Hvala lijepo. Štovani gospodine predsjedniče, štovane zastupnice i zastupnici. Kao što znate radi se o jednoj izmjeni koja se tiče uništavanja oduzete droge, što je u prijašnjem zakonu bilo regulirano da učini sud odlukom o uništavanju, ali u praksi nije zaživjelo, pa smo mi sada u ovom zakonu predložili da se uništenje prepusti jednom povjerenstvu koje imenuje Vlada Republike Hrvatske. U prvom čitanju dobili smo na to određene primjedbe koje smo usvojili, prije svega u pogledu sastava tog povjerenstva. Mi smo između ostalih članova predložili jednoga člana medija, dakle nekog od novinara, no prema raspravi usvojili smo zahtjev da to bude jedan član Hrvatskog novinarskog društva. Dakle, to bi bila promjena iz prvog čitanja i isto tako smo usvojili primjedbe u pogledu prodaje te droge, odnosno njezinog uništavanja, pa je usvojen prijedlog iz prvog čitanja da se droga prodaje na način predviđen odredbama Ovršnog zakona putem dražbe, a tek ako ne bi na dražbi bilo zainteresiranih, dakle proizvođača lijekova itd. koji mogu iskoristiti te droge, onda bi se ona uništavala prema odluci rečenog povjerenstva. To su dakle dvije promjene od prvog čitanja koje smo ugradili u naš zakon. Hvala lijepo.
Hvala. Želi li izvjestitelj Odbor za zakonodavstvo, rad, socijalnu politiku i zdravstvo? Predsjednik odbora, poštovani zastupnik Marko Turić, izvolite.
Poštovani gospodine Hrvatskog sabora, poštovani zamjeniče hrvatske Vlade, kolegice i kolege. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 13. sjednici održanoj 21. rujna 2004. godine raspravio je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o suzbijanju zloupotrebe opojnih droga koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada aktom od 9. rujna 2004. godine. Odbor je zakon raspravio kao matično radno tijelo, sukladno članku 75. Poslovnika Hrvatskog sabora. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja se posebno osvrnuo na odredbe članka 51. važećeg zakona koje su izmjene sukladne odredbama i ovog Odbora prilikom prvog čitanja prijedloga zakona. Članovi odbora su ponovno u raspravi istakli da se predloženim izmjenama na bolji način određuju odredbe postojećeg zakona koje su u praksi pokazale kao neučinkovite. Posebno se to odnosi na rad sudova, koji od prosinca 2001. godine, tj. od stupanja na snagu Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga nisu imenovali niti jedno povjerenstvo pred kojim bi se izvršilo uništenje zaplijenjene opojne droge, iako je u raspravi iskazano i mišljenje da su predložene izmjene može biti nedostatne, članovi Odbora su bili mišljenja da se predloženim izmjenama otkloniti nedorečenost uočene u važećem zakonu. Nakon rasprave, članovi Odbora su jednoglasno odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje Zakona o oizmjeni i dopuni Zakona o suzbijanju zloupotrebe opojnim drogama. Hvala.
Hvala lijepo. Molim zastupnike koji opetovano krše pravilo da se ne telefonira u sabornici, da se konačno riješe toga nepoštivanja pravila. Odbor za obitelj, mladež i šport, potpredsjednica Odbora, poštovana zastupnica Marija Bajt. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine potpredsjedniče hrvatske Vlade, gospođe i gospodo. Odbor za obitelj, mladež i sport Hrvatskog sabora na 12. sjednici Odbora održanoj 23. rujna 2004. godine raspravio je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, 2. čitanja, P.Z. br. 52, sukladno članku 77. Poslovnika Hrvatskog sabora. U uvodnom izlaganju predstavnica predlagatelja istakla je nužnost donošenja zakona iz razloga što su dosadašnja rješenja utvrđena u zakonu pokazala se neučinkovitima, budući da sudovi nisu imenovali povjerenstva pred kojima bi se mogla uništiti opojna droga. Posebno se osvrnula na odredbe članka 51. važećeg zakona koje su izmijenjene sukladno primjedbama saborskih odbora prilikom prvog čitanja Prijedloga zakona. Nakon izlaganja predstavnice predlagatelja u raspravu su se uključili svi članovi Odbora, prihvaćajući činjenicu nužnosti donošenja zakona istaknuvši da su odredbe postojećeg zakona u praksi se pokazale neučinkovite, a to se posebno odnosi na rad sudova koji od prosinca 2001. godine, tj. stupanja na snagu predmetnog zakona nisu imenovali niti jedno povjerenstvo za uništenje zaplijenjene opojne droge. Nadalje, u raspravi je posebno iskazano mišljenje da je u predloženom zakonu bilo potrebno utvrditi, tj. odrediti rok za prodaju opojnih droga o čemu je raspravljeno i utvrđeno je da je isto riješeno odredbama Ovršnog zakona, te Odbor smatra da će predloženim izmjenama i dopunama postići se željena učinkovitost, a primjenom odredbi Ovršnog zakona otkloniti uočena nedorečenost. Nakon rasprave, Odbor je većinom glasova odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HNS-a PGS-a poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, gospodine ministre. Klub Hrvatske narodne stranke podržat će izmjene ovog zakona, iako smatram da neće bitno riješiti onaj dio problema na koji smo ukazivali prilikom prvog čitanja ovog prijedloga zakona. A jučer smo imali prilike čuti podatak sa sjednice Vlade da je prema izvješću koje su imali na dnevnom redu u Hrvatskoj negdje oko 18.000 ovisnika, vjerojatno i povremenih uzimatelja ili konzumenata, kako tko već upotrebljava različite termine. I kad god o ovoj temi raspravljamo postavljamo pitanje da li smo učinili sve ili možemo učiniti još nešto da ovo zlo u Hrvatskoj zaustavimo. Donašamo programe, pokušavamo osiguravati novac i u državnom i u lokalnim proračunima, osnivaju se i civilne udruge građana, roditelja, stručnjaka, eksperata koji nastoje nešto učiniti. Međutim, sjećam se podataka prije 4 godine. Takvih osoba je bilo evidentiranih 13.000, ali i potpredsjednica Vlade gospđa Kosor je jučer rekla da ako želimo dobiti pravu sliku da bi te brojke uvijek trebali množiti sa 5 da bi dobili pravu sliku stanja u Hrvatskoj. To znači da u Hrvatskoj nemamo problem sa 18.000 naših građana nego puta 5 i onda je otprilike taj okvir, jer i prevencija i represija je uspjela dakle registrirati 18 tisuća a vjerojatno svaki 4. ili svaki 5. tek bude evidentirani. Da nam bude malo lakše zbog čega toliko napora a tako malo rezultata, ako uzmemo samo prosječnu cijenu koju dnevno treba uložiti za tu pošast, taj problem od 50 kuna, onda godišnje tržište narkoticima u Hrvatskoj bez PDV-a i trošarina vrijedi između milijardu i 600 do 2 milijarde kuna. A tu robu netko na tržište donaša, a taj profit i tu zaradu netko u blagajnu stavlja i dok god je tržište ponude takvo kao što danas u Hrvatskoj je prevencija, liječenje i odvikavanje neće imati ozbiljnijih rezultata. Ovaj zakon usvojen u 1. članku odnosi se na posebni program mjera za odvikavanje i skrb o ovisnicima. Dakle, ovo pitanje uništenja, prodaje ili paljenja droge, neću se na to osvrtati, i to su samo tehničke popravke od prilike nadležnosti, ali zašto ovaj poseban program ističem? Naime, taj posebni program se donaša i za pripadnike Oružanih snaga i za osobe u pritvoru, za djecu školske i predškolske dobi, studente i učenike visokih učilišta. Želim napomenuti da taj program se odnosi i na onu mladež, odnosno malodobne osobe, pa čak i mlađe punoljetnike koji prema članku 64. Zakona o sudovima za mladež, pravosudna tijela mogu učiniti dvije stvari. Prvo, državno odvjetništvo može po Zakonu o sudovima za mladež, umjesto početka kaznenog progona, izdati mjeru ili primijeniti mjeru oportuniteta i obvezati osobu na proces odvikavanja ili savjetovališni rad koji može trajati od tri do dvanaest mjeseci. Dakle, upravo taj proces kada pravosuđe ocjeni da bi pristupom ovom posebnom programu bilo većeg efekta i eventualnog izlječenja ili odvikavanja, umjesto kaznenog progona, ovaj program bi trebao biti taj koji će poslužiti tom mladom čovjeku da se izliječi ili odvikne ovisnosti. Isto tako i sud za mladež, kada dakle već je procesuirao pitanje prekršaja, odnosno kaznenog dijela može svojim rješenjem uvesti i posebnu obvezu odvikavanja ovisnika ili njegovog liječenja kroz savjetovališni rad. I to su dva mehanizma koje hrvatsko zakonodavstvo je preuzelo iz konvencije Ujedinjenih naroda koji to područje reguliraju. I gdje sad počinje, da, i tu su dakako i školski preventivni programi koji se bi trebali provoditi u sustavu školstva, kako bi omogućavali da kroz prevenciju već i u dječjim vrtićima, osnovnim i srednjim školama se djeluje preventivno. Međutim, ja sam u prvom čitanju molio, tada je doduše državni tajnik obrazlagao prijedlog zakona, vas ministre nije bilo, dva podatka koji su izuzetno bitna, da vidimo kada ovo eventualno izvješće dobijemo u Sabor, čije ćemo izvješće dobiti i gdje bi eventualno mogli veći biti problemi. Pa je moje prvo pitanje bilo i upozorenje, ali zaista problema, i ovo ne ponavljam zato da nekome zagorčavam život, nego upravo radi toga da pokušamo unaprijed djelovati, a ne da kad primimo izvještaj za ovu godinu da konstatiramo da to nismo riješili. Prvi je bio problem velikih otpora da nam centri za prevenciju ovisnosti uđu u sustav Zavoda za javno zdravstvo, i vjerujem da je to sada izvršeno, jer je Zavod za javno zdravstvo bio taj koji se godinama borio protiv toga da centri za prevenciju koje su osnivali gradovi i županije postanu sastavni dio Zavoda za javno zdravstvo. Drugi problem, ili drugi podatak koji sam tražio koliko hrvatska ima kapaciteta za mjere odvikavanja, liječenja i skrbi o ovisnicima. Ti kapaciteti mogu biti u državnim ustanovama ili institucijama, ustanovama koje su osnovale vjerske zajednice, ili različite udruge civilnog društva. Dakle, taj podatak zbirni koliko kapaciteta imamo nam je bitan, da vidimo da li taj program kad ga donesemo, ili kad ćemo razmatrati njegove rezultate znamo s čim u ovom trenutku raspolažemo. S obzirom da dosad, a siguran sam nitko te podatke nije objedinio zaista bi bilo korisno da vidimo kad se i program donaša i kad ministarstvo daje suglasnost na njega da znamo o kome se radi. I treće područje koje sam želio upozoriti je novac. U proračunu ove godine od ukupno 12 milijuna 419 tisuća sa svih pozicija koje se mogu identificirati da se radi o novcu za suzbijanje ovisnosti od stavaka u Ministarstvu zdravstva, socijale, carine, Ministarstva unutarnjih poslova 4 i pol milijuna je namijenjeno investiranju u objekte, 3 milijuna za funkcioniranje ureda i svega 4 milijuna 900 tisuća za različite programe prevencije ovisnosti, liječenje ili svega onoga o čemu ovaj zakon govori. Ova godina je otišla, nema više šanse velikih popravaka, ali bilo bi možda dobro da kad imamo i državni proračun i te stavke da paralelno imamo i program za iduću godinu, i da vidimo koliko program zahtijeva novaca, ne samo koliko u državnom proračunu tog novca možemo osigurati. I na kraju nije mi zaista jasno, odredba stavka 2. članka 1. izmjena i dopuna, tko će kome kakve izvještaje o realizaciji ovih programa podnositi. Naime piše: o izvršenju programa nadležna ministarstva i državne upravne organizacije podnose izvješće, godišnje izvješće uredu do 31. ožujka, a zavod do 30. lipnja tekuće godine za prethodnu godinu. Kome zavod podnaša izvješće? Zavod nekome podnaša, tako piše. Ne piše kome, i o čemu. Prema tome postoji izvješće ministarstva državnih upravnih organizacija u uredu, ured kome, zavod kome? Ako se je mislilo da taj zavod sa svojim izvještajem dolazi pred Sabor ili pred Vladu bilo bi to uputno napisati, upravo zbog toga jer pitanje osiguranja sredstava je nadležnost ovoga Parlamenta, pa bi bilo dobro da umjesto samo teoretskih rasprava raspravljamo i o tom izvješću i u ovom Saboru, pa gospodine ministre, ako je moguće ovo, završetak tog članka pojasniti ili dopuniti da bude jasno kome zapravo zavod taj izvještaj podnaša. Hvala lijepa.
