najmanje 10 godina radnog iskustva, od čega najmanje osam godina na poslovima koji su povezani sa nadležnostima institucija. Organ koji kontroliše rad vrhovnog državnog revizora, barem koliko sam čitao,jeste Savet. Za člana Saveta je potrebno sedam godina iskustva. Za vrhovnog državnog revizora, koji neki viši organ kontroliše nižeg organa, za niži organ je potrebno veće radno iskustvo. Kako onda mislite da ga kontrolišete? Dalje,u članu 28. stav 6 – "Sertifikat za revizorsko zvanje-državni revizor, može steći lice koje ispunjava sledeće uslove", pa se u tački 2) kaže "poseduje odgovarajuće radno iskustvo". Nigde se ne precizira koliko je to radno iskustvo. Može biti jedan dan, može biti godinu dana, pet godina, 10 godina. U svakom slučaju, zakonski osnov ima onaj koji ima radno iskustvo od jednog minuta ili jedne sekunde, dok se još pečat nije ohladio na tom rešenju. (Predsedavajući: Vreme.) Hvala vam što me upozoravate za vreme. Vreme SRS tek dolazi. (Predsedavajući: Slažem se, to sam jednom rekao.) Verovatno ću da iskoristim i deo vremena poslaničke grupe SRS, kada je u pitanju kritikovanje ovakvog zakonskog predloga.
Narodni poslanik Radojle Bukvić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, poštovane kolege poslanici, povredili ste, gospodine predsedavajući, Poslovnik, kada ste pre nekoliko govornika dozvolili gospođi Vjerici Radeti da govori mimo tačke dnevnog reda – zakon o reviziji, kada je pričala o postupku za opoziv predsednika opštine Kraljevo, gospodina Radeta Jovića. Tačno je da je nekakav postupak sproveden, ali kao što nad popom ima pop, i nad sudom ima sud. Sačekaćemo konačnu odluku, pa ćemo videti ko je u pravu. Druga teška diskvalifikacija i diskriminacija ljudi, gospođa Radeta kaže da je načelnik MUP-a Kraljevo iz Čačka i da nema pravo zato što je iz Čačka. Niko gospođu Radetu, pa ni ja, nisam pitao odakle je ona to došla da ima pravo da bude poslanik u Skupštini Srbije, a čovek nema pravo da bude zaposlen u Kraljevu.
Gospodine Bukvić, gospođa Radeta se javila po Poslovniku, pozvala se na određen član Poslovnika i po tom članu je obrazlagala ono što je imala. Reč dajem gospođi Radeti, replika.
Hvala, gospodine Zankov, ja ću da objasnim gospodinu Bukviću. On nije bio ovde, verovatno mu je neko rekao da sam govorila. Trebalo bi da zna da nisam govorila o tački dnevnog reda koja je sada aktuelna, o tome ću tek da govorim. Govorila sam po Poslovniku. Svaki narodni poslanik može to pravo da koristi. Iskoristila sam ga, iznela sam činjenice koje se vama ne dopadaju i to mi je žao, ali šta da vam radim, tako vam je- kako vam je. Radoslav Jović će vam biti predsednik opštine Kraljevo samo do 27. novembra. Građani Kraljeva jedva čekaju taj datum. On više neće biti predsednik. Vi možete da plačete, da lelečete, da kukate, pomoći vam ne mogu i nemam nameru, ali bih vas samo molila da ne kršite Poslovnik. Malopre ste prekršili Poslovnik, rekli ste neistinu. Istina je da sam govorila po Poslovniku, a da nisam zloupotrebila to da govorim o tački dnevnog reda, a da govorim nešto sasvim drugo. Bilo bi lepo da se izvinite, meni ne morate, ali Narodnoj skupštini i narodnim poslanicima, zato što ne pratite rad. Do danas nisam znala ni kako se zovete, s obzirom da se uglavnom ni ne javljate i ne učestvujete u radu, ali to je vaš problem. Što se tiče načelnika MUP-a Kraljevo, slagali ste, nisam rekla da neko ko je iz Čačka ne može biti načelnik MUP-a Kraljevo. Naravno da može. Svaki državljanin Republike Srbije može obavljati svaku javnu funkciju i bilo kakav posao na svakom delu Republike Srbije. To jeste naš stav i tu nema ničeg spornog. Sporno je to da je Velja Ilić doveo svog pajtosa za načelnika u Kraljevu, sa namerom da završi neke poslove. O tome govori taj Radosav Jović, kaže: "Ako padne Kraljevo, pašće cela Šumadija". Pod tim podrazumeva – ako radikali uzmu Kraljevo, uzeće celu Šumadiju. Na sreću Kraljeva, na sreću Šumadije, na sreću Srbije, radikali hoće uzeti vlast i u Kraljevu, i u celoj Šumadiji i u celoj Srbiji. Tu niti ima čega nejasnog, niti ima čega spornog. Građani Srbije jedva čekaju naredne izbore, a vama će za početak da pokažu 27. novembra kakav odnos imaju prema predsedniku opštine Kraljevo, a takav im je odnos i prema ostalima koji stoje iza tog Radosava Jovića.
Po redosledu narodnih poslanika, reč dajem narodnom poslaniku Vjerici Radeti, a neka se pripremi narodni poslanik Velimir Simonović.
Da ne bude zabune, na dnevnom redu je Predlog zakona o državnoj revizorskoj instituciji. Koristim pravo narodnog poslanika, člana poslaničke grupe SRS, drage kolege, da govorim o ovoj tački dnevnog reda. Ne sumnjam u poštene namere kolege Radojka Obradovića, koji je predlagač ovog zakona. Čovek je očigledno svestan kakva je situacija u Srbiji, koliko je korupcija uzela maha u svakom segmentu društva u Srbiji. Kolega Obradović je očigledno imao časnu nameru da pomogne ovim zakonom da se institucije u Srbiji oslobode korupcije, da se oslobode lopovluka i da konačno počnemo da živimo i da funkcionišemo onako kako to građani Srbije od nas očekuju. Bez obzira na pomoć sa svih strana, o čemu je kolega Radojko Obradović ovde govorio, o tome ko je sve pomagao ovu radnu grupu, od OEBS-a, Evropske unije, raznih belosvetskih eksperata, ipak nije urađen dobar tekst ovog zakona. Nije dobar u smislu što primenom ovog zakona nećemo poboljšati stanje u suzbijanju kriminaliteta. Nažalost, kriminal je toliko uzeo maha, od najviših državnih funkcionera i najviših državnih javnih radnika da je to prosto zastrašujuće. Od 2000. godine svi političari vladajućih takozvanih demokratskih stranaka, još iz vremena Vlade Zorana Đinđića, Zorana Živkovića, danas Vojislava Koštunice, zaklinju se građanima Srbije i zaklinju se javnosti Srbije da imamo nezavisne sudove, samostalna tužilaštva i depolitizovanu policiju. Slučajno, kada bi sve ovo bilo tačno, onda bi bila manja potreba i manja žurba za donošenjem ovog zakona o kojem danas raspravljamo. Nažalost, niti su nam sudovi nezavisni, niti su nam tužilaštva samostalna, niti nam je policija depolitizovana. Podsetiću vas, poštovane kolege na onih davno obećanih šest milijardi dolara, čekali su na granici krajem 2000. godine i tada su nam pričali sledbenici Zorana Đinđića, DS-a, DSS-a, GSS-a i ostalih strančica i stranaka, koje su činile tu koaliciju DOS, kako samo treba da se sa vlasti ukloni Slobodan Milošević, da dođe novi, takozvani demokratski režim, da kidnapovanje Slobodana Miloševića i njegovo odvođenje u Hag podrazumeva šest milijardi dolara građanima Srbije. Građani Srbije, u nemaštini, činjenica, bila je i tada, a sada je još veća, mislili su, hajde da glasamo, pa posle tih izbora od tih 6 milijardi, svako je računao da će dobiti deo svog kolača. Nažalost, građani su tada prevareni, a na sreću građani su vrlo brzo shvatili da su tada prevareni. Zašto ovo pominjem? Zato što mislim da bi bilo dobro, a niko nam do sada nije objasnio, kako ko podeli tih 6 milijardi dolara koje