Dobro jutro poštovane kolegice i kolege. Krećemo sa današnjim radom i prva točka kao što znate bit će: - Konačni prijedlog Zakona o proglašenju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta, drugo čitanje, P.Z. broj 808 Predlagatelj je Vlada RH temeljem Članka 85. Ustava RH i Članka 172. u svezi s Člankom 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom raspravi o ovoj točci dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za ratne veterane. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da, poštovana državna tajnica u Ministarstvu hrvatskih branitelja Nevenka Benić. Izvolite.
Hvala lijepa. Dobar dan svima. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane zastupnice i zastupnici pred vama je Konačni prijedlog Zakona o proglašenju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta. Vlada RH je predložila Hrvatskom saboru zakon koji ima za cilj i na poseban način vrednovati ulogu i žrtvu Vukovara u Domovinskom ratu kao iznimno važnu u novijoj hrvatskoj povijesti. Vukovar je simbol otpora, žrtve zajedništva i obrane suvereniteta RH u Domovinskom ratu. Ima važno pa i sudbonosno mjesto u povijesti Hrvatske države, borbe za slobodu, nacionalnu samostalnost, teritorijalnu cjelovitost te u formiranju modernog hrvatskog kulturnog i nacionalnog identiteta. Stoga smo prepoznali potrebu za proglašenje vukovarskog područja mjestom posebnog domovinskog pijeteta te na taj način želimo očuvati kulturu sjećanja na žrtvu Vukovara, ali i potaknuti aktivnosti koje su usmjerene društvenom razvoju vukovarskog područja. Velikosrpska agresija na Vukovar 1991. godine, višegodišnja okupacija grada prouzročila je nesagledive ljudske gubitke, a ostavila je i tragove i duboke trajne posljedice na bogatoj povijesnoj i kulturnoj baštini, a osobito na njegovoj demografskoj slici. Analiza stanja, posebice povijesnih, stručnih, gospodarskih i demografskih okolnosti pokazala je potrebu za utvrđivanjem posebnog statusa Vukovara. Iz tog razloga zakon potiče sustavan pristup, praćenje i poticanje različitih oblika društvenog razvoja te uspostavu mehanizama koji omogućuju poduzimanje konkretnih razvojnih mjera. Zakonski prijedlog definira pojam posebnog domovinskog pijeteta, područje koje zahvaća odnosno na koje se odnosi, mjesta, razdoblje i način obilježavanja posebnog domovinskog pijeteta. Memorijalno groblje žrtava iz Domovinskog rata definira kao središnje mjesto odavanja posebnog domovinskog pijeteta te ujedno i središnje mjesto odavanja počasti nacionalnoj žrtvi u uspostavi samostalne RH. Obilježavanje uključuje razvoj edukativnih aktivnosti i pripremu stručno edukativnih materijala sa svrhom upoznavanja kako učenika tako i drugih posjetitelja Vukovara o povijesnim činjenicama o Domovinskom ratu i čuvanju sjećanja na ulogu Vukovara i njegovih branitelja u obrani i stvaranju RH. Zakonom se predviđa međuresorno tijelo Viječe za domovinski pijetet, mir i razvoj od 17 članova i koje imenuje Vlada, a čine predstavnici Ureda Predsjednika, Ureda predsjednika Vlade, Odbora Hrvatskog sabora za ratne veterane, Ministarstva hrvatskih branitelja, Ministarstva za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku, Ministarstva za znanost i obrazovanje, kultura, obrana, MUP, Javna ustanova Memorijalni centar Domovinskog rata, Hrvatski memorijalni dokumentacijski centar Domovinskog rata, Fond za obnovu i razvoj grada Vukovara, Vukovarsko-srijemske županije, predstavnika grada Vukovara te 3 predstavnika hrvatskih branitelja i stradalnika iz Domovinskog rata s područja grada Vukovara. Vijeće prati izgradnju, uređenje, održavanje te sve daljnje intervencije na mjestima na kojima se obilježava poseban domovinski pijetet te nadležnim tijelima predlaže mjere i aktivnosti njihove zaštite i prati njihovo provođenje. Vijeće također provodi i znanstveno istraživačke aktivnosti u suradnji s nadležnim institucijama s ciljem očuvanja, istraživanja i promicanja istine o Domovinskom ratu i povijesnom sjećanju na ulogu Vukovara. Vijeće prati i propise te zakonodavne i druge aktivnosti nadležnih tijela koje se primjenom odnose na područje posebnog domovinskog pijeteta te predlaže nadležnim tijelima odgovarajuće mjere i aktivnosti. Sredstva za provedu ovog zakona osiguravaju se u Državnom proračunu RH te u proračunu jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave. Ovim zakonom naglasak je stavljen na čuvanje sjećanja na stradavanje Vukovara i cijele RH u Domovinskom ratu te na provedbu odgojno-obrazovnih, znanstveno-istraživačkih, gospodarskih i drugih aktivnosti. U odnosu na tekst prijedloga zakona koji je bio razmatran u prvom čitanju, a prema primjedbama, prijedlozima i mišljenjima iznesenim u raspravi i u izvješću radnih tijela Hrvatskog sabora u tekst konačnog prijedloga zakona unesene su izmjene u Člancima 2., 9., 11., 22. te 26. Radi se većinom o nomotehničkim izmjenama te o jednoj izmjeni koja se odnosi na preciziranje djelovanja vanjskih članova vijeća za domovinski pijetet, mir i razvoj. Hvala vama lijepa.
Hvala. Imamo više replika na vaše izlaganje. Prvi je poštovani zastupnik Hrvoje Zekanović. Izvolite.
Poštovana državna tajnice, recite mi odgovor na jedno jednostavno pitanje. Hoće li ovaj zakon riješiti problem ćiriličnih ploča u gradu Vukovaru ili je ovo sve jedan predizborni igrokaz HDZ-a?
Slijedeća je replika poštovano zastupnika Miro Bulja.
Nema odgovora nikakvoga, jel? Dobro.
Hvala lijepo. Uvažena tajnice ovim zakonom Vukovar mjesto posebnog domovinskog pijeteta biti tradicionalno dosada se obilježavalo pod Vukovar mjesto posebnog pijeteta. Znači promijenili smo ime, u biti, ovdje je jedno i osnovno pitanje u Vukovaru, zbog čega su i prikupljani potpisi za referendum 2013. Ja s ponosom mogu kazati da sam bio koordinator u Cetinskoj krajini kad je skupljeno 653 tisuće potpisa, a ključno pitanje je bilo dvojezičnosti, ćirilične ploče koje su bile simbol napada na Vukovar i svih zločina i podizanjem tih ploča u bit se, zločinci će tu trijumfirati. Da li ovim zakonom rješavamo problem ćiriličnih ploča u Vukovaru ili je ovaj zakon samo pamflet? Hvala lijepo.
Sljedeća replika je poštovane zastupnice Ines Strenja.
Ne, nećemo riješiti najveći problem Vukovara, a to su nestali u Domovinskom ratu, oni za koje ovih dana pomalo, tek nakon dugih 20 godina saznajemo tko su oni bili, a bili su heroji. Dakle Željko Manjkas koji je dugih 28 godina bio neprepoznat, HOS-ovac, zagrebački dečko iz Dubrave, ekshumiran je nakon što su i njegovi roditelji umrli. Dakle, dokle god ne budemo znali gdje su naši nestali, ovaj zakon neće imati pravi svoj smisao, a jedini problem je u tome što niste učinili dovoljno da ti naši nestali, barem donekle se sazna gdje su im grobišta te im roditelji, dok su živi, mogu ih pokopati. Takvi dečki su se borili za ovu zemlju i mi smo im to dužni. Dečki koji su, jedan od njih, 55 HOS-ovaca je bio, Željko Manjkas Crvenkapa poginuli boreći se i prolazeći štafetu smrti kroz kukuruzište.
Hvala lijepo. Poštovani zastupnik Zekanović je dignuo ruku. Izvolite.
Tako je. Tražim stanku ispred Kluba Hrvatskih suverenista radi dodatnih konzultacija o ovom prijedlogu zakona. Naime, ovdje imamo jedan problem koji je velik problem. Državna tajnica očito ne razumije koja je svrha njezine nazočnosti ovdje na sjednici. Dakle, zastupnici postavljaju pitanja, a predlagatelj, a vi ste predlagatelj, odnosno predstavnik predlagatelja, odgovara na pitanja. U protivnom stvarno ne morate biti ovdje. Dakle, stvarno ne morate biti ovdje, otiđite, popite kavu, ne morate biti u sabornici. Dakle, dobili ste nekoliko pitanja i od kolega i od mene, moje pitanje je bilo iznimno jasno, iznimno jasno. Hoće li ovaj zakon riješiti problem ćiriličnih ploča u gradu Vukovaru? Ja znam odgovor, znate ga i vi, ali želim da ga vi izgovorite. Neće. I ovaj zakon je jedan veliki, veliki igrokaz. I to znate. Dakle, radi se o jednoj najosjetljivijoj temi za hrvatski narod, radi se o gradu Vukovaru i ovdje se zapravo, sada unutarstranačke svrhe, a i predizborne svrhe s obzirom da su parlamentarni izbori blizu, HDZ-ova Vlada nastoji prikazati desnom Vladom, konzervativnom Vladom, Vladom kršćanskih demokrata, a to nije jer ovo je jedan veliki, veliki igrokaz. Dakle, ovaj zakon neće riješiti onaj problem zbog čega je ovaj zakon pokrenut, a to je problem ćiriličnih ploča, odnosno dvojezičnih ploča u gradu Vukovaru. G. Marijan Živković koji je osuđen, a dao je 2 sina, 2 sina je dao na oltar domovine, nije zadovoljan s ovim zakonom jer ne rješava onaj problem koji je njemu itekako bolan. Ne samo njemu nego svim Vukovarkama, svim Vukovarcima, a reći ću i svim Hrvaticama i Hrvatima.
Naravno, dat ću vam stanku pa ćemo se vidjeti u 9 i 50 minuta. [[STANKA U 9,40 SATI.]] [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9,50 SATI]] Evo hvala lijepo kolege, stanka je istekla, pa ćemo nastavit sa replikama, imamo repliku poštovanog zastupnika Tomislava Žagara, izvolite.
Hvala potpredsjedniče HS. Uvažena gđo. Benić, evo u ovome, u replici ću kratko pokušat objasnit amandman koji ćemo kolega Orepić i ja podnest na ovaj prijedlog zakona, u raspravi ćemo to detaljnije obrazložit. Naime, u čl. 21. gdje se predviđa sastav vijeća mislim da bi bilo dobro s obzirom da iako se ovaj zakon odnosi na područje općine Bogdanovci i grad Vukovar, sasvim je jasno da duh zakona i cilj zakona prelazi granice tih općina, pa bi bilo dobro u čl. 21. u vijeće uvrstiti predstavnike hrvatske udruge županije, hrvatske zajednice općina ili udruge gradova, možda jednog predstavnika ili više njih, o tome trebamo, trebamo vidjeti jer i čl. 26. kad govorimo o financiranju aktivnosti predviđa da se jedinice lokalne samouprave uključe u financiranje, a sasvim je jasno da mnoge škole ne samo kroz obrazovni sustav, nego i kroz druge sustave mogu i oni danas obilježavaju ovoga posjećajući Vukovar, pa bi se jedinice lokalne samouprave s područja, recimo škole s područja tih jedinica lokalne samouprave [[Upadica: Hvala]] mogli uključit u financiranje, to je intencija amandmana.
Slijedeće replike poštovanog zastupnika Tomislava Panenića.
Hvala lijepo. Poštovana državne tajnice, ono što meni osobno smeta, a to je kada jedna državna institucija krene mijenjati povijesti, ja ću vas podsjetiti da je Gradsko vijeće grada Vukovara na sjednici u studenom 2013. proglasilo Vukovar mjestom posebnog pijeteta. Vi u čl. 1. st. 1. navodite da ga vi proglašavate mjestom posebnog domovinskog pijeteta, pa sad se pitam da li će onda, da li treba statut ponovo mijenjat nakon toga tko, ko je sada, ko je izvorište stvarno, dal su to građani Vukovara, njihovi zakonski predstavnici il je to želja ministarstva da napravi jednu novu kovanicu koja će biti možda još vrjednija nego ona koja je 2013. i općenito bila nešto što predstavljalo je stajalište tada izabrane predstavnike u gradskom vijeću građana Vukovara. Po meni, ono što je, vi ste možda tu dali malo dramatike veće, ali dolazimo do toga stvarno u izričaju da mijenjate opet povijest onako kako državi odgovara. Hvala lijepo.
Hvala. Slijedeće replike poštovanog zastupnika Ivana Kirina.
Poštovani potpredsjedniče i poštovana tajnice, pravilno je i dostojno donošenje ovoga zakona. U Vukovaru je ubijeno 2717 osoba, logoraša je bilo 3200, prognanih 22000, za mali Vukovar to je prevelika brojke, to je previše, a što je i za očekivati slušajući duže slobe, dakle treba proći nekoliko generacija, treba grad početi živjeti, trebaju slike izblijediti, pa da krenemo prema rješavanju nagomilanih problema, a ne provoditi nerazumno politiku ćirilice, da li to koristi Vukovaru?
Hvala. I zadnje replike poštovanog zastupnika Željka Raguža.
Poštovana državna tajnice, u javnosti RH Vukovar je mjesto posebnog domovinskog pijeteta od 1991. Ovim zakonom država hrvatska sistematizira dosadašnje napore tijela vlasti odgojnih i obrazovnih i znanstveno istraživačkih ustanova na najbolji mogući način, dakle zakonom kako se reguliraju sva pitanja od posebnog državnog interesa kojim će se novim mjerama koji donosi ovaj zakon realizirati dvije ključne potrebe kada je Vukovar u pitanju, poštovanje njegove uloge u suvremenoj povijesti i njegov daljnji gospodarski razvoj.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Poštovani predsjednik Odbora za ratne veterane Josip Đakić, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče HS, gđo. državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Odbor za ratne veterane HS na svojoj 25. sjednici održanoj 12. veljače 2020.g. razmotrio je Konačni prijedlog Zakona o proglašenju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta koji je predsjedniku sabora podnijela Vlada RH svojim aktom od 6. veljače 2020.g. Odbor je predmetni akt razmotrio u svojstvu matičnog radnog tijela sukladno odredbi čl. 91. Poslovnika HS. Prema riječima predstavnika predlagatelja ovim se zakonom određuje područje na koje se isti odnosi mjesta, razdoblje i način obilježavanja posebnog domovinskog pijeteta, te se uspostavlja posebno međuresorno tijelo sastavljeno od predstavnika braniteljske i stradalničke populacije i predstavnika relevantnih institucija RH. Razlike između teksta prijedloga i teksta konačnog prijedloga zakona uglavnom su nomotehničke naravi s obzirom da su prihvaćeni neki prijedlozi i primjedbe iz prvog čitanja. U raspravi članovi odbora podržali su ovaj zakon kojim se Vukovar proglašava mjestom posebnog domovinskog pijeteta zbog njegove izuzetno važne uloge u domovinskom ratu, posebno poštovanja prema poginulim i nestalim hrvatskim braniteljima kao u samom Vukovaru tako i u svim drugim mjestima, kao i svim drugim braniteljima i stradalnicima. Izraženo je mišljenje da će ovaj zakon doprinijeti i biti temelj za donošenje propisa kojima će se omogućiti uklanjanje naziva ulica i spomenika kojima se vrijeđaju osjećaji branitelja i stradalnika Vukovara. Ovim se zakonom kultura sjećanja na žrtve pale u borbi za neovisnu i suverenu RH podiže na višu razinu, a u Vukovar treba vratiti život, pravdu i vjeru u državne institucije. Postavljena je i upit o načinu posebne zaštite za mjesta na kojima je, se obilježava poseban domovinski pijetet odnosno o prekršajnim odredbama predviđenim za to. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno sa 8 glasova za odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o proglašenju Vukovara posebnog državnog pijeteta. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Sad ću otvoriti raspravu i prvi će u ime Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista i nezavisnih zastupnika Željka Glasnovića i Zlatka Hasanbegovića govoriti poštovani zastupnik Hrvoje Zekanović. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovana državna tajnice već sam u stanici rekao ono što me muči i sad ću ponoviti i pojasnit ću. Dakle, bez obzira što je izvjestitelj ispred odbora gospodin Đakić ovdje istaknuo da se ovim rješava problem ćiriličnih ploča u Vukovaru to nije istina. Ne rješava se. Ovaj zakon je jedan tipični, obični igrokaz. Ovim zakonom se ne rješava problem ćiriličnih ploča u Vukovaru. Ovim zakonom se ne rješava to što je Marijan Živković čovjek koji je dao dva sina na Oltar domovine, optužen i suđen, ne rješava se taj problem. Ovaj zakon zapravo, iako u njemu ima nekih dobrih odredbi, ali on se zapravo poigrava sa onom najvažnijom, i onom od najvećih žrtvi Domovinskog rata, a to je grad Vukovar jer se on ovaj put koristi isključivo za političke, predizborne svrhe. I ovim zakonom se neće riješiti niti jedan problem koji muči Vukovarce. I dalje će Hrvatice i Hrvati hodočastiti u Vukovar da obilježe dan pada grada Vukovara i dalje i bez obzira na ovaj zakon. Ali i dalje će se moći neustavno, nezakonito i protiv zdrave pameti moći postavljati ćirilične ploče u gradu Vukovaru i to je problem. I onda kad vas pitam sa ovog mjesta, a dužni ste mi odgovoriti, hoće li se taj problem koji je potaknuo stvaranje ovog zakona riješiti, e nemate hrabrosti hrvatskoj javnosti da se neće riješiti. Dakle, ovaj zakon ne vrijedi apsolutno ništa jer se taj problem riješiti neće. A kad govorimo o Ustavnom zakonu o pravima nacionalnih manjina stvari su tu jasne. Dakle, temeljne odredbe Članak 8., odredbe ovog ustavnog zakona i odredbe posebnih zakona kojima se uređuju prava i slobode pripadnika nacionalnih manjina moraju se tumačiti, primjenjivati sa svrhom poštivanja pripadnika nacionalnih manjina i hrvatskog naroda, razvijanja razumijevanja, solidarnosti, snošljivosti i dijaloga među njima. Ćirilične ploče to ne rade, one ne rade ni na snošljivosti, ni na dijalogu, niti razvijanu razumijevanja, ni solidarnosti ni nacionalnih manjina u ovom kontekstu srpske nacionalne manjine, a naravno i hrvatskog naroda, većinskog naroda u državi Hrvatskoj i u gradu Vukovaru naravno. Gdje je problem? Problem leži u ovoj sabornici, problem leži u ovoj Vladi. Jučer sam istaknuo danas ću ponoviti, jer Milorad Pupovac član koalicije koja upravlja danas našom državom Hrvatskom on jučer zapomaže ovdje iz ove sabornice, najvišeg doma hrvatskog naroda, samo da ne bude ratova, kao da su sami sebe Hrvati napadali od '91. do '95., nisu. Napadali su ga pripadnici njegovog naroda odmetnuti u četnički pokret. I onda ćemo mi nagraditi tu nacionalnu manjinu postavljanjem ćiriličnih ploča, a Hrvate ćemo zbunjivati. Čim? Zbunjivat ćemo ih nekakvim nesuvislim prijedlozima zakona. Dakle, igrokaz vam neće upaliti. Ne rješava se problem, izgubili ste vi vrijeme, potrošili ste novac na tiskanje ovih materijala, kolege će ovdje raspravljati, a zapravo sve uludo, jer Marijan Živković i ostali koji su s pravom ogorčeni, s pravom ogorčeni neće imati onu satisfakciju koju moraju imati jer su dali svoje sinove da bi vi danas sjedili tu, da bi ja danas mogao ovdje govoriti s ove govornice.
Slijedeći Klub zastupnika je onaj MOST-a nezavisnih lista u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnika Miro Bulj. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani predsjedavajući, uvažena tajnice sa svojim suradnicima, kolegice i kolege, pred nama je prijedlog zakona u drugom čitanju Konačni prijedlog Zakona o proglašenju Vukovara mjestom posebnog pijeteta. Razmišljao sam ovdje o ovome zakonu i član sam odbora i cijelo vrijeme sam upozoravao na to da ovaj zakon u biti nema apsolutno nikakvu svrhu. Nema svrhu zbog toga što u Hrvatskoj nacionalne manjine imaju Ustavni zakon o nacionalnim manjinama koji se donosi 2/3 većinom koju imaju sva prava i s tim je Hrvatska i ja osobno i ni Klub MOST-a nema nikakvih problema. Međutim, ako govorimo o Vukovaru mjestu posebnog pijeteta postavlja se prvo pitanje zbog čega je se u ovome prijedlogu promijenio naziv kada se je već tradicionalno obilježavalo u Vukovaru i to su Vukovarci i cijela Hrvatska prihvatili Vukovar mjesto posebnog pijeteta. Postavlja se pitanje zbog čega je dodat ovaj naziv domovinski. To je lijep naziv, domovina, međutim zašto sužavati Vukovar na domovinu, al nije mjesto posebnog pijeteta i van domovinski. Vukovar je mjesto posebnog pijeteta u cijelom svijetu. Znači, zbog čega? Ja nisam još dobio jedan suvisao odgovor zbog čega je se promijenilo ime. Drugo, vrlo bitno pitanje da vrlo, znači ključno je pitanje ove priče, moramo se vratiti na 2013. godinu. 2013. godine u Vukovaru su osvanule ćirilične ploče, al kad govorimo o ćirilici onda ne govorimo protiv pisma ćirilice, dapače, ja sam za dvojezičnost nikakav problem u Istri, nikakav problem u drugim krajevima bilo koja nacionalna manjina, dapače, nije ovo ni udar na nacionalnu srpsku manjinu, dapače 9.000 ljudi srpske nacionalne manjine su bili u svim postrojbama i hrvatskim obrambenih snaga HOS-a i MUP-a i Hrvatske vojske kako u cijeloj Hrvatskoj tako i u Vukovaru i te ljude trebamo uvijek isticati da su nacionalne manjine, između ostaloga i Srpska nacionalna manjina dali veliki obol u obrani od velikosrpske četničke agresije. Međutim, 2013. godine bile su postavljene ploče, ali u Vukovaru trebamo gledati ploče ćirilične, ne kao pismo nego kad se postave ploče to je trijumf ćirilične, zločinaca. Ja uopće ne vidim ovdje, tj. trijumf onih koljača, to je trijumf, a poraz žrtava. I tako Vukovarci gledaju kada vide neriješene probleme tj. nepoduzimanje naših tijela kod gonjenja gdje su još uvijek na slobodi i silovatelji i zločinci. Pa tko je uostalom odgovarao za veliko srpski zločin u Vukovaru? I te ploče ćirilične trebamo ih gledati kao trijumf onih koji su pod tim pismom pjevali pjesme … šalji nam salate bit će mesa klat ćemo Hrvate. Moramo gledati kroz prizmu Marijana Živkovića koji je suđen zbog te ploče, koji je razbio ploču jel je ne može vidjet jel je dva sina izgubio. Ne možemo gledati u okolnosti Vukovara kojega proglašavamo mjestom posebnog pijeteta ako je glavni uzrok referendumske inicijative, ja sam tada bio i s ponosom ističem i koordinator za cetinski kraj gdje je skupljeno 653.000 potpisa. Pozivajući se na Ustavni zakon o nacionalnim manjinama na čl. 12. da u Vukovaru imamo neku posebnost već kada donosimo zakon, a ta bi bila posebnost da ne bude trijumf velikosrpskih zločinaca, govorimo za Vukovar. U ovome zakonu to ne rješavamo. Ključni problem posebnosti je taj problem šta mi ne rješavamo ovim zakonom osim taj ključni problem ćiriličnih ploča. Ja bih zamolio državnu tajnicu da javno odgovori rješaje li se problem ovim zakonom, ključni problem, izvor problema netrpeljivosti, izvor onoga što se događa ćirilične ploče? Ne rješava. I stoga kada govorimo o Vukovaru ne smijemo davati zakone koji će biti isključivo i samo pamfleti, mi nemao pravo na to zbog tih ljudi. I tada je Ustavni sud rekao bez obzira šta je se o referendumskoj inicijativi nalazio čl. 8. kojega ste vi ovdje prepisali, ali taj članak ne rješava taj problem. Ovim prijedlogom zakona vi u biti ojačavate postavljanje dvojezičnih ploča. Ovo govorimo o Vukovaru, o žrtvi, o simbolu otpora protiv velikosrpske agresije, a nikako nećemo ovo gledati kroz prizmu dvojezičnosti u RH. ako je Vukovar donijeli ste zakon poseban, onda se jedino može to nadograditi po pitanju Vukovara i to priznajte Ustavnim zakonom o nacionalnim manjinama, gdje bi se izuzeo Vukovar čl. 8. od ovoga pitanja ili ovaj zakon povucite ili ako smo suglasni da Vukovar bude mjesto posebnog pijeteta onda promijenimo taj ustavni zakon zbog čega nije referendum raspisan po pitanju jel je na to dao Ustavni sud da ga 653.000 ljudi nešto manje od 700.000 ljudi, državljana RH je potpisalo tu referendumsku inicijativu 2013. godine. Što se nalazi u ovome zakonu? Znači u ovome zakonu kada ga prolistate u biti nalazi se kako će se obilježavati ta četiri dana u Vukovaru područje od posebnog domovinskog pijeteta kako vi kažete, ali i do danas su se obilježavala ta mjesta. Znači u ta četiri dana su se sve ovo što je ovdje napisano je se obilježavalo. Ovdje piše izgradnja i uređenje objekata, označavanje mjesta, to je sve označeno možemo označiti, koje će zastave biti na način hoće li biti Vukovarsko-srijemske i grada Vukovara, hrvatske zastave naravno. U biti vi ste ovdje stavili ono što se već događa, a niste riješili ključni problem. Odgojno obrazovne aktivnosti koje se provode, Memorijalni centri sve je to i danas tamo u Vukovaru, ali ključni problem nije riješen. Nije riješen ja znam zbog kojega razloga, to samo vi znate u Ministarstvu branitelja zbog čega, ali moramo zbog Vukovaraca i hrvatske javnosti govoriti isključivo i samo ono što se nalazi u ovome zakonu. Ja bih vas zamolio kada rješavate pitanje Vukovara, ja imam obavezu reći jel ako se prisjećamo ljudi koji su dali svoje živote u Vukovaru, ako se sjetim evo u Vukovaru su dali ljudi brojni koji nisu Vukovarci. Evo ja sam ponosan na svoje Sinjane Ivicu Poljaka Sokola koji je bio zapovjednik Sajmišta, bio je Imoćanin Đerek, bio je moj Andrija … također Sinjanin. Evo spomenula je kolegica Ines Željka Manjkasa Crvenkapu koji je također heroj, koji je pronađen nedavno i jednostavno više nema nikoga od članova obitelji, umrli su mu i otac i majka, po pitanju nestalih nismo ništa riješili, a i ono to se riješi danas smo došli u tu poziciju da ih nema tko od njegovih najbližih niti sahraniti. Ja sam očekivao jer premijer je nekoliko puta je naglašavao da će s EU komisijom također, riješiti posebnost sa EU komisijom, da će Vukovar dobiti pogodnosti koje apsolutno i zaslužuje, u gospodarskom, ekonomskom i razvojnom smislu, da će biti to riješeno. U to za sada apsolutno se ne vidi. Znači to je premijer u nekoliko navrata, da će taj posebnost po ovome pitanju, ekonomskom, razvojnom, riješiti sa EU komisijom da tu posebnost bude Vukovar. Da bude i apsolutno to zaslužuje. Ja tvrdim, još jednom ponavljam, da ovaj zakon ne rješava ključni problem. Meni je žao što ovaj, kako ću ga nazvati, o Vukovaru se govori, ja, ja ne mogu podržati to jer ne rješava se problem posebnog pijeteta, ništa posebno ovdje nije navedeno. A nije ono ključno, ključno što boli žrtve Vukovara. Meni, ja sam pokušao i na Odboru za veterane, računao sam da će do drugoga čitanja doći i da ćete pokušati riješiti ono što bi trebalo riješiti, međutim, u ovome zakonskom prijedlogu toga rješenja nema. Još bi evo, samo za kraj još jednom rekao, grad Vukovar zaslužuje posebnog pijeteta. U ovome zakonu apsolutno nema, nije riješen ključni problem, znači dvojezičnosti, ćiriličnih ploča i to morate priznati cijeloj javnosti i molim vas, nemojte u kampanjama mahati ovim pamfletom jer niste riješili problem koji su Vukovarci od vas očekivali jer očito, više se ova Vlada bavi hoće li Srbija ući u EU nego problem nestalih. Ne samo u Vukovaru, nego 1 871 nestali hrvatski branitelj. Očekujem od vas odgovore. Od vas bi bilo, pošto ne rješavate ključni problem dvojezičnosti, bilo korektno da povučete ovaj zakon i da nađemo trajno rješenje u razgovoru i komunikaciji i oporbe i većine i da ovaj problem napokon riješimo, a ne da varamo Vukovarce. Jer, nemojte zaboraviti kad se budu postavljale ćirilične ploče, ne znam koja će Vlada biti, da se opet ne bi iste stvari, ružne ponavljale. I još jednom ponavljam, apsolutno nemam ništa, dapače, hrvatski, tj. ustavni zakon, zove se ustavni zakon jer je dvotrećinskom većinom donesen, sad, je li ustavni ili nije, ali je organski zakon o nacionalnim manjinama jamči prava i dvojezičnih ploča i sva prava nacionalnih manjina. Ali, izuzmimo žrtvu od velikosrpske agresije, Vukovar, od tog zakona u ovome dijelu dvojezičnih ploča, ćirilici. Hvala lijepo.
Sljedeći klub zastupnika je onaj HDZ-a u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Marijana Balić.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Dakle, pred nama je danas Konačni prijedlog Zakona o proglašenju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta čije će usvajanje Kluba zastupnika HDZ-a, dakako, podržati. Značenje pojma Vukovar, barem u političkom prostoru kojeg svi mi dijelimo, ima nešto manje od političkih aktera koji taj prostor čine. Nekima je on grad heroj te predstavlja simbol otpora, žrtve, pobjede i zajedništva u Domovinskom ratu. Nekima je on kolona sjećanja i tek povremeno obilježavanje mjesta stradavanja. Nekima je on dom, prilika za dostojanstven život, za podizanje obitelji i planiranje budućnosti. Meni je, pak, Vukovar izvor najdubljih patnji i najvećih radosti. Predodredio me da zastupam i branim njegove interese i zato sam danas iznimno ponosna što ovdje imam priliku konkretizirati htjenja stanovništva Vukovara. Ovu zasluženu priliku vukovarskog kraja i pravni početak hrvatskog teritorijalnog integriteta kojeg poznajemo danas, inicirala je ova Vlada i time vratila moralni dug kojeg svaki građanin Hrvatske nosi, a koji je predugo bio zaboravljen. Svi znamo što je Auschwitz, zato što je svijet stao, ustao i obećao da takvo što neće ponoviti. Svi znamo što je Vukovar, svi to znamo, a sada je trenutak da i odlučimo što ćemo s tim znanjem. Ovaj zakon ima za cilj očuvanje trajne uspomene i sjećanja na žrtvu koju je grad podnio u Domovinskom ratu. Jednako tako, nudi okvir koji će tom gradu i cjelokupnom kraju omogućiti vraćanje na tračnice napretka hrvatskog naroda u obrazovnom, gospodarskom, demografskom i povijesnom kontekstu. Ovaj zakon nije konačno rješenje svih problema s kojima se suočavamo u Vukovaru, ali je značajan korak na tom putu. Svaki narod, svaka država imaju svoje povijesne događaje koji su utkanu u memoriju naroda. Događaji koji označavaju njegove prekretnice, žrtve, pobjede. Vukovar je upravo sve to, i prekretnica i žrtva i pobjeda. Saborski sazivi se mijenjaju, Vlade se mijenjaju, predsjednici RH se mijenjaju, međutim, žrtva grada Vukovara ostaje trajan simbol neopisivih obiteljskih tragedija, materijalizacija najgore surovosti zla kojeg čovjek može u sebi imati, no istovremeno, moj Vukovar ostaje i jest simbol zajedništva, pobjede i nade. Žrtva Vukovara nije bila uzaludna, već žrtva za vječnost, žrtva koju mnogi ne mogu ni pojmiti, cijena materijalna i duševna koja se ne može ni izračunati. Vukovar je u samim temeljima suvremene i demokratske Hrvatske. Svaka suza puštena u Vukovaru i zbog Vukovara urodila je blagodatima koje danas cijela Hrvatska uživa od 1991. do danas. Zato sam i uvjerena da ovaj zakon potreban hrvatskom društvu i vjerujem da svi građani RH, svi Hrvati diljem svijeta, svi koji su sudjelovali u obrani grada Vukovara, svi oni koji su iz Vukovara prognani, svi oni koji su se u Vukovar vratili pozdravljaju njegovo donošenje. Ovaj zakon ujedno jasno demonstrira presedanski napredak hrvatskog naroda u posljednjih 30 godina. Poštovane kolegice i kolege, Vukovarcima i Vukovarkama, hrvatskim braniteljima i svima onima koji nisu više s nama vratimo zasluženo mjesto i poštovanje koje su svojom žrtvom bespogovorno zaslužili. Iskažimo to složnim donošenjem ovog zakona kao zalogom trajne skrbi za gradom koji je doslovno umro da bi Hrvatska živjela. Hvala lijepo.
Slijedeći Klub zastupnika je onaj Nezavisne liste mladih u ime koje će govoriti poštovani zastupnik Tomislav Panenić.