Hvala. Klub SDP-a poštovani zastupnik Šime Lučin.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre. Evo, dopustite mi da na samom početku izrazim svoje zadovoljstvo s ovim prijedlogom jer je on mnogo bolji u ovoj konačnoj verziji, nego kad smo ga imali u prvom čitanju. Odmah na početku da kažem da će Klub SDP-a podržati ovaj prijedlog u konačnom obliku, a također mi je drago, da vas podsjetim, u prvom čitanju su se našle dvije verzije ovog zakona na vašima klupama, jedan je bio prijedlog SDP-a, a drugi je bio prijedlog Vlade. Dakle o tri bitne stvari koje su se, gdje su se ta dva zakona razlikovali dvije su usvojene, dakle pitanje da u povjerenstvu mora biti prisutan glas, odnosno kontrola javnosti, dakle predstavnik Hrvatskog novinarskog društva, to je dobra i mislim da je dobro i to što je skinuto iz prijedloga zakona da će predsjednik povjerenstva biti predstavnik Ministarstva unutarnjih poslova. Ako se sjećate primjedba je išla u tom pravcu da predstavnik Ministarstva unutarnjih poslova, dakle Ministarstvo unutarnjih poslova kao resorno ministarstvo, dakle plijeni drogu, skladišti drogu, čuva drogu, i bilo bi nelogično da ono i bude, ovaj predsjednik, dakle da iz tog ministarstva bude predsjednik povjerenstva. Iako je ovim konačnim prijedlogom nije definirano tko će biti predsjednik povjerenstva, nego se predviđa za razliku od prvog prijedloga da se ide sa Poslovnikom o radu povjerenstva. Ja se nadam da će ipak biti usvojeno što je logika stvari, da predsjednik povjerenstva bude iz Ministarstva pravosuđa. Treća primjedba koja nije usvojena, to je da smo pokušali obzirom da se uništavanje droge pokuša ukoliko to se može u suglasnosti pravosuđa, dakle u smislu sudova, u smislu do nepravomoćne presude da se zapravo droga komisijski uništava. Odgovor je da ipak treba čekati pravomoćnost presude i dobro takvo obrazloženje nas zadovoljava. Ono što mislim također da bi u ovom dijelu trebalo promijeniti u prvom članku, dakle kada se govori o ovisnosti i tko je nadležan za ovisnost, mislim da bi promjenom toga, da je za tu priču oko ovisnosti zadužen ministar za, Ministarstvo nadležno za socijalnu skrb ipak trebalo to zamijeniti, da je to Ministarstvo za zdravstvo. Jer moramo poslati poruku zapravo da ovisnost nije ništa drugo nego bolest. Nije on socijalni problem u onom klasičnom smislu nego zapravo on je klasičan zdravstveni problem. Mislim da je možda i ovo bila prilika, a ja se nadam da će ta prilika doći skoro, da se i ovaj Hrvatski sabor zapravo ozbiljnije pozabavi ovom temom. Mislim da ovdje zapravo govorimo o programima, o rezultatima itd. ali mislim da bi mi zapravo trebali stvari početi rješavati od početka. Mi smo jedna od rijetkih europskih zemalja koja nema jasno definirane pojmove oko droga. Mi smo jedina zemlja koja u svom zakonodavstvu ne upotrebljava termin zabranjene droge nego upotrebljava opojne droge. Mi smo jedna od rijetkih zemalja u čijem zakonodavstvu se ne pravi razlika između lakih i teških droga. Mi smo jedna od rijetkih zemalja gdje se ne razlikuje posjedovanje, dakle od trgovanja, dakle od dilanja droge. Mislim da jednostavno u Hrvatskoj danas imamo situaciju da se puno subjekata na različitim mjestima bavi ovim problemom od nevladinih udruga do Vladinih institucija i da zapravo je potrebno jedno tijelo koje bi cijelu ovu stvar koordiniralo i mislim da bi se onda i uz manje novaca moglo napraviti ili uz ovu istu količinu novaca koliko se za to izdvaja, moglo napraviti mnogo više. Mislim da su iskustva pokazala i to je ovaj prostor ovog zakona gdje se moglo nešto još iskoristiti više, a to je da je prevencija najbolji lijek protiv droge i borba protiv droge. Dakle, prije svega edukacija. Vi imate situaciju da danas mi u osnovnim i srednjim školama nemamo zapravo nikakvog oblika ili samo je ostavljeno na volji ili površno da se govori o tome što droga sa sobom nosi. Ja vjerujem da u smislu prevencije se može još mnogo toga napraviti, a i u liječenju. Mi smo isto tako jedna od rijetkih zemalja koja zbog različitog mišljenja struke nemamo definiranu priču oko metadonske terapije. Mi bi jednostavno možda trebali to riješiti, da netko stručan kaže da li ovisnici o heroinu imaju pravo i kakva su im prava vezano za liječenje metadonom. Ali dobro, pustimo to struci. Mislim da bi Sabor, posebno saborski odbori, neznam Odbor za mladež, trebao otvoriti jednu tematsku raspravu, posložiti sve zakone i cijelu priču koja je vezana i za prevenciju, i za liječenje i za represivni sustav za borbu protiv droge i na takav način zapravo napraviti jednu cjelovitu analizu, a onda kad budemo raspravljali o tom problemu na ovom Domu zapravo ozbiljnije se s tim skupa pozabaviti. Ono što nam se ne smije dešavati, a dešava nam se. Recimo kada promijenite načelnika, pročelnika ureda ili neznam nekog tijela koje se bavi drogom, ako on je predstavnik recimo jedne škole onda se dešava da se dakle guraju jedan oblik programa. Kad se dođe u neki drugi koji ima drugi pristup tom problemu, onda se gura drugi pristup. Zapravo usudio bih se kazati da se na ovom prostoru previše svaštari, a mislim da je problem takav da se tu ne bi smjelo svaštariti. Na način definiranja prevencija posebno liječenja, dakle ovisnosti. Mislim da bi se otvorio veliki prostor i za učinkovitiju represivnu borbu protiv ilegalne trgovine narkoticima. Evo jutros sam pročitao u novinama, ja to stvarno ne mogu povjerovati, da grupa policajaca koja je prošle godine zaplijenila 350 i nešto kila ili 330 i nešto kila zapravo heroina, valjda heroina nije bitno, teške opojne droge, da nije nagrađena jel'. Ja jednostavno ne bih to htio povjerovati da se tu radi o tome zato što su oni za neke bivše Vlade napravili tu akciju da zato nisu dobili nagradu policije. Ja se pitam tko je dobio nagradu za Dan policije, ako ta skupina nije dobila. Ali zašto to govorim? Ne radi politizacije, nego iz jednostavnog razloga, borba protiv kriminala vezana za droge. To vam nije dakle krađa u dućanu pa da ćete vi popisati i da će vam to ući u statistiku. Protiv ilegalne trgovine droge, to spada u sivu zonu, u sivu zonu organiziranog prije svega kriminala. Imate rezultate onoliko koliko vam policija radi, a policiju treba motivirati. Evo, toliko. Nadam se da ćemo imati skoro prilike ozbiljnije popričati o ovom problemu, govorim na generalnoj razini. Kažem, tu prije svega vidim ulogu saborskih odbora i ponovo završavam, naglašavam da će Klub SDP-a podržati ovaj konačan prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSS-a poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Zakonom o suzbijanju zlouporabe opojnih droga donio je Hrvatski sabor 2001. godine. Do danas on nije u potpunosti saživio u praksi, a droga je ovisnost, u Hrvatskoj postaje sve veći problem ne samo za ovisnike i njihove obitelji koje su rastočene i uništene, postaje sve veći problem za ovo društvo koje s njime teško nosi. Dok nije bilo zakona sve rasprave o ovom problemu završavale su konstatacijom da nema zakona i u tome je bila akumulirana sva krivnja za ekspanziju toga zla. Donijeli smo zakon koji nije postao čarobni štapić, a to ne može ni biti. Propisane su mjere za suzbijanje zlouporabe opojnih droga, podijeljeni su zadaci i propisane nadležnosti i unatoč svega toga problem postaje sve veći i veći. Problem je kompleksan i ozbiljno nastojanje njegovog rješavanja ne trpi ni jednu slabu kariku u lancu zadataka, nadležnosti, ali i odgovornosti. Ovaj zakon je od dana današnjega pa do danas mijenjan svake godine po jedan puta pa ni ova godina neće biti izuzetak. U pravilu nas u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke ne smetaju česte izmjene, ako su one u funkciji otklanjanja nejasnoća i nedorečenosti koje je provedba zakona pokazala kao manjkavosti koje otežavaju provedbu pa time i postizanje cilja zbog kojeg je zakon donesen. Čini se da u ovom slučaju to baš nije tako. Donijeli smo zakon, do sada dva puta izmjene i dopune, treći puta je pred nama, a droga postaje sve dostupnija i bez posebnih problema ulazi u osnovne škole, ulazi u srednje škole, a u disco klubovima, barovima i ostalim okupljalištima mladih da se i ne govori. Laka dostupnost, radoznalost mladih, egzistencijalne teškoće iz kojih se ponekad ne vidi izlaz, besmisao u besperspektivnoj budućnosti dovela je do zabrinjavajućih brojaka registriranih ovisnika, a neregistrirani se mogu tek pretpostaviti. Hrvatski sabor donio je nacionalnu strategiju, Vlada je donijela akcijski program, na kraju je ostala još samo provedba kako bi se mogla napraviti analitika učinkovitosti kako propisanih tako i provedenih mjera te nakon toga popraviti ono što se pokazalo da nije dobro, odnosno dopuniti ono što se pokazalo nedostatnim. Na žalost provedba nije dobra, a zakazivanje bilo kojeg segmenta u podijeljenim ovlastima potpuno mijenja sliku i nikada se neće doći do cilja. Ovisnost ne može i ne smije biti problem samo ovisnika i njihovih obitelji. Te razorene i iscrpljene obitelji trebaju potporu društva. Da li znamo da se kod nas zaplijeni svega od 10-15% ulične droge? Koji su tome razlozi? Da li nam se možda zaplijenjena droga vraća na tržište? U kontekstu tog pitanja promatramo Prijedlog izmjena i dopuna. Uništavanje zaplijenjene droge potrebno je, između ostalog i radi otklanjanja mogućnosti vraćanja droge na tržište kako bismo sa sigurnošću mogli utvrditi da je svega 10 do 15% zaplijenjene ulične droge odraz neučinkovitosti policije. Dakle, klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke zalaže se za uništavanje i to pred povjerenstvom u vrijeme i na način kako se ne bi uništili dokazi potrebni za pravedno okončanje pokrenutih postupaka i pravedno kažnjavanje onih koji radi vlastitog bogaćenja ne prežu od mučenja droge, čak i osnovnoškolcima, dakle, djeci u najranijoj mladosti. Pozitivni, dakle, važeći Zakon također predviđa uništavanje i to onih opojnih droga, dijelova biljke ili tvari koje se ne mogu uporabiti kao sirovina. Odluku o prodaji ili uništavanju donosi tijelo koje je donijelo odluku o oduzimanju. Uništavanje se vrši pred povjerenstvom koje imenuje to tijelo. Prema predloženim izmjenama odluku o prodaji, uništavanju i nadalje donosi tijelo koje je donijelo odluku o oduzimanju, ali se uništavanje vrši pred povjerenstvom što ga imenuje Vlada. To povjerenstvo se sastoji od 7 članova i to predstavnika Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga, Ministarstva unutarnjih poslova, Ministarstva zdravstva, Ministarstva pravosuđa, Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, Ministarstva gospodarstva, te Hrvatskog novinarskog društva. To povjerenstvo Vladi će podnositi tromjesečno izvješće o svome radu, ali sve to će koštati državni proračun 300 tisuća kuna. Zašto ova promjena u imenovanju povjerenstva? Predlagatelj u obrazloženju kaže, sudovi koji su donosili odluke o oduzimanju opojne droge trebali su po pravomoćnosti svojih odluka imenovati povjerenstvo pred kojim bi se mogla uništiti opojna droga, a koja se temeljem odluke o privremenom oduzimanju, odnosno čuvanju oduzetih predmeta nalazi kod policije. Ovakvo rješenje u praksi se pokazalo neučinkovito obzirom da od stupanja na snagu Zakona sudovi nisu imenovali niti jedno povjerenstvo pred kojim bi se izvršilo uništavanje droge, završen citat. Dakle, ponovno su sudovi krivi i umjesto da se iznalazi način kako prisiliti sudove da rade svoj posao, mi ponovno mijenjamo Zakon kako bi nekome drugome prenijeli njihov posao. I sada taj posao prenosimo, ni manje ni više, nego Vladi Republike Hrvatske, odnosno povjerenstvu koje ona imenuje. Još uvijek nismo zaboravili da smo mijenjali Obiteljski zakon radi toga što sudovi ne rade svoj posao, pa Zakon o nadležnostima državnih tijela. Ovo obrazloženje ne izgleda uvjerljivo, a niti logično. Netočno predlagatelj obrazlaže da su sudovi morali za svake pravomoćne presude imenovati povjerenstvo pred kojim će se vršiti uništavanje. Dovoljno je da svaki sud imenuje povjerenstvo i pred njime će se uništavati droga po svim pravomoćnim presudama toga suda. Tada bi, primjerice, povjerenstvo Županijskog suda u Slavonskom brodu nazočilo uništavanju droge koje se na čuvanju nalazi kod policije u Slavonskom brodu. Po izmjenama Vladino povjerenstvo će šetati od Slavonskog broda, Vukovara, Virovitice pa sve do Pule, Rijeke, Dubrovnika što znači diljem Hrvatske. I to će dakako koštati. Izgleda vjerojatnijim da Vlada nema povjerenja u povjerenstva koja bi imenovala tijela koja su donijela odluku o oduzimanju. Kada bi bilo povjerenja iznašli bi se mehanizmi kojima bi se, ako ništa drugo onda prisilili sudovi da rade posao koji im je zakonom dodijeljen. E pa ako nema povjerenja Vlada kako će onda imati građani? No, očito je da Vlada želi centralizaciju pa ako će to spriječiti povratak na tržište zaplijenjene i oduzete droge onda neka bude i mi ćemo to podržati. No vrlo je interesantno da je ne tako davno ta ista Vlada isti takav prijedlog kluba zastupnika SDP-a proglasila protivnim članku 165. stavak 1., 2. i 3. Zakona o kaznenom postupku. U mišljenju o tom Prijedlogu zakona Vlada izrijekom navodi, citiram: "Člankom 165. propisano je kada presuda postaje pravomoćna i tko je nadležan za njeno izvršenje. Također navedenim člankom Zakona propisan je slučaj da kada sud koji je donio presudu u prvom stupnju nije nadležan za njeno izvršenje. Isti mora dostaviti ovjereni prijepis presude s potvrdom o izvršnosti tijelu koje je nadležno za njeno izvršenje te da se pravomoćna presuda izvršava kako je uredno dostavljena i ne postoje zakonske smetnje za njezino izvršenje. Stoga je predložena izmjena u protivnosti s odredbama Zakona o kaznenom postupku vezano u izvršenje odluke suda, a time i njegovu nadležnost za izvršenje pravomoćne presude", završen citat. To bi bilo stručno, a ne političko mišljenje. No struka se predomislila kada je nositelj takvog istog prijedloga umjesto kluba zastupnika SDP-a postala Vlada. Sada više taj Prijedlog nije u suprotnosti sa Zakonom o kaznenom postupku. Možda je to primjer na kojem se Vlada osvjedočila da se čak ni struci ne može vjerovati jer i ona podliježe političkim utjecajima, a kako bi se onda moglo vjerovati tamo nekim povjerenstvima koja su daleko od oka, pa je zato i ustrajala na Prijedlogu izmjena, ma koliko su po njenom vlastitom stručnom mišljenju suprotne Zakonu o kaznenom postupku. U ratu sa zlom koje se zove droga, ipak mora dominirati struka, a politika je dužna stvoriti uvjete za što učinkovitiji rad struke i stručnjaka. Sukladno tom stavu gledamo i na Prijedlog izmjene prema kojoj bi ubuduće umjesto ministra nadležnog za zdravstvo posebne programe mjera za odvikavanje ovisnika donosio ministar nadležan za socijalnu skrb. Ovisnici su prije svega bolesnici, a zbog bolesti postaju socijalni slučajevi, te bi posebne programe odvikavanja na temelju prethodno pribavljenog mišljenja Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga trebao donositi ministar nadležan za zdravstvo. I u tom dijelu smo namjeravali podnijet amandman, međutim kako je takav amandman već u proceduri, taj amandman u cijelosti podržavamo. I na koncu, samo jedno pitanje. Svojedobno smo pročitali u "Narodnim novinama" da je imenovan članovi Upravnog odbora Zavoda za prevenciju, a taj Zavod za prevenciju je ukinut Zakonom, izmjenom Zakona negdje iz 2002. godine pa evo, u tom dijelu imamo jednu nepoznanicu. Dakle, Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke će podržat ovaj Prijedlog zakona uz izrečene nejasnoće, ali očito da se i struka predomislila pa podržavamo Zakon.