dođoše tada sa demokratijom u Srbiju, ko pokrade te pare. Možda bi bilo dobro, kolega Obradoviću, da ste nekako predvideli da se ova institucija pozabavi i tom vrstom revizije i problema. Dakle, opet ponavljam, nezavisni sudovi, samostalna tužilaštva i depolitizovana policija u svakoj državi garantuju pravnu sigurnost, garantuju postojanje pravne države, a Srbija nije pravna država, u Srbiji nema pravne sigurnosti. A da ima, onda sigurno da bismo do sada znali šta se dešava sa krađom javnog preduzeća, to je Elektrodistribucija, šta je sa Nacionalnom štedionicom, šta je sa Hamovićem, Lazarevićem, šta je sa parama koje je Mlađan Dinkić pokrao kroz Nacionalnu štedionicu, šta je sa fikusom koji košta 70.000 dinara, koji je kupovala takođe iz državnih para, Marija Rašeta, blizak saradnik Borisa Tadića. Šta je sa kašičicama od 65 dinara koje je takođe kupovala Marija Rašeta, šta je sa utajom poreza vile guvernera Jelašića, šta je sa mnogo milijardi koje su ove tri vlade, funkcioneri tih vlada i funkcioneri bliski tim vladama pokrali iz džepova građana Srbije. Zato se mi srpski radikali zalažemo i govorimo svaki put kada se govori o bilo kom zakonu, vezano za pravosuđe, da u Srbiji moraju konačno da se uspostave nezavisni sudovi, da se uspostave samostalna tužilaštva i da policija bude oslobođena politike. Dok to ne bude tako, džaba svi zakoni, džaba i ovaj zakon i onaj o policiji, o čemu ćemo govoriti za nekoliko dana. Problem, dame i gospodo, u Srbiji nije u zakonima, problem je u onima koji zakone sprovode. To što su vama napričali u Evropskoj uniji kako naši zakoni nisu dovoljno savremeni i prilagođeni zakonima Evropske unije, naravno da nije tačno. U nekom delu, u nekim segmentima svakako da treba da se neki zakoni osavremene, da se prilagode novim trendovima, da se prilagode bar terminološki tom prelasku iz socijalizma u kapitalizam, ništa to nije sporno. Sporno je da zakone koje imamo, kakvi god da su, zakoni moraju da se primenjuju, zakoni moraju da budu isti za svakoga i dokle god to ne bude tako, dokle god izvršna vlast bude uticala na pravosuđe, dok bude uticala na policiju, odnosno na deo policije, na istražne organe, na organe gonjenja, nema u Srbiji pravde. U Srbiji će cvetati kriminal, baš onako kako i sada cveta. Kontrola javnih prihoda i javnih rashoda je, reče kolega Obradović kada je govorio o ovom zakonu, prioritet ove institucije koja se predviđa ovim zakonom i naravno, nije sporno da javne prihode i rashode treba kontrolisati, ali je nedovoljno da se to radi na ovaj način, jer je nemoguće. Nemoguće je napraviti nezavisnu instituciju. Govorila sam to i pre neki dan kada je o nekom drugom zakonu bilo reči, mi srpski radikali stalno vam to pominjemo, ne možete da se prema ljudima koji su članovi stranke odnosite kao da su gubavi, pa u svakom zakonu predviđate da ne može ovo ili ono, da ne može da obavlja neko ko je član političke stranke. Naravno, mi mislimo da svako svesno biće danas u Srbiji treba da bude politički opredeljeno, da zna za koju političku opciju se izjašnjava i nema nikakvog razloga da neko krije da je član neke političke partije i da to ne sme da mu bude smetnja da bude biran u bilo koji organ. Naravno, uslov je da svoj posao mora da obavlja časno i pošteno i da ne može da zloupotrebljava to što je član neke političke stranke, pa da može za tu stranku ili za članove te stranke da primenjuje zakon na drugi način, nego u odnosu na druge građane. Zar mislite, kolege poslanici, da građani Srbije misle da je sada Mlađan Dinkić više pošten zato što je pokušao da napravi "aferu Davinić", zato što je rekao, eto, Davinić je njegov stranački kolega, pa se njemu zamerio, doduše, nije on rekao da se njemu zamerio, ali očigledno je da je to u pitanju, pa se on odriče svog stranačkog prijatelja, zarad tobožnjeg poštenja. Šta se desi? Ode Mile Dragić u pritvor zbog 300 evra, a Davinić je do juče bio ministar vojni. Juče ga nasledi patolog, ni po čemu bolji od ovog prethodnog, čovek Karle del Ponte, direktni eksponent Karle del Ponte. Priznao je prvi dan da je slagao kada je rekao da nije išao po mišljenje Karli del Ponte, priznao je da jeste, sa njom se dogovorio da li da preuzme ovu funkciju ili ne. Dakle, takvi ljudi ne mogu biti na određenim funkcijama, a to što taj Stanković priča da nije član nijedne stranke, to ne znači da on ovaj posao može i sme da obavlja, naravno niti može niti sme. Ali, volja sadašnje većine je takva, pa radite onako kako mislite da je najbolje, a sve će to vama o glavu da se obije na narednim izborima. Meni je jedino žao, a i svima nama iz SRS, što svi vaši propusti znače produženje agonije građanima Srbije i sve teži život građanima Srbije. Kada je u pitanju ovaj zakon o državnoj revizorskoj instituciji, odnosno Predlog zakona, u principu nemamo ništa protiv da se takav zakon donese, ali ako ste se već odlučili za ovakav zakon, onda je trebalo na ozbiljniji način da uradite ovaj tekst. Kolega Obradović mi je rekao da je na Odboru prihvaćeno više amandmana poslanika SRS, a nemam izveštaj kojim su amandmani prihvaćeni. Ali, bez obzira na to, spomenuću članove na koje smo amandmanski intervenisali, sa ciljem i namerom da ovaj zakon bude takav da može i da se primenjuje. Članom 6. je predviđeno da Savet donosi poslovnik institucije, uz prethodno dobijenu saglasnost Skupštine. Misli se na Skupštinu Republike Srbije. S obzirom da nije zakonom predviđeno postojanje Statuta ove institucije, amandmanom smo predvideli da sva akta koja se donose u ovoj instituciji podležu obavezi dobijanja saglasnosti Skupštine Republike Srbije zato što ne postoji nijedan pravni osnov na šta bi se buduća akta te institucije mogla oslanjati. Ne znam da li je ovaj amandman prihvaćen ili nije, ali u svakom slučaju neophodno je da se to reguliše baš na ovaj način. U članu 17, govorio je kolega Arsić, predviđeno je da za člana Saveta, između ostalog, može biti izabran državljanin Republike Srbije koji je, između ostalog, "priznati stručnjak u oblasti javne ekonomije i finansijskog poslovanja u javnom sektoru ili drugim oblastima od značaja za vršenje nadležnosti institucije, vlada bar jednim svetskim jezikom i ima najmanje 10 godina radnog iskustva". Dakle, ova vaša kovanica "priznati stručnjak" je zaista nešto što ste izmislili i taj kriterijum valjda je samo vama poznat. Šta znači priznati stručnjak? Vama je Mlađan Dinkić priznati stručnjak, a nama je kriminalac. Gde tu da se nađemo? Priznati stručnjak je nešto individualno, odnosno ako je neko zaista stručnjak treba da bude priznat u sveopštoj javnosti i da li samo na nivou Srbije ili šire, ali mora iza sebe da ima naučne radove, publikacije, nešto opipljivo, pa se to tako i kaže. Dakle, ne priznati stručnjak nego onaj ko je objavio toliko i toliko naučnih radova iz te oblasti, to je nešto konkretno, a ne ovako apstraktno, priznati stručnjak. Pitam se samo ko će da predlaže i da bira tog priznatog stručnjaka. Kako će se neko ko bira dogovoriti ko je i zbog