Hvala lijepo potpredsjedniče sabora. Ono što govoreći o ovim zakonima predlagatelj donio ovdje pred nas moramo samo reći da spada, pripada u one zakone kojima HDZ pokušava cjelokupnu povijest Domovinskoga rata prisvojiti sebi. I uvijek je i sada je Klub HDZ-a kroz emotivan govor zastupnice Marijane Balić koja osobno je proživjela to pokuša predočiti stvarnost da je zapravo HDZ to, to je Marijana Balić govorila sada, nije govorio Klub HDZ-a govorila je Marijana Balić jer ona je ta koja je tamo proživjela i svaki tko je Vukovarac i onaj svako ko se borio za Vukovar i svako ko dao obol pa i oni svi koji su i neznani doprinijeli jako puno, svi oni trebaju se ogledati u ovome i vrlo je teško komunicirati kad u određenom periodu, sa određenom nakanom se ide nešto pripremati i prikazati da nakon toga život u gradu Vukovaru, obol prema onima koji su dali svoj život ili stradanje za grad Vukovar će biti značajnije i bolje. Ministarstvo i Vlada su jasno iskazali to da nema osiguranih dodatnih sredstava u proračunu kojima će se financirati aktivnosti, sve su postojeće aktivnosti. Kao što sam rekao u replici na izlaganje predstavnice ministarstva, zašto se promijeni naziv, zašto je odjedanput domovinsko toliko postalo važno ako je lokalna vlast rekla mi smo mjesto rekla posebnog pijeteta. Odjedanput treba još naglasiti, moramo još na neki način predlagatelj želi još više prisvojiti još sebi na neki način dati povijesnu važnost, a ne uvažavajući ono što su ljudi koji u Vukovaru, koji zastupaju interese građana Vukovara sami odredili. Još mi je teže gledati, kad evo proteklih dana gledamo da je, da su određeni branitelji pronađeni ekshumirani, identificirani koji su braneći Bogdanovce kao sastavni dio obrane grada Vukovara dali svoj život, a na kraju 10. studeni kad je dan pada Bogdanovaca ne pripada danima obilježavanja mjesta posebnog pijeteta. Zašto je izostavljen, zašto su Bogdanovi izostavljeni? Vidimo da se u zakonskom prijedlogu i spominju kao mjesto koje je obuhvaćeno, jasno će naznačava jedino se ne stavlja u obilježavanje, vjerojatno jer nije izgledao zgodno, pali su ranije, pali su 10. studenoga, nisu pali kasnije kad je dijelovi grada Vukovara popadali, pa su u kontinuitetu, nego jednostavno pali su ranije, pa bi netko gleda kako da ih sada stavim ne pripada imamo jedan razmak ono kako ćemo to zbrojiti. Ne znam koji bi drugi razlog naveo ono. Znači Bogdanovci nemaju posebnu pažnju. Onako kako će lokalna samouprava u najboljoj svojoj namjeri organizirati tako će i biti, tako je bilo dobro i do sada. I obilježavali su i bili su ponosni, isto su bili, osjećali se kao mjesto posebnog pijeteta, iskazivali su taj pijetet, ali zakonski prijedlog njih ne prepoznaje. Ne prepoznaje ni sve one koji su davali doprinos obrani grada Vukovara nego je zakonodavac to suzio. Suzio je na onaj dio koji njemu odgovara. Negdje proširuje gdje može si neku korist ostvariti, negdje sužava, znači poigravamo se sa činjenicama. I onda kad treba voditi riječ je zakonitosti onda je bilo shodno u ovome prijedlogu zakona navesti da sve što se obavlja u svrhu izgradnje, uređenja, održavanja tih mjesta mora se provoditi, stoji izričito provedbom postupaka javne nabave. Ja vas pitam, a što da nije u ovom zakonu ova odredba stavljena, kako bi se provodila javna nabava? Pitao vladajući HDZ kako biste vi proveli javnu nabavu da nema ove odredbe? Kako biste nabavljali nešto? Na koji način, jel postoji neki drugi način da javna tijela nabave nešto? Nešto ispod žita bi bilo možda ili tak, pa bi to možda narušilo. Znači to je, posebno ste se obratili sebi. Obratili ste se na način i mi moramo biti svjesni da ne možemo mešetariti nego mora biti u skladu sa Zakonom o javnoj nabavi. Mora biti, meni je ako postoji Zakon o javnoj nabavi koji se odnosi na sva javna tijela, jel u ovom zakonu treba imati specialis jednu odredbu kojom ćete naglasiti morate nabavljati postupkom javne nabave. Jel ćemo u svaki zakon staviti što god se odnosi na to, moramo provedbom postupka javne nabave to obavljati. Meni je upečatljivo, jednostavno je upečatljivo kako ste u strahu od sebe napravili ovu odredbu. Ali niste se zato u onome dijelu koje su naglašavali neki prije mene osvrnuli na ono što je možda Vukovarcima puno važnije, a to je ako treba označiti koje mjesto posebnog pijeteta kako će izgledati ta oznaka? Postavljam pitanje, da li će biti moguće u nekom budućem vremenu dvojezična? Niste naglasili da će biti latinična i na hrvatskom jeziku, niste se usudili zato što je to suprotno od politike Andreja Plenkovića. Ali s time jasno vam je kao što je davno u Gradskom vijeću grada Vukovara složena koalicija sa SDSS-om tako i ovdje ostavili ste jedan prostor u kome jednog dana potencijalno na mjestu posebnoga pijeteta stojati isto tako i oznaka koja će ćirilična i na srpskom pismu možda upravo narušiti one koji bi trebali najviše na tim mjestima obilježavati stradanje. To se niste usudili. Niste se usudili čak ni naznaku stavit dajte nemojte na tome mjestu, to je posebno, ima posebno emotivan trenutak i posebno emotivno mjesto koje se događa, ali ne to ne treba staviti. Ali oko javne nabave vrlo ste bili izričiti u tome. A čak ste i detaljni da posjetitelje dijelite na učenike i ostale, znači imaju učenici koje stvarno želimo da se prenosi znanje, a svi ostali su branitelji koji dolaze iz drugih dijelova Hrvatske ili ko zna iz svijeta, oni su ostali. Znači postoje, samo radite na neki način ne znam to je jedna igra u kojoj se pokušava kroz ovo stalno naglašavati pa ćemo jednu skupinu malo naglasiti pa da budu nam zahvalniji pa ćemo drugu naglasiti, svaku ko dođe na područje grada Vukovara odati počast žrtvi grada Vukovara on ima isti naziv. Ako ćemo reći da su posjetitelji, svi su posjetitelji od onoga najmanjega djeteta do onoga najstarijega iz bilo kojega područja Hrvatske ili svijeta da dolazi i nemojte razdvajati. Upravo Vukovar treba biti mjesto spajanja, a ne mjesto razdvajanja. Ali možete imati razdvajanje, to sam i postavio već pitanje, što će se dogoditi u onome trenutku kada dođe moguće evo Aleksandar Vučić u posjet Vukovaru pa ćete istaknuti stranu zastavu delegacije kako ste ih naveli i onda ćete imati zastavu Republike Srbije na mjestu označavanja posebnog pijeteta. I volio bih vidjeti kako ćete to pojasniti, kako će naš sadašnji premijer Andrej Plenković reći da je to sve prihvatljivo. Ali neće vam to biti teško oblikovat jel najveći naglasak, dobro jedini po meni novitet odnosi se na Vijeće za domovinski pijetet, mir i razvoj, kojega kada pogledamo po sastavu jel pripada Vukovaru? Ne, ono ne pripada Vukovaru jel od 17 predviđenih članova 12 pripadaju su predstavnici vladinih ureda, tijela, institucija, 1 predstavnik županije, 1 predstavnik grada i 3 su predstavnici udruga. Sveli ste upravo one koji su u gradu Vukovaru oni koji su stradali oni koji trebaju predstavljati, stvorili ste od njih manjinu, od tih ljudi ste stvorili manjinu. Umjesto da oni budu ta većina koja će imati snage, imati načine i kroz takvo vijeće artikulirati svoje potrebe, artikulirati ono što je stvarna želja građana Vukovara, ne, mi ćemo ovdje imati predstavnike ja bih rekao najviše s područja Zagreba jel svi nekako kada dođemo ovdje tu smo, možda taj mentalni sklop onda preuzmemo svi skupa, razmišljamo svi institucionalno i onda ćemo o gradu Vukovaru sa ove udaljenosti ti predstavnici oblikovati kako će bit obilježavanje stradanja, obrazovanja. Pa vi se ne možete dogovoriti ni oko kurikularne reforme, a naveli ste da će ministarstvo nadležno za znanosti i obrazovanje izrađivati materijale. I ja se bojim jednog dana da će ti materijali jednostavno izgubiti onu snagu da pokažu što je bila stvarna obrana i što je stvarno bilo stradanje grada Vukovara i građana Vukovara i svih onih koji su se pridružili u toj borbi, jednostavno politika će to ispeglati i na kraju će to biti jedan materijal koji ne da neće biti edukativan nego će biti kompromisa između političkih opcija koje i sada čine vladajuću većinu. Ja bih volio vidjeti kakav bi to materijal izbacile ove godine nek ga izbaci Ministarstvo znanosti i obrazovanja pa da čujemo na to komentar predstavnika srpske stranke Milorada Pupovca nek se o on očituje o tom materijalu jel mu prihvatljiv. Onog trenutka da on kaže da je prihvatljiv onda je sve ovo što je ovdje navedeno sigurno izgubilo smisao koji su tražili građani Vukovara. A da ne kažem da pitanja obilježavanja institucija, dvojezičnosti, suživota niste niti dotaknuli s ovim nego ste samo napravili jedan zakon koji ste od one najave do realizacije izmijenili u cijelosti i na kraju stvarno kako su evo rekli neki prije mene, imat ćete jedan pamflet pa ćemo onda vidjet. Možda će biti interesantno vidjeti jer ovlaštenog predlagatelja ministra Tomo Medveda s jedne strane kao kandidata za zamjenika HDZ-a i gradonačelnika Vukovara Ivana Penavu s druge strane pa oni će možda evo upravo i u tome bit će još jedan adut u rukama tko je zaslužniji za grad Vukovar. I nakon ovoga će slijediti još jedan zakon, opet će biti o bolnici prebacivanje, država će prihvatiti. Ali da dođete sada u bolnicu da nešto ozbiljnije treba tamo napraviti ono što će vam reći, nemamo takav specijalistički materijal, ne možemo provesti nešto. Znači uopće ne gledate stvarni sadržaj nego samo formu, samo forma i ta forma uništava, ne Vukovar, uništava i cijelu Vukovarsko-srijemsku županiju i sva ta područja jel se niko ne želi baviti sa onim rješavanjem konkretnih stvarnih problema koji će spriječiti da se odseli jel jednog dana kada Vukovar bude raseljen i već sada je pao ispod 20.000 stanovnika onda će stvarno biti potrebe da i u ovaj zakon ugradite i značaj onih koji su živi, koji ostaju u Vukovaru i koji se pate i nakon svih stradanja koja je bila u ratu. Hvala lijepo.
Slijedeći klub zastupnika je onaj GLAS-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Goran Beus Richembergh, izvolite.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Rado bih pozdravio i ministra u ime predlagatelja, ali eto predizborna kampanja u vladajućoj stranci uzima danak, pa nije danas mogao biti s nama. Pregledavajući pomno materijal koji prati ovaj prijedlog zakona možemo vidjeti da predlagatelj između dva čitanja nije uvažio ni jednu jedinu primjedbu ili sugestiju iz rasprave izrečene u ovome visokom domu prilikom prvog čitanja. Izmjene koje su prihvaćene to su nomotehničke ili tehničke i u ničemu ne mijenjaju, apsolutno niti na konceptu, niti na očekivanim učincima od ovoga zakona. Zakon je zapravo promašaj jer tema stradanja i našega duga prema Vukovaru nije uspjela, što je samo po sebi paradoksalno, izazvati međusobno razumijevanje pozicije i opozicije, konsenzus i dogovor, čak štoviše, nitko iz opozicije nema ništa lijepo reći o ovom zakonu. To je strašno, to je loše, to samo po sebi već svjedoči da zakon nije dobar jer ovo nije zakon o bilo čemu, to je zakon o nečemu što je zajednička vrijednost i jedna uporišna točka suvremenog identiteta čitave nacije. Zar ne bi bilo pametnije ako je ideja već postajala da se Vukovaru oda posebno priznanje posebnim zakonom, da se stvore posebni uvjeti ne samo za odavanje počasti za njegovu žrtvu u povijesti nego i za otvaranje prozora i vrata prema budućnosti da se ovakav jedan zakon komunicirao između svih političkih aktera kako bi on doista imao onda uporište u općemu stavu. Jer nema nikoga zdrave glave i čista srca ni u ovoj dvorani, a vjerujem ni na ulici koga kada biste pitali jesmo li ostali dužni Vukovaru i Vukovarcima svojim nečinjenjem i politizacijom toga pitanja i želimo li svi zajedno taj dug vratiti jednom gestom koja će imati trajan karakter, a prije svega u podizanju kvalitete života živih, svi bi rekli da mi to želimo. Samo naravno ne dobronamjerno, al to su oni koji ni u vlastitoj kući nemaju razloga za slavlje, koji u vlastitoj obitelji ne vide razloga za širenje razumijevanja i ljubavi, pa onda ni u politici ne vide ništa dobro, samo oni bi možda imali disonantni ton. Pa kažem, svi ljudi čista srca i zdrave glave stali bi iza jedne ideje koja bi bila novi vjetar života u jedra grada heroja. Mislim da je trebalo poći od temeljne stvari kod određivanja koncepta ovakvog jednog zakona, a to je što su Vukovarci koji su stradali u ime čitave zemlje zapravo htjeli? Htjeli su vrlo bazične stvari, htjeli su najosnovnije što pripada svakom čovjeku, htjeli su život, slobodu, pravo na sjećanje, pravo na to da im nitko ne dira sretnu mladost na Dunavu ili maloj Adi, pravo da žive u svojoj različitosti, pravo da rade, sve to je velikosrpska okupacijska čizma pokušala uništiti. Vukovar je vjerojatno jedini grad u Europi koji je nakon Drugog svjetskog rata osjetio takvo stradanje i bestijalnost nečije mržnje i nemamo u tome premca. Naravno, on sa mnogim našim gradovima i mjestima dijeli tugu i nevolju žrtve, kao i sa Srebrenicom koja je simbol svoje vrste, ali nema grada koji je tako bio zgažen kao što je Vukovar, samo oni koji su ga gazili zaboravili su da grad ne čine zgrade bez obzira što je to okvir u kojemu se stvara život, nego ljudi, a ti ljudi su preživjeli uz sve one koji su poginuli i dok god je tih koji su preživjeli i gdje god oni bili Vukovar živi. E sad, što smo mi mogli napraviti? Jesmo li te njihove, njihova htjenja i njihove želje koje im je netko htio uzeti na pravi način prepoznali i reminiscirali ili je zapravo ovo prigoda za politizaciju da na neki način umirimo vlastitu savjest za nečinjenje više od 20.g.? RH se branila i obranila na dva načina. Jedan je vojno redarstvenim akcijama, a drugi je mirnom reintegracijom. I na jedno i na drugo možemo biti ponosni jer smo odbacili ideju mržnje, ideju rata, ideju smrti i htjeli smo slaviti ideju mira, ideju života. Po tome što je Vukovar zajedno sa čitavim istočnim Podunavljem, dakle i Baranjom i zapadnim Srijemom, oslobođen na miran način, pokazali smo nešto na što svi možemo biti ponosni i to treba ugraditi u koncept, dakle ideju života, kulturu života, kulturu mira. Da, sva mjesta koja su bila mjesta stradanja treba obilježiti dostojno i dostojanstveno i omogućiti svima koji žele odati počast i pijetet da to rade na uređenim, jasno označenim i naravno, informativno opremljenim mjestima. Da kad dođu tamo, znaju gdje su došli i što se tu dogodilo. Ali, jednako tako, ne možemo i ne smijemo misliti samo na sebe i na one koji ne znaju, nego i na one koji su tamo ostali i koji tamo žive. Jesmo li ovim zakonom premjestili jedno tijelo ili ustanovu državne uprave u Vukovar? Da bude tamo, da Vukovarci znaju da nije država samo Zagreb. Što smo napravili da njima kvaliteta života bude bolja? Nismo mnogo, mi možemo govoriti jedno ili drugo, vladajući ili opozicija mogu sada raditi kakve god hoće ekvilibristike, ali nismo napravili puno. Sama činjenica da je u posljednjih 5 godina iz Vukovara otišlo 5 tisuća ljudi je zapravo porazna. Znam da je to i tako slično na mnogo drugih mjesta. Ali, naša je dužnost bila da Vukovar i mjesta takvog tipa budu zadnja mjesta s kojih će ljudi odlaziti, a ne prva. Što smo napravili da Vukovaru vratimo, barem onima koji tamo žive i koji rastu, koji se rađaju, koji žele u njemu ostati i koji razmišljaju da li da odu ili da ostanu, da ipak odluče da ostanu? Zadnji put sam spomenuo, mogli smo u Vukovaru osnovati sveučilište, kampus, učiniti ga gradom obrazovanja, mladosti, sreće, radosti. Mogli smo Vukovar pretvoriti u festivalski grad i jači nego što je sada. Ti mali festivali koji se održavaju, oni su točke na vremenskoj crti godine koji prekratko traju. Kultura i umjetnost su radost života. Mogli smo i trebali smo jer je Vukovar sam po sebi bio, između ostaloga, najljepši barokni grad. Bio je mjesto susreta različitih civilizacija, još od 13. st. to je grad kojega nastanjuju došljaci, gosti, kako se pisalo u Povelji hercega Kolomana. Stranci koji su ga zavoljeli i ostali. Svi oni koji su htjeli biti tamo imali su okvir i ostavili su snažan pečat. Predlažem vam, kad sljedeći put odete u Vukovar, otiđite i u Gradski muzej u Vukovaru. Pregledajte tu liniju povijesti koje je fenomenalno prikazana. Naučite nešto o tom Vukovaru i Vukovarcima u zadnjih 1000 godina ili i više pa ćete ga sigurno i više poštovati i bolje razumjeti. I onaj dio postave muzeja koji govori o njegovom stradanju, o pokušaju da ga se ubije, a zapravo ga se uspjelo raniti, ali tu te rane zacijelile zahvaljujući živima koji neće dozvoliti da se zaborave mrtvi. Ali jednako tako, u Vukovaru treba obnoviti i stara groblja. Sramota je da u centru grada postoje groblja gdje su izvaljena grobne oznake, ploče. Svaku kuću koja je svjedočila život i kulturu treba obnoviti, vratiti dušu, koju je netko htio istisnuti, istjerati i ja mislim da nije uspio. E sad je pitanje na nama hoćemo li u tome pomoći ili ćemo od nemoći, stavljajući na stol prijedloge koji će nas podijeliti, a dijele nas. Ili one koji će proraditi zapravo u nama, ljudskost, dovoljno snažnu da onima koji ostaju živjeti u Vukovaru i koji će se tek roditi u njemu bude na ponos i diku gdje jesu. Ali, ne samo to, nego i na korist da ostanu tamo. Znam da opterećuje, priča o nestalima, nepronađenima, onima za koje se traga, nažalost poslije svakog rata ima i takvih. Ima i onih koji se nikad ne nađu jer rat je najveće zlo. I Vukovar je upravo dokaz toga i znam da opterećuje i to da na slobodu šeću mnogi za koje se može uprijeti prstom da su nešto napravili, a da za to nisu odgovarali, neko zlo. Ali, isto tako moramo znati, 110 pravomoćnih presuda je doneseno za zločine počinjene u tom dijelu Hrvatske u 23 velika sudska postupka. U jednome trenu doći će točka kad više neće biti ni materijalnih dokaza ni živih i moramo i na to biti spremni jer će povijest otići u povijest, prošlo, budućnost će se već pretvoriti u prošlost. Naša je zadaća da spriječimo da ovaj broj od 5 tisuća onih koji su otišli u zadnjih 5 godina raste. Da tom Vukovaru, našem gradu, gradu svakoga od nas koje puna srca i koji suosjeća sa tim stradanjima dademo bolje mogućnosti za život nego drugdje. To je jednako trebalo primijeniti onda i na sva ratom stradala područja jer su nam sva demografski opustošena. Sad su još uvijek srušena, to je onaj dio i ona strana Hrvatske koja pokazuje koliki je zapravo naš dug. I u samome Vukovaru još uvijek ima ruševina. Žao nam je što niste prihvatili sugestije i što niste na ovoj temi raširili krila nego se suzili samo i isključivo na to da će za ovaj zakon glasovati praktički samo vladajuća koalicija a da niste našli načina da na ovako jednoj važnoj temi izgradite suradnju, razumijevanje, a onda i konsenzus sa opozicijom. Hvala.
Sljedeći klub zastupnika je onaj SDP-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Vukovar ima svoj zakon, to je Zakon o obnovi i razvoju grada Vukovara od 8. svibnja 2001. godine znači u vrijeme vlade premijera Račana. Što taj konkretan i vrlo jasan zakon donosi? Njime se određuju poticajne mjere za ubrzanu obnovu i razvoj grada Vukovara i otklanjanje posljedica razaranja građevina i drugih posljedica nastalih tijekom Domovinskog rata. Obnova i razvoj grada Vukovara od interesa su za RH. A onda se detaljno nabrajaju i poticajne mjere za obnovu i razvoj grada Vukovara, a one se odnose na točno 10 točaka. 1. ratom razorena ili oštećene građevine, poslovne i stambene objekte, infrastrukturu i drugo, razminiranje, povratak prognanika i izbjeglica. Evo zaustavit ću se malo kod ove 3. točke, sve je to napravljeno. Ratom razorene i oštećene građevine su popravljene, grad Vukovar danas izgleda prekrasno, sve su zgrade nove, osim Vodotornja, tamo se valjda još niste uspjeli dogovoriti koliko uzeti, razminiranje obavljeno, prognanici i izbjeglice su se vratili, ali su samo u mandatu ove Vlade njih 4.000 otišli iz grada u svoje novo progonstvo. Ovaj puta nisu izbjeglice i prognanici zbog djelovanja agresora nego zbog djelovanja ove Vlade koja im nije bila u stanju osigurati uvjete da u gradu ostanu i da u gradu sretno žive. Doživjeli su svoje drugo progonstvo. O tome bismo trebali govoriti i taj problem bismo trebali rješavati. Nadalje, zapošljavanje i otvaranje novih radnih mjesta, uvođenje informatičkih tehnologija u sva područja gospodarstva, društvenih djelatnosti državne uprave i lokalne samouprave, tehničko tehnološku modernizaciju, obrazovanje, razvoj poduzetništva, prevenciju ekoloških incidenata itd. Zakon ovaj predviđa i osnivanje fonda i sredstva za financiranje obnove, sredstva dolaze iz kapitalnih prinosa iz državnog proračuna od kredita, donacija i ostalih izvora. Osniva se Savjet za obnovu i razvoj grada Vukovara i fond, osniva se dakle fond, sjedište fonda je u Vukovaru, a sredstvima za obnovu i razvoj grada Vukovara raspolaže upravo taj fond i za svoj rad taj fond odgovara Vladi RH i Hrvatskom saboru. U tom zakonu se posebnim mjerama potiče osnivanje i razvoj obrta, zadruga, malih i srednjih trgovačkih društava. Studenti sa prebivalištem na području grada Vukovara imaju pravo na dodjelu stipendije, obveznici poreza na dobit oslobođeni su od plaćanja poreza na dobit do dana prijema RH u EU jer kasnije to ta pravila više neće dopuštati. E sada imamo ovaj zakon, u njemu se ne traže baš nikakva sredstva, on ne predviđa nikakva sredstva. Pa šta će nekakav zakon, kakva korist od tog zakona ako on ne košta ama baš ništa, on je onda čista deklaracija? Šta će Vukovar time dobiti? Tu se npr. u čl. 4. kaže „poseban domovinski pijetet u smislu ovoga zakona predstavlja posebno poštovanje prema poginulim i nestalim hrvatskim braniteljima iz Domovinskog rata“, a onda se određuje i područje u čl. 5. „područje posebnog domovinskog pijeteta iz čl. 1. ovog zakona obuhvaća područje grada Vukovara i naselje Bogdanovci i Općinu Bogdanovci“, dobro. A šta je sa Pakracom, šta je sa Škabrnjom, šta je sa Nadinom, šta je sa Slavonskim Brodom, šta je sa svim ostalim mjestima? Znate onom kom su roditelje ubili u Nadinu pa njemu je Nadin mjesto posebnog pijeteta. Onome čiji su stradali u Škabrnji njemu je Škabrnja mjesto posebnog pijeteta. Pa ne može se to svesti samo na jedan grad. Pijetet se osim toga ne može određivati zakonom. Pijetet ili postoji ili ne postoji, ali za Vukovar svakako postoji pijetet i sad time što mi donosimo zakon i zakonom tjeramo ljude da osjećaju pijetet, pa mi taj pijetet umanjujemo. Ja mislim da nema čovjeka u Hrvatskoj, ali i u cijelom svijetu koji ne osjeća pijetet prema stradanju Vukovara i nikakvim zakonom to ne treba propisivati. Ovaj zakon dakle neće donijeti ništa. Hoće li se sutra kada mi izglasamo taj zakon o Vukovaru živjeti bolje, hoće li neko dobiti veću plaću, hoće neko dobiti novo radno mjesto? Ništa, čista deklaracija, prazan tekst. Vi dakle od Vukovara radite mauzolej, radite grobnicu, a ne pomažete tome gradu koji je duboko podijeljen. Tamo hrvatska djeca idu u hrvatske škole i vrtiće, srpska djeca u srpske škole i vrtiće, tamo se nitko ne druži, tamo nitko ne dolazi. To je grad iz kojega se odlazi, kojeg se napušta. Ovaj zakon je zastor, to je sipino crnilo koje treba zamračiti prostor i sakriti istinu o Vukovaru koja još nije ispričana do kraja. Npr. mi još uvijek ne znamo zašto je kod Marinaca prekinut proboj prema Vukovaru, a taj je proboj trebao osigurati koridor da se izvuku djeca i ranjenici. Ne znam, zašto je to napravljeno? Priča se da je to napravljeno zato da bi Vukovar što više stradao i da bi se ubrzalo priznanje Hrvatske. Ali, činjenica jest da je proboj prekinut. Tu istinu trebamo saznati. Bez te istine bilo kakve zakone je glupo donositi. o tome možda svjedoči i Dedaković Jastreb. Zašto su ga pretukli? Zapovjednika obrane Vukovara su pretukli odmah nakon rata. Pa tko ga je pretukao? Vlasti HDZ-a. Zašto? Jer je htio reći istinu. Ma mislim, on, zašto su ga pretukli, on se nikada nije usudio reći jer bi ga valjda opet pretukli pa šuti do dan danas. On je, imam snimka, telefonskog razgovora od predsjednika Tuđmana moli pomoć, pošalji, nemamo oružja, nemamo municije, nema se čime braniti. Predsjednik Tuđman mu kaže pošaljite faks. Ali, predsjedniče pa mi ovdje nemamo faks, pa mi nemamo struje, pa mi se ovdje borimo za goli život. A onda ništa. To je istina o Vukovaru. Pa zašto niste pijetet tada osjetili prema Dedakoviću? Fred Matić koji kaže, pa nisam toliko stradao u onim četničkim logorima koje sam prošao koliko sam stradao od šatoraša. Pa što ti šatoraši prema tom branitelju, heroju Vukovara nisu osjetili pijetet? Glavašević je u svojim izvještajima pisao, optužujem Sabor, tadašnju Vladu, predsjednika republike i govori im, izdali ste Vukovar. Izdali ste te ljude koji tamo ginu. Vi ste na toplom, oni se smrzavaju. Vi ste siti, a oni gladni i još ste onemogućili proboj preko Marinaca. A onda su njegovog sina ti isti šatoraši vrijeđali godinu dana i napadali. To je pijetet. Znate zašto, zato što je on uspio, školovao se, govori nekoliko jezika predavač je na fakultetu, sve ono što oni nisu i što nikad neće biti pa da mrze. To govori o cinizmu, hipokrizi, o lažnom pijetetu koji vi nama ovdje nudite. Gledajte, ja mislim da bi bilo puno pametnije da se u Vukovaru osnuje jedan sveučilišni kampus. Jedan međunarodni centar za mirovne studije pa da ploče tamo ne budu samo latinične i ćirilične nego i ploče na hebrejskom jeziku i na japanskom pismu. Ja ne znam grad koji ima ovakav zakon. Volgograd, tadašnji Staljingrad, tamo su Rusi izgubili 750 tisuća vojnika i još 40 tisuća civila. a Nijemci, Rumunju, Talijani i Hrvati, ustaše koji su napadali taj grad u toj fašističkoj koaliciji, imali su 740 tisuća mrtvih i ranjenih i 110 tisuća zarobljenih. Dresden razoren je do temelja, 250 tisuća mrtvih, to je najbombardiraniji grad u II. Svj. ratu, a nije bio nikakav vojni cilj, tamo niti je bilo vojne industrije niti je bilo vojske. To je bila čista odmazda pa ako je neki grad zaslužio da bude mjesto pijeteta, onda je to valjda Dresden, bez obzira što je bio na fašističkoj strani, ali njegovi stanovnici to nisu bili. E sad, Hirošima je zanimljiva. Ona je proglašena mirovnim gradom spomenikom, mirovnim gradom. Imala je 200 tisuća mrtvih u padu atomske bombe, a gradonačelnik na godišnjicu pada bombe drži govor koja se zove Deklaracija za mir. To bi imalo smisla. Izučavanje mira, izučavanje strahota rata, da tamo dolaze mladi iz cijeloga svijeta, da shvate da rat donosi nesreću ne samo poraženima, nego i pobjednicima jer i oni stradaju. Naša budućnost je u miru, a ne u stalnim, stalnim, neprestanom vraćanju na rat. Pročitajte knjigu, izvrsnu knjigu prof. Jovića Rat i mit, saznat ćete puno toga. Prekrasna knjiga, ali mi njegujemo kult žrtve, to je naša svakidašnja jadikovka, Hrvati kao vječita žrtva kroz povijest. Uvijek i svugdje. Hrvatska bi trebala biti moderna otvorena država, zemlja koja privlači, a ne zemlja iz koje se bježi. Ali, očekivati od HDZ-a da stvori takvu Hrvatsku, stvarno, ali stvarno bi bilo previše. Hvala.
Jeste vi digli ruku za stanku? Izvolite kolega Bulj.
Hvala lijepo predsjedavajući. Tražim u ime Kluba Mosta stanku od 10 minuta po pitanju zakona o posebnog pijeteta grada Vukovara. Smatram da ovim zakonom ne rješavamo ključni problem, to je problem da Vukovar, ne smijemo žrtvu Vukovara nikada zaboraviti. Oprostiti je ljudski, ali zaboraviti ne možemo. Ovim zakonom ne rješavamo ključni problem, a taj problem da ćirilične ploče u Vukovara su biti trijumf zločina, neljudskosti, mržnje, velikosrpske politike zajedno sa tadašnjom JNA-a pod zvijezdom petokrakom koja je napravila sa četničkim obilježjima najveće zločine. I ovim zakonom se to ne rješava. I nitko nema pravo docirati i uspoređivati žrtvu Vukovara sa ne znam koji su se gradove nabrajali jer Vukovar nije napadao i Hrvati nikoga. Nisu zaslužili tu odmazdu od jugofila u to vrijeme, a ni od srbočetnika koji su se udružili. Hrvati su samo tražili svoju slobodu i mi nemamo pravo zaboraviti Vukovar. A ćirilične ploče, ćirilica nije problem, ali ćirilične ploče u Vukovaru su trijumf zločina, krvoloka koji šetaju slobodno jer hrvatske tijela gonjenja ne poduzimaju ništa da se ti ljudi osude. Mrtve kosti još nismo našli. Da bi se cinično netko rugao sa tim žrtvama, pa bilo na način da ga se uspoređuje sa bilo kojim drugim gradovima [[Upadica Reiner: Hvala.]] i ovim pamfletom od zakona. Vukovar [[Upadica Reiner: Hvala.]] nikada zaboraviti, a ćirilične ploče u Vukovaru su izraz trijumfa zločina.
Mi ćemo onda nastaviti sa radom u 11 i 11. STANKA U 11,01 SATI.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 11,11 SATI]] 11,11 je prošlo idemo dalje sa klubovima zastupnika. Gospodin Ivica Mišić će govoriti ispred Kluba zastupnika Stranke rada i solidarnosti i nezavisnih zastupnika. Izvolite gospodine Mišić.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Poštovana državna tajnice, poštovane kolegice i kolege. Pričati o Vukovaru danas kao Vukovara posebnog pijeteta o gradu koji je nekada bio uzor ljepote i razvoja gospodarstva. Danas pričati o Vukovaru, a ne spomenuti prijeratno stanovništvo u Vukovaru, prije rata u Vukovaru je živjelo 47,2% Hrvata, 32% Srba i 21% ostalih Mađara, Čeha, Rusina. Vukovar kao industrijski centar u bivšoj državi je bio jedan od možda možemo slobodno reći jedan od najrazvijenijih gradova u Hrvatskoj. Dolaskom devedesete godine i početkom rata u Vukovaru HDZ je pobijedio na izborima, međutim nije imao utjecaj nikakva u to vrijeme u odlučivanju u Općini Vukovara, tada su većinski bili Srbi i oni nisu prihvatili tada Ustav RH. Zamislite nisu većina u gradu, upravljaju gradom, upravljali su čitavim gradom, da ne kažem da su svi bili 90% direktori od Borova i svih ostalih institucija koje su tada djelovale u Vukovaru. Pošto Srbi nisu prihvatili Ustav dolazi znamo sami od barikada Srbi sa četnicima jugo vojskom JNA-a arkanovci, šešeljovci opsjedaju Vukovar. Na Vukovar je išlo negdje oko 1600 tenkova otprilike 80.000 srbočetničke jugoslavenske narodne armije su napadali sa svih strana i taj grad pretvorili kao Drezden u II. Svjetskom ratu, jednostavno u jedno groblje čitavog grada. Morate znati kada o tome govorimo kada je u pitanju Vukovar koliko je u Vukovaru poginulo ljudi, poginulo je 3.210 Hrvata, 18.000 je ranjeno, 86 djece je ubijeno u Vukovaru, sada zamislite 86 djece, 54 djece manje ispod 10 godina. O tome se šuti, nekada se negdje i progovori, ali za ovom sabornicom još uvijek niko ništa na taj način nije rekao. Slušajući kolegicu Balić, ja joj čestitam na govoru koji je onda govorila ispred mene kao prva, ona je sama evo djevojka, djevojčica vjerojatno mlada ostala bez oba roditelja u Vukovaru i onda kolege i kolegice, kolege su ovdje spominjali mržnju. Da li postoji mržnja, kako suživot napraviti sa Srbima? Naravno da postoji, žalosno, naravno žalosno ali postoji. Zbog čega postoji mržnja? Naravno da nisu svi Srbi krivi za tu okupaciju Vukovara, to ne možemo kolektivno osuditi, ali vlasti srpske, stranke srpske u Hrvatskoj, Srbija kao država se morala ispričati iskreno za sve zločine koje je napravila. Nikada ni do dan danas to nisu napravili sa pravom iskrenošću, da mržnja prestane, da mržnje nema. Ubijete mi roditelje i još tražite ćirilicu u Vukovar i to nasilno pod uvjetom, nismo demokratski narod, nismo demokratske stranke, mi smo ustaše kao što je kolega maloprije rekao kad su ustaše napadale i na Rusiju. Nismo sklonili četničke spomenike, nismo osudili petokraku. Zašto? To si i sam postavljam pitanje. Zašto poslije 30 godina to nije osuđeno? Zamislite spomenik četnički u Borovu Selu, tamo ti ljudi koji su pobili ovih 86-tero djece 3.000 ljudi i više je ubijeno i oni imaju hrabrosti staviti taj spomenik. Pa molim vas šta bi se desilo nekom u bivšoj Jugoslaviji da je stavio neki ustaški spomenik. Taj više ne bi bio živ ili bi završio na Golom otoku, naravno bagerima i ostalim prijetnji i sve drugo. Ja smatram da bi i da je to bilo u redu u to vrijeme i to ne treba favorizirati, ali gospodo petokraka, četnički spomenici danas biti u Hrvatskoj je sramota. To je najveća sramota svih vlada koje su bile, ovo što je ova Vlada napravila zahvaljujem se to je trebalo već i davno, ali to u nas je proces valda da treba 100 godina da neke stvari napišemo, da u našim udžbenicima djeca još uvijek ne uče kompletnu povijest. Šta se to dešavalo, zbog čega? Danas pričamo o …/nerazumljivo/… kažemo mržnja, ponovit ću naravno da nije lijepo mrziti, nije lijepo ne voliti nekoga uvijek je lijepo u ljubavi živjeti. Kako živjeti u ljubavi kad i danas pojedinci u Vukovaru i u Borovu Selu, to gledamo, vidimo na koje kakvim portalima pjevaju četničke pjesme. Hodaju po Hrvatskoj, u Hrvatskoj imaju slobodu i onda kažu još ugroženi smo. Jučer sam govorio malo o Bosni gdje hoće u Srpskoj Republici zemljište oduzeti Hrvatima. Ja kao čovjek nisam nikad se bavio politikom prije, danas jesam tu, želim govoriti ono što mislim, na mene nema nitko utjecaj niti jedna politička stranka, podržavam evo u ovom slučaju HDZ-u dao sam ruku, mislim da su neke stvari pokrenute, naravno nisu dovoljno. To treba raditi na tome. Kaže popravljene su zgrade, Stazić, vratile se izbjeglice, otišle izbjeglice, pitamo se da li zgrade čine nešto, zašto su otišle izbjeglice. Nije sve ekonomski problem, problem je gospodo kad i ja sam dođem u Vukovar koji sam dolje živio, koji sam slušao, koji sam gledao taj kompletan rat, je problem što vi, Vukovar je čitavo groblje. Gdje god se okrenete vidli ste mrtva čovjeka, ja imam taj osjećaj kad god sam došao u Vukovar samo gledam i vidio, ona slika izlaska, ulaska četnika u Vukovar sa ponosom klat ćemo Hrvate. Ne znam šta bi više rekao, u Vukovaru je oko 400 do 600 tenkova uništeno, uništena je Slavonija gospodo, budućnost čitave Slavonije odredio je Vukovar. Danas sela u Slavoniji su poluprazna. Mi nismo bili u stanju napraviti jednu željeznicu do Vinkovaca za 30 godina. Zašto je to tako? Svi si postavljamo pitanje. Neke stvari u ovoj državi nisu posložene već 27-8 godina. Razumijem rat, razumijem i poslijeraće, dolaze ljudi kada ne možete upravljati baš tako kao što mi svi mislimo pa i ja, ali došlo vrijeme jednog, ja bi rekao jednog mira, jedne stabilizacije, evo država je u suficitu, mislim da solidno stojimo, trebamo samo dalje raditi, poštivati i ne dati više krasti. A Vukovar će ostati jedna velika rana svima nama koji živimo u Hrvatskoj, koji živimo od Hrvatske, koji volimo ovu Hrvatsku, koji poštujemo manjine, naravno bilo je i Srba koji su branili Hrvatsku, ali vrlo malo. Ja im se zahvaljujem naravno, ne može biti samo jedna stranka predvodik Srba čitavo vrijeme već 30 godina, a ako glasaju oni za to ja se slažem, istina. Ali gospodo vi ste Srbi i svi drugi koji žive u ovoj državi moraju poštivati Ustav Hrvatske države, moraju poštivati njene odredbe, moraju poštivati sve zakone koji se dotiču njih i njihovog života u našoj državi. Ovo je država hrvatskog naroda naravno i svih naroda koji su u njoj. Sa punim poštovanjem to želim reći i nemojmo obilaziti, nemojmo proganjati neke stvari koje možda nisu dobre, ali kad se i desi u Hrvatskoj nekakav ispad treba o njemu razmišljati, vidjeti u kojem kontekstu zašto se to desilo i zbog čega. Ja bih želio da u ovoj državi se živi dobro, da naš narod, da onaj dan kada je Vukovar u pitanju, kada su one velike kolone ljudi iz čitave Hrvatske države odaju počast, kada dolazi sa tugom, sjećanjem na ono što se sve desilo, kada pojedinci ne žele ni to priznati i doći, kada netko ode u Srbiju pa tamo s njima slavi Oluju ili nešto slično, mi znamo tko je začinio zašto je Oluja se desila, nije desila se jer su to Hrvati htjeli, već zato što su Hrvati to morali, osloboditi svoj dio zemlje. Predsjednik Tuđman ih pozivao da ostanu, da ne idu, bilo je tu razgovora puno, nisu to htjeli, nisu to prihvatili pa ni danas Šešelj koji sjedi u Beogradu i Vučić koji je hodao po Hrvatskoj ka četnik. Naravno pokušavaju na svoj današnji demokratski način pod upitnikom, ali birani su u svojoj državi, ja joj ne mogu … ali sramotno da se takvi ljudi biraju u jednoj državi kao što je Srbija. I danas gledam BiH i Srpsku Republiku isto ponašanje Dodig ima svoje ponašanje kao šerif negdje gdje je isterao 250.000 Hrvata, ne samo on već Srbi iz BiH, gdje naš narod i danas pati koji su prognani, koji su na kraju nakon 30 godina još izbjeglice, gdje ne mogu vraćat se u svoj dio svijeta, gdje sam o tome već govorio. Prema tome, ako hoćemo suživot moramo sve zločine osuditi i jasno Srbija i Srbi moraju se iskreno pokajati za ono što su učinili hrvatskom narodu. Kada sve to bude tako tada će i mržnja nestati, ja mislim da je u hrvatskom narodu nema jel toliko smo široki, toliko smo dobri. Kad se sjetim jednog veleposlanika iz Kanade koji je rekao pa ja se vama Hrvatima divim koliko ste karakteran narod i koliko možete opraštati. To vjerojatno malo naroda na svijetu bi moglo napraviti, ali evo to treba pohvaliti Hrvate. Međutim, međutim ne dozvoliti da nas neko ponovo pokuša poniziti u ovoj Hrvatskoj državi. Zato vodite računa šta se govori i da država Hrvatska je država Hrvatska kao i ovo što se bilo neki dan kod predsjednika, ja smatram da je Ustav taj koji možemo raditi ovako i onako meni se to nije svidjelo, ali Ustav poštujem, predsjednik želi to napraviti tako, međutim svaku sitnicu treba dotjerati i znati šta su pravila i da ih ne može svatko mijenjati kako hoće. Hvala.