Hvala. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik, potpredsjednik Darko Milinović.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani potpredsjedniče Vlade Republike Hrvatske gospodine Hebrang. Opravdanost donošenja ovog Zakona postoji iz nekoliko razloga. Ja ću nabrojati samo neke, jedan je od njih i budući da je u prošlom sazivu Hrvatskog sabora Ustavni sud ukinuo, koji je Sabor u prošlom sazivu donio, izmjene i zakone, izmjene i dopune Zakon o suzbijanju zlouporabe opojnih droga zbog proceduralnih razloga. Razlog je i to zbog toga što se ne provodi važeći Zakon, ali možda najbitniji razlog zašto bi danas i čini mi se da će svi klubovi podržati ove izmjene i dopune Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga je sveprisutnost droge, ne samo na Hrvatskoj nego i Europi i svijetu i iz toga razloga mi je drago da vidim gore na galeriji nekoliko desetaka mladih ljudi koji evo dobro je da čuju što mi u Hrvatskom saboru i Vlada Republike Hrvatske misli o tom problemu. Dakle, ustrojavanje stalnog povjerenstva koje bi prema odredbama predloženog Zakona imenovala Vlada Republike Hrvatske je potrebito kao što sam rekao iz razloga što sudovi do sada nisu ustrojili povjerenstva koji su bili zaduženi za provedbu važećeg Zakona. Ustavno povjerenstvo bi dakle imalo za cilj i ulogu da kontinuirano i kontrolirano provodi uništavanje oduzetih opojnih droga sa istovremenim sprečavanjem mogućih zlouporaba vezanih uz zaplijenu droga. Nadalje, zakonom se isto tako određuje da opojne droge, biljke ili tvari oduzetih na temelju zakona mogu se upotrijebiti i kao sirovina, ali isto tako mogu se prodati pravnoj osobi koja ima odobrenje za izradu opojnih droga. Daljnji sadržaja Zakona predloženo je da se ovlasti za donošenje programa mjera za odvikavanje od ovisnosti prenese na ministra nadležnog za socijalnu skrb kao što je govorio predstavnik HNS-a da se rok za podnošenje izvješća Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga o izvršavanju programa Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo produži sa 31. ožujka kako je do sada bilo na 30. lipnja tekuće godine za prethodnu godinu. Vidimo da je predlagatelj zakona prihvatio primjedbe Odbora za zakonodavstvo, Odbora za ljudska prava i nacionalne manjine i odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo isto tako da nije prihvatio primjedbe iz prvog čitanja gdje nije prihvaćen prijedlog koji bi omogućio uništavanje opojnih druga nakon dakle zapljenjenja većih količina odmah nakon vještačenja i izrade foto elaborata, iz razloga što bi se na taj način omogućilo uništenje opojnih droga prije pravomoćnosti odluke o oduzimanju predmeta. U raspravi koju je proveo Klub Hrvatske demokratske zajednice moguće je istaknuti velike probleme s kojima se društvo suočava u borbi protiv kuge modernog doba, premda u posljednjih nekoliko godina ima i određenih napredaka u tom pogledu. Kako Hrvatska teži tržišnoj ekonomiji tako na žalost i na narko tržištu vlada tržišna ekonomija, a tržišna ekonomija znači snižavanje cijena, snižavanje cijena znači lakšu dostupnost, pa kako smo u ne tako dalekoj prošlosti znali da je kokain da su isključivo kupovali ili bio isključivo "rezerviran" za bogate sada su on u prodaji kod tzv. kvartovskih dilera. Hrvatska je isto tako tanzicijska zemlja pa ne treba imati dlaku na jeziku pa reći da često puta onaj tranzit sa istoka na zapad opojnih droga i droga često se neke od njih zadržavaju i ovdje na području Republike Hrvatske, pa iz toga razloga je razumljiva pojava novih droga u Hrvatskoj kao što je rohipnol ili uvriježeniji narodni "izraz" je droga za silovanje. Trendove zlouporabe droga treba povezati sa subkulturalnim skupinama kao što su česti ajmo reći policijske racije u razno raznim techno paryjima kada se zapljenjuju određene veće ili manje količine droga. Kada govorimo o borbi protiv kuge 20. stoljeća, onda moramo shvatiti da je tu potrebno utvrđivanje točnog broja ovisnika. Jučer smo čuli na sjednici Vlade da danas imamo negdje oko 18,5 tisuća registriranih ovisnika i kako je potpredsjednica Vlade Jadranka Kosor rekla taj broj možemo množiti sa 3 ili 5 pa opet kažem "daj Bože da je samo 18,5 tisuća" zapravo daj Bože da je i manje ali i svi ja se nadam da dijelite moje mišljenje, strahujemo da je taj broj daleko veći. Pa uspoređujući podatke koje je u prošlosti dostavljao Hrvatski zavod za javno zdravstvo i podatke Centra za prevenciju i izvanbolničko liječenje ovisnost uočena je razlika u broju tretiranih osoba a ta razlika je obrazlagana činjenicom, prema ispunjenju onih pompidou listića koji se bilježe za istu osobu samo jedamput na godini u pojedinoj ustanovi. Što se tiče borbe protiv kuge 20. stoljeća mogli bi nešto reći i o centrima za prevenciju koji su po nama u Klubu Hrvatske demokratske zajednice se sporo ustrojavali ali sporo su se i unificirali svoj rad što je dodatno otežavalo spoznaju o vjerodostojnoj slici stanja u Hrvatskoj ali je doprinijelo i neučinkovitoj borbi protiv ove bolesti. Prema prikupljenim podacima sukladno preporuci Svjetske zdravstvene organizacije prije godinu ili dvije procjenjivalo se da u Hrvatskoj ima 15-tak tisuća ovisnika tada se dakle barata pojmu od 18,5 tisuća dakle opravdan je strah da bi stvarni broj mogao biti višestruko veći. I o radu Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga moglo bi se raspravljati i promišljati je li svojim radom ispunio očekivanje. Uz opravdane kritike na njegov rad imamo možda dobar primjer u Splitu gdje su dobri početni rezultati i suradnje ureda centra sa terapijskim zajednicama rezultiralo negdje oko 30%-tnim smanjenjem heroinskih ovisnika. To nam na neki način pokazuje da se i uz...
Gospođe i gospodo zastupnici pozdravimo Gimnaziju Marko Marulić i njezine učenike koji su pratili naš rad. [[Pljesak.]] Nastavite potpredsjedniče.
Dakle to nam dokazuje da uz pojačan napor i uz pojačanu suradnju između organizacija sustava se mogu postignuti i neki rezultati na prvi pogled nedostižni. Procjenjuje se isto da institucija sustava kao što sam rekao na primjer, dobrog primjera suradnje unutar sustava u Splitu a procjenjuje se isto tako da institucija sustava dovoljno ne surađuju što je zapravo potvrdila i rasprava u proteklom sazivu Sabora, gdje prilikom donošenja Zakona nije bilo ili je bila loša komunikacija na relaciji Ministarstva pravosuđa i Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga a kao primjer nesuradnje isticala se činjenica da Ured kao stručno i tehničko tijelo Vlade nije konzultirano prigodom izrade izmjena i dopuna Kaznenog zakona kojim je bila predviđena tzv. dekriminalizacija lakih droga. U svrhu prevladavanja stanja vjerojatno bi se svi mogli usuglasiti sa potrebom pojačanja preventivno represivnih mjera i aktivnosti na javnim mjestima posebice oko škola, pa danas već kada šaljete djete u školu već imate određenih strahova ne toliko da će se pojaviti ta nesretna droga unutar školskih klupa često puta na televiziji smo vidjeli česte otvorene narko scene neposredno oko škola. Veoma je važna prevencija u svrhu smanjenja širenja droga na mladež i smanjenje drugih oblika kriminala koji izvršavaju ovisnici a prevencija i edukacija mladeži trebao bi postati nezaobilazan način djelovanja kojim bi sve institucije trebale posvetiti mnogo veću pozornost. 2000. čini mi se prve godine počelo je organizirano provođenje stručnog programa rada sa ovisnicama u tzv. pernalnim ustanovama, u ustanovama gdje su se liječili i odvikavali ti ovisnici. A vjerojatno mene osobno, vjerojatno i zastupnike i cijelokupnu hrvatsku javnost bi interesiralo rezultati tog rada, jer često smo puta vidjeli i u sredstvima javnog informiranja da se upravo u tim mjestima bile često zloporabe opojnih droga. Za istaknuti je također i aktivnost i djelovanje Ministarstva unutarnjih poslova koje je nizom akcija i svakodnevnom aktivnošću postiglo značajni uspjeh velikim zapljenama opojnih droga uz naglasak na ranije istaknutom stajalištu o potrebi povećanog represivnog, preventivnog djelovanja posebno u okolini škola. Isto tako moguće je postaviti pitanje, odgovara li važeće zakonodavstvo stvarnim potrebama vremena, pogotovo u segmentu koji se odnosi na prevenciju, na edukaciju mladih, pa onda i na liječenje i na pomoć ovisnicima. U svezi s tim može se i naglasiti prošlogodišnja izmjena i dopuna Kaznenog zakona kojom je vladajuća koalicija u zakonodavstvo uvela popularno nazvanu dekriminalizaciju lakih droga čemu se tadašnjih oporbeni HDZ-e žestoko protivio i srećom čini mi se odlukom Ustavnog suda od 27. studenog, barem srećom po nas u HDZ-u, dakle odlukom Ustavnog suda od 27. studenog 2003. godine te zakonske odredbe prestale su važiti, jer je HDZ-e u osobi sadašnjeg predsjednika Vladimira Šeksa pokrenuo postupak ustavnosti spomenutog Kaznenog zakona. Nasuprot tog, dakle iz proceduralnih razloga jer nije donešen kvalificiranom većinom. Unatoč ukidanju zakona zbog propusta u proceduri treba još jednom istaknuti da je HDZ-e se protivio dekriminalizaciji lakih droga iz jednostavnog razloga što smo smatrali i kao Demokršćanska narodnjačka stranka da ćemo sa takvim zakonom odastrijeti krivu poruku hrvatskoj mladeži, krivu poruku našoj djeci. i stručnjaci ističu da bi se dekriminalizacijom promijenilo stajalište i odnos prema drogama, te otvorila vrata ulaska u tzv. sivu zonu narkokriminala. Uz ovo sve navedeno Klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati prijedlog Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zloporabe opojnih droga i ni jedan zakon nije idealan, pa vjerojatno će se u skoro vrijeme pokazati da i ovaj zakon ima određenih negativnosti u smislu njegovog provođenja, a nadam se da bi ovaj Sabor i čini mi se da ćemo jednoglasno donijeti poduprijeti ovaj zakon. Ali ne trebamo se libiti niti onim promjenama koji idu u svrhu što bolje realizacije ovog zakona, ako je to u bliskoj budućnosti potrebno. Dakle, Klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati ovaj zakon i neka on bude ona jedna mala ciglica kojom ćemo pokušati izraditi evo ja bih rekao Berlinski zid između hrvatske mladeži između naše djece i kuge 20. stoljeća. Zahvaljujem.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Ispravljam dva navoda. Prvi da su droge uglavnom vezane u supkulturne skupine, to je netočno, i da je tako to bi bilo znatno jednostavnije onda i riješiti, podaci govore da droga ne bira društveni status, te stoga ta konstatacija posve netočna. A s druge strane i pomalo diskriminirajuće prema supkulturnim skupinama koji su uglavnom i autohtoni izraz kulture mladih. Drugi netočan navod da dekriminlizacija posjedovanja droge šalje krive poruke i potiče zloporabu droga iz dva razloga. Prvo, 97. je posjedovanje droga kriminalizirano i pokazalo se i podaci o stalnom povećanju broja ovisnika govore da ta represija nije urodila plodom. Drugi argument, iz Državnog odvjetništva kontinuirano dolaze prijedlozi nama zakonodavnom domu da učinimo, da zapravo dekriminaliziramo samo posjedovanje droga, a to imamo i u ovom sadašnjem ovogodišnjem izvješću Državnog odvjetništva ponovo.
Drugi ispravak, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Gospodine predsjedniče, netočno je što je kolega potpredsjednik rekao, da nije bila dobra suradnja između Ministarstva pravosuđa i Vladinog ureda pri izradi Kaznenog zakona kada se upravo i predlagala dekriminalizacija, odnosno izbacivanje inkriminacija posjedovanja droge. Upravo suprotno. To je bio čitav Vladin koncept, da se upravo prema takvim osobama koje su više žrtve, a ne nekakvi kriminalci pomogne, pa i donese nacionalni program za borbu protiv droge. Ovaj centralni zakon, Zakon o suzbijanju zloporabe opojnih droga koji sada upravo poboljšavamo, a da bi se društvo u tom represivnom, odnosno država u tom svom represivnom aparatu okomila upravo na one koji su nosioci tog posla, na narkomafiju i na narkobosove tzv. ugledne građane.
I treći ispravak, poštovani zastupnik Šime Lučin.
Gospodine predsjedniče, netočan je navod da je Kazneni zakon oboren na Ustavnom sudu zbog toga što njemu sadržano bilo, dakle odredbe oko dekriminalizacije droge što se moglo iz izlaganja kolege potpredsjednika iščitati. Taj je zakon skinut, odnosno na Ustavnom sudu oboren zbog proceduralnih grešaka. Inače dekriminalizacija ne podrazumijeva nekažnjavanje. Imate prekršajne odredbe koje su mnogo edukativnije i žešće od kaznenih odredbi. Možda bi trebalo razmisliti samo radi toga da mladim ljudima u dosjeu ne stoji da su kriminalci zato što su jednom uzeli nekakav ekstazi ili popušili joint. Dakle, mogu se drugačije kažnjavati.