čega je neko priznati stručnjak? Malopre me je zabolelo kada je gospodin Arsić govorio o jeziku i kada je rekao da je svaki jezik svetski, bilo je vrlo neprijatno slušati smeh sa ove strane. Gospodo, ako mislite da treba da se ponosite sa tim što znate engleski jezik i što na taj način zanemarujete srpski jezik, toga treba da se stidite, a ne da se smejete nama koji pokušavamo da vam objasnimo da je srpski jezik – jezik kojim se govori u Srbiji, da je ćirilica pismo kojim se piše u Srbiji i da to mora da se poštuje bar ovde u ovom parlamentu. Da li neko zna i neki drugi jezik, to je njegova stvar, njegova prednost u njegovoj ličnoj komunikaciji. Bilo koji posao, ako obavlja državni posao, naravno da će država da obezbedi prevodioca onome ko ne može da se sporazume na nekom drugom jeziku. Čak i da može, ozbiljan čovek, ozbiljan političar, ozbiljan državnik, kome je stalo do njegove države nikada neće govoriti zvanično nekim stranim jezikom, jer drži do svoje zemlje, drži do svog jezika, svog porekla i svoje istorije, govoriće svojim jezikom. Zbog toga mi je bilo strašno slušati vaš smeh o poznavanju nekog svetskog jezika. U poslednjem stavu člana 17. predviđeno je da najmanje jedan od članova saveta mora biti diplomirani pravnik i dalje je dodato nešto potpuno nepotrebno, sa položenim pravosudnim ispitom i radnim iskustvom na poslovima pravne struke u oblasti javnih finansija. Ovo je nepotrebno, zato što u stavu 1. stoje uslovi koje mora da ispunjava taj član saveta, pa je ovo ponavljanje u okviru jednog člana u dva različita stava. Predvideli ste u članu 19. da član Saveta ne može učestvovati i odlučivati u postupku revizije, ako je bio radno angažovan kod lica koje je predmet revizije ili je obavljalo određene poslove za račun subjekta revizije, ako od prestanka do zaposlenja ili završetka poslova nisu protekle dve godine. Mi srpski radikali mislimo da je to kratak period i da treba da protekne bar pet godina. Ne verujem da vi imate konkretno obrazloženje zašto je to dve godine, a mi mislimo da je pet godina jednostavno primerenije. U članu 20. smo amandmanski intervenisali. Tu stoji da predsednika, potpredsednika i članove Saveta bira i razrešava Skupština većinom od ukupnog broja narodnih poslanika. Predvideli smo da to bude većinom prisutnih narodnih poslanika, iz prostog razloga što je to tako regulisano stavom 1. člana 80. Ustava Republike Srbije. Dakle, namera nam je bila da ovaj zakon, koji ćete glasati, u startu ne bude neustavan. U članu 21. predvideli ste da se član Saveta bira na period od šest godina i izabrani članovi Saveta mogu biti izabrani najviše dva puta. Dakle, ova vaša caka sa šest godina je nešto što ste već provukli kroz Zakon o državnim službenicima i kroz Zakon o državnoj upravi. Namera vam je očigledna da svoje ljude postavite po usvajanju i stupanju na snagu ovih zakona, da ih postavite i imenujete na rok od šest godina, kako biste imali kontrolu i posle narednih izbora, s obzirom da vam je svakako vrlo jasno da će posle narednih izbora karte i te kako biti izmešane i onda za svaki slučaj kažete, sada ćemo da smislimo ovu demokratsku tekovinu, pa ćemo da biramo te ljude na šest godina i posle šest godina imate upetljane prste u sve ono što se bude radilo posle vas. U članu 24. stav 2. predvideli ste da inicijativu za razrešenje člana Saveta može da podnese najmanje 30 narodnih poslanika. To nije dobro rešenje i pretpostavljam da je to usvojeno. (Radojko Obradović, sa mesta: Usvojeno je.) Hvala. Da, zato što je logično, jer ipak ne može više poslanika da bude predviđeno za razrešenje člana Saveta, nego člana Vlade ili celokupne Vlade. U članu 32. imate ovih šest godina, a mi smo intervenisali da bude četiri godine. U članu 33, odnosno iznad tog člana napisali ste naziv – eksterni stručnjaci. Mi smo vam, shodno stavovima SRS, principijelnim stavovima da se tuđe reči ne koriste u našim zakonima, predložili da umesto "eksterni" napišete "spoljni" stručnjaci. Valjda zakon treba da pišete za građane Srbije i svaki građanin koji ga pročita u "Službenom glasniku" treba da zna tačno šta ste napisali. To vaše ubacivanje tuđih izraza, hajde što ih koristite u svakodnevnom govoru, to je vaš lični problem, ali da unosite u zakone, to je nedopustivo. U članu 35. predvideli ste program revizije obavezno svake godine, obuhvata budžet Republike Srbije, organizacije obaveznog socijalnog osiguranja, odgovarajući broj jedinice lokalne samouprave, poslovanje Narodne banke Srbije, koje se odnosi na korišćenje javnih sredstava i ovo jeste u redu, ali nam nije jasno zašto, ako se niste sami setili, niste prihvatili naš amandman da ovoj reviziji podležu i određene nevladine organizacije. Naravno, nemamo nameru i ne mislimo da treba da se meša u rad svake nevladine organizacije, ali da treba i da moramo da kontrolišemo antisrpske nevladine organizacije, u kojima deluju Sonja Biserko, Biljana Kovačević-Vučo, Kandićka itd. Zaista, svi znate ovde, znaju svi u Srbiji da se ove nevladine organizacije finansiraju sumnjivim sredstvima iz inostranstva, da rade u suprotnosti sa interesima Republike Srbije i građana Srbije. Bar jedna rutinska kontrola ne bi bila na odmet. Naravno, znam da to nećete prihvatiti zato što se jedan deo vladajuće koalicije plaši da se sukobi sa Kandićkom, Biserkom, Vučom i ostalim perjanicama nevladinih organizacija, a deo Vlade Republike Srbije blisko sa njima sarađuje, pa nema interesa da se ovo prihvati. Predvideli smo u članu 51. da se briše poslednji stav, koji kaže: "Početak rada institucije može biti finansiran iz sredstava donacija domaćeg pravnog lica koje nije subjekt revizije, u skladu sa ovim zakonom ili stranog pravnog odnosno fizičkog lica". Ovakva formulacija, dozvolićete, veoma je sumnjiva i može da dovede do zloupotrebe, jer ne znam šta bi se desilo ako je subjekt revizije bio u poslovnoj saradnji sa donatorom. Ko će tu koga da kontroliše i na koji način? Jednostavno, mislimo da u zakonu ne treba predviđati norme koje mogu da dovedu do zloupotrebe u samoj primeni zakona, jer sam valjda ispravno shvatila kolegu Obradovića, predlagača ovog zakona, da mu je namera da se nezakonitost, kriminal i korupcija bar malo smanje, a ne da se kroz ovaj zakon još više pospešuju. Na kraju, neshvatljivo mi je da je bilo predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana. Kakva je to brzina naterala predstavnike vlasti da toliko požure sa ovim zakonom da ne mogu da poštuju ustavnu odredbu o stupanju zakona i drugih akata na snagu? Dakle, poslanici SRS neće glasati za ovaj zakon zato što mislimo da neće smanjiti korupciju i kriminal u Srbiji. Poslanici SRS se i dalje zalažu, i zalagaće se, za sređivanje stanja u pravosuđu, policiji. I dalje tvrdimo da u borbu sa kriminalom i korupcijom, koja je toliko prisutna u Srbiji, može da se upusti samo nezavisno pravosuđe, odnosno nezavisni sudovi, samostalna tužilaštva i depolitizovana policija. To garantujemo građanima Srbije posle narednih izbora.