Sada će nastupati Klub zastupnika HSU-SNAGA-Nezavisnih zastupnika i Nove politike, najprije gospodin Žagar pa gospodin Orepić.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Ovaj zakon bi mogao nazvati ograničeno vrlo ambiciozan. Naime, čitajući ovaj zakon ne postoji jasni razlozi, barem ja nisam našao jasne razloge zašto bi ovaj zakon onako na prvu rekao pa ovaj zakon ću podržati. Ali isto tako ne postoje jasni razlozi zašto bih rekao ovaj zakon neću podržati. Naime, postoje stvari oko toga ćemo se složiti, postoje stvari, postoje zapravo pojmovi koje je teško opisati riječima poput ljubavi, tuge, pa evo ako hoćemo o ovom zakonu pijeteta. U rječniku nalazimo objašnjenje da je to duboko poštovanje, dakle to spada u domenu osjećaja, ono što čovjek osjeća, što proživljava i teško je to definirati, teško je opisati riječima. I u tom smislu smatram da nije ni intencija ovog zakona da on propiše ljudima osjećaje jer ljudi su i ovako osjećali tugu, ljubav, pijetet i nije to intencija zakona. Zakon je ovdje išao propisati, po mom dubokom uvjerenju koja su to mjesta, koji su načini, koji su protokoli na koji način se treba obilježiti žrtvu Vukovara, simbol Vukovara i ne samo Vukovara, ovaj je zakon uzeo malo širi okvir da proširi čini mise da je zato i stavljeno ovdje je bilo pitanja zbog čega se ubacio naziv domovinski pijetet, da proširi na sve branitelje dakle na čitavu RH. U tom smislu ja to i pozdravljam. Što se tiče motiva ovog zakona, on je u čl.1. st.2. definiran „Vukovar se proglašava mjestom posebnog domovinskog pijeteta jer ima posebno važnu ulogu u hrvatskoj povijesti i uspostave samostalne, nezavisne, suverene i demokratske države te predstavlja simbol otpora, žrtve pobjede i zajedništva odnosno obrane državnog suvereniteta i teritorijalnog integriteta RH u Domovinskom ratu“, to je dakle motiv po onome kako sam ja pročitao. Što je cilj ovog zakona? „Ovim se zakonom Vukovar se proglašava mjestom posebnog domovinskog pijeteta“ što sam ranije rekao stavlja mu je jedno šire značenje „definira njegovo značenje i status s ciljem očuvanja trajne uspomene i sjećanja na žrtvu Vukovara u Domovinskom ratu i izgradnje mira te potiče njegov društveni razvoj s naglaskom na demografski, gospodarski, kulturni i odgojno obrazovni razvoj“. Zbog toga sam na početku rekao da je ograničeno vrlo ambiciozan. Dakle još jednom pročitajte ove riječi te potiče njegov društveni razvoj s naglaskom na demografski, gospodarski, kulturni i odgojno obrazovni razvoj. Sve što piše u ovom zakonu ja nemam niti jednu primjedbu, ali ovako ambiciozni ciljevi se ne daju iščitati iz ovog zakona. To ne znači da ovaj zakon ne treba podržati, ja sam rekao na početku ja sada ne vidim razloga zašto ga ne bi podržao, a s druge strane u onome ključnom pitanju što će on polučiti, to ne znam, koliko će on zapravo donesti benefita, da se tako izrazim, ako možemo govoriti o zakonu o pijetetu benefita u smislu vraćanja mira u Vukovar, vraćanja života, vraćanja svega onoga zbog čega su na kraju krajeva i branitelji Vukovara dali svoje živote. Jer neko je ovdje dobro rekao, oni su se borili za mir, borili su se za ono što pripada, što pripada i nama kao civilizacijskim dosezima našeg naroda, branili su svoja ognjišta, svoja mjesta stanovanja i u tom smislu nije to problematično. Ali dozvolite mi sad i to sam u replici rekao, dozvolite da konkretan jedan prijedlog koji ćemo amandmanom uvrstiti. Dakle u čl. 21. gdje se definira imenovanje i ustroj vijeća, tu bi itekako bilo dobro da se osim predloženih članova vijeće da se u vijeće predloži i predstavnici Hrvatske zajednice županija, Hrvatske udruge općina i Udruge gradova. Zbog čega je to? Pa upravo zbog ovih širih ciljeva koje ovaj zakon pred sobom postavio jer kada smo već rekli da se uvrstio pojam domovinskog pijeteta i s tim se proširio opseg ovoga dosega zakona za cijelu RH, pa čak izvan, izvan RH, svih oni koji su branili Vukovar, nisu branili Vukovar samo Vukovarci, dakle ljudi iz svih područja RH, onda bi bilo dobro da se uključe i općine i gradovi iz cijele RH jer i obilježavanje samih, samih događaja, obilježavanje u ova 3 dana na pojedinim mjestima itekako bi valjalo uključit sve gradove i općine. Ali ako promatramo sad ciljeve koji su izvan samog tog obilježavanja, dakle ove ciljeve koji su ambiciozni, koji su postavljeni, pa evo razvoj, gospodarski razvoj Vukovara onda itekako možemo uključit sve gradove i općine u RH koji mogu dati svoj doprinos da pojedine njihove inicijative, pojedine, pojedine njihove su usmjerene i prema gradu Vukovaru jer i u zakon, izmjenama Zakona o jedinicama lokalne samouprave je uvršteno da i više, jedna ili više jedinica lokalne samouprave može npr. imati zajednički, zajedničku razvoju agenciju, zajednička tijela koja … [[Govornik se ne razumije]] u razvoju. To je jedan dobar, dobar primjer zašto jedan uspješan grad iz Dalmacije ne bi, ne bi razvijao ili uspostavio takvu suradnju sa, sa Vukovarom i općinom Bogdanovci koja se spominje u ovom zakonu jer je sasvim jasno da ovaj zakon prelazi te okvire. I u tom smislu bi valjalo uključiti predstavnike ne, kao hrvatska zajednica županija, hrvatska udruga općina i udruga gradova, predstavi bio to jedan predstavnik ili tri predstavnik. Mi ćemo, kolega Orepić i ja ćemo amandman dati, pa ćemo onda a, evo predlažemo Vladi da ona odluči o tome hoće li to biti jedan ili više predstavnika. Mislim da ovaj amandman neće ovome zakonu naškoditi, dapače da će mu, da će ga ovoga, da će ga, da će pomoći ostvarivanju ciljeva, a to je na kraju krajeva i u čl. 26. gdje se govori o sredstvima i piše posve jasno da sredstva za provedbu ovog zakona osiguravaju se u državnom proračunu RH na poziciji ministarstva, te proračunu jedinica lokalne i područne regionalne samouprave ne, prema ovom članku meni se ne čini da se to odnosi samo na općinu Bogdanovci i grad Vukovar već da to mogu i druge jedinice lokalne samouprave, a u čl. 23. posve jasno, evo st. 3. vijeće može predložiti Vladi gospodarske, demografske, kulturne, odgojno obrazovne, znanstvene i druge mjere usmjerene na razvoj područja iz čl. 5. ovog zakona. Dakle, i st. 5. vijeće razmatra nacrte prijedloga zakona, te drugih propisa i akata odnosno razmatra sadržaje i programe, procese i aktivnosti koje se primjenom odnose na područje iz čl. 5. ovog zakona. Dakle, kad govorimo o zakonima onda zakonima s područja jedinica lokalne samouprave posve je jasno da zakon koji se odnosi na općinu Mikleuš se, isto tako će se odnosit na općinu Bogdanovci. U tom smislu bi valjalo kažem još jedanput uključiti, ne vidim razloga da se to uvažena državna tajnice takav amandman odbije. Nastavit će kolega Orepić. Hvala.
Izvolite g. Orepić.
Poštovani predsjedavajući, gđo. državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Kolega Žagar je rekao o konkretnom doprinosu našeg kluba za razvoj odnosno poboljšanje ovog zakona, pa ja neću se ponavljati. Osvrnuo bi se na sve ovo na jedan sasve drugi način. Znači govorimo o Zakonu o proglašenju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta. Domovinski rat je u temelju državnosti RH, u temelju i Vukovar kao takav jeste posebno mjesto pijeteta svih nas koji smo bili dio tog vremena, al on to treba biti i treba postati dio pijeteta svih generacija koje dolaze. Da bi taj i takav bio mi se ne smijemo preglašavati na ovakvim zakonima, trebali smo uvažiti čitav niz konstruktivnih prijedloga koji su došli, došli iz oporbe i ne bi naškodili ukupnom duhu i interesu ovog zakona. Svaka država je konstituirana onoliko koliko je uređena, kolko je njenih područja uređeno konsenzusom svih ljudi koji u njoj žive. A ovaj zakon kolko god on izgleda mal je upravo jedan od tih zakona koji bi trebao biti posljedica konsenzusa, koji bi ukazivao na konstitutivnost države Hrvatske. O domovinskom ratu ima čitav niz neizgovorenih istina, istina koje se prikrivaju, koje se još ne žele reći, za koje kažu neki nije došlo ni vrijeme, ali moramo biti svjesni činjenice da je istina jedini preduvjet svakog pijeteta i bez istine toga pijeteta nema, niti će biti. Tko, zašto i kako prikriva istinu je također istina o kojoj će se, za koju se treba boriti i koju treba ovaj reći, međutim dvije riječi domovinski rat obilježavaju, a to su žrtva i to su pobjeda i to je istina, i to je istina koja može okupiti cijeli ovaj visoki dom i ukupno građane RH. Domovina je simbol pobjede i to je neosporno, RH ovakva kakva jest nesavršena, koja se razvija, koja će se razvijati i koja će doći, ono što se kaže, koja će stati na svoje noge i krenuti, doći će to. Al je istina i 2717 ubijenih, 3200 logoraša, 22000 prognanih u Vukovaru, u mjestu, u toj okolini, u tome nečemu, u tom prostoru koji mi želimo danas stati na stranu da postane mjesto posebnog pijeteta. To je žrtva koja ne smije biti zaboravljena, ali to je žrtva koja jest i koja treba biti u temelju kulture sjećanja na Domovinski rat. Na Domovinski rat koji je u temelju državnosti, na Domovinski rat koji ne smije biti izvor nikakve mržnje. Ovo zvuči kao demagogija, ali upravo tako. Domovinski rat je donio mir, donio je pobjedu. Ali, isto tako ova žrtva treba biti i jeste, koliko god neki političari nastojali politički iskoristiti ovu temu i biti veći Hrvati ili veći, ne znam, Srbi ili ne znam što, nego što jesu. Ova žrtva u Vukovaru je u temelju kulture življenja koja je obojana pijetetom prema žrtvi, pod broj 1. Koja je obojana ponosom na pobjedu, to je broj 2. Ili pod broj 1, kako god hoćete, ali koja je obojana ustrajnosti na otkrivanju istine i još mnogih istina koje nisu otkrivene. Domovinski rat je u temelju i toga i žrtva Vukovara je, posebno naglašavam tu stvar, u temelju ustrajnosti otkrivanje svake istine u Domovinskom ratu. I žrtva Vukovara je u temelju tolerancije kulture življenja u toleranciji svih ljudi dobre volje. Upravo ovakva kultura življenja je razlog što ću podržati ovaj zakon koji nije savršen. Ali, može biti i koji može biti puno bolji, ali je dobar početak, dobar je početak na putu da Vukovar, ali i Hrvatska postane mjesto života, postane mjesto nade i postane mjesto prosperiteta. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Sada je u ime Kluba zastupnika SDSS-a govoriti g. Boris Milošević, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Danas bi iznio neka svoja razmišljanja o ovom zakonu. Svoja razmišljanja, razmišljanje svog kluba. Ovo je jedan osjetljiv zakon. Prvi put zapravo donosimo zakon da jedno mjesto, jedan grad proglašavamo mjestom posebnog pijeteta. Kad govorimo o pijetetu, ja pod pijetetom podrazumijevam osjećaj, osobni moral, pa čak i društvenu odgovornost koja bi trebala postojati prema žrtvi. Pijetet i poštovanje žrtve bi trebalo svima nama biti na prvom mjestu. Kakvi bi zapravo bili ljudi ako ne bi imali osjećaj pijeteta prema žrtvi i mislim, mislim da to zakonom ne možemo propisati. Pijetet prema žrtvi trebaš osjetiti kad dođeš na stratište, to je nešto što osjetiš u želucu. Ne možemo to propisati da će to netko osjetiti ili da neće osjetiti. Mi smo poštovanje prema žrtvi pokazali i pokazivat ćemo ubuduće. Ono što ne piše u zakonu, ono što po meni nedostaje u zakonu, a zašto zakon i nije potreban, a to je trud svih nas ovdje u dvorani, pa nadalje, u društvu, je trud na dijalogu, na međunacionalnom dijalogu. Na suživotu, na pomirenju, na pronalasku nestalih, na pokušaju pronalaska pravde. Jer nije lako pronaći pravdu nakon toliko godina. ... [[Govornik se ne razumije.]] moramo raditi i na ćirilici, da bude normalna, da bude opće prihvaćena, da ne stvaramo mržnju i neprijateljstvo prema pismu. Da ne stvaramo nova neprijateljstva jer ćirilica simbolizira Srbe i Hrvatskoj i reći da je ćirilica nepoželjna je zapravo reći da su Srbi nepoželjni, a ne smijemo zaboraviti da jedna trećina građana grada Vukovara su građani srpske nacionalnosti i oni su dio tog grada i oni žive u gradu Vukovaru. Mi, kad kažem mi, mislim na svoj klub i na svoju stranku, smo predložili Vladi RH da otvori raspravu, da da inicijativu da pokrene aktivnosti o osnivanju zaklade za promicanje dijaloga i suradnje. Nažalost, od tog samog prijedloga nismo se pomakli i to je ono što je potrebno i to je ono što smatram da je potrebno za grad Vukovar. Nedavno smo izglasali Zakon o blagdanima kojim je 18.11. proglašen Danom sjećanja na žrtve Domovinskog rata i Dan sjećanja na žrtvu Vukovara i Škabrnje. Zar to nije dovoljno? Sve više od toga vodi u opasnost da život u gradu cementiramo. Da živi grad pretvori u spomenik koji će živjeti samo za dane žrtve. Fokusiramo se u zakonu samo 4 dana u godini, a što se s ostalih preko 361 dan? Zar nije Vukovar danas više od žrtve? Zar ćemo grad Vukovar gledati samo kroz prizmu žrtve? Zar nije i grad Vukovar i grad života? Zar to nije bio i danas je multietničan grad, multikulturalan grad, multikonfesionalan grad? Zakon ne spominje mirnu reintegraciju. Što je s mirnom reintegracijom? Mirna reintegracija se danas ne spominje, ona je kao neželjeno dijete. S mirnom reintegracijom bi trebali slaviti mir i pobjedu mira. Ali, ne samo da se ne spominje i da se ponaša prema mirnoj reintegraciji naše društvo kao da je neželjeno dijete nego imamo pokušaje da se ponište svi rezultati mirne reintegracije. Da se vratim na pijetet. Kao što sam rekao smatram da je to osjećaj, jedan moralan osjećaj koji bi svi ljudi trebali imati prema žrtvi ako smo ljudi. Ja kad bi danas netko predložio zakon u kojem bi primjerice Jasenovac proglasili mjestom posebnog pijeteta bi bio žestoko protiv. Zar mi treba zakon propisati da osjećam pijetet prema Jasenovcu? Ako nemam sam poštovanje kad dođem na neko stratište, ako sam nemam poštovanje kad dođem na Ovčaru, nijedan zakon mi to neće propisati. Nijedan zakon neće propisati iskrenost koju ću osjećati, a pijetet bi morali imati ne samo prema Vukovaru, ne prema Jasenovcu, nego prema svim stratištima i u prošlom ratu i u Drugom svjetskom ratu. Jedno od najstrašnijih stratišta Drugog svjetskog rata je Glinska pravoslavna crkva. U samoj crkvi i njenoj okolici je ubijeno oko hiljadu ljudi, crkva je spaljena, na mjesto crkve je, nakon Drugog svjetskog rata je sagrađen spomen dom i ispostavljena je spomen ploča kao uspomena, kao obilježje tog groznog zločina. Danas nema ni spomen doma, nema ni spomen obilježja, nema ničega što podsjeća da se tu dogodio jedan grozan zločin. Ne samo to, nego je bilo pokušaja da se zabrani okupljanje ljudi na mjestu spomen doma i to, dakle lokalna vlast je htjela donijeti opći akt kojim bi zabranila komemoraciju i okupljanje da se obilježi taj grozan zločin. Zar to nije strašno? Mi godinama tražimo da se vrati ime spomen doma, mi godinama tražimo da se vrati spomen ploča kako bi mogli obilježiti mjesto tog zločina. Zar to nije mjesto pijeteta? Zar ne bi svatko od nas tko dođe tamo trebao znati što se tamo dogodilo i osjetiti pijetet prema žrtvama koje su tamo ubijene? I zato nam ne treba zakon, treba nam samo obilježje i poštovanje. Hvala.
Sada će, prelazimo na pojedinačne rasprave i govorit će g. Miro Bulj.
Hvala lijepo. Poštovani ministre branitelja sa svojim suradnicima, niste bili ovdje, ali govorio sam u ime kluba, ali govorio sam i u prvome čitanju u biti ono šta smo suglasni da je Vukovar žrtva, Vukovar je u biti grad heroj, grad heroj i kamen temeljac u obrani RH u Domovinskome ratu. I o Vukovaru kad pričamo onda ćemo naravno pričati sa osjećajima i pijetetom. I prema Vukovaru se treba tako i odnositi. Predloženim zakonom o mjestu, o proglašenju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta u biti se ne rješava ono ključno, a ključni problem je nastao, košto sam govorio u ime kluba, 2013.g. zbog čega je prikupljena i peticija za referendum tj. pokrenuta je procedura za referendum gdje je i pisalo problem, znači taj problem sa postavljanjem ćiriličnih ploča jer jednostavno kad govorimo o ćiriličnim pločama u Vukovaru onda ne govorimo o ćirilici, o pravima manjina, dapače RH ima Ustavni zakon o nacionalnim manjinama gdje smo dali sva prava i nije problem dvojezičnih ploča u RH na brojnim područjima. Al već ako donosimo mjesto posebnog pijeteta tj. domovinskog, vi ste dodali domovinski, šta je to sužavanje dosadašnjega načina. Onda znamo kad je pokrenuta ta peticija zbog čega je i suđen određeni ljudi, pogotovo Marijan Živković koji je doživio i brojne neugodnosti bez obzira šta je izgubio dva sina, gdje mu je u jednom trenutku čak i nedavno i sutkinja rekla da tuguje za svojim sinovima u samoći, ovo oko ćirilice nije pitanje ćirilice kao pisma, ovdje je pitanje što ovim zakonom ne rješajemo da zločinci velikosrpski krvoloci u biti tim pločama poltriumfiraju, zločinci koji su klali i palili ljude samo šta su druge nacionalnosti i u toj velikosrpskom zulumu i haraču zajedno postrojbe, znači tadašnje JNA predvođene Šljivančaninom i ostalim četnicima su jednostavno taj grad tada napravili tolke zločine da to svi znamo i svjesni smo da su neopisivi. Nažalost ovim zakonom taj ključni problem se ne rješava. Taj problem ako već donosimo nekakav poseban zakon, poseban, što je posebnost ovoga zakona? Da li je posebnost ovoga zakona šta će u biti i dalje dvojezične ploče se moći postavljati u Vukovaru, a oni su osnovni problem? Mi moramo kad govorimo o nacionalnim manjinama, to ću u svakom svom govoru napomenuti, da ljudi srpske nacionalne manjine su dali veliki doprinos Domovinskom ratu, 9000 ih je sudjelovalo u svim postrojbama HV-a, HOS-a, MUP-a, dragovoljačkim postrojbama i triba im odati i to triba naglašavati, brojni su dali svoje živote. Međutim, ako mi ne rješavamo ključni problem, ako mi u ovome prijedlogu navodimo primjera, navodimo područja koja će se obilježavati i koja su se i dosad obilježavala. Navodimo područja ovaj, dane, ta 4 dana koji se obilježavaju, na koji način se obilježavaju, u kakvim prigodama, znači ta 4 dana, ali Vukovar je mjesto posebnog pijeteta mora biti jer ne smijemo zaboraviti, mi ne smijemo zaboraviti Vukovar. Da li Hrvati, da ćemo oprostiti, oprostiti možemo, ali ne smijemo zaboraviti. U Vukovar je ćirilica, ploče ćirilične su trijumf velkosrpskih zločinaca, trijumf. A ovim zakonom ako možete vi ministre odgovorite ili bilo netko drugi da li se rješava taj problem dvojezičnosti ćiriličnih ploča? Ja bi nema nikakav problem sa ljudima srpske nacionalne manjine, živim s tim ljudima, nemam nikakav ja osobno problem. Dapače, ti su ljudi iznimno časni, pošteni, domoljubni, daju novu vrijednost. Ja nema problem, živim s tim ljudima u istom selu. Ja osobno ne. I naglašavat ću uvijek njihove vrijednosti, a međutim, Vukovar je nešto drugo. Vukovar je grad gdje danas šetaju ratni zločinci koji su ili pod zvijezdom petokrakom ili pod kokardom klali, palili, silovali. Ja i jesam da govorimo o budućnosti, ja i jesam što je premijer rekao da će on s Europskom komisijom riješiti, a nije riješio da ima posebne pogodnosti i ekonomske i gospodarske i razvojne grad Vukovar, nema ih. Ali je ključno ovdje pitanje zbog kojega se pokrenula referendumska inicijativa 2013., ja sam bio i koordinator u Cetinskom kraju, prikupljeno je tada 15.000 potpisa samo u Cetinskom kraju, a u RH 653.000 potpisa i tada je Ustavni sud rekao ovo što se nalazi ovde u Članku 3. to je prepisano i to je pisalo i u referendumskoj inicijativi, međutim taj Članak 8. iz Ustavnog zakona o nacionalnim manjinama jer Ustavni sud je rekao što je trebao reći da se može članom …/nerazumljivo/… izmjenama toga zakona. Prema tome, ovim zakonom se taj problem ne rješava. Ovim zakonom se ne rješava čak od 17 članova vijeća toga tijela koji je ovde nabrojan tko će biti sve samo su 3 hrvatska branitelja, samo 3, samo su 3 hrvatska branitelja od 17 predstavnici Vukovaraca. I kod obilježavanja znači nabrojane su i zastave kako će ići protokol i ako dođu strane delegacije, da li će kad dođe strana delegacija npr. da sad dođe predsjednik republike ne ispričat se, da se on dođe ispričati ona ok, Srbije, Aleksandar Vučić, da će stat i ta zastava tu na mjestu posebnog pijeteta. Čovjek koji se ruga sa hrvatskim građanima, koji se rugao i u posjetu hrvatskim građanima. Znači, Vukovar ne smijemo zaboravit, oprostit možemo. U Vukovaru nije pismo ćirilica problem, ali u Vukovaru su ploče ćirilične trijumf velikosrpskih četničkih zločina. Trijumf. Ovim zakonom to ministre ne rješavamo, dame i gospodo, nego produljujemo probleme koji su nastali i u slučaju gospodina Marijana Živkovića i sličnim slučajevima. Ako ste imali namjeru ovo riješiti onda ste Vukovar mogli riješiti u zakonu o izmjenama Zakona o ustavnom o nacionalnim manjinama, gdje ste mogli staviti Vukovar u Članku 12. koji predviđa dvojezičnost, izuzeti. I na taj način krenit onda u donošenje ovakvog zakona. Žao mi je što kad govorim o Vukovaru na ovakav način govorim, ali moram imam jednostavno obavezu prema ljudima koji su iz mog kraja išli u Vukovar od Alčića Andrije, Ivice Poljaka Sokola koji je bio zapovjednik Sajmišta, mojih susjednih općina Đereka, zbog onih, zbog Crvenkape koji je pronađen ovih dana, zbog ljudi koji su iz svih krajeva RH branili Vukovar. Ministre ovim zakonom posebnosti, znači ako je posebnost, a ključni problem je dvojezične ploče, kažite mi ministre da li se rješavaju dvojezične, dal će biti postavljene ćirilične ploče, a time će trijumfirati, o Vukovaru govorim, ne govorim o ostalom dijelu RH, tim zločinom tim će trijumfirati zločinci, krvoloci, koji još šetaju slobodni zbog nerada državnih institucija koje bi si morale to rješavati. Hvala lijepo.
Gospodin Stazić, prva replika.
Kažete nije ćirilica problem, problem su ćirilične ploče. To bi ovako izgledalo kao da netko u Americi umuje, Arapi su izveli napad na blizance, zabranjuje se upotreba arapskih brojeva i moraju se koristiti rimski brojevi na ulicama zgrada, na zgradama u ulici. To je otprilike takvo umovanje. Ćirilica je ako niste znali i hrvatsko pismo, izumio ga je Kliment Ohridski u 9. stoljeću učenik solunske braće. Neki od najvećih i najvažnijih hrvatskih spomenika su napisane na ćirilici, Humačka ploča, Povelja Kulina bana 1189., svi tekstovi Poljičke Republike od 15. do 17. stoljeća, najpoznatiji Poljički statut. Prema tome, govoriti na ovaj način znači pokazati svoje ali potpuno neznanje. Ono što se uči u osnovnoj školi. Pa ja ne znam kako vas to nisu uspjeli naučiti.
Odgovor gospodin Stazić, i ne Bulj oprostite.
Pa složit ću se s vama da ćirilica nije problem i da je ćirilica korištena i u hrvatskim pismima, međutim ja govorim o zločincima koji su se ćiriličnim natpisima dolazili u Vukovar, klali i palili i to bi bio zaista Vukovar. Ja govorim o posebnosti u Vukovaru sa ćiriličnim pločama jer vidim da mi docirate i neznanje i ovo i ono, ali s ponosom kada vi mi docirate jel osoba koja je rekla da '45. pobjednici koji su ubijali i klali na Bleiburgu nevine ljude da nisu dovršili svoj posao. Prema tome, to mi apsolutno vaše dociranje mi ništa ne predstavlja od takvih osoba. Vukovar je napravljen zločin od ljudi koji su nosili ćirilične natpise i koji su klali, palili i silovali i dan danas odaju slobodni, to su koljači na koje se vi pozivate '45. da nisu završili svoj posao, da nisu pobili što su tribali pobiti. Hvala lijepo.
Drugu repliku ima gospodin Tuđman.
Hvala. Kolega Bulj, vaša osnovna teza da ključni problem ovaj zakon ne rješava, to je pitanje dvojezičnih ploča. Međutim, vi ste i sami dali odgovor na to iako inzistirate da vam predlagatelj odgovori da je to u koliziji sa Ustavnim zakonom o nacionalnim manjinama. Prema tome, ovaj zakon se ne može na to referirati odnosno ne može biti jači od tog ustavnog zakona, prema tome nije dobro tražiti taj odgovor. Međutim ono što treba podsjetiti da je problem nastao kada je SDP-ova vlada odredbu prijašnjeg zakona da 50% treba biti nacionalnih manjina da bi imala dvojezičnost smanjio na 30% pučanstva određenog mjesta i tu onda se može vidjeti korijeni zašto imamo ove posljedice i razgovore na ovaj način i u Saboru danas.
Odgovor gospodin Bulj.
Pa da zato ovim zakonom se ne rješava, ja cijelo vrijeme i govorim da proglašavamo mjesto posebnog pijeteta i dodali smo domovinskog pijeteta u biti suzili smo taj pojam u biti ovim zakonom se ne rješava ključni problem. Ako je se mislio riješiti ključni problem onda je se ovdje trebalo izmijeniti najprija Ustavni zakon o nacionalnim manjinama. Ja cijelo vrijeme govorim da ovaj zakon isključivo stavljen, a uopće ne znam što on rješava. Što on rješava? On ne rješava taj problem koji je ključni problem, a to su ploče koje ljudi ne mogu tamo prihvatiti da ti zločinci trijumfiraju, ti krvoloci velikosrbi koji su radili ogromne zločine nezapamćene od II. svjetskog rata i to je problem. Međutim, ovim zakonom on se ne može riješiti, vi ste sada priznali da ovaj zakon isključivo pamflet i demagogija koju će se koristiti isključivo u predizborne svrhe, a ja u tome ne želim sudjelovati. Hvala lijepo. Ja želim da se riješi problem.
Pozdravljamo svi zajedno učenike i učenice Obrtničko industrijske graditeljske škole iz Zagreba. Hvala što ste s nama. Molim vas jedan pljesak za njih. Idemo dalje sa pojedinačnim raspravama, gospodin Josip Đakić je na redu.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine ministre, državna tajnice i suradnici. Pa evo pred nama je Zakon o gradu Vukovaru, gradu sa posebnim domovinskim pijetetom i na samom početku želio bih istaknuti da nije potrebno naglašavati koliko je ovaj zakon potreban i važan. I žao mi je što se toliko nepotrebno politizira oko njega jer oni koji politiziraju sigurno i siguran sam da ne osjećaju bol koju nose Vukovarci i Vukovarke, koja nikada neće nestati. I stvarno ne razumijem zašto se mora posebno pojašnjavati i zašto je ovaj zakon važan. Ponekad je potrebno učiniti nešto kako bi sačuvali vrijednosti domoljublje i zajedništvo, hrabrost i požrtvovnost, uspomenu na žrtve i tragedije koje su se desile u Domovinskom ratu. Osjećam da smo svi emotivno vezani za Vukovar i ovim zakonom čuvamo trajnu uspomenu na žrtvu Vukovara. I oni koji nisu proživjeli rat i strahote nadam se da se i oni osjećaju i suosjećaju za one koji trpe, koje boli i kojima je nanesena nepravda. I opet ću ponoviti bez obzira što je već sve rečeno o Vukovaru, da Vukovar ima posebnu važnu ulogu u hrvatskoj povijesti, uspostavi samostalne, neovisne, suverene i demokratske Hrvatske države, predstavlja simbole otpora, žrtve zajedništva u Domovinskom ratu. Vukovar ima iznimno važno simbolično u mnogom vidimo i prijelomno pa i sudbonosno mjesto u povijesti Hrvatske države, osobito u formiranju modernoga hrvatskoga društva, kulturni i nacionalni identitet te iskustvo i značenje Vukovara iz '91. godine nadilazi i lokalnu i nacionalnu razinu pa rekao bih da je on ujedno i europski i svjetski fenomen otpora i žrtve. Hrvatski narod zahvaljujući otporu vukovarskih branitelja kao i zbog kataklizmičkih razaranja i ljudskih stradanja koje u Europi nisu zabilježena od završetka II. Svjetskog rata prepoznali su Vukovar kao simbol otpora, hrabrosti, domoljublja, zajedništva i požrtvovanosti. Vukovar je simbol mlade Hrvatske države i borbe hrvatskog naroda za slobodu, nacionalnu samostalnost i teritorijalnu cjelovitost, velikosrpske agresije zajedno sa JNA na Vukovar '91. kao i uz pomoć domaćih pobunjenika na tom prostoru skoro u većini i višegodišnja okupacija grada ostavili su duboke negativne i u mnogim gledištima trajne posljedice na njegovu bogatu, povijesnu i kulturnu baštinu, kao i posljedice u demografskoj slici jer su ljudska stradanja i gubici bili iznimno veliki i izrazito teški. Ovaj zakon je potreban kako bi se pijetet koji izražavamo svaki puta kada dolazimo u Vukovar, kada govorimo o Vukovaru, kada se sjećamo žrtve, kada osjećamo tih dana kada su stradala i kada je herojstvo bilo na prvom mjestu naglasili da žrtva Vukovara ne smije biti nikada zaboravljena, pa tako i ovaj zakon precizira jasno sva mjesta gdje su stradanja bila, kako su se dogodila, kako ih obilježavati, kako ih se sjećati i kako ih nikada ne zaboravljati. Proglašenjem Vukovara područjem posebnog domovinskog pijeteta stvaramo pravni okvir za poseban nacionalni status ovog grada kojim će se očuvati kultura sjećanja na žrtvu Vukovara i potaknuti će se aktivnosti usmjerene društvenom razvoju vukovarskoga područja. Zakonom definiramo pojam posebnog domovinskog pijeteta i područja koje zahvaća odnosno na koje se odnosi, a to je grad Vukovar i naselje Bogdanovci, mjesta i razdoblja, dani posebnog domovinskog pijeteta uključujući i razdoblja od 17. do 20. studenoga, te načinom obilježavanja posebnog domovinskog pijeteta. Kao mjesto posebnog pijeteta definira se i Nacionalno memorijalna bolnica u Vukovaru u kojoj se pored zdravstvene djelatnosti obavlja i memorijalno edukacijska djelatnost sa svrhom promicanja vrijednosti Domovinskog rata i svi oni koji govore o tome da tamo ne dolaze mladi, da tamo nema života, da je tamo, da tamo stvaramo maozolej, tamo ima života, tamo je život u punom naponu, tamo se događaju učestali posjeti naših učenika iz cijele RH, moram napomenuti da je važno da se naša djeca tamo educiraju o tome što je to bilo, ko je bio agresor, možda to nekome i ne odgovara što se stvarna istina prezentira od stručnih i kvalitetnih osoba, ali i povijesna činjenica je tamo stvarno dostupna i vidljiva. Ujedno obilježavanje u značajnoj mjeri uključuje razvoj edukativnih aktivnosti i priprema stručno edukativnih materijala sa svrhom upoznavanja učenika i drugih posjetitelja Vukovara s povijesnim činjenicama o Domovinskom ratu i očuvanju sjećanja na ulogu Vukovara u obrani suvereniteta i stvaranju RH, ali i utvrđivanju konačnog popisa poginulih, nestalih hrvatskih branitelja i civila vukovarskoga područja, što je također trajna zadaća dok god svi oni koji se još uvijek vode nestalima ne budu pronađeni. Važnu ulogu u obilježavanju ima i javna ustanova Memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata u Vukovaru u okviru svoje djelatnosti organizira odgojno obrazovne posjete učenika gradu Vukovaru. Zakon će se uspostaviti posebno među resorno tijelo tj. vijeće za domovinski pijetet, mir i razvoj od 15 ili 17 članova koje imenuje Vlada kao jedan od važnih ciljeva rada vijeća biti će rješavanje dugogodišnjih imovinskopravnih odnosa i statusa mjesta stradavanja odnosno mjesta odavanja posebnog domovinskog pijeteta. Vijeće Vladi može predložiti gospodarske, demografske, kulturne, odgojno obrazovne, znanstvene i druge mjere usmjerene na razvoj područja posebnog domovinskog pijeteta, kao i mjere i aktivnosti izgradnje i trajnog očuvanja mira, te pratiti njihovo provođenje. Za razliku od onih koji govore da je ovaj zakon bezvezan, samo zbog toga što u njemu nema materijalno financijskih pokazatelja stvarno sam zaprepašten takovim, takovom raspravom takovih ljudi koji bez duše, bez srca, bez emocija govore o ovom zakonu. To su isti oni koji govore o tome da posao nije napravljen '45.-te godine do kraja, to su isti oni koji vjerojatno nisu ni voljeni da RH bude slobodna, to su isti oni koji su željeli da Vukovar prođe kako je prošao, to su isti oni koji su vjerojatno vabili za time da i Vinkovci budu okupirani, kao i Županja i da neprijateljska saboterska dođe do Zagreba. Tako se moglo iz njihovih izlaganja i rasprava zaključiti danas, tako je to kada nema zajedničkoga osjećaja prema Vukovaru, tako je to kada nema emocija, kada nema razumijevanja, kada nema ljubavi prema domovini. Takovi ljudi bezosjećajno, bezdušni, koji zapravo nikada ovu RH po meni nisu ni voljeli. Ovaj zakon imati će pozitivne, siguran sam, učinke na razvoj vukovarskog područja i vjerujem da su svi zastupnici HS suglasni da u zajedništvu trebamo donijeti baš ovakav zakon, te da on bude na korist svih hrvatskih građanima. Hvala lijepo.
I vama. Imate dvije replike, prvu repliku je tražio g. Panenić.
Evo cijenjeni kolega Đakić, ja moram nekako reagirati jel ovdje sam govorio, pa onda ću isto tako i osvrnut se na ovo što ste vi iznijeli cijeli niz optužbi, prvenstveno od politikanstva, da politiziramo. Ja ne znam, vi ste okrenuli temu, mi smo govorili o tome zapravo da je prijedlog koji dolazi od HDZ-ove vladajuće većine je taj koji politizira stvarnost događanja, bivših događanja i osjećaja koji su nakon toga nastali u gradu Vukovaru, sadržano u zakonu je sve ovo. Vi kad dolazite u Vukovar na obilježavanje stradanja da pogledate ovo što piše u prijedlogu zakona, sve ćete to obić, sve je to još od davnih dana i pod ovih gotovo istim nazivom, jedino što ga vi još malo doradili, tak ak govorimo već o politikanstvu onda biste prvi vi trebali bit koji ćete osuditi sve ono što narušava upravo dostojanstvo Domovinskog rata i ako neko izjednači RH sa NDH vi prvi to trebate reći [[Upadica: Vrijeme, hvala.]] a ne kako je ta suradnja nema alternative.