Hvala. Poštovana zastupnica Ruža Tomašić u ime Kluba HSP-a.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. HSP-e podržava ovaj zakon, pogotovo stoga što se iz dokumenata vidi da u skladištu u zadnje od 2001. godine pošto nije spaljena droga u skladištu se nalazi 142 kilograma heroina, 9 kilograma hašiša, 1750 kilograma marihuane, 356 kilograma kokaina, 33 kilograma anfetamina, 153 tisuće 377 ekstazi tableta i 360 doza LSD-a. i mene sada zanima koliko je toga i da li je što od toga vraćeno nazad na ulicu? A da je spaljeno kako je trebalo ne bi se zato morali brinuti i ne bi narod osuđivao policiju i vlast. Dalje. Svake godine ima oko dvije tisuće novih ovisnika. A to je stoga što je ponuda je sve veća, zapljena sve više, policajaca je sve manje, policija nema ni ovlasti kako treba. Ako vam kažem da na otoku Korčuli ima preko 100 registriranih ovisnika o heroinu, a do sada ni jedna veća zaplijena na otoku Korčuli nije bila. Znači da svaki ovaj koji se drogira ode u Split ili Dubrovnik po svoju dozu. Tako bi ispalo. Pošto ima sve više droge na tržištu možemo vidjeti po tome da u prva četiri mjeseca samo na jednom graničnom prijelazu je zaplijenjeno oko 90 kilograma heroina. Moram napomenuti što mi je žao i ovdje prozivam Policiju, pravosuđe, državne odvjetnike, jer ne surađuju, nema suradnje. Koliko je puta Policija rekla ne smijem, jer sam prošli put dobio po prstima. Koliko su puta pustili ove narko basove koji imaju 40, 50, 60, 76 kaznenih prijava. Ti su ljudi došli doma prije nego što su odvjetnici dobili papire. U svom akcijskom planu Vlada je procijenila da je izvršenje akcijskog plana suzbijanja zlouporabe opojnih droga potrebno 91 milijun 288 tisuća i 599 kuna. Ako se nešto napravi ovo nije puno ali ako se ništa ne napravi, ako se odgovornost bude prebacivala ovo je itekako puno novaca. Mi se brinemo o natalitetu, toliko govorimo o djeci od jednu do tri godine da bi žene trebale više rađati a da li znate da se najviše predoziraju djeca od 18 do 25 godina. Ništa nije napravljeno u vezi toga, nema velikih reklama na televiziji, nema u školama učenja o drogama tako da puno djece koja se navuku na drogu nije zato što ih je netko drugi navukao nego iz čiste radoznalosti. Ja se nadam da će pravosuđe, policija, državni odvjetnici, da će stvarno više surađivati jer ovo je bijela kuga 21. stoljeća. Ovdje stoji u ovome zakonu da povjerenstvo iz članka 4. ovoga zakona Vlada Republike Hrvatske imenovati u roku od 30 dana od stupanja na snagu ovoga zakona, da će povjerenstvo u daljnjem roku od 30 dana donijeti poslovnik o svome radu. Ja predlažem da ovo povjerenstvo mora donijeti poslovnik o svome radu i da se o tome izvijesti Hrvatski sabor tako da ipak mi znamo što se radi i što se napravilo sa ovim novcem. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Kluba LIBRE poštovani zastupnik Željko Pavlic. Nema ga. Gubi pravo. U ime Kluba IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine potpredsjedniče hrvatske Vlade, uvažena gospodo zastupnici! Što reći o ovoj materiji, što reći općenito o drogi da svi mi koji imamo djecu plašimo se da im se to ne dogodi. No jasno, zlo se ne dešava samo drugima. I zato doista treba učiniti neki napor da pomognemo svima onima koji su se odali tom poroku, njihovim obiteljima, njihovom društvu u cjelini iako ovaj zakon između ostalog samo malo u tom pravcu pridonosi onda razumljivo treba ga prihvatiti. Oni koji tu materiju poznaju neusporedivo bolje od mene neka poduče društvo, nemojmo štedjeti kao što je maloprije Đurđa govorila kada je prevencija po srijedi. Ja ću isto to reći da se osobno zalažem za maksimalnu represiju. Policija, Državno odvjetništvo, USKOK itd. tu moraju na neki način imati odriješene ruke iako je razumljivo da treba činiti distinkciju između nesretne žrtve s jedne strane i onih koji na veliko to čine da bi praktički na njihovoj žrtvi zarađivali. Postavlja se samo pitanje jasno kako to da policija ne zna dilere koji svi u nekom dragu poznaju, ili kao što kaže Đurđa ispada da na Korčuli de facto toga nema nego da sva ta djeca odlaze put Splita ili Dubrovnika u nabavku heroina ili slično. Tvrdim i to da je Kazneni zakon koji je na djelu u Republici Hrvatskoj primjereno rigorozni. Svi smo protiv ali u našemu društvu kao da na neki način vlada zavjet šutnje, omerte i tome slično. Svi znamo isto tako da, još jedanput ću ponoviti, to se ne dešava samo drugima. Interesantno je između ostalog spomenuti jedno izvješće o kojemu ćemo mi tek raspravljati onog Državnog odvjetništva gdje se vidi da za kazneno djelo iz članka 173. koje se odnosi na opojne droge 2003. bilo je prijavljeno 6 tisuća 28 osoba ili ono što je bitno 9,2% manje nego 2002. godine a svi smo svjesni činjenice a to potvrđuju istupi svih klubova da se taj porok u ovoj zemlji širi progresivnim stopama ili progresivnom brojkom. Kada mi majke polaznika nekih osnovnih škola pričaju što se dešava njihovim sinovima ili kćeri od trinaest, četrnaest godina čovjeku je da se smrzne. Kada mi pričaju roditelji djece koja idu u prvi, drugi razred o čemu je govorio nešto i gospodin Milinović potpredsjednik ovog Doma na što sve nailaze oko tih svojih škola. Ja ću samo spomenuti školu Vidikovac u Puli od šprica nadalje. Vrijeme je, ako neće društvo da se na neki način sami organiziramo. Samo neka se kaže može li zajednica jasno stati tome na kraj ili ne može. Pitanje je isto želimo li mi o tome otvoreno progovoriti a prije svega mislim na roditelje. Nažalost, ponekad i mi znamo više o drugima, o drugim obiteljima, ono što se dešava njima nego što znamo o svojoj. Ispada da imamo jasno razumijevanje i za komune, i za liječenje i slično ali ne i da prekinemo ovaj govor šutnje. I onda što je gospodo bilo nevjerojatno u tom izvješću za 2003. godinu. Broj prijavljenih u 2003. bio je 9,2% manji nego 2002. godine a svi znamo da je problem 2003. kada je ovisnost po srijedi zasigurno bio veći no što je bio 2002. kao što je i 2004. neusporedivo ozbiljniji no što je bio prošle godine. 2003. prijavljeno je 5 tisuća 130 punoljetnih osoba te 766 maloljetnih osoba, međutim ovdje je gro osoba terećeno samo zbog posjedovanja droge, znači 72,7% što je najbliži oblik tog kaznenog djela, tog sada djela iz onog članka 171. imamo svega 27,3% prijavljenih što će reći da se dominantno bavimo marginalcima a ne stvarnim kriminalcima koji sve više na tuđoj nesreći ulaze potom u biznis, grade kuće i kupuju nekretnine i slično. Teško je povjerovati da od ukupnog broja kaznenih djela maloljetnih osoba 2003. bilo ih je inače 3 tisuće 652 takva djela, za zloupotrebu droge da je u tome sudjelovalo svega 766 osoba ili svega 21%. Znači, 766 osoba maloljetnika prijavljeno je tijekom prošle godine za određeni oblik kaznenog djela glede tih inkriminacija koje se tiču droge. Jasno je to da ne treba a vjerujem da se tom logikom rukovodi i naše odvjetništvo, policija itd., sirovom represijom ići prema tim mladim ljudima. Ali isto tako treba imati na umu da su ti mladi ljudi u našim školama i u sto posto slučajeva među djecom koja su mlađa od njih i jednako stara kao oni a svi su jasno mlađi od 18 godina. Sudovi su još oportuniji. Netko je o tome prije govorio da od tog broja od 766 prijava 561 prijave je odbčena od svega 517 primjenom načela svrsishodnosti tj. svrhovitosti te su maloljetnici što je jasno dobro upućeni na lječenje ili u savjetovalište za mlade. Vjerujem isto tako a to su svi klubovi spomenuli da ćemo svi jedinstveni biti u usvajanju ovog zakonskog prijedloga koji nesumnjivo ide u pravcu borbe protiv narkotika. Ovdje je po meni ipak to najbitnije, ovaj članak 3. koji omogućuje kupnju droge za, recimo to tako, zdravstvene razloge te da tako dobiven novac potom mora se vratiti insitucijama koje se bave liječenjem od ovisnosti odnosno onaj članak koji govori o uništenju. Međutim malo prije smo čuli koliko je droge u raznim skladištima naših policijskih uprava i stvarno građani postavljaju pitanje ako se ona ne uništava da li je moguće da nešto od te količine, pod navodnicima, ponovo se vraća na ulicu. Zanimljivo da je recimo u jednoj anketi u Istri pokazalo se da je briga o drogi među građanima uvjerljivo na prvom mjestu njihova interesa. Čak prije nezaposlenosti. Konačno možda to ni nije čudno jer ta nezaposlenost je negdje oko 6% u županiji Istarskoj, u nekim sredinama oko 2% međutim kao što su svi prije mene spominjali u Hrvatskoj je registrirano 18 tisuća 746 ovisnika, a stvarnu brojku treba, eto čuli smo taj podatak jučer i od potpredsjednice Vlade množiti sa 4 ili 5. Ako je tome tako onda dolazimo do nečega što je frapantno da gotovo 80, 70 ili 90 tisuća ljudi su na neki način u Republici Hrvatskoj stalno ili povremeno u doticaju sa nekim od narkotika. Ako pretpostavimo da je gro mladih ljudi onda vezano uz tu drogu, znači u dobi od 17, 18 do 30 godina tek onda vidimo koliko je strašna ta brojka od 70, 80 ili 90 tisuća, pod navodnicima, stalnih ili povremenih korisnika nekog od psihotropa. Svake godine bilježimo barem 1000 novih ovisnika, točnije u tom izvješću 980. 1998. godine od posljedica droge umrlo je 37 osoba, lani 2003. taj je broj po jednoj evidenciji čak 95 umrlih. Broj liječenih ovisnika također raste. Najkritičnije je danas u Zagrebu, Splitu, Primorsko-goranskoj županiji, jasno županiji Istarskoj. Pa onda kako stoji stvari u županiji Istarskoj iako me svi koji rade na tom problemu uvjeravaju da te, tu problematiku ne treba dramatizirati. Prvo povećali smo izdatke za borbu protiv ovisnosti u županijskom proračunu za 300%. Mene uvjeravaju da je danas u Istri nešto što se dešava i drugdje u zapadnoeuropskim zemljama da eksplozije od droge iz 90-tih godina više nema. Kažu mi, ponavljam njih ja citiram ili parafraziram da su prilike stabilne, da treba gajiti jedan blagi optimizam. Da imamo u toj županiji 600 i nešto aktivnih heroinskih ovisnika, a od 1997. 936 registriranih ovisnika. No i ako eksplozije ovisnosti nema ja bih po onoj narodnoj puhao i na hladno. Prvo svjestan sam da to nikad ne možemo iskorjeniti, drugo da nikada, koliko god da činimo ne činimo dovoljno i konačno plašim se i za svoju djecu kada odrastu. I utoliko je sumnja, strah i možda predimenzioniranje problematike kod mene apsolutno legitimna. Osobno držim da je suradnja sviju i domova zdravlja i koordinacije za ovisnost i policije i odvjetništva i Ministarstva koliko toliko djelotvorna. Međutim počinju se pojavljivati neki problemi. Pred godinu dana u policijskoj upravi u Puli zatečen je djelatnik koji se bavio naveliko da se tako izrazim preprodajom droge, a Vjesnik eto od 27.9. donosi naslov “Zagrebački policajac prodao 1100 Extasyja prikrivenom istražitelju” i ono što je gotovo najvjerojatnije spominju da se taj policajac na drogu navukao ni manje ni više nego u Policijskoj akademiji. Ima jasno toga svugdje u svijetu, ima toga u drugim policijama. NIje tu Hrvatska nikakav izuzetak, međutim držim da bi civilna policija na neki način ukoliko želimo da taj problem bude nešto manji, trebala uredovati i nad ročnicima prilikom služenja vojnog roka jer mladi ljudi i roditelji se žale da lakše ta njihova djeca dođu do droge u vojsci nego do lijeka u nekoj našoj apoteci. To je tragično i zastrašujuće, ali još jedanput IDS će uvijek podržati svaki napor kojega čini država, lokalna samouprava, bilo koja institucija kada je jasno ova problematika posrijedi jer to da se tako izrazim činimo sebe radi. Jasno je da to nikada nećemo iskorijeniti. Rekoh mladi su ljudi spremni učiniti sve ako su na neki način ovisnici kako bi došli do droge, međutim moramo tom poruku navijestiti rat jer tih 18 tisuća 476 registriranih ovisnika, a gotovo 70, 80 tisuća stvarnih konzumenata dovest će do toga da će za 5 godina u Hrvatskoj biti i preko 100 tisuća onih koji će na ovaj ili onaj način biti vezani uz tu, uz tu problematiku. Konačno eto pročitao sam čak podatak da imamo već i umirovljene ovisnike, umirovljene ovisnike, što će reći da su cijeli život takoreći od svoje rane mladosti bili na heroinu. I da budem iskren bez obzira što se meni čini puno ta brojka od 70, 80 tisuća međutim ja nisam izmislio istu. Nju spominju svi. Konačno rekoh spominju ju, je u tijelima koji se tim, tom problematikom bavi. Malo prije je za ovom govornicom netko rekao da od trgovine droge se u ovoj zemlji obrne gotovo milijardu i 600 milijuna kuna ili preko 200 milijuna EUR-a a to spominjem prije svega u kontekstu činjenice da neki policajci koji su se posebno istakli tijekom proteklih godina u otkrivanju droge na kraju bivaju zapostavljeni, ostaju bez naknada za uspjeh u svom radu. Mislim da bi to trebalo na neki način ispraviti jer na taj način možemo i ostale stimulirati da daju maksimum od sebe u borbi protiv tog poroka jer konačno takvo smo društvo. Mi očekujemo da će se protiv toga boriti neki drugi, prije svega policija, odvjetništva i da ponovim, a zaboravljamo što sami možemo glede spriječavanja ovisnosti dati. Najviše možemo ukoliko naši roditelji kojima su djeca, pod navodnicima na igli, progovore o tom problemu, progovore o tom problemu. Hvala.