Hvala, gospođo Radeta. Po Poslovniku, za reč se javio narodni poslanik Vladimir Homan. Posle toga reč će imati narodni poslanici Velimir Simonović, Zoran Antić, Ištvan Išpanović. Izvolite, gospodine Homan.
Zahvaljujem, predsedniče. Reklamiram povredu člana 104. Poslovnika – dostojanstvo Narodne skupštine. Čuli smo od narodnog poslanika SRS, koja se inače raspada na svim šavovima, kada su izgubili još jednog poslanika. O situaciji na lokalnom nivou, o situaciji po lokalnim odborima i bežanju njihovih odbornika na sve strane, da ne govorimo. Čujemo raznorazna mišljenja kojima nije mesto za govornicom Narodne skupštine, slušamo o tome šta oni misle kakav je i ko je ministar finansija, da li je ovakav ili onakav, pa nije ni čudo što kažete, za sve nas ministar finansija je stručan, a za vas je kriminalac. Za vas je Vojislav Šešelj srpski junak, a za ceo svet je optužen i u pritvoru u Haškom tribunalu optužen za najgora i najveća krivična dela, tako da nije čudo što je vaše mišljenje takvo kakvo je. Apelovao bih na sve poslanike u ovoj sali da, kada izađu za ovu govornicu, pričaju o temi koja je na dnevnom redu, ne vređaju ni poslanike, ni ostala lica i političare u ovoj zemlji, već kažu, ako imaju šta da kažu, nešto o zakonu i o amandmanima ili već šta je na dnevnom redu, a da ne pričaju svoja raznorazna mišljenja, o kojima imaju potpuno drugačiji stav od celog sveta. Hvala.
Gospodine Homan, dakle, to je bio član 104. Pošto nisam bio u prethodnom delu, ne znam na šta se odnosi ovo izlaganje. Molim sve poslanike da poštujemo član 104. na koji ste upravo pozvali, dostojanstvo Narodne skupštine, način na koji se vodi rasprava i posebno vas molim, nije korektno da se prozivaju u replikama i povodom tačke dnevnog reda odsutni ljudi, bilo ljudi koji će biti, koliko sutra, ovde prisutni, pa mogu da im se upućuju primedbe, kao što će po Poslovniku, kada su u pitanju ministri, biti moguće onog časa kada Administrativni odbor to usvoji, a mislim da će to biti sutra ili prekosutra, po novom Poslovniku, biti posebne sednice na kojima će ministri odgovarati. Istovremeno, molim da ne postoji razlog da se ljudi, koji se trenutno nalaze u teškom položaju, ma na koji način prozivaju i da se daju mišljenja o strankama šta se sa njima dešava na lokalu. Danas sam to više puta čuo, te molim sve da se od toga uzdrže, upravo poštujući dostojanstvo Narodne skupštine. Za repliku se javila gospođa Radeta.
Oprostiću vam, gospodine predsedniče, niste bili tu pa niste čuli. Pretpostavljam da ste bili tu ne biste dali kolegi Homanu reč, jer nije imao osnova da govori. U moj raspravi nisam spomenula stranku kojoj on pripada. Govorila sam o Mlađanu Dinkiću, iznela stav SRS da Mlađan Dinkić jeste kriminalac i mi to stalno pričamo. A vi, gospodine Markoviću, ne možete narodne poslanike da upućujete na to šta će i kako će da govore. Mi iznosimo naše osnovane sumnje, imamo pravo da iznosimo takve sumnje. Kome se to ne sviđa, meni je stvarno žao, ali ne možemo da menjamo mišljenje samo zato što se to nekome ne sviđa. Ministar je javna ličnost, svaka javna ličnost mora da istrpi da se o njemu kaže sve ono što neko ima da kaže. Dakle, uvek govorimo principijelno. Što se tiče SRS, hvala na pitanju, SRS nema nikakvih problema, za razliku od vas iz G17, gospodine Homan. Nama može da se desi da nekog nekarakternog i neko đubre od čoveka kupi možda i vaša stranka, ali nikada se Srpskoj radikalnoj stranci neće desiti ono što ste vi uradili u prošlom sazivu, sa vama je to zlo u Srbiji i počelo. Vi iz G17 ste ubacili narodnog poslanika u Skupštinu Republike Srbije u vreme kada uopšte niste učestvovali na izborima, odnosno niste uopšte postojali kao politička stranka, a uveli ste čoveka za narodnog poslanika. Dakle, vi ste idejni tvorci upotreba i krađa u parlamentu Srbije. Što se tiče predsednika srpskih radikala, gospodina Vojislava Šešelja, hvala na brizi, gospodine predsedniče, gospodin Šešelj je dobro, hvala bogu. U kakvom je on položaju nemojte vi da komentarišete. On je dobrovoljno otišao u Hag. Otišao je da brani i, budite sigurni, odbrani interese Srbije i srpskog naroda. Mi smo ponosni na svog predsednika, na sve ono što on radi u Haškom tribunalu. Nama on zaista ovde nedostaje. Potpuno smo ubeđeni da će vrlo brzo da se vrati kao pobednik tog zločinačkog, nazovi suda i da će da uradi ono što je obećao građanima Srbije i što je obećao na velikom mitingu 23. februara pre dve godine kada smo ga ispraćali. Mi, njegovi prijatelji, stranačke kolege, obećali smo mu tada da ćemo Srbiju osloboditi dosmanlijskog režima, kriminala, korupcije. Prvi korak smo uradili na poslednjim izborima. Drugi sledi na izborima koji slede.
Hvala vam. Izvolite, gospodine Simonoviću, a potom narodni poslanik Zoran Antić. Samo ponavljam istu vrstu upozorenja i odnosi se na sve poslanike, naravno, nikome ništa ne mogu da zabranim, ali molim sve da poštuju dostojanstvo Skupštine i da poštuju lično dostojanstvo ljudi koje iz skupštine proizilaze ili predstavljaju stranke koje se nalaze u Skupštini. Izvolite, gospodine Simonoviću.