Odgovor, gospodin Đakić.
Kolega Paneniću, vi ste jedan od onih vjerojatno prozvanih pa ste našli za shodno replicirati meni. Ja mislim da osjećaji i emocije koje bi trebale biti prema gradu Vukovaru napokon su došle i u zakonske okvire kako ne bi nitko pokušao narušavati. I samo ću jedno reći, ovaj zakon sigurno je dobrodošao i bilo bi lijepo kada bi ga svi skupa prihvatili. Ovo nije zakon o stiroporu, nego je zakon o Vukovaru.
Hvala lijepa. Gospodin Ronko, izvolite. Ja bi vas molio gospodin Borić, ja sam vidio povredu nemojte mi ukazivati na onome što sam vidim jer imam oči, ne. Naravno da ću povredu dati. Izvolite.
Vi ste povrijedili Članak 239. Poslovnika, niste reagirali na neprimjerno dobacivanje kolege Paneniću, naprosto bez obzira šta ako neko kaže ne možete kolegi to reći što ste rekli kolega Paneniću. To je naprosto ispod svake razine ljudskog dostojanstva. I nažalost vi neki ovdje ste donijeli govor u sabor koji ovdje u ovom saboru nikad nije bio. Ljudi se moraju poštivati i uvažavat. To je osnov svega, to je osnov kulture koju čovjek nosi od kuće. Ovako reći bilo kome, a ne kolegi [[Upadica: Hvala lijepa, vrijeme.]] u saboru ovakva izjava je naprosto katastrofa.
Hvala lijepa, vrijeme. Gospodin Panenić je digao također povredu Poslovnika.
Hvala lijepa. I ja sam reagirao upravo po Članku [[Upadica: Ne, ne 23.8]] 238. ono jer u biti propustili ste samo prethodnu uvredu koja je bila na moj račun vi ne biste nikada reagirali zato što vama to nije problem, a kad predsjedavajući nije reagirao na tu uvredu onda sam ja preuzeo tu dužnost i ja se ispričavam što sam preuzeo ulogu od predsjedavajućega pa sam evo odgovorio na način koji je primjeren izričaju kojega je isto tako i kolega Đakić imamo prema meni. Prema tome promotrite što je rekao prije toga [[Upadica: Hvala lijepa, vrijeme je prošlo.]]
Da ja reagiram na svaku upadicu ovdje, da ja reagiram na svaku upadicu opomenom ja bi dijelio samo opomene. Ja bi predložio da vas troje idete na kavu pa da riješite problem. Gospodin Ronko, izvolite.
Hvala lijepo. Kad je u pitanju Vukovar, ja sam uvijek…
Molim vas lijepo sad, oprostite, oprostite, evo sada dajem opomenu vama gospodinu Paneniću, vama gospodinu Đakiću i dosta i dosta, dvije opomene. Izvolite.
Hvala lijepo. Dakle kad govorim o Vukovaru i kad sam govorio i kad ću govoriti uvijek govorim i sa srcem i dušom i ljubavlju. Tako i sada, Vukovar da, pijetet da, ali da to ne vode u pravcu mauzoleja jer protiv sam toga. Dakako ja ću glasati za ovaj zakon, ali neka taj zakon bude podložak i nekakvim promjenama, mogućnostima jer mislim da Vukovaru kao Vukovaru treba dati i više života i više vjere u pravo i pravdu i da mu treba osigurati daleko blistaviju budućnost. Po meni Vukovar mora biti veći, Vukovar mora biti bolji, Vukovar mora biti ljepši. I ne kažem da u Vukovaru nema života, ima da, ali ga mora biti još više.
Hvala lijepa. Odgovor gospodin Đakić.
Da, kolega Ronko drago mi je da ste vi prepoznali da ovaj zakon je potreban i da on ima svoju svrsishodnost, da ima osjećaj, da ima ljubav, da ima stvaran pijetet i vjerujem da i vi kao i svi mi razmišljamo i puno puta mislimo zašto na trgovinama, zašto na firmama, zašto na kafićima, zašto na kamionima nisu ispisana ćiriličnim pismom imena tih firmi, tih tvrtki u gradu Vukovaru, a potencira se da državne institucije to budu. Puno puta nam ta dvojba izaziva sumnju da je ovo čisto nešto sasvim drugo što danas kolege su htjeli potencirati, a pozdravljam vaše razumijevanje prema ovom zakonu i da svaki zakon je podložan promjenama.
Hvala vam lijepa. Idemo dalje, gospodin Miroslav Tuđman. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Dozvolite prvo na početku da kažem nešto o ova dva amandmana koja ću podnijeti na ovaj zakon, a onda ću komentirati neke rasprave odnosno stajališta o ovome zakonu. Prvi amandman se odnosi na Članak 24. koji kaže da Vijeće za domovinski pijetete će u suradnji sa nadležnim tijelom državne uprave za znanost, obrazovanje te nizom znanstvenih institucija poticati znanstveno istraživanje te izdavaštvo sa ciljem očuvanja istraživanja i promicanja istine o Domovinskom ratu. Mislim da u ovaj amandman treba ugraditi i Ministarstvo kulture s obzirom da se tu radi o radovima i istraživanjima koje spadaju i u područje kulture. Drugi amandman se odnosi na Članak 26. gdje se u prvom stavku toga članka govori o tome da je Ministarstvo branitelja nadležno za financiranje svih ovih aktivnosti koje su predviđene ovim zakonom, ali bi ovdje trebalo ona upravo zbog ove izmjene u ovom Članku 26. dodati drugi stavak koji kaže da se ove aktivnosti vezane za znanstveno istraživačke aktivnosti, izdavaštvo, očuvanje, istraživanje i promicanje istine o Domovinskom ratu financira iz Ministarstva i znanosti i obrazovanja, ali i kulture. Međutim, trebalo bi to naglasiti da se tu ne kaže ili-ili nego da i Ministarstvo obrazovanja isto tako po ovim osnovama koje se odnose na čl. 26. treba sudjelovati i participirati u, u financiranju ovih, ovoga što je predviđeno ovim zakonom. To su ta dva amandmana koje se nadam da će podnositelj razmotriti i da će ih prihvatiti. Što se tiče pak rasprave, danas smo čuli različitih stvari o ovome zakonu, s jedne strane da zakon nema svrhu, da ništa od posebno nije riješeno, pa se onda ide dotle da se kaže, pa sve to je definirano već u, u odredbama lokalne uprave odnosno samouprave gdje se govori o odluci grada Vukovara o pijetetu iz, koje je donijeta odluka 2013. i onda smo tu zapravo na onoj našoj tipičnoj saborskoj klackalici. Je, ako je, da nije, da nije donijeto to, taj zakon i odredbe na nacionalnoj razini onda bi se reklo, e to je samo na lokalnoj razini, država ne, ne brine o tome. S druge pak strane glavna primjedba jednog dijela ovih zastupnika ide na to da se ne rješava problem dvojezičnih ploča. Ovdje to, i to je točno, ali oni koji to govore sami znaju da to se ne može riješiti ovim zakonom zato što postoji jedan drugi zakon, organski Zakon o nacionalnim manjinama, a pri tome se zaboravlja reći da je promjene koje se tiču toga zakona odnosno dvojezičnih ploča, prijašnja SDP-ova Vlada donijela odredbu po kojoj pravo na dvojezičnost imaju one nacionalne manjine koje čine 50% ili više od 50% stanovništva. Ovdje se, a prethodna odredba je bila, pardon da pravo imaju, da je smanjila taj, tu odredbu na 30%, a bila je odredba na 50%. Prema zadnjem popisu srpskog stanovništva u Vukovaru ima 34%, prema tome u tom striktno držeći se zakona oni i dalje imaju pravo na dvojezičnost. Međutim, i u prvoj raspravi o ovome zakonu kada je bila u prvom čitanju reko sam da bi bilo dobro upravo zato što je to veliki problem, a nije problem kao što je već bilo naglašeno, niti ćirilično pismo, niti Srbi kao nacionalna manjina u RH jer ih je oko 9000 sudjelovalo u Domovinskom ratu, prema tome stvari se ne mogu generalizirati, ali bi bilo jako dobro da Srbi u Vukovaru i srpske stranke tamo same predlože da zbog pijeteta ovaj ne inzistiraju na postavljanju dvojezičnih, dvojezičnih ploča. Mislim da bi to i za suživot i za skladniji i razvoj grada i odnosa bilo jako dobro. Što se pak tiče diskusije g. Stazića, opet smo čuli niz neistina čovjeka koji naprosto poziva se na istinu, a sam ne želi se suočiti sa, sa istinom. Vezano za problem sprječavanje navodnog proboja Vukovara, izvlačenja djece iz Vukovara, treba reći da sve to je itekako dobro istraženo, da se činjenice znaju, da su o tome napisani niz znanstvenih članaka, da su o tome pisani i doktorati, prema tome činjenice su vrlo jednostavne. Ovo što Đakić, pardon, što Stazić govori, to je, to su falsifikati i laži koje je plasirala, koje je plasirala Opera to je, to je, to je, to je akcija KOS-a za plasiranje dezinformacija nastala, operacija koja je počela '91.g. u, u rujnu i koje su sustavno, sustavno plasirale te dezinformacije kako bi se i na tom medijskom planu urušila obrana RH od agresije. Naime, samo nekoliko činjenica. Pripisuje se Dedakoviću da je on, da je on potpisao taj, taj, to pismo koje je upućeno HS, 15 dana prije nego što je to Glavašević pročitao, pismo bilo je to došlo u, u HS, postoji nekoliko verzija tih pisama, potpisano sa Jastrebom, nepotpisano, sam Dedaković je reko da on to nije pisao, ta pisma, reko je to i '91. i, i, i kasnije, tako da Glavašević kad ga je pročito dan ili dva prije pada Vukovara sam nije htio pročitati sve rečenice iz toga pisma jel očigledno se sa tim nije slagao. Ko je autor tog pisma, to se itekako može pretpostaviti, ne zna se ime, al zna se, znaju se izvori odakle i od koga, od koga dolazi. Reko sam, kaže Stazić je da mu je predsjednik reko da pošalje fax, a nije rekao da je Dedaković bio kod, kod predsjednika u Zagrebu na razgovoru i nije rekao to da su transkripti toga plasiranog razgovora montaže koje su rađene od KOS-a odnosno u, u Operi i da su plasirane u ovaj, u, u, u, u javnost. Ono što Stazić non stop ponavlja jednu falsifikat laži, neistine, on ponavlja kao neku svoju istinu očigledno nespreman i nesposoban prihvatiti činjenice o Domovinskome ratu i borbi za Vukovar i prošli put sam rekao koliko je ta nakaradna interpretacija, inzistiranje na tim dezinformacijama jer Marko Babić, jedan od očito ključnih ljudi u obrani i koji ima nepodijeljeni poštovanje i dignitet i boraca i svih drugih ljudi, jednom je rekao, kad su ga novinari pitali kako to, zašto je Vukovar pao, onda je rekao, kad mi to novinari, kad me to bilo tko pita, dođe mi da mu opalim šamarčinu i da je pitanje kako to da se Vukovar mogao braniti 3 dana jer nije bilo šanse da se uopće obrani. Prema tome, ove danas, ovo što danas ovdje čujemo u HS-u to je naprosto jedna sramota i za HS i za one koji to govore.
Ne razumijem, kakvi su to glasovi? ... [[Upadica se ne čuje.]] G. Šuker ima repliku.
Hvala lijepo. Kolega Tuđman, vi ste lijepo elaborirali neke stvari, međutim, ono što sam ja s vama želio prokomentirati, slušajući danas ove rasprave gdje se govori da ovaj zakon ne donosi ništa, da se s njim neće ništa riješiti, ali mi smo apriori protiv toga. Zar to samo ne ukazuje, upravo takvo raspoloženje opozicije da je upravo takav zakon trebalo donijeti? Jer, ako ste apriori protiv nečega što ništa ne rješava, ništa ne donosi, onda u čemu je problem? Predložite što bi trebalo promijeniti i glasajmo svi za taj zakon. Pa valjda Vukovar i pijetet prema žrtvama Vukovara, Škabrnje, ... [[Govornik se ne razumije.]] diljem Hrvatske koje su padale od velikosrpske i četničke agresije zaslužuje da mi u ovom Saboru pokažemo jedinstvo. Da konsenzusom donesemo. Pa zar ćemo se mi na jednom ovakvom zakonu, za koje kolege iz oporbe kažu da ništa ne rješava, ... [[Govornik se ne razumije.]] apriori protiv, protiv čega? Protiv mišljenja i stava Vukovara? Pa tko ima veće pravo o Vukovaru govoriti ovdje u sabornici od [[Upadica Radin: Hvala kolega Šuker.]] kolegice Balić? Znači oni su protiv njenih [[Upadica Radin: Hvala lijepa. Hvala.]] osjećaja?
Odgovor, g. Tuđman.
Hvala. Ali, kolega Šuker, ono što je očito, a to se vidi iz ovih članaka koje sam pročitao, daje se težište na istraživanju istine i promocije Domovinskog rata, i Vukovara i cijeloga Domovinskoga rata, prema tome, i to je već jedna dimenzija koja odskače od svega onoga što se želi negirati jer tu obvezu više, ta obveza nije više na razini lokalne uprave nego na razini države i zato je ovaj sastav Vijeća za domovinski pijetet takav kako je predloženo. Ono što začuđuje, to je da zapravo jedinstven stav oko odbijanja ovoga zakona imaju i krajnja ljevica i krajnja desnica i to je ono što bi trebali, o čemu bi se trebali svi zamisliti, kojim je, koja je pozadina takvoga jednoga stava jer de facto, ovdje se, po mom mišljenju [[Upadica Radin: Hvala, vrijeme, g. Tuđman.]] [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]] kako se te stvari mogu rješavati.
Sada je na redu gđa. Irena Petrijevčanin-Vuksanović. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, uvaženi ministre s državnom tajnicom i suradnicima. Nadovezat ću se na raspravu kolege Tuđmana u onom smislu kako su išle prethodne rasprave, a prethodno ću se, naravno složiti s kolegom Šukerom, kad se referira na autentičnost iskaza kolegice Balić i ako se kolegice Balić neće uvrijediti što ću je sada ovdje parafrazirati jer je lijepo rekla da može konkretizirati htjenja stanovništva Vukovara i ja se slažem s tim da kolegica može itekako konkretizirati htjenja stanovništva Vukovara i to puno autentičnije nego neki drugi ovdje u sabornici, bez da se itko osjeća prozvan. Prije svega, zbog tri činjenice. Prvo, zato što je tamo rođena, provela djetinjstvo, živjela, a onda doživjela i tragičnu smrt roditelja, što nijedno dijete ne bi trebalo osjetiti, a naravno, sve to zbog Domovinskog rata i agresije na Vukovar. Dakle, više vjerujem autentičnim predstavnicima Vukovara i žitelja Vukovara, nego nekim drugima, iako svi imamo emocije prema Vukovaru i nikome ne umanjujem pravo, ni sama sebi ni nikome drugome da govorimo o Vukovaru, ali ipak, nego govore autentičnije. Isto tako, ovaj zakon nije trebao riješiti ona pitanja u kojima se ovdje govorilo u sabornici. On nije imao ni intenciju ni težnju ni želju da riješi ta pitanja i ta pitanja zapravo i nemaju veze sa pijetetom prema poginulim u Domovinskom ratu i prema pijetetu općenito u Domovinskom ratu. Ono što je bitno reći da u ovom sazivu Sabora, bez obzira što neki misle o ovom sazivu, to je jedna druga tema, ali kad govorimo o donesenim zakonima, onda je ovaj saziv itekako produktivan i uspješan. Donesen je cjelovit Zakon o braniteljima iz Domovinskog rata, dakle referiram se na ovu temu. Donesen je Zakon o osobama nestalim u Domovinskom ratu, a kao što vam je poznato, više od 1890 osoba još se vodi nestalima. 18.11. je proglašen datumom sjećanja, dakle Danom sjećanja na žrtve Domovinskog rata i Dan sjećanja na žrtvu Vukovara i Škabrnje. Isto tako, ono što nisam čula u prethodnim raspravama, a čuli smo kad je ovaj zakon bio u prvom čitanju, da je ovaj prijedlog zakona rađen u uskoj suradnji sa braniteljskim udrugama koje proizlaze iz Domovinskog rata, a sjedište im je u Vukovaru, dakle s područja grada Vukovara, sa suradnicima gradonačelnika Vukovara i sa samim gradonačelnikom Vukovara. Vjerujem da je dobro poznato stanje na Ovčari i stanje na Veleprometu. Ono što točno katastarski ulazi u ta područja i da je svih ovih 28 godina to bilo regulirano na jedan način na osnovu kojih zakonskih okvira je regulirano to spomen obilježje i da su sada čitav niz mjera inkorporiran koji prethodno nije bio reguliran, a ovim zakonom će biti. Bitno je također istaknuti činjenicu, a stoji u samom zakonu da će tijekom obilježavanja dana domovinskog pijeteta biti uključene brojne obrazovno odgojne aktivnosti za učenike i studente te druge zainteresirane i tu vidim isto tako doprinos kolege Tuđmana kroz ova dva amandmana da se proširi nadležnost na Ministarstvo kulture i na Ministarstvo znanosti i obrazovanja jer je to naprosto logično i nužno. Isto tako, čuli smo da pojedinci govore o pojmu velikosrpska agresija koji je uži pojam pa ja jednostavno ne razumijem zapravo ne znajući oni aboliraju Srbiju, Crnu Goru, JNA i sve paravojne postrojbe od počinjenih zločina jer je velikosrpska agresija uži pojam. Agresija nije bila samo velikosrpska kao uži pojam nego ovo što sam rekla kao širi pojam. Ovaj zakon nosi mnoge pozitivne učinke, ne samo za branitelje, ne samo za žitelje Vukovara nego i za buduće generacije Vukovara. Isto tako čuli smo da se ništa ne ulaže u Vukovar i u Vukovarsku-srijemsku županiju i to je jedan od neistinitih iskaza, jer ako govorimo o činjenicama onda trebamo reći koliko velika sredstava su uložena u Vukovar. Iz državnog proračuna je uloženo 435,68 milijuna kuna, a ako gledamo Vukovar kroz Vukovarsko-srijemsku županiju onda je to 863 miliona kuna što je u odnosu na neke prethodne vlade nemjerljivo. Isto tako, čuli smo da se ništa, baš ništa ne poduzima po pitanju žitelja i poboljšanja kvalitete u gradu Vukovaru, opet nije točno. Ako gledamo ono što je jako bitno, a to je zaposlenost, onda je zaposleno više od 2.000 osoba, a 618 obitelji je dobilo obiteljske kuće što je koštalo više od 50 milijuna kuna itd., da ne nabrajam koliko ljudi je dobilo stanove. Isto tako, naravno da nitko ne osporava činjenicu da ima razloga za frustraciju. Razloga za frustraciju ima i bit će i dalje dokle god neki koji su činili ratne zločine nažalost nisu procesuirani i dok ta pravda nije ugledala svjetlo dana na onaj način na koji treba ugledati. Što se tiče srpske i ostalih nacionalnih manjina, pa mnoge države u svijetu nemaju takva prava prema nacionalnim manjinama kakve je ostvarila RH i to je još prvim zakonima kao što sam rekla od '91. nadalje svaki slijedeći zakon je išao zapravo na ruku nacionalnim manjinama i danas zapravo možemo reći da Hrvatska čak i ako gledamo u nekim svjetskim razmjerima zaista je država u kojoj nacionalne manjine ostvaruju visoka prava. Što se tiče dvojezičnosti, to smo već sve slušali kad je ovaj zakon bio u provom čitanju. Opet činjenice, u Vukovaru još od 2011. živi 1/3 pripadnika srpske nacionalne manjine što je oko 33, 34% i što znači da ovaj zakon niti ne želi biti iznad Ustavnog zakona i onih zakona koji reguliraju ovo pitanje i ta dvojezičnost uvijek će za jedne biti privilegija, a za druge će biti kamen spoticanja i smutnje. Ali kad je riječ o Vukovaru ne bi bilo dobro da usvojimo stav da cijele nacionalne manjine stigmatiziramo i proglašavamo odgovornima zato što su neki pripadnici ili dio pripadnika te nacionalne manjine činili zločine nad RH i stanovništvom jer treba imati u vidu i da je oko 9.000 Srba sudjelovalo u Domovinskom ratu ali na strani hrvatske vojske. Dakle, trebamo težiti da se tenzije ne pojačavaju nego da se smiruju sa svih strana, bez obzira što neke strane žele pojačavati te tenzije. Nacionalne manjine nemaju nikakvog razloga biti nezadovoljne, ali isto tako domicilno stanovništvo, dakle hrvatsko stanovništvo ne smije se osjećati nezadovoljno i ne smiju prava nacionalnih manjina ići na uštrb domicilnog stanovništva. Za nas Hrvate je Vukovar uvijek bio ključna točka obrane istočne granice na Dunave, a za Srbe je to grad u kojem oni prelaze 1/3 stanovništva po brojnosti i prema važećim zakonima ostvaruju pravo na dvojezičnost. I to je činjenica koliko god se to nekome ne sviđalo. Dakle, Vukovar se vratio brojčano na stanje prije rata pa jednako otprilike sada ima srpskog i hrvatskog stanovništva u onim omjerima kako je bilo i prije više-manje i oni moraju živjeti zajedno bez obzira koliko je to teško, to nije lako to naročito sad izaziva frustracije i nezadovoljstvo, ali mislim da ne bi nitko trebao biti frustriran oko toga jer to treba gledati kao jedan civilizacijski doseg i kao doseg mirne reintegracije i ako se sjetimo i Erdutskog sporazuma koji više nije na snazi i ako gledamo povijesno onda trebamo to gledati u pozitivnom smislu i naravno težiti i da od samih nacionalnih manjina dođe pozitivna inicijativa da se ne inzistira na nečem što nije potrebno, a naročito da se sada uvaže sve ove činjenice. Hrvatska je dakle zajamčila nacionalnoj manjini srpskoj sva prava još za vrijeme mirne reintegracije, dalje se to zakonima provodilo onako kako se provodilo. Ovaj zakon nije zakon koji regulira prava nacionalnih manjina i dvojezičnost on regulira sve ono što smo već čuli i njega u tom kontekstu treba gledati kao jedan pozitivan iskorak i kao nešto što će pridonijeti boljem i kvalitetnijem životu stanovništva u Vukovaru bez obzira na njihovu pripadnost odnosno njihovo državljanstvo. Oni su svi državljani RH, ali ja mislim da ovaj zakon jednako zahvaća i pripadnike nacionalnih manjina u pozitivom smislu kao pozitivan iskorak. Hvala lijepa.
Hvala i vama. A sada je na redu gospodin Stevo Culej.
Poštovani potpredsjedniče. Kolegice i kolege, ministre sa suradnicima. Eto došao je i Vukovar na raspravu u Hrvatski sabor, uh mnogo sam potresen nakon ovih svih rasprava pa sve ono što sam si pripremio moram gurnut na stranu da bih mogao govoriti onako kako sam naučio, onako kako pamtim, onako kako su govorili oni koji su umirali u Vukovaru i oni koji imaju pravo o njemu govoriti na onaj način, a to je jedan jedini način govoriti istinu. U Vukovaru i okolici Vukovara poginulo je 22 pripadnika postrojbe gdje sam ja bio jedan od zapovjednika. U Vukovaru su ginuli moji prijatelji iz cijele Hrvatske, iz mojega mjesta. U Vukovaru su ginuli policajci iz cijele Hrvatske i specijalci čiji sam i ja bio pripadnik. U Vukovaru su ginuli mladići iz cijele Hrvatske kao što je Crvenkapa Manjkasa pripadnik HOS-a kojega smo ekshumirali ovih dana. U Vukovaru su se borili i organizirali obranu pored mladog, starijeg Jastreba, Tomislav Merčep, Blago Zadro jedini general, pitanje da li bi bio general da nije poginuo, možda bi bio tamo gdje je i Tomislav Merčep danas. U Vukovaru koji je bio i srpski grad kako oni to vole naglašavati u jednom trenu kada su oni oslobodili Vukovar kada je i Vojislav Stanimirović koji je bio ovdje u Hrvatskom saboru isto koalicijski partner moje stranke koji je rekao da smo oslobodili Vukovar od ustaša. Da, šta su učinili kada su oslobodili grad? Prvo su donijeli svoja obilježja ćirilicu koja je na tenkovima ušla u grad, donijeli su zvijezdu petokraku, donijeli su kokardu koja ni dan danas nema temelja u hrvatskom zakonu da bude uklonjena kao ni zvijezda petokraka. Samo je pitanje vremena kada će se umjetnost sa riječkih dokova i ulica prebaciti na vukovarski dok i na trg, samo je pitanje vremena i na koji način. Da li ćemo ovim zakonom zaštititi Vukovar od zvijezde petokrake, ćirilice i kokarde? Da li ćemo uspjeti privesti licu pravde sve one ubojice, rušitelje Vukovara? Ne nećemo, već su davno na slobodi. I Vrhovni sud je u odsutnosti oslobodio RAdenka Alavanju iz Borova Sela komandanta štaba teritorijalne obrane, a u Borovu Selu napominjem po stoti puta ubijeno je 83 ne Srba, isto i na isti način su abolirani i drugi ubojice i rušitelji Vukovara koji se slobodno šeću po Vukovaru, zbog kojih je bio i prosvjed organiziran od stradalnika Vukovara i gradonačelnika Ivana Penave koji je ponukan upitima svojih sugrađana i njihovom tugom uspio na trgu u Vukovaru okupiti 10.000 Hrvatica i Hrvata iz cijele Hrvatske. Samo mi nismo bili tamo. Zašto nismo bili tamo, upitajmo se sami? A sada bi malo o Vukovaru. E nećete prijatelji dok sam ovdje u zadnjoj klupi na taj način razgovarati. nećeš Staziću, nećeš u ime svih onih Manjkasa u ime svih Zadra i u ime svih Josipa, Ivana, Marijana i drugih Hrvata i Hrvatica naravno, e nećeš Staziću, nećeš dok sam ti ja ovdje. I svi stazići, svi beusi, svi beljaci, nećete ni pupovci nećete. Znate zašto nećete? Dok postoji ijedan Hrvat u Vukovaru sličan onome koji je tamo bio '91. zato nećete. Zato što će se istina prenositi s koljena na koljeno, zato što će i ovaj zakon, mada za mene nedovoljno nedorečeno u nekim stvarima, ipak moguće nešto dobro polučiti u cijeloj priči. A nisam s njime zadovoljan, nisam do kraja i ne mogu biti nikada zadovoljan jer ja bih bio jedino zadovoljan da smo i mi Vukovar oslobodili kao što su ga oni oslobodili pa možda ne bismo imali danas ovih problema. Ne, ja ne pozivam na nasilje, ja ne pozivam na mržnju, ja pozivam na pravdu, da Radenko i slični da su vidjeli lice pravde i da su odslužili Hrvatskoj dug za zločine koje su počinili, e ja bih tada bio zadovoljan. Ja bi bio zadovoljan kada ubojice Hrvatica i Hrvata ne bi imali mauzoleje kako govorite u Hrvatskoj, kada ne bi Vukašin Šoškočanin imao spomenik da je junak u Hrvatskoj, možda bi bio malo zadovoljan. Kada bi se prozvali nalogodavci i prizvali licu pravde bio bih zadovoljan kad se Vukovar ne bi vrijeđo na svakom koraku nego kad bi samo istina bila o njemu ja bih bio zadovoljan i ono pismo što je čitao Glavašević, jel znate ko ga je čitao prvi? Ko ga je čitao prvi u Vinkovcima u hotelu? Vlado Jozić zvani Policija iz Ivankova i ja. A znate ko ga je doneo? Viktorin Jurić Paša, HOS-ovac koji je preživio, on ga je prvi doneo preko Male Bosne i u hotelu nam je pokazao, a taj uradak čiji je bio i ko ga je proturio, zna s kojom namjerom ga je proturio. Puno toga je o Vukovaru rečeno, a malo istine. Kako je završio Jastreb stariji? Zašto je tako završio? Ko ga je dočekao? Kako je završio onaj koji je opljačkao SDK? I njega su ubili, Srbi su se međusobno poubijali, a Jastreb stariji je bio kriv. Kako je završio Tomislav Merčep zbog nečinjenja? Nije uspio spriječiti neke navodne njemu podmetnute zločine od onih koji su svjedočili protiv njega. Imao bih puno toga pročitat, ali mi ostane taman tolko. Prije ustavnih promjena 2012.g. za postavljanje ćiriličnih ploča u bilo kojem hrvatskome gradu ili mjestu potrebno je bilo da u njemu živi više od 50% stanovništva, to je promijenio naš predsjednik Ivo Josipović zajedno sa onim premijerom Milanovićem koji nam sada predsjeda i koji sjedi na njegovome mjestu, koji je rekao dok je on premijer neće biti u Vukovaru ono što smo mi planirali nego će bit ćirilica koju će nam on pod okriljem noći ponovo vratiti zajedno sa Rankom Ostojićem, možda vrate i Sabodoša, eno ga u Irskoj prima hrvatsku mirovinu. Da vratit će se oni, vratit će se kao aveti prošlosti i g. Bauk koji upravo ulazi, pitam se da li je bio možda u posjetu mome klubu da ga ne moram tjerat po ko zna koji put iz prostorija. Da, upravo zato sam ovdje u HS da vas ogolim kao Beusa Richembergha suradnika udbe koji je rekao da će me tužit, a nikako da me tuži. Upravo to prijatelji moji, pogledajmo se u oči, samo na taj način možemo govoriti o Vukovaru. Reći ćete da sam emotivac, e jesam jer moraš biti emotivac ako voliš svoj narod, ako voliš svoju domovinu i ako si istino i pravdoljubiv, moraš biti emotivac, a sve drugo su ljudske hulje bez emocija, bez osjećaja, bez ljubavi za svoj narod i svoju domovinu, to su oni koji su svoj narod razoružali, peta kolona i ona, i oni koji su čekali brigade, proleterske oslobodilačke, možda su čekali i Simu Dubajića da dovrši ono što nije '45.g., možda su čekali i Perkovića da dovrši ono što nije učinio [[Upadica: Fala lijepa]] po Europi [[Upadica: Vrijeme je prošlo]] ubijajući [[Upadica: Vrijeme je prošlo]] neka je prošlo.
g. Mišić.
Hvala potpredsjedniče sabora. Kolega Culej, tko je oslobodio Vukovar i od koga? Tko je slavio oslobođenje Vukovara od te emocije koje ste sada pokazali i ja se u potpunosti sa vama slažem. Tko su ti ljudi? Ti isti koji žele danas ćirilicu, ti isti koji ne poštivaju hrvatsku državu, ti isti koji su izgradili četnički spomenik na sramotu RH, tu niko ne postavlja pitanje, a šta je to? To je slabost hrvatske politike, svih ovih 29.g. slabost hrvatske politike, to treba jasno i glasno reć. Uhljeba koji su došli u politiku da uzimaju novac u ovom saboru, da uzimaju novac ovom narodu, a u stvari da ništa ne kaže i ništa ne pomažu narodu, a sebi jako, jako dobro pomažu uzimajući novac u ovom saboru i sjedeći ovdje za visoke plaće, a svakako da ih nisu zaslužili ponašanjem onakvim kakvo je trebalo biti [[Upadica: Vrijeme vam je isteklo]] u ovom saboru. Hvala.
Hvala. Odgovor g. Culej.
Nikada oni ne bi sjedili u HS da nisu razvodnili hrvatske branitelje, da nisu stvorili toliko udruga hrvatskih branitelja, da se branitelji nikad nisu uspjeli ujediniti u jednu udrugu, znali su oni u nekim svojim pobjedama kako trebaju vladati, nisu bili ni pismeni, ni sposobni za to, ali su ostavljali pametne Hrvate koji su im bili sluge, pa su ih iskoristili za to, znali su komandovat i znali su upravljati samo nisu mogli do kraja provest ono što sada provode mnogi u RH, misle da će provest, ali neće, sve se mijenja.
g. Bauk.
Odustajem [[Upadica iz klupe: Znam zašto]]
Nemojmo molim vas, nemojmo molim vas, nemojmo, nemoj, nemojmo komentirat tako. Sada će govoriti g. Željko Raguž.
… [[Govornik nije uključen]] dopredsjedniče HS, ministre, državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Nakon brojnih rasprava i ocjena zakona o kojima danas, o kojemu danas govorimo ostalo je malo prostora za kazati nešto novo jer smo se ipak više puta ponavljali u tezama i isticanja kvalitete ovog zakona i njegova negiranja najčešće bez argumentacije, bez osnova. Vukovar je u javnosti RH od 1991. mjesto posebnog domovinskog pijeteta. On je to od 1991. i u hrvatskoj javnosti u BiH. O tome svjedoči i činjenica da na dan pada Vukovara 18. studenoga 1991. Hrvati BiH su izrazili solidarnost sa hrvatskim narodom u BiH i RH stvaranjem hrvatske zajednice Herceg Bosne koja je bila jasan iskaz ne samo zahtjeva za ravnopravnošću Hrvata u BiH, već činjenicu da će se Hrvati i u RH i u BiH zajednički suprotstaviti agresiji na RH i BiH, koja je uskoro i uslijedila. Dobro je da ovaj zakon je došao na dnevni red, da bi on svojim odredbama sublimirao sva nastojanja, sve uspjehe tijela vlasti u RH, na nacionalnoj, regionalnoj, lokalnoj razini. Ustanova koja se bave odgojem, obrazovanjem, znanošću i koje na taj način stvaraju pretpostavke da se dođe do onih mjera koje će omogućiti demografski, kulturni i gospodarski razvoj Vukovara. Ali, ono što treba također, naglasiti, da je u identitetskom smislu suvremene hrvatske nacije, Vukovar prijelomna točka koje je uspjela, dakle, omogućiti da se hrvatski narod homogenizira i suprotstavi spomenutim agresijama na RH i BiH i upravo agresor nije uspio u svojoj namjeri da padom Vukovara pokoleba obranu RH. Naprotiv, došlo je do homogenizacije i snažnog otpora agresiji koja je rezultirala i stvaranjem hrvatske države odnosno oslobađanjem prostora RH. Danas Hrvati u BiH kada gledaju što njihovi sunarodnjaci rade u RH u identitetskom smislu, kada je u pitanju Domovinski rat i njegove posljedice, sigurno će slijedom ovoga primjera ići i u svom određenju prema nekim mjestima svoga stradanja i svoga otpora u BiH i sigurno, iako nije primjereno, bilo što komparirati, a bilo je danas i takvih primjera, kada je Vukovar u pitanju, postoje i slična mjesta u BiH stradanja hrvatskog naroda. Ja ću spomenuti samo jedno od takvih mjesta u Središnjoj Bosni, Vitez gdje je u 316 dana opsade bošnjačke vojske koja je sebe manipulativno nazivala Armija BiH, pobijeno 653 Hrvata. Sigurno je Vitez, dakle jedno od mjesta posebnog pijeteta za Hrvate u BiH, ali ono što će takva jedna odluka, kada su Hrvati BiH u pitanju, donijeti ukupno u smislu razumijevanja unutarnjeg razumijevanja hrvatske nacije u RH i BiH, to je jedno realnije sagledavanje suvremenih odnosa na prostoru bivše Jugoslavije, dakle u zemljama koje su nastale raspadom bivše Jugoslavije, hrvatsko-srpskih odnosa, hrvatsko-bošnjačkih odnosa jer su upravo ti odnosi i dan danas dio nerazumijevanja unutar hrvatske nacije, a upravo donošenje ovakvih zakona i u RH i BiH omogućit će jedno realnije, racionalnije sagledavanje posljedica Domovinskog rata u suvremenom životu i RH i BiH. Bilo je govora kako ovaj zakon ne donosi ništa nova. Kako on neće pomoći Vukovaru, a upravo iz niza mjera koje donosi zakon, stvorene su pretpostavke da se realiziraju dvije ključne potrebe kad je Vukovaru u pitanju. To je odnos prema žrtvi Vukovara, dakle u prošlosti koja će se manifestirati sada brojnim sadržajima, ali poštujući i forme koje je nužno poštovati na mjestima kakav je Vukovar. Druga potreba koja će se realizirati mjerama koje će omogućiti ovaj zakon je dakle odnos prema suvremenom trenutku Vukovara i njegove budućnosti. Mjere koje će niz tijela vlasti u RH koje su navedene u strukturi Vijeća za mir, razvoj i poseban pijetet Vukovaru, omogućit će dakle, angažman ministarstava i ne stoje oni navodi kako neće biti dodatnih sredstava. U zakonu je navedena i ta mogućnost da, ministarstva u okviru svojih nadležnosti omoguće niz mjera koje će doprinijeti i boljem demografskom, kulturnom i gospodarskom razvitku Vukovara. Zaključno, o Vukovaru, kad se danas govorilo bilo je neprimjerenih ocjena o srpskoj nacionalnoj manjini u RH poštujući načela na kojima je stvorena suvremena hrvatska država, prije svega, politička ideja predsjednika Tuđmana o pomirbi, politička ideja koja je omogućila i mirnu reintegraciju dijelova istočne Hrvatske. Ne treba rasprava o Vukovaru, poštujući emocije koje su opravdane, ne treba biti prilika za diskreditaciju srpske nacionalne manjine. Naš odnos prema Vukovaru se mjeri i civiliziranim odnosom prema srpskoj nacionalnoj manjini i činjenici da je desetak tisuća Srba sudjelovalo u redovima Hrvatske vojske. Sve u svemu, Vukovar će ostati prijelomna točka suvremenom hrvatskog identiteta i u RH i u BiH, a slijedom ovog zakona, Hrvati BiH dobili su primjer da se i oni odrede prema svojim mjestima pijeteta u BiH.
Hvala. G. Ljubić je tražio repliku.