Hvala. Izvještavam da je u 10,44 isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Netočan je navod da se na osnovu broja prijavljenih za zlouporabu droga može dobiti objektivna i realna slika u ovom represivnom dijelu borbe protiv droga. Jer vi u svakom momentu po hrvatskom zakonodavstvu možete prijaviti i uhititi nekog od 18 tisuća registriranih ili koliko 80 tisuća procjenjenih jer ćete ga zateći u jednom periodu, u jednom periodu dakle sa drogom u džepu. Prema tome to je i bio jedan od razloga, dakle prava bi stvar bila da se govori o količini zaplijenjene droge. Zato smo se i zalagali za dekriminalizaciju droge da bi dobili realne statistike. Jer ovisnike uvijek možete prijaviti i kazneno ga dakle uvesti u statističke podatke.
Hvala. Zastupnik Ante Markov. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Zastupnik Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine zamjeniče hrvatske Vlade. Dakle imamo ispred sebe konačni zakon o zlouporabi opojnih droga. Činjenica da do sada smo imlai zakon koji je od prosinca 91. godine koji je predviđao povjernstvo koje bi rješavalo zapljenjenu drogu. Međutim činjenica je i to da to povjrenstvo nikada nije ni formirano ni saživilo bez ikakvog učinka. To je sve, ove činjenice su dovele do toga da sada hrvatska Vlada izlazi sa novim konačnim prijedlogom zakona o izmjeni i dopuni Zakona o suzbijanju zlouporabe droga. Naravno kada se pogleda u kom smislu u kom smislu je taj prijedlog onda se može vidjetida to povjerenstvo više ne formiraju sudovi već hrvatska Vlada, da to povjernstvo zapravo daje svoje članove predstavnika gotovo svih relevatnih ministarstava. Od Ministarstva zdravstva, Ministarstva koje se bavi obitelji mladeži, gospodarstva, unutrašnjih poslova. Zatim što je vrlo važno cijenim,a to je da tu dolazi i predstavnik medija dakle hrvatsko društvo novinarsko društvo daje svoga člana. Sigurno da ovkav jedan način povjerenstvoi njihov posao će u mnogome osujetiti ovo što smo već čuli, da bi se moglo dogoditi a to je da se droge zloupotrebljavaju, da se ponovno vraćaju na ulicu i da tako dalje. Jasno je način na koji će se to povjerenstvo djelovati. DA će biti sudski vještaci, da zapoljenjena droga će biti na javnoj rasprodaji za pravne osobe, gdje bi se ona mogla iskoristiti kao sirovina a za taj novčić koji se dobije da bi se moglo ići u fond za zaštitu i suzbijanje droge dalje. Naravno jedan dio koji ne bude interesantan, tržištu ako mogu reći on bi se uništavao. I to javno, cijenim to jako korisnim. Prema tome ovaj Zakon da ne širimo sada sve druge aspekte o ovom problemu mislim da to smo vidjeli i do sada i izvješća raznih odbora da su gotovo jednoglasno prihvatili ovaj konačni prijedlog zakona. I mislim i da ovaj navedeni konačni prijedlog će u mnogome doprinjeti zapravo za zaštiti života, zdravlja naše djece, naših ljudi i naših građana. Stoag mislim da neće biti teško dignuti ruku i prihvatiti ga u cijelosti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na riječ potpredsjednik zastupnik gospodine Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Činjenica je da ova izmjena i dopuna zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga zapravo u sebi sadrži ključni razlog. Njegovu izmjenu pitanje uništavanja oduzetih droga. I isto valja reći da je ovaj zakon, između ostaloga, proizašao i kao potreba a i na osnovu poticaja koji Klub zastupnika SDPa dao već svojim prijedlogom zakona. Koji je u ovom Saboru odlukom većine odbijen. No ,moram reći da osobno imam veoma veoma veliku rezervu u odnosu na predložene rješenje. Znate svojevremeno u bivšem sustavu je bila odredba po kojem se kazne od prekršaja koje su bile uzrokovane posjedovanjem više alkohoal u prometu. Da se takav prihod stavljao u posebna sredstva za zaštitu zdravlja. Pa je ispadalo što smo više pili u onom bivše sistemu trebali smo maltene, parafraziram stvar, biti zdraviji. Tako i ovdje. Nešto što je po prirodi stvari opasno kao što su droge od jedan puta mi kažemo da se mogu prodati da bi se nabavila sredstva za borbu protiv ovisnosti odnosno borbu za protiv zloupotrebe droga Dakle kolege bojim se da b ise to moglo pretvoriti u začarani krug. U kojem se između ostaloga naravno povećava stalni povećavat će se i uz svu borbu protiv ovisnosti, oni koji koriste i upotrebljavaju droge. Ali isto tako, će pojavit se prikriveni interes da zapravo što ivše oduzete droge se može preprodati i puniti proračun i onda osigurati sredstva za namjenu ovoga. Ja mislim da je to pogrešan stav. Ja mislim osobno, da osim toga valja voditi računa o jednoj činjenici koja je sasvim nova u okolnostima i da ovako rješenje koje bi možda bilo interesatno za socijalizam ili za nekakav državni socijalizam teško može proći u građanskom društvu i tržišnom slobodnom gospodarstvu. Jer šta se zapravo nudi. Da će se prodaja droga vršiti na temelju ovršnog zakona. To znači sa iznimnom povlaticama trgovačkim društvima koja su u privatnom vlasništvu. Koja uglavnom prerađuju drogu i stvaraju lijekov ei sve ostalo drugo i tako dalje. Ja mislim da to ne bi trebalo prihvatiti. I da bi trebalo prihvatiti rješenje da ono što je opasno za zdravlje što je javni i posebni interes društvene i državne zajednice, da se spriječi da to treba uništiti. A u isto vrijeme posebne vrste sirovina za preradu i stvaranje droga kao lijekova i tako dalje to neka na tržištu obavljaju oni koji su ovlašteni proizvoditi ili prerađivati droge u skladu sa posebnm zakonom. To prvo moram reći. Drugo što ja mislim također da bi trebalo sasvim jasno razdvojiti jeste pitanje zapravo o čemu mi stalno ne želimo progvooriti. A to je da i ovom izmjenom i dopunom se jednim dijelom ili nekoliko zakona članaka bavi institucijama. I mi stalno donošenjem novih zakona, izmjenama i dopunama zakona o borbi protiv droge. Zapravo dobivamo hiper institucionalno regulativu, stalno imaju instuticije na institucije koje se kao trebaju baviti ovim pitanjima. I vrlo interesantno vežemo ih uz proračunska sredstva, pod okriljem su države a često puta nemamo prave pokazatelje kakva je njihova efikasnost u borbi protiv droge. U isto vrijeme čitav niz udruga građenskih, humanitarnih, koje se imaju instittucije smo ostavili zapravo po strani i nemaju šanse i prilike odgovarajućim sredstvima maksimalno razviti borbu protiv ovisnosti od ne znam savjetovališta, preko ne znam borbe protiv toga i tako dalje. Ja ću navesti samo jedan primjer jedne humanitarne organizacije. O kojoj se uopće ne govori kada se raspravlja o ovom pitanju. Govore se spominju se privatni centri i tako dalje u okviru ovoga ili onoga ali o toj humanitarnoj organizaciji koja ima najvše centara uopće se ne govori. Radi se o hrvatskom crvenom križu. Hrvatski crveni križ ima 45 centara za borbu protiv ovisnosti, dakle, od droge , alkohola, cigareta i tako dalje. 5, 6 klubova koji se bave sa onima koji su izlječeni od upotrebe i zloupotrebe droga odnosno alkohola cigareta i tako dalje. A mogao bi osnovatia više od 100 s obzirom na razgranatost mreže. Znate štaje osnovni problem, sve ono što već ima i što radi financira se iz humanitarnih priloga naših građana, pravnih osoba i tako dalje jer posebna sredstva iz državnog i lokalnih proračunskih sredstava mi ne možemo dobiti za ovakvu djelatnost takve humanitarne organizacije. Ali, proračunska sredstva idu zato za urede, idu za administraciju, idu za čitav niz drugih oni koji se zapravo bave između ostaloga institucionalno često puta naravno, zanemarujući ovaj drugi priho od svega ostaloga. I u svakom situaciji se postavlja vrlo odgovorno pitanje. Da se čsto puta zapravo može dogoditi ono što je vrlo važno, jer je kod nas stalno prisutna dvojba kako liječiti borbu protiv ovisnika bolesnika od ovisnosti kada je u pitanju droga. I stalno je pristuno dali tu upotrebiti metadone ili neki drugi oblik droge kojim će se izlječiti onaj ovisnik od droge. I sad gledajte što je interesantno. Mi ćemo oduzimati drogu, preprodavati po povoljnim uvjetima proizvođačima lijekova i ostalih vrsta droga koji ćemo koristiti jer se borimo protiv ovisnosti. Mislim da mi u takvoj situaciji vrlo ozbiljno dolazimo sami u situaciju da pravimo začarani krug, i da ovo rješenje nije najkvalitetnije i nije najbolje. Ja se zalažem za čisto rješenje koje treba ići u tom pravcu da oduzete droge treba uništiti, jer je to zlo. A onaj dio sirovina koji se najmjenjuju za proizvodnju lijekova koji su i na bazi droge neka na tržištu kupuju pravne osobe koje se time bave. Nekoliko, jer ima posebni zakon koji omogućuje proizvodnju i preradu sirovina za proizvodnju droge. Isto tako imam nekoliko primjedbi na konkretna rješenja. Meni je potpuno neprihvatljivo da problem oko droga vezano za posebni program, podsjećam da po zakonu, da po članku 42. opći program donosi Vlada Repubublike Hrvatske za borbu protiv droga, ovisnosti. Posebni program smo do sada imali, ne donosi povjerenstvo, sad predlažemo da umjesto, a prije toga smo imali da je donosio ministar zdravstva, što pokazuje da stalno lutamo, sad predlažemo ponovno da to radi ministar, ne više ni zdravstva nego socijalne skrbi. Oprostite, ovisnik je bolesnik. On treba i socijalnu pomoć, to se slažem, i socijalnu skrb, ali primarno je zapravo pitanje kako ga izliječiti od ovisnosti, i ja sam zato da posebni program uz suradnju sa uredom, uz suradnju sa drugim ministarstvima, pa i ministarstvom socijalne skrbi, donosi ministar zdravstva i da u tom pogledu se njemu podnose izvješća vezano za ostvarivanje borbe protiv ovisnosti. Treću primjedbu, što moram isto tako reći, jeste da je meni neprihvatljivo, znate, rješenje koje se nudi u članku 1. da se izvješća o borbi protiv ovisnosti dostavljaju uredu. I odjedanputa ured biva institucija koja postaje nad krovna institucija u odnosu na ministarstvo. Pazite, ministarstva su zadužena za provedbu ovog zakona, zajedno sa inspekcijama vrše inspekcijski i drugi nadzor na provođenju ovog zakona i odjedanputa sada kako se ostvaruje ovaj zakon, izvješća dostavljaju uredu koji umjesto da, ured zapravo mora dostaviti ovom povjerenstvu u kojem se nalaze ministri, a ministri onda da zajednički na Vladi riješe ova pitanja vezano za provođenje bosebnog i općeg programa u borbi protiv ovisnosti. Dakle, mi dovodimo nešto u situaciju da zapravo institucija koja treba imati nekakav drugačiji karakter, a ne vezana za ostvarivanje državnog interesa i provođenje zakona, dovodimo u poziciju, zapravo da je nekakvo nadministarstvo u odnosu na sve ministarstvo koje se ima, a to ured nije, niti može biti, po prirodi stvari. Četvrto, naravno da trebamo podržati apsolutno prisutnost javnosti oko ovoga pitanja vezano za uništavanje, uništavanje droga ili naravno pitanje koje omogućuje da predstavnik medija bude u ovom dijelu. I peto, posebice, što moram naznačit, rješenje iz stavka 5. po kojem se vode evidencije o vrsti i količini oduzete droge, o poduzećima i pravnim osobama koje su preprodali drogu, odnosno prodana droga ako se prihvati rješenje da se prodaje droga, a ja mislim da je to loše, ostaje pitanje šta je s evidencijom gdi je završila ta droga. Da li je ona završila u proizvodnji lijekova ili je ona ne daj Bože, netragom nestala. Šta je sa kontrolom oko te evidencije u tim pravnim osobama itd.? Pazite, nemojmo zaboraviti na činjenicu da smo mi imali jako velike količine droge koje su već oduzete, a da ne govorimo o onim činjenicama koje upozoravaju da se na skladištima nalaze jako puno droga, s obzirom da se zakon do sada u tom segmentu zapravo nije provodio, jer se nisu osnivala povjerenstva koja su trebala biti prisutna kod uništavanja droga, naravno od nadležnih sudova itd. I naravo, postoji još jedno pitanje, znate. Nema, između ostalog efikasne borbe, a da zapravo protuovisnost, a da u tome nije uključen čovjek. E sad se postavlja pitanje kako stimulirati i poticati ljude na kvalitetnu, od zdravstvene, socijalne pa ako hoćete do preventivne, vezano za oduzimanje droge, ljude da praktički dadu maksimalni doprinos u borbi protiv ovisnosti, u borbi protiv zloupotrebe i upotrebe droge. Ja ne vidim drugačije razloga ili mogućnosti nego dati odgovarajuće oblike motivacije. Jedan od motivacionih aspekata koji je osnova, koji jako podstiče ljude na to, jeste moralni i nikako mi nije jasno da se zapravo od policijaca preko čitavog niza stručnjaka u zdravstvu, socijali i u humanitarnom radu zapravo vrlo malo dešava da se ljudi nagrade, pohvale, pa ako hoćete da dobiju posebna priznanja pa i odlikovanja za doprinos u zaštiti zdravlja ljudi i borbi protiv ovisnosti u situacijama kad ti ljudi praktički odriču se čitavog, čitavi niz godina i vlastitiog slobodnog i radnog vremena u borbi protiv velikog zla suvremenog čovjeka. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Sada se javio predstavnik predlagatelja, ministar Andrija Hebrang, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ja bih samo odgovorio na nekoliko krupnih zamjerki, jer nažalost već imam sad druge obavewze. Ovdje se otvorila rasprava o cjelokupnoj problematici droge, što naravno nije bio predmet ove izmjene i dopune postojećeg zakona. Mi smo htjeli samo odgoditi ovu jednu veliku nesigurnost u zbrinjavanju droge, koja dakle završava na skladištima pod pažnjom MUP-a i gomila se i predstavlja jednu potencijalnu opasnost i naravno materijalni teret. Inače, će cjelokupna rasprava o drogama uskoro doći pred ovaj cijenjeni dom, jer smo jučer na Vladi upravo usvojili izvješće Ureda za suzbijanje droga. Dakle, tamo će biti onda prilike za raspravu i korigiranje cjelokupne ove problematike. Ja bih samo odgovorio na dvije primjedbe koje se tiču same izmjene ovog zakona, odnosno odgovorio na primjedbu gospodina Lesara koji je pitao kome Zavod za suzbijanje droge podnosi izvješće, pardon Zavod za javno zdravstvo podnosi izvješće. On podnosi izvješće Uredu za suzbijanje droge, ali to nismo tu posebno naveli, jer je već navedeno u članku 8. stavak 4. zakona, dakle ranije navedeno pa tu nismo precizirali. Opravdana je primjedba i na rokove kada i kome podnosi. To također nismo mi mogli određivati, jer je to također riješeno već drugim aktima. U ovom slučaju je to riješeno sa programom statističkog izvješćivanja kojeg Vlada donosi svake godine i u njemu su određeni ovi rokovi koje smo mi morali prema tome tu ugraditi. Dakle, to je jedna korekcija koja se može ispraviti u buduće ako smatrate da je rok predugačak, da nije odgovarajući. Znači Hrvatski zavod za javno zdravstvo mora po progamu statističkog istraživanja do 30. lipnja svake godine za prethnodnu godinu dostaviti izvješće Uredu. Znači, tu smo zapravo ograničeni postojećim propisima. Ono što ovisi o nama to je primjedba gospodina Lučina, odnosno Kluba zastupnika SDP-a. Nadležnost bi trebala biti definirana Ministarstvu zdravstva kako bi se dala poruka da je ovisnost bolest. To je apsolutno formalno i suštinski u redu i zaista bi trebalo takvu poruku dat. Zašto smo mi dali nadležnost ministrunadležnom za socijalnu skrb? Zato što su prema Zakonu o suzbijanju droga, članak 37.nadalje pomoć ovisniku ili privremenom uzimatelju drogu, povremenom uzimatelju droge, kompletno određena u socijalnoj skrbi. Dakle, centri za socijalnu skrb i sve druge institucije su tim zakonom date u socijalnu skrb, pa smo i stoga mi zato izvukli ovu nadležnost. Sada u ovom trenutku je zapravo svejedno, jer je isti ministar, ali ako bi došlo ponovno do razdvajanja ministarstava, onda smo mislili da je bolje da ostane pod Ministarstvom socijalne skrbi, nadležnost Ministarstva socijalne skrbi, jer zakon tako određuje pa da ne bi morali ulaziti u izmjene cjelokupnog zakona, onda takav amandman nažalost, ne bi mogli iz tih formalnih razloga prihvatiti. Sve druge primjedbe smo si zabilježili i sigurno ćemo ih upotrijebiti i u analizi izvješća Ureda za suzbijanje opojnih droga koje uskoro dolazi pred ovaj visoki dom. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Sada riječ ima gospodin zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Štovani kolege i kolegice. Mislim da nitko ne bi bio sretniji od nas kada bismo sa određenim promjenama zakona, izmjenama i dopunama zakona mogli riješavati probleme, pa tako i problem droge. No, bojim se da smo svjesni koliko god mi o tom problemu govorimo, koliko donosimo i mijenjamo zakone, da problem se iz dana u dan sve više multiplicira. Evo, počnimo samo od ovoga zakona koji ima samo jednu zapravo tehničku primjenu i zašto su razlozi zbog kojih se oni donose? Mi smo donijeli neke zakone, onda sami …/Govornik isključen, pa ponovno uključen./ … i postavlja se pitanje što se zapravo dogodilo, zbog čega se sudovi nisu osiguravali povjerenstva, da li je netko zbog toga odgovarao? Zašto nije odgovarao, i kada će odgovarati? Ili jednostavno da li mi sami kada i donosimo ovaj novi zakon već smo unaprijed predvidjeli da se taj zakon neće provoditi. To ne kažem, ako tako budemo radili onda i ove sve naše rasprave, a kojih je u posljednjih godina bilo itekako puno će se pokazati, zapravo što više govorimo da se kažem, problem u međuvremenu multiplicira. Drugim riječima mi zapravo vodimo jedan dvostruki život. S jedne strane probleme evidentiramo, o njemu se raspravlja, mi smo senzibilizirani za rješavanje toga problema a zapravo pokazuje se da je broj ovisnika u jednom kratkom vremenu porastao sa 13 tisuća na 18 tisuća, a onda opet se zapravo kaže mi smo svi manje-više svjesni da se suočavamo sa fenomenom vrha sante leda, da je problem zapravo još kud i kamo veći, i da se doista negdje može govoriti da je taj broj, se kreće između 60 do 70, pa čak i 80 tisuća. To je zapravo u pitanju jedan veliki hrvatski grad, i sad zamislite zapravo tu jednu frustrirajuću situaciju da govorite o jednoj tako velikoj populaciji koja se kreće, koju bi trebalo riješiti. E sada postavlja se pitanje što da se čini. Sigurno da rješenja nisu jednostavna i nisu laka, i kud i kamo bogatija društva i društva sa više iskustva sa tim problemom nisu do kraja našla. Ono što kažem, što opet, opet što se zapravo ponavlja mi sa, na lokalnoj razini i na državnoj razini osnivamo ove određene centre za liječenje ovisnosti i znaju se određena sredstva, ali sada pokušajte usporediti, ovo govori se ovdje sa brojkama da je tržište drogom, da se godišnje obrne oko 200 milijuna EUR-a, a ovi neki su izračunali da sa druge strane sredstva koja osigurava država i lokalna samouprava se ne kreću više od 12 milijuna kuna. I sada pokušajte doista usporediti kako je moguće da sa jednim tako mizernim, slabim sredstvima pokušavate zapravo pokušavate ući u posao gdje se doista okreće veliki novac. I upravo zbog toga što se okreće veliki novac pokazuje se zapravo da se u tom segmentu zapravo kriju i mnogi interesi i da bi tu negdje, trebalo bi biti hrabriji i trebalo bi otvoriti pitanja koja mogu i po naše društvo biti prilično bolna jel’ evidentno je da šprice, sve, exstazije, sve tablete, sve to nalazite oko vrtića, oko škola, oko ovih klubova gdje se naša mladost zabavlja, i da zapravo otprilike jako dobro znamo tko to, to su javna tajna zapravo, tko to u kojoj pojedinoj sredini se tim stvarima bavi. Ja ću samo ponoviti jedan osječki slučaj prije od nekoliko godina, kada se jadan dobar policajac, policajac koji je za to zadužen, koji se sukobio sa određenim tim podzemljem koje …/Govornik isključen, pa ponovno uključen./ … se bavi drogom, zapravo da su sredstva u medijima, je zapravo bilo, stvorena je jedna potpuno pogrešna slika i da je zapravo dio medija naricao nad sudbinom tih eto nesretnih mladića, a na neki način policajac je bio prozvan zbog ne znam primjene sile ili pokušaja, i pokušao da se taj problem riješi, je bio takav da je on bio suspendiran i da na neki način dato je zeleno svijetlo da oni koji se bore protiv toga da bivaju sankcionirani, a oni koji su promotori upravo tog opasnoga posla na neki način su ispale žrtve u javnosti. To, mislim da su takove stvari nedopustive i doista kada se govori o potrebi motivacije, onda je jasno da upravo pristup treba biti posvema obrnut, i da ti ljudi koji doista rade na prevenciji, na suzbijanju da bi trebali biti nagrađivani, da bi trebali na neki način biti još i više motivirani da taj posao, te pošasti ovoga 21. stoljeća s kojima se eto i Hrvatska suočava da budu na drugačiji način valorizirani. Ono isto što kao mene i kao liberala smeta to je upravo i neke nejasnoće u ovom Konačnom prijedlogu zakona o izmjeni i dopuni zakona, što dolazi do jedne prilično nejasne interferencije između sudbene i izvršne vlasti, bojim se da takve intervencije nisu baš najspretnije i da ponovno na neki način ne jamče da će doći do pomaka, a kažem i vratiti ću se na ove razloge zbog kojih se zakon donosi, a to je zapravo da se zakon koji smo bili donijeli još u prosincu 2001. godine jednostavno nije provodio, a da zapravo za to nitko nije bio sankcioniran. A kažem sada ponovno se kreće u jedno ovako prilično nejasnu akciju, za koju također nisam siguran da će profunkcionirati. Kažem volio bi da budem demantiran, ali eto iskustvo nas eto uči da su jednostavno, da što mi više o ovom problemu govorimo da se problem samo multiplicira i na koji način rješava. Normalno teško je biti protiv ovoga prijedloga zakona, on je sam po sebi je logičan, i kažem i uglavnom je tehničkoga karaktera, al' ono što bi kao zastupnik pledirao, to je svakako ako želimo da ovaj fenomen iskorijenimo ili da ga svedemo na što manju moguću mjeru, onda sredstva koja se okreću oko toga tržišta, kažem oko 200, droge oko 200 milijuna EUR-a morale bi adekvatno da prate i ovi fondovi, bilo na lokalnoj, bilo na državnoj razini. Mislim da je to zapravo jedini način da se vi sa 12 milijuna kuna ili koliko se već točno vrti sa ove strane prevencije i neke reakcije na ovo što se događa u stvarnosti da je isuviše malo i da se onda takva bitka je unaprijed izgubljena. Hvala vam.
Hvala lijepa. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovana predstavnice Vlade, kolegice i kolege. Evo kao što ste imali prilike i čuti od predstavnika našeg kluba gospodina Šime Lučina, pa tako i ja, a vjerojatno i ostali govornici iz SDP-a, pridružujemo se, odnosno podržavamo ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga koji u biti Vladin prijedlog je i došao na poticaj, odnosno na sam Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga koji je predložio upravo Klub SDP-a. I, dobro je rješenje da se ova izmjena odnosi na to da se sudovi liše ove odredbe koja im je u Zakonu o suzbijanju zlouporabe opojnih droga nametnuta da oni učestvuju upravo i na ovakav dominantan način kako je to bilo predviđeno Zakonom o uništavanju droga. To nit je njihov posao, niti je igdje, u svijetu tako nešto i postoji. Međutim, ono što mi se čini također vrijedim napomenuti, a kao zamjerka velika, odnosno problem koji može proisteći iz ovakvog Konačnog prijedloga zakona kojem je osnovni cilj je li, kako uništiti zaplijenjenu drogu. Da li mi imamo opremljene spalionice, dakle ovdje nemamo nekoga tko bi mogo sada izaći za govornicu i reći nešto o tome, ali svakako je to nešto što uopće dovodi u pitanje onda i ponovo provođenje ovog Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju i zlouporabe opojnih droga, jer kao i što je rekao naš kolega Mato Arlović, donosimo stalno zakone, institucije o ovim temama, međutim, pitanje je na kraju krajeva hoće li opet biti mogućnosti, efikasna mogućnost primjene. Ali ono što se i ovom prigodom kao temeljno pitanje postavlja jeste pitanje kako uopće dolazi droga na naše tržište i kako se onda efikasno boriti protiv zlouporabe opojnih droga. Mislim da je to ključno pitanje. Ključno je pitanje da konačno kod ove problematike i kod rasprave o ovoj problematici postavimo to pitanje jer to je pitanje razlikovanje bitnog od nebitnog. Još uvijek dolazi ogromna količina droge na naše tržište. Država u tom smislu pokazala je apsolutno nemoć, a na kraju krajeva i nespremnost da se s tim uhvati u koštac. Zašto? Jer troši ogromne snage tamo gdje ne treba trošiti. Koalicijska Vlada je upravo željela da taj državni represivni aparat usmjeri upravo prema nosiocima posla, ponavlja, narko bossovima, narko dilerima. Iz izvješće, Godišnjeg izvješća Državnog odvjetništva i za ovu godinu, i za prošlu godinu kao i prethodnih godina razvidno je nešto što mora nas kao zakonodavce, ali jednako tako i Vladu kao predlagača upozoriti i na kraju krajeva, dati mu poticaj da nešto u tom smislu i mijenja. Osnovna i poruka glede tih kaznenih djela zlouporabe opojnih droga pa i kod represivne aparature jeste osnovno geslo: "pomoć umjesto kazne". Vidimo da se naše kazneno pravosuđe iscrpljuje u procesuiranju i kažnjavanju same zlouporabe opojnih droga i to samo kod posjedovanja droga za približno već 73%. A u ukupnoj masi kriminaliteta samo posjedovanje droge učestvuje u alarmantnih već približno skoro 20%. Što onda sudovima ostaje, s kojom još materijom se mogu baviti? A to je potpuno pogrešno bacanje i trošenje državnog novca. Toliko sredstava, toliko vremena, toliko novaca, toliko policajaca, državnih odvjetnika i sudova koji su usmjerili svoj rad i oštricu zato što smo im mi to nametnuli da se bave upravo žrtvama, a ne kriminalcima. Vidjeli smo ovdje iz Kluba HDZ-a da jednostavno njihovo demokršćansko načelo ne dopušta dekriminalizaciju. Nitko nije ni govorio o dekriminalizaciji nego o pravilnom postavljanju stvari. Da se prekršajno reagira pomoći, mjerama, da bi onda oslobodili tu energiju, ta sredstva, tu snagu da budemo efikasniji u sprječavanju dovođenje, odnosno dilera, dovođenja droge na naše tržište. Droga je potpuno raširena, tržište je gotovo i zasićeno, droga se može dobiti na svakom mjestu. I ukoliko država, ali postavlja se ovdje pitanje zašto to neće da učini. Zašto svoje snage ne usmjeriti upravo da bi spriječio se dovod droge na tržište? Tu smo apsolutno nesposobni, a nesposobni smo upravo dobrim dijelom i kod ovakvog postojećeg sada zakonodavnog rješenja. I koalicijska Vlada i klub SDP-a ustraje kod toga upravo da po načelu, upravo razlikovanja bitnog od nebitnog pomoć, skrb, zaštita, edukacija, pomoć tim žrtvama, a ne represija. A represija ondje gdje i na način kako to treba i učiniti. Dakle, koliko su se onda naša represivna tijela upravo bavila tim dilerima, proizvođačima droge, mafijom. Na kraju krajeva, i otupljena je i oštrica jer upravo ti mladi koji su najčešće žrtve, koji se najčešće i procesuiraju, njih gubimo kao dragocjene svjedoke u tom lancu, u toj piramidi. I na to stalno upozoravaju represivna tijela, na to stalno upozorava i policija i državno odvjetništvo, a onda se mi pravimo eto gluhi, nijemi i slijepi kod takve situacije. I kažem, da se novac samo 1% od tih ogromnih državnih sredstava gdje su otišla upotrijebio u prevenciju, u pomoć tim žrtvama, a ne kriminalcima, kažu da bi imali daleko, daleko bolju situaciju. Vlada u ovoj godini nije napravila Bog zna što. Evo, to je vidljivo i iz Plana o izvršenju, po razdjeli državnog proračuna gdje nije postignutih niti 40% upravo u onim skromnim sredstvima koja su dodijeljena Uredu za suzbijanje zlouporabe opojnih droga. Pa se postavlja onda pitanje i ove tu pomoći, a ta sredstva bi bila daleko veća. Moglo bi ih se onda bolje upotrijebiti da se onda upravo išlo na tom tragu veće, dakle, pomoći, manje represije. Ovdje napominjem isto i u pomoći u edukaciji, kako je to predvidio i Zakon o prekršajima i kompletno na provedbu Nacionalnog plana za suzbijanje, odnosno u borbi protiv zlouporabe opojnih droga. Dakle, konačno, osnovna poruka je ovdje i kod ove problematike, dakle, ovaj Zakon želi uništiti drogu, ali postavlja se pitanje i tu je odgovornost Vlade što radi, kako radi i da nađe efikasan mehanizam da se spriječi, odnosno da se umanji doticaj droge na tržištu. To kod postojećeg upornog odbijanja kako to riješiti, pogotovo kod ovog represivnog dijela, gdje se uporno odbija izbaciti iz Kaznenog zakona kao kazneno djelo posjedovanja droge nećemo se puno pomaknuti s mjesta. Činjenice neumitno govore da taj, takva postavka represivnih stvari kako su postavljene ne daje zadovoljavajuće rezultate. Dapače, evo čuli smo jučer i potpredsjednicu Vlade da broj ovisnika stalno iz godine u godinu raste. Prema tome, naš je prijedlog ovdje, podržavajući ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, ali s posebnim akcentom da se sutra onda u provedbi i Vlada i tijela koja provode ovu značajnu odredbu o uništavanju droge ne dovode u situaciju, odnosno ne dovedu u iznenadnu situaciju, a kako spaliti tu drogu? Da li imamo te spalionice, na koji, jer to na kraju krajeva su opasne tvari, one se ne mogu uništavati kao druge tvari sigurno. Da li je u tom smislu, pa bi bilo ovdje dobro i interesantno čuti i predlagatelja da li ima zadovoljavajuće rješenje za to, da bi uopće moglo doći do primjene ovog Konačnog prijedloga. Ali na kraju krajeva, na Vladi ostaje odgovornost o dotoku droge na naše tržište. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Vladimir Šišljagić.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena predstavnika Vlade, kolegice i kolege. Evo danas nakon 5 mjeseci imamo Konačni prijedlog izmjena i dopuna Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, nakon što smo ga u travnju ovdje raspravili. Vidimo da je predlagač, odnosno Vlada uglavnom većinu prijedloga ugradio Konačni prijedlog ovih izmjena i dopuna. Što je ugrađeno? Ugrađena je mogućnost da se oduzeta droga proda, dakako u onim slučajevima kada ona može poslužiti kao sirovina. Prodaja se obavlja temeljem odrednica Ovršnog zakona o prodaji pokretnina, usmenom i javnom dražbom. I to isključivo pravnoj osobi koja ima odobrenje za izradu opojne droge. Dakle ne trgovačkim društvima nego usmenom dražbom onoj pravnoj osobi koja već ima odobrenje za izradu opojne droge. Novac od ovako prikupljene prodaje usmjerava se u državni proračun sa isključivom namjenom za provedbom mjera za suzbijanje zlouporabe opojnih droga i ja osobno mislim da je to dobro. No, ukoliko nema interesa pravnih osoba da se roba proda na tržištu putem odrednica Ovršnog zakona i da se tako namaknuta sredstva usmjere u državni proračun za suzbijanje zlouporaba droga tada se ova droga uništava, dakako odluku o uništenju donosi tijelo koje je i donijelo odluku o oduzimanju opojne droge dakle nadležni sudovi. Proteklih godina javnost je imala prigode uvjeriti se zaparvo dao na količina a radi se o velikim količinama zapljenjene droge nije uništavana odnosno da sudovi nisu donosili i odnosno imenovali povjerenstva koja su bila nadležna za uništavanje zapljenjenih količina opojne droge. I mislim dakle zbog toga da nije logičan jedan navod u raspravi mojih prethodnika da obrazloženje Vlade zašto se donose ove izmjen i dopune ne izgleda logično niti uvjerljivo, dapače držim da je upravo logično i uvjerljivo jer je činjenica da sudovi nisu imenovali niti jedno jedino povjerenstvo od 2001. godine. Dakle, članove, 7-članog povjerenstva predlaže Vlada, čine ga po jedan predstavnik ureda za suzbijanje zlouporabe droge i ministarstava nadležnih za unutarnje poslove, za zdravstvo, pravosuđe, obitelj i gospodarstvo te ono što je predlagatelj prihvatio a nakon rasprave u prvom čitanj i što mislim da je isto tako dobro predstavnik Hrvatskog novinarskog društva. I konačno ovim Prijedlogom zakona određena i obveza povjerenstva da svaka tri mjeseca izvješćuje Vladu Republike Hrvatske o svom radu, a glede uništenja opojne droge. Dakle, ustrojavanjem stalnog povjerenstva nećemo imati ovakvu prazninu da tri godine zapravo sudovi kojima je to bilo u ingerenciji ne imenuju niti jedno jedino povjerenstvo i da time u zapravo sprečavaju da se zapljenjena droga uništi. Ovim će se osigurati kontinuirana i kontrolirana provedba uništavanja oduzetih opojnih droga ali i spriječiti moguće odnosno vrlo vjerojatne zlouporabe a vezane uz zapljenjenu drogu. I na kraju dakako moram izraziti zadovoljstvo ovo što smo danas u današnjoj raspravi čuli da će izgleda, da ćemo postići konsenzus oko ovih Izmjena i dopuna Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, dakako da podržavam ovaj tekst, da podržavam ove izmjene i dopune Zakona u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo pomoćnice ministra, kolegice i kolege. Mislim kada se govori o ovoj temi da je zaista dobro da se postigne konsenzus i loše je kada politiziramo, kada pričamo o ovakvim temama ako politiziramo. To je tema od općeg interesa mi smo o tome dosta puta govorili u Saboru i ovo je također važan Prijedlog zakona. Ja sam mislio, odnosno volio bih da je potpredsjednik Vlade gospodin Hebrang koji je morao otići zbog važnih poslova ostao još malo, jer sam ga mislio pitati zaita jedna stvar mi je ostala tu nejasna, ne znam pomoćnica čini mi se ne može govoriti u ime vlade ali me interesira taj odgovor na pitanje gdje će se uništavati ta zapljenjena droga, odnosno što je sa spalionicama poznato je da one zemlje koje imaju slične Zakone, kojega j apodržavam, imaju specifične spalionice, koliko ja znam toga u Hrvatskoj nema. Čini mi se da je to dosta važno pitanje i volio bih da se osim onog općeg dijela gdje se govori da će osigurati ove tehniče pretpostavke za provedbu ovog Zakona, da se decidirano odgovori što je sa tim spalionicama gdje se misli i kako se misli spaljivati droga. Ovdje je više mojih prethodnika reklo da se na žalost nije smanjio priliv narkotika dakle opojnih droga na Hrvatsko tržište, ilegalno tržište i zaista je pitanje koliko smo svi zajedno uspjeli u ovom nizu godina, ne govorim sad o ovom periodu samo kratkom koliko smo uspjeli pogoditi ako hoćete i šakom represije u glavu one koji proizvode, distriubiraju drogu, a koliko smo to promašivali i nekako uvijek pogađali tom šakom zakona one koje ja smatram većim dijelom žrtvama, koji su 2/3 onih koji su procesuirani. Čini mi se dakle da je to jedno dosta važno pitanje i zato sam se iznenadio jutros kada sam u jednim dnevnim novinama pročitao da policajci koji su zaplijenili 336 kg heroina nisu nagrađeni za dan policije itd, mislim da takve ljude treba nagrađivati, da su to izvanredni uspjesi policije, da treba stimulirati sve one koji se time bave, da zaista pokušaju spriječiti da one koji su ovisni, koji su bolesnici dođu u doticaj s tom drogom. Jutros su ovdje bili, i vidjeli bili su i ti tu đaci jedne Splitske gimnazije, Gimnazije Marko Marulić i mi dio nas zastupnika iz Dalmatinsko-splitske županije jutros je sa njima imao u okviru njihovog boravka ovdje razgovor sa njima, prvo pitanje je bilo pitanje vezano upravo za drogu. Dakle, tko je došao od mladih ljudi to je 4. razred gimnazije maturanti. To se odnosilo se pitanje upravo na ovu "dekriminalizaciju, legalizaciju" itd, na taj problem koji se stalno vuče a čini mi se da je to ona točka gdje se ponekad politizira nepotrebno jer duboko sam uvjeren da sve stranke i HDZ i SDP, HNS, HSP, HSS da ih sve ne nabrajam svi tu žele da se što efikasnije riješi. Poznato je da su rješenja bila različita i za vrijeme bivše vlasti HDZ-a pa za vrijeme koalicije ... sada itd i da se tu ima različita mišljenja. Mislim da je loše to politizirati a meni je palo na pamet jedna stvar pod utjecajem nećega što sam neki dan vidio, čini mi se da je najbolji, najsnažniji ili najveći antinarkomanski projekt kojeg sam ja do danas vidio u Hrvatskoj ustvari film kojeg sam preksinoć vidio koji se zove Ta divna Splitska noć, autora Arsena Ostojića, koji govori upravo o toj temi na takav način koji je izvanredan to je negdje kada bi gledali filmski, zaista jedan izvrstan Hrvatski film na tu temu ja bih preporučio da taj film uđe kao neki obvezni dio edukacije naših u osnovnim i srednjim školama pa i fakultetima da ga đaci i studenti gledaju, jer on pravi jednu preciznu i na umjetnički način iskazanu distinkciju između tragedije narkomana u jednom socijalnom posebnom ambijentu bolesnika i onoga što bi mogli nazvati dilerom. Čini mi se da je taj film pogodio mnogo više nego mnogi naši programi i čini mi se da nam je tu jedan ogroman posao, ja dolazim iz grada koji je često vezivan bio dakle Splita za tu veliku pošast droge, a na sreću danas se vezuje i uz neke dosta značajne uspjehe na suzbijanju širenja narkomanije itd. a uvjeren sam da je upravo taj ambijent mogao poroditi jedan tako istančan senzibilitet da se snimi jedan tako izvanredan film. Ja dakle ne bih više govorio, podržavajući ovaj prijedlog zakona. Zaista apeliram na nas u onom dijelu kada budemo rješavali oko drugih zakona to, da pravimo distinkciju između bolesnika i kriminalaca. Represija mora biti upućena prema svakome na svoj način, ali dakle, tko dolazi u sukob sa zakonom, ali ona ne može biti dozirana jednako u smislu kvalifikacije mislim na onu kaznenu težinu itd. i ono šta prati mladog čovjeka kasnije cijeli život. To bi bilo sve sa još jednim apelom, ne sumnjajući u dobronamjernost svih nas da ovdje apsolutno pokušavamo uspostaviti jedan nacionalni konsenzus i stranački konsenzus.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici, još imamo prijavljenih tri zastupnika i jedan u ime kluba pet minuta. Da ne bismo, u 12 je predviđeno glasovanje. Da ne bismo morali jednog ili dva govornika u utorak nastaviti ovu temu, sugeriram da oni koji dolaze da pokušaju biti malo kraći da ne iskoriste svoje puno vrijeme. Replika poštovani zastupnik Šime Lučin.
Ma želio bih kratko samo, oko represivnog sustava. Represivni sustav može biti djelotvoran u onoj mjeri ukoliko ima adekvatnu zakonsku podlogu. Mi jednostavno se moramo opredijeliti da riješimo neke stvari u našem zakonodavstvu pa ako hoćete samo od termina. Otprilike ovako. Ako vi nemate u zakonu definirano to što je zabranjena droga onda imate problem i sa uništavanjem droge, jer zabranjena, pardon sa prodajom droge. Jer onda ne možete zabranjenu drogu prodavati. Represivni sustav mora biti zadnja instanca i zadnja mjera u borbi protiv narkotika, ilegalne trgovine narkoticima. On jeste bitan i ne može se bez njega, ali prevencija i mislim da je prevencija jedini ispravni način kako se sa ovim zlom boriti.
Poštovani zasatupnik Franjo Arapović.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, dame i gospodo saborski zastupnici. Mislim da ću iskoristiti ovo što ste rekli, poslušati ću predsjednika Sabora i skratiti svoju raspravu, samim tim jer manje-više sve je rečeno i svi ćemo se složiti oko jednoga zakona koji se donosi da se to treba što prije sprovesti da bi to zaživjelo i da bi imalo svoju kontrolu. Znači nama ništa ne znači ako mi zaplijenimo ogromne količine droge ako neznamo šta se s tom drogom radi kad se zaplijeni, kome se prodaje, kako se prodaje i dal i se droga spali. Ja mislim da bi to trebalo biti transparentno i javno, uz medije, uz ovo povjerenstvo i normalno nazočnost Ministarstva unutarnjih poslova. Tako da idemo, da znamo zaplijenili smo toliko droge, spalili smo je toliko, ovaj smo dio prodali osobama koje za to imaju pravo. A mislim na žalost, desila se jedna jako loša stvar u zadnje vrijeme, da je došla droga u sport. Ja bih o tome rekao samo kratko, da koliko se god mi borili sportaši bivši, budući, sadašnji, nije bitno, sportom protiv droge. Mislim neminovno živimo u jednom vremenu gdje droga ulazi na sva vrata u našemu životu, u familije, pa tako i u šport. Samim tim svjetska organizacija pri Svjetskom olimpijskom odboru donijela je jedan jako bitan zaključak koji bi možda pomogao da se droga iz športa izbaci. Samim tim na posljednjoj Olimpijadi koja je bila prije nešto više od mjesec dana donesena je uredba koju su svi sportaši morali potpisati da urin koji se daje na antidoping kontroli, pohranjuje se čak deset godina. Znači on stoji deset godina i ako za devet i pol, deset godina se nađe u tome urinu neka nedozvoljena supstanca, osvajač olimpijske medalje i bilo koje medalje, mora medalju vratiti. Mislim da je to jedna represivna mjera da bi se sport očistio od toga zla. Samim tim i očistiti normalno nemoguće je, ulice. Na žalost u školama, ja imam dvoje djece koja idu u školu, a vidim šta se pred školama dešava. To je sada jedno pitanje koje trebamo svi skupa kao što sam primijetio da smo svi manje-više na istom pravcu, možda netko drukčije samo govori pa se ne razumijemo, ali ovaj zakon ćemo svi podržati mislim jednoglasno, promjene ove dopune zakona i sami problem da i za mjesec-dva dana opet govorimo o tome šta se napravilo, koliko se napravilo, da li je zaživilo to povjerenstvo, koliko se droge zaplijenilo, da li se šta spalilo i normalno da ćemo odavdje pokušavati ubrzavati naše sudstvo da to riješava. Da li je kilogram ne daj Bože kokaina, ili 100 kilogram, ostavimo kilogram za analize sudske, a 99 spalimo i to javno. Toliko i hvala vam lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Željko Kurtov.