Želim da kažem nekoliko reči u načelu, o ovom zakonu. O potrebi za ovakvim zakonom i o njegovoj važnosti neću da govorim, pošto je predlagač zakona dovoljno objasnio. Ipak nekoliko napomena. Prvo, nezavisna revizija u javnom sektoru predstavlja infrastrukturu parlamenta, kontrole javnih prihoda i javnih rashoda, a to je obavezan stav. Dalje, nezavisna revizija javnog sektora je osnova razvoja demokratskog sistema zemlje. Treće, revizija javnog sektora je nezavisna i nepristrasna i bez bilo kakvih spoljnih uticaja, proveravanja i funkcionisanja sistema odgovornosti u državnoj upravi i javnom sektoru u celini, a bez čega nema bržeg napretka u privrednom i socijalnom smislu za našu zemlju. Na kraju, nezavisna revizija ovog sektora je ključni faktor za ostvarivanje dugoročne stabilnosti monetarnog sistema zemlje. To su neki stavovi iz kojih proizilazi potreba i važnost ovakvog zakona. Ono što želim da napomenem, a s obzirom na moju profesiju, nemamo dovoljno stručnjaka za ovu vrstu revizije koja je predviđena ovim zakonom. Moraće naše visoke škole i fakulteti da dopunjavaju i menjaju svoje nastavne planove i programe da bi mogli da školuju potreban broj stručnjaka koji bi mogli da obavljaju ovakvu nezavisnu revizijsku kontrolu. Iz fundamenta se mora promeniti obrazovanje kadrova, a osim toga, treba shvatiti da revizorski posao nije tehničko-računski posao. To je duboko etička profesija, treba ljudi da se pripreme i moraju da imaju određena svojstva koja će steći kroz sistem obrazovanja. Neka ću da spomenem. Prvo, moraju da imaju izuzetno visok individualni integritet. Drugo, moraju da nauče da razmišljaju sistematski. Treće, treba da imaju inicijativu za preuzimanje rizika i kreativnosti. Zatim, moraju da budu sposobni da iznose sopstveno mišljenje i uzimaju u obzir tuđe mišljenje. Moraju da budu sposobni da ukazuju na implikacije postupaka svojih ili drugih učesnika, kao i to da mogu da budu sposobni da razumeju posledice postupaka i korekcije postupaka kada je to potrebno itd. Dakle, za takve ljude potrebno je novo obrazovanje, pa kada ovaj zakon budemo doneli ovih dana, univerziteti treba da se ozbiljno pobrinu i pripreme programe i nastavne planove da bi se takvi ljudi školovali. Hvala.
Hvala vama, gospodine Simonoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, a potom narodni poslanik Ištvan Išpanović, pa narodni poslanik Stevica Deđanski. Izvolite, gospodine Antiću. Još jedno obaveštenje, u odnosu na ono kako ćemo danas raditi, sutra ćemo raditi do završetka najkasnije 12. tačke dnevnog reda. To znači da, verujući u odgovornost i efikasnost narodnih poslanika, u četvrtak neće biti sednice. Ne zato što je Sveta Petka, već zato što ćemo efikasno odraditi deo planiran za ovu nedelju. Moći će da se pripremaju do daljnjeg diskusije i amandmani. U ponedeljak će se raditi od 10 sati, 13. tačka dnevnog reda, a to je, dobro pretpostavljate, Zakon o policiji. Hvala. Izvolite, gospodine Antiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, namera da se bavimo javnim finansijama u svakom slučaju je dobronamerna i dobrodošla je u ovom trenutku kada svakodnevno raznorazne afere pune novinske stupce, da vidimo sa koliko nemara se odnosi i vlast i neke druge institucije prema javnim finansijama. Ovu nameru gospodina Obradovića, u svakom slučaju treba pozdraviti. Ono što je naša želja i ono što nama smeta je što u ovom trenutku nismo ušli u proces sveobuhvatne kontrole svih revizorskih kuća, uključujući one koje se bave komercijalnim revizijama. Državna revizorska kuća, o kojoj se govori u ovom zakonu, uspeće da zaživi verovatno tek za neke dve godine. Prve plodove te državne revizorske kuće imaćemo u tom periodu. U međuvremenu biće završen proces privatizacije. Sasvim sam siguran da gospodin Obradović, kao čovek koji se bavi problemom revizije, ima puno podataka o tome kako se vrši revizija u procesu privatizacije i da tu ima i te kako puno kriminala. Žao mi je što nije iskoristio priliku da se, baveći se problemom revizije, pozabavi činjenicom da država danas loše kontroliše revizorske kuće. U situaciji smo da se u procesu privatizacije, pod investicijama, polovne mašine, uvozne mašine, procenjuju u desetak ili stotinu puta većim iznosima nego što oni stvarno jesu i da se na taj način pljačka društvena svojina i, i te kako, iritiraju građani Srbije koji su je stvarali decenijama unazad. Kontrola revizora i revizorskih kuća je veliki problem sa kojim se danas suočava naše društvo. Čini mi se da na prvi pogled dobronameran cilj gospodina Obradovića, koji je i poslanik vladajuće koalicije, na taj način što je zaobišao probleme komercijalnih revizora, što je zaobišao probleme privatizacije u kojoj isto tako znam da se jako dobro razume. U stvari, predstavlja pokušaj da se pobegne od tih problema i da se bavimo nekim temama koje u ovom trenutku, u svakom slučaju nisu prioritetne. Imamo puno zakona koji nisu doneti, koji bi sprečili korupciju, otimačinu i u oblasti malih akcionara, u oblasti tržišta hartija od vrednosti, koje sve duže vreme izbegavaju, a svesno, rekao bih, vladajuća većina beži od tih problema. Sasvim je sigurno da smo morali pre svega time da se pozabavimo, to je nešto što je urgentno, nešto što nas već čeka, a problemom državne revizije imamo vremena i dobro je da se krenulo i dobro je da se ima volje. Ne bi trebalo da ove probleme koji su urgentniji, stavljamo u drugi plan. Želeo bih, na kraju, da kažem da SRS u svakom slučaju prihvata međunarodne revizorske standarde i zalaže se za njihovu implementaciju u okviru svih zakona. Svesni smo da u procesu tranzicije, u kome se nalazimo, imamo institucije koje nisu na zavidnom nivou i koje treba ojačati i tuđim iskustvima. U svakom slučaju, ovaj zakon, kada bude zaživeo, rešiće i popraviće situaciju u oblasti javnih finansija. Izbegavanje ovih problema, još jednom želim da podvučem, koji se odnose na komercijalne revizore i koji duboko kompromituju sam proces privatizacije, nedopustivo je. Kao poslanik, lično izražavam protest zbog čega tih problema nije bilo u tekstu ovog zakona. Hvala.
Hvala vama, gospodine Antiću. Reč ima narodni poslanik Išpanović Ištvan, potom narodni poslanik Stevica Deđanski, pa narodni poslanik Helijana Dragojević. Zahvaljujem se na razumevanju gospodinu Obradoviću, a koji ste ovde ispred odbora, odnosno pododbora za finansije, predlagač. Hvala vam na razumevanju. Izvolite, gospodine Išpanoviću.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, moram da izrazim svoje zadovoljstvo što je ovaj predlog zakona došao na dnevni red. Naime, bilo je izvesnih razmišljanja još u prethodnom mandatu da ovakav zakon treba doneti, pa posle da li prvo Ustav i posle toga zakon, tako da je u Nacrtu ustava, koji je započet u prethodnom mandatu, bila posebna odredba o računskom sudu države Srbije. Naime, ova institucija se u mnogim zemljama zove Računski sud. Ova institucija postoji u svim zemljama, posebno u zemljama u tranziciji, pa je bilo neophodno da i mi nađemo vremena da raspravimo jedan ovakav predlog zakona. Očigledno ima mnogo lutanja šta je to Računski sud ili kako je to kod nas nazvano – Državna revizorska institucija. Ako bih želeo prosto da objasnim o čemu se radi, onda bih to mogao uporediti sa Ustavnim sudom, koji u svakoj zemlji kontroliše ustavnost i zakonitost, a ovaj sud, koji nije sud, kontroliše zakonito trošenje javnih prihoda. Nužno je da se smanji i ograniči mogućnost korupcije. Naime, bez obzira što postoji budžetska inspekcija, ona nema sve te nadležnosti koje će imati ovaj novi institut. Ovde je u obrazloženju zakona rečeno kakav je status novog instituta. Najbitnije je to da je to nezavisan i samostalan organ. Znači, ne postoji uticaj na rad ove revizorske institucije. Posebno, ako se imaju u vidu odredbe člana 10, onda se vidi koliko je značajna ova revizorska institucija, jer se praktično kontrolišu svi javni rashodi koji na bilo koji način prolaze kroz neke druge institucije, recimo transferna sredstva. Posebno je bitno da se sada mogu kontrolisati i sredstva koja idu političkim strankama. U nekim zemljama u tranziciji, kada je donet ovakav propis, tada nije bilo predviđeno da se proveravaju sredstva preko povezanih lica, pa je bilo mnogo slučajeva da su budžetska sredstva otišla putem povezanih lica na neke račune koje, naravno, državna revizorska institucija nije mogla da kontroliše. Znači, ovde je predviđeno i to da se sredstva kontrolišu sve do krajnjih korisnika. Bilo je govora o tome da li treba Narodna banka da se kontroliše, u kom obimu, da li sva sredstva ili samo sredstva javnih prihoda. Naravno da se radi samo o sredstvima koja predstavljaju javne prihode, jer Narodna banka je takođe samostalna organizacija. Mislim da, sa onim amandmanima koje ćemo prihvatiti, a ima dosta amandmana i ima dosta primedbi od strane Vlade, da ćemo imati moderan i dobar zakon i naša stranka G17 plus će podržati ovaj zakon i predlažem i ostalim strankama, odnosno poslanicima ostalih stranaka, da takođe podrže zakon.
Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski, pa narodni poslanik Helijana Dragojević, pa narodni poslanik Slavoljub Matić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je još jedan u nizu zakona, koji u principu, u praksi i u teoriji, ne znače ništa. Vi ste se, kao što je poznato, trudili u proteklom periodu da nabijete broj zakona i da se time hvalite kao vašim uspehom. Ako je to neki uspeh onda ste možda nešto i uradili. Morao bih da podsetim malo više građane, mada i vas, ako ste zaboravili u toj celoj seriji zakona kako ste usrećili građane i koje ste zakone doneli, da bi narodu, građanima Srbije bilo bolje. Spomenuo bih ozloglašeni penzioni zakon od kojeg je penzionerima mnogo bolje, pa onda briga o porodici, pa Zakon o posredovanju, pa za mirno rešavanje radnih sporova, gde ste obespravili svakog radnika u ovoj zemlji, pa onda Zakon o NIS-u, od koga očekujemo da nam bude svima bolje, da živimo u blagostanju. Iza vas ostaju afere koje ste otvarali, počevši od afere "Erikson", gde je tata brinuo za kćerku pa joj je nabavio neku stipendiju, pa onda Nacionalna štedionica, lopovluk decenije našeg "nobelovca" kojim se neki ponose ovde, pa onda tzv. "pancir afera", gde nikome ništa na kraju, ni Daviniću, ni Maroviću, ni Dragiću. Odjedanput od afere decenije ostalo je ništa, pa onda atentat irskog setera na našu "barbiku", na predsednika Demokratske stranke, pa onda šećerane, opet onog brižnog tate koji nam je uveo sankcije, pa onda struja itd. Iza svega toga ostavljate nerešene probleme koji nam sada dolaze, iako ste obećavali brzo rešenje od nezaposlenosti do Kosova i Metohije, pa i do toga da imamo nametnute probleme od strane Evropskog parlamenta u Vojvodini, za koje nismo našli razumevanje, da o tome raspravljamo i da kažemo da toga nema. Ovaj zakon samo je jedan u nizu, jer ne rešava u stvari nikakav problem, nego se parcijalno rešavaju problemi javnih preduzeća, pa se opet vraćam na ono što sam malopre rekao i ubeđen sam da je tu cilj opet EPS, NIS i sve što nas čeka na proleće, sve što je opstalo i što još kako-tako vredi i funkcioniše, nad čime naša država ima kontrolu, vi ste spremni da i to uništite. Revizorske kuće koje sada postoje, koje je uglavnom osnovao Vlahović, a sadašnji DOS u ovom obliku nasledio, u međuvremenu će pomoći u pljačkanju ostalih firmi u Srbiji, stvoriće se novi, kako vi volite da kažete, kontraverzni biznismeni. Firme, gde su oni glavni, gde revizorske kuće vode privatizaciju i procenjuju, oni će moći da se privatizuju, a oni koji nemaju njih za savetnike i revizore neće moći. Znate i sami kako se kod nas privatizacija vrši u proteklom periodu i sami ste govorili da ćete se sa tim obračunati, ali ništa. Obaranje vrednosti firmi pred samu privatizaciju, tako se nameštaju privatizacije. Čak primer iz današnjih novina, koje sam slučajno malopre pročitao, firma ''Inpros'', procenjena na 130 miliona, a prodata za 6,5 miliona nekoj slovenačkoj firmi. Šta se desilo? To je smisao svih vaših akcija do sada. Mašine iz te firme, iako je prodata budzašto, premeštene su u Sloveniju, prljava tehnologija ostaje u Srbiji, kao i ranije. Sve se to vraća u neko vreme kada smo u Sloveniju nosili voće koje je uzimano ovde i proizvodili "Fruktal" sokove. To sam morao da pomenem jer građani znaju šta nas očekuje u narednom periodu. Da vi stvarno hoćete rešenje svih tih problema, doneli bistezakone o sprečavanju korupcije. To je naš problem kao društva – borba protiv korupcije i kriminala. To treba da rešite, ali onda nema ništa u vaše džepove. To je glavni problem ovog društva. Globalno rešenje za Srbiju bi bila vaša ostavka, da vas što pre zaboravimo, sve zajedno.
Reč ima narodni poslanik Helijana Dragojević, pa narodni poslanik Slavoljub Matić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na današnjoj sednici raspravljamo o Predlogu zakona o Državnoj revizorskoj instituciji. Ovo je novi zakon u našem pozitivnom pravnom sistemu, koji treba da uredi osnivanje, delatnost, pravni položaj, nadležnosti, organizaciju i druga pitanja od značaja za rad državne revizorske institucije. Svrha vrhovne revizorske institucije, prema teoriji Svetske banke, jeste da nadgleda upravljanje javnim fondovima, kvalitet i verodostojnost podataka o finansijama, koje podnosi Vlada, odnosno da utiče na Vladu, da podnosi račune kako troši državne fondove. Reč je o eksternoj revizorskoj službi koja je ovlašćena da izveštava zakonodavnu granu vlasti, a ne Vladu. U našoj Republici nadzor nad trošenjem javnih sredstava obavlja, u manjem obimu, Služba za budžetsku inspekciju i reviziju u okviru Ministarstva finansija, kao vid interne revizije i prvi nivo nadzora subjekata koji koriste javna sredstva. Ovaj vid nadzora nalazi se u fazi nastajanja. U uporednom pravu, iako slične u pogledu ovlašćenja, vrhovne revizorske institucije razlikuju se po svojoj strukturi, a u skladu sa političkim sistemom i tradicijom konkretne države. Npr, u Kanadi prvi nezavisni generalni revizor imenovan je 1878. godine. U Rusiji su ovi poslovi povereni računskoj kontrolnoj komori, koja je ustanovljena zakonom iz 1994. godine. Iste godine, u Republici Sloveniji ustanovljen je Računski sud. Srbija je jedina zemlja u Evropi koja nema institucije i mehanizme nezavisne revizorske kontrole javnih prihoda i rashoda koji bi bili izvan uprave i nezavisni od njenih organa. Za svaku vrhovnu revizorsku instituciju najbitnija je njena samostalnost i nezavisnost u svim pogledima, a koja proizilazi iz zakonskih propisa pre svega, finansijska nezavisnost i samostalnost kod donošenja godišnjih planova revizije, kao i u njihovom izvršavanju. Prema Predlogu zakona državna revizorska institucija, kao najviši organ revizije javnih sredstava u Srbiji, osniva se kao samostalni i nezavisni državni organ sa svojstvom pravnog lica, koji za obavljanje poslova iz svoje nadležnosti odgovara isključivo zakonodavnoj vlasti, odnosno Skupštini. Parlament, kao najviši organ nadzora, može uspešno da obavlja svoju funkciju nadzora samo uz dobru podršku vrhovne revizorske institucije, pri čemu ne smemo zanemariti ulogu interne revizije, kao prvi nivo nadzora subjekta koji koriste javna sredstva. O predloženim zakonskim rešenjima koja uređuju status i organizaciju strukture institucije, definišu predmeti subjekta revizije i sam postupak revizije, govorili su moji prethodnici. Moja namera je da ukažem na neophodnost donošenja ovog zakona, čime bi se stvorio pravni okvir za uspostavljanje nezavisne revizorske institucije, od čijeg rada se očekuje višestruki pozitivni efekti vezano za unapređenje rada Skupštine, Vlade, jačanje sistema finansijskog nadzora, javnog sektora, vladavine prava i razvoj demokratije. Poslanici DSS podržaće predloženi zakon.
Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, pred nama se nalazi prvi zakon koji predlaže grupa poslanika. Izvestilac tj. zastupnik ovog zakonskog projekta je gospodin Rade Obradović. U njemu je učestvovao Odbor za finansije, posebna radna grupa koju smo formirali. Da podsetim poslanike, namera je bila da radna grupa bude sastavljena od predstavnika svih političkih grupacija. Nažalost, neke političke grupacije ne žele da učestvuju u ovakvim projektima. Mislim da silno greše, posebno kada su teme kontrola javnih finansija. Mi smo narodni izabranici i dužni smo da ono što nam poreski obveznici daju na kontrolu, ne samo putem zakona, već i formiranjem određenih službi, kako je ovde predloženo u zakonu, to i činimo. Mislim da je obaveza narodnih poslanika da u tome aktivno učestvuju. Ovo nije zakonski projekat izvršne vlasti, Vlade Republike Srbije, ovo je zakonski predlog koji su pisali poslanici. Dakle, ovo je prvi zakonski projekat koji dolazi upravo iz ovih klupa i sa žaljenjem konstatujem da u tome nisu učestvovali svi. No, njima greh na dušu. Što se tiče samog predloga, podsetiću da smo nešto slično imali u prethodnom mandatu. Naime, profesor Predrag Stojanović pisao je jedan zakonski predlog koji bi mogao da se podvede pod predlog koji bi konstituisao sličnu revizorsku instituciju. Nažalost, nakon silnih putovanja i brojnih dana koji su iskorišćeni u pisanju tog predloga, čak smo imali i jednu prezentaciju tog zakonskog projekta na Odboru za finansije u prethodnom mandatu, ništa pisano u ovoj skupštini nije ostalo o tom projektu. Silni su novci potrošeni, a tog projekta nije bilo da ga iskoristimo kada smo pisali ovaj novi zakonski predlog. To samo dokazuje onaj tzv. reformski kurs prethodnih vlasti. Čini mi se da su taj reformski kurs pre činili rečima nego samim delima. Kada kažem da je žalosno to što se pisalo, pretpostavljam da je tu pisano i pametnih stvari. Želim da uzmem u obzir činjenicu da bi ovakav zakon zaživeo u našem društvu, ne samo u našoj državi, imamo brojna iskustva iz zemalja iz okruženja, potrebno je vreme. O tome je pisao predlagač, gospodin Rade Obradović. O tome je takođe pričao i profesor Simonović. Dakle, potrebno je vreme, obučiti kadar, izgraditi institucije i koristiti ono što ne treba da čine. U samom zakonskom projektu imamo dobro podeljene nadležnosti pojedinih delova koji čine samu državnu revizorsku instituciju. Naime, Savet je jasno definisan, on je nezavisan organ, poslanici biraju Savet ovde u Skupštini. Potom, imamo predsednika institucije, koji ima određenih obaveza. Imamo njihovu obavezu zapisanu u zakonu, da redovno izveštavaju, pre svega, finansijski odbor, potom i čitavu Narodnu skupštinu. Dakle, to su bitne stvari koje čine da ova zemlja postane stabilna, uređena i Meka za nove investicije preko potrebne, kako bi se što veći broj naših ljudi uposlilo i zarađivalo od sopstvenog rada. To su namere ovog zakona, za to je potrebno vreme i pre svega dobra volja. Nadam se da Srbija ima dobru volju, Srbija se u ovom trenutku nalazi na raskršću, imamo brojne obaveze prema međunarodnim institucijama. Nije to lako ispunjavati. Sa druge strane Srbiji se preti dužničkom krizom. To narod mora da zna. Očekujem da Republička vlada o tome jasno govori, da takvu poruku upravo kaže građanima Srbije, a sa druge strane imamo pregovore o Kosovu i Metohiji. Mislimo da je to jako bitno. Molim vas da makar kada su ovakvi zakonski projekti u pitanju, kada postoji dobra volja predlagača da se prihvate brojni amandmani koji nisu suštinske prirode, a samim tim se pokazuje da onaj ko je kritikovao ovaj zakon, da u načelu podržava ovaj zakon, možemo makar toliko malo, da se u ovim trenucima oko jednog zakona okupimo, samo u korist građana Srbije. Zahvaljujem.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Izvolite, gospođo Čeković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Obradoviću, po diskusiji koja traje u našem parlamentu skoro dva sata rekla bih da je nama dobar zakon. Ne kažem to samo zato što je Odbor za finansije odredio pododbor u kome sam i ja učesnik u izradi Predloga ovog zakona, nego zato što primedbe koje su stigle iz redova poslanika nisu išle u onom smeru kojimovaj zakon gubi nameru, namenu i svrsishodnost. Pošto se prvi put susrećemo sa ovakvim zakonom i prvi put u Srbiji uopšte je ponuđen ovakav zakon, ovo smatram uspehom i jako mi je drago što smo se svi složili oko činjenice da ovaj zakon kontroliše izvršnu vlast i da ma ko činio tu izvršnu vlast, da mi koji smo sada predlagači ovog zakona ili neko drugi, postoji potreba baš ovakve kontrole, kontrole te izvršne vlasti. Ovaj zakon, u članovima 10. i 11, daje prostor, mesto, dakle, nabraja sve ono što će biti kontrola ove revizorske ustanove i sigurna sam da smo time obuhvatili sve tokove novca i da smo na zakonski način otpratili novac koji kreće iz republičkog budžeta i dolazi često do lokalne samouprave, i da smo ispratili onaj deo novca koji je u našu zemlju u zadnjih nekoliko godina došao i putem donacija, i slažem se sa kolegama iz SRS, koji su postavili ozbiljne sumnje na trošenje tog novca. Bolje je krenuti sa zakonom na vreme, da ne bismo stalno punili novine i konferencije za štampu pretvarali u ono što treba da radi ovaj zakon. Namera nas koji smo se trudili da uradimo što bolji zakon je bila da instituciji obezbedimo nezavisnost, a da odgovornost institucije vežemo za ovaj parlament. Nadam se da ti članovi zakona nisu osporeni i da će to ostati kao glavni odbrambeni stub ovog zakona. Ako sve primenimo i uzmemo u obzir da zakon svoje nedostatke pokazuje primenom i ako shvatimo da smo pred usvajanjem republičkog budžeta, da republički budžet u finansijskom smislu mora naći prostor za ovaj zakon, da ovaj zakon nađe svoje vreme za šest ili sedam meseci, nadam se da će naredne godine u ovom parlamentu, sa ovakvim ili drugačijim sazivom, o tome odlučivati birači i imaće dovoljno razloga da pohvale ovaj zakon. Još jednom kažem, ako bude potrebe, u određenim članovima ćemo ga ispraviti. Naša namera je bila najbolja, samim tim što smo nosioci vlasti u ovom trenutku, a predložili smo zakon koji kontroliše izvršnu vlast, govori o našoj iskrenosti. Vi ćete svojim glasovima odlučiti da li smo predložili zakon koji vama odgovara. Sigurna sam da je državi potreban. Hvala vam.