Kolega Raguž, podatak koji ste iznijeli, dakle da je na dan pada Vukovara, dakle osnovana hrvatska zajednica Herceg-Bosna je zapravo izraz nacionalne odgovornosti vodstva Hrvata u BiH i refleks samoobrane. Međutim, ja bih htio ovdje evocirati još jedan podatak. Kada su prve granate počele padati na vukovarsku bolnicu, dakle, građani zapadne Hercegovine, posebice Širokog Brijega su stali na granici širokobriješke općine na put tenkovskoj koloni, dva korpusa JNA i na taj način pokazali zapravo solidarnost sa napadnutim hrvatskim narodom u RH, a da ne govorim o svim braniteljima koji su branili Vukovar uključujući dakle i moga susjeda Blagu Zadru. Dakle, ovdje želim sada apelirati na istu razinu nacionalne odgovornosti ovdje u nacionalnom korpusu RH, BiH, u momentu kada je hrvatski narod u BiH ugrožen odnosno kada je ugrožena njegova opstojnost i politički subjektivitet.
Hvala, vrijeme. Odgovor izvolite.
Pa upravo angažman odgojno obrazovnih ustanova, znanstveno istraživačkih ustanova koje su navedene u ovom zakonu, posjete Vukovaru i Hrvata iz BiH što se već realizira brojne su škole iz BiH bile u Vukovaru sa svojim učenicima omogućit će dakle razumijevanje mladih generacija da prostor RH i BiH bio jedinstveno ratište i da je solidarnost Hrvata sa jedne i druge strane granice omogućila ne samo bolju obranu RH, njezinu mirnu reintegraciju, već i činjenicu da se Hrvati BiH i dan danas bore za svoju ravnopravnost u BiH što će oni sigurno uspješno i realizirati slijedom potpore iz RH koja upravo poštuje to načelo koje je iskazano u odnosu Hrvata BiH prema Vukovaru.
Hvala vam lijepa. Idemo dalje sa raspravom. Gospodin Tomislav Panenić imat će svoju raspravu pojedinačnu.
Hvala lijepo. Evo da sačekamo i predlagatelje tako da imali su jednu pauzu pa vjerojatno su malo i razmatrali ovo što se govorilo ovdje. Ja bi samo jedno reko, naravno da oko ovakvih zakona postoje emocije, uvijek ima emocije i pogotovo mi koji dolazimo s toga područja očekujemo uvijek više. I morate nas razumjeti kada budemo nekad emocionalni na neki način se izražavamo, uvijek tražimo više jel upravo to i građani traže. I da pitate sada o gradu Vukovaru bilo hrvatske nacionalnosti, bilo srpske nacionalnosti, što bi oni rekli što je sadržano u Zakonu o Vukovaru kao mjestu posebnog domovinskog pijeteta? Vjerojatno da bi svi hrvatske nacionalnosti govorili o vjerojatno se tu pokušava riješiti pitanje dvojezičnosti ploča, tako da problem koji tamo stalno iskri i ćirilične ploče to je život. A isto tako da pitate i srpsku nacionalnost koja živi tamo i oni bi vam rekli da vjerojatno je nešto gdje se pokušava zabraniti ćirilične ploče ono, znači imamo pogrešnu predodžbu, ne kažemo da ovdje nešto što se napisali nije naša stvarnost, nije nešto što mi živimo tamo, što obilježavamo. Prema tome ovo ja mogu razumjeti kad kažete idemo to ozakoniti, kad nešto ozakonimo onda je to ipak jedan jači dokument nije više samo ona lokalna inicijativa, ono što pokreću ne znam branitelji, obitelji stradalih, grad kao jedinica lokalne samouprave nego evo i mi ćemo dati jednu skrb. Ali isto tako morate razumjeti i kad vidimo i opasnost da država na neki način pokušava preuzeti nešto. Idemo mi to preuzeti pa ćemo onda mi to oblikovati na način kako mi to gledamo i bojimo se kada jednom na toj razini države dođe do promjena koje se ne slažu sa lokalnim promišljanima. I uvijek je lokalno kad se biraju i dužnosnici i sastave gradskog vijeća, moraju svi voditi i računa i brigu da upravo što manje tijekom ne znam svog mandata ili u nekoj kampanji povrijede osjećaje ljudi koji tamo žive i svi će tražiti da rješenje bude što prihvatljivije. I zato je i u vremenima kad su se razlikovale politike i usvajano da Vukovar se proglasi mjestom posebnog pijeteta i raspravljalo se i o ćirilici i o svemu tome i bilo je burno i prenosilo se i na nacionalnu razinu i upravo treba reći da taj prijenos na nacionalnu razinu jest definirao da politika koja se vodi u Vukovaru ima značajan utjecaj na ukupno mnijenje u RH. Jedan gradonačelnik Vukovara naravno da ima prepoznatljivost u Hrvatskoj, da je isti taj Ivan Penava, ne umanjujući njegove vrijednosti kao čovjeka koji radi i to, ali da je gradonačelnik nekog drugog grada njegova vidljivost, pogotovo politička vidljivost bi bila značajno manja. I zato treba uzeti u obzir da i ovakav zakon, da očekivanja od njega su velika. Evo i kolega Medved ono, ja znam da vjerojatno bi i on želio da riješi sa jednim aktom sve probleme koji nastaju tamo u Vukovaru, ali mi se suočavamo sa stanjem u kome postoje zakoni, organski zakoni ili ostali zakoni koji definiraju određena područja koja su na jednom dijelu, većem dijelu možemo reći RH apsolutno prihvatljiva, ali s druge strane kad dođe na jednu mikro lokaciju koja je opterećena sa događanjima koja su bili onda se propituju sve vrijednosti ove politike i na kraju dobri ljudi, koji predlažu univerzalno dobra rješenja kada dođu tamo ne mogu se nositi sa osjećajima koji vuku upravo polazište iz Domovinskog rata. I vijest o identifikaciji stradalnika što evo sad smo imali odma uzburka, pokrene nove mase, nove osjećaje i treba neko vrijeme i za to treba razumijevanja i upravo događaju se i dani obilježavanja stradanja i bilo koji momenti kada ti osjećaji navru i onda o prijedlogu ovakvoga zakona ili nekoga drugoga će uvijek biti kritički ocijenjen i reći će se nije riješio naš problem. I to moramo ovdje biti složni da donošenje ovog zakona neće riješiti problem koji tinja i koji će tinjati još jako dugo na području grada Vukovara jer ne ulazi u bit, ne ulazi zapravo da rješava pozivamo se na neke druge zakone, međunarodne standarde, potpisane određene konvencije i svakome kad to govorite pojedinačno i tko živi u gradu Vukovaru on će reći da, ja to shvaćam, prihvaćam tako, međutim život mi govori drugačije. Jel sada kako pogledate kako komuniciraju i oni koji su po shvaćanju nas koji smo branili RH, branili Vukovar i druge, mi gledamo da stvarno smo sa željom da obranimo suverenitet RH branili od velikosrpske ili bilo koje ine kako god da se nazivala agresija i u tome smo stradavali i uspjeli na kraju, ostvarili, skupo smo platili, ali kad pogledate i one koji su bili, po našem shvaćanju napadači, oni u svojim zajednicama komuniciraju da su oni obranili narod, srpski narod tamo koji je bio ugrožen. I na kraju se svede, pa na kraju jel smo svi branitelji, ne možemo biti baš svi branitelji, negdje treba ta istina se izdefinirati. I kroz zakone koji me dotiču to otvara se prostor za jednu komunikaciju dnevno, svako si je u pravu, gdje god dođe istaknuti političar hrvatske nacionalnosti naravno da će braniti, evo imali smo i ovdje gorljivi govor od Stiva Culeja gdje je on rekao nisam dovoljno zadovoljan, jer nedovoljno je zapravo srž samoga problema dotaknuta s ovim, a isto ćemo imati tako gdje netko će iz srpske nacionalne manjine tko je političar reći ono braniti naravno interese svoje i tu trebamo biti jednoznačni da zakon kao takav ne može riješiti ono što je postupanje, ne može biti dovoljno postupanja samo za određene dane u Vukovaru jer ministar on jako dobro poznaje i područje tamo i često dođe i razgovara sa ljudima. Kad bi pitao te ljude napišite prijedlog zakona onda ne bi bio ovakav prijedlog, bio bi prijedlog koji je ovdje bi bilo problematično usvojiti vjerojatno bismo bili da takav neki prijedlog usvojimo bombardirani od EU, svjetskih institucija, brojnih organizacija jer on bi odražavao strast. Strast onu koju imaju ti ljudi koji žive i koji žele nešto promijeniti. Radi toga kad govorimo o ovome prijedlogu on kao takav da, on je napisan korektno, znači u njemu je sadržano to što je onak, ali dubina koju obuhvaća ne može pomoći onima koji traže od ministra, od Vlade, od Hrvatskog sabora da usvajanjem ovakvog zakona da probleme koji su kroz to vrijeme nastali, da usvajanjem ovakvog zakona riješimo. Može se kroz obrazovne određene aktivnosti, kroz rad sa budućim generacijama utjecati možda da taj suživot bude mekši ono da bude na neki način prihvatljiviji, ali isto tako svjedoci smo da život ne piše baš takvu priču, uvijek će se pojaviti netko tko ima politički interes, koji će svako malo potkuhavati, stvarati novu tenziju i kolko god da se ulaže u suživot i materijalno i na bilo koji drugi način, nikako da bude dovoljno jel jednostavno nismo prerezali, nismo prerezali da budemo jasni i u Vukovaru, da tamo dođe netko tko ima političku snagu i moć i pogotovo ako ima jednu širu potporu kaže da činjenica je ta, ta i ta i tako je odsad stav i neće se promijenit. Ja se bojim kao netko tko stvarno dolazim s toga područja, nisam iz samog grada Vukovara kao što je kolegica Marijana koja je ipak dublje bila s tim pogođena, da budućnost koja nam dolazi će umanjiti, previše umanjiti rane koje su nastale, da će to postati neki holivudski zapravo pamflet bilo čega što oblikuje tamo i da oni koji su stradali, koji imaju stradalnike u svojim obiteljima će nakon nekoga vremena reći da ih je država zaboravila i to je, to je ono što vrijeme radi, radi toga je bitno da u ovome trenutku budemo jasni s time što komuniciramo da to i isporučimo jel je komunikacija krenula da ćemo riješiti pitanje i onda je bilo, pitanje oko ćirilice, e tako se komuniciralo, možda je neko malo to prikrio, pa nije htjeo baš direktno reć, ali su ljudi to osjećali. Sada imamo ovdje prijedlog koji nije to dotaknuo i kao takav neće postići prihvaćenost onu koju se očekuje i neće te zasluge ministru, Vladi biti jednoznačne nego će evo trajati [[Upadica: Vrijeme]] neko vrijeme da se možda neki i bolji prijedlozi izdefiniraju [[Upadica: Vrijeme]] Hvala.
Vrijeme. g. Josip Borić, izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče, uvaženi ministre sa suradnicima. Zakon o proglašenju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta treba donjeti upravo zbog ovakvih rasprava koje smo danas čuli ovdje od nekih klubova, nažalost i od nekih zastupnika koji su toj temi prišli na jedan način poništavanja svega onoga što se dešavalo u proteklih 30-tak godina sa tim gradom, a posebno osvrtom na dane kojih se trebamo sjećati s pijetetom i upravo zbog toga treba donjeti i donjet ćemo bez obzira što tko ovdje pričao jer ima onih kojima ovaj zakon smeta, vidjeli smo smeta i toga se čak ne srame ni izreći, jednostavno pokazali su da nisu na razini onoga što bi trebao biti ovaj saborski zastupnik koji promišlja ne politikanski i isključivo politikanski u svrhu probitka možda vlastite partije il stranke, nego realno sagledavajući što se tamo događalo. Na način na koji smo to danas čuli, vidjeli smo da se netko želi promovirati u svom pogledu na ta vremena koja su se desila prije 30.g. sa svojih pozicija i jasno nam je da im je draže možda od Vukovara otići u šumu Brezovicu, nekome je draže Jajce ili Drvar, možda neko drugo stratište iz Drugog svjetskog rata, ali mi danas u 21. stoljeću govorimo o stradanjima koja su bila ne tako davno, u vremenu civilizacije i modernog vremena kada smo mislili da se nikada više tako nešto ne može desiti na prostoru Europe i da jednostavno to nešto što nikada neće biti, ali bilo je. I što je sada problem s time? Da li je taj grad podnio žrtvu na kojoj je nastajala neovisna, samostalna RH? Je. Da li su tamo izginuli tisuće hrvatskih branitelja da bi mi danas mogli govoriti ne samo o ovom zakonu nego o bilo čemu u ovom HS? Jesu. Pa gdje je problem onda u riječima koje stoje u ovom zakonu, što je to loše u riječima „sijećanje“, „dostojno obilježavanje“, „odgojne, obrazovne i znanstvene aktivnosti“, „prezentiranje“, „izlaganje“, „dostojanstven način“, u čemu su one negativne? U ničemu. Jednostavno riječ do riječi pozitivna, sjećanje na taj grad svakako pozitivno. A onda ide red politike, političkih promišljanja „što vi“, „zašto vi“, „s čime vi“, „zašto ne mi“, „nisu ne znam to napravili ni Rusi, pa što bi mi“, „zašto to radite predizborno“, „to ide u korist samo jednoj partiji ili stranci“ itd. itd. Da li taj grad, ti ljudi koji tamo žive, zaslužuju takav način rasprave? Ja mislim da ne, ali je dozvoljeno, u politici je dozvoljeno, nek se svatko na svoj način prezentira. Sramotan način prezentiranja g. Stazića u ime Kluba SDP-a je nešto što nažalost imamo priliku slušati svaki dan, ali i Vukovar mu smeta i Vukovar i ovaj zakon da bi taj zakon pretvorili u ono kao nešto nam fali. Ova Vlada itekako je dala tom gradu veliku pažnju, o svemu, od projekata, od razvoja, od zakonodavnog okvira, jednostavno taj grad jeste u fokusu ove Vlade, što god tko htio reći, ne sjećam se, bio sam dio nekih Vlada, bio sam ovdje u oporbi, gledao sam što se događa, nitko nikada nije dao takav značajan, ne samo Vukovaru nego i žrtvama i braniteljima i ovaj ministar ovdje sa svojim ministarstvom, Projekt Slavonija, Baranja, Srijem, vrijedan projekt koji doprinosi ne samo gradu Vukovaru i Vukovarsko-srijemskoj županiji nego i mnogim drugim općinama i gradovima. Obnova simbola stradanja ili zrušenja tog grada, obnova tornja u Vukovaru gdje su se uključile mnoge lokalne samouprave, regionalne samouprave i sama država i sam grad. Brojni infrastrukturni projekti uz proteklih nekoliko godina samo direktno iz državnog proračuna 356 milijuna kuna onih nacionalnih sredstava, plus 461 milijun kuna iz europskih sredstava, nisu beznačajna sredstva u razvoju tog grada. Zakon o razvoju Grada Vukovara, također dnevna tema i želja da nam Europska komisija konačno da pozitivno mišljenje na taj Zakon koji treba potaknuti ulaganja u taj Grad. Kako se to ovdje doživljava? Čuli smo, sve je to nedovoljno, a gotovo da ne kažu i bez veze, nije vrijedno čak ni spomena, i što nam onda nosi ovaj Zakon koji treba odrediti dane, način, sjećanja ili pijetet prema tom Gradu. Očito da samo nekakav razlog za politikantstvo i međusobna optuživanja. ... [[Govornik se ne razumije.]] dan sjećanja na žrtvu Vukovara i Škabrnje sa 18.11., nisu se do sada mnogi usudili to, mi smo to učinili, što god tko htio reći ili ne reći. Vratili smo vojsku u taj Grad, i to je bilo nekada problem, i onda danas imamo, kažem, priliku odslušati kako to sve ništa nije vrijedno, jer da je, na neki način prigodničarski, u pred izbornoj godini, da to nema smisla, što će to uopće popraviti, tko će se opće čega sjećati, sjećajmo se samo, ne znam, Drugog svjetskog rata, učili su nas od malena tada kako se treba poštivati tadašnje vođe, nije bilo pjesmice ili nekakvog štiva u kojem se nisu spominjali ti ljudi i tako dalje, mi danas nažalost moramo reći da prema mladim ljudima moramo ići upravo i sa ovakvim zakonskim prijedlozima da bi i oni bili upoznati, da ne bi zaboravili ono što se desilo u tom prostoru, u tom Gradu prije trideset godina. Jednostavno želim da se ovaj Zakon, kažem, donese bez obzira na protivljenje nekih Klubova, i bez obzira na to što to njima apsolutno u njihovim politikama ništa ne znači, a kad su imali priliku, jasno su pokazali kako vide taj Grad i što je njima u tom Gradu najvažnije.
Gospodin Raguž, gospodin Raguž ima prvu repliku.
Kolega Boriću, dobro ste primijetili kako jedan broj kolega nije htio komentirati kvalitete ovoga Zakona, već je jednostavno izašao izvan opsega predmeta ovoga Zakona otvarajući pitanja koja se ne reguliraju ovim Zakonom, već nekim drugim Zakonima. Slažete se da je to uobičajena praksa naše oporbe u Hrvatskom saboru kada ne želi priznati uspjehe aktualne Vlade, onda se bježi od tema na način da se otvaraju druga pitanja koja jednostavno nisu na dnevnom redu, ističući činjenicu kako će doć' do sporenja tobože između lokalne i nacionalne razine, pa ne znam koja bi bila tema od nacionalne razine, koja naravno, podrazumijeva i konzultacije sa lokalnom, regionalnom razinom, ako nije tema Vukovar.
Odgovor, izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Raguž, zato sam i naveo, da niti na tom drugom području nemaju argumenata, samo kažem u nekoliko zadnjih godina ove Vlade preko 700 milijuna kuna ulaganja direktnih u sam razvoj Grada, u njihove infrastrukturne projekte. Dodatno Projekt Slavonija, Baranja i Srijem, još više, kažem ono što najviše očekujem, a to je Zakon o razvoju Grada Vukovara i tu traju već višegodišnji, ajmo reći to tako, napori da se taj Zakon obnovi jer donosi porezne olakšice mnogim poduzetnicima koji bi možda u tom Gradu našli svoj interes da ostvaruju svoj posao, i da jednostavno ostvare svoje namjere da rade tamo, i da zapošljavaju ljude koji tamo žive, tako da ova priča, kažem, i nakon onoga što smo slušali kad smo donosili Zakon o blagdanima i neradnim danima, imamo priliku, kažem, ponovno od iste ekipe slušati ovo što misle i o samom ovom Zakonu, očito da im do toga nije previše stalo.
Hvala lijepa. Gospodin Zekanović.
Poštovani kolega Borić, dakle vi ste održali jedan srcedrapateljni govor o Vukovaru kao mjestu posebnog pijeteta, ja ću podržati ovaj Zakon, jer on je u redu. Međutim, vi meni priznajte odnosno odgovorite na ovo pitanje, a može i ministar kao predlagatelj, drago mi je ministre da ste se pridružili, hoće li ovaj Zakon riješiti onaj problem radi čega je i pokrenut, hoće li riješiti problem dvojezičnih ploča? Hoće li riješiti problem ćiriličnih ploča? Hoće li Marijan Živković, koji je dao dva sina za Domovinu, biti zadovoljan sa ovim prijedlogom Zakona? Neće, jer ne rješava. Dakle ovaj Zakon je jedan isključivo igrokaz, dakle, on ništa ne rješava, a to fiktivno prepucavanje jednog liberalnog HDZ-a i vjerodostojnog SDP-a, znači, neće vam pomoći niti u ovim unutar stranačkim izborima, a neće vam pomoći niti na sljedećim parlamentarnim izborima.
Odgovor, gospodin Borić.
Hvala lijepo. Kolega Zekanović, ja ne podržavam nikakve igrokaze koje ćete vi podržati, tako da za mene je ovaj Zakon puno ozbiljnija tema od onoga što je vi, ovaj, sami sebi prikazujete. Vidljivo je da ne možete posložiti dvije osnovne stvari pa podržavate nešto što je igrokaz. Ja to ne bi napravio na vašem mjestu, jedino ako nemate možda i nekih drugih političkih razloga o kojima ste sada rekli. Pokazat će vrijeme izbora tko je gdje, tko je veliki Hrvat, tko je mali, i tako dalje, o čemu vi svakodnevno ovdje govorite, pokazat će to vrijeme bez obzira na ovaj vaš pokušaj da svaku temu prilagodite sebi i nekakvom vašem razmišljanju, da ste jedino vi ovdje mjerodavni da određujete što u ovoj državi valja ili ne valja.
Izvolite, povreda Poslovnika.
Dakle, 238., ja kolegi Boriću nisam niti u jednom trenutku rekao, znači, tko je mjerodavan, on ima pravo,
Ne, ne, samo malo, samo malo, samo malo, samo malo, samo malo. Koji članak?
238., rekao sam, znači dvjesto trideset i osam.
Gdje je lagao?
Molim?
Gdje je gospodin vrijeđao, lagao, o tome se radi jel da?
Znači, iznosio je krive činjenice.
Dobro.
Znači, dakle to je to, pogledajte 238.,
Dobro.
To je broj 238., dakle, kolega Borić ima pravo na svoj stav, ali ne može meni nametati da ja imam stav kao i on, on podržava Andreja Plenkovića, podržavat će ga, ja ga ne podržavam i ne mislim ga podržavati.
Ali dobro to smo znali već prije. Dobro, idemo dalje, gospodin Panenić će govoriti ispred Kluba zastupnika Nezavisne liste mladih, završno. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani ministre, naravno da sad treba u završnoj riječi spojiti i one emocije što se uzburkaju, isto tako i onaj razum koji treba da prevlada jer ovdje raspravljamo o zakonu. Ja bi zapravo naglasio, evo jednu scenu koju sam doživio kad je ministar došao u sabor. Novinari su se okupili oko njega i ja sam onako gledajući očekuješ pitanje ono o zakonu jel tako, govorimo o Vukovaru o jednom nacionalnom ja bi rekao identitetu svih koji zapravo izražavaju svoje osjećaje oko Domovinskog rata, pa da će biti pitanja što će se promijenit na koji način, ne pitanje je bilo ministru vezano za unutarstranačke odnose. Ja vjerujem da bi on bio sretniji da su ga pitali o zakonu da može upravo reći ono što je on kao predlagatelj, njegov tim dao i što smatra da će ono u tome obrazložiti. Vjerojatno ćemo i sada čuti u ime predlagatelja nakon njega nakon svih ovih naših riječi kako on vidi zapravo i naše izričaje koji su ovdje bili, naše primjedbe. Ali uzmimo u obzir ipak da taj zakon on će na neki način formulirati jedno stanje. Mi koji kažemo da nije dovoljno u pravu smo sebi. Onima koji također to smatraju i uvijek mislimo da može i mora bolje. Vjerojatno će i ministar reći i može i mora bolje, svi to govorimo često, tako da sam zakon bilo zapravo i evo pitanje unutar našeg kluba da li da idemo sa amandmanima. Što bismo doveli? Doveli bismo ovdje u dodatne jedne rasprave, mi dajemo jedan prijedlog on se odbija, ali ono s druge strane ministar može reći pa tko radi ovdje zakon, jel to radite vi ili radim ja zakon, znači to je moj prijedlog, ono ne dam jednostavno da ga svi skupa uzmete i oblikujete na onaj način kako vi mislite da bi trebao izgledati. Tako da treba dati ministru priliku nek njegov zakon zaživi pa ćemo vjerojatno svi skupa nakon određenoga vremena, godinu, dvije vidjeti stanje u Vukovaru da li je bolje, više, manje, lošije, što se događa. Ali želim ministru samo jedno poručiti nemojmo niti jedan zakon staviti da je Sveto pismo nego u onom trenutku kad vidimo da nešto nije sročeno na najbolji način, ne daje pravi rezultat poduzmimo mjere i mijenjajmo. I nije ni jedan zakon da je to isključivo odgovornost ministra, a vidimo vrlo često da pogotovo kad neki ministar ode sa svoje pozicije da ga se raščerupa tek onda svi su jasni u tome i govore što nije bilo dobro, što bi napravili bolje, na koji način, a to je poruka i upravo i vladajućima koji će davati svoj glas na glasanju za ovaj zakon da se on usvoji. Budite i u ovom trenutku kritični, da sutra kada budete glasali o tome, ono zapravo to oslikava neko vaše stajalište. Da ne bude samo radi kluba, radi jedne kolegijalnosti da se izglasa, a onda kad jednog dana ne bude ministra Tome Medveda da se kaže, pa da ali mi znamo da to nije valjalo pa smo već i tada imali stajalište ali nismo evo nismo uspjeli. To je loša poruka. Ja ću reći ovaj zakon ne čini štetu nikome, on kao takav ipak gledajući što se tiče samoga stradanja u Vukovaru daje jedan zakonski okvir. S druge strane ja sam očekivao više, materijalno i na bilo koji način, politički da će više toga biti ugrađeno u zakonu pa da će nakon donošenja što sutra treba biti ljudi u Vukovaru mogu moći reći od sada stvarno imamo nešto što nam daje novi podstrek i što želimo da bude i poruka za ubuduće, nećete, nećete promijeniti povijest, nećete promijeniti što je Domovinski rat, nećete promijeniti što je stradanje i to je poruka ne samo za nas nego i za buduće generacije jel nam se događa da nakon stradanja, Drugog svjetskog rata, nakon komunističkih stradanja imali smo stradanje i u Domovinskom ratu i pošaljimo više jednom poruku ne može se više događati stradanje jel posljedice stradanja su jasne. I ovaj zakon i zakoni koji se odnose na tu problematiku oni tu poruku moraju imati snažnu. To je zaštita integriteta Domovinskog rata i je u funkciji budućih naraštaja da oni ne budu u situaciji kao što smo jednog dana u prošlosti mi bili. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin Miro Bulj, završno u ime MOST-a nezavisnih lista.
Hvala lijepo. Uvaženi ministre sa svojim suradnicima, kolegice i kolege danas smo raspravljali o predloženom zakonu Vukovar mjesto domovinskog, o proglašavanju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta. Ono što sam rekao tijekom cijele rasprave naravno kad o Vukovaru govorimo svi, u najboljoj vjeri, bilo s lijeva, bilo s desna i zasigurno ministar ima najbolju volju i uložio je vjerojatno ogromnu energiju on i njegov tim da bude zakon najbolji. Međutim, ja moram i imam obavezu reći svoj stav i stav Kluba MOST-a. Dvojezičnost ovim i ćirilične ploče koje su simbol u Vukovaru bi i bile bi i bit će u budućnosti simbol pobjede zločinaca srbočetnika postavljajući te ploče u Vukovar. To je činjenica i to je jasno i narod pokazao, ne samo Vukovara, kod u slučaju i znamo suđenje koje je bilo naj i medijski je bilo eksponirano i ta žalosna priča oko pogibije sinova Marijana Živkovića i sve što je se događalo nadam se više neće nikada događati. Ali ovim zakonom taj problem nije riješen. Problem dvojezičnosti nije riješen. Znači, problem ćiriličnih ploča koji u Vukovaru bi morali imati znači taj poseban zakon ako ga već donosimo. Ali Ustavnim zakonom o nacionalnim manjinama protiv kojega ja nemam ništa prije svega bi trebalo tim zakonom ako je Ustavni sud nakon 2013. godine kada smo prikupljali potpise za Vukovar mjesto posebnog pijeteta tada smo skupili 653 tisuće potpisa i Ustavni sud je jasno kazao što se može i kako se može. A ovim zakonom problem taj nije riješen osim što je prepisan članak 8. ovdje koji se tada i nalazio također i u tom referendumskom pitanju. Znači člankom 12. o nacionalnim manjinama njega treba promijeniti tj. njega treba proširiti prema Vukovaru da u tome dijelu ne vrijede dvojezične ploče. Znači da se tim dijelom za Vukovar izuzima taj zakon jer ćirilične ploče predstavljaju u Vukovaru simbol ne pismo, ne ćirilica ili dvojezičnost u drugim krajevima apsolutno nema nikakvih problem, ali u Vukovaru taj problem ne rješava. Ovim zakonom su propisana 4 dana obilježavanja, na koji način se obilježava. Ali to se sada sve provodi. Jedino što smo smanjili ime ovdje tj. dali smo umanjenicu Vukovar mjesto posebnog domovinskog pijeteta. Postavlja se pitanje, zašto domovinskog. Znači Vukovar je žrtva. O Vukovaru se treba pričati i sjećati sa pijetetom. I sam Vukovar danas sve što imamo od obilježavanja što ste vi naveli ovdje, pa čak smo imali i značke koje su, evo potpredsjednik Brkić nosi značku Vukovar mjesto posebnog pijeteta. Pod tim se i organiziralo pod tim imenom obilježavanja. Prema tome, ono što se nalazi u ovome zakonu to se već u Vukovaru primjenjuje. Naravno da sam očekivao da će ono što je premijer Plenković i govorio da će od Europske komisije iznaći mogućnost i da će se on izboriti da u Vukovar dođu posebna pravila igre … [[ne razumije se]] tj. potpore ekonomske, gospodarske da bude izuzeto od određenih stvari kao mjesto posebnog pijeteta, ratom stradalo područje i taj dio sam očekivao. Međutim, toga dijela nema. Razmišljali smo, u ime Kluba evo i član Odbora Željko Poljak koji je inače, veterani, hrvatski branitelji, brat od pokojnog Ivice Poljaka Sokola koji je zapovjednik Sajmišta bio moj je sugrađanin kao član Odbora je toliko nezadovoljstva iskazao ovim zakonom da i brojni drugi ljudi da jednostavno i amandmanima ne možemo ovo popraviti. Zašto ne možemo popraviti amandmanima? Jer amandmanima ne rješavamo problem dvojezičnosti, ćiriličnih ploča u Vukovaru. Govorim o Vukovaru jer jednostavno moramo znati da je na tenkovima, oružjima bila četnička obilježja koja su bila na ćirilici. Naravno tu ne smijemo zaboraviti ni zvijezdu petokraku, Šljivančanina i sve one zločince. Prema tome, bilo bi najbolje ministre ako se ne može na ovaj način riješiti, povući ovaj zakon i riješi ga onako kako se može riješiti … [[ne razumije se]] Vukovaru [[Upadica Reiner: Hvala lijepa.]] Hvala lijepa.
Sljedeći Klub zastupnika završno poštovana Marijana Balić. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Držim potrebno na kraju današnje rasprave sažeto rezimirati najbitnije činjenice koje donosi ovaj Prijedlog zakona s obzirom da se tijekom rasprave nije uvijek govorilo činjenično o ovome zakonu i onome o čemu se on bavi. Najkraće rečeno, zakon nosi isključivo pozitivne učinke za stanovništvo Grada Vukovara neovisno jesu li pripadnici nacionalnih manjina ili Hrvati. Objektivno govoreći nema niti jednog negativnog efekta koji može proizaći donošenjem ovoga Zakona. Što više, ovaj zakon može uz sve benefite u budućem životu i razvoju Grada Vukovara poslužiti i kao dobar okvir budućim zakonima ili propisima. Istaknut ću još jednom najvažnije. Znači a to je da se ovim prijedlogom zakona reguliraju i niz pozitivnih iskoraka koji do sada nisu bili obuhvaćeni niti jednim zakonom. Također njegov je cilj između ostaloga očuvanje trajne uspomene i sjećanja na žrtvu koju je Grad Vukovar podnio u Domovinskom ratu. Također valja podsjetiti da je prijedlog rađen u uskoj suradnji s predstavnicima braniteljskih udruga s područja Grada Vukovara, gradonačelnikom i njegovim suradnicima. Stoga objektivno gledajući i govoreći nema razloga da itko bude nezadovoljan i protiv ovoga prijedloga zakona, stoga još jednom i kao Vukovarka i kao zastupnica apeliram na složenost pri donošenju ovoga zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sada će u ime predlagatelja riječ uzeti poštovani ministar hrvatski branitelja Tomo Medved. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici prije svega želim iskazati zahvalu svima vama koji ste dali kroz raspravu svoj doprinos a vezano za sadržaj ovoga Zakona. No, izdvojio bih nekoliko rasprava, ali prije toga evo moja isprika. Naime, nisam svo vrijeme mogao nazočiti na raspravi jer sam bio na sjednici Vlade. Izdvojio bih nekoliko sadržaja rasprava i želim otkloniti svaki oblik insinuacije da je ovaj zakon na bilo koji način politiziranje. Naime, podsjećam vas da smo inicijativu i zaključak o donošenju ovoga Zakona donijeli na sjednici Vlade 17. studenoga 2016. godine u Vukovaru. Dakle, stoga vas molim da otklonimo svaki takav oblik komentara i pristupa prema ovom zakonu. Bilo je ovdje nekoliko rasprava i na temu osoba nestalih u Domovinskom ratu. Podsjećam vas gospođe i gospodo zastupnici da smo u 2019. godini u ovom cijenjenom domu po prvi puta donijeli 2019. godine Zakon o osobama nestalim u Domovinskom ratu, da smo tim zakonom jasno i precizno definirali nadležnosti svih tijela i službi u RH koje su uključene u proces traganja za nestalim osobama. I kao što ste mogli svjedočiti i ovih dana konkretno učinci tog zakona vidljivi su u praksi kroz kvalitetnu međunarodnu suradnju, obradu svih raspoloživih, dostupnih informacija i podataka i pronalazak naših osoba nestalih u Domovinskom ratu, a konkretno jučer smo u Zavodu za sudsku medicinu i kriminalistiku imali identifikaciju pet osoba nestalih iz domovinskog rata i četiri hrvatska branitelja i jedne civilne osobe. Dakle, što se tiče procesa intenziviranja pronalaska osoba nestalih u Domovinskom ratu, ova Vlada učinila je najsnažniji iskorak što je bilo moguće odnosno do sada. Što se tiče pozicioniranja ovog Zakona o Vukovaru mjestu posebnog domovinskog pijeteta u odnosu prema gradu Vukovaru, prema uvjetima življenja i prema standardima želim vas također podsjetiti što smo u konačnici komunicirali jasno tijekom predstavljanja na prvom čitanju da je ovaj zakon, da ga promatramo u okviru paketa aktivnosti kako zakonskih tako i drugih mjera koje ova Vlada provodi prema gradu Vukovaru, kako onih gospodarskih tako i konkretno. Evo nakon ovog na dnevnom redu je i status Bolnice Vukovar. Dakle, ovaj zakon promatrajmo u paketu svih onih pozitivnih usmjerenja prema gradu heroja, gradu Vukovaru. Ono što je zinimo važno je vijeće koje je ovaj zakon predvidio, njegovo pozicioniranje i njegova uloga. Podsjetit ću vas da danas još uvijek 2020. godine imamo čitav niz neriješenih pitanja u gradu Vukovaru, a vezanih za lokalitete gdje su počinjeni strašni zločini od lokaliteta Ovčare, preko Veleprometa. Obveza svih nas je dati svoj doprinos da za buduće generacije ostavimo jasno pozicionirane i sa jasnim porukama lokacije uređene upravo na način da budu trajni spomen na žrtvu, ali i podsjetnik da se nikada više ne dogodi takvi zločini. To vijeće, obzirom da je ovdje bilo i nekih inicijativa odnosno rasprava, a vezanih za sastav vijeća predviđeno je sastav od predstavnika Ureda predsjednika preko Vlade, svih resora, svih resornih ministarstava u konačnici Županije Vukovarsko-srijemske, grada Vukovara i udruga iz Domovinskog rata koje djeluju na području Vukovara. Dakle, sadržaj odnosno sastav vijeća i nadležnost kako u onom normativnom segmentu prijedlog daljnjih kako zakonskih tako i podzakonskih postupanja upravo u cilju postizanja svih onih mjera o kojima je ovdje bilo jako puno govora. Želim vas podsjetiti odnosno podcrtati još jednu mjeru koja je u planu normativnih aktivnosti Vlade za 2020. godinu, to je Zakon o grobljima koji je u nadležnosti Ministarstva graditeljstva, koji također rješava dio ovdje spomenutih pitanja koji bi bio usmjeren prema gradu Vukovaru i svemu onome o čemu je ovdje bilo govora. Zakon o obnovi i razvoju grada Vukovara također. Dakle, ova Vlada uz čitav niz svega onoga što je do sada učinila ima i dalje vrlo jasnu viziju i ciljeve kako i na koji način se odnositi prema gradu Vukovaru. Podsjećam vas, a neki od vas to dobro znate obzirom da dolazite iz te županije, da je preko milijardu i 300 milijuna kuna izravnih potpora kroz razne programe Vlada usmjerila prema gradu Vukovaru. Dakle, cjelovito sagledavanje svih pitanja, a vezanih za grad Vukovar. Što se tiče sadržaja zakona, on je naglašavam od 2016. rađen u partnerstvu i uskoj suradnji sa gradom Vukovarom, sa gradonačelnikom Vukovara, sa udrugama koje djeluju na području grada Vukovara i da je on u konačnici tijekom savjetovanja sa zainteresiranom javnošću dobio punu potporu od strane građana Vukovara, gradonačelnika Vukovara i udruga iz Domovinskog rata grada Vukovara. Stoga ne vidim ovdje prostora i smatram apsolutno neosnovane ove optužbe da zakon kao takav nije prihvaćen u gradu Vukovaru. Po čitavom spektru svojih mjera zakon donosi pozitivne učinke prema gradu Vukovaru. Ono što je ovdje u nekoliko navrata bilo otvoreno, to je pitanje dvojezičnosti. Dakle, podsjećam još jednom i podcrtavam da je u ovom zakonu naglašena važnost poštivanja čl. 8. Ustavnog zakona o nacionalnim manjinama. Dakle, potpuno je jasno da ne možemo ovim zakonom isključiti nekakav propisa, a poglavito ovdje kada govorimo o ustavnome zakonu. A isto tako ću vas podsjetiti da je ovo pitanje i na osnovu ocjene Ustavnoga suda, ispričavam se, i na osnovu Statuta Grada Vukovara, sada u nadležnosti Grada Vukovara odnosno gradskog vijeća Grada Vukovara, gdje je jasno propisano da se jednom godišnje provodi analiza i da se na osnovu te analize donose i mjere odnosne odluke, a vezane za uspostavu dvojezičnih ploča odnosno postavljanje dvojezičnih ploča, stoga budimo tu vrlo precizni i jasni. Pitanje članka 15., također je bilo otvoreno ovdje, a vezano za državna obilježja, jasno je definirano u Zakonu, dakle, da se na groblju mogu postavljati državna obilježja Republike Hrvatske, u stavku 2., da može biti državno obilježje odnosno zastava zemlje odakle su dragovoljci dolazili braniti Grad Vukovar, stoga i ove bojazni o kojima je ovdje bilo govora, o neprimjerenim za Grad Vukovar, neprimjerenim obilježjima možemo isključiti. Stoga gospođe i gospodo, uvažavajući sve ove argumente i sve one pozitivne učinke koje donosi ovaj Zakon, a sagledavajući ga cjelovito, u paketu svih drugih mjera koje je Vlada ili donijela, ili planira donijeti usmjerene prema Gradu Vukovaru, očekujem i pozivam vas da uvažavajući žrtvu Grada Vukovara, uvažavajući specifičnost Grada Vukovara, herojsku obranu, da jedinstveno pristupimo, podržimo ovaj Zakon i na taj način doprinesemo očuvanju svih onih vrijednosnih sudova koji su usmjereni odnosno koji su vezani za naš grad heroja, Grad Vukovar. Pozivam vas bez obzira na političku pripadnost, kad govorimo o Gradu Vukovaru, da tu budemo jedinstveni. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo nekoliko replika, i još i prije nego što ste počeli dignuti pločicu, poštovani zastupnik Bulj. Izvolite.