Poštovani predsjedniče, kolegice i kolege bit ću jako kratak. Pitanje zašto sudovi nisu ustrojili ni jedno povjerenstvo za uništavanje opojnih droga. Pa moje mišljenje je da su se osobno bojali odgovornosti, da ne bi možda spaljivali udar umjesto droge, jer u javnosti se špekulira da droga nestaje iz policijskih skladišta itd. Mislim da treba potražiti razloge zbog čega to nije ustrojeno. Što se tiče toga ja opetovano molim i predlažem da se u sklopu KBC Dubrava napravi specijalizirani odjel za liječenje PTSP-a i bolesti ovisnosti alkoholizma i droga tako da imamo odgovor na sadašnju situaciju na terenu a koja nema izlaza. Za par godina će problem kulminirati i doći ćemo u situaciju da nećemo moći ni znati pomoći tim skupinama ljudi o kojima se ovdje radi. Što se tiče prevencije, jednostavno u Hrvatskoj trebamo koristiti iskustva već uspješnih u tom poslu. Mislim da su dosta napravili u Istri, u pojedinim gradovima na prevenciji od ovisnosti od droge i tako smo mi u jednoj maloj općini u Dalmaciji napravili stožer za edukaciju borbe protiv ovisnosti. Napravili smo letke u koje smo uključili i župnika i časnu sestru i direktora škole i sve političke organizacije, načelnika općine itd. i mogu vam reći da smo imali jako puno uspjeha. Slikovno smo prikazali sve vrste droga. Roditeljima uputili kako će prepoznati djecu koja su pod kojom vrstom droge. Slikovno smo prikazali sve vrste alata za upotrebu droga tako da smo približili naprosto u svaku kuću, svaki dom taj problem. Skratiti ću svoju diskusiju i završit ću s ovim. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Frano Piplović.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege. Bit ću također vrlo kratak i na klupe je već stigao amandman. Naime u članku 4. Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga iza članka 51. dodaje se članak 51.a u stavku 2. je navedeno da je Hrvatsko novinarsko društvo jedan od sedam članova koji će Vlada imenovati. Jasno u obrazloženju stoji da je to zbog interesa javnosti. Predlažem da tu dođe do izmjene. Hrvatsko novinarsko društvo je udruga koja štiti članove, interese svojih članova, a ne interese javnosti. Prema tome, nije sigurno da će informacija o uništenju droge stići do hrvatske javnosti. Predlažem Hrvatsku izvještajnu novinsku agenciju HINA-u koja ima tu obvezu u konačnici država ju plaća, ima diljem Hrvatske svoja dopisništva. Recimo kada se u Dubrovniku uništava jedan kontingent droge ne mora ići predstavnik HINA-e iz Zagreba, nego ima svog dopisnika u Metkoviću, u Opuzenu u Dubrovniku, koji će u ime Hrvatske novinske agencije znači biti tamo nadležan. Znači, moj prijedlog je da se ovo uvaži, jer će sigurno tada informacija doći do javnosti, do konačnih medija, odnosno tiskanih i elektronskih medija. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Šime Lučin.
Čini mi se da kolega Piplović nije do kraja pročitao zakon. Droga se mora uništavati pred povjerenstvom. Dakle, ne može se delegirat danas jedan povjerenik, sutra treći povjeren, nego mora biti isti. Mislim da nije dobro u ovom visokom domu, obzirom da smo često meta medija zbog pojedinih nespretnih izjava vezano za novinarsku struku, mislim da nije dobro ovako na brzinu generalno iznosit ocijene i nepovjerenje prema članovima Hrvatskog novinarskog društva. Jer ja sam uvjeren da je veliki broj ili velika većina čak i novinara koji rade u Hrvatskoj informativnoj agenciji, zapravo da su isto članovi Hrvatskog novinarskog društva. Inače olako se izriču ocijene. Tu smo mogli danas čuti da su zapravo policajci skoro, ispada da su policajci najveći dileri, pa su se iznosile sumnje. Pa to nije točno ljudi. Ni Policija ni novinari nisu drugo, nego presijek ili ako hoćete prosijek hrvatskog društva. Kao i u svakim strukama i tamo ima kvalitetnih i dobrih ljudi. Prema tome, nemojmo otvarati neke teme koje nam nisu potrebne u ovom domu.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Frano Piplović.
Poštovani kolega Lučin, ja sam član Hrvatskog novinarskog društva, 20 i više godina jedem novinarski kruh i znam dobro šta su obveze i dužnosti te organizacije. To bi isto bilo kao kada biste udrugu ribara imate udrugu ribara u Splitu koja treba prodati vašu ribu. Molim vas lijepo. Hrvatsko novinarsko društvo je udruga koja štiti interese članova, a ne javnosti. A Hrvatska izvještajna novinska agencija je ta koja može imati jednog čovjeka koji će biti tu u Zagrebu ili bilo gdje koji će stići na sve točke Hrvatske gdje se bude uništavala droga i sigurno je zagarantirana javnost preko HINA-e.
Hvala. I poštovani zastupnik Željko Pavlic, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, evo dopustite da se ja isto uključim u ovu raspravu. Dopustite da na počeku navedem da ću biti suzdržan prilikom donošenja ovog zakona, to prvenstveno iz načelnih razloga koje Klub LIBRE iznio još u prvom čitanju ovog zakona. Naime, u ovom zakonu predlaže se da predloženo povjerenstvo ne predlaže tijelo sud koje je donijelo odluku o oduzimanju opojne droge, dijelove biljaka ili tvari, već da to novo povjerenstvo imenuje Vlada Republike Hrvatske. Po mojem mišljenju nije prihvatljivo što se predložene promjene zakona kreću u smjeru prijenosa nadležnosti za uništenje opojnih droga sa sudbenih tijela na tijela izvršne vlasti. Time po mojem mišljenju dolazi do nepotrebne koncentracije ovlasti kod tijela izvršne vlasti, a u pogledu uništavanja oduzetih narkotika. A bez stvarne potrebe i miniriziranjem uloge sudbenih tijela. A samo da ponovim dakle da su do sada upravo sudovi bili ovlašteni imenovati tijelo pred kojem će se uništavati narkotici. A navedena riješenja kao, navedena objašnjenja kako postojeća riješenja nisu polučila očekivane rezultate treba promatrati u kontekstu propusta provođenja zakona, a ne njegove manjkavosti. Ovdje obrazloženje imamo već je navedeno, dakle da od prosinca 2001. godine to povjerenstvo ne funkcionira pri sudovima. Ali nismo dobili konkretan odgovor zašto je to tome tako, zbog čega nije bilo takvih povjerenstava. A isto tako koliko se za to krivi ona bivša vlast, postavljam pitanje, zašto se to ove godine nije desilo, tj. zašto nismo od prvog do drugog čitanja ovog zakona dobili taj odgovor koji se postavljao i u prvom čitanju? Na ovaj način dolazimo, dakle do situacije koja nije osamljena da pojedine probleme pokušavamo riješavat, dakle ne provedbom postojećih zakona, nego donošenjem novih zakona koji su često kompliciraniji od onih prije, to nas dakle i potsjeća na one Čerčilove, dakle izjave i izrijeke o tome, da ukoliko ne želiš riješiti neki problem, da onda moraš osnovati nekakvu komisiju. Mi to ne želimo dakle da se desi, mi želimo da se efikasno riješi ovaj problem, problem uništavanja opojnih droga, to na način dakle da on se počne riješavati već od danas, a to nam sigurno omogućuje potojeći zakon. Jedan od problema je i o tome što Hrvatska nema niti pogodne spalionice, ali isto tako su bili prijedlozi još u prvom čitanju, dakle da se za to koriste takve spalionice u susjednim zemljama, nažalost niti to nije prihvaćeno, i situacija je ostala ista. A situacija je relevantna, jer vam podaci, konkretni nam podaci govore o tome da je na primjer tijekom 2002. godine, da je ukupno obavljeno 7 tisuća 585 zapljena svih vrsta opojnih droga. Da je tijejkom 2003. godine bilo 16,1% zapljena manje, 6 tisuća 366. Prošle godine u Hrvatskoj je tako zaprimljeno više od 85 kilograma heroina, gotovo 30 tisuća tableta ekstazija, što je prilično, što je veliki dakle broj, ne zna se što će se s tim narkoticima. Upoznati smo bili u današnjoj raspravi, dakle sa podacima koje se nalaze u registru za praćenje ovisnika o drogama, gdje je do sada registrirano 18 tisuća 476 osoba, a godišnje se prosječno evidentira oko 2 tisuće novih ovisnika. O svim tim brojkama mislim da bi bilo važno upozoriti, dakle na neke druge činjenice, na neke činjenice koje su uključene dakle te brojke. A to je na primjer da raste broj rodilja ovisnica. Premda se taj porast bilježi u promilima, što možda i ne zvuči tako strašno zabrinjavajuće je i trend porasta broja rodilja ovisnica. Prošle godine u našim su rodilištima rodilje 42 majke ovisnice. Što je za 13,5% više, nego 2002. godine kada je bilo 37 ovisnica. Dakle, taj trend je u porastu. Također, posebni odjeljak u izvješću govori nam o zapljeni ilegalnih droga među pripadnicima oružanih snaga. Usporedbom zapljenjenih količina u protekle tri godine primjetan je porast korisnika heroina među vojnicima. 2003. godine je zapljenjeno 444 grama, a od tri prethodne godine ukupno 40, dakle grama dolazi do velike progresije. Dakle, uz školu i vojska još jedna institucija pogotovo tu mislim na ročni sastav koja je izložena pritisku, dakle onih koji pretprodaju tu drugu. A u kontekstu ove činjenice spomenuo bih i našu inicijativu, dakle za ukidanje obaveznog služenja vojnog roka koja bi pridonijela, dakle da se ovakve pojave ne dešavaju. Ono na što bih također želio upozoriti je isto primjedba koja je već nekoliko puta iznesena ovdje u raspravi odnosi se na članak 1. stavak 3. o posebnom programu mjera za odvikavanje od ovisnosti i skrbi o ovisnicima, koji se prenosi na skrb, dakle ministra za socijalnu skrb. Mislim da to nije dobro, posebno što se tiče ovog dijela gdje se govori o mjerama za odvikavanje od ovisnosti. Mislim da je to čista, ili većim dijelom medicinski problem. Jedan od dakle načina za odvikavanje pomoću metadona. U tom sustavu, dakle te metadonske terapije trenutno vlada veliki kaos ukoliko bi ovo prihvatili, mislim da bi se taj kaos povećao. A znamo da ovisnicima metadon propisuje upravo liječnik. A tom liječniku je nadležan upravo ministar zdravstva i mislim da bi dakle taj dio što se tiče mjera za odvikavanje morao ostati dakle pod nadzorom ministra zdravstva. Dakle, u tom duhu što se tiče ovog zakona dakle bit ću suzdržan a to su i zaključci Kluba LIBRE. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Molim još pomoćnicu ministra. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici! Uz prijedlog gospodina zastupnika Frana Piplovića koji se odnosi na članak 4. prijedloga zakona o izmjenama i dopuni zakona prema kojem bi se umjesto Hrvatskog novinarskog društva koje bi delegiralo člana u sastav povjerenstva stavilo Hrvatska izvještajna novinska agencija. Predlagatelj je mišljenja da se navedeni amandman ne bi mogao prihvatiti zbog toga što smatra da je primjerenije da to bude upravo član Hrvatskog novinarskoga društva u sastavu povjerenstva koje dakle djeluje kao stalno povjerenstvo a obveza izvješćivanja javnosti je već propisana u odredbi stavka 3. članka 51., novo dodanog članka 51. zakona koji kaže da povjerenstvo podnosi Vladi Republike Hrvatske tromjesečno izvješće o svome radu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. I konačno, Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, drugo čitanje, P.Z. br. 52. Rasprava o tekstu zakona je završena. Imamo amandmane zastupnika Šime Lučina i Frane Piplovića, koje predlagatelj ne prihvaća pa ćemo prvo glasovati o amandmanu koji je podnio poštovani zastupnik Šime Lučin. Molim uključite se. Molim? … [[Upadica se ne čuje.]] Izvolite.
Gospodine predsjedniče obzirom da smo čuli obrazloženje, dopustite mi jednu rečenicu. Riječ je o sljedećem. De facto, zapravo duhom zakona je potpredsjednik Vlade rekao da se ne može prihvatiti taj amandmana, ali s obzirom da se ovdje radi o posebnom programu, iz jednostavnog razloga ukoliko se ne prihvati ovaj amandman dobiva se dojam da su ovisnici socijalni slučajevi, a ja ponavljam oni nisu socijalni slučajevi, oni su prije svega bolesnici koji zahtijevaju medicinsku skrb. Dakle, molim glasanje.
Molim uključite se. Glasovanje. Rezultat. Utvrđujem da je protiv amandmana 67, za 44 i 8 suzdržanih, da nije dobio potrebnu većinu. Drugi amandman je poštovanog zastupnika Frane Piplovića. Izvolite.
Gospodine predsjedniče budući da predlagatelj nije prihvatio amandman, povlačim amandman.
Hvala. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim uključite se. Glasovanje. Rezultat. Utvrđujem da je sa 103 glasa za, 11 suzdržanih, bez glasova protiv donesen predloženi zaključak. Gospođe i gospodo zastupnici mi smo za danas završili glasovanje. Nastavak je sjednice u utorak u 9,30. Počinjemo sa točkom 11. pa 12. itd. dakle ključno je izmjene i dopune Ovršnog zakonika. A, ponovo pozivam sve zastupnike na Svečanu sjednicu Hrvatskoga sabora 7. listopada u 10,30 povodom Dana nezavisnosti. Hvala lijepa.