Hvala vama, gospođo Čeković. Reč ima predstavnik predlagača, narodni poslanik Radojko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo nas na kraju rasprave u načelu. Pričaćemo o amandmanima, samo bih se na kraju osvrnuo na nekoliko pitanja koja su ovde pokrenuta i koja traže razjašnjenje. Kao što je Sanja Čeković rekla, napravili smo jednu radnu grupu i bili apsolutno otvoreni za sve one koji su hteli da uzmu učešće. Ono što je naš stav bio od početka u tim razgovorima, što je na kraju krajeva definisano našim Ustavom, to je da se krajnji sud o zakonu donosi ovde. Dakle, ne na bilo kom drugom mestu. Konsultovali smo sve ljude iz inostranstva koji su nam pomogli da ovaj zakon izgleda ovako. Znanje je znanje, ali iskustvo je nešto što se teško može nadomestiti teorijskim analizama i razmišljanjima o nekoj temi. Razgovarali smo sa ljudima koji učestvuju u državnoj reviziji po 10 ili 20 godina, razgovarali smo o problemima sa kojima se oni sreću i sve ono što smo smatrali da je potrebno uneli smo u Predlog ovog zakona. Takođe smo, kada smo organizovali okrugle stolove ovde u Beogradu, otvorili i sajt na koji smo primali sugestije i primedbe i konsultovali sve one za koje smo smatrali da mogu da nam pomognu da ovaj zakon bude bolji. Postavilo se pitanje da li će ova institucija biti jaka, odnosno da li joj zakon daje mogućnost da bude jaka. Ova institucija će biti jaka onoliko koliko parlament bude hteo da joj pomogne da radi svoj posao. Možete u zakon da stavite šta god hoćete, možemo da napravimo najbolji mogući zakon, a ako državna revizija ne bude imala podršku parlamenta, sada ili bilo kada u budućnosti, ta institucija neće biti jaka i neće moći da radi svoj posao. Prema tome, to nije samo stvar zakona, to je stvar volje u parlamentu. U ovom trenutku, što se nas tiče i svih onih koji su radili ovaj zakon, a to nisu bili samo poslanici pozicije, već i poslanici opozicije, imamo volju da napravimo jaku instituciju. Koliko će ona biti jaka videćemo u periodu koji je pred nama. Kada govorimo o nezavisnosti, pitanje je šta je to stvarno nezavisnost. Ova institucija će biti nezavisna od izvršne vlasti i izvršna vlast ni na koji način ne može da utiče na pravljenje planova ove institucije, na kreiranje finansijskih planova i na postupak revizije. Koliko će ona biti nezavisna takođe zavisi od organa koji je bira i organa koji je kontroliše, a to je Narodna skupština. Ova institucija će pomoći da se krene sa rešavanjem problema korupcije. Imali smo skoro skup gde su bili predstavnici parlamenta, praktično iz svih stranaka, i govorili smo o nezavisnosti finansijskih institucija i finansijskih tržišta. Kada se pokrenulo pitanje Enrona, znači, zemlje sa vrlo razvijenim finansijskim tržištima, zemlje sa vrlo razvijenim institucijama, a to je SAD, odgovor je bio, Enron se desio zbog korupcije. Prema tome, na korupciju niko nije imun i na svim zemljama je da izgrađuju mehanizme za borbu protiv korupcije. Državna revizija otvara put da krenemo u taj posao, a onaj ko misli da ima recept da to može da se reši za mesec ili dva, voleo bih da i to vidim. Što se tiče privatizacije, ova institucija ima pravo i nadležnost da kontroliše Ministarstvo privrede i Agenciju za privatizaciju, direktno može da kontroliše svaku privatizaciju kroz kontrolu ova dva organa. Zato nismo posebno nabrojali, jer ako kažete da može da kontroliše Ministarstvo i Vladu naravno da može i privatizaciju. Kada smo pravili planove rada ove institucije, to su planovi koji podrazumevaju obavezne revizije, tu se nalaze institucije i organi koji troše ili kroz koje prolazi najviše državnih para. To je budžet Republike Srbije, obavezna socijalna osiguranja, najveća javna preduzeća, NBS. Nevladine organizacije su predmet revizije. Postoji mogućnost da se kontrolišu i nevladine organizacije. Ali, ako pogledate budžet Republike Srbije, a uskoro će biti na dnevnom redu budžet za 2006. godinu, kroz nevladine organizacije prolazi manje od jednog promila sredstava. Prema tome, kada se budu pravili planovi na odgovarajućem odboru u Skupštini, kada se bude raspravljalo o radu državne revizije, bilo koji od poslanika može da kaže – smatramo da treba kontrolisati tu i tu instituciju, ali uvoditi obavezu da se kontroliše neko ko troši desetine hiljada ili nekoliko desetina hiljada evra, a ne kontrolisati nekoga ko troši milijarde evra, smatrali smo da to nije dovoljno ozbiljno. Apsolutno postoji mogućnost da bilo ko od poslanika, kada ta institucija bude radila i u redovnim komunikacijama, na odgovarajućem odboru postavi pitanje, traži da se izvrši određena revizija i to će ova institucija uraditi. Bitno je da se u ovaj posao krene, a potrebno je vreme da institucija dostigne kapacitet. Nije realno očekivati da napravite novo telo, krenete da ga izgrađujete i da ono prvog dana ima pun kapacitet za vršenje svoje funkcije. Za to je potrebno vreme. Iskreno se nadam da će Skupština Srbije, u ovom i svim narednim fazama, biti pravi oslonac i pomoći da ovo telo radi svoj posao na najbolji mogući način.
Hvala, gospodine Obradoviću. Veliko je zadovoljstvo da prvi put imamo zakon u čijoj su pripremi, bilo u zakonskoj pripremi ili tokom amandmana, učestvovale sve poslaničke grupe, kao i predstavnici svih stranaka. Dozvolite mi malo ličnog ponosa što sam stajao na početku ovog procesa i što smo to u dogovoru svi zajedno stavili što pre na dnevni red, znači pre donošenja budžeta, jer verujemo da je ova institucija, koju uvodi jedino Narodna skupština u regionu, sposobna da radi svoj posao. Hvala vam svima na odgovornosti. Zaključujem pretres. Nastavljamo sutra u 10,00 sati. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuju 84 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 85 poslanika, odnosno da postoji jedna trećina prisutnih i postoji uslov za početak radnog dana. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Dušan Proroković i Miroslav Markićević. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SPOLjNOTRGOVINSKOM POSLOVANjU (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova, podsećam vas da je za poslaničku grupu SRS jedan sat 36 minuta; DSS – jedan sat tri minuta 36 sekundi; DS – 43 minuta 12 sekundi; G17 plus – 37 minuta 12 sekundi; SPS – 26 minuta 24 sekunde; Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 – 21 minut 36 sekundi; poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, dva poslanika SDP-a i četiri nezavisna poslanika, po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Istovremeno vas obaveštavam da su ovlašćeni predstavnici ispred poslaničkih grupa za ovu tačku dnevnog reda: za poslaničku grupu SRS narodni poslanik Veroljub Arsić; za poslaničku grupu G17 plus narodni poslanik Goran Jakšić; za poslaničku grupu Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 narodni poslanik Radojle Bukvić. Ovlašćeni predstavnik za DSS biće narodni poslanik Palalić, samo čekamo dokument. Da li predstavnik predlagača dr Milan Parivodić, ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.