Hvala lijepo. Ministre kao što ste sami kazali, najveći kamen spoticanja su, znači, ćirilične ploče u Vukovaru, koje su u biti, bio bi trijumf zločinaca i zločina koji su počinili sve zločine u Vukovaru, i to su Vukovarci pokazali 2013.-te kad su se prikupljali potpisi za referendum, 653 tisuće potpisa je skupljeno, znači, ovim Zakonom se to ne rješava. Evo ja bi vam samo spomenuo, još bi vas upitao, člankom 15., ste rekli o obilježjima, da, u 2.-me stavku članka 15. piše da će i biti istaknuta znamenja drugih država, i to prilikom posjeta stranih delegacija ili prilikom obilježavanja pogibija dragovoljaca drugih država, što znači ako dođe u posjet Vučić, predsjednik države, četnik Vučić, ne ispriča se, bit će i zastava Srbije koja je učinila sve te zločine na štetu, velikosrpska, evo može, možete ga vi citirati, mogu vam pročitat. Hvala lijepo.
Sljedeće replike poštovanog zastupnika Kirina. Izvolite.
Poštovani podpredsjedniče, poštovani gospodine ministre. Nekoliko puta danas tijekom rasprave sam čuo da je ploče ćirilične u Vukovaru, da su postavili srbočetnici, posebno gospodin Bulj, a ja sam mislio da je to postavila službena administracija vlasti, i to, tko je postavio ploče gospodin Bulj?
Niste, niste uputili pitanje, ovaj, ministru, pa onda ministar ni ne može odgovoriti. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Panenića. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani ministre, cijeneći sav vaš trud, zalaganje i rad, ja ću samo jedno reć', kad biste došli, da niste nikad bili u Vukovaru, i trebate pronaći zgradu Suda, kako biste je pronašli? Ili trebate, ne znam, Zavod za zapošljavanje, kako biste došli pred zgradu? Što pred ovom zgradom Sabora stoji? Stoji oznaka Hrvatski sabor. Kad dođete pred zgrade u Vukovaru, ne stoji ništa, ništa, znači to je grad koji je ostao zapečaćen sa ovom politikom, ono, ne možete reći mi činimo za Vukovar. Vi također i ne činite za Vukovar, ono, jel imate snage to razriješiti? Postavite ploču, pa da vidimo koji je stav ove Vlade, postavite ploču, dal' će ona bit dvojezična il' će biti jednojezična, to je ključno pitanje što trebate odgovoriti, ne samo mi činimo nešto sporedno, il' na ovaj, il' na onaj način, a nikako da riješimo stvarnu stvar. Postavite ploču da budemo napokon u gradu, da znamo da imamo državne institucije koje imaju svoje obilježje.
Hvala lijepa. Hvala lijepa. Hvala. Kolega Panenić, postoje nekakva pravila o vremenu, i vi ih znate, pa nemojte ih zlorabiti.
... [[Govornik se ne razumije.]] , ispričavam se.
Time ćemo zaključiti raspravu o ovaj točci, a o njoj ćemo glasovati kad se steknu uvjeti.
Pa idemo sada na glasovanje o raspravljenim točkama. Prva je Konačni prijedlog Zakona o proglašenju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta, drugo čitanje, P.Z. br. 808. Predlagatelj je Vlada. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli zastupnik Miroslav Tuđman, te zastupnici Vlaho Orepić i Tomislav Žagar. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima, poštovani ministar hrvatskih branitelja Tomo Medved, izvolite ministre. Amandman br. 1. zastupnika Miroslava Tuđmana.
Poštovani predsjedniče, zastupnice i zastupnici, amandman prof. Tuđmana na čl. 24. st. 1. prihvaća se u izmijenjenom obliku uz obrazloženje, vijeće u suradnji s tijelom državne uprave nadležnim za znanost i obrazovanje, tijelom državne uprave nadležnim za kulturu, Hrvatskim institutom za povijest, Hrvatskim memorijalno dokumentacijskim centrom Domovinskog rata, Institutom društvenih znanosti Ivo Pilar i javnom ustanovom Memorijalni centar Domovinskog rata Vukovar, potiče znanstveno istraživačke aktivnosti, te izdavaštvo i memorijale s ciljem očuvanja i istraživanja, te promicanja istine o Domovinskom ratu i povijesnog sjećanja na ulogu Vukovara u obranu i stvaranju RH. Amandman 2.
Samo malo, samo malo ministre, moramo pitati zastupnika slaže li se s tako izmijenjenim prijedlogom?
Suglasan.
Slaže se, dobro, dakle u izmijenjenom amandmanu postaje sastavni dio zakona i 2. amandman, 2. istog zastupnika.
Amandman 2. prihvaća se u izmijenjenom obliku. Čl. 26. st. 1. mijenja se i glasi: „Sredstva za provedbu ovog zakona osiguravaju se u državnom proračunu RH na poziciji ministarstva, tijela državne uprave nadležnog za znanost i obrazovanje i tijela državne uprave nadležnog za kulturu, te proračunu jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave ako drukčije nije propisano ovim zakonom.“
Slažete li se zastupniče?
Suglasan sam.
Hvala, onda i u tako izmijenjenom obliku taj amandman postaje sastavni dio prijedloga zakona, pa idemo sada na amandman br. 1. zastupnika Vlahe Orepića i Tomislava Žagara, izvolite.
Amandman se ne prihvaća uz obrazloženje, zakonom je predviđeno da Vijeće za domovinski pijetet, mir i razvoj ima 17 članova između kojih su već predviđeni predstavnici Vukovarsko-srijemske županije i grada Vukovara. S obzirom na glavne zadaće vijeća nema potrebe dodatno širiti osnovni sastav vijeća. Osim toga, čl. 22. je određeno da se prema potrebi u rad vijeća mogu uključiti i drugi vanjski članovi i vanjski suradnici.
Zahvaljujem. Očitovanje kolega Žagar, izvolite. Netko je uključen od zastupnika, molim vas isključite se. Evo ga, možete kolega Žagar.
Hvala. Dakle, uvaženi ministre, ovaj amandman je zapravo samo htio pojačati duh ovog zakona koji se predlaže jer zakon, intencija zakona prema onom kako mi shvaćamo, ne obuhvaća samo grad Vukovar i općinu Bogdanovci, on ima daleko šire značenje i simboličko i svako drugo. I u tom smislu ovaj amandman je htio uključiti i druge jedinice lokalne samouprave i područne samouprave na području RH, te s tim u vezi vaše obrazloženje nije nam prihvatljivo. Tražimo glasovanje.
Glasujmo onda o ovom amandmanu koji Vlada ne prihvaća. Amandman nije dobio potreban broj glasova. Idemo sada na glasovanje o Konačnom prijedlogu Zakona o proglašenju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta, molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 86 za, 21 suzdržan donesen Zakon o proglašenju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta.
Prije nego što pređemo na sljedeću točku, ovaj, samo bih rekao da ćemo nakon nje, još imati, imati još jednu točku a to je, dakle, Izvješće Imunitetno-mandatno, Mandatorno-imunitetnog povjerenstva, jel', to će biti zadnja točka danas, sad idemo na sljedeću točku, a to je Konačni prijedlog Zakona o prijenosu osnivačkih prava nad Općom županijskom bolnicom Vukovar i Bolnicom hrvatskih veterana na Republiku Hrvatsku, drugo čitanje, P.Z. broj 809, predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske temeljem članka 85. Ustava RH i članka 172., u svezi s člankom 190., Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točci dnevnog reda primjenjuje se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje Zakona, amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, te Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da. Poštovani državni tajnik u Ministarstvu zdravstva, Željko Plazonić. Izvolite.
Poštovani podpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi saborski zastupnice i zastupnici, … ovim zakonskim prijedlogom uređuje se da danom stupanja na snagu predloženoga zakona dosadašnji osnivač Opće županijske bolnice Vukovar i Bolnice hrvatskih veterana Vukovarsko-srijemske županije prestaje biti njezin osnivač te osnivač postaje RH, a prava i dužnosti osnivača u ime RH obavljat će Vlada RH odnosno Ministarstvo zdravstva. Nadalje, utvrđuje se da Opća županjska bolnica Vukovar i Bolnica hrvatskih veterana danom stupanja na snagu predloženoga zakona nastavlja sa radom kao Nacionalna memorijalna bolnica Vukovar. Međusobna prava i obveze koje proističu između Vlade RH i Vukovarsko-srijemske županije, grada Vukovar i Nacionalne memorijalne bolnice Vukovara, Vukovar uredit će se posebnim sporazumom. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Na ovo kratko izlaganje isto imamo replike. Prva je poštovanog zastupnika Željka Jovanovića. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče sabora. Uvaženi državni tajniče, bez dileme hvale vrijedna inicijativa, međutim u toj inicijativi vi jasno naglašavate da je cilj da se Vukovarska bolnica kao naša nacionalna memorijalna bolnica razriješi problema koje ima zbog nemogućnosti da županija prati sve ono što jedna takva bolnica mora osigurati da bi građani bili zadovoljni sa uslugom kao i svi zaposleni, a to je financijska održivost. Kako mislite osigurati financijsku održivost Vukovarske bolnice kad ovog trenutka dospjele obveze iznose gotovo 5 milijardi kuna od čega 99% otpada na bolnički sustav? Kako ćete osigurati financijsku održivost Vukovarske bolnice kad ne možete osigurati financijsku održivost cijelog zdravstvenog sustava u RH?
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Odgovoriti na ovo vaše pitanje dragi kolega bi zahtijevalo puno više vremena nego što mi možemo imati u ovoj našoj poslijepodnevnoj saborskoj raspravi. Ja bih bolje da o tome možemo posebno razgovarati kao o jednoj posebnoj zasebnoj točki kako ćemo učiniti i što nam je sve potrebno da učinimo da bi nam zdravstveni sustav bio financijski održiv. A ja bih vas molio sve skupa da danas ipak se koncentriramo na Vukovarsku bolnicu kojoj bi trebalo vjerojatno pristupiti sa jednim kompleksnim načinom reguliranja svega onoga što do sada nije dovelo do toga da ta bolnica koja je izvanredno opremljena i koja može pružiti čitav niz vrlo diferentnih usluga svojim građanima i pacijentima doista bude i financijski samoodrživa.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Panenića.
Hvala lijepa. Poštovani državni tajniče i u prvom čitanju ovaj prijedlog je dobio opću jednu potporu ovdje i dao i također bi bilo i to da nje i sada da nije izjave vašega ministra koji je zapravo poveo opet jedno pitanje, a to je spajanje bolnica. Mene samo zanima jedno pitanje Vukovarska bolnica, Vinkovačka bolnica, spajate ih ili ne spajate? Da li Vukovarska bolnica ostaje zaseban entitet koji će svojim uslugama pružati stvarno jednu primjerenu pomoć pogotovo onima koji su stradalnici koje za koje se i nazivljem kao veteranima obraća. Jel ja sam ostao zbunjen jel je u svoj izjavi jasno ukazao upravo na te dvije bolnice da bi one mogle biti predmet spajanja. Pa ne znam dal ovo čini dobro što sad radi se s ovim prijedlogom il će u budućnosti sve to biti poništeno nekom novom odlukom?
Poštovani državni tajnik.
Što se tiče funkcionalnog spajanja bolnica to je već jedan ja bi rekao projekt koji je zaživio davno prije sadašnjeg ministra, evo tu je i moj dragi ministar prije ovoga koji također je u svojem programu imamo funkcionalno spajanje bolnica. Funkcionalno spajanje bolnica nije samo jednoznačni pojam koji govori o tome da ćemo spojiti fizički dvije uprave bolnica, nego znači spajanje dijagnostičko terapijskih zahvata na način da to obavljaju specijalisti koji rade dovoljan broj intervencija i terapijskih zahvata, da budu na neki način kompetentni za to vršiti i da se na taj način smanje sve moguće liste čekanja za određene terapijske zahvate, a s druge strane da to bude financijski isplatljivo i financijski održivo. Znači to je malo drugačiji pojam nego da li ćemo mi sad spajati fizički u pravnoj osobnosti dvije bolnice zajedno. To je najmanji problem. Najlakši je problem njih spojiti u pravnom smislu, najteže je njih spojiti u funkcionalnom smislu da poboljšamo i povećamo efikasnost u dijagnostičko terapijskim postupcima, a to nam je bitno.
Hvala. Slijedeća je replika poštovane zastupnice Strenja.
Poštovani državni tajniče, ja zbilja moram se još jednom se nastaviti na ono što smo već postavili, a to je problem financiranja bolnica. Žao mi je da bolnica Vukovar koja zaslužuje ono što će sutra glasanjem i dobiti i postati Memorijalna bolnica da zapravo je na kraju način na koji tumačite ispada da je to rješavanje njezinih financijskih dubioza. Zato šta u tom smislu treba onda razmišljati i o drugim ratnim bolnicama i Pakračkoj i Gospićkoj i bolnice, Kninskoj, npr. koje su u izuzetno teškim situacijama gdje su limiti postavljeni da praktički 90, 95% odlazi samo na plaće zaposlenika i koje dugoročno nemaju nikakvu perspektivu. To je ono što je propustio vaš ministar 4 godine, nije riješio financiranje, dugovi veledrogerijama su eksplodirali samo u 1. mjesecu 200 milijuna kuna novih. Situacija zbilja nije dobra i žao mi je šta onda ne vidimo [[Upadica: Hvala.]] da imate uopće neko rješenje i za ove druge bolnice.
Hvala lijepa. Prije nego što, izvolite odgovor poštovanog državnog tajnika.
Da ovo bi slični odgovor bio prije svega moj ministar je bio i vaš ministar, pa bi htio govorimo naš ministar jer nije on ministar Željka Plazonića niti HDZ-a nego on je bio ministar onda u Vladi RH. To je prva stvar. Druga stvar mi se sada moramo ipak koncentrirati na Vukovarsku bolnicu i na njezin novi vlasnički odnos koji ona ima. Što se tiče ovih bolnica koje ste vi naveli, njih opet trebamo gledati u jednom kompletnom financijskom prikazu, a to znači treba vidjeti izvršenost njihovoga posla, novaca koji su dobili od HZZO-a, sadržaja rada, izvršenost rada, kvalitetu rada itd., itd. Znači radi se o jednom poslu koji trebamo vrlo, vrlo temeljito još jedanput izanalizirati i pokušati sve bolnice učiniti, pogotovo ove male za razliku od Gospića koja dobro posluje ako ste baš na nju mislili, a ona je bolnica koja je bila poslije Vukovarske najviše oštećena za vrijeme Domovinskoga rata, učiniti da budu financijski održive. To je jedan proces koji je sigurno dugotrajan, ali koji neposredno, ja mislim i hitno treba biti uspostavljen u našem bolničkom financijskom sustavu rukovođenja.
Hvala. Prije nego što nastavimo pozdravimo na galeriji učenice i učenike Tehničke škole Rijeka. … [[Pljesak.]] A sada ćemo nastaviti. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime predsjednice Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku poštovana Ines Strenja. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Državni tajniče. Dakle Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku je na svojoj 88. sjednici održanoj 12. veljače 2020. raspravljao o Konačnom prijedlogu Zakona o prijenosu osnivačkih prava nad Općom županijskom bolnicom Vukovar i Bolnicom hrvatskih veterana na RH koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada RH aktom od 6. veljače 2020. Odbor je o prijedlogu zakona raspravljao kao matično radno tijelo. Predstavnik predlagatelja uvodno je istaknuo kako se ovim zakonskim prijedlogom uređuje da danom stupanja na snagu predloženog zakona dosadašnji osnivač Opće županijske bolnice Vukovar i Bolnice hrvatskih veterana Vukovarsko-srijemska županija prestaje biti njezin osnivač te osnivač postaje RH. prava i dužnosti osnivača u ime RH obavljat će Vlada RH odnosno Ministarstvo zdravstva. Utvrđuje da Opća županijska bolnica Vukovar i Bolnica hrvatskih veterana danom stupanja na snagu predloženog zakona nastavlja s radom kao Nacionalna memorijalna bolnica Vukovar. Međusobna prava i obveze između Vlade RH, Vukovarsko-srijemske županije, grada Vukovara i Nacionalne memorijalne bolnice Vukovar uredit će se posebnim sporazumom. Nakon rasprave članovi odbora jednoglasno su odlučili predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o prijenosu osnivačkih prava nad Općom županijskom bolnicom Vukovar i Bolnicom hrvatskih veterana na RH. Hvala.
Hvala lijepa. Sada otvaram raspravu i prva će ponovo u ime Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista govoriti poštovana zastupnica Ines Strenja. Izvolite.
„U životu svakog čovjeka postoje događaj i vrijeme čije prisjećanje evocira posebne osjećaje, radost, tuge, ponosa ili pijeteta. Pomisao na grad Vukovar i njegovu bolnicu u razdoblju od 2. svibnja do 18. studenog 1991. godine od napada srpskih pobunjenika na hrvatske policajce u Borovu Selu do pada i srpske okupacije grada gotovo nikoga ne može ostaviti ravnodušnim. U tom najzahtjevnijem vremenu osamostaljenja i obrane RH Vukovarska je bolnica na simboličkoj razini zapravo bila hrvatska, samoorganizirana s bitno ograničenim materijalnim i ljudskim resursima s nedostatnom pomoći izvana, izložena brutalnom razaranju vojno nadmoćnog neprijatelja koji je negirao sve međunarodne konvencije i običaje ratovanja. Bolnica je do samoga kraja ostala postojana i ustrajna u svojoj temeljnoj namjeni zdravstvenom zbrinjavanju svakog ugroženog čovjeka u borbi za život i za ljudsko dostojanstvo. Za vrijeme tromjesečne opsade Vukovara bolnica je prerasla svoju medicinsku i zdravstvenu ulogu, postala je simbol obrane grada Vukovara, stup obrane Hrvatske, ali i institucija u kojoj su se unatoč svemu beskompromisno štitile temeljne ljudske i civilizacijske vrednote, jedinstvo, zajedništvo, solidarnost, odgovornost, strpljivost, optimizam i međusobno poštovanje i uvažavanje. U bolnici se liječilo, njegovalo, spašavalo, tugovalo, veselilo, rađalo, umiralo i uza sve to živjelo. Bolnica se prometnula u svojevrsno središte života grada. Iz bolnice se komuniciralo s ostatkom svijeta u bolnicu se dolazilo povijesti, bolnica je bila izvor vjere, snage i ustrajnosti u borbi za opstanak za puko preživljavanje. Bila je oslonac, jamac sigurnosti ljudima koji su odlučili oduprijet se zlu, branit sebe, svoj grad i svoju domovinu. Možda su baš zato oficiri JNA protivno zahtjevima dužnosnika Međunarodnog odbora Crvenog križa zauzeli bolnicu i omogućili zločincima iskaljivanje bijesa na nemoćnim, bolesnim i ranjenim pacijentima Vukovarske bolnice. Unaprijed isplanirani monstruozni zločini počinjeni neposredno po neprijateljskom zauzimanju bolnice pokazali su pravu narav velikosrpskih osvajača, ali i svu nemoć europske birokracije. Primjer Vukovarske bolnice iz 1991. godine pokazuje da se silom i oružjem može do temelja srušiti bolnička zgrada i uništiti moderna medicinska tehnologija, ali da se pri tom ne mora nužno zatrti duh ljudske solidarnosti, ljubavi, dobrote i samoprijegora utkan u biće čovjeka koji svakodnevno živi liječnički poziv u punom smislu njegovog značenja.“ Dakle, ovo su riječi koje je napisao u pogovoru knjige jedne od najsveobuhvatnijih knjiga o Vukovarskoj bolnici povjesničar Ivo Lučić i na jednostavan način govori o toj bolnici koja je svima nama koji smo u tim trenucima kao liječnici i medicinsko osoblje na drugim bojišnicama zapravo bili predstavljala jedan svjetionik u koji smo gledali i koji je do danas ostao simbol borbe za hrvatsku neovisnost. I danas evo imamo pred nama ovaj zakon, Zakon o Vukovarskoj bolnici gdje zapravo u prvi plan kao da dolazi rješavanje financijskih problema koje ima ne samo ona nego i većinom praktički sve naše bolnice u Hrvatskoj, a zapravo trebala je samo biti prijenos osnivačkih prava nad Općom županijskom bolnicom Vukovar i Bolnicom hrvatskih veterana na RH zbog njezinog posebnog značenja u hrvatskoj povijesti. Dakle riječ je o bolnici koja je dijelila sudbinu grada Vukovara te je najteže stradala bolnica u Domovinskom ratu. Promjenom statusa, onda dakle postaje Nacionalna memorijalna bolnica i njezina osnivačka prava preuzima RH. Prema Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, osnivač vukovarske Bolnice Vukovar i Bolnica hrvatskih veterana bila je Vukovarsko-srijemska županija, koja je zbog fiskalnog kapaciteta svog proračuna, nije više bila u mogućnosti pravovremeno podmirivati obaveze koje proizilaze iz poslovanja bolnice i ona je zbilja suočena sa teškim financijskim problemima. Preuzimanjem, dakle, doći će do ponovnog stabilnog poslovanja bolnice, a provođenje postupaka zajedničke javne nabave, znači na državnoj razini, radi postizanja učinkovitosti i standardizacije nabave lijekova i medicinskog i drugog materijala, dugoročno se očekuju značajne uštede i racionalizacija, kako nam kažu u objašnjenju ovog zakona. Ova bolnica zaslužuje posebnu poziciju, ali druge bolnice zaslužuju razmišljanje o tome kako ćemo urediti njihov sustav financiranja jer smo to u ove 4 godine propustili. Ne kažem vi, nego svi mi jer zdravstvena politika u jednoj zemlji mora biti zdravstvena politika svih jer se tiče svakog građanina ove zemlje, bio on desno, lijevo, centralno orijentiran politički ili bio apolitičan i to je bila naša uloga i to smo propustili u 4 godine i zbog toga moram skrenuti na to pažnju. Vukovarska bolnica ne zaslužuje da se na taj način raspravlja o njoj, o njezinim financijskim problemima koje rješavamo ovim zakonom, ona zaslužuje da i dalje ostane kao što je rekao general Lučić, svjetionik u hrvatskoj povijesti koji nam je jasan putokaz kako smo živjeli, kako smo se borili i kamo trebamo ići sa ovom zemljom, sa takvim ljudima koji su tamo jasno pokazali kako se živi i bori za svoju zemlju. Most nezavisnih lista će podržati ovaj zakon. Hvala lijepa.
Sljedeći klub zastupnika je onaj HDZ-a u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Marijana Balić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovani državni tajniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Iz uvodnog izlaganja državnog tajnika, čuli smo na koji način i što se sve planira urediti odnosno utvrditi predloženim konačnim prijedlogom zakona tako da ja to ne bih sve skupa ponavljala, već samo istaknula važnije elemente i naravno značaj vukovarske bolnice, kako u ratnom, tako i u poslijeratnom razdoblju. Nacionalna memorijalna bolnica Vukovar od posebnoga je značaja i interesa za RH i predstavljat će mjesto obilježavanja posebnog domovinskog pijeteta, u kojoj se pored zdravstvene djelatnosti obavlja i memorijalno-edukacijska djelatnost sa svrhom promicanja vrijednosti Domovinskog rata. Vjerujem kako ne treba posebno isticati činjenicu da je vukovarska bolnica jedina zdravstvena ustanova za koju možemo sa sigurnošću reći da je duboko urezana u kolektivnu svijest hrvatskog naroda. Bolnica je to koja je dijelila sudbinu grada Vukovara, nesmiljeno razaranog neprijateljskim projektilima. Nisam sigurna da postoji primjer bolnice koja je izdržala u okruženju gotovo 90 dana dok je na nju svakodnevno padalo i to 700 projektila. U tim uvjetima liječnici i osoblje u vukovarskoj bolnici pokazali su najveću moguću razinu hrabrosti, humanosti i domoljublja. Ta bolnica najbolje opisuje što je bio Domovinski rat i kakav smo narod, opisuje kršćanske, europske, civilizacijske vrijednosti koje nismo napuštali ni onda kada nam je surovost i zlo oduzelo sve što smo imali. Simbol vukovarske bolnice je simbol nezapamćenog humanizma koje ćemo prenijeti na mlađe generacije i kroz edukativne aktivnosti predviđene ovim zakonom, ali jednako tako i predviđene Zakonom o proglašenju Vukovara mjestom posebnog domovinskog pijeteta. Stoga mi dopustite da još jednom s ovog mjesta iz ovog Visokog doma upravo njima, djelatnicima vukovarske bolnice uputim riječi zahvale na nemjerljivom doprinosu u Domovinskom ratu budući su oni bili ti koji su spašavali živote, liječili, njegovali ranjenike i bolesnike, pružili svaku vrstu potpore, od moralne, psihološke do ljudske, a nesumnjivo je kako su i svojim djelovanjem utjecali na moral kako branitelja, tako i civila. Vukovarska bolnica zauvijek će ostati zapamćena po iznimnom herojstvu i sposobnosti svih njenih djelatnika. U ovom Visokom domu se mogu i trebaju čuti različita mišljenja, kvalitetne kritike, ali nacionalni konsenzus oko značenja simbola Vukovara i vukovarske bolnice smatram nužnim. On definira Domovinski rat, Hrvate kao narod, početak državnosti i teritorijalnog integriteta RH. On definira pobjedu dobra nad zlom. Niti jedan zakon ne može postići konačnost u rješenje svih problema s kojima se suočavamo u Vukovaru, ali trebaju biti koraci na tom putu. Trebaju pokazati smjer za dalje. Slijedom svega navedenog, Klub zastupnika HDZ-a podržat će predloženi prijedlog zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeći je klub zastupnika onaj GLAS-a u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Nada Turina-Đurić.
Poštovani g. potpredsjedniče, poštovani g. državni tajniče. Kolegice i kolege. Pa evo, zakon, prijedlog zakona je relativno kratak, ali mislim da treba u kratkim crtama ponoviti zašto se ovaj zakon donosi odnosno koje su njegove osnovne namjene i na početku odmah reći da ustvari vrlo teško bi bilo tko mogao biti protiv da se vukovarskoj bolnici oduzme ovo pravo koje joj sada Vlada daje, odnosno tu bolnicu će se proglasiti bolnicom de facto državne, prioritetne državne važnosti i država će preuzeti odnosno Vlada će preuzeti osnivačka prava nad tom bolnicom. To nešto što većina nas sigurno ne bi bila protiv toga, budući da znamo da naš bolnički sustav, odnosno sustav općih bolnica u RH uglavnom ima problema i to prije svega financijske probleme, a onda naravno i sve one druge probleme koje ima kod nas tržište rada, a to je manjak radne snage, manjak stručnih radnika u ovom slučaju liječnika i sve ostalo, dugova u zdravstvu i svega ostalog što prati ovaj veliki i važan sustav. Znači ovim zakonom se u stvarnosti izmjenjuje samo ono najvažnije što se mijenja, a to je da osnivač postaje Republika Hrvatska. Tu želimo skrenuti pozornost javnosti jer nekako on ostaje visiti u zraku što bi to značilo, što to znači osnivač pa da ljudima bude jasnije. Znači osnivač u ime te ustanove znači preuzima svu odgovornost za funkcioniranje te ustanove. Znači i organizacijsku, ali i financijsku što znači da će ova bolnica unatoč tome što ustvari pokriva relativno mali prostor i relativno mali broj stanovnika će imati status kliničkih bolničkih centara u Republici Hrvatskoj. Država će biti osnivač odgovoran za njeno poslovanje i naravno bit će zadužena da osim što je zadužena za njihovo funkcioniranje da pokriva i eventualne dugove koji proizlaze iz tog funkcioniranja. E sada tu dolazimo na žalost do iako je državni tajnik rekao da ne bi volio da se ova rasprava pretvori u raspravu o tome, međutim rasprava o bilo čemu u zdravstvu ne može pobjeći od toga problema da mi u zdravstvu nismo učinili ono što smo trebali odnosno što su neki obećavali prije četiri, neki prije 10, neki prije 15 godina. Znači mi u zdravstvu naprosto nismo učinili ono što treba učiniti u svakom sustavu, a to je da ga pokušamo učiniti održivim. Znači mi znamo koliki imamo broj stanovnika, znamo otprilike, ne otprilike nego znamo točno kakva nam je gustoća naseljenosti. Opredijelili smo se za jedan model odnosno naslijedili smo jedan dobar model zdravstva koji garantira dostupnost zdravstva i zdravlja svakom stanovniku Republike Hrvatske. Uvjetno rečeno zdravstvo je u Republici Hrvatskoj besplatno iako naravno to nije tome tako jer svi mi izdvajamo za zdravstvene usluge, ali jest dostupno i u tom smislu je i besplatno kako ga ljudi i građani doživljavaju i trebalo bi ga postaviti u nekakve održive omjere. Mi znamo naravno da Republika Hrvatska doživljava jedan vrlo loš demografski trend da ga sada ovdje ne elaboriramo. Svi smo svjesni pada broja stanovnika, posebno svjesni toga da je iz nekih ruralnih dijelova Republike Hrvatske u posljednjih nekoliko godina došlo do značajnog iseljavanja ljudi i da ovakvi sustavi vrlo skupi sustavi kao što je zdravstvo naprosto se suočavaju sa velikim problemima prije svega financijske prirode a onda i svega ovoga što sam rekla i kadrovske i sve ostale koje prate takve sisteme. Da li ćemo riješiti suštinu problema sa promjenom osnivača? Ja mislim da nećemo. Mi u Klubu Glasa mislimo da nećemo, osim što ćemo promijeniti samo za jednu bolnicu od 20 općih bolnica u Republici Hrvatskoj situaciju da će ona biti dio državnog proračuna i da će na neki način biti posebno zaštićena u odnosu na kninsku, pakračku, sisačku i da ih sada ne nabrajam sve ostale opće bolnice u Republici Hrvatskoj. Sadašnji dug tako barem nešto što se može iščitati iz sredstava javnog informiranja i na stranicama što opće bolnice, što Ministarstva zdravstva dug ove bolnice se negdje kreće između 150 i 200 milijuna kuna. Vrlo teško je to točno utvrditi jer se radi o nekakvih par godina unatrag i teško je znati točno što je na današnji dan gubitak odnosno dug bolnice. Ali u svakom slučaju oko 150 milijuna kuna jest dug. To je za jedan Vukovar, za jednu Vukovarsko-srijemsku županiju koja spada u red onih slabije razvijenih u Republici Hrvatskoj. To je sigurno značajan iznos koji županija iako je prema zakonu do sada bila obavezna ne može odnosno ne bi mogla u budućnosti riješiti. I sa ovom odlukom odnosno sa donošenjem ovoga zakona to će biti riješeno. Bit će riješeno jer će se veći dio ili vjerojatno sve pokriti i pokrivati na način kako se pokriva i prema kliničkim bolničkim centrima odnosno država će biti za to zadužena. Da li ćemo riješiti suštinski problem? Nećemo. Što će biti sa ostalim županijskim bolnicama? Ne znamo. Ova Vlada nije došla pred ovaj Sabor sa reformom zdravstva. To nije sigurno jednostavna reforma. To nisu jednostavni zahvati. Ali da se može pokazuju neke bolnice u Republici Hrvatskoj, evo malo prije sam sasvim slučajno na jednom programu vidjela prilog o jednoj županijskoj bolnici, evo to me podsjetilo jer je kolegica upravo ušla u sabornicu, jedna županijska bolnica je u nekakvih 12 mjeseci osigurala 8 novih specijalista koji su došli raditi u tu bolnicu jer ta bolnica financijski relativno dobro stoji nakon što je uspjela riješiti zaostale dugove. Znači da neki mogu i neki se trude, a neki čekaju da im probleme riješi netko drugi. Pa ja ne mogu se oteti dojmu da mi evo danas ujutro imamo odnosno danas tokom dana imamo dva zakona o Vukovaru i da odnosno o temama iz Vukovara odnosno o Vukovaru evo sada u ovom slučaju o bolnici iz Vukovara da to nekako sve skupa ne sada u neki kontekst unutarstranačkih izbora u vladajućoj stranci, pa se nekako želi pokazati tko je više ili tko će više ako nije učinio za Vukovar. A koliko znam i gradonačelnik Vukovara je u toj bitki za prevlast u vladajućoj stranci, pa sada valjda vladajuća stranka na čelu sa svojim sadašnjim predsjednikom Vlade i predsjednikom stranke kroz prijedloge ovog zakona i diskusiju u Saboru želi pokazati da ostvaruje neke politike i ciljeve prema Vukovaru koje je sama sebi postavila, postavila je dosta visoke ciljeve, ali ova oba zakona o kojima mi danas govorimo neće nažalost Vukovarcima bitno popraviti njima popraviti stanje stvari u njihovom gradu niti će njihov standard života biti bitno bolji, osim što kažem neki problemi uprave te bolnice u konkretnom ovom slučaju ovog zakona će biti riješeni. Da, osim što će se promijeniti naziv bolnice, promijenit će se upravno vijeće, dovest će se privremeni vršitelj dužnosti ravnatelja bolnice u narednih par mjeseci raspisat će se vjerojatno natječaj za novog ravnatelji i u sljedećem proračunu pretpostavljam državnom će se očekivano vidjeti financijska sredstva za rješavanje dubioza ove bolnice. To je jedno što se vidi i što je razvidno iz ovog prijedloga zakona i mi ćemo to podržat. Ali vas pitamo i s punim pravom vas pitamo, gdje su prijedlozi rješenja za svih ostalih 19 barem županijskih općih bolnica u RH koje imaju sistemske probleme u svom funkcioniranju odnosno imaju dugove koji proizlaze iz sistemskih, loših sistemskih rješenja i ne donošenja adekvatnih odluka u sustavu zdravstva, a to su u svakom slučaju neki rezovi koje ćemo morati, kojeg će jedna vlada neka vlada u nekoj budućnosti naprosto morat učinit. Ja ne kažem da se ta situacija mora slomiti na Vukovarskoj bolnici, ali da taj sustav treba definitivno analizirat u nekakvoj analizi koja će dati rješenje održivosti, to je nešto što je pred nama, ne samo vjerojatno u zdravstvu nego u svim sferama. Nas je sve manje, kao što sam rekla demografska slika je sve lošija, djece je sve manje, iseljavaju se ljudi iz ruralnih područja, znamo šta se događa s bolnicama, da se ozbiljniji zahvati i ozbiljnije bolesti rješavaju de facto u jednoj jedinoj bolnici u RH, znamo koja je svi zajedno, da se čak iz velikih centara kao što su KBC Osijek, Rijeka, Split ne rade zahvate, ne obrađuju pacijenti nego se to radi u Zagrebu. Tu će trebati donijeti neke odluke koje neće biti najpopularnije, ali treba vidjeti što je u najboljem interesu pacijenata i svih građana koji žive širom Hrvatske kako mogu dobiti najkvalitetniju i najdostupniju zdravstvenu uslugu. Nemojte se ljutiti što sam otišla malčice izvan ove teme, ali naprosto se ona kao takva nameće jer je eto odluka koja je u krajnjoj liniji pozitivna mogla biti donešena i prije možda dvije, tri ili četiri godine kada ste došli na vlast. Zašto baš sada, to samo vi znate ili oni koji su vama nadređeni, možda vi ne. U svakom slučaju zdravstvo nam nije u dobroj situaciji, gubici isto tako se nagađaju u ukupnom zdravstvu od 5 do 7 milijardi, možda ja sada govorim previše, ali stvarno nije jednostavno doć do kvalitetnog podatka u realnom vremenu odnosno recimo danas. Pa nadam se da će bit uskoro ako ništa nakon izbora tema u ovoj sabornici ukupan sustav zdravstva i neki prijedlog suvislog rješenja da se ove dubioze, stvarne dubioze riješe i da rješavamo stvarne probleme, a ne da evo bez obzira dal se radi o izborima unutar stranaka, dal se radi o izborima lokalnim ili parlamentarnim uvijek su neki izbori pa se onda uvijek ovakvi zakoni i ovakvi prijedlozi mogu nažalost stavljat u taj kontekst, a to nije dobro i to GLAS kao stranka ne podržava. Ali u ovom slučaju ćemo podržati da se barem tom gradu heroju, građanima ustvari građanima Vukovara pokuša pomoći. Možda iz ovog zakona danas sutra proizađu i neka kvalitetna rješenja koja će uistinu biti sadržajna i koja će uistinu pridonijeti kvaliteti zdravstvene zaštite na tom prostoru. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeći klub zastupnika bit će onaj Stranke rada i solidarnosti i nezavisnih zastupnika u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Ivica Mišić. Ja molim sve kolege i kolegice da se ipak držimo teme, a to je Prijedlog zakona o prijenosu osnivačkih prava nad Općom županijskom bolnicom Vukovar.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Danas sam govorio o Vukovaru, a kratko ću reći nešto i o Bolnici u Vukovaru kao simbol jedan veliki u Domovinskom ratu, bolnica je danas ja bih mogao reći spomenik Hrvatske, spomenik hrvatskim braniteljima koji su tamo liječeni. Naravno svi liječnici i sestre koji su u Domovinskom ratu ostali u bolnici i pomagati našim herojima i oni su sami heroji i tako ih treba zvati jel oni su tisuće i tisuće Hrvata ili bilo kakvih ozlijeđenih ljudi spasili. Mi znamo da je zdravstvo danas u velikom problemu, da imamo gubitaka, da je teško to posložiti, ali ova bolnica je to zaslužila. Mislim da je Hrvatska ovo dobro napravila, ovaj zakon je sigurno dobar prema Vukovaru, žalosno da nije i prije. Svakako da će biti i županija malo oslobođena od nekakvih investicija u tu bolnicu, iako je već Hrvatska država prema Vukovaru moram priznati gledajuć u smislu izgradnje dosta toga dala, a ova Vlada evo na ovaj način pokušava još dodati nekakve stvari koje su možda trebale biti već davno. Mi znamo da u našoj Slavoniji gledajući vinkovačku, vukovarsku, pa i osječku bolnicu da one nisu tako daleke, da su relativno blizu. Danas kada smo mobilni, kada možemo stići u jednu, drugu i treću bolnicu ali moramo znati koliko je Slavonija tada brojila stanovnika i što je to sve bilo u Slavoniji. Ovo danas kada se pitanje znači održivost zdravstva kod nas o čemu mi govorimo, o uputnicama, magneti, CT-e i sve ostale uputnice koje naš narod naravno traži ponekad kada i ne treba. To najbolje liječnici znaju. Nadam se da će Vukovarska bolnica opstati i ostati što bi i trebalo i ovim se potvrđuje jedna činjenica da Hrvatska država, pa i danas Vlada razmišlja o Vukovaru i ovaj je potez Vlade sigurno dobar i to treba pozdraviti. I što se tiče ostalih stvari, liječnika i sestara koje danas rade u Vukovaru i koji pokušavaju održati tu stvar moramo samo reći hvala im i Slavonija na kraju dobila je nešto ali vrlo malo u odnosu što je izgubila gledajući na prognane Hrvate koji danas i odlaze ali to svi dobro znamo što se dešavalo i kako je. Hvala vam. Toliko od mene. Hvala.
Hvala. Sljedeći je Klub zastupnika onaj SDP-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Sabora. Evo potpredsjednik Željko Reiner, državni tajnik Željko Plazonić i ja saborski zastupnik Željko Jovanović. Klub zastupnika SDP-a bez ikakve dileme podržat će ovaj zakonski prijedlog jer je jasno da Nacionalna memorijalna bolnica Vukovar to zaslužuje. Ja ću samo u jednom citatu podsjetiti na značaj ove bolnice. Ratna ravnateljica Vukovarske bolnice doktorica Vesna Bosanac izjavila j e između ostalog: „Vukovarska bolnica je bila utočište za sve potrebite bez obzira na nacionalnu i vjersku pripadnost upravo kao svjetionik u teškim ratnim stradanjima i tami koja se nadvila nad Vukovarom u ljeto i jesen 91. godine. Bila je nada da se zlo može prevladati dobrim, da se protiv oružja, jagme i baruta može oduprijeti pruženom rukom pomoći. Bila je i svjetlo za opstojnost hrvatskoga naroda i svih građana Grada Vukovara jer se zlo kad-tad mora proći, a humanost i čovjekoljublje ostaju za vječnost.“ Ta vječna dimenzija značaja Vukovarske bolnice potvrđuje se i ovim zakonskim prijedlogom kojim se dodatno uz onu osnovnu ulogu bolnice da zadovoljava potrebe Vukovarsko-srijemske županije naglašava i njen memorijalno-edukativni značaj bolnice. Ono što je i do sada u raspravama naglašeno, a jedan od razloga ovoga zakona je i osiguravanje financijske održivosti koju Vukovarsko-srijemska županija nije u stanju osigurati. Međutim, mi kao odgovorni zastupnici moramo ukazati na probleme zdravstva u cjelini bolnice čine oko 45% rashoda HZZO-a. Prihodi od HZZO-a čine oko 77% prihoda bolnica. 90% plaćanja bolnica putem tzv. mjesečnih limita traju od 1997. godine što nije dobar način osiguravanja financijske održivosti bolnica. Bolnice na primjer koje pružaju više usluga pacijentima od iznosa limita će biti zakinute, a bolnice koje obrade manje će svejedno dobiti svoje limite kako bi se pokrili barem fiksni troškovi. Ovakav sustav na očigled potiče neučinkovitost i u konačnici većini bolnica stvara dodatne dugove. Unutar dospjelih obveza hrvatskog javnog zdravstva dospjele obveze bolničkog sektora konstantno čine najveći dio od kojih su najveći dio obveze prema dobavljačima za lijekove, potrošni medicinski materijal koji su ovoga trenutka prema podacima kojima ja raspolažem dosegnuli 5 milijardi kuna. Mjesečno se stvara novi dug u iznosu 140 milijuna kuna i to stvara probleme koji će onemogućiti provedbu ovoga zakona i u Vukovaru i koji neće osigurati ono što je cilj ovoga zakona, a to je da država omogući financijsku održivost poslovanja Vukovarske bolnice. Dakle, potrebna je cjelovita reforma sustava zdravstva, posebno osiguravanje financijske održivosti koja će onda omogućiti i da bolnica u Vukovaru, Nacionalna memorijalna bolnica zaista može poslovati bez brige za financijsku stabilnost te bolnice. Hvala lijepo.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu i prvi će govoriti, trebao je govoriti poštovani kolega Božo Ljubić. Nema ga, pa gubi pravo na raspravu. Pa će sljedeći govoriti poštovani kolega Ivan Kirin. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Razlog zašto bi Opća županijska bolnica Vukovar i Bolnica hrvatskih veterana postala Nacionalna memorijalna bolnica Vukovar. Kronologija događanja koje daju odgovor na ovo pitanje. Dana 2. svibnja 91. godine Hitna služba Medicinskog centra Vukovar uključuje se u zbrinjavanje ranjenika u Borovu selu, a tijekom srpnja je formirana ratna kirurgija i opremljeno protuatomsko sklonište. Prve granate su počele padati po bolnici 15. kolovoza 91. godine, a 24. kolovoza 91. godine je bolnica bila meta avio napada. Do 20. studenoga 91. godine bolnica je zbrinula 4 tisuće ranjenika od kojih je 2 tisuće 250 podvrgnuto pošto su bile složene ozljede dugotrajnijim zahvatima operacijskim. Na bolnicu je padalo svakodnevno oko 700 granata. Liječnici su i ostalo osoblje danonoćno su radili u vrlo teškim uvjetima, a bez dovoljno lijekova, sanitetskog materijala, struje, hrane i vode. Nakon 20. studenoga 91. godine odvedeno je i pogubljeno na Ovčari 200 ranjenika i bolesnika, a među njima i 18 djelatnika bolnice. Od tisuću 40 zaposlenih u Medicinskom centru Vukovar prije Domovinskog rata, do kraja rata u bolnici je ostalo 350 zaposlenika. Nakon okupacije većina liječnika i osoblja srpske nacionalnosti ostali su u Vukovaru jer logički po njima je Vukovar tada bio oslobođen, dok je 250 djelatnika nakon tortura prognano u slobodne dijelove RH. U procesu mirne reintegracije 24. srpnja '97.g. započinje se sa reintegracijom bolnice u sustav zdravstva RH. Dakle, riječ je o bolnici koja je dijelila sudbinu grada Vukovara, te je najteže stradala bolnica u Domovinskom ratu, mada je spomenuto da su i druge bolnice stradale, to je logički, ali Vukovar najviše. Sliku Vukovara i svog stradanja u Vukovaru mogli ste vidjeti i doživjeti u filmu „Harrisonovo cvijeće“. Imajući na umu prethodno navedeno županijska skupština Vukovarsko-srijemske županije 28. svibnja '19.g. donijela zaključak kojim se predlaže Ministarstvu zdravstva pokretanje inicijative prema Vladi RH za donošenje odluke o preuzimanju osnivačkih prava nad Općom županijskom bolnicom Vukovar i bolnicom Hrvatskih veterana od strane RH. Promjene statusa kojim bi Opća županijska bolnica Vukovar i bolnica Hrvatskih veterana postala Nacionalna memorijalna bolnica Vukovar, a osnivačka prava nad tom ustanovom preuzela bi RH, polazi od memorijalno edukativnog značaja ove bolnice koji proizlazi iz njene povijesti u Domovinskom ratu. S obzirom na memorijalno edukativni značaj bolnice potrebno je posebnu pažnju posvetiti njezinoj održivosti što uključuje naravno i financijsku održivost. Prema Zakonu o zdravstvenoj zaštiti osnivač Opće županijska bolnica Vukovar i bolnice Hrvatskih veterana je Vukovarsko-srijemska županija koja zbog financijskih kapaciteta svoga proračuna nije u mogućnosti pravovremeno, blagovremeno podmirivati obveze koje proizlaze iz poslovanja bolnice, te je bolnica trenutno suočena sa velikim problemima ne podmirenih obveza. Preuzimanjem osnivačkih prava, RH preuzet će i financiranje ove bolnice, što bi ubuduće trebalo doprinjeti stabilnom poslovanju bolnice, a provođenjem postupaka zajedničke javne nabave radi postizanja učinkovitosti i standardizacije nabave lijekova i medicinskog i drugog materijala, dugoročno se očekuje značajne uštede i racionalizacija financijskog poslovanja. Drugim člankom ovoga zakona utvrđuje se da Opća županijska bolnica Vukovar i bolnica Hrvatskih veterana danom stupanja na snagu ovoga zakona nastavlja sa radom kao Nacionalna memorijalna bolnica Vukovar. Također utvrđuje se da je osnivač Nacionalne memorijalne bolnice Vukovar RH, prava i dužnosti osnivača u ime RH obavlja Vlada RH putem Ministarstva zdravstva. Dakle, očekuje se održivo poslovanje ove bolnice imenovanjem novog upravnog vijeća i privremenog ravnatelja. Hvala.
Hvala lijepa i zadnja pojedinačna rasprava je poštovanog zastupnika Željka Jovanovića, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Dakle, i u ime kluba sam istaknuo da apsolutno podržavam ovaj zakon, međutim da kao odgovorni političari moramo ukazati i na ono što prijeti provedbi tog zakona. Evo i od kolege Kirina smo čuli da, gdje praktično mogu nastaviti svoju raspravu, dakle navodi se u obrazloženju da preuzimanjem osnivačkih prava RH preuzet će i financiranjem ove bolnice, što bi ubuduće trebalo doprinjeti stabilnom poslovanju bolnice, a provođenjem postupaka zajedničke javne nabave radi postizanja učinkovitosti i standardizacije nabave lijekova i medicinskog drugog materijala dugoročno se očekuje značajne uštede i racionalizacija financijskog poslovanja. Ovo bi bilo jedno jako lijepo obrazloženje kad bi takvo stanje bilo u RH u bolničkom sustavu zdravstva, a ono je potpuno drukčije. Dakle, ja moram to reći upravo radi svih zaposlenih u bolnici Vukovar i građana koji gravitiraju u toj bolnici da je naše zdravstvo ovog trenutka bez adekvatne reforme, koja ukoliko ne uslijedi uskoro, pred bankrotom. Pogledajte, krajem 2015. dospjele obveze cijelog zdravstva iznosile su 2,5 milijardu kuna, od čega bolničkog sektora oko 2 milijarde kuna. 4.g. kasnije dospjele obveze samo bolničkog sektora iznose blizu 5 milijardi kuna i čine 99% svih obveza javnih zdravstvenih ustanova u RH. S obzirom da je tijekom 2017. i 2018. iz državnog proračuna, povrh prihoda HZZO za dugove bolnica dodatno uplaćeno još blizu 2 milijarde kuna, to znači da su protekle gotovo 4.g. javne bolnice u RH stvarale u prosjeku nevjerojatnih 90 milijuna kuna novog duga svaki mjesec. Još je gore što se taj trend ubrzava, dakle hrvatski paradoks u financiranju zdravstva da imamo nikad više novaca na raspolaganju, a da dugovi stalno rastu i trenutačno na mjesečnoj razini iznose 145 milijuna kuna unatoč tome što smo imali nevjerojatnih 26 milijardi kuna u prošloj godini, a u ovoj se taj iznos približuje brojci od 28 milijardi. Nedavno smo imali izmjene kolektivnih ugovora za zdravstvo, povećanje dodataka za 7%, što će zaista neznatno povećati plaće djelatnike, ali će osjetno povećati rashode javnih zdravstvenih ustanova, pa iz toga možemo očekivati da će taj rast dospjelih obveza biti samo još veći. Dakle, sve se to neminovno odražava na dostupnost i kvalitetu zdravstvene zaštite koju sve zaduženije zdravstvene ustanove pokušavaju pružati našim građanima i to sve teže. Uz sve veće dugove pitanje vremena kada će dobavljači ponovo odlučiti se na mjere prisilne naplate za sve bolnice pa tako i za bolnicu u Vukovaru. Prema tome, preopterećenost naših zdravstvenih djelatnika u takvim uvjetima rada naravno da pogoduje egzodusu u svim dijelovima sustava. Stoga s pravom možemo zaključiti da ukoliko se nešto hitno ne promijeni hrvatskog zdravstvo ide prema totalnoj propasti. I stoga gospodine državni tajniče zaista očekujemo od vas, od novog ministra da u najkraćem roku prezentira hrvatskoj javnosti na koji način misli osigurati financijsku održivost zdravstvenog sustava da zdravstvo bude solidarno, sveobuhvatno i svima jednako, lako i brzo dostupno. Hvala lijepo.
U ime predlagatelja sad će govoriti poštovani državni tajnik Željko Plazonić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Ja sam samo se javio zbog jedne stvari, a to je da ne završim ovaj naš razgovor o ovoj točki dnevnog reda govorom samo o financijskom stanju Vukovarske bolnice ili financijskom stanju hrvatskoga zdravstva. Kao prvo svega mi u hrvatskom zdravstvu imamo institucije koje pozitivno posluju, nisu tako rijetke kako se na prvi pogled misli, ali oni u ovim okolnostima i u ovim okvirima i u financijskim zadanim mogućnostima posluju bez generiranja gubitaka. Na te institucije vrlo često zaboravljamo jer one nam nisu od interesa za javno, javno komuniciranje o problemima koje imamo u zdravstvu. To je prva stvar. Druga stvar, ako govorimo o Vukovarskoj bolnici i njezinom novom osnivaču, a to je Vlada RH, njezinom imenu vidim da danas ovdje nitko nije spomenuo onaj segment njezinog novog naziva, a to je ta memorijalna bolnica. Prije svega moramo znati, a i kolegice koje više nema ovdje Strenja je spomenula jednu knjigu jednoga autora gospodina Lučića koji je napisao Vukovarska bolnica u tom periodu, to je jedinstveni svjetski primjer agresije na jednu po svim međunarodnim zakonima zaštićenu instituciju. To se još nikada u povijesti čovječanstva nije desilo i zbog toga je ta memorijalnost njezina i te kako značajna. Pogotovo što u sastavu te bolnice postoji i jedan prostor u podrumu koji je adaptiran i uređen zajedno sa lutkama koji pokazuje u kakvim okolnostima, u kakvim okvirima i u kakvim mogućostima je ta bolnica za vrijeme najžešćih napada za vrijeme rata djelovala. Ono što je također jako, jako bitno reći za taj period to je bila bolnica koja je liječila sve građane koji su ostali u Vukovaru bez obzira na bilo kakvu njihovu različitost da o tome sad ne govorim, kao što je i danas ta bolnica najveće mjesto u gradu Vukovaru gdje postoji integrativni jedan način poimanja svih građana Vukovara i gdje su oni kad dođu u bolnicu svi praktično jednaki bez ikakve bitne diferencijacije. Na tome upravo moramo i dalje raditi našu politiku, a da li ćemo mi kao država uspjeti financijski nju učiniti stabilnom i samoodrživom, ja mislim da hoćemo samo onda moramo prvo napraviti jedan bitan ja bih rekao zaokret u našem svakodnevnom poimanju zdravstvenog sustava, a to je tzv. financijska disciplina. I ako se discipliniramo i ako se naučimo od onih institucija koji i danas pozitivno posluju onda će nam sve bolnice, malo po malo postati financijski samoodržive i na taj način nećemo više generirati dugove, ali o metodologiji toga ja bih volio da imamo jednu ako treba i tematsku sjednicu ovoga sabora na kojoj možemo čitav niz onda prijedloga, podataka i načina na koji je to moguće ostvariti izdebatirati i čuti sve vaše prijedloge koje ćemo mi drage volje sa strane ministarstva primiti i uvažiti. Evo, hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Time zaključujem raspravu o ovoj točci, o njoj ćemo glasovati kad se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog Zakona o prijenosu osnivačkih prava nad Općom županijskom bolnicom Vukovar i Bolnicom hrvatskih Veterana na RH, drugo čitanje, br. 809. Predlagatelj je Vlada. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog navedenog zakona, molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 117 za i 2 suzdržana donesen Zakona o prijenosu osnivačkih prava nad Općom županijskom bolnicom Vukovar i Bolnicom hrvatskih Veterana na RH.
Pa sada idemo na slijedeću točku to je: - Prijedlog Zakona o izmjeni Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, prvo čitanje, P.Z. broj 425 Predlagatelj je MOST nezavisnih lista. Na temelju Članka 85. Ustava RH i Članka 172. Poslovnika Hrvatskog sabora prigodom rasprave o ovoj točci dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo te Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Vlada je dostavila svoje mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje, a pardon, nisam vidio evo poštovana zastupnica je digla ruku, izvolite kolegice Glasovac.
Jesam gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora u ime Kluba SDP-a molim vas da nam odobrite stranku kako bismo se konzultirali oko ovog zakona, ali i oko ignoracije Vlade RH, dakle ovo nije prvi zakon na koji mi evo nemamo ovdje predstavnika Vlade kako bi na neki način kroz svoje sudjelovanje u raspravi, ali i očitovanje na, na predloženi prijedlog zakona rekao svoje mišljenje, obrazložio svoj stav kako bi zastupnici dobili što jasniju, što jasniju sliku o tome kako se postaviti prema ovome zakonu. Ja znam da članovi Vlade imaju puno obaveza, međutim nitko me ne može razuvjeriti da se mogu organizirati na takav način da pošalju barem jednog svog predstavnika ovdje bude tih sat, dva s nama, sudjeluje u raspravi ili u najmanju ruku čuje ono što mu želimo poručiti. Evo, hvala lijepo.
Hvala lijepa. Naravno da ću dati stanku, ovaj moram međutim reći da nije nužno da predstavnik Vlade, kad nije predlagatelj bude ovdje. Vi to znate, ali dobro. Ovaj naravno da ću dati stanku, znam i razlog zbog kojeg ste tražili stanku, pa ćemo se vidjeti u 15 i 30. To se zove solidarnost oporbe, jel? STANKA U 15,21 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 15,31 SATI]] Prelazimo na sljedeću točku kao što sam rekao Prijedlog zakona o izmjeni Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da. Poštovani zastupnik Marko Sladoljev. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Dakle pred nama je jedna sitna mala izmjena u Zakonu o obrazovanju kojom smo mi željeli na neki način poboljšati materijalna prava učitelja i profesora i da pokažemo da i natjeramo na neki način Vladu da ona stvarno uvaži poslove koji nisu njihov primarni posao, a to je poučavanje i odgoj djece. Dakle prvo treba uzeti u obzir da pri donošenju ovog zakona smo se vodili sa svojom konkretnom praksom i pogotovo ja koji sam radio u školi, a vidim da se to nije promijenilo, nego dapače, obim poslova koje rade učitelji i profesori, a ne samo učitelji i profesori nego i tajnici i računovođe, a nedavno smo saznali i drugo osoblje kao što su spremačice koje čiste površine kvadrature koji zakonski zapravo niti ne moraju čistiti, vodili smo računa da oni za te poslove vrlo često nisu plaćeni ili nisu adekvatno plaćeni. Dakle od tog famoznog lumena koje profesori poslije svog radnog dana moraju ispunjavati i kojim su zapravo profesori i učitelji na onom velikom prosvjedu na Trgu bana Jelačića spustili palac dole do nekih razredničkih poslova, do poslova oko administracije, do poslova kojih … sada želi još dodatno opteretiti, a to je što se tiče pedagoških mjera, dakle za masu poslova učitelji i profesori u svom poslu nisu plaćeni, a za neke od tih stvari na koje ih na neki način ministarstvo potiče moraju sami izdvajati i svoja vlastita sredstva. Također ovom izmjenom zakona smo želili uskladiti i staviti u jednaka prava učitelje i profesore sa onim ljudima koji rade u ministarstvima. I treba uzeti u obzir da je ministrica obrazovanja Blaženka Divjak uredno na Vladi digla ruku za, po meni jedan dobru izmjenu zakona, da su ljudi koji rade u ministarstvima, a rade na EU projektima da im se osnovica uvećava za do 30%. Mi mislimo da bi ljudi koji rade u ministarstvima i oni koji rade u školama trebali biti u jednakom položaju jer smo zemlja u kojoj se kunemo da smo zemlja jednakih prava, jednakih obveza i mi smo željeli sa ovim izmjenom zakona izjednačiti profesore i učitelje i opet ponavljam i tajnice i računovođe sa djelatnicima u ministarstvima. Dakle šta mi predlažemo ovim zakonom? Predlaže se da se radnici školskih ustanova, bilo oni koji rade u odgojno obrazovnom procesu, bilo drugi radnici koji rade na projektima koji se financiraju iz fondova i iz programa EU financijskog mehanizma europskog gospodarskog prostora od 2014. do 2021. i norveškog financijskog mehanizma od 2014. do 2021. ukoliko se plaća i financira iz projekta imaju za vrijeme trajanja projekta pravo na uvećanje koeficijenata složenosti poslova radnog mjesta do 30%, dakle do 30%, ne 30% nego do 30%. Kako bi se osigurao dodatni angažman u kojem ovisi realizacija i povlačenje sredstva iz eu fondova koji za redovite poslove radnog mjesta obavljaju zahtjevne zadaće na provođenju projekta nemaju pravo na taj dodatak. Radi motiviranja radnika školske ustanove koji rade na tehničkoj i stručnoj pripremi i razvoju projekta predlaže se mogućnost uvećavanja koeficijenata složenosti posla do određenog postotka u periodu njegove provedbe, dakle samo u periodu njegove provedbe, ne prije, ne poslije, a ovisno i angažmanu službenika na projektu u čemu bi čelnik odnosno ravnatelj donio odluku. Nakon dovršetka projekta zaposlenik više ne bi imao pravo na taj dodatak. Dakle uzeli smo u obzir, takvih projekata da se razumijemo nema previše, oni neće iziskivati nikakva sredstva iz državnog proračuna, ali bi se time poslala jedna poruka učiteljima i profesorima da više apliciraju na te projekte, a pogotovo što smo mi ovdje obuhvatili i ljude kojima se praktički ne može umanjiti norma kao u ovom slučaju kako su zakonske izmjene išle, a to su tajnice i računovođe. Oni praktički moraju obavljati svoje puno radno vrijeme, a oni su po našim iskustvima, također ljudi koji u škole rade na tim projektima. Cilj predložene izmjene je potaknuti što kvalitetniju angažiranost kao i samu provedbu projekta u svim odgojnim i obrazovnim ustanovama, bolja iskoristivost financijskih sredstava iz europskih fondova u koncu treba dovesti do usklađenosti obrazovnih programa sa potrebama tržišta rada. A stalno se kunemo u to da bi naš obrazovni sustav trebao biti usklađen sa tržištima rada. S lijedom svega potrebno je regulirati radi obavljanja poslova na projektima EU u koje su uključene i školske ustanove, a kojima su osigurana sredstva za plaću uz pripadajući doprinos poslodavaca. Dakle smatramo ovom izjavom ne velikom revolucijom, smatramo da su profesori i učitelji to zaslužili u trenutku kada Vlada slavodobitno se hvali da su im plaće enormno porasle, u trenutku kada nemamo na vidiku pravilnik o prosvjetnoj inspekciji, a bilo im je obećano, u trenutku kada profesori još uvijek moraju ispunjavati i baviti se lumenom za koji smatraju stvarno da nema nikakve svrhe, mislimo da je ova zakonska izmjena dobra. Vlade nažalost nema, želili smo to u dijalogu riješiti, ako ima nekih problema i ako ima nešto što nismo … bili jasni [[Upadica Reiner: Oprostite, predstavnica Vlade je ovdje.]] pardon, oprostite, tako da evo želimo da se to raspravi da budemo konstruktivni i želim prihvatiti sve konstruktivne kritike kako bi došli do ispravnog rješenja. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku poštovane zastupnice Čikotić. Izvolite.
Poštovani kolega Sladoljev. Zanima me vezano za sam zakon, smatrate li da oni službenici koji rade i drugi prosvjetni djelatnici u sustavu obrazovanja trebaju li imati isto uvećanje kao i državni službenici? Hvala.
Poštovani zastupnik Sladoljev.
Naravno da smatramo. Dakle ministrica je digla ruku na Vladi za to uvećanje za državne službenike, meni sada nije jasno zašto ne želi prihvatiti ovaj prijedlog kada je njezin resor upravo profesori i učitelji. Dakle ona je prvenstveno odgovorna za ovaj resor, a ne za državne službenike u ministarstvima, a očigledno da su njoj učitelji i profesori zadnja rupa na svirali, osim toga ona je to pokazala u vrijeme štrajka.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti mišljenje? Ne. Otvaram raspravu, pa će prva u ime Kluba zastupnika Mosta nezavisnih lista govoriti poštovana zastupnica Sonja Čikotić. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana predstavnice Ministarstva znanosti i obrazovanja, poštovane kolegice i kolege. Uputili smo prijedlog za izmjene i dopune Zakona o osnovnom i srednjem obrazovanju koji je donesen u 7. mjesecu 2018. godine, dio promjena koji se predlaže ovim zakonom odnosi se na one prosvjetne djelatnike i drugo osoblje, znači administrativno i slično da se njihova osnovica uveća za 30% kako je to donešeno uredbom Vlade o složenosti poslova u kolovozu 2018. godine. Naime, postavila sam nekoliko zastupničkih pitanja tijekom godine i dobila sam odgovor da na niz projekata koji se financiraju iz EU zapravo prosvjetni djelatnici i druge osobe nemaju pravo na pravičnu naknadu. Recimo danas ako znate određeni projekti se provode za osiguranje prehrane u školama po shemi školskog voća i odgovoreno je iz resora ministrice Divjak da zapravo ti djelatnici koji vrijedno prebrojavaju te jogurte i djecu i rade te sve spiskove nemaju pravo na uvećanje od 30%, od 10 do 30% kako je po zakonskom prijedlogu. Isto tako u brojnim drugim projektima, to se nije dogodilo, a ove izmjene kako sada stoje i ako neko ima plaću, ja ću to plastično objasniti, 6.000 kuna i radi na nekom projektu 10%, on ima pravo na uvećanje od 10 do 30% znači maksimalno 180 kuna. U kolovozu 2018. godine svi ministri, cijela Vlada uključujući i resornu ministricu izglasali su da svi oni službenici po ministarstvima koji rade na provedbi projekata zapravo imaju uvećanje koeficijenta od 10 do 30%, ali koeficijenta, znači cijele plaće. Znači ako neko ima 6.000 kuna plaću njemu ide 30% gore to je 1.800 kuna i ta osoba ima 7.800 kuna plaću. Ne znam zašto ne bi iskoristili mogućnost da zapravo plaće naših osoba koje rade na projektima da im se uveća osnovica? Jer kako je to sada predloženo zakonom? Npr. vi ste profesor koji želi sudjelovati na nekom projektu 30%, vi morate da bi sudjelovali na tom projektu 30% svojih 30% radnog vremena dati nekom drugom. E sada kome ćete vi to dat? Pa novim mladim ljudima, novozaposlenima. I mi ćemo stvoriti vojsku mladih ljudi koji će hvatati po gradu Zagrebu, po cijeloj državi nečijih 10, 20, 30% na 12, 15, 18 mjeseci i onda će tako im izlazit. A kada će ti mladi onda zasnovat obitelj, kada će dobiti ugovor na određeno? Ne bi li bilo bolje da onim osobama koji i onako to rade u sklopu svog radnog vremena, koji i onako rade predano na tom eu projektu da im se čisto uveća plaća i da onda zapravo cijeli taj iznos plaće, cijeli taj bruto dva trošak bude sufinanciran od strane EU? Znači mi nismo ovdje predložili ništa ono što već ne postoji i već ono što se ne radi. Na taj način bi dobili jedan bolji sustav i dobili bi zadovoljnog radnika. Mi želimo da se ta sredstva iz eu fondova koriste i da ih koriste naši profesori, administrativno osoblje, radnici u računovodstvu, želimo da za to budu nagrađeni. A onda taj projekt traje 15 mjeseci i projekt završi, ostaju sva izvješća, sve ostaje i oni ako imaju naknadu ako su radili 30%, ne znam dobili su 180 kuna. Pa tko će si europsku administraciju nabijat za taj iznos? To jednostavno nije dovoljno motivirajuće. A da je tome tako Vlada je pokazala. Konačno i sama sam bila u sustavu EU fondova bila sam zamjenica ministra regionalnog razvoja i europskih fondova, odgovorno tvrdim s ovog mjesta da svi zaposleni u ministarstvima imaju uvećane koeficijente i to je predviđenom uredbom od 30%, načelnici imaju 10%. Plaće načelnika sektora su oko 10-11.000 kuna ovisi koliko ta osoba ima radnog staža i koliko ima poreznih olakšica. Znači govorim o neto plaći. I na tu plaću ide 10% gore, a svi ostali službenici koji su na mjestima specijalista, voditelja odjela i tako, a rada na EU projektu imaju uvećanje od 30%. I sad zašto to ne bi omogućili profesoru matematike, engleskog i to, znači da njemu krene plaća znači 30%, čovjek zadržava svoje sve do sada satnice i sve, a ne da staramo znači opet. I šta se događa? Prema postojećem zakonu predviđeno je znači projektni tim, i šta neko kaže ja više neću biti član projektnog tima, znači automatski ona osoba koja je na zamjeni ona više nema posao. Napravili smo nered. I svaki čelnik ustanove što je još najgore, može zapravo reći a ovaj mi sviđa ili ovaj mi se ne sviđa, ovaj bi htio da napreduje, ovaj ne bi htio, znači nema reda. Nekome će čelnik ustanove odobrit da ima 2 projekta, nekome da ima referencu, pa 3, pa će to se koristit u sustavu napredovanja. Znači mi želimo s ovim osigurati da koristimo dobro Europske fondove, da imamo odgovornu osobu za cijelo vrijeme trajanja projekta, da taj zapravo benefit bude 30% znači u, da se koeficijent sam uveća i da ta osoba ne bude onda primjerice profesor engleskog nego da da bude u uredbi o složenosti poslova znači profesor engleskog na EU projektu. I on ide na to i ravnatelj donese odluku i kaže on sa datum početka tim i tim projekta zapravo on će postati, dobit će novi koeficijent i on će obavljati taj projekt 12, 15, 24 mjeseca. Opet sredstva znači za njegovu plaću moraju biti osigurana taj dio iz europskog projekta. Znači, idemo pojednostavit, osoba je zainteresirana da sudjeluje na EU projektu, ravnatelj donosi, čelnik ustanove donosi odluku, u redu možete prijavit projekt, osoba biva imenovana, onog momenta kad počne projekt, sredstava za to njeno uvećanje predviđena su u EU projektu 85%, 15% su predviđena iz nacionalnog proračuna ili kroz sufinanciranje. Mi znamo da plaće javnih službenika mogu biti korištene kao sufinanciranje. I najčešće u periodu od 2007. do 2013. su tako i bile korištene. Danas postavila sam nekoliko pitanja, ta, ove odredbe zakona nisu realizirane u stvarnosti jer zapravo to ljudi ne žele koristiti. Jer vi preuzimate ogroman administrativni teret i sve za zapravo uvećanje onog dijela kojeg vi radite. Ako znači radite 10% na projektu, a imate plaću 6.000 kuna uvećanje se odnosi samo na tih 10% odnosno na tih 600 kuna. Ovim izmjenama mi bi osigurali da prosvjetni djelatnici, administrativni djelatnici, računovodstvo budu adekvatno nagrađeni za svoj rad. I zamislite onda računovođa ima shemu školskog voća, ima određene administrativne poslove koji su joj dodatni poslovi, ona u momentu kad radi provodi te projekte nije više računovođa obična, nego je računovodstveni djelatnik koji je na EU projektu. I to postoje radno mjesto u sistematizaciji i ravnatelj donosi odluku. Onog momenta kad više tog projekta nema, ona vraća se na svoje prethodno radno mjesto. Eto, hvala vam.
Slijedeći je Klub zastupnika onaj HDS-a, HDZ-a pardon, u ime kojega će govoriti poštovana zastupnica Marija Mačković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Zastupnice i zastupnici i evo predstavnik, predstavnica nadležnog ministarstva, ja ću u ime kluba kako sam i najavljena HDZ-a obratiti se s nekoliko riječi vezane uz Prijedlog Zakona o izmjenama i dopuna Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, predlagatelja MOST-a nezavisnih lista. Klub zastupnika MOST-a nezavisnih lista aktom od 30. kolovoza 2018. godine podnio je predsjedniku Hrvatskog sabora Prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. Predmetnim prijedlogom zakona predlaže se izmjena odredbe Članka 9a. stavka 7. Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi na način da se propiše kako radnici školske ustanove koji rade na projektu, znači članovi projektnog tima koji se financira iz fondova i programa EU financijskog mehanizma Europskog gospodarskog prostora za razdoblje 2014. - 2021. i Norveškog financijskog mehanizma u istom razdoblju, ukoliko se znači plaća financira iz projekta da imaju za vrijeme trajanja projekta pravo na uvećanje koeficijenta složenosti poslova radnog mjesta do 30%. Postotak uvećanja koeficijenta složenosti poslova na projektu EU ili fondova EU određuje čelnik tijela, to je prijedlog predlagatelja. Ovaj predmetni prijedlog zakona nije usklađen sa ostalim odredbama Članka 99. Zakona o odgoju i obrazovanju kojim je reguliranje obavljanje i financiranje poslova vezanih uz projekt EU ili fondove EU. U prvom redu ne uzimajući u obzir da su sve odredbe Članka 99a. Zakona o odgoju i obrazovanju formulirane tako da se njima propisuje način rada i financiranje poslova na projektima EU ili fondovima EU, prijedlogom zakona se proširuju projektni izvori koji bi implicirali uvećanje koeficijenata na projekte koji nisu projekti EU ili fondova EU. Nadalje, prijedlogom zakona propisuje se kako postotak uvećanja koeficijenta složenosti poslova određuje čelnik tijela. S obzirom na to da Zakon o odgoju i obrazovanju ne poznaje, niti definira pojam čelnika tijela, nije razvidno radi li se o ravnatelju školske ustanove koji će u svakom pojedinačnom slučaju određivati iznos naknade ili se radi o resornom ministru koji će svaki projekt posebno regularno urediti ili se očekuje da ministar za svakog radnika školske ustanove određuje postotak uvećanja koeficijenta složenosti poslova. Osim toga, nejasno je na koji bi način čelnik tijela imao pravo odlučivanja o uvećanju koeficijenata i kojom vrstom odluke, te da li bi on mogao odlučiti o uvećanju koeficijenta prema prijedlogu nositelja projekta ili bi mogao odlučiti i o uvećanju koeficijenta u iznosu različitom od predloženog u kom slučaju se postavlja pitanje prema kojim kriterijima i u kakvoj proceduri, o čemu ste i vi razgovarali. Također nepreciznim određivanjem uvećanja koeficijenta do 30% uvodi se diskrecijsko odlučivanje koje može imati potencijalno diskriminatorne učinke odnosno narušiti razmjernost plaća za izvršen rad prema načelu jednaka plaća za jednak rad ili rad jednake vrijednosti, te u većoj mjeri narušiti međuodnos sa plaćama prema Uredbi naziva radnih mjesta i koeficijentima složenosti poslova u javnim službama. Nadalje, nejasno je trajanje uvećanja koeficijenta odnosno plaća. Naime, propisivanjem da radnici školske ustanove imaju pravo na uvećanje koeficijenta za vrijeme trajanja projekta omogućilo bi se da osoba koja više ne bi bila angažirala odnosno ne bi više radila na poslovima na projektu i nadalje ima za cijelo vrijeme trajanja projekta pravo na uvećanje koeficijenta, dakle i bez obzira što je primjerice osoba prestala raditi na projektu. Reći ću, evo kao što ste i vi rekli iz prakse određene stvari jer provodimo nekoliko europskih projekata. Poznato je da kada se kandidira projekt na određeni Fond EU točno je definirano gotovo sve vezano uz projekt koji se želi kandidirati i to obično uputama koje su gotovo uvijek objavljene najmanje 3. mjeseca ili nekad bude manje, prije zaprimanja prijave, dakle točno je definiran iznos do koje visine se može napisati projekt, točno je definiran iznos znači s koliko učešća će u tom projektu se odnositi na sam projekt koji se radi, a koji iznos će se odnositi na one koji provode taj projekt, točno napisano vrstom i kategorijom onih koji to rade i u odnosu postotka na određeni iznos projekta. Dakle, postavi se vrijednost projekta, ne znam, 7 milijuna, ali se i stavi da troškovi onih koji rade na tom projektu mogu biti u postotku tolikom od ukupnog projekta za koji se kandidira. Dakle, točno je čak definirana duljina trajanja svakog sudionika u procesu imenom i prezimenom kao što ste ovdje govorili, u projekt se točno mora napisati tko će raditi na projektu, što će raditi i za svakog od njih se točno izrade njihove liste i njihove bruto plaće kad se, kada projekt dođe u obradu. Dakle, kad se piše projekt treba se točno znati šta se piše, koliko će ljudi sudjelovati u projektu, koliko će projekt trajati i kad projekt završi eventualno vidljivost projekt da li će netko ostati duže raditi na tom projektu radi vidljivosti projekta, da se projekat potpuno završi. Dakle, niko ne brani, dapače treba koristiti sredstva EU, treba projekat znači prije toga dobro osmisliti, upisati sve moguće i nemoguće u taj projekt, znači dobro ga osmisliti jer ima slučajeva da pišete projekt, neko drugi za vas piše, vi budete prvi i na kraju se ustanovi da je moglo više toga se iskoristiti, ali da nismo imali dovoljno iskustva konkretno za neki određeni projekt. Vezano uz osnovicu obračuna uvećanja plaće napominjemo kako se sukladno važećim odredbama čl. 92. Zakona o odgoju i obrazovanju za 30% uvećava i tako isplaćuje onaj dio plaće koji se odnosi na konkretan rad na projektu. Dakle, plaća je uvećana razmjerno uvećanom radnom angažmanu na projektu. Prijedlogom zakona propisuje se uvećanje koeficijenta za cjelokupnu plaću radnika bez obzira na kvantitativni udio rada na projektu, što je nerazmjerno i stoga neprihvatljivo. Slijedom svega navedenog Klub zastupnika HDZ-a smatra da rješenja utvrđena prijedlogom zakona nisu opravdana, te Klub HDZ-a neće podržati prijedlog zakona o dopuni Zakoni o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi predlagatelja MOST-a nezavisnih lista. Hvala lijepo.
Slijedeći Klub zastupnika je onaj GLAS-a u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Nada Turina Đurić, izvolite.
Poštovani g. potpredsjedniče, gđo. predstavnice ministarstva, predlagatelji, kolegice i kolege. Pa načelno govoreći prijedlog ide u dobrom smjeru, znači cilja na to da se sredstva dobivena projektima prije svega onda i sredstvima koja idu kroz projekte Europskih fondova koriste na način da se onima koji provode, kandidiraju najprije, a onda i provode, najčešće to bude jedno te isto odnosno u istim se, o istim se osobama obično radi, da se na njihov rad vrednuje odnosno da se njihov rad iz samog projekta, provedbe projekta odnosno dobivenih sredstava može i dodatno financirat, to je cilj odnosno prijedlog vašeg, vaših izmjena zakona i to apsolutno je nešto što treba podržati. Ono što mi nismo do trenutka evo ove rasprave, a možda se može vidjeti iz Vladinog obrazloženja, ja to ne vidim, iz onoga što je reko kolega Sladoljev… … i što je govorila kolegica Čikotić u ime kluba Mosta, oni tvrde naime da je to moguće napraviti upravo kroz ovakav prijedlog da se podignu koeficijenti za 30%. Ja u to nisam osobno sigurna da je to tako. Naime, ovo što je jedino s tim se slažem u diskusiji kolegice iz HDZ-a je to kada se projekt prijavljuje onda se unaprijed prijavljuje i angažira stručna radna snaga, ajmo tako reći, i točno u određenom postotku se zna koliko je potrebno vremena za angažiranje na određenom projektu, a onda naravno i pripadajuća sredstva za to. Znači ako se samo dio radnog vremena, a radi se o dijelu, ne radi se nikad jedan kroz jedan, u ovom slučaju se ne radi jedan kroz jedan, nego se radi o dijelu radnog vremena koji je posvećen tom projektu onda je logično da se ugovori određeni iznos i po meni bi to trebalo ići kroz nekakav dodatak iz projekta, a ne kroz koeficijent koji se odnosi na ukupan rad u školi recimo, kako je 10 ili 15 ili 30% radnog vremena je ovih 70% u školstvu odnosno obrazovanju odnosno u predavanju. S tim projekat EU nema ništa, a vi predlaže da se koeficijent digne za ukupno to radno vrijeme. Nisam čak sigurna da to neko ide provjeravati iz Europske komisije, a da dođe neka inspekcija dal bi to uopće prošlo i to znači da ih na neki način varamo. Ako vi dignete koeficijent za ukupno de facto radno vrijeme i za neto plaću, a projektu je posvećeno samo dio radnog vremena, a ne cijelo. Vi ste to uspoređivali sa službenicima, ali ti službenici koji rade na tim projektima oni svo svoje radno vrijeme rade na projektima, a u ovom slučaju profesori ne rade svo svoje radno vrijeme na projektima nego samo dio. I logično bi bilo da budu nagrađeni adekvatno naravno i da se u projektu osiguraju sredstva da se pravedno nagrade za taj dio koji se odnosi na posvećenost radu na europskom projektu. Ne znam da li se razumijemo? Znači moramo izdvojiti taj dio jer inače pitanje je stvarno da li kada bi to neko išao kontrolirati dal bi odobrio da se troškom smatra ukupno povećanje koeficijenta za nekakvu prosječnu plaću obrazovnog djelatnika. Mislim da treba biti oprezan i da to treba provjeriti. Ja to nisam stigla provjeriti, ako se to može dapače, mi to itekako podržavamo. Međutim, ja imam dvojbu da li se to može, pa evo predlagatelja molim da mi na neki način dokaže da bi to bilo u skladu sa zakonom, ali ne samo sa našim zakonima nego i sa procedurom kandidiranja projekata. Jer projekti, to radimo na način da kako bi rekla prođe, a da u suštini smo malo krivo prikazivali stvari, mislim da bi nam se to onda moglo vraćat ko bumerang u nekim narednim vremenima. Naravno ovo ako se i prihvati, što ne vidim da je raspoloženje, a ja bi bila za to da se prihvati da se ljudima adekvatno plati angažman i da imamo koristi od toga jer bi sigurno imali koristi od toga kada bi ljudi osjetili da su nagrađeni adekvatno za taj posao i odgovornost je na koncu konca dosta velika, tako da mi bi to vrlo rado podržali. Ali nisam sigurna da li ovo što vi predlažete na taj način, da li bi to bio ispravan put. Ja osobno nekako ne vidim da je to ispravno. Kroz nekakav dodatak ili jednostavno kroz nekakav iznos iz projekta u ugovoru sa nekom osobom da, pa čak i jednokratan, to mi je ali da se to kroz koeficijente rješava na cijelu plaću to mi se ne čini kao ispravan put. Moram imat tu zadršku imam ne, ne zbog vaš konačni cilj je dobar i vaša ideja je dobra, ali ne znam da li ste u tim koracima dolaska do tog cilja da li je to sve uredu da bi se moglo i podržat. Hvala.
Hvala lijepo. U ime predlagatelja govorit će poštovana zastupnica Sonja Čikotić.
Poštovane kolegice i kolege, poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana predstavnice ministarstva. mi već sada imamo te projekte, a imali smo ih kroz izmjene i dopune Zakona o državnim službenicima, znači u 6. mjesecu 2017. godine imali smo izmjene i dopune Zakona o državnim službenicima, to je jedan prijedlog koji sam dok sam bila u Ministarstvu uprave smo radili. I šta se je događalo? Osobe su mogle biti imenovane u određenim postocima 20, 30, 50% i nisu mogle biti kada su radile u ministarstvima, mi smo imali recimo problem sa nacionalnim parkovima gdje je trajao projekt dvije godine u nacionalnim parkovima. I trebalo se zaposlit, ne znam u svakom nacionalnom parku po dvije, tri osobe na projekt. Do sada Zakon o državnim službenicima nije predviđao da osoba može biti na određeno vrijeme imenovana na projekt i mi smo to išli izmijeniti jer nismo htjeli da to jedno zapošljavanje zbog projekta da ta osoba onda ostane u sustavu državne uprave ili u nekim drugim javnim tijelima, poput recimo ustanovama poput nacionalnih parkova i onda smo išli u tu izmjenu. Isto tako smo išli, a Vlada je u 8. mjesecu 2018. godine i resorna ministrica je za to digla ruku da svim onim službenicima, znači vi možete biti na procjeni, ocjeni utjecaja na okoliš i znamo da jako puno projekata građevinski svi moraju to i taj resor u Ministarstvu zaštite okoliša i energetike je jako usko grlo kod projekata, znači oni ljudi obavljaju svoj redovni posao, ali imaju 30% uvećanu plaću, a to je njihov redovni posao, to nema veze s poslovima EU. Znači sustav može kada nam je od važnosti da mi odredimo naše prioritete i mi na taj način slažemo naše prioritete, mi na taj način kažemo, da, koeficijent složenosti za profesora engleskoga je 1,4, nadamo se da će biti u ratama, je li tako? U ratama, za sve ostalo, tu su ono više obročna otplata, znači 1,4, ali ako taj profesor ima još dodatni rad, znači na EU projektu gdje je to složenost, taj rad na tom EU projektu povećava taj kompletan sustav znači složenosti njegovog rada, on zadržava on, taj 1,4 što prima plaću, recimo, taj koeficijent, on i dalje je profesor engleskog sa punom satnicom. Ali, zato što se angažirao na EU projektu, predvidio je svoju plaću i rekao je, ja ću biti angažiran 30%, 10%, 20% na tom EU projektu, njegov koeficijent se uvećava za taj indeks složenosti. Znači to je dodatni posao koji on obavlja, na isti način je to napravljeno u ministarstvima, u svih 1500 ljudi u našim ministarstvima, na tim poslovima prima plaću. Ista stvar nam je evo, sad komunalni projekti. U Solinu, u Splitu, u gradu Petrinji. Svi koji su zaposlenici vodovoda, oni su bili zaposleni na EU projektima i oni iz EU projekta prima plaću i njima su se digle plaće, njima se digao koeficijent složenosti poslova. Znači oni ne obavljaju nikakav europski posao, to je ono što treba demistificirati, znači ljudi ne obavljaju europski posao, mi nemamo europske procedure. Hrvatski sabor, kad dođe nova direktiva, kad dođe neka uredba, Vlada ili HS, mi nju prihvatimo i unesemo u naše zakonodavstvo. Kod nas se ne radi više nabava po EU pravilima. Kod nas provodi zakon o javnoj nabavi, je li tako? Znači, ništa ti službenici ne rade europski, samo što naš narod kaže, joj znaš, on radi na EU projektu, znači on i dalje radi ono što radi. Taj profesor engleskog, neće on provoditi, ne znam, nešto što je van njegovog opisa radnog mjesta. Znači on će možda održati 10 radionica na engleskom. Profesor matematike će možda održati 10 kvizova iz matematike. Znači on i dalje radi svoju struku. Samo radi to za potrebe projekta. Brojni su projekti prekogranične suradnje gdje imamo recimo, opremanje vinskih podruma za praktikume djeci. Ti profesori određene radionice i druženja i programe, edukacije, osposobljavanja, znači on i dalje radi svoju struku. Zato imamo koeficijent koji profesor radi za svoje normalno radno mjesto, imamo koeficijent koji profesor radi, kada je to složenost poslova jer je to potrebno.
Hvala lijepa. Sljedeći klub zastupnika bit će onaj SDP-a, a govorit će poštovana zastupnica Sabina Glasovac, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, poštovane kolegice i kolege. Evo, prošlo je već godina i pol otkada je MOST kao predlagatelj uputio u saborsku proceduru Prijedlog zakona o izmjeni Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, ponukan zapravo na neki način, nepravdom u sustavu javne i državne uprave koja na različite načine tretira osobe koje svojim posebnim angažmanom se trude povući sredstva koja nam stoje na raspolaganju u EU fondovima i na neki način doprinijeti oplemenjivanju sustavu, ulaganju u obrazovanje, u onim segmentima za što država vrlo često i snaga državnih lokalnih proračuna nema naprosto mogućnost. E sad, ja podržavam intenciju da se ljudi koji u školama rade na povlačenju fondova EU rade na projektima, adekvatno i nagrade i mi smo imali taj problem, nije taj problem od jučer, dakle, kada smo ušli u EU, mi smo čak i jedno vrijeme bili u zrakoprazan, reći ću to tako, prostoru, nismo imali ni u Zakonu o odgoju i obrazovanju elemente da ljude koji su se već uključili samoinicijativno u svojim školama čak i u pretpristupne fondove, koji su bili naprosto ispred svog vremena, ima takvih škola koje su zaista napravile čudo od svojih škola puno prije nego li je Hrvatska službeno ušla u EU, počela ozbiljno koordinirano, na neki način i strateški provoditi određene projekte i koji su to radili iz nekakvog svog poriva, želeći omogućiti svojim učenicima, svojoj školi, svojoj zajednici neku dodanu vrijednost, a naprosto država u tom trenutku nije prepoznala kako da ih nagradi, kako da taj njihov trud i zalaganje naprosto potakne u smislu da, da, oni jesu bili često financirani iz samih projekata, ali su oni uz svoja radna mjesta, znači opis poslova koji je vrlo često bio u punom radnom vremenu, gdje i vrlo često nemaju prostora za nekakve druge aktivnosti, su svojim entuzijazmom radili za društvo, radili za svoje škole, bez da su imali tu pomoć države, da im kaže okej, sad ćemo vas malo rasteretiti u ovom vašem poslu koji vi inače radite i ja se sjećam, isto kad sam bila u ministarstvu, strašni su to bili opravdani, neću reći pritisci, ali vapaji s terena, dajte učinite nešto da nam olakšate i ovaj put. Cijenite i vrednujte to što činimo za nas, ali na kraju krajeva, i za vas kao državu i ja pozdravljam inicijativu Ministarstva znanosti i obrazovanja koje je u tom prvom koraku prepoznalo i omogućilo ono što imamo danas u školama, a to je da vi, ukoliko imate punu satnicu, neovisno o tome jeste li učitelj, nastavnik ili ravnatelj, imate mogućnost u onom opsegu u kome radite na nekom projektu imati umanjenje vaše pune satnice plus adekvatnu nagradu za dio u kome radite na projektu do 30% plaće, samo na onaj dio koji radite u projektu, ako ste u nepunom radom vremenu s druge strane onda imate pravo na uvećanje satnice odnosno i na taj novčani dodatak, ali ponavljam, znači u onom dijelu vremena koji radite na, na projektu i u satnici, ali i za vrijeme trajanja samoga projekta i to je nešto što je dobro jer do tada nismo imali ni to, a ljudi su to naprosto radili, a izazovi su sve veći i veći, mislim i mi kao, i ministarstvo i država, mislim očekujemo da se ne, ne sramotimo ako nam već nešto, ako već plaćamo skupo svoje članstvo, članarinu, pa onda hajmo i to što nam stoji na raspolaganju iako je to i je na neki način taj europski novac i naš novac koji mi, koji mi punimo kroz članarinu ovaj blagajnu, ali hajmo onda vratiti nešto u taj sustav da imamo i konkretne benifite od, od tog. Prijedlog kluba, Kluba zastupnika MOST-a ide korak, korak dalje i kaže da bismo trebali valorizirati učitelje, učitelje, nastavnike i druge zaposlenike, administrativno stručno osoblje, pa i ravnatelje na način da ih ne plaćamo u samo tom dijelu što je rekla kolegica Čikolić, ukoliko netko ima plaću 6.000,00 kn, ukoliko radi 10% svog radnog vremena na projektu, znači njemu se umanjuje na neki način satnica, ali 10% od 6.000,00 kn je 600,00 kn i on ovo povećanje defakto od maksimalno 30% dobiva samo na taj mali, mali dio, što je mjesečno nekakav maksimalni iznos kao što je i ona rekla od 180,00 kn koji nisam sigurna da je baš dobra motivacija jer u naravi ti ljudi su puno više i snažnije vremenski angažirani od onoga što im omogućuje formalno, formalnopravno zakon. Tu se sad povlači paralela sa državnim službenicima i točno je da u ministarstvima otprije čini mi se negdje 5.g. i prije ove uredbe od 2018.g. mi smo imali ljude u ministarstvima, državne službenike koji su imali mogućnost biti plaćeni do 30% više uvećanje osnovice za rad na europskim, Europskim fondovima i to je, to je naprosto točno, točno je i ovo da za načelnike je to bilo 10, maksimalno 10, 10%. Međutim, tu isto postoji problem jer su zapravo pokazatelji ti, zato je Vlada i išla u ovu uredbu 2018.g. gdje se jednima to isplaćivalo, drugima se to pak nije isplaćivalo i prema podacima početkom 2019.g., prema odgovorima ministarstava, s tim da dva ministarstva tada nisu bila odgovorila na upit, i raspoloživim podacima uvećanje plaća zbog rada na EU projektima ostvarivalo je početkom 2019.g. 126 službenika u 5 ministarstava, a u 2 ministarstva više od 40 službenika angažirano je na EU projektima, ali im plaća nije bila uvećana, dok u ostalim ministarstvima nema službenika koji su ostvarili pravo na uvećanje plaća zbog rada na projektima EU. E sad, znači mi smo tu imali različite prakse. Oni službenici koji su u opisu svog radnog mjesta imali rad na EU projektima nisu mogli ostvarit u svom opisu radnog mjesta po ovoj praksi, nisu ostvarivali, različite su bile prakse, ostvarivali pravo na uvećanje plaće, dok u drugim ministarstvima oni koji nisu imali su … [[Govornik se ne razumije]] i tu je bio jedan miš maš koji se još uvijek ispravlja i zbog toga je Vlada išla da bi potaknula službenike da što je moguće više sudjeluju u povlačenju sredstava iz EU fondova, ali i na kreiranju i provođenju, provođenju projekata je išlo na ovu uredbu iz 2018., '18.g. gdje vjerujemo da će se ujednačiti praksa svugdje. Imamo problem i puno zaposlenika na fakultetima i asistenata i osoblja, ne, neznanstvenog osoblja koje je itekako angažirano u ovim projektima, međutim njihov status isto tako nije, nije zapravo riješen i oni nemaju, oni su tu tek na početku, oni čak čini mi se nemaju ni ovu mogućnost koju sada imamo u Zakonu o obrazovanju za učitelje i, i nastavnike. Ja bih pozdravila ovu, ovu inicijativu. Kolegica Turina Đurić je, pita se onako retorički, je li ovo moguće regulirati na način kroz koeficijente o složenosti, složenosti poslova ili bi ovo možda trebalo ovaj urediti kroz dodatke. Ja sam se to isto, isto pitala, moram priznat da u ovom trenutku ja, više sam na onoj strani da ne vidim prepreke da se to ne uredi tako po uzoru na sustav državnih, državnih službenika. E sad kod sistematizacije ovdje kod ovih finesa kako bi se zvao, ne znam, učitelj da netko radi na radnom mjestu učitelj engleskog jezika, kako ste rekli, sudionik na projektu, možda tu to ne bi bilo najsretnije rješenje, ali o tome se da, da raspravljati, ali zalažem se za to da se primjeni isto pravilo na, na sve iako ova Vlada vjerojatno kada stižu zahtjevi od strane učitelja, nastavnika obrazovnog sustava koji počinju na K da dobiju osip blagi jer jedva su se učitelji i nastavnici izborili za te famoznu riječ koja počinje na K, za 6,11%, znači to su izborili da bi se za 6,11% povećali koeficijenti, znači su se borili, koliko, jedno 6-7, 6. mjeseci u bitci koja nije bila nimalo bezazlena, vaš prijedloga zakona sada traži ne 6,11% nego do 30% uvećanje koeficijenata složenosti poslova za jedan dio učitelja i nastavnika, ali, tako da nisam optimistična po pitanju pozitivnog odgovora Vlade iako zapravo ovaj prijedlog i istine ne iziskuje nikakva dodatna sredstva u državnom proračunu, tako da taj argument Vlada da kao što smo imali prilike čuti za onih 6 11 da se nema gdje se na kraju ipak vidjelo da se ime zapravo ovdje ne drži, ne drži ovaj vodu. Ono što mene jedino možda malo neću reći muči, ali bih voljela da je drugačije formulirano u prijedlogu zakona znači što ste se ograničili samo na Financijski mehanizam Europskog gospodarskog prostora od '14. do '21. i Norveškog financijskog mehanizma od '14. do '21., to bi značilo možda da ćemo u slijedećem zakonu morati mijenjati to za slijedeću perspektivu, to bih otvorila. Znači jer nama ova perspektiva završava vrlo brzo, ne kažem da tu nema posla, ali mi već moramo gledati unaprijed. I na činjenicu i na težnju RH da je nama u interesu da se u slijedećoj proračunskoj perspektivi, ovaj sedmogodišnjoj perspektivi budemo još progresivniji, budemo još kako bih to rekla ambiciozniji u operativnim, operativnom programiranju za sustav obrazovanja i da očekujemo i od onih škola i od onih učitelja i od onih nastavnika i ravnatelja koji se još nisu uključili u ovu priču dodane vrijednosti, doprinosa dodane vrijednosti za njihove škole da se uključe još i više. Tako da bih ja možda u samoj ovoj verziji, verziji zakona ne bih se ograničila samo na ovo programsko razdoblje ako ćemo već gledati stvari cjelovito, strateški dugoročno i itd. U svakom slučaju, podržavamo, podržavamo ujednačavanje kriterija za sve službenike neovisno o tome radi li se o državnim službenicima ili o javnim službenicima. Sustav obrazovanja, uz dužno poštovanje ministarstvima i potrebi da se i tamo što više službenika uključi u stvaranje preduvjeta za povlačenje fondova EU, ali mislim da srednjim školama gdje su osnivači u mahom županije, pa i u osnovnim školama gdje su osnivači gradovi, dakle njihovi proračuni ne mogu zadovoljiti ni optimum potreba koje škole, učenici, zajednica ima. Znači i mi tu naprosto ovisimo i nemamo izbora nego koristiti sve ovo što nam stoji na raspolaganju u fondovima EU i zbog toga ljude koji su spremni predano na tome, na tome raditi mislim da trebamo i poticati da to i rade, a da pri tom ne pati ni na koji način ona osnova onaj habitus struke, a to je poučavanje, poučavanje učenika i aktivno sudjelovanje bolje Hrvatske kroz obrazovni sustav jer su profesori sad vrlo često zapravo rastrgani na ovakav način između te dvije misije. Ono koja je njihova primarna misija zbog kojeg dolaze u sustav obrazovanja i onoga što im, što ih nužda tjera na to, a to je besparica, neimaština i ovdje je jedan prostor kojim možemo pokrenuti određene stvari za koje mi nemamo novaca, a smatramo da trebamo imati pružiti našim učenicima, nastavnicima, na kraju krajeva zajednici i državi. Tako da podržavam uz ove neke male opaske i finese.
Hvala lijepo. Slijedeća pojedinačna rasprava trebala je biti poštovanog zastupnika Lovrinovića, nema ga, gubi pravo na raspravu. Pa će slijedeća pojedinačna rasprava biti poštovanog zastupnika Marka Sladoljeva. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Dakle, u pojedinačnoj raspravi ću samo ponoviti dakle teze zbog čega idemo sa ovom izmjenom dakle zakona. Dakle, smatramo da u trenucima kada su profesori opterećeni poslovima za koje većinom nisu plaćeni, poslovima administrativnim koji se zapravo ministarstvo na neki način tjera da rade, a nisu adekvatno plaćeni, lumenom za koji su profesori na prosvjedu na Trgu bana Jelačića digli palac dolje da im ostavljamo mogućnost da im ovim povećanjem koeficijenta do 30% na neki način uvedemo, poboljšamo taj standard i da zapravo na neki način i nove mlade profesore pribavimo u tu branšu jer imamo deficit ljudi koji idu u obrazovni sustav upravo zbog plaća, upravo zbog vrlo nejasnog procesa napredovanja. Dakle i smatramo da im je ovo, dakle ovo naše povećavanje koeficijenata koje ne bi iziskalo niti jednu kunu iz državnog proračuna zapravo poboljšalo da više povlače, da se više dakle time bave. I ono što je naj dakle istinitije u ovom zakonu da smo to samo precrtali iz Zakona o vladinim dužnosnicima, da ne izmišljamo toplu vodu, da su to jednostavne stvari prema ljudima koji rade u ministarstvu i onima koji rade u školama moramo biti jednaki i pravedni.
Slijedeća pojedinačna rasprava bit će poštovane zastupnice Sonje Čikotić.
Hvala poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana predstavnice ministarstva, poštovane kolegice i kolege, mi smo izašli s ovim prijedlogom izmjena i dopuna Zakona u osnovnom i srednjem školstvu obzirom na činjenicu da sve više potreba i u obrazovanju i u drugim sektorima dolazi i rješava se preko europskih sredstava. Ono što smo i kako smo bili ponukani rješenjem jest da smo doslovno kopirali tekst iz uredbe Vlade o složenosti koeficijenata znači zaposlenika ministarstava. I sad vi kažete, vaša resorna ministrica digla je ruku za jedan tekst uredbe, kada mi to pokušamo primijeniti na prosvjetne djelatnike i zaposleno administrativno računovodstveno osoblje kažete ne može. A ja sam uvjerena i znam pouzdano, jer dobivam odgovore na zastupnička pitanja da nekoliko već djelatnika u Ministarstvu uprave prima lijepo taj dodatak i prijavljeni su kao članovi projektnog tima. Vi ovdje ste naveli, kažete, ne bi znali, kaže, što znači za vrijeme trajanja projekta, pa kad to počinje, kad završava. Kažem, isti tekst je na uredbi Vlade, a pitajte onda kako su to riješili u ministarstvima uprava. Kako su to riješili u Ministarstvu zaštite okoliša? Znači doslovan tekst, doslovno rješenje, ne želite to prihvatiti. Pitala sam vas nekoliko puta, za nekoliko niz projekata, koriste li to djelatnici računovodstva, koji znamo da sudjeluju u shemama školskog voća i povrća. Netko kažete ne može. Pitala sam vas za još druge projekte. Ne koriste. Mene zanima da mi predlagatelj kaže koliko je dosad od stupanja na snagu zakona iz srpnja 2018. g. djelatnika u sustavu odgoja i obrazovanja u osnovnoj i srednjoj školi, koji su rezultati toga predloženog rješenja. Koji su rezultati tih izmjena? Nama je bitno da se europska sredstva koriste, bitno nam je da se ulažu, a bitno nam je i da oni koji stoje iza toga, da budu adekvatno plaćeni, ne nagrađeni. Pa nisu oni postigli neki poseban uspjeh pa su bili najbolju u gimnastici ili najbolji na natjecanju iz matematike. Znači ti ljudi su preuzeli na sebe poslovnu obvezu. Preuzeli su na sebe da moraju održati 10 radionica, da moraju održati neko stručno osposobljavanje, da će bit neki predavač dodatni, znači ti ljudi rade, ne znam, kad im završi njihov posao, oni od 6 sati do 8 sati predaju nešto djeci ili su na nekim izvannastavnim aktivnostima. Idu na određene seminare u prekograničnoj suradnji. Odgovorni su za nabavku određene opreme, znači ako mi sad recimo, govorimo o vinarima ili govorimo o nekim kuharima, znači taj profesor istih predmeta mora sjesti i reći, nama treba takav stroj, treba nam takva oprema, treba nam takva bačva, znači on odgovara za taj posao. Mi smatramo da nije dovoljno ovo što je u sadašnjem zakonu i da nije u redu da se povećanje od 30% odnosi na samo dio vremena na koje je određeni djelatnik angažiran. Nama je neprihvatljivo da to bude, ako netko ima plaću 6 tisuća kuna, a radi 10% na projektu, na iznos od 600 kuna. Zašto nam je neprihvatljivo? Ne zato što mi sad želimo da oni budu nagrađeni. Ne. Mi želimo da oni prime jednaku naknadu kao i državni službenici. Znači nismo ništa izmislili, taj, kad bi to bilo usistematizirano u Uredbi o koeficijentima složenosti poslova, tada bi oni, kad pišu projekt, znali da taj netko ima koeficijent 1,7, znalo bi se kolika je to bruto plaća i oni bi to uvrstili u svoje proračune. Od 2007. do 2013. mi smo provodili projekte SIPA-e, nitko nije bio plaćen, nego smo svoje plaće davali kao sufinanciranje. Znači radila sam 5 godina na Elektrotehničkom fakultetu, bila sam voditelj nekoliko projekata i na svakom projektu sam bila po 10% da bi dobili bodove jer bi rekli, onda imamo upravljački tim koji je sastavni dio institucije i taj iznos te bruto 2 plaće, bio je sastavni dio samo sufinanciranja. Na ovaj način mi želimo da zaposleni i angažirani na projekti dobiju ne veću, da ne budu nagrađeni, nego da budu adekvatno plaćeni za svoj rad. A vi, kao resorno ministarstvo dužni ste da se pobrinete za oni koji su u vašem sustavu, resorna ministrica, za doslovan tekst koji smo stavili ovdje je digla ruku u kolovozu kao članica Vlade i u Ministarstvu uprave i kaže, projekt upravljanja kvalitetom, stavili su dvoje zaposlenih iz ministarstava i oni primaju plaću iz tog projekta i oni imaju uvećani koeficijent i koriste to. Mi samo želimo da to isto omogućite jer zašto bi profesor pored svih obveza koje su mi nametnute kroz niz zakona, pravilnika i ostalo za koje nije plaćen, još išao preuzimati odgovornost hoće li neka nabava biti dobra ili će dobiti korekciju od nekog provedbenog tijela br. 2 jer je predvidio ne znam, inox bačvu ili ovo pa je nekom pogodovao. To je nezahvalno. Znači mi želimo da ta osoba koja je imala svoj koeficijent za svoje redovno mjesto, ako još koristi, znači sudjeluje na nekom EU projektu, sukladno njenom angažmanu, a tko drugi nego čelnik, znači kad se piše projekt, čelnik ustanove mora potpisati projekt. Vi sad ugovorite tko će to voditi, hoće li to voditi ministar ili ravnatelj. Pa ja ne znam je li ministar, ako Osnovna škola Ivane Brlić Mažuranić u Orahovici prijavljuje projekt, je li to potpisuje ministar ili čelnik ustanove? Potpisuje ravnatelj. Pa onda taj ravnatelj zna što je potpisao jer je on fiskalno odgovoran. Ali mi se zalažemo da budu pravedno plaćeni i da na neki način ta praksa bude ista. Ovim želimo da koriste se sredstva EU, a ne da jednom pričate, evo nas, mi sad ušli u CERN, a s druge strane, imamo inovacijske projekte i kaže mi kolega sa Strojarskog fakulteta, kaže ej, nakon 15 mjeseci prošao sam prvu fazu. Čovjeka još čekaju 4 faze. Prva faza je administrativna faza. Znači nama je u cilju što bolja apsorpcija sredstava za koje plaćamo članarinu, ta nam sredstva nisu besplatna, mi plaćamo članarinu, da se što prije koriste i da oni koji preuzimaju odgovornost za to, da budu adekvatno plaćeni.
Imamo nekoliko replika. Prva je poštovane zastupnice Mačković. Izvolite.
Evo poštovana zastupnice, da ne mislite da imam nešto protiv jer mi radimo takav posao i više ne znamo koji zahtjev za nadoknadu sredstava pišemo i za koji projekt. Stalno govorite da trebamo koristiti sredstva EU i slažem se s vama, ali neke stvari niste, po meni niste dobro razgraničili. Ministarstvo vama dostavlja učiteljim mjesečno koliko je njihova bruto plaća i za ostale troškove, dakle to je jedan izvor. Drugo, znači što radiš na projektu mora se dobro i pametno, pa za javnu nabavu ljudi na projektu dobiju 20.000 kuna, ali se mora upisati u projekt. Dakle, kad se piše projekt to su dvije vrste novaca. Učitelj dobije svoju redovnu plaću na koju mu ministarstvo neće dati ako je radio na projektu dodatno nešto. On će dobiti dodatno iz ovog projekta koji mora biti dobro napisan i sve unutra stavito. Znači jedna javna nabava, ako vam netko radi u projektu košta čak i 10-15.000 kak se kome, znači slažem se s vama ali dobar projekt mora bit dobro obrazložen i sve troškove staviti, svi će dobiti, dobije se novaca i može se koristiti i svakako učiteljima to treba dati jer mi [[Upadica: Hvala.]] Evo, hvala.
Poštovana zastupnica Čikotić.
Ja i vi se sad slažemo da treba znači adekvatno platiti čovjeka jer on preuzima odgovornost, a ja vam kažem da po ovom važećem prijedlogu zakona, ako netko ima 6.000 kuna plaću i radi 10% na projektu 12 mjeseci, samo mu ide uvećanje na ovih 10% znači na tih 600 kuna. Čovjek može dobit znači od 30% može dobit 180 kuna. I znači mi želimo da isto kako službenici rade na ovaj projektima u ministarstvima, kad su angažirani na projektima ko stručnjaci, ko stručnjaci, da na isti način bude to. Znači u čemu je sporno, ako to je donijela Vlada pa onda promijenite tu uredbu. Ili recite ne može za učitelje i različito je.
Slijedeća replika poštovanog zastupnika Sladoljeva.
Poštovana kolegice Čikotić, dakle jedan od dakle razloga što malo dakle profesori sudjeluju u EU projektima je taj novac, ali jedan od razloga je i što oni zapravo ne žele napustiti svoju satnicu, on gubi tih 7 sati u toku ta tri mjeseca i profesor želi kontinuitet svog rada, svog razreda ako je razrednik i ne želi u tih 3 ili 4 mjeseca ili godinu dana izgubiti taj razred, a ovim našim prijedlogom upravo bi on ostao dakle u svom razredu, imamo bi punu satnicu, a koeficijent bi mu se povećao.
Poštovana zastupnica Čikotić.
Upravo tako, nama nije kao što je dosad slučaj, ako neki profesor je angažiran 10%, 20, 30% on napušta svoju satnicu, napušta ju na 12 mjeseci, na 16, na 24 ovisi o trajanju projekta. Na to vrijeme uopće nije regulirano sadašnjim zakonom na koji način će se pobrinit za tu zamjenu i kaže ravnatelj može dozvolit da se netko angažira 10, 20 ili 30% ako znači on u biti, ako je to, ako uspije organizirati nastavu. I tu je nama jedan prostor da će se nekome omogućiti, drugome se neće omogućiti. A isto tako koja poruka je mladim profesorima? Čekaj nečijih 10, 20 ili 30% na 12, 16 ili 24 mjeseca. Na ovaj način upravo to, profesor bi pratio razred pogotovo ako je predmetni nastavnik ili šta ćemo sa ovima koji su zaposleni u razrednoj nastavi. Na koji način će se oni ovaj angažirat na EU projektima.
Poštovana zastupnica Glasovac.
Hvala lijepo. Ma poštovana kolegice Čikotić, nažalost učitelje i nastavnike se vječno navikava odnosno od njih se očekuje da rade nešto dodatno, al da to rade iz entuzijazma i da za to ne budu plaćene. Nedavno, u siječnju bila sam zasuta e-mailovima, znači tableti koje je nabavilo ministarstvo koji su došli u škole, učiteljima i nastavnicima, znači po 200 tableta po školama, za instalaciju jednog tableta je trebalo samo za početne postavke, primjerice 20 minuta, po školi većoj 200 tableta puta 20 minuta, 67 sunčanih sati, 22 tjedna bi trebalo da se osposobi tih 200 tableta, a ravnatelj može nekoga zadužiti za dodatni posao IT podrške samo 3 sata. Znači opet su oni morali osposobiti tablete odmah da ne bi se čekalo kraj da tom dinamikom od 3, do kraja školske godine instaliraju zapravo tablete koje im je netko naručio, dao i rekao sad se snalazite.
Hvala lijepa. Time bih, odgovor poštovane zastupnice Čikotić.
Poštovana kolegice Glasovac, tako je. Meni se čini da ti prosvjetni djelatnici i ono administrativno računovodstveno osoblje koje isto tako knjiži brojne račune, vodi brojne evidencije, svi ti poslovi su dati, oni bi trebali kompletno cijeli svoj radni vijek živit i radit na entuzijazmu. Ali mene samo zanima taj entuzijazam, oni ne mogu odnijet ni u trgovinu, ni kad trebaju djetetu platit vrtić, ni negdje dalje, znači tone može se unovčit. Mi ovdje se zalažemo da onaj dodatni posao za koji ti prosvjetni djelatnici ili administrativno računovodstveno osoblje da bude adekvatno plaćeno, znači mi ne želimo nagrade, mi želimo adekvatnu plaću. I u ovom slučaju kada je kolegica Glasovac spominjala ta 3 sata na koje ravnatelj može samo nekoga angažirati. Znači ministarstvo u ovom momentu mora početi vrednovati taj rad učenika i vratiti im dostojanstvo.
Hvala lijepo. Time zaključujem raspravu o ovoj točci, o njoj ćemo glasovati kad se steknu uvjeti.
Prijedlog Zakona o izmjeni Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, prvo čitanje, P.Z. broj 425. Predlagatelj je Klub zastupnika MOST-a nezavisnih lista, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog Zakona o izmjeni Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 77 za i 19 protiv donijet zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela.