Head ametikaaslased! Austatud Riigikogu! Head infotunni jälgijad! Head külalised! Tere päevast! Alustame 9. märtsi infotundi. Kõigepealt viime läbi kohaloleku kontrolli. Kohaloleku kontroll.
Kohalolijaks registreerus 24 Riigikogu liiget, puudub 77. Tänases infotunnis on hea meel tervitada järgmisi valitsuse liikmeid: rahandusminister Keit Pentus-Rosimannus peaministri ülesannetes, tervise- ja tööminister Tanel Kiik ning välisminister Eva-Maria Liimets. Head ametikaaslased! Üksteist teemat on tänaseks infotunniks ette registreeritud. Mul on teile palve ja ettepanek, et me võiksime selle lahendada järgnevalt: iga küsimuse juures on üks täiendav küsimus ja lisaks veel üks küsimus saalist. Kui see sobib ja proteste ei ole, siis sellest võiks lähtuda.
Alustame nüüd esimese küsimusega. Selle on esitanud Riigikogu liige Helmen Kütt, sellele vastab valitsuse liige, tervise- ja tööminister Tanel Kiik ning teemaks on asutuste ühendamise ja töö ümberkorraldamise plaanid. Helmen Kütt, palun!
Suur aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud tervise- ja tööminister! Minu küsimus puudutab plaani viia tervishoiuvaldkonnas läbi, ma julgeksin isegi öelda, riigireform. On plaan ühendada teatud asutused ja töö ümber korraldada. Me kõik teame, et jutt käib Terviseametist ja Ravimiametist, aga ka Tervise Arengu Instituudist ning sellest, milline on tema roll tulevikus. Järsku te mõne sõnaga sellel teemal räägiksite? Sotsiaalkomisjonis meile lühiajaliselt seda tutvustas Maarjo Mändmaa, kantsler, aga aega oli väga napilt ja küsimusi palju. Kui te sellele küsimusele vastama hakkate, järsku oleks võimalik saada teie vastusest teada ka seda, kas on tehtud mingisugune analüüs, mis näitab, et see ühendamine muudab asja paremaks. Aastal 2017 või 2016 oli selline analüüs, mis näitas, et see ei ole väga hea mõte. See on väga ammu olnud Sotsiaalministeeriumi töölaual, tervise- ja tööministritel. Seni selle teemaga edasi mindud ei ole. Kas on õige aeg sellega edasi minna nüüd, kui meil on väga-väga palju muid probleeme? Ja me kõik teame, et probleemid töötamises olid Terviseametil. Aga Ravimiamet ja Tervise Arengu Instituut on oma ülesannetega, mis riik ja ministrid on talle pannud, suurepäraselt hakkama saanud. Järsku te natukene seda selgitate?
Tanel Kiik, palun!
Lugupeetud Helmen Kütt, tänan väga põhjendatud küsimuste eest! Tõepoolest, see asutuste ühendamise temaatika on olnud tervisevaldkonnas väga pikalt laual. Ka Terviseamet ise on oma loomult tegelikult ühendasutus ehk sündinud erinevate asutuste liitmise teel. Toonane analüüs tõesti kätkes endas Terviseameti, Ravimiameti ja Tervise Arengu Instituudi ühendamist. Analüüsi tulemusena toona loodi TEHIK ehk Tervise ja Heaolu Infosüsteemide Keskus. Viidi kokku teatud IT-võimekused ja arendused. See oli, ma arvan, kindlasti mõistlik. Tegelikult on ka teiste ministeeriumide valitsemisalade tavapärane praktika selline, et viiakse kokku IT- ja digilahendused ja muud tugiteenused. Praegu oleme tõesti teinud täiendava analüüsi, mis puudutas eeskätt järelevalve poolt. Seal hinnati kõiki Sotsiaalministeeriumi järelevalveasutusi laiemalt, vaadati nii tervisevaldkonda, sotsiaalvaldkonda kui ka töövaldkonda. Oli ettepanek teha selle põhjal laiem ühendasutus – või vähemasti kaaluda selle tegemist –, mis hõlmaks Terviseametit, Ravimiametit ja võib-olla ka Tööinspektsiooni või vähemalt osa nende ülesandeid. Oleme loonud eraldi juhtrühma ja tõesti kohtunud ka esmalt eri asutustega, eeskätt selles võtmes, et Terviseameti ja Ravimiameti funktsioonid-tegevused üle vaadata ja mõelda, mil määral annaks nende liitmine positiivset tulemust, eeskätt kompetentsi koondava asutusena ja loomulikult ka kriiside ajal mõnevõrra võimeka ja suurema asutusena. Minu meelest näitas ka COVID-19 kriis päris hästi seda, mis seal salata, et väikses õhukeses asutuses suure, riiki hõlmava kriisi puhul põlevad inimesed väga kiiresti läbi, sest nad on ülesannetega üle kuhjatud. Võib otse öelda, et Terviseamet jäi natuke nagu hiidlaine alla, kui kahe aasta eest eriolukord kehtestati ja kogu see koroonaviiruse kriis algas. Kindlasti oleks ühendasutus toona olnud võimekam, nii nagu me oleme näinud näiteks Politsei- ja Piirivalveameti puhul, see on suur ühendasutus, kus on kriisijuhtimise võimekust, samuti töötajatele puhkuse või asenduse pakkumise võimekust selgelt rohkem, kui seda saab olla väikeses asutuses. See on üks konkreetne näide. Tervise Arengu Instituudi puhul on eeskätt juttu olnud tõesti ennetustegevuste ja haigekassa vahelisest paremast sünergiast. Ehk ka praegu on siin omajagu dubleerimist selles, mida teeb haigekassa ja mida teeb Tervise Arengu Instituut, nii et teatud kohti oleks võimalik kokku viia. See oleks minu arvates mõistlik. Oluline on loomulikult see, et see kompetents, mis seal on, nii teadusvaldkonnas kui ka eriti registrite vaates, kuskile ära ei kao. See ongi tegelikult juhtrühma ülesanne või roll rahulikult läbi analüüsida ja kaardistada, millised liitmised on mõistlikud, mis annavad riigile tervikuna lisandväärtust, et tervisevaldkonnas oleksid tugevamad ja paremad asutused, mis on koostööpartneriks tervishoiuasutustele. Täna ei saa keegi sada protsenti öelda, et see liitmine tuleb. Ütlen selle kohe ära. Tegelikult on see ju lõpuks parlamendi otsus, mitte isegi valitsuse otsus. Praegu me teeme eeltööd selle nimel. Ma arvan, et sellise ühendasutuse loomine on printsiibina õige ja mõistlik suund. Seda, kas see on praegu, kui meil on [[Juhataja helistab kella.]] mitu kriisi korraga, tehtav, näitavadki analüüsid.
Nüüd täpsustav küsimus. Helmen Kütt, palun!
Suur aitäh! Aitäh, minister, teile selle selgituse eest! Ma saan ka aru, et see otsus ei ole mingi otsus veel, vaid see on lihtsalt analüüs, mille käigus juhtgrupp kujundab oma arvamust. Aga küsisin ka seda, kas juhtgrupp tugineb oma töös ka mingile analüüsile või plaanib selle tellida. Just nimelt see, millele ma vihjasin, mis oli 2016 ja mis näitas tegelikult [ära] nõrkused. Ja veel kord: ma ei ole öelnud, et Terviseamet töötas halvasti kriisi ajal või kroonviiruse ajal. Ma ütlen lihtsalt, et ta oli ette valmistamata, nii nagu enamik meist ei olnud valmistunud kroonviiruse tulekuks ega selliseks uueks olukorraks. Ja need, et tõepoolest seal olid juhtimisvead ja et meil oli mitte külmkapp, vaid soekapp, puhur töötas külmkapis, on juba järgmised detailid. Küsimus on lihtsalt selles, et Ravimiametil ja Tervise Arengu Instituudil on väga selged oma ülesanded, ehkki kindlasti on ühistöö ja koostöö. Näiteks 2021. aastal leppisid ju ministeeriumid juba kokku valdkondadeülese ennetustegevuse põhimõtetes ja tõenduspõhise ennetustegevuse kompetentsikeskuse loomise just nimelt Tervise Arengu Instituuti. Kas on plaan siiski selle juhtrühma otsuste korral tellida ikkagi erapooletu analüüs, mis näitab selgelt välja nõrkused ja tugevused, et ei juhtuks niimoodi, et on tehtud-mõeldud, mitte mõeldud-tehtud?
Tanel Kiik, palun!
Aitäh! Ministeeriumi eestvedamisel tõesti selline esmane analüüs tehti, nagu ütlesin, järelevalve valdkonnas. Tõsi, see ei käsitlenud niivõrd Tervise Arengu Instituudi poolt ega teadus-arenduse telge ja ennetustegevuse telge. See juhtrühm kindlasti võib tellida veel analüüse. Nii või naa ta kaasab oma töösse nii olemasolevate asutuste juhte, partnereid ja eksperte nii väljastpoolt kui ka tervisevaldkonnast. Kindlasti ma olen selles mõttes nõus, et see on sihuke üheksa-korda-mõõda-üks-kord-lõika-küsimus. Mul on väga kahju, et tervisevaldkond ja, võib öelda, Eesti riik tervikuna on liikunud kriisist kriisi. Ehk tegelikkuses need ühendused ja ühendamised oleks loomulikult lihtsam ära teha sellisel rahulikumal ajal. Aga viimased paar aastat on näidanud, et me ei teagi, millal see rahulikum aeg tuleb. Tegelikult, veel tagasiulatuvalt mõeldes, ma olen küll seisukohal, et kui meil oleks enne seda kriisi olnud need asutused vähemasti üle vaadatud, funktsioonid üle vaadatud, osaliselt liidetud, oleks ka tegelikult viirusekriisi seljatamine olnud mõnevõrra lihtsam. Ehk me näeme seda mitme eri ministeeriumi valitsemisalas, et ühendamised on andnud teatud sellist sünergiat, need vähendavad dubleerimist ja annavad võimaluse inimesi seal roteerida, paremini ka kriisideks valmistuda, samuti olla paremaks partneriks teistele ministeeriumidele. Meil on natuke Sotsiaalministeeriumi valitsemisalas see mure, et meil on suhteliselt killustatud asutuste süsteem. Minu valdkonnas, kui tuua näiteks tervise- ja töövaldkond, on meil haigekassa, töötukassa, Tööinspektsioon, Ravimiamet, Terviseamet ja Tervise Arengu Instituut. Nagu viitasin, on ka TEHIK, siis on veel sotsiaalvaldkonna asutused, nagu SKA, ja siis on veel Astangu. On ka võrdsuspoliitika volinik ja nii edasi. Nii et tegelikult just nimelt meie partnerite vaates see teeb elukorralduse mõnevõrra keeruliseks. Päris palju tuleb tagasisidet tervishoiuasutustelt ja mujalt, et neil võib käia kolm-neli erinevat Sotsiaalministeeriumi allasutuse inspektorit midagi hindamas. See pole ka päris mõistlik. Siin on küsimus, kas on võimalik nende, ütleme, koostööd tõhustada ja ühendada neid olemasolevate struktuuride raames või on mõistlik need ametid liita. Eks sellele järeldusele see juhtrühm peab jõudma. Lõpuks on see parlamendi otsus ja valitsuse otsus enne seda. Ma arvan printsiibis jätkuvalt, et ühendasutuse loomine on õige, mingil määral on Tervise Arengu Instituut selle asutuse osa ja mingil määral panustab haigekassa. Kindlasti teaduse pool peab jääma alles ja mitte ainult alles, vaid toetatud ka rahalises mõttes ja riigipoliitilises mõttes, kuna teaduspool tervisevaldkonnas on ülimalt olulise väärtusega, mitte pelgalt intellektuaalse huvi poolest, vaid otseselt inimeste elu ja tervise kaitse vaates. Nii et praegu on need protsessid alles algusjärgus. Ma nägin ka väga jõulisi pealkirju meedias. Aga tegelikult kedagi siin ei suleta, kedagi ei sundliideta, vaid küsimus on selles, millisel viisil saaks parimal moel tervishoiuvaldkonna asutuste tööd ümber korraldada ja kas see on tehtud tõesti selle uue kriisi valguses. Veel kord: mul on kahju, et need kriisid üksteist taga ajavad, aga see on reaalsus, kus me elame.
Üks lisaküsimus saalist. Tiiu Aro, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Hea minister! Kindlasti ei ole mina see inimene, kes on mõistlike kokkupanemiste, liitmiste ja ülesannete jaotamise vastu, sest aastal 2010 sai just minu ajal ja minister Maret Maripuu egiidi all loodud Terviseamet. Aastal 2016 äpardus üritus sellepärast, et ei olnud selget sõnumit, ei olnud strateegilist plaani ja konsultatsioonifirma ütles selgelt, et niisugune asi ei tööta. Praegu on hea meel kuulda, et asi on algusjärgus ja arutatakse, sest see analüüs, mis on meile kättesaadav, mis on tehtud eelmise aasta oktoobris, seal on läbisegi küll järelevalve ühendamist, küll sotsiaalvaldkonna järelevalve lisandumist. See ei ole tõsiselt võetav materjal analüüsiks. Pealkirjad on ajakirjanduses tõepoolest tõsised. Vähe sellest, asutuste juhid saavad karme kirju, kuidas nad pannakse kinni. Ja ma tean, et on väga tõsised personali lahkumised nii Terviseametis kui ka Tervise Arengu Instituudis. Kuidas te sellele vaatate? Kas selline juba alanud lammutamine on hea sõnum ühendamise läbiviimiseks?
Tanel Kiik, palun!
Aitäh! Tõepoolest, Terviseameti loomisel toona tõesti, nagu ma enne ka viitasin, kindlasti liiguti õiges suunas ja tehti õiget asja. Aga nüüd ongi küsimus selles, kas saab teha veel ühe sammu edasi, nii nagu on tehtud näiteks siseturvalisuse valdkonnas, ka nüüd hiljuti ettevõtluse valdkonnas või mitmel pool mujal, kus on tegelikult sarnaste funktsioonidega, kohati ka erinevate funktsioonidega, aga sarnases valdkonnas tegutsevaid asutusi riik ühendanud. Lammutamist loomulikult vaja ei ole. Ehk kui me räägime ühendasutuse loomisest, siis eesmärk on ju sünergia. Eesmärk on kindlasti tagada töörahu neil inimestel, kes töötavad tervishoiuvaldkonnas. Selles me oleme ühel meelel, et nii Ravimiamet, Terviseamet, Tervise Arengu Instituut kui ka kõik valdkonna asutused on teinud viimastel aastatel ülipalju tööd. Kui räägime Ravimiametist, siis seal algas veel enne COVID-kriisi kogu see apteegireformi temaatika, mida neil tuli vedada, ja siis tuli COVID-kriis sujuvalt peale. Nüüd on omakorda tulnud Venemaa agressioon Ukraina vastu ja see pakub jälle lisatööd kõigile nimetatud asutustele. Meie eesmärk kindlasti ei ole kedagi kuskilt lahkuma sundida või mingis mõttes, nagu öeldud, lammutada. Vastupidi, eesmärk on liita, ühendada, ka vaadata üle need funktsioonid. Kas me jõuame asutuste liitmiseni esialgses ajakavas või mitte, see, ma ütlen, saab paika lähikuudel. Ehk kui on näha kevade jooksul, et need juhtrühma hinnangud-analüüsid seda ei toeta, kas tulenevalt uuest kriisist või ka sisulistest põhjustest, siis tuleb rahulikult aeg maha võtta. Ja kui me näeme, et me saavutame konsensuse ja saame edasi liikuda, kokku leppida, millised funktsioonid kuhu lähevad, millised inimesed ja osakonnad mis asutuses edasi töötavad, siis saame edasi minna. Sellist jõuga ja kuidagi kiirustades tegemist ma kindlasti mõistlikuks ei pea. Nüüd kordan iseennast, vabandan selle eest ette, aga ma arvan, et asutuste ühendamine printsiibis on õige, see telg ja suund on õige, aga see ajaraam hetkel, see kriisist kriisi liikumine kahtlemata seda ei toeta. Lihtsalt reaalsus on see, et meil pole kellelgi täna kahjuks võimekust ega kindlust öelda, et näiteks kahe või kolme aasta pärast on rahulikum hetk seda teha. Ja võib-olla tulevikus, näiteks järgmise pandeemia vaates, me tagantjärele vaatame, et oleks pidanud tegema mingid otsused ära COVID-19 kriisi kogemusena ja neid ei saa hiljem tagantjärele tegema hakata.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi teise küsimuse juurde. Selle esitab Riigikogu liige Helle-Moonika Helme, sellele vastab rahandusminister Keit Pentus-Rosimannus peaministri ülesannetes ja selle teema on olukord riigis. Helle-Moonika Helme, palun!
Aitäh, hea eesistuja! Lugupeetud rahandusminister peaministri ülesannetes! Väga murettekitav on praeguse valitsuse tegevus, kus riigi elu üritatakse juhtida valitsuse määruste ja korralduste tasemel, mitte seadusmuudatuste läbi ja parlamendis. Näiteks, Liina Kersna üritas just siin hiljuti põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse muudatuse asemel meil põhikooli lõpueksamite lävendi kaotamist sisse viia, lihtsalt oma määrusega. Õnneks see ei läinud läbi. Samuti me nägime, kuidas koroona ajal valitsuse korraldusega jõustati riskianalüüs, mille abil sisuliselt kehtestati meil sundvaktsineerimine, vallandati hulk inimesi, ka meie julgeolekustruktuuridest. Nüüd on saavutatud kohtuvõit, mis veel kord näitab, et valitsus on tegutsenud täiesti vääralt. Samuti näeme, kuidas Eesti ühiskonnas väga tundlikke ja Euroopast peale sunnitud ideoloogilisi eelnõusid püütakse ELAK-i tasemel sisuliselt sisse sokutada, minnes jällegi mööda parlamendi suures saalis toimuvast arutelust ja avalikkuses toimuvast arutelust. Näiteks, vihakõneseadus ja nüüd anti WHO-le õigus meie terviseküsimustes läbi rääkida ainult Euroopa Liiduga. Aga tulles tänasesse päeva, sõda Euroopas käib ja inimesed on väga mures just elanikkonnakaitse seisukohalt. Eelmine valitsus alustas sellekohaste töödega, ma loodan, et teie valitsus on pärast algset protsesside seiskamist nüüd tegutsema asunud. Kuuldavasti pidi küsimus varjendite ehitamisest jõudma valitsuse lauale alles selle aasta lõpus. Kas on teada, kus need on, mis seisukorras need on, kui palju neid oleks vaja juurde ehitada ja kui palju see kõik maksma läheks? Missugused eelarvelised vahendid on reaalsed – praegu, mitte siis RES-is ette nähtuna – elanikkonnakaitse tõhustamiseks ja meie esmase kaitsevõime tõstmiseks? Ja kui suured on need summad, mida te reaalselt kavatsete selleks kõigeks eraldada?
Keit Pentus-Rosimannus, palun!
Suur aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea küsija! Olukord regioonis tervikuna ja kindlasti ka Eestis ei ole Putini alustatud sõja tõttu enam võrreldav sellega, mis ta oli aasta tagasi. Reaktsioonid on olnud kiired, on olnud Euroopa Liidu tasandil mastaapsed ja on olnud karmid. Ka Eesti sees oleme meie teinud otsused lisaraha eraldamiseks laiale riigikaitsele. Õigupoolest tegime me need otsused enne seda, kui Putin sõda alustas. Jaanuarikuus otsustas valitsus eraldada täiendavalt 380 miljonit eurot laiale riigikaitsele. See hõlmab ka elanikkonnakaitsele mõeldud raha suurendamist. Kindlasti on mitte ilmtingimata varjendite ehitamine, vaid varjumise korraldamine, selle läbimõtlemine ja sellest teavitamine üks osa sellest tööst, mis rahastuse sai. Ma ei jaga päriselt teie hinnangut, et valitsuse selline kiire ja paindlik reageerimine olukorra muutusele on asi, mis ei ole mõistlik, ka juhul, kui seda on vaja teha määrustega. See on olukorda arvestades olnud vajalik ja ma arvan, et nii see tõepoolest peabki olema. Aga nagu öeldud, 380 miljonit, mis jaanuarikuus otsustati täiendavalt eraldada meie julgeoleku ja kaitse tugevdamiseks, sisaldab muu hulgas elanikkonnakaitset. Nii et ka see on juba eraldatud rahaga kaetud. Kas on tarvilik eraldada täiendavalt raha? Mille jaoks konkreetselt? Ka selleks on kindlasti valmisolek olemas, kui selline vajadus peaks tekkima. Meil on, nagu teile kindlasti väga hästi teada, valitsuses kasutada väga äkiliselt tekkivate erakorraliste ja jooksva aasta eelarves mitte ette nähtud kulude katmiseks valitsuse reservfond. Seda on olnud võimalus ja põhjus kasutada juba sel aastal ja tõenäoliselt tuleb sel aastal veel otsuseid, mis on seotud riigi julgeoleku ja laiapindse kaitsega, võimalik, et ka elanikkonnakaitsega, mida valitsuse reservfondist kiiresti rahastada vaja on.
Ja nüüd üks täpsustav küsimus. Helle-Moonika Helme, palun!
Aitäh, hea eesistuja! Veel kord, lugupeetud minister! Te siin ütlesite, et määruste tasemel saab tõesti asju kiiremini korraldada. Jah, praegu on see võib-olla asjakohane, aga ma rääkisin oma esimeses küsimuses ikkagi asjadest, mis põhimõtteliselt toimusid ikka siis, kui meil ei olnud mingit sõjategevust ega polnud kiiret kuhugi. Oleks võinud neid asju ajada läbi parlamendi. Ja praegu, ütleme, see, mis läbi ELAK-i käib, eks ole, need asjad samamoodi. Ma arvan, et parlament ja avalikkus tahaks nendest asjadest rohkem kuulda. Aga tõepoolest, sõjategevus Ukrainas on meid globaalselt lükkamas kümnetesse kriisidesse ka siseriiklikult: hinnatõus energeetikas, toiduained, kütused. Juba praegu ennustatakse kütuste peatset hinnatõusu 2,5 euroni bensiiniliitri eest, mis omakorda tõstab koheselt hindu kõigis kaasnevates sektorites. Eluasemekuludes, igal pool. Eriti raske on maal elavatel inimestel, kes otseselt sõltuvad autotranspordist, ning kõikide kaupade ja teenuste kättesaadavus sõltub ju otseselt kütuste hinnast. Kuidas selle kõigega toime tulema peaks ja milline on teie nägemus riigi tulevikust? Vastus ei saa olla, et see on meie kõigi isiklik mure või ühine mure, kuidas toime tulla. Valitsus ei ole selles olukorras süüdi, see ei ole nagu vastus. Ka seda, et mujal on sama olukord, me oleme juba kuulnud. Me teame, et sõda Ukrainas kujundab drastiliselt ümber kogu meie senist elukorraldust, kuid siiski, kui vaadata, mida teevad teised riigid, siis kõigi riikide valitsused astuvad juba praegu konkreetseid samme, mõtestavad ümber oma energiapoliitikat, kaitse- ja julgeolekupoliitikat, tegelevad toidujulgeolekuga, piiravad strateegiliste kaupade väljavedu riigist, koguvad varusid, tegelevad oma elanikkonna hakkamasaamise seisukohalt prioriteetsete küsimustega. Mis on teie valitsuse plaan?
Keit Pentus-Rosimannus, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea küsija! Praegu on lääneriikide jaoks Ukraina toetamine, ukrainlaste toetamine ja Putini alustatud sõjategevusele vastamine kindlasti teema number üks. Kindlasti kätkeb see ka eri riikide siseseid ... Ma ei tea, kuidas korraldus on, kui küsija lahkub ... Ahah, jah, arusaadav. See kätkeb ka riigisiseseid otsuseid. Te viitasite tõesti energia hindadele ja olukorrale, mida me energia hindadega oleme näinud tegelikult juba mõned kuud. Ma arvan, et praeguseks tõepoolest on kõigile selge, et Kreml, Putini režiim kasutas energia hindadega manipuleerimist ka osana Ukraina sõja ettevalmistusest. Eelkõige hindadega manipuleerides põhjusel, et lääneriigid oleksid parasjagu tegelemas oma sisemiste värelustega ajal, kui Putin proovib röövida vabadust Prantsusmaa-suuruselt Euroopa riigilt. See on olnud osa sellest kampaaniast. Putin, Kreml kasutab gaasi ja naftat relvana. Kõige parem viis muidugi toimivaks lahenduseks on tegelikult sellest sisuliselt eluohtlikust sõltuvusest täielikult vabaneda. Need kavad ja plaanid, mis nüüd on töösse läinud ka teistes Euroopa Liidu riikides, on osa sellest. Vene gaasist vabanemine on absoluutselt õige ja ainumõeldav eesmärk. Eile tutvustas Euroopa Komisjon plaani, kuidas selleni jõuda, ning see peab minema töösse võimalikult kiiresti ja täiemahuliselt. Ka Eestis on vaja teha olulisi investeeringuid energiaefektiivsusesse, et me kasutaksime energiat võimalikult vähe, et meil oleks vajadus kasutada energiat võimalikult vähe. Kindlasti Euroopa Liidus tervikuna võimekuste juurdetekitamine on väga oluline osa Venemaa gaasi ja energia mõju vähendamisest. Aga muidugi teie räägite tänasest olukorrast, tänastest hindadest. Kui me räägime energia hinna leevendamise paketist, siis see on Eestis vastu võetud, selle suurusjärk oli üle 300 miljoni euro ja loodetavasti praeguseks, kevadeks sellest piisab. Aga loomulikult käib juba ettevalmistus ka sügiseseks perioodiks. [[Juhataja helistab kella.]] Ma ütleksin nii, et praegu ei tohi välistada mitte ühtegi varianti, mitte ühtegi võimalust, mitte ühtegi lahendust, mis on arukas.
Ja nüüd üks lisaküsimus. Martin Helme, palun!
Aitäh, lugupeetud spiiker! Hea minister! Mul on väga hea meel, et täna on meil siin rahandusminister peaministri ülesannetes. Ma muidugi eelmise küsimuse kommentaariks ütleksin nii: see, et Euroopa Komisjon arutab kümne aasta plaanis Vene gaasist väljumist, ei saa olla Eesti valitsuse plaan. Me seisame silmitsi võimalusega, et põhimõtteliselt selle nädala lõpuks keerab Venemaa oma gaasikraani ka Eestile kinni ja meil ei ole mitte midagi sellisel juhul. Seal ei ole nagu hindade kompenseerimisega midagi teha. Aga ma tuleksin lisaeelarve juurde. Mulle jäi kõrva teie esimesest vastusest, et te plaanite neid erakorralisi kulutusi, mis on seoses sõjaga tekkinud, võtta valitsuse reservist. Mulle tundub, et see ei ole päris piisav kate. Muidugi, Reformierakonnal on siin pikk ja kuulsusrikas ajalugu riigikaitse suhtes, ütleme, ambivalentsel hoiakul. Jürgen Ligi tahtis omal ajal ajateenistuse ära kaotada ja õõnestas sõjaväeluuret. Ansipi ajal tühistati arengukava, mis nägi meile ette õhutõrjet ja soomusmanöövervõimekust. Ja veel eelmisel sügisel võttis Reformierakonna valitsus vastu arengukava, mis jättis õhutõrje jälle välja. No nüüd on sõjaajal ikkagi viimane aeg korrigeerida neid seisukohti, ja selles ei ole midagi häbiväärselt. Paraku on Reformierakonnal pikk ja kuulsusrikas ajalugu ka Exceli tabelisse ja tasakaalus eelarve fetišisse kinnijäämisega. Mul on konkreetne küsimus: kas seoses Ukraina sõjaga korrigeerib valitsus plaane ja tuleb Riigikogusse viivitamatult lisaeelarvega, mis tegeleb nii riigikaitse investeeringutega, vajaliku elanikkonnakaitse investeeringutega kui ka võib-olla vajalike kompensatsioonimehhanismidega nendele energiahindadele? Või te tõepoolest tahate jätkuvalt selle ära teha riigieelarve tavapärase strateegia planeerimise käigus?
Keit Pentus-Rosimannus, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea küsija! Kõigepealt, ärge hirmutage sellega, et kui Venemaa otsustab vastusena sellele mastaapsele sanktsioonipoliitikale, mida Euroopa Liit on teinud, et kui Venemaa ja Putin otsustavad gaasikraanid kinni keerata, siis sellele järgneb katastroof. Ei järgne. Selle peale on mõeldud. Tegelikult meie enda, Eesti energiavolinik on teinud väga tõsist ja tugevat tööd juba ette selleks valmistumiseks. Kui peaks juhtuma, et Venemaa keerab praegu gaasikraanid kinni, siis Euroopa Liit saab selle kütteperioodi lõpuni hakkama. Edasiseks on mõeldud selle peale, kuidas leida alternatiivsed tarnijad, et ei oleks sõltuvust ainult Venemaalt tulevast gaasist, ja kuidas väga kiiresti – seal, kus võimalik – asendada gaas teiste energiaallikatega. Loomulikult on mõeldud sellele, kuidas investeerida väga kiiresti oma täiendavate võimekuste tekitamisse ning kuidas võtta maha kohmakad administratiivsed piirangud seal, kus nad neid investeeringuid või reaalsete võimekuste loomise elluviimist praegu takistavad. See plaan on Euroopa poole pealt olemas, selle elluviimisega juba tegeldakse. Lisaeelarve ja kaitsekulutuste täiendav rahastamine. Kõigepealt, ma jällegi kasutan võimalust ja alustan sellele küsimusele vastamist veel kord üle korrates, et Eestile praegu sõjalist ohtu ei ole. See on oluline, sest ärevus ühiskonnas on tegelikult väga suur. Aga meie julgeoleku tugevdamiseks ja toetamiseks tuleb loomulikult teha kõik, mis on vajalik. Nagu öeldud, me tegime jaanuaris otsuse 380 miljoni euro täiendavaks eraldamiseks juba väga kõrgetele kaitsekuludele. Ja meie jaanuarikuus tehtud otsus oli selle eest osta täiendavat laskemoona, kaitsetehnikat, see tähendab muu hulgas osta näiteks Javeline ja Stingereid. Praeguseks me teame, et just need on osutunud ka Ukrainas peetavas sõjas kõige efektiivsemaks, nii et see on kindlasti olnud õige ja mõistlik otsus. Tänu sellele, et me tegime selle otsuse, täiendavat raha eraldada, ära juba jaanuarikuus, siis praeguseks me teame, et me säästsime tegelikult 100 miljonit eurot. Või teisisõnu, kui me praegu alles teeksime otsuseid ja asuksime samu vajalikke asju hankima, siis me maksaksime selle eest 100 miljonit eurot rohkem või saaksime 100 miljoni eest vähem vajalikku laskemoona. Ajad on praeguseks lihtsalt hoopis teistsugused, ka tarneajad. Kas on vaja teha lisaeelarvet? Kas on vaja võtta täiendavalt laenu? Veel kord: välistada ei saa praegu ühtegi nendest võimalustest. [[Juhataja helistab kella.]] Kõik, mida on vajalik teha, tuleb teha. Ja ühtegi võimalust, mis on arukas, välistada ei tohi.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi kolmanda küsimuse juurde. Selle esitab Riigikogu liige Helir-Valdor Seeder, sellele vastab tervise- ja tööminister Tanel Kiik. Teema on ühiskonna lõhestamine. Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh! Austatud minister! Minu küsimus puudutab koroonapasside kehtivust ja koroonapiiranguid, mis jätkuvalt lõhestavad Eesti ühiskonda, jagavad kaheks. Need tekitavad täiesti mõttetuid täiendavaid kulutusi, mis võiks minna tervishoiusüsteemi arendamiseks ja plaanilise ravi elluviimiseks. Tänaseks on olukord selline, et meie naaberriikides koroonapass ei kehti juba ammu. Soome, Rootsi, Taani, Leedu ja ka Läti on oma otsused teinud, meie oleme ainsana siin [ikka veel piirangutega]. Praegu on nii, et koroonapassiga inimesed ja koroonapassita inimesed võivad üheskoos olla ühistranspordis, sõita bussis, rongis ja taksos, nad võivad olla üheskoos koosolekutel, nõupidamistel ja tööl, nad istuvad kontoris sama laua taga. Aga samal ajal kaheks tunniks kinno või sealtsamast kontorist ühe laua tagant koos lõunale nad minna ei tohi – siis tekib nakkusoht, kui nad lähevad pooleks tunniks lõunale, kuigi nad on kontoris kümme tundi üheskoos. See on täiesti mõistusevastane olukord. Ma mõtlen ka piirangutele. Nüüd kehtestati laskesuusatamise maailmakarika etapile – välistingimustes, hajutatud üritusel – osalejate, pealtvaatajate piirang. Samal ajal on tuhanded inimesed koos näiteks Saku Suurhallis. Kõik see on nii mõistusevastane. Inimesed teevad selleks, et saada liikumis- ja ühiskonnas aktiivselt osalemise vabadust, PCR-teste, millele kulub iga kuu miljonites raha, mis võiks minna näiteks perearstidele või mujale tervishoiusüsteemis. Ma saan aru, et nüüd on lootusekiir, et valitsus langetab otsuse ja koroonapassi nõue lõpeb. Aga kas keegi vastutab ka nende miljonite eest, mis on mõttetult kulutatud?
Tanel Kiik, palun!
Aitäh! Tõepoolest, see, milleni te lõpuks jõudsite, on see, et tegelikult oleme ju teinud valitsuses mitu otsust ära veebruari jooksul. Ehk kui veebruaris see debatt tõstatus, Keskerakonna eestvedamisel, siis leppisime kokku esimesed leevendused. Veebruari keskpaigast alates ei küsita COVID-tõendit alaealistelt, ei küsita seda välistingimustes. Need on otsused, mida oleks võinud isegi varem teha, eeskätt see välistingimuste pool, sest seda toetas nii eelmine kui ka praegune teadusnõukoda. Ma arvan, et ka laste puhul siiski [oleks võinud passi nõude varem kaotada], kuna alaealised ise ei ole alati tingimata need, kes otsustavad enda vaktsineerimise üle. Me leppisime toona kokku arutelu järel koalitsioonis ka konkreetsed kriteeriumid, millal riigisisene COVID-tõend laiemalt kaob. Umbes 25 sümptomaatilist patsienti hospitaliseerituna, kümne päeva keskmisena, oli toona see tase, kus me olime. Võib öelda, et nüüd me oleme vahepeal sellest tasemest küll selgelt tõusnud mitu nädalat, aga taas langustrendis ja tõenäoliselt jõudmas selle 25-ni nädalavahetusel, hiljemalt uue nädala alguses. Leppisime eile valitsuse tasandil eraldi veel tehniliselt kokku, et me korraldame sel juhul telefoniistungi, mille järel võetakse maha nii COVID-tõendi nõue kui ka kellaajaline piirang. Selles valguses need leevendused on, võib öelda, päevade, mitte enam nädalate ega kuude küsimus. Ma arvan, et selle otsusega me jõuame siiski Lätist ette, kui nüüd naabritega võrrelda, kuna Läti puhul minule teadaolevalt on see kuupäev 1. aprill, kui riigisisene COVID-tõend kaob. Kas oleks võinud [neid otsuseid] varem teha? Noh, siin oli erisuguseid arvamusi. Oli koalitsiooni arutelu kahe valitsuspartneri vahel ja oli ka teadusnõukoja seisukoht, mis ei toetanud kiiremat leevendamist. Eks nende leevendustega ja ka piirangute seadmisega on üldse nii, et meil ei ole kahte paralleelset maailma – me kunagi ei tea, mis on täpselt konkreetse piirangu mõju, leevenduse mõju või mis oleks saanud, kui me oleksime teinud neid otsuseid teistmoodi. Selle üle saab ainult teoretiseerida. Küsite niipidi, et mis on nende meetmete kulu olnud. Ma arvan, et kokku võttes on kõigi nende COVID-piirangute kulu olnud ikkagi positiivne selles vaates, et nad on tervikuna aidanud ära hoida ja vähendada nakatumist, suurendada vaktsineerimisega hõlmatust, seeläbi kaitsta inimeste elu ja tervist ning tulla pandeemiast tugevamana läbi. Kui vaadata ikkagi Eestit teiste riikide võrdluses, siis võib öelda – usun, et siin olete minuga nõus –, et meie piirangud on olnud võrdlemisi leebed. Jah, võib-olla praegu on kõrgema vaktsineerimise hõlmatusega riigid kiiremini leevendusi teinud, aga tegelikkuses ka täna Eestis on ju praktiliselt ühiskond avatud. Meil pole olnud kunagi komandanditundi, meil pole olnud kunagi välistingimustes maskikandmise nõuet, meil ei ole olnud kunagi vaktsineerimise eest trahve või kohustuslikku vaktsineerimist üle välja nagu väga mitmes Euroopa riigis ja ka nendesamade riikide hulgas, keda te praegu nimetasite, ütleme, lähipiirkonnas, lõunanaabrite seas. Ehk me oleme pigem olnud leebed, liberaalsed. Seda näitavad ka meie majanduskasvu ja ettevõtluse näitajad, et oleme kriisist läbi tulnud seeläbi võrdlemisi tagasihoidlike kahjudega, võrreldes võib-olla mõne riigiga, kus kehtestati rangemad piirangud. [[Juhataja helistab kella.]]
Täpsustav küsimus. Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh! Ma tõesti loodan, et valitsus jõuab lähipäevadel kokkuleppele ja langetab mõistliku otsuse. Ma selles osas olen nõus teiega, et meie piirangud võrreldes mitmete teiste riikidega laias laastus ei ole olnud kõige rangemad, aga meie piirangute hulgas on olnud ääretult palju vastuolusid, ebaloogikat ja ebaõiglust. Selle poolest me oleme küll, ma arvan, seal Euroopa riikide eesotsas. Aga see selleks. Mu täiendav küsimus puudutab väga aktuaalset teemat: põgenikud. No me teame, et ka sõjapõgenikud on mitmes staatuses: need, kes on saabunud enne tänast päeva, kui jõustuvad teatud kriteeriumid, ja need, kes saabuvad pärast, ja Ukraina kodanikud ja mitte Ukraina kodanikud – neid käsitletakse väga erinevalt – ning lisaks Eesti kodanikud. Kas te saate lühidalt selgitada, kellele ja mil määral nüüd laieneb kõigepealt tervishoiuteenuste kättesaadavus? Kas laias laastus võib öelda, et põgenikel on samad õigused mis Eesti kodanikest ravikindlustatud isikutel? Või jäävad siin erisused? Kuidas on nende töötamisvõimaluste ja töölubadega? Kes ja mille arvel hakkab finantseerima põgenikega seotud lisakulutusi? Kas valitsuses on otsus langetatud? Kohalikud omavalitsused on väga huvitatud sellest teemast, sest neile tulevad suures osas ka täiendavad kulutused, mis tõenäoliselt on pikaajalised.
Tanel Kiik, palun!
Aitäh! Väga põhjendatud teemapüstitused. Ma püüan alguses kiirelt selgitada, mis on erisus. Praegu on Euroopas kokku lepitud, et kõik Ukrainast lahkuvad inimesed, kes pärast 24. veebruari või alates sellest kuupäevast, kui Venemaa Ukrainat ründas, sealt riigist tulevad, saavad ajutise kaitse. Ajutise kaitse saamiseks tuleb seda eraldi taotleda. See ei ole automaatne. PPA selle väljastab ja selle alusel antakse ajutine elamisluba üheks aastaks. Nendel inimestel on tõesti õigus saada kõiki tervishoiuteenuseid sarnaselt siin elavate inimestega. Teatud erisused võivad sisse tulla näiteks ravimisoodustustes ja muudes sellistes hüvitistes, mille puhul on mehhanismid mõnevõrra keerulisemad. Siin on kindlasti vaja veel üle vaadata juriidiline pool. Erisus võib tulla sisse ka selles, kas tegemist on lapse, eaka või tööealisega, kuna siin on erinevad terviseteenused ka Eesti elanikele. Näiteks on alaealistele hambaravi tasuta, eakatele on teatud hüvitised, tööealistel on hüvitised väiksemad ja nii edasi. Teistele inimestele, kes on siin juba varem viibinud, laias laastus ju kehtivad need kriteeriumid – kui me räägime Ukraina inimestest –, mis neil olid enne. Kui inimene on näiteks töötanud siin, siis on tal ravikindlustus, sest ta käib reaalselt füüsiliselt tööl ja maksab sotsiaalmaksu, õigemini tema tööandja maksab tema eest sotsiaalmaksu. Eakatel on samamoodi need hüved tulenevalt õiguslikust staatusest. Nende staatust me ei muuda. Küll aga on valitsuses ettepanek, millega me tuleme parlamendi palge ette, nimelt tahame pikendada nende siin töötamise õigust. Kui me räägime lühiajalistest töötajatest, kelle puhul on see 365 päeva 455 päeva jooksul, või hooajatöötajatest, kellel on see 270 päeva 365 päeva jooksul, siis nende lube me soovime tegelikult pikendada. Praeguses kriisiolukorras ei ole tõenäoliselt mõistlik inimestel, kes siin panustavad, naasta oma kodumaale. Võib-olla tuleks neil minna kohtadesse, kuhu naasta pole tegelikult isegi füüsiliselt võimalik. Veel vähem oleks mõistlik see, kui nad hakkavad selle pärast pendelrändama, et vahepeal Ukrainas ära käia, siis taas Euroopa Liidu piiri ületada ja seejärel omakorda ajutist kaitset taotleda. See on ebahumaanne ja ebaadekvaatne variant. Nii et nende inimeste õigused ja neile pakutavad teenused kehtivad sarnaselt sellega, mis oli enne. Meie ettepanek parlamendile on tõesti selline: pikendada nende siin töötamise õigust, et nad saaksid ka edasi neidsamu teenuseid, ravikindlustust, et nad saaksid panustada töökohta, siin oma peret ülal pidada ja nii edasi. Mis puudutab lisakulusid, siis ma olen väga seda meelt, et need mahud on niivõrd märkimisväärsed, et meil valitsuses sellele peale vaadata. Tõenäoliselt on see lisaeelarve küsimus, sest rahavajadus on tervisevaldkonnas, sotsiaalvaldkonnas, tööturu valdkonnas, haridusvaldkonnas, kultuurivaldkonnas, siseturvalisuses ja kohalikes omavalitsustes. Me räägime tegelikult kümnetest, kui mitte sadadest miljonitest eurodest. Hästi lihtsustatult võib öelda, et näiteks tervisevaldkonna eelarve ühe inimese kohta aastas on 1300 eurot, see on iga Eestis elava inimese kohta. Kui on 10 000 inimest, siis lihtne matemaatika näitab, et me räägime suurusjärgus 100 miljonist eurost.
Ja nüüd lisaküsimus. Palun, Helmen Kütt!
Suur aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud tervise- ja tööminister! Ma loodan ka, et teil on võimalus nädalavahetusel teha telefonikõne kaudu istung ja siseriiklikult nii koroonapass kui ka kellaajaline piirang kaovad. Aeg on selleks kindlasti küps. Võib-olla oleks veidi varemgi [võinud seda teha]. Kuna esimese küsimuse juures mul puudus võimalus kolmandaks küsimuseks, siis ma kasutan seda praegu siin. See puudutab tervishoiuasutuste nõndanimetatud riigireformi ja selle juhtgrupi moodustamist. Järsku te sellessamas arutelus lahendate ära ka selle teema, mis puudutab haigekassat. Väga selgelt kasutatakse tihti positiivset varianti, sõna "tervisekassa". Me kõik teame, et meil on olemas Eesti riigis haigekassa seadus. Ma olen nõus, et heal lapsel võib olla mitu nime. Aga see, kuidas hooti kasutatakse "tervisekassat" ja siis kasutatakse "haigekassat", tekitab inimestes küsimusi ja segadust. Kui on vaja seda lahendada mõne seaduse muutmisega, siis kindlasti on sotsiaalkomisjon selleks valmis, aga praegu tekitab see väga palju küsimusi, sest sama asutust nimetatakse kahe erineva nimega ja tegelikult seaduses ei ole sellekohast viidet, et me võiksime seda nii nimetada. Me ei nimeta ju Sotsiaalministeeriumi sotsiaalse sidususe ministeeriumiks – või kui nimetame, siis lihtsalt mingis naljavõtmes –, me nimetame seda ikka Sotsiaalministeeriumiks. Järsku oleks see ka teema, mis vajaks lahendamist. Kuna mul on veel mõni minut aega, siis küsin selle kohta, mis teil ilmselt jäi eelmisele küsimusele vastates selgitamata. Kuigi see pole otseselt teie valdkond, aga ikkagi. See puudutab eakaid inimesi, kes on tulnud Ukrainast, nende pensioni teemat. Kui te teate sellest teemast midagi, siis äkki te natuke kommenteeriksite. Oleksin tänulik.
Tanel Kiik, palun!
Aitäh! Alustangi Ukraina poolest. Kõigepealt alustan faktitäpsustusest iseenda kohta. Ma kogemata ütlesin enne, et 10 000 inimese tervisekulud on 100 miljonit aastas – nad ikkagi on suurusjärgus 10 miljonit aastas ja natuke peale. See 100 miljonit oleks arvutus selle alusel, kui võtame nii, et iga Eesti elaniku kohta on meil riigieelarves suurusjärgus 10 000 eurot aastane kulu. Ehk piltlikult öeldes iga 10 000 inimest lisaks võib tähendada riigile potentsiaalselt 100 miljonit kulu. See on sihuke hästi kirvemeetodil tehtud arvutus. Loomulikult kõik sõltub sellest, kas inimene töötab ja panustab tagasi, on ta eakas või laps ja nii edasi. Aga lihtsalt need mahud, mastaabid, millest me räägime, ei ole enam mõõdetavad miljonites, vaid kümnetes kui isegi mitte sadades miljonites, pikemas plaanis. Nii. Teine pool on Ukraina inimeste pensioniõigus. Meie ettepanek tõesti on see, et tulenevalt õigusruumist nad saavad rahvapensioni. Neil ei ole siin staaži, seega pole neil siin võimalik saada tavapärast pensioni, esimest-teist sammast, kolmandat ammugi mitte, aga neil on õigus saada rahvapensioni, täpselt nii nagu tööealistel inimestel, kes ennast töötukassas registreerivad, on õigus töötutoetusele, seni kuni nad töökoha leiavad. Ma arvan, et on mõistlik, kui me ühest küljest, ütleme, tagame inimestele vajaliku toetuse elamiseks ja toimetulekuks, aga samal ajal hoiame neid ka näiteks töötukassas arvel. See annab meile ülevaate, kui palju inimesi neist töötab, ning see annab võimaluse pakkuda tööturuteenuseid. Teine variant oleks, et nad oleksid pelgalt näiteks kohalikus omavalitsuses toimetulekutoetuse saajad, puhtalt sotsiaalabi peal. Nüüd see küsimus, mis oli tervisekassa kohta. Jah, heal lapsel mitu nime. Kui mäletate, siis kunagi ammu tegelikult nii haigekassa nõukogu kui ka töötukassa nõukogu seda nimevahetust toona toetasid. Tookord tekkis takistus reklaamikulude või teavituskulude tõttu. Need oli ette nähtud haigekassa nime muutmisel tervisekassaks ja ka töötukassa nime muutmisel töökassaks. See oli mõned valitsused tagasi, kui see debatt oli. Ma arvan, et printsiibis on nimevahetused mõistlikud, aga kindlasti sellist suurt laialdast kampaaniat teha või sinna raha eraldada pole vaja. Ma olen nõus, et riigireformi raames laiemalt oleks mõistlik need nimevahetused ära teha. See kindlasti ei ole prioriteet, aga printsiibina, eriti praegu, kui me tahame üha rohkem rõhutada, et töötukassa pole koht töötutele, vaid inimestele, kes tahavad tööd leida, ennast täiendada, keelt õppida, digioskusi arendada ja nii edasi, siis sõna "töökassa" või mingi muu sarnane nimetus on ajakohasem ja sobivam kui "töötukassa". Täpselt niisamuti ei anna haigekassa mõiste edasi seda terviseedenduse ja tervise hoidmise mõtet, millele me üha rohkem püüame ju rõhuda, teades, et inimeste tervena elatud aastate tõusu saame eeskätt panustada tervislikumate eluviiside, tervist toetava keskkonna ja terviseteadliku käitumise kaudu, märksa vähem aga sellega, kuidas me haiglas pakume teenust inimestele siis, kui nad on juba haigestunud.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi neljanda küsimuse juurde. Selle esitab Riigikogu liige Mart Helme ja sellele vastab välisminister Eva-Maria Liimets. Teema on suhted Venemaaga. Mart Helme, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Lugupeetud ministrid! Ma ei saa lihtsalt, ma pean natuke kommenteerima ka eelmise ministri vastuseid ja ma võtan [appi] ühe praegu Riigikogus mitteesindatud erakonna juhi sõnad. Järeldus teie vastustest on see, et eestlastele jäägu nende pastlad ja kannel. Kõik ülejäänud on privilegeeritud, välja arvatud eestlased, kes ei saa ei hambaravi ega haigekassa kindlustust ning kes peavad üle elama kõik triaažid ja plaanilise ravi vähendamised. Aga ülejäänud, kes riiki tulevad, on privilegeeritud ja saavad kõike. Aitäh selle kõige eest! See on suurepärane sõnum meie tublidele inimestele, kes Ukrainat ihust ja hingest toetavad. Aga välisministrile on mul küsimus. Meie lõunanaabrid Läti ja Leedu on langetanud julge ja pragmaatilise otsuse: mitte väljastada enam viisasid Venemaa Föderatsiooni kodanikele. Me teame, et Venemaa Föderatsioonist on tung Balti riikidesse praegu väga suur. Täna hommikul oli kusagil uudistes, et meie saatkond Moskvas ja konsulaat Peterburis, vist ka Pihkvas, on üle koormatud. Meeletud massid on, kes soovivad saada Eesti viisat, kes otsivad kõikvõimalikke sidemeid Eestiga, et põhjendada oma Eesti viisa vajadust. See kõik koos sisserändega, sõjapõgenikega Ukrainast tähendab meile väga tõsist demograafilist survet, aga ka julgeolekulist probleemi, sest me näeme väga selgelt, kuidas me impordime praegu endale kahe vennasrahva vahelist konflikti, ja me näeme väga selgelt ka seda, kuidas nende inimeste nime all, kes tulevad siia eelkõige Venemaa Föderatsioonist, võivad meie territooriumile imbuda ka Vene eriteenistuste agendid. [[Juhataja helistab kella.]] Minu küsimus teile ongi väga lihtne: kas Eesti Vabariik kavatseb lõpetada viisade andmise Venemaa Föderatsiooni kodanikele?
Eva-Maria Liimets, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea küsimuse esitaja! Esmalt soovin peegeldada tagasi teie esimest kommentaari ja kinnitada, et siia saabuvatele Ukraina sõjapõgenikele tagatakse samaväärne ravikindlustus, mis on kõigil Eesti elanikel. Seega ei ole kavas neile midagi rohkem anda ega tagada. Kuid nüüd teie küsimuse juurde. Tõepoolest on ka Eesti kaalumas ühepoolset otsust viisa lõpetamiseks Venemaa inimestele. Juhin tähelepanu, et need riigid, kes on praegu teinud sellise otsuse, on selle teinud koos kaasnevate eranditega, näiteks eranditega pereliikmetele, eranditega humanitaarsetel kaalutlustel ja nii edasi, mis tegelikult jätavad lahti siiski viisa andmise tegevused. Eesti kaalutlus on olnud siin praegu selgelt ühene: see otsus oleks mõistlik teha Euroopa Liidu tasandil. Ja selle oleme me tõstatanud Euroopas, et oleks ühine seisukoht selles küsimuses. Eestis – nüüd ma vastaksin täpselt sellele julgeolekuaspektile – ei ole selles mõttes midagi meie tegevuses muutunud. Eesti teeb alati viisa andmisel kõik kaalutlused ja viisa antakse ikkagi isikutele, kellega ei kaasne julgeolekuriske. Eesti praegu loomulikult vaatab oma konsulaartegevusi üle. Eelkõige loomulikult anname me viisa nendele inimestele, kellel on humanitaarkaalutlus, kellel on pereliikmed, ja turistiviisadega me praktiliselt ei jõua tegeleda.
Ja nüüd täpsustav küsimus. Mart Helme, palun!
Aitäh! No reaalsuse kontroll on ikkagi puudulik valitsuse poole peal. Virtuaalse rahaga kavatsetakse tõsta siin sisejulgeolekut ja elanikkonnakaitset. No kui te väidate mulle, et kõik Eesti inimesed on haigekassa kindlustusega, siis te elate küll teisel planeedil. Kui te arvate, et kõik Eesti inimesed saavad hambaravi tasuta, siis te elate teisel planeedil. Ei ole nii. Kõik Eesti inimesed ei ole kindlustatud ja kõik Eesti inimesed ei saa kõiki raviteenuseid. See on reaalsus. Tehke see reaalsuskontroll endale, astuge sealt Stenbocki majast korra alla, mäest alla, ja minge lihtsate inimeste hulka. Aga küsimus on välispoliitika kohta. Te olete korduvalt siin saalis olnud seisukohal, et Eesti-Vene piirilepinguga tuleb edasi minna. Kas te olete ka nüüd, pärast 24. veebruari, kui Venemaa alustas sõda Ukrainas, sama meelt, et Eesti-Vene piirilepinguga tuleb edasi minna? Sest me teame väga hästi, et ei Gruusia sõda ega Ukraina sõda ei ole kahe riigi vahel, vastavate riikide vahel sõlmitud piirilepingud ära hoidnud.
Eva-Maria Liimets, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea küsimuse esitaja! Lähen siin mõned nädalad ajas tagasi. Juba siis, kui Venemaa Föderatsioon nii-öelda tunnustas kahe Ukraina regiooni iseseisvust, ütlesin ma välja, et seoses sellega ei ole ka Eesti jaoks piirilepingutega tegelemine praegu esmajärjekorras tähtis, sest on palju teisi, rahvusvaheliselt olulisemaid küsimusi, millega me peame oma välis- ja julgeolekupoliitikas arvestama ning tegelema. Loomulikult, 24. veebruaril alanud sündmused ehk Venemaa alustatud sõda Ukraina vastu muutis seda olukorda veelgi.
Ja nüüd üks lisaküsimus. Urmas Reitelmann, palun!
Aitäh, härra esimees! Lugupeetud välisminister! Ma tahtsin küsida teie käest, kas valitsuses on arutatud või olete te näiteks kahepoolselt, Välisministeerium ja Siseministeerium, omavahel arutanud, milline on see käitumismudel, kui me põrkume Eestis oleva viienda kolonniga, kui tekib pro Venemaa väljaastumisi et cetera, et cetera. Kas valitsusel on mingigi plaan nende inimeste isoleerimiseks, nendelt elamisloa äravõtmiseks, ja mis kõige tähtsam, halastamatult riigist väljasaatmiseks?
Eva-Maria Liimets, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea küsimuse esitaja, aitäh selle väga olulise küsimuse eest! Valitsus on arutanud erinevaid variante, kuidas täpselt Eesti riigis tegeleda sellega, kui agressorit toetavad tegevused Eestis aset leiavad. Näiteks võttis Vabariigi Valitsus hiljuti vastu seaduse, millega ei toetata seda, kui Eesti kodakondsuse saanud isikud lähevad näiteks agressori vägedesse sõjaväkke. Nii et selliseid samme on valitsus astunud. Loomulikult tegeleb Eesti riik kogu aeg ka selle poolega, kuidas Eesti sees vastavad tegevused ära hoida. See on kaitsepolitsei pädevusvaldkonnas ning sellega vastav amet ka tegeleb.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi järgmise küsimuse juurde, see on viies. Selle esitab Riigikogu liige Priit Sibul ja sellele vastab rahandusminister Keit Pentus-Rosimannus peaministri ülesannetes. Teema on väga huvitav – riigieelarve. Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea minister! Möödunud aastal, kui Vabariigi Valitsus riigi eelarvestrateegiat koostas ja selle valmis sai, siis oli seal riigikaitsekulude vähenemine. Õnneks riigieelarve kokkupanemisel jõuti samasuguste numbriteni ja tegelikkuses, eks ju, me teame, õnneks riigieelarves vähenemist ei toimunud. Praegu käivad ka riigi eelarvestrateegia läbirääkimised. Milliseks meie kaitsekulud seal sisemajanduse kogutoodangust – muidugi, kui te oskate öelda numbritena – kujunemas on? Me teame, et vahepeal valitsus on kogunenud ja teinud julgeoleku valdkonnas otsuse, mis puudutab 380 miljonit eurot, aga kaitseminister on öelnud riigieelarve kontrolli komisjonis, et tänavu jõuab sellest kaitsevaldkonda 2,4 miljonit eurot. Mul ongi küsimus: kas valitsus plaanib tulla Riigikogu ette lisaeelarvega, et kaitselünkasid täita? Sellest on mitmed inimesed rääkinud, sealhulgas europarlamendi saadik Riho Terras, kes on öelnud, et Eesti riik vajaks miljardilist laenu riigi kaitselünkade täitmiseks. Milline on valitsuse plaan? Kas kogu see teema jääb järgmiste valitsuste kanda või plaanib praegune valitsus midagi teha?
Keit Pentus-Rosimannus, palun!
Aitäh, hea spiiker! Hea küsija! Ma nüüd vabandan, aga ma pean kasutama seda võimalust reageerida ühele kõlanud väitele, mis küll mitte teie suust ei kõlanud, vaid üks eelnev küsija võttis väita ja öelda, et Ukrainas oma kodudest sõja eest põgenevad ja Eestisse turvalisse peatuspaika jõudvad inimesed on kuidagi privilegeeritud seetõttu, et me pakume neile varju ja et neil on võimalus arstiabiks, et ennast hoida. Minu meelest on see siin parlamendisaalis selliselt kõlanuna absoluutne künismi tipp. Ma tahan kasutada võimalust ja veel kord öelda suur aitäh kõigile nendele inimestele, kes on leidnud võimaluse endale võimalikult sobival viisil pakkuda tuge ja toetada kõiki neid inimesi, kes Ukrainast sõjakoleduste eest praegu põgenevad. Iga kolmas, kes on jõudnud Eestisse, on väike laps. Iga kolmas on väike laps! Nad ei ole privilegeeritud, vaid nad on põgenenud oma kodust ja näinud asju, mida mitte ükski laps ega ükski inimene üle elama ei peaks. Nüüd teie küsimuse juurde tulles, aitäh selle küsimuse eest! Tõesti, juba otsustatud 380 miljoni euro suuruse lisaraha eraldamine laiale riigikaitsele tähendab muu hulgas seda, et kaitsekulud kasvavad ka sel aastal, kuigi nad sel aastal tõesti juba olid ajalooliselt kõige kõrgemal tasemel, aga tõenäoliselt jõuavad 2,33%-ni. Kui me räägime nüüd absoluutnumbritest – see protsent võib olla paljude jaoks segane –, siis ütlen, et sel aastal on see 755 miljonit eurot praeguse seisuga. Ei saa välistada, et aasta jooksul on vaja teha veel otsuseid, mis otseselt kaitsevaldkonnale veel raha lisab. Järgmisel aastal on kaitsekulutuste tase 2,44% meie SKT-st, see on ka lisanduva raha arvel, ja see tähendab, et praeguste otsustega jõuavad summad 827 miljoni euroni ja 2024. aastal ületavad need 900 miljonit eurot. Kas on vaja teha lisaeelarve? Me ei välista ühtegi asja, mis on praegustes oludes arukas. Kindlasti kuulame ära sõjalise nõu, kuulame ära kaitsealase nõu. See nõu on praegu olnud selline: oodata ära ja analüüsida kiiresti Ukrainas toimuvat sõda ja selle pinnalt veel täpsemalt otsustada, millised on kõige efektiivsemad kaitsevõimekused, kuhu täiendavalt vaja investeerida on. Lisaks sellele loomulikult pingutame ja forsseerime me kõiki läbirääkimisi liitlastega. [[Juhataja helistab kella.]] Meil on kollektiivkaitse, mis tähendab, et ka liitlaste panus meie regiooni ja Eesti julgeoleku tagamisse on väga oluline.
Protseduuriline küsimus. Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Ma muidugi vabandan, et ma nii hilja reageerin, aga asi on selles, et proua välisminister Eva-Maria Liimetsa vastus lugupeetud Mart Helme küsimusele lõi mind täiesti hingetuks ja põhimõtteliselt ma ei suutnud nii kähku reageerida, nagu vaja oli. Nimelt teatas välisminister Eva-Maria Liimets, vastates Mart Helme küsimusele, et Eesti Vabariigi valitsus on vastu võtnud seadused. Valitsus võtab vastu seadusi. Ma tahaks nüüd teada, kas vahepeal on toimunud mingid väga olulised protsessid, nii et Riigikogu enam seadusi ei võta vastu. Või tehakse seda koos? Me teame, et Vabariigi Valitsuse antud korraldused ei ole alati kooskõlas põhiseadusega. Aga minu jaoks äärmiselt üllatav see, et Eva-Maria Liimets paljastab suure saladuse: valitsus võtab vastu seadusi. Öelge siis, hea Jüri Ratas, kas ma tõesti olen mingi väga olulise momendi maha maganud?
Aitäh! Me oleme jätkuvalt parlamentaarne riik ja seadusi võtab vastu Riigikogu. Ma loodan, et teil on ka tervisega kõik korras. Kui te ütlesite "hingetuks", siis ma kohe võpatasin. Aga ma loodan, et nüüd on kõik hästi. Kalle Grünthal, palun! Protseduuriline küsimus.
Ma tänan väga selle hea lause eest. Ma annan garantii, et mul on kõik korras, mis siis, et hingetu ei ole. Aga ma jään ikkagi selle juurde, et Eva-Maria Liimets ütles, et valitsus võtab vastu seadusi. Kuidas te seda kommenteerite? Meil on parlamentaarne küll see asi siin. Aga mispärast siis Vabariigi Valitsus seadusi vastu võtab? Mina käsitlen Liimetsa vastuseid nii ja pean uskuma neid. Kuidas see võimalik on?
Aitäh! Mul ei ole seda täpset teksti ees, aga ju oli mõte selles, et eks seda tehakse koostöös. Vabariigi Valitsusel on võimalik algatada seadusi, siis neid algatusi otsustada valitsuse tasandil ja saata need Riigikogu poole teele. Seadusi võtab vastu Eesti riigis ainult Riigikogu, need 101 liiget, kes siin on, mitte keegi teine. Kalle Grünthal, palun! Protseduuriline.
Ma vabandan oma kolmanda protseduurilise küsimuse pärast.
Pole hullu.
Asi selles: ma mõistan, et teil ei ole ees seda stenogrammi, aga vahel mõned asjad jäävad isegi mulle meelde, kui öeldakse vahetult. Proua Liimets ütles, et Vabariigi Valitsus võttis just vastu seaduse. Mida see tähendab?
Aitäh! Ma jään oma kahe eelmise vastuse juurde. Riigikogu võtab vastu seadusi. Nii on. Nii, nüüd on täpsustav küsimus. Ma püüan ... Jah, täpsustav küsimus. Palun, Priit Sibul!
Aitäh, härra esimees! Ärge erutuge. Tundub, et Grünthalil on kõik taastunud, hingamisega oli kõik korras, ta on oma vanas headuses ja esitab taas hulgaliselt protseduurilisi küsimusi. Aga ma jätkaks. Ma sain aru, austatud minister, et praegu ei ole plaani tulla parlamendi ette täiendava riigieelarve muutusega. Kui ma aru saan, siis käesoleval aastal saab kaitse-eelarve täiendust 2,4 miljoni euro võrra. Kuigi te ütlesite, et kui olukord muutub ja vajadus on, siis te olete seda valmis tegema. Ma vaatasin, et kaitsejõudude ülem on öelnud, et nemad suudaks kasutada ära kogu eraldatavad vahendid. Kaitseminister on öelnud nõndaviisi: "Me peame riigikaitse rahastust kasvatama; kas suudame seda teha riigieelarvest või peame selleks võtma laenu, seda peaks ütlema rahandusminister, kuidas meie finantsvõimekus on." Nüüd ma küsingi, kuivõrd kaitseminister ei teadnud, kas te olete omavahel seda arutanud, milline see finantsvõimekus on. Tõsi ta on, et meil on mõistlik ära kuulata Ukraina sõja eksperdid, aga ma arvan, et keegi ei ole paremini selleks olukorraks valmistunud kui need, kes on neid ohtusid ette näinud. Ja meil on kümneks aastaks kaitseinvesteeringute plaan, mida tõenäoliselt oleks praeguses kontekstis mõistlik kordades kiiremini realiseerida, kui see [ette nähtud] on. Kas valitsus on neid teemasid arutanud? Kas te näete selleks vajadust ja kas teil on plaan ka selle teemaga parlamendi ette tulla?
Keit Pentus-Rosimannus, palun!
Aitäh, hea spiiker! Hea küsija! Nagu öeldud, juba jaanuaris tehtud otsus puudutab 380 miljonit lisraha meie riigikaitsele. Suurem osa sellest läheb täiendava varustuse, täiendava laskemoona hankimisele, mis muu hulgas tähendab, et me tegelikult juba oleme teinud otsuse tõepoolest osta ja hankida ka näiteks Javeline, ka näiteks Stingereid, mis on osutunud Ukrainas kõige efektiivsemaks. Praegu, hetkel, kui meil on Putini alustatud sõja 14. päev, on olnud sõjaline nõu ja kaitsealane nõu oodata ära ja analüüsida Ukraina sõja, ütleme, õppetunde ja tõepoolest kasutada seda sisendina võimalike täiendavate otsuste või juba tehtud otsuste ümberkujundamiseks. Kindlasti tehakse seda esimesel võimalusel ja ilma igasuguse viivituseta. Ma ikkagi veel kord rõhutan muu hulgas seda, et NATO põhimõte on kollektiivkaitse, mis tähendab, et julgeolekut tagatakse kollektiivselt. Seetõttu kõik need otsused, mida meie regiooni, ka Eesti julgeoleku tugevdamiseks on teinud meie liitlased, parandavad ja tugevdavad meie julgeolekut, riigikaitset. Praegu on meil liitlasi tõepoolest Eestis kohal rohkem kui kunagi varem. Meil on NATO Forward Presence"i lahingugrupis praegu Briti pataljon, on Prantsusmaa kompanii. Meile on järgmiste nädalate jooksul saabumas täiendav Briti pataljon. Suurendatud kohalolek on planeeritud Eestisse jätta mitmeks kuuks. Veel Briti sõdureid saabub Eestisse koos tehnikaga. Eestis on ka Taani kompanii. Meie õhuruumi kaitsevad Ameerika Ühendriikide kõige võimsamad hävituslennukid, ka Belgia õhuväe F-16 lennukid. Õige pea lisandub Prantsusmaa õhuväekontingent. Ehk need on sammud, mida kõike on täiendavalt teinud ka meie liitlased. Me oleme kindlasti ääretult tänulikud nende otsuste eest, aga see kõik tähendab, et loomulikult meil tuleb ka endal veel pingutada. Me oleme mitmesugustes läbirääkimistes jätkuvalt ka meie liitlastega ja teeme kõik selleks, et kaitsevõimekus tõesti hüppeliselt kasvaks. Kas on vaja lisaeelarvet? Nagu ma olen täna mitmel korral öelnud, võimalik, et on vaja, ja me oleme selleks valmis, sellega parlamendi ette tulema. [[Juhataja helistab kella.]] Aga võimalusi ka julgeolekuolukorra tugevdamiseks ja parandamiseks on veel ja me forsseerime neid tõepoolest kõiki, sest see on absoluutselt kõige olulisem, prioriteet.
Ja nüüd üks lisaküsimus. Kert Kingo, palun!
Ma tänan, lugupeetud istungi juhataja! Hea minister! Kogu maailm on vapustatud sellest, mis toimub Ukrainas, ja jälgib mureliku pilguga seda sõda, mis seal toimub. Ka Eesti, meie valitsus, praegune valitsus on võtnud vastu palju otsuseid, kuidas Ukrainat toetada, muu hulgas ka rahaliselt ja erinevaid viise pidi. Aga samas me ei tohi ära unustada, et meie enda riigis ei ole ka nii turvaline ja julge olla. Me ei saa välistada seda, et võimalik sõjalise agressiooni sihtmärk võib olla järgmisena Eesti. Sellega seoses ma sooviksin teada, milliste summade eest toetatakse, rahastatakse Eestis elanikkonna kaitset tagavaid tegevusi. Millised summad on riigieelarves selleks suunatud või siis on erandkorras suunatud, et kindlustada meie elanikkonna kaitse, kui me satume juhuslikult sõjalise agressiooni sihtmärgiks?
Keit Pentus-Rosimannus, palun!
Aitäh! Eestile ei ole sõjalist ohtu. Isegi seda tüüpi spekulatsioon parlamendi tasandil ei ole kindlasti otstarbekas ega mõistlik olukorras, kus arusaadavalt ärevust on inimeste hulgas palju. Kõik see, mis jõuab meieni Ukrainast, ei tule enam mitte ainult läbi telepildi või interneti, vaid tuleb praegu juba vahetult ja otse nende inimeste kaudu, kes on Eestisse turvalist peatuspaika otsima jõudnud. See on kohutav ja loomulikult on seda muret palju. Nii et ma tõepoolest palun, et ka teie, kellel on kindlasti oma oluline toetajaskond, kinnitaksite üle seda parimat teadmist, mis on: Eestile praegu sõjalist otsest ohtu ei ole. See on kindlasti oluline. Kui teie küsimus puudutas täiendavat otsust 380 miljoni euro eraldamiseks, siis ütlen, et 4,5 miljonit lisaeurot eraldati Päästeametile ka selleks, et elanikkonna kaitse arendamisse panustada, seda ette valmistada ja vajalikud tegevused teha. Samuti on Politsei- ja Piirivalveametile täiendavalt selle jaanuarikuus tehtud otsusega eraldatud pisut üle 22 miljoni euro, mis muu hulgas sisaldab elanikkonna kaitset ja ka kriisideks valmisoleku arendamist. See on täiendav raha lisaks sellele, mis on eelarves juba arvestatud ja mille parlament on heaks kiitnud. Tõesti, praegustes oludes see kindlasti on olnud oluline ja vajalik panustamine. Kui aasta edenedes, päevade edenedes tekib olukord, kus on vajadus kiiresti veel raha eraldada, siis kõige kiirem viis selleks on valitsuse reservfond. Selleks on vaja valitsuse otsust ja selle tegemiseks me kindlasti oleme valmis.
Kert Kingo, palun! Protseduuriline küsimus.
Tänan! Ma palun istungi juhatajat, et ta kas instrueeriks eraldi üle või juhiks ministrite tähelepanu, et meil ei ole siin selgeltnägijate tuleproov. Meil on parlamendisaal, kus ministrid peavad täpselt samamoodi nagu meie, parlamendiliikmed, vastutustundlikult suhtuma sellesse, mis maailmas toimub ja millised mõjud võivad ka meie riigil olla, mitte hakata siin ennustama ja oletama, ma ei tea, mille pealt.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi järgmise küsimuse juurde. See on kuues küsimus, selle esitab Riigikogu liige Rene Kokk, sellele vastab tervise- ja tööminister Tanel Kiik ning teema on erakorralise meditsiini kättesaadavus. Rene Kokk, palun!
Suur aitäh, lugupeetud esimees! Austatud minister! Kõigepealt mul on ettepanek või soovitus, et lõpetage see maskikandmine ära. Võtke ennast kokku valitsuses. On aeg see ajaloo prügikasti visata, vähemalt selleks korraks. Aga küsimus. Juba pikemat aega on ju probleem – me oleme arutanud seda ka siin –, et meil on väga pikad järjekorrad erakorralise meditsiini uste taga. Inimesed ootavad seal tihti tunde ja tunde oma murega. Kahtlemata tunnustan neid arste ja meedikud, kes selle tööga tegelevad, mul ei ole selle kohta etteheiteid. Aga midagi tuleb ette võtta. Viimase paari aasta jooksul kahjuks on ka omal olnud paaril-kolmel korral vaja seal käia. See ooteaeg on ikka ebamõistlik. See on ebamõistlik aeg, mis peab ootama EMO-s ukse taga. Kas on mingeid plaane, kuidas seda vähendada? Sest mõnda aega tagasi doktor Arkadi Popov ühes raadiosaates ütles, et jah, me peamegi vaatama näkku asjaolule, et me toomegi meditsiiniteenuseid pigem väikestest kohtadest linnadesse. Mis teie plaan on? Kas ikkagi on plaanis tulevikus peale Tallinna ka maakonnakeskustes kvaliteetset arstiabi pakkuda ja erakorralist meditsiini toetada? Või suundume me sinnapoole, et ainult linnas on [arstiabi kättesaadav] ja jätkuvad samasugused järjekorrad? Kas teil on töös mingisugused sammud, kuidas erakorralises meditsiinis järjekordasid vähendada? Ja missugused plaanid on maakonnahaiglatega – kas toetatakse ikkagi ka nende tegevust ja vaadatakse, et kogu meditsiin ei koonduks ainult suurlinnadesse?
Tanel Kiik, palun!
Aitäh! Alustades taustast, võib öelda, et viimased paar aastat on olnud meil COVID-19 pandeemia, mis on tegelikult ka neid probleeme mitmekordselt süvendanud. Ühest vaatest on olnud rohkem erakorralise meditsiini osakonda pöördujaid ja teisalt on olnud omajagu ka neid olukordi, kus tõesti tervishoiutöötajad on pidanud näiteks nakkuse tõttu eemal olema. Aga ka tavalisel ajal, võib öelda, juba enne pandeemiat on EMO järjekorrad olnud pigem pikad. Siin on kaks peamist põhjust. Üks on üleüldine tervisevaldkonna struktuur, ülesehitus ja rahastus. See on selline pikaajalisem küsimus, sest meil on liiga vähe tervishoiutöötajaid elaniku kohta, meil on õdede puudus, meil on arstide puudus. Selle lahenduseks oleme näiteks kokku leppinud tervishoiuvaldkonna ja haridusvaldkonna vahel konsensusleppe, et õdede vastuvõttu järk-järgult suurendatakse – praeguse 8500 pealt tahame jõuda 2030. aastaks 12 000 õeni. Seal hulgas on ka väga mitmed teised tervishoiuspetsialistid, kelle vastuvõtu arvu me tõstame. Loomulikult on oluline, et neile oleks tagatud ka töökohad ja väärikad palgad ning et me ei koolitaks lihtsalt tervishoiutöötajaid näiteks välisriikide jaoks. Teine pool, mis on samuti pikaajaline mure, on see, et väga palju pöördutakse EMO-sse ehk erakorralise meditsiini osakonda tervisemuredega, mis ei ole tegelikult erakorralised. Ehk siin on küsimus selles, millisel hetkel on mõistlik sinna pöörduda või millal piisab kõnest perearsti nõuandeliinile 1220 või ka oma perearsti/pereõe poole pöördumisest. Siin on küsimus selles, et kõigil pole võib-olla see suhe perearstiga nii hea või ei ole inimene perearsti nimekirjas ja läheb sel põhjusel just nimelt EMO järjekorda mõne murega, mis tegelikult ei ole ajakriitiline, aga kokku võttes annab seeläbi oma panuse selle järjekorra pikenemisse. Kindlasti EMO-sse on õige pöörduda, kui on ajakriitilised tervisemured, mis tahes traumad või muud sellised olukorrad. Vältimatu abi korral võib loomulikult helistada ka kiirabisse, kui on veelgi kriitilisem seis. Aga selliste leebemate tervisemuredega on mõistlik alustada oma perearstist/pereõest või perearsti nõuandeliinist 1220. See annab tegelikult EMO-dele võimaluse keskenduda oma põhitööle. Nüüd see teine pool ehk maakondlikud haiglad. No ma olen ikka seda meelt, et tervishoiuteenused peavad olema üle riigi kättesaadavad. Kindlasti ei ole mõeldav, et inimene hakkab erakorralise murega sõitma, ma ei tea, kümneid või sadu kilomeetreid ühest riigi otsast teise. Seetõttu on ka täna ju haiglavõrgu süsteem selline, et igas maakonnas on vähemalt üks haiglavõrgu haigla, mõnes maakonnas mitu. Ma arvan, et printsiibina on selline lähenemine mõistlik. Loomulikult see eeldab ka tervishoiutöötajate olemasolu, enne viitasin konsensusleppele, ning omajagu on debatti ja küsimusi praegu haiglate rahastuse üle. Meil on teatud piloot tehtud Hiiumaa Haigla näitel, mida rahastatakse eraldi baaseelarvega, mitte tavapärase tervishoiuteenuse mahtude järgi nagu teisi. Eks see on mõttekoht, kas võiks ka mujal maakondades kasutada samuti seesugust rahastusmudelit, mis annab haiglale toimimiseks suurema kindlustunde.
Täpsustav küsimus. Rene Kokk, palun!
Aitäh! Ma sellega päris nõus ei taha olla, et EMO-s on palju neid, kes ei peaks seal olema, ehkki neid kahtlemata, kindlasti on. Minu hinnangul töötab see vastuvõtusüsteem päris hästi, meedikud vaatavad ära juba enne, kui inimene saab üldse EMO ukse taha, kes seal üldse peaks olema, kes mitte. Need, kes seal ikkagi ei peaks olema, üldiselt saadetakse päris konkreetselt ära. Aga sellegipoolest on järjekorrad väga pikad, teinekord isegi kuus-seitse tundi. Aga tulles nüüd tagasi selle juurde, mis on mõnes mõttes seotud erakorralise abiga, eks me praegu aitame Ukrainast tulevaid sõjapõgenikke ja eks see paneb ka mingil määral meie meditsiinisüsteemi omaette surve alla. Aga küsimus on siin konkreetne. Kuidas meil on riigis seis marutaudi ravimite ja vaktsiinidega. Teadupärast Eestis on marutaud väga hästi kontrolli all ja selles mõttes on teinud väga head tööd vastavad ametkonnad, kes on marutaudi vastu vaktsineerinud ja külvavad iga aasta metsadesse vajalikke ravimeid. Aga me teame ju, et praegu tuleb siia väga palju sõjapõgenikke koos lemmikloomadega. Ja me teame ka seda, et väljaspool Eestit, meie naaberriikides ja Ukrainas on probleeme marutaudiga. Kas me oleme valmis selleks, et meil hakkavad olema Eestis marutaudijuhtumid? Sest me oleme tegelikult elanud ajas, kus meil praktiliselt pole enam aastaid ja aastaid selliseid asju olnud. Kas me oleme selleks valmis?
Tanel Kiik, palun!
Aitäh küsimuse eest! Me oleme kaardistanud ära loomulikult nii Eestis kui ka Euroopa Liidus tervikuna sõjapõgenike võimalikud tervisemured ja vajadused, üldistatuna, iga riik teeb loomulikult seda tööd kohapeal konkretiseerituna. Ehk tõsi on see, et Ukrainas näiteks vaktsineerimisega hõlmatus on madalam kui Eestis, pea kõigi vaktsiinide puhul, ja ka riiklik immuniseerimiskava mõnevõrra meie omast erinev. Siin on tegelikult Terviseamet seda tööd teinud ja ka ECDC ehk Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus, mis on juba varem, COVID-i pandeemia ajal tuntuks saanud, on teinud omalt poolt ka soovituslikud juhised ja tabelid selle kohta, milliseid vaktsiine ja ravimeid tuleks varuda. Oleme ka oma riiklikud varud üle vaadanud. Peast ma teile praegu marutaudivaktsiini või vastavate ravimite koguseid koguseid loomulikult öelda ei oska, aga need kaardistused on tõesti tehtud, hinnangud on tehtud. Tõsi on see, et täiendavate ravimite soetamise vajadus meil tõenäoliselt on, sellega oleme ka iseenda arvutustes ja kaardistustes arvestanud. Me näeme ka seda, algsete prognooside järgi, et see inimeste hulk võib ületada ka 10 000 piiri, see on juba sisuliselt realiseerunud või realiseerumas. See tähendab ka seda, et rahavajadus loomulikult iga 1000 inimesega, kes siia saabub, on selle võrra kõrgem. Mida saame igaüks ära teha ise Eestimaal enda elu ja tervise kaitseks alati, mitte ainult tulenevalt sõjapõgenikest, vaid laiemalt? Ise ennast vaktsineerida lasta õigeaegselt ja tagada selle, et meie lapsed on riikliku immuniseerimiskava alusel vaktsineeritud nakkushaiguste vastu. See on kõik teatavasti immuniseerimiskava puhul tasuta inimestele kättesaadav. Ehk siin on hea mõttekoht võib-olla meil endal üle vaadata, et me ei annaks ise alust ja võimalust mingite pandeemiate tekkeks, nii nagu COVID-19 pandeemia on viimased paar aastat meie riiki ja rahvast räsinud.
Lisaküsimus, Kert Kingo, palun!
Ma tänan, lugupeetud istungi juhataja! Hea minister! 28. veebruaril lugesin sotsiaalmeediast Põhja-Eesti Regionaalhaigla postitust, kus nad toovad välja, et regionaalhaigla traumakeskus on vajadusel valmis vastu võtma ja ravima sõjavigastustega kannatanuid Ukrainast. Väga tubli üleskutse ja loomulikult kõik riigid peaksidki aitama sellises raskes olukorras Ukrainat. Aga samal ajal on meil juba üsna pikka aega piiratud plaanilist ravi või lausa peatatud see meie omaenda inimestele, kes on pikka aega olnud järjekorras, olgu puusaliigese väljavahetamise vajaduse tõttu või sapikivi operatsiooniga. Plaaniline ravi on piiratud kõikides valdkondades, ei ole niimoodi, et ainult ühes valdkonnas. Ja põhjenduseks on toodud, et haiglad on olnud koroona tõttu üle koormatud, haiglate võimekus on kriitilisel piiril. Mul on nüüd küsimus. Kuna endiselt plaaniline ravi on oma inimestele, meie Eesti inimestele, piiratud ja inimesed ei saa abi, siis ma küsin: kuidas on nüüd haiglate võimekus tõusnud, nii et on võimalik võtta juurde väljastpoolt, teistest riikidest patsiente? Aga oma inimestele ei ole võimalik ammu oodatud ravi pakkuda. Kuidas see võimekus nüüd on tõusnud? Seletage mulle palun ära, ma lihtsalt ei saa sellest aru.
Tanel Kiik, palun!
Suur tänu küsimuse eest! Tegelikult tervisevaldkonnas on alarahastatus mureks olnud juba aastakümneid. See on reaalsus. Siit tuleb alustada, [kui me tahame aru saada,] miks me räägime üldse plaanise ravi defitsiidist ja pikkadest järjekordadest. Me rääkisime nendest juba enne pandeemiat. Nii et see ei ole kahe aasta jooksul tekkinud probleem, vaid see on kahe aasta jooksul süvenenud probleem. Plaanilise ravi järjekorrad on väga erinevad – selles vaates, et ei ole haiglad läinud nii-öelda ühe lauaga lööma või kärpima, vaid COVID-i osakondi, üksusi on avatud vajaduspõhiselt. Näiteks on mõnda eriala 10–20% kokku tõmmatud, halvemal juhul on terve osakond suletud, kui on rohkem COVID-i patsiente. Selles mõttes plaanilise ravi kättesaadavus mõnel erialal, näiteks ambulatoorsete vastuvõttude mõttes on isegi paranenud tulenevalt sellest, et ambulatoorset tööd on tehtud rohkem, statsionaarsed ehk haiglasse võetavad raviteenused, näiteks pikaajalised operatsioonid, mis eeldavad ka taastumist, ja intensiivravi – nende puhul on tõesti järjekorrad kahjuks liikunud pikemaks. Kindlasti Eesti tervishoiusüsteem tuleb toime selle kriisiga, oleme kokku võttes tegelikult päris hästi hakkama saanud, arvestades tervishoiutöötajate arvu ja arvestades pandeemia ajalist kestust. Kaks aastat on see meid kõiki kurnanud, nii et ma tahan siinkohal kõiki tervishoiutöötajaid tänada ja tunnustada. Mis puudutab Ukraina sõjapõgenike aitamist ja mitte ainult sõjapõgenike aitamist, sest antud juhul te viitasite Ukraina sõjas kannatada saanud inimeste ravile, siis ma arvan, et meie moraalne kohus on neid raskel hetkel toetada. Loomulikult Eesti saab seda teha ja peabki seda tegema oma võimetele vastavalt. Me oleme Euroopa Liidus ära kaardistanud läbi kriisireguleerimise süsteemide, mis on riikide võimalused. Eesti on öelnud, et me räägime suurusjärgus 53 voodikohast, kus meil on võimalik seda raviteenust pakkuda, tegelikult erinevatel erialadel ehk kõik ei ole ilmtingimata traumade puhul. Neid ravimuresid võib tulla väga palju eri valdkondades, kuna me teame, et Venemaa sõjajõud on ülima küünilisusega rünnanud ju ka haiglaid ja muid tsiviilobjekte, see tähendab seda, et raviteenuste kättesaadavus kohapeal on ka selle tagajärjel vähenenud. Euroopa Liit teeb siin head koostööd, Eesti panustab oma võimete kohaselt. Aga Euroopa Liit õnneks on suur, selles valguses 440 miljoni inimesega ühendus suudab kindlasti pakkuda Ukraina inimestele märkimisväärselt tuge ja abi. Meie anname oma panuse. Ma arvan, et see on esiteks meie moraalne kohus ja teiseks on ta ka sisult õige selles vaates, et kui Eestis peaks olema mingisugune tõsisem kriis, mis tahes humanitaarkatastroof, looduskatastroof või muu selline põhjus, kas või pandeemia, seesama COVID-19 või mõni tulevane, siis me tahame ja soovime ju, et ka meid raskel hetkel aidataks. Seda valmisolekut tegelikult on ju nii mõnedki riigid ka varem üles näidanud. Võib öelda, et selle pandeemia valguses on mitmed Euroopa Liidu riigid omavahel koostööd teinud, et on patsiente ringi hospitaliseerinud. Ma arvan, et see on selline solidaarsuse märk ja tunnus ning igal juhul on õige oma võimete kohaselt panustada.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi seitsmenda küsimuse juurde. Selle esitab Riigikogu liige Andres Metsoja, vastab välisminister Eva-Maria Liimets ja teema on Ukraina toetamine. Andres Metsoja, palun!
Aitäh, lugupeetud Riigikogu esimees! Austatud välisminister! Nii ta on, et sõda külvab hirme ja sinna vahele kõlavad palved. Need palved kõlasid ukrainlaste suust paar päeva tagasi, kui viibisin Ukrainas. Lühidalt kokku võttes on sõnum ühene: sulgege, head eurooplased, taevas, mitte oma silmad. Need sõnumid kõlasid tegelikult läbivalt kõikidel kohtumistel. Meil oli mitu kohtumist: kohtumine kohaliku linnapeaga Lvivis, kohtumine kuberneriga ja kohtumine ka Eesti-Ukraina parlamendi sõprusrühma esindajaga. Ukrainlased on väga tugevad sõjamehed, nad on väga võitlusvalmid. Põhimure, millest nendel kohtumistel räägitakse, puudutab tsiviilelanikke, kõiki neid lapsi, naisi ja eakaid, kes põgenevad sõja eest. Ukraina sõjamehi muserdab see, et need kokkulepped, mida üritatakse teha agressoriga, ei pea. Ühene küsimus meile on, kas me oleme valmis Eesti riigina sekkuma, algatama õhuruumi sulgemist ja lennukeeluala tekitamist. Ka meieni on jõudnud täna Ukraina Ülemraada selge taotlus selle kohta. Milline see hetkeseis teie vaates on? Selge on see, et Eesti ei saa seda teha üksi, me saame seda teha koos. Aga debatti peab pidama. Mis seisus me oleme? Ja millist perspektiivi te selles küsimuses näete?
Eva-Maria Liimets, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea küsija! Soovin kõigepealt täpsustada oma eelmises vastuses toimunud sõnavääratust: pidasin silmas valitsuse õigusakti, mitte seadust. Aga nüüd tulen teie väga olulise, tõsise ja kindlasti ka kurvaloomulise küsimuse juurde. Loomulikult rahvusvaheline üldsus pingutab, et aidata kaasa sõja lõpetamisele ning sellele, et agressor lõpetaks tsiviilisikute pommitamise ja lahkuks suveräänse Ukraina territooriumilt. Abipalved Ukrainast on jõudnud meie kõikideni – nii Euroopa Liidu liikmesriikideni, NATO liikmesriikideni kui ka teiste demokraatlike riikideni – ja arutatakse, mis on võimalused. Kui me räägime nendest organisatsioonidest, kus on riigid, kellel on see tehniline võimalus tekitada lennukeelutsoon Ukraina kohale, siis praegu on väga selge arusaam, mida on välja öelnud ka NATO peasekretär, et NATO ei soovi sellesse sõjalisse konflikti sekkuda ega asuda sõjalisse tegevusse Venemaa Föderatsiooniga. Vastavalt NATO, kellel oleks sõjalistehniline võimekus sellist lennukeelutsooni Ukraina kohal pakkuda, ei ole seda valmis tegema. Selleks on ka kaalutlused, [miks] ei soovita sõjalist tegevust laiendada. Eesmärk on ikkagi jõuda selleni, et Venemaa oma sõjalise tegevuse lõpetaks, ja selles suunas on meil mitmed sammud töös. Üks on Ukraina toetamine, sealjuures kaitsealase tehnika ja laskemoonaga. Seda on tänaseks teinud üle 20 samameelse riigi. Teiseks suurendatakse Venemaa Föderatsiooni jaoks sõja hinda. Nende rahvusvaheliste sanktsioonidega on tänaseks ühinenud juba peaaegu kogu demokraatlike riikide hulk maailmas. Mis puudutab samateemalise küsimuse arutelu ÜRO Julgeolekunõukogus, siis ka seal on see küsimus arutelu all. Praegu on keskendutud eelkõige sellele, kuidas tagada humanitaarkoridorid. Kahjuks ei ole viimane nädal toonud mingeid tulemusi, et julgeolekunõukogust sellekohane otsus võiks tulla. Teatavasti on julgeolekunõukogu loodud selleks, et käsitleda maailma rahu ja julgeolekut puudutavaid küsimusi. Julgeolekunõukogul on ka mandaat anda välja otsuseid, mis on riikidele täitmiseks kohustuslikud. Kuna aga üks julgeolekunõukogu liige on Venemaa ehk agressor, siis on selge, et selle otsuse ta praegu vetostaks. Ehk sealt ei ole seda otsust praegu tulemas, kuid arutelud selle üle käivad.
Nüüd täpsustav küsimus. Andres Metsoja, palun!
Aitäh! Loomulikult me nendel kohtumistel küsisime alati üle, kuidas veel saaks olla abiks Ukrainale. Vastused kõlasid nii: esiteks, lennukeeluala; teiseks, lennukeeluala; kolmandaks, lennukeeluala; ja neljandaks, paljud muud asjad veel. Seda on muidugi päris huvitav kuulata, et me jõuame sellise euroopaliku debatiga sinnamaani, et Euroopa ja ÜRO Julgeolekunõukogu justkui peaks arutama seda küsimust koos agressoriga, kes on alustanud sõda. See on minu jaoks kummaline. Aga kuidas te hindate ikkagi seda, kas lisaks NATO liikmesriikide poole pealt vaadatuna võiks tekkida mingisugune lisajõud, sõjavastane koalitsioon, kellel see võimekus on, nii et tegelikult ikkagi sekkutakse? Kui oluliseks te peate Eesti riigi initsiatiivi selles küsimuses? Kas see on pea tulle panemine või on see tegelikult võitlus õigluse eest ja rahu nimel? Või on see pigem agressioon täiendava sõja vallandamise kontekstis?
Eva-Maria Liimets, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea küsimuse esitaja! Aitäh võimaluse eest sel teemal veel selgitusi anda, sest see on oluline küsimus. Tõepoolest, rahvusvaheline üldsus mõtleb kaasa, kuidas see õigustamatu sõda Ukrainas saaks lõpetatud. Kõigepealt ma seletan lahti, mida tähendab lennukeelutsoon. See tähendab seda, et lepitakse kokku, et Ukraina õhuruumis teised lennukid ei lenda. Seda tuleb jõuga jõustada. See tähendab seda, et seal peavad olema mingid lennukid, kes seda jõustavad. Eesti riigil neid lennukeid ei ole, nii et seetõttu on meil siin kindlasti esmaaktiivset rolli väga keeruline mängida, sest meil endal selleks vahendeid ei ole. Seetõttu on see kindlasti rohkem arutelukoht nende riikide jaoks, kellel on see võimekus, ja siis on nende riikide otsus, kas nad on valmis minema Ukraina õhuruumi ja hakkama seal alla tulistama Venemaa Föderatsiooni lennukeid. Seetõttu ongi väga oluline seda küsimust arutada ka ÜRO Julgeolekunõukogu tasemel, sest julgeolekunõukogul on mandaat anda riikidele kohustus pidada kinni ühest või teisest kokkuleppest, mis on seotud rahvusvahelise rahu ja julgeolekuga. Tõepoolest, seal on see probleem, et Venemaa Föderatsioon, kes on selles konfliktis ja sõjas agressor, on ise julgeolekunõukogu liige ja tal on võimalik neid otsuseid vetostada. Kuid ÜRO Julgeolekunõukogu on olnud varem see koht, kus on vastavaid lennutsoone kehtestatud, näiteks Liibüas ja Iraagis. Siis on leitud ka riigid, kes on olnud valmis selle otsuse täitmiseks oma lennuvahendeid andma ja julgeolekunõukogu otsust ellu viima.
Protseduuriline küsimus. Mihhail Lotman, palun!
Aitäh, austatud esimees! Ma vabandan ette, et ma kuritarvitan seda võimalust. Aga äkki te saate kommunikeerida lugupeetud välisministrile, et kõik, mis ta ütles, on õige, aga ei ole relevantne praegu? Eestil ei ole võimekust ja ka NATO-l ei ole praegu võimekust seda õhutsooni kehtestada. Aga üleskutset seda kehtestada me saame teha, see õigus meil on. Ukrainlased rõhutasid pidevalt, et see abi, mis me Ukrainale osutame, on väga vajalik. Nad on väga tänulikud ja nii edasi. Kuid meie põhiline jõud ei ole pagulaste ja, ütleme, meditsiiniliste vahendite saatmine. Meie põhiline jõud on see, et me oleme Euroopa Liidu ja NATO liikmed. Meie hääl on oluline. Ja me palume, et Eesti Riigikogu tõstaks oma hääle selleks. Aga mis puudutab pöördumist ÜRO Julgeolekunõukogu poole, siis välisministril on täiesti õigus – sama hästi me võiksime pöörduda Vene duuma poole, et äkki kehtestavad selle tsooni. Aitäh! Ja palun veel kord vabandust!
Aitäh, hea Mihhail Lotman! Te palusite, et ma edastan selle mõtte. Välisminister on siin Riigikogu saalis ja ta kuulis ise teie mõtet. Nii, liigume edasi. Nüüd lisaküsimus. Rene Kokk, palun!
Suur aitäh, austatud esimees! Lugupeetud minister! Kahtlemata on Eesti inimesed olnud väga tublid ja Ukrainat aidanud annetustega ja kõige muuga ning aitavad ka edasi. Seda peabki tegema. Aga siin olevad ukrainlased ise on tähelepanu juhtinud sellele, et seejuures on väga oluline jälgida, et sõjalises kaoses see abi jõuaks sinna, kuhu ta jõudma peab. Siit ongi mul teile küsimus. Kas te oskate praegu öelda, kuidas näeb välja see järelevalve, et need abisaadetised või abi, mis me Eesti riigis korjame MTÜ-de kaudu ja sinnapoole teele paneme, ikka jõuab abivajajateni, mitte ei lähe kaduma? Selles mõttes see mure on täiesti põhjendatud, ma arvan, sest läbi aegade me teame, et sõjakolletes ja kaoses kipub tegelikult päris suur hulk abist minema kaduma. Kuidas on Eesti riigis järelevalve üles ehitatud? Kuidas me – annetajad, abiandjad ja Eesti riik ka – saame olla kindlad, et abi jõuab abivajajateni?
Eva-Maria Liimets, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea küsimuse esitaja! See on tõepoolest praegu väga oluline küsimus, kuidas abi jõuab täpselt sõjakoldesse. Eesti riik on tänaseks andnud abi Ukrainale orienteerivalt 200 miljoni euro eest, millest üks miljon on olnud humanitaarabi. Kaitseväe abi, mis on olulisem, kaitsealane abi, mis Eesti on andnud, on juba Eestist lahkunud ja suures osas jõudnud ka Ukrainasse. Selle abi kohalejõudmise üle peavad arvestust Kaitseministeerium ja tema allasutused. Mis puudutab humanitaarabi andmist ja sel aastal vastu võetud otsuseid, siis Eesti on andnud sellist abi, mille füüsilist kohalejõudmist on Eesti riik korraldanud, siis näiteks 15. veebruari otsusega otsustati saata varjupaiga varustust, telke, soojendeid, magamiskotte. See otsus tehti koostöös Päästeametiga ja need asjad anti ukrainlastele üle 27. veebruaril. Me oleme pidanud järge, kuidas me saame abi üle anda. Praegu on ka humanitaarkoridorid toiminud niimoodi, et on olnud võimalik Poola või teiste Euroopa Liidu liikmesriikide kaudu ukrainlastele Ukrainas abi üle anda.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi kaheksanda küsimuse juurde. Selle esitab Riigikogu liige Anti Poolamets, sellele vastab rahandusminister Keit Pentus-Rosimannus peaministri ülesannetes ja teema on riigikaitse rahastamine. Anti Poolamets, palun!
Aitäh, juhataja! Lugupeetud rahandusminister peaministri ülesannetes! Te vastasite Priit Sibula riigikaitset puudutavatele küsimustele küllaltki standardselt, et meil on 380 miljonit plaanis eraldada riigi eelarvestrateegia kaudu. Jaa, seda me oleme kuulnud. Ometi on tegu tõepoolest ühe standardse liigutusega, sest laod peavadki täis olema, nad ei saa olla tühjad, laskemoonalaod ei tohi olla tühjad, muidu me peame oma sõjaväge ilmaasjata siin üleval. Samas, kui me vaatame teiste riikide reageeringuid praegusele kriisile, siis need on rahanduslikult lausa dramaatilised. Saksamaa teeb Bundeswehri erifondi, mis on gigantsete mõõtmetega. Poola kasvatab oma sõjaaja kaitseväge pea kahekordseks. Need on liigutused, mis näitavad, et nad on valmistumas äärmise tõsidusega. Teie enda erakonna liige Ants Laaneots on kogu aeg rääkinud võimelünkadest, tohututest võimelünkadest. Johannes Kert rääkis võimelünkadest. Meil on ikka puudu keskmaa õhutõrje ja teisedki võimelüngad haigutavad Kaitseväes. Kas teie erakonnal on valmisolek kaasa tulla nende lünkade kõrvaldamisega? Milliseid viise te selleks ette näete ja kas nende hulka võiks kuuluda ka riigikaitselaenu võtmine? Ma olen aru saanud, et teie erakond on jäänud viimaseks, kes on valitsuses sellele vastu.
Keit Pentus-Rosimannus, palun!
Aitäh, austatud spiiker! Hea küsija! Kaitsevõimekuse tõstmine ja selle võimekuse tagamine maksimaalsel tasemel on absoluutselt kõige olulisem, prioriteet, nagu ma olen siin täna korduvalt kinnitanud. Selleks tuleb kasutada võimalusi alates meie enda panustamise suurendamisest. See on otsus, mida teie nimetate standardseks, aga see ei ole olnud standardne otsus, seda me tegime jaanuarikuus täiendavalt juba niigi ajalooliselt kõige kõrgemale kaitsekulutuste tasemele lisaks. Loomulikult tähendab see ka kõikide liitlaste võimaluste kasutamist. Me tõesti oleme liitlastega väga mitmesugustes läbirääkimistes ka praegu, selleks et teha maksimum ja võimekusi siin kasvatada. Seda juba on tehtud teatud ulatuses, aga läbirääkimised käivad praegu, tõenäoliselt ka nendel hetkedel, kui ma siin teie küsimustele vastan. Nii et kõiki võimalusi tuleb kasutada. Kui me räägime laenu võtmisest, siis siin ka paneks ikkagi asjad pea pealt jalgade peale. Kõigepealt peab olema selge, mida ja kui kiiresti on vaja hankida. Siis tuleb üle vaadata, millised on võimalused selle tegemiseks. Kui selleks on vaja võtta täiendavat laenu, siis me seda kindlasti ei välista. Kindlasti ei saa välistada ühtegi asja, mis on arukas. Praeguses olukorras ei tohi midagi välistada ja seda me ei tee. Aga siin on täna tõesti mitmel korral läbi käinud küsimus just nende uute võimekuste ja võimsuste kohta. Rääkides suurtest rahasummadest võib-olla jääb kuidagi ebaselgeks või lahtiseks, mis see siis on, mida me selle raha eest täiendavalt teeme. Ma lihtsalt kasutan siin võimalust veel üle korrata need uued võimed, mis juba on hangetes ja saabumas. Nende hulgas on näiteks meremiinid, on laevatõrjeraketid, on ühekordsed keskmaa-tankitõrjeraketid, on uue põlvkonna tankitõrje granaadiheitjad, on R20 ehk R20 Rahe, nagu me seda oleme harjunud nimetama, täiendav hange või viimane hange ja laskemoona laovarude suurendamine. Juba nimetatud Javelinid – otsus, mille me tegime enne seda, kui Putin otsustas Ukraina vastu sõtta minna. Ja kindlasti ka täiendavalt Balti riikide MLRS-hange ehk mitmikraketiheitja süsteem. [[Juhataja helistab kella.]] Need on näited nendest otsustest, mis juba on tehtud, mis ei ole standardsed ja mis on tehtud just vajadusest ...
Austatud minister, teie aeg!
... meie julgeolekuolukorda tugevdada.
Läheme edasi. Nüüd on üks lisaküsimus. Leo Kunnas, palun!
Austatud istungi juhataja! Hea minister! Ega siin midagi uut selles mõttes ei ole, et meil oli suhteliselt hea arengukava juba aastatel 2009–2018. Andrus Ansip oli sel ajal peaminister, kindral Laaneots oli Kaitseväe juhataja. See arengukava nägi ette, et teeme 2018. aastaks 42 000-mehelise sõjaaja kaitseväe ning teeme keskmaa õhutõrje, teeme tankiüksuse ja teeme terve rea muid võimekusi. Aga mis vahepeal juhtus? Kui kindral Laaneots lahkus, siis selle kava põhjal loodav armee kuulutati paberarmeeks, et me ei suuda seda teha, seda ei ole vaja teha. Ja nüüd me väga selgelt näeme, et see oli hea kava ja me oleksime pidanud selle ellu viima. Kindral Laaneots oma viimases artiklis käsitles seda teemat väga põhjalikult ja ma toetan igati tema seisukohti. Kindral Kert nüüd enam rääkida ei saa, sest teda ei ole enam meie hulgas. Aga oma viimases, surmaeelses intervjuus ta loetles ka samad võimelüngad, seda, mis on meil vaja teha, et meil on vaja lihtsalt võimelüngad likvideerida. Te väga õigesti loetlesite seda, mida tehakse, aga see ei kata kaugeltki vajadust. Kui masu tuli ja raha ära võeti, ega siis pärast asemele ei pandud. Aastatel 2014–2015, kui Ukraina sõda algas, siis ka kaitsekulusid otsustavalt ei suurendatud. Nüüd tegelikult on see moment, kus me peaksime sisuliselt nendesamade põhimõtete juurde tagasi pöörduma, kus me olime. Mul ei ole küsimust. Kui te ei kuula mind, kuulake lihtsalt kindral Laaneotsa. Teil on endal inimesed ja kompetents täiesti olemas.
Keit Pentus-Rosimannus, palun!
Aitäh, hea spiiker! Hea küsija! Kaitsevõime, kaitsesse panustatava raha otsustav ja oluline suurendamine, nagu te ka viitasite, on just see otsus, mille me oleme teinud. Kui me räägime ainuüksi sellest aastast, otsusest, mille me tegime juba enne Putini alustatud sõda, siis võrreldes eelmise aastaga lisandus 103 miljonit eurot ja me jõudsime oma kaitsekulutustega 2,3%-ni SKT-st. Nüüd lisandunud otsustega, mis on tehtud pärast seda, kui teie eelmisel aastal parlamendis riigieelarve heaks kiitsite, jõuame me oma kaitsekulutustega 2024. aastaks peaaegu 2,6%-ni. Siin ka eelküsija viitas väga õigesti mitmetele teistele Euroopa ja NATO riikidele, kes väga kiiresti oma kaitsekulutuste protsenti tõstavad ja on jõudmas 2%-ni, kuid Eesti ületab õige pea juba 2,5%. Aga need on kõik olnud absoluutselt vajalikud ja mõistlikud otsused. Õhutõrjest, keskmaa õhutõrjest rääkides, ka siin me räägime liitlastega koostöös tegelikult praegu ju ikkagi juba mitmesammulisest tegevusest, kus me esmalt tugevdame oma olemasolevaid süsteeme, see tähendab täiendavate radarite ning side- ja juhtimissüsteemidega. Me loome eelduse selleks, et oleks võimalik liitlaste keskmaa ja vajaduse korral ka kaugmaa õhutõrje süsteemid siin regioonis kasutusele võtta ning ühendada need meie enda muude sõjaliste süsteemidega. Need on tegevused, mida juba tehakse. Ja sõjaline nõu, kaitsealane nõu on see, mida me otsuste tegemisel valitsuses aluseks võtame. Selles saan teiega ainult nõustuda, et see peab tuginema sõjalisele ja kaitsealasele nõule. Need otsused, mida me selle aasta jaanuaris tegime, just nimelt sellele nõule tuginesidki.
Ja nüüd üks täpsustav küsimus. Anti Poolamets, palun!
Mul on küsimus teie erakonnakaaslase seisukoha kohta. Jürgen Ligi tuli välja väga veendunud seisukohaga, et mingisugust riigikaitselaenu võtta ei ole vaja, kogu lootuse paneme liitlastele. Samas, teie siin jätsite ikkagi otsad lahti oma vastuses. See on minu kõrvus palju positiivsem kui Jürgen Ligi ukse sulgemine riigikaitselaenule. Kas te saate oma erakonna positsiooni selgitada ja kuidagi eraldada seda Jürgen Ligi väga veendunud seisukohast, et ei mingeid riigikaitselaene?
Keit Pentus-Rosimannus, palun!
Aitäh, hea spiiker! Hea küsija! Jürgen Ligi ei ole välistanud vajadust võtta täiendavat laenu. Kordan veel kord üle selle, mis on ka valitsuse positsioon: me ei välista midagi, mis on arukas. See kehtib ka kõikide võimaluste kasutamise kohta, mis puudutavad meie julgeoleku tugevdamist ja hoidmist. Me teeme seda muu hulgas väga suuresti ja tugevalt oma liitlaste abiga, kes on väga kiiresti reageerinud olukorrale, on oma kohalolu Eestis kasvatanud ja kasvatavad seda veel. Aga loomulikult peame me ka ise tegema täiendavaid pingutusi. Me oleme olulised otsused teinud juba jaanuaris. Aga veel kord: me ei välista midagi, mis on arukas.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi üheksanda küsimuse juurde. Selle esitab Riigikogu liige Kalle Grünthal, sellele vastab tervise- ja tööminister Tanel Kiik. Küsimuse teema on teaduspärane tõendamine. Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Austatud minister! Te olete kommunikeerinud avalikkusele sõnumit, et varsti kaovad piirangud ära, välja arvatud maskid. Selles mõttes ma tahaksingi teada teie teaduspärast tõendust selle kohta. Asi selles, et juba möödunud aasta juulis tegi Eesti Keskkonnauuringute Keskus vastavalt ette nähtud standarditele laiatarbeliste kaitsemaskide kasutusohutuse parameetrite testimise. Sealt tulid järgmised järeldused. Osakeste eraldumine. Testi tulemusel saadi kolme maski mõõtmisel äärmiselt kõrge osakeste [sisaldus] kuupsentimeetris õhus. Kuid selge on see, et sundida inimesi tehnilist tolmu pidevalt sisse hingama pole eriti mõistlik. Edasi mõõdeti hingamistakistust. Hingamistakistus on oluline parameeter, kuna pidevalt kantavate maskide puhul on liiga suure takistuse korral kopsude töö raskendatud. Oluline on ka see, et kõrva taha fikseeritavate maskide näole liibuvus on niigi üsna kesine. Siin toodi välja ka numbrid. Keskmiselt on see 55,65 kuupsentimeetrit õhus, kuigi juba kirurgiliste maskide puhul on see 40. Edasi ka mikrobioloogiline saastamine. Tulemused on üsna hämmastavad. Maskid, mis peavad inimesi mikroorganismide eest kaitsma, sisaldavad keskmiselt 39,4 bakterit ja 12,6 pärmimikroseent tooteühikul kokku, kokku 52 ühikut erinevaid mikroobe. Ja lõpptulemus on kardinaalne. Tulemused näitavad ühe pistelise partii puhul, et tavakasutusse administreeritavate meetodite ja jõuvõtetega surutavad kaitsemaskid on pigem terviserisk ning häda suurendav vahend. Küsimus: kas te olete teadlik sellest eksperdiarvamusest? Ja kui te ei ole sellest teadlik, kas te kavatsete selle oma otsuste puhul aluseks võtta?
Tanel Kiik, palun!
Austatud Riigikogu esimees! Lugupeetud küsija! Erinevaid uuringuid ja analüüse on selle COVID-kriisi ajal tehtud rohkem kui isegi teie või mina kaugeltki jõuan kokku lugeda. Ehk kahtlemata on oluline, millist maski inimesed kannavad. Mitmed riigid on näiteks seadnud nõude, FFP2 või FFP3 või ka kirurgilise maski kandmise nõude. Eestis me oleme läinud mõnes mõttes liberaalsemat teed, jäetud inimesele valikuvabaduse, nii et ta võib ise otsustada, millist maski ta kannab. Aga loomulikult on selge, et kirurgiline mask, vastavate standarditega, mida TTJA on hinnanud, ja ka respiraatorid FFP2 ja FFP3 on tõhusamad viiruse leviku tõkestamisel. Aga me oleme jätnud selle vabaduse kanda ka alternatiivseid maske, mitte küll enam salle või muid selliseid nina ja suu katmise võimalusi, mis tegelikult erilist efekti ei oma. Praegu me tugineme valitsuses eeskätt kahele-kolmele sambale: esiteks, Maailma Terviseorganisatsiooni hinnangutele, uuringutele ja soovitustele; teiseks, Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskuse hinnangutele ja soovitustele – see on tõesti Euroopas seda ekspertiisi ja kompetentsi koondav koondasutus, mille pädevuses ei ole küll alust kahelda –, ning kolmandaks kindlasti ka teadusnõukoja sisendile. Lisaks sellele, võib öelda, [toetume] ka tervisevaldkonna enda [soovitustele]. Nii et ma ütlesin küll kaks-kolm sammast, aga tegelikult on neid sambaid loomulikult rohkem, nagu Terviseamet, tervishoiuasutused ja haiglad, kes kõik maskikandmise nõuet praegu mõistlikuks peavad. Kindlasti lähiajal jõuame ka siin otsusteni, mis võib puudutada maskikandmise nõude leevendusi, soovituslikuks muutmist vms. Kevade jooksul kindlasti nende otsusteni jõuame. Väga loodan, et see suvi tuleb viiruse leviku seisukohalt parem kui eelmine. Kui te mäletate veel eelmist suve, siis teate, et jaanipäevani laias laastus olime languses ja siis juulikuus hakkas viiruse levik taas tõusma tulenevalt deltatüve tulekust. Nähtavasti delta ülemäära palju ei hoolinud sellest, et Eestis oli soe periood ja me tavapäraselt oleme harjunud, et nakkushaigused ja viirused siis nii aktiivselt ei levi. Loodame, et omikroni lainega läheb selles vaates paremini, et kevad ja suvi toovad languse ja rahulikuma aja ning see annab võimaluse ka loobuda erinevatest veel kehtivatest reeglitest ja piirangutest. Kindlasti, kui me valmistume sügiseseks laineks, uuteks viiruseperioodideks, siis vaatame kõigi meetmete puhul hoolikalt üle nii kasuteguri, mida me näeme riigis sees, kui ka teiste riikide hinnangud ja rahvusvahelised uuringud selle kohta, millised meetmed töötavad, millised meetmed töötavad vähem, kuidas eeskätt vaktsineerimise motivatsiooni suurendada ja hõlmatust tõsta, kuna me teame, et see on kõige kindlam viis elu ja tervist kaitsta, aga ka laiemalt, milliste sammudega viiruse levikut kontrolli all hoida, et suudaksime hoida ühiskonda veel avatumana, kui oleme suutnud hoida viimastes lainetes.
Aitäh! Ma palun nüüd nii küsijat kui ka vastajat teha natuke tempokamalt, sest siis jõuab küsida ja jõuab ka vastata. Täpsustav küsimus. Kalle Grünthal, palun!
Tänan! Teie vastusest tulenes see, et te ei usalda eestlastest eksperte, kes on siin kodumaal seda kõike testinud. Ma võin öelda, et need testid tehti nendesamade maskidega, mida koolides jaotati. Ja edasi, testi tulemused näitavad ühe pistelise partii puhul, et tavakasutusse administreeritavate meetodite ja jõuvõtetega surutavad nõndanimetatud kaitsemaskid on pigem terviseriske ning -hädasid suurendavad vahendid. Kasutegurist, nii puhtfüüsikaliste parameetrite alusel kui ka kasutusharjumusi arvestades, pole üldse midagi mõtet rääkida. Küsimus: Tanel Kiik, miks te eirate Eesti teadlaste eksperdiarvamust maskikandmise kohustuse kohta, mis ütleb, et maskikandmisest on rohkem kahju kui kasu?
Tanel Kiik, palun!
Austatud Riigikogu esimees! Hea küsija! Ei, me ei eira Eesti eksperte. Vastupidi, Eesti ekspertide ja ka rahvusvaheliste ekspertide soovitustele, hinnangutele, analüüsidele, uuringutele me ju tuginemegi, olgu Terviseamet, COVID-19 teadusnõukoja eelmine koosseis või praegune koosseis, haiglajuhid, on Euroopa tasandi ekspertiis ja soovitused, mis tulevad, samuti Maailma Terviseorganisatsioon. Ehk tegelikult see toetus ja hinnangud ja analüüsid maskide tõhususe kohta on siiski tervisevaldkonnas pea konsensuslikult vastu võetud üle Euroopa. Seetõttu see maskinõue on olnud väga laialt levinud vähemalt soovitusena või kohustuslikuna nii sisetingimustes kui ka mitmel pool välistingimustes. Välistingimustes ma tõesti seda mõistlikuks ei pea. Ma arvan, et selles valguses on ka Eesti olnud siin mõistlik. Esiteks, ta pole olnud kohustuslik õues, ning teiseks, ta pole kohustuslik olnud ka väikestel lastel ja see on ka tegelikult olnud mõistlik. Ma arvan, et me oleme käitunud päris adekvaatselt selles kriisis, ja usun, et käitume ka järgmistes lainetes.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise. Head Riigikogu liikmed, ma tänan teid küsimuste eest, ja head valitsuse liikmed, ma tänan teid vastuste eest. Infotund on lõppenud.
Austatud Riigikogu! Alustame VII istungjärgu 7. töönädala kolmapäevast istungit. Nagu ikka on istungi alguses võimalik üle anda eelnõusid ja arupärimisi. Marko Mihkelson, palun!
Lugupeetud Riigikogu aseesimees! Annan Riigikogu väliskomisjoni nimel üle kaks otsuse eelnõu, mis puudutavad meie Riigikogu rahvusvaheliste delegatsioonide koosseisu muutmist. Esimene puudutab Balti Assamblee delegatsiooni koosseisu muutmist, ettepanek on tehtud majanduskomisjoni algatusel, teine puudutab Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni ehk NATO Parlamentaarse Assamblee Eesti delegatsiooni muutmist, ja seal on ettepaneku teinud Keskerakonna fraktsioon. Aitäh!
Aivar Kokk, palun!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Annan Riigikogu Isamaa fraktsiooni nimel üle alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse muutmise seaduse eelnõu. Eelnõu eesmärk on langetada pliivaba bensiini aktsiisimäär üheks aastaks Euroopa Liidu miinimumtasemele ehk 350 euroni 1000 liitri kohta. Inflatsioon on kasvanud hüppeliselt. Tarbijahinnad kasvasid Eestis tänavu veebruaris võrreldes möödunud aasta veebruariga 12%. Kütusehindade tõus mõjutab tugevalt inflatsiooni kasvu. Venemaa sõda Ukraina vastu ja sellega kaasnevad sanktsioonid on tõstnud kütusehindasid veelgi. Eelnõu algatamise ajaks on pliivaba bensiini hind Eesti tanklates tõusnud üle 2 euro liitri kohta. Eesti riigil on võimalik bensiini hinna tõusu pidurdada, langetades pliivaba bensiini aktsiisimäära 350 euroni 1000 liitri kohta, mis on Euroopa Liidu miinimummäär. Pakume sellise aktsiisilangetuse välja üheks aastaks, alates käesoleva aasta 1. maist kuni järgmise aasta 1. maini. 2023. aasta talvel saab olukorda uuesti analüüsida ja otsustada, kas seda aktsiisilangetust on vaja pikendada või mitte. Aitäh!
Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Head kolleegid! Annan Isamaa fraktsiooni nimel üle Riigikogu otsuse "Elektrituru reformi põhimõtete kinnitamine" eelnõu. Läheme uuele katsele ja loodame, et see katse ka õnnestub. Seda mitmes mõttes, esiteks, et see otsus leiab Riigikogu suure saali toetust, ja teiseks loodame, et seda menetletakse kooskõlas meie enda kodukorraseadusega ja põhiseadusega, ning et sellisel kujul, nagu eelmine katse kummaliselt välja kukkus, see enam ei kordu. Eelnõu sisu on iseenesest ikka enam-vähem samasugune nagu eelmiselgi korral. Nimelt, me soovime, et valitsus kinnitaks elektrituru reformi ajakava. Sisu on see, et elektrimüüjatel oleks uue universaalteenusena sätestatult kohustus pakkuda väiketarbijatele börsivälist elektrienergiapaketti, mille hinnakujundus oleks kooskõlastatud Konkurentsiametiga. Seletuskirjas on meil ilusasti lahti kirjutatud, et see ei ole ettepaneku tegemine Vabariigi Valitsusele kohustusega esitada Riigikogule mingisugune eelnõu, vaid see on selgelt sõnum ja kohustus valitsusele töötada kuu aja jooksul välja kava, kuidas oleks võimalik seda ellu viia, ja juba hiljem selgub, kas kava elluviimiseks oleks vaja ka mingisuguseid seadusemuudatusi või mitte. Aitäh!
Rohkem sõnavõtusoove ei ole. Olen vastu võtnud neli eelnõu. Nende eelnõude edasise menetlemise otsustab Riigikogu juhatus Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse alusel. Nüüd viime läbi kohaloleku kontrolli.
Kohalolijaks registreerus 78 Riigikogu liiget.
Alustame tänase päevakorra menetlemist. Esimene päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud meretöö seaduse muutmise seaduse eelnõu 472. Käsil on kolmas lugemine, mis tähendab, et fraktsioonidel on võimalik läbirääkimiste käigus sõna võtta. Avan läbirääkimised. Sõnavõtusoove ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on viia läbi lõpphääletus. Head kolleegid, just oli kohaloleku kontroll. Kas on vaja kutsungit? Ei ole. Siis läheme lõpphääletuse juurde. Panen hääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud meretöö seaduse muutmise seaduse eelnõu 472. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Seaduseelnõu toetab 73 Riigikogu liiget, vastuolijaid ja erapooletuid ei ole. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Meie tänane teine päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud vedelkütuse erimärgistamise seaduse ja Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse muutmise seaduse eelnõu 495 kolmas lugemine. Avan läbirääkimised. Ivari Padar, palun!
Igaks juhuks tellin kolm minutit ette.
Palun! Kaheksa minutit.
Lugupeetud kolleegid! Toidujulgeolek on viimastel aegadel saanud olulisema tähenduse, kui varem sellest kunagi üldse räägitud on. Ukraina sõjaga on põllumajanduspool ja toidujulgeolekupool nagu väga suurde pöörisesse lükatud. Me teame ju, et Ukraina on maailma suurim teraviljatootja. See tähendab, et sanktsioonide puhul on teraviljateema sedavõrra hell, et isegi üks osa suuri Aasia riike ei julge positsiooni võtta, sest küsimus on võimalikus näljas. Teiselt poolt on nii, kas või Eesti puhul, et Eesti on märkimisväärne söötade importija Ukrainast, märkimisväärne väetiste importija nii Ukrainast, Venemaalt kui ka Valgevenest. Ehk olukord on ääretult pöörane. Selge, et siin tuleb otsida kõiki mõistlikke lahendusi, et pandaks pilt kokku, kuidas toidujulgeolek tagada ja kuidas põllumajandus oleks jätkusuutlik ka keerulistel aegadel. Selles võtmes on see, et me täna võtame vastu vedelkütuse erimärgistamise seaduse ja sellega seoses lõpetame ära vaidluse, kuidas põllumajanduskütus oleks kättesaadav põllumeestele, päris tähtis. Hästi palju on praegu vaja selliseid asju, mis on kindlad asjad. Kui üks kindel asi toidujulgeolekus, see on põllumajanduskütus, on kokku lepitud, siis see on väga-väga oluline. Miks ma seda räägin? Kütusepoliitika on kõige vanem Eesti põllumajanduspoliitika, mis on olnud jätkusuutlik. Põllumajanduskütustega hakati Eestis tegelema juba 1996. aastal ehk 25 aastat tagasi. See on kõige pikem põllumajanduspoliitika, mis on kasutada olnud. See on ju eelkõige poliitika just siseriiklike ressursside abil. Ääretult oluline on see, et me mingid asjad paika paneme, sest ikka on olnud sellist poliitilist tuult, et kuidas selle kütusepoliitikaga on. Ka kolm aastat tagasi, kui tuli uus valitsus ja EKRE sai Laiale tänavale, siis olid ju need tuuled, et totaalselt muudetakse ära kogu see kütusepoliitika. Siis suudeti selgeks teha, et see on väga vale tee. Nii see on. Mida saab veel ütelda? Loomulikult, vähemalt ajutiselt oleks väga vaja kaalutleda ka põllumajanduskütuse aktsiisi vähendamise otsust, mis tänasel juhul on 100 eurot tonni pealt, ja viia ta Euroopa Liidu absoluutse miinimumi peale, mis minu mäletamist mööda on 20 eurot tonni pealt. Selge, küll me nendest toidujulgeolekuteemade erinevatest nüanssidest jõuame siin enne kevadet rääkida veel väga palju. Kas või see teema – ma praegu vaatasin koolitoitlustamist –, et koolitoitlustamise puhul on niimoodi, et toiduainete hinnad on kahe kuuga läinud kahekordseks, võib niimoodi ütelda, ja nende summadega, mis on kohalikele omavalitsustele eraldatud koolitoidu jaoks, kuidagi ei tule välja. Teiselt poolt on selge, et ettevõtjad, kes on need hanked võitnud, on olukorras, kus nad ei suuda koolidele [seda teenust] pakkuda, nad on kahjumis. Selge, et siin on ka üks teema, mille nimi on "Üle vaadata riigihangete seadus", et sanktsioonid ei jätkuks ettevõtete puhul, kes mitte nendest tulenevatel põhjustel ei ole suutnud näiteks koolitoitu pakkuda. Nii et meil on siin kevadel toidujulgeoleku üle kindlasti palju arutelusid. Tänane seadus on väga mõistlik ja seda tuleb toetada. Tänan!
Rohkem fraktsioonidel kõnesoove ei ole. Sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjoni ettepanek on viia läbi eelnõu lõpphääletus. Austatud Riigikogu, panen hääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud vedelkütuse erimärgistamise seaduse ja Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse muutmise seaduse eelnõu 495. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Tulemusega poolt 65, vastuolijaid ja erapooletuid ei ole, on eelnõu seadusena vastu võetud.
Meie kolmas päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud autoveoseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 490 kolmas lugemine. Avan läbirääkimised. Isamaa fraktsiooni nimel Sven Sester, palun!
Lugupeetud juhataja! Head kolleegid! Paari sõnaga peatuks konkreetsel eelnõul enne kolmandal lugemisel toimuvat lõpphääletust ja peaasjalikult just muudatustel, mis tulid sisse teisel lugemisel, lihtsalt üle korrates mõningaid nüansse. Esiteks, ma arvan, on hea, et selle eelnõu protsess ka komisjoni poolt vaadatuna on olnud selline, kus tõesti kõik osapooled, kes suuremal, kes vähemal määral on puutumuses selle konkreetse eelnõuga, on olnud nii-öelda parlamendi poolt valituna ka töökoosolekutele kaasatud. Tõesti kõik, alates ERAA-st, Eesti Logistika ja Ekspedeerimise Assotsiatsioonist, kaubakojast kuni Autoettevõtete Liiduni, lisaks veel mitmed-mitmed-mitmed erinevad organisatsioonid. Isamaa soovis näha mõningaid muudatusi selles eelnõus võrrelduna sellega, millisena see tuli valitsusest parlamenti. Meil on hea meel nentida, et meie ettepanekuid on kas täielikult või osaliselt arvestatud. Ma käin korra läbi, milliseid muudatusi me Isamaa poolt vaadatuna ette nägime. Me nägime ette nimelt seda – minnes eelnõu tekstis spetsiifilisemaks –, et kaubaveostel oleks väga selgelt välja toodud veose brutomass. Meie nägemus oli väga konkreetne [[Juhataja helistab kella.]], et see olekski ainult brutomassi nii-öelda ühikutena välja toodud. Me põhjendasime seda sellega, et üldiselt täismassinõuete rikkumise eest peaks vastutama kauba saatja, mitte vedaja. Kauba saatja teab täpselt, kui palju kaupa ta laadis peale sel hetkel, kui kauba laadimine konkreetsele autole toimus. Vedajal puuduvad selles mõttes võimalused hiljem täpsustada, kui palju on üht või teist kaupa konkreetselt autole peale laaditud. Kui vaadata rikkumisi, mis Eestis on olnud, siis me paneme tähele, et kõige suurem rikkumiste arv liiklusseaduse järgi on peaasjalikult seotud sellega, et on ületatud teljekoormust. MKM põhimõtteliselt nõustus sellega ja tegi teatavaid muudatusi. Ta ütles, et tõsilugu, brutomass on kõige olulisem, aga jättis oma muudatusettepanekus siiski selle võimaluse, öeldes, et kui tõesti mingil põhjusel brutomassi ei ole võimalik määrata, siis saab seda kogust määrata mingite muude mõõtühikutega. Aga ka eelnõu seletuskirjas ja ka seaduseelnõu enda tekstis on väga selgelt ära öeldud, et veose brutomass on oluline. Teine, mida Isamaa fraktsioon ette nägi, mille MKM täies ulatuses heaks kiitis ja mida ka turuosalised nägid, et võiks juurde lisada, on see, et elektroonilistes veodokumentides oleks vedajate puhul konkreetse auto juures ära markeeritud inimene, kes seal autos istub, selle autojuhi andmed: isikukood ja muud temaga seonduvad andmed, ees- ja perekonnanimi jne.
Härra Sester, ma korraks vabandan! Head kolleegid, sumin on läinud jälle hirmus suureks.
Ma püüan rääkida kõvema häälega.
Ma saan aru, et härra Sesteril on tugev hääl ja meil on siin mikrofon, aga ma kujutan ette, et meie külalised rõdul ei kuule üldse mitte midagi. [[Hääl saalist.]] Jah, ma saan aru, et Jürgen ei saa kellegagi omavahel rääkida, kui härra Sester siin ees räägib, aga selleks ongi võimalus teil välja minna ja Sester saab siin edasi rääkida. Palun austame ettekandjat. Aitäh!
Jürgen Ligi ei läinud välja, nagu ma näen, aga seda enam ma püüan fokuseerida oma kõne lõpuosa sellele, et tõsilugu, meie nägemus oli selles, et lisada autojuhi võimalikud andmed, isikukood, ees- ja perekonnanimi, veosedokumentidele, mis annaks suurema läbipaistvuse. Seda ei olnud tegelikult eelnõus sel hetkel sees, kui see valitsusest parlamenti tuli. Tuleb nentida, et need muudatused on nüüd sisse viidud. Isamaa poolt ma nendin, et nüüd on see eelnõu kindlasti palju parem, kui ta oli sel hetkel, kui ta valitsusest tuli. Isamaa on valmis seda eelnõu täna toetama. Aitäh!
Rohkem fraktsioonidel sõnavõtusoove ei ole, sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjoni ettepanek on viia läbi eelnõu lõpphääletus. Austatud Riigikogu, panen hääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud autoveoseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 490. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Tulemusega poolt 60, vastu 17 ja erapooletuid 0, on eelnõu seadusena vastu võetud.
Liigume edasi neljanda päevakorrapunkti juurde: Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esitatud Riigikogu otsuse "Ettepaneku tegemine Vabariigi Valitsusele" eelnõu 515 esimene lugemine. Palun ettekandeks siia Riigikogu liikme Indrek Saare.
Tervist, lugupeetud juhataja! Head kolleegid! Nagu Agu Sihvka pean ma selleks, et kõik ära rääkida, alustama algusest ja meelde tuletama, millest see otsuse eelnõu räägib, sest esitati see otsuse eelnõu Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni poolt Riigikogule 17. jaanuaril. See puudutab kõike seda, mis on juhtunud energiahindadega, ja on mõeldud selle jaoks, et [hinnatõusu] leevendada niimoodi, et anda tarbijatele kindlus, et äkilised hinnahüpped, mille puhul me oleme näinud kõigi aegade rekordeid, ei võtaks ära nende võimet tulla igapäevaselt toime ega tekitaks tunnet, et nad on oma hädades üksi. Meie ettepanek valitsusele nende meetmete väljatöötamiseks lähtub arusaamast, et meetmed peaksid olema mitte ainult efektiivsed, vaid need peaksid olema ka inimestele mõistetavad. Kui me vaatame seda, mida valitsus siiamaani on teinud, siis 22. veebruari seisuga kehtis meil kaheksa erinevat energiahinnatõusu leevendamise meedet, mis olid seadustatud, ja need kaheksa meedet sisaldasid kõik väga erinevaid kriteeriume. Ehk segadus missugune. Ja suurem osa neist kehtivad eri aegadel. Nii et kaheksa erinevat meedet, mille sees on palju erinevaid kriteeriume, tarbijaid koheldakse põhjendamatult ebavõrdsetel alustel. Lisaks tehakse seda kõike veel erinevates ajavahemikes. Nendest [meetmetest] esimene hakkas kehtima septembris ja kehtib märtsini, teine kehtib oktoobrist märtsini, kolmas detsembrist märtsini, neljas jaanuarist märtsini ja viimased veebruarist märtsini. Kuna tegemist on kõikide puhul ka erinevate hinnakriteeriumidega ja erinevate lähtealustega, siis on segadus täielik. Mul on tunne, et neid inimesi, kes päriselt aru saaksid, mis asjad mis asjade kohta kehtivad ja mida on inimesel õigus taotleda või mille kohta on tal õigus eeldada, et riik seda kompenseerib, vist Eestis ei pruugi leiduda. See asi on aetud nii segaseks kui vähegi võimalik. Sel hetkel, kui meie tegime oma ettepaneku, mida me ise nimetasime Põhjatäheks, tulenevalt sellest, et see on inspireeritud Norra meetmest, mida Eesti ühiskonnas on korduvalt energiahinnatõusu kontekstis teemana tõstatatud, oli olukord, kus valitsus oli kehtestanud meetme, mida nimetati elektri-, gaasi- ja kaugküttearvete hüvitamiseks kuni keskmise sissetulekuga peredele (mediaansissetuleku tasemeni), ja selleks oli ette nähtud 79,1 miljonit eurot. Me mäletame, et see kehtis valikuliselt ja eeldas seda, et inimesed pidid minema tihtipeale väga rohkete paberite alusel tõestama kohalikule omavalitsusele, et neil on õigus oma energiakulutuste hüvitamiseks toetust taotleda. Segadus oli tol korral väga suur, segadus jätkub, ja paljud inimesed on öelnud, et see on nende jaoks alandav, liiga bürokraatiamahukas ja nad ei kavatsegi kunagi seda [taotleda]. Elu on näidanud, et täpselt nii see on läinud. Kui esialgu valitsus prognoosis, et energiatoetust võiks saada ligi 380 000 leibkonda ehk üle 800 000 inimese, ja broneeris selle jaoks 79 miljonit eurot, millest circa 10% kulus bürokraatia rakendamiseks, siis 1. märtsi seisuga olid linnad ja vallad teinud väljamakseid 52 000 taotlejale ja lisaks oli esitatud veel 21 000 hüvitisetaotlust. Reaalselt oli raha välja makstud 7,6 miljonit eurot, mis on väiksem summa kogu pakist kui see, mida valitsus nägi ette uue bürokraatia ülesehitamiseks. See omakorda näitab, kuivõrd läbimõtlematu, naeruväärne ja eluvõõras oli tegelikult valitsuse sellisel kujul rakendatud meede. Meie ettepanek ütleb, et inimesed ei peaks minema taotlema, vaid selleks, et sel hetkel, kui energiakulud teevad selliseid hüppeid, ei jääks inimesed oma elektri-, gaasi- ja kaugküttearvete maksmisel hätta, peaks riik automaatselt nende arvete ebamõistlikult kõrge osa kinni maksma. Me võtsime aluseks eelmise aasta sama aja keskmised näidud nii elektri- kui ka gaasihindade puhul, mis on omavahel võrreldavad, nii et nad on üksteise ekvivalendid. Mõned päevad hiljem, pärast seda, kui meie olime oma otsuse eelnõu esitanud, jõudis valitsus pärast tuliseid vaidlusi, mille jooksul anti välja erinevaid lubadusi ja signaale ja tekitati ühiskonnas veel rohkem segadust, oma versioonini. Nad tõesti võtsid sellest meie otsuse ettepanekust ühe tüki, enam-vähem selle tüki, mis puudutab gaasikulutuste kompenseerimist. Nad kehtestasid nimelt selle, et gaasiarvete hinnapiir kodutarbijatele oleks 6,5 senti kilovatt-tunni kohta ja kompenseeritakse kuni tarbimiseni 2,75 megavatt-tundi kuus. See on täiesti abiks nendele inimestele, kes gaasiga kütavad. Aga seal kõrval nende inimeste jaoks, kes elektriga kütavad, keda on kordades ja kordades rohkem kui gaasiga kütvaid inimesi, tehti hoopis teiste kriteeriumidega meede, kus hinnapiir algab kaks korda kõrgemalt ehk 12 sendist kilovatt-tunni kohta ja seda tarbimise puhul, mis ainult kuni 650 kilovatt-tundi kuus ehk neli korda madalam kui gaasi puhul. Kui me korrutame kahe neljaga, siis me saame, justkui nende inimeste mure, kes kütavad elektriga, oleks riigi arvates kaheksa korda väiksem ja nende peale peaks kulutama kaheksa korda vähem ressurssi, et kompenseerida nende arveid või tulla neile appi. Täiesti arusaamatu! Mitte ühtegi adekvaatset põhjendust ei ole siiamaani kostnud. Riik peaks ometi suutma oma otsuseid põhjendada. Ma saan aru, et mingitel juhtudel nii-öelda diskrimineeritakse positiivselt või minnakse appi sinna, kus vajadus on kõige suurem. Aga antud kontekstis ei ole ma kuulnud ühtegi sisulist põhjendust, miks nii tehakse. Sellest sünnivad omakorda kuulujutud ja kahtlused, mis panevad riigi selle otsuse väga kummalisse valgusesse. Meie otsuse eelnõu teeb ettepaneku käsitleda inimesi võrdselt, sõltumata sellest, milline on see energiakandja, mis aitab nende tuba soojaks kütta. Seega, meie otsuse eelnõu ütleb, et tuleb kompenseerida kõigile tarbijatele 80% nii elektri kui ka maagaasi puhul hinnaosast, mis on suurem kui 0,06 eurot ehk 6 senti kilovatt-tunni kohta – see on ilma käibemaksuta number –, ja kuni kolme megavati ehk 3000 kilovatt-tunni ulatuses kuus. See suurusjärk on sama, mis valitsus on kehtestanud gaasiga kütvatele inimestele. Ma väga loodan, et te seda ettepanekut toetate ja me lõpetame selle jabura olukorra ära. Lisaks me lõpetame ära olukorra, kus kõik need meetmed hakkavad kehtima eri ajal. Näiteks nende suhtes, kes saavad oma sooja kaugküttest – paljudel juhtudel on kaugküttehinnad mitmekordistunud, eriti nendes piirkondades, kus kaugkütteteenuse osutaja kasutab kütmiseks maagaasi –, hakkas see meede kehtima kuu aega hiljem. Vaadates, mis olukorras me Euroopas oleme, mis puudutab maagaasi ja erinevaid kütteallikaid, ei ole mingit põhjust arvata, et selle aasta jooksul tekiks stabiliseerumine ja hinnad jõuaksid aastatagusele tasemele. Võtame näiteks märtsikuu keskmise. Eelmise aasta märtsikuus oli elektri hind neli korda madalam kui praegu märtsikuu keskmine. Samamoodi on gaasihindadega, on täiesti prognoosimatu, kuhu tänane julgeolekuolukord meid viib. Me teame, et riigina ja ühiskonnana on see paraku hind, mida me peame selle sõja eest maksma. Aga teeme seda niimoodi, et meie inimesed ei jää oma kodu kütmisega hätta, et meie inimesed ei pea istuma külmas majas, sest nad personaalselt ei saa nende arvetega hakkama. Läheme siis koos, kogukonnana, ühiskonnana appi neile, kellele nende kõrgete energiahindade talumine üle võimete käib. Sellepärast on mul jätkuvalt teile üleskutse, et te lahkesti toetaksite sotsiaaldemokraatide ettepandud Riigikogu otsust ettepaneku tegemiseks Vabariigi Valitsusele, et selleks aastaks kehtestataks võrdsetel alustel kõigile inimestele, kes saavad oma toa soojaks kas elektrist, gaasist või kaugkütte kaudu, toetusmehhanism, millest on võimalik aru saada ja mis kohtleb inimesi võrdselt, eelistamata arusaamatutel asjaoludel üht energiaallikat teisele. Mõelgem ka selle peale, et kui me praegu kutsume üles nii oma riigi tasemel kui ka laiemalt neid riike, kes on eriti suures sõltuvuses Vene gaasist, et otsime esimesel võimalusel sellele alternatiivid, siis millegipärast meie valitsuse ettepanek ja meie Riigikogu ärakoputatud asjad lähevad pigem leevendusi pakkuma just selle kütteallika puhul, millest me tahame vabaneda. See ju soodustab seda – tarbijana me saame kõik sellest aru –, et saab probleemi [lahendamist] edasi lükata, sest see probleem ei ole nii valus. Läheme siis ikkagi võrdselt appi, sõltumata sellest, kas inimene on saatuse tahtel teinud valiku, mis põhineb suuresti Vene gaasil, või on teinud valiku, mis põhineb Põhjamaade elektriturult ostetud elektril, ja sõltumata sellest, kas see gaas või elekter jookseb otse inimese majja või tuleb toasoe talle kaugkütteteenuse pakkuja kaudu. Nii et loodan lahkesti teie toetust ja hea meelega vastan teie küsimustele.
Nendega alustab Kalvi Kõva. Palun!
Aitäh, hea Riigikogu aseesimees! Hea Indrek! Aitamaks just koalitsioonisaadikuid, kes praegu siin saalis istuvad, kabinetis kuulavad ja õue vaatavad, et oi, päike paistab ja akna juures on juba päris soe, ja võib-olla veel sirvivad oma veebruarikuu küttearvet või elektriarvet, mis ei olnud ju teab mis suur, ja arvavad, et noh, miks praegu sellega tegeleda, küllap on terve suvi aega atra seada ja vaatame, mis sügisel saab, kui tulevad küttearved: mis sa neile saadikutele ütleksid, miks täna seda meie ettepanekut peaks toetama ja miks sellega ei saa oodata sügiseni ega oodata uut kütteperioodi?
Jaa, kui me neid küttearveid vaatame, siis on väga suhteline, millega võrreldes veebruari arve ei olnud teab mis suur. Kui sa võrdled seda detsembrikuu küttearvega, kui elektri börsihind oli koos käibemaksuga keskmiselt 24 senti kilovatt-tunni eest, siis tõepoolest tuli veebruari keskmine alla, 12 ja koma millegagi sendi peale kilovatt-tunni eest ehk oli kaks korda madalam, kui see oli detsembris. Ometigi oli see üle kahe korra kõrgem, kui see oli aasta tagasi veebruarikuus. Nii et tegelikkuses on inimeste jaoks küttearved kõvasti tõusnud, ma arvan, subjektiivselt võttes. Võrgutasud kindlasti arveid mingite protsentide võrra vähendasid, kuigi need protsendid jäävad pigem 5–7% piiresse ja kui elektriarve on kahekordne, siis abi on sellise protsendi puhul minimaalne. Aga lisaks sellele, et kuna detsembri arved olid nii suured ja veebruaris juba kaks korda väiksemad ja tundus, et on hästi, kuigi nad ikka olid kaks korda kõrgemad, kui oleks arvanud oma kodu eelarvet tehes aasta tagasi, ma arvan, et keskmine temperatuur Eesti kodudes selle aasta veebruaris – see on mu subjektiivne hinnang selle põhjal, mida ma inimeste käest kuulnud olen ja mida ma näinud olen – oli kindlasti oluliselt madalam, kui see oli aasta tagasi. Jah, niikaua, kuni see ei hakka inimeste tervise peale, ja niikaua, kuni selle pärast ei jää lastel kodutööd tegemata või neid ei tehta puudulikult, niikaua loomulikult on see ju globaalses kliimakontekstis isegi väga hea, kui me oma tarbimisharjumused üle vaatame. Aga häda on selles, et kui meie küttearved mitmekordistuvad ja see sööb ära perekonna terve kuu eelarve, siis on tagasilöögid väga rängad, sest selle jaoks, et oma küttearved ära maksta, tuleb kuskilt kokku hoida. See kokkuhoid tuleb kas kõhu arvel, hobide arvel või laste hariduse arvel, sest ka haridusega on seotud kulud, huvihariduses ja nii edasi, või veel mingi kolmanda-neljanda hädavajaliku asja arvel, mida me peame 21. sajandil elementaarseks. Me ei peaks inimesi selliste valikute ette panema.
Riina Sikkut, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud ettekandja! Minu meelest sirget teed pidi eesmärgi suunas liikumine tundub igati mõistlikum, kiirem ja inimestele arusaadavam kui mingisuguste haakide tegemine. Niisamuti, kui me ütleme, et haridus on prioriteet, aga eelarves esimese asjana kärbitakse huviharidust, nüüdses julgeolekuolukorras, kus me räägime, et tõepoolest tuleb Vene gaasi [kasutamisest loobuda], ja ka Lääne-Euroopa riigid, kelle jaoks selle otsuse tegemine on palju keerulisem, seda teevad, me juurutame toetusskeemi, et tõesti kaheksa korda heldemalt hüvitatakse gaasitarbijatele kõrgemaid energiahindu. Kas praeguses julgeolekuolukorras ei oleks hädavajalik ka igasugused hüvitamisskeemid ja energiatõhususe suurendamise asjad selles valguses üle vaadata?
Kindlasti. Kui me lõpuks räägime laiapindsest riigikaitsest või elanikkonna valmisolekust kriisiga toime tulla, siis seal on väga palju komponente. Üks nendest komponentidest on kindlasti sõjaline. Selles suhtes on ühiskonnas valitsenud üsna lai konsensus, eriti viimastel aegadel. Aga me peame selle kõrval nägema ka seda – seda on ka Kaitseväe juhataja härra Herem minu arust korduvalt öelnud –, et kui on arutletud selle üle, kui palju peaks kaitsekuludesse juurde panema, siis peab alati küsima, mis need muud kulutused on, mis selle tõttu tegemata jäävad. Kui see tuleb hariduse või laste arvel või viiakse inimesed seisu, kus nad on sunnitud tegema meeleheitlikke otsuseid, siis selle hind laiapindse riigikaitse jaoks võib olla äraspidine. Me peame aru saama, et me ei tohi ühiskonnas tekitada täiendavat hirmu selle ees, kuidas kõige sellega hakkama saada. Kuni sinnamaani välja, et kui me ise kutsume üles, et kogu Euroopa Liit, kõik meie liitlased võimalikult kiiresti loobuks Vene gaasist, siis see tähendab paraku täiendavaid kulusid, ja kui riik ei lähe appi, siis osa inimesi jääb nii-öelda hammasrataste vahele, sest neil ei ole seda tugevusvaru, neil ei ole seda puhvrit sissetulekute ja säästude kujul, et nad suudaksid sellel perioodil lõpuks hakkama saada. Kohe järgmine küsimus on, miks me peame nii kõrget hinda maksma. Me ei taha ju seda olukorda. Selle jaoks ongi ju riik ja ühiskond, et me võtaksime need nurgad ühiselt maha lihvida, et meil oleks maksimaalne ühine arusaam sellest, et perspektiivis meie jaoks, selle jaoks, et me saaksime oma asju ajada siin Eestimaa pinnal nii, nagu me tahame, selles vaimus, mida me oleme oma põhiseaduses deklareerinud, tuleb hetkel hoida väga kokku ja aidata neid, kellel on kõige raskem. Antud juhul on väga paljudel nendel inimestel, kes kütavad oma kodu elektriga, väga-väga keeruline.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud ettekandja! Üle pika aja sümpaatne eelnõu, aga kardan, et see maandub praeguste valitsejate tõttu prügikasti. Meie oleme küll selle poolt, et see sinna ei läheks. Aga küsimus on selle kohta, mis siin on öeldud, et ilma bürokraatiata ja inimesi alandamata. See kordub siin. Miks selle esimese kompenseerimise puhul, Jaak Aabi [variandi] puhul tehti see süsteem nii bürokraatlik ja inimesi alandav? Järgmise lainega saadi hakkama palju paremini, inimesi mitte alandades. Miks esimene oli selline?
No ma tõesti ei tea. Me ju olime sunnitud jälgima neid valitsuse pidevaid avalikke kaklusi sellel teemal, mida nad teevad ja mida nad ei tee. Anti hulk lubadusi, millest mõned mingil kujul realiseerusid. Ka see meie otsuse eelnõu ongi ju ettepanek teha asju palju lihtsamalt, õiglasemalt ja inimeste väärikust vähem riivavalt. See ongi ju tegelikult alternatiiv sellele, et sa solgutad inimesi bürokraatiaga ja kulutad sellele väga suure osa sellest rahast, mida sa saaksid tegelikult inimeste energiaarvete kompenseerimiseks panna. Kui tulla tagasi selle juurde, millele ma varem viitasin, siis selle niinimetatud Aabi meetme puhul oli 1. märtsi seisuga välja makstud neid toetusi 7,2 miljoni eest, aga 7,2 miljonit on väiksem number kui kogu selle meetme rakendamiseks ettenähtud täiendav kulu puhtalt bürokraatiaaparaadi jaoks. See näitab kujukalt, kuivõrd jabur ja bürokraatlik oli tegelikult see meede, mis esimese hooga niinimetatud Jaak Aabi meetmena valitsuse poolt lansseeriti. Tuletan meelde, et nad väitsid, et sealt saab abi kuni 380 000 leibkonda. 1. märtsiks oli taotlusi esitatud 72 000, välja oli makstud 52 000-le. See näitab, et neid inimesi, kes reaalselt seda raha küsima lähevad või näevad mõtet üldse seda raha küsima minna või vastavad nendele kriteeriumidele, mis on valitsusel ette pandud, on kordades vähem kui see, mida prognoositi.
Henn Põlluaas, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Austatud ettekandja! Ma vaatan, et tarbijatena käsitlete te siin selles eelnõus eraisikuid, inimesi. Minu küsimus ongi selle kohta. Energia kõrge hind tegelikult ju kägistab ka meie ettevõtlussektorit ja see on toonud kaasa tohutu inflatsiooni, mis üha enam süveneb. Miks te jäite nagu poolele teele, et toetatakse ainult inimesi, aga mitte meie ettevõtlust ja majandust?
Aitäh! Väga hea küsimus. Kui seda sõnastust vaadata, siis on näha, et me räägime tarbijatest, me ei räägi, et need on eraisikutest tarbijad. Ehk tegelikult kõik need meetmed kehtivad ka ettevõtjate suhtes, kes ühte või teist võrguteenust, elektrit või gaasi tarbivad, kellel on nii-öelda liitumispunkt. Aga loomulikult, me [ei räägi] energiamahukatest tootmistest. Need mahud, millest me siin räägime, kuni kolm megavatt-tundi kuus, on kas kodumajapidamise puhul või mikroettevõtte puhul, mingi sellise ettevõtte puhul, mille tootmine ei kuluta iseenesest väga palju energiat, tuleb tuba soojaks kütta ja ära valgustada, aga tootmisesse ei panda oluliselt elektrit või gaasi. Nendele on ta abiks. Asi, mis on sees punktis 1.1, on see, et vabastada kõik tarbijad käesolevaks aastaks taastuvenergia tasust. See ka juba olulisel määral aitab energiamahukaid ettevõtteid. Aga jah, energiamahukatele ettevõtetele tuleb paratamatult niikuinii disainida nii-öelda rätsepaülikonda, kuidas neile appi minna, samal ajal mitte jälle soodustades järjest suuremat tarbimist, sest lõppkokkuvõttes energiasääst ja säästlikud lahendused on asi, mille suunas me peame liikuma. Seda häirekella on viimastel aegadel eriti kõvasti löödud, et miks me peame seda tegema. Lisaks sellele on muidugi selles tohutus segaduste paketis, mille valitsus on kehtestanud viimasel ajal, näiteks elektri võrgutasu teise 50% hüvitamine just nimelt äritarbijatele eraldi ette nähtud. Seda eratarbijatele ei hüvitata, äritarbijatele hüvitatakse. Sellised need hüvitised on. Aga kindlasti, ega me ei pretendeeri oma otsuse eelnõuga sellele, et seda peab ilmtingimata sada protsenti sellisena rakendama, nagu see 17. jaanuaril esitatud oli. Praegu muutuvad olud väga kiiresti, iga päev saame mingeid uusi teadmisi juurde. Kindlasti võiks mõelda ka sellele, mida äritarbijate heaks on veel võimalik teha. Aga jällegi, oluline on see, et reeglid oleksid sellised, et nendest oleks võimalik aru saada. Nagu ma ütlesin, kaheksa meedet ja praktiliselt kõik erinevate kriteeriumide alusel, osa neist veel tohutu bürokraatiaga, kui sa pead tõestama, et sa ei ole kaamel, ja minema, käsi pikal, paluma – see kindlasti ei ole mõistlik viis oma kodanikele, ka neile kodanikele, kes tegelevad ettevõtlusega, appi minna.
Andres Metsoja, palun!
Aitäh, lugupeetud eesistuja! Hea ettekandja! Tõepoolest, me elame ajal, kui täna esitatud eelnõust saab homme ebaküps, selles mõttes, et ta vajab tihtilugu täiendamist, kuna maailm muutub nii kiiresti. Mu küsimus teile tuleb sellest valdkonnast, et tihti tuleb selliste eelnõude või otsuste peale koalitsioonilt vastus, et ärge murdke lahtisest uksest sisse, see kõik on meil juba plaanis, eks ole, me ühtlustame ja nüüd see analüüs on tehtud ja liigume edasi. See on üks versioon. Teine versioon on see, et öeldakse, et kannatage ära, et see ongi vabaduse hind. Kuidas teile tundub, mis see koalitsiooni vaade sisuliselt võiks olla selle otsuse eelnõu kontekstis? Kas mõlemad korraga või üks nendest lahendustest või mitte kumbki?
Jaa, see sinu küsimus oli esitatud optimistlikust vaatenurgast lähtuvalt. Paraku, mina ei ole kuulnud, et valitsusel oleks mingit tõsist plaani seda, maakeeli öeldes, läbu korda teha. Kui sa viitasid sellele, et vabadusel ongi kallis hind, siis jah, on küll. Aga me võiksime seda hinda võrdselt maksta. Antud juhul on valitsus otsustanud, et need, kes kütavad oma kodu elektriga, peavad millegipärast selle vabaduse eest maksma kaheksa korda rohkem kui need, kes kütavad oma kodu gaasiga. Ma ei ole siiamaani saanud ühtegi adekvaatset vastust sellesama viidatud valitsuse poolt. Ma väga ootan, et keegi ükspäev tegelikult astuks diskussiooni ja selgitaks mitte ainult mulle, vaid kogu ühiskonnale, miks selline vahetegemine on ette võetud. See on diskrimineeriv, see on ebavõrdne kohtlemine ja see tekitab täiendavaid pingeid, mida, ma arvan, tänasel päeval ei ole üldse kohe mitte mõistlik tekitada.
Aivar Kokk, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Hea ettekandja! Mul on selle eelnõu kohta pärast ka teine küsimus, aga ma küsin hoopis sedapidi. Eile oli Isamaa Erakonnal väga hea ettepanek, aga teie erakonna liige Jevgeni mustas selle täiesti ära. Ta vaene inimene ei olnud aru saanud, et hinnakujundusel lähtutakse elektrienergia tootmise kuludest ning kapitali tootlusest vastavalt Konkurentsiameti kehtestatud reeglitele ja hinnale. Miks eile sotsid ei toetanud Isamaa elektrituru reformi, aga täna tulevad natukene samas stiilis eelnõuga ja ütlevad, et see on väga hea eelnõu? Kas teil on kogu aeg nagu see, et ühel päeval on üks arusaam ja teisel päeval teine? Või nagu ma rahanduskomisjonis olen aru saanud, et sotsidele oli viimane kord käsk antud, et kõigele, mis teised ütlevad, vastu olla ja ainult enda eelnõusid kaitsta. Kas ma olen millestki valesti aru saanud?
Jaa, lugupeetud kolleeg, sa oled valesti aru saanud.
Härra Kokk, selline lugu, et ei, te ei saa küsida, ärge prille ette pange. Küsimus on selles või õigemini selgitus teile, et OE puhul, nii nagu eile teie eelnõu puhul nii ka sotside eelnõu puhul, on Riigikogu liikmel üks küsimus ettekandjale. Järgmise küsimuse saate küsida komisjoni esindajalt. Aga härra Sester saab küll küsida. Palun!
Aitäh! Ma jätkan selle eelmise küsimusega. Kuigi kolleeg Aivar Kokk lõpetas küsimuse kas-sõnaga ja see andis võimaluse vastata vist kolme sõnaga, aga sellele "kas" eelnes pikem sissejuhatus ja sissejuhatus oli seotud teie eilse sõnavõtuga. Siit tulenevalt ka minu küsimus, mis ei ole kas-küsimus. Küsimus on selles, kas te näete, et eelnõuga, mis eile laual oli, ei saa aidata kaasa, et inimestel elektri hind alaneks. Palun vastake sellele.
Aitäh küsimuse eest! Ma toetan seda, mida Jevgeni Ossinovski eile selle eelnõu kohta selgituseks ütles. Nii et selles mõttes on mul väga raske midagi lisada. Ma arvan, et need ettepanekud, mis ütlevad, et me võiksime justkui Eestis saada iseseisvalt hakkama või kehtestada reegleid, mis tegelikult viivad meid ühtselt energiaturult välja, ei ole kunagi teostatavad. Ma ei saa kuidagi öelda, et sotsiaaldemokraadid võiksid selliste algatustega kaasa minna. [[Hääled saalis.]]
Nii. Kui see sumin nüüd natukene vaiksemaks jääb, siis saab Heiki Hepner ka küsida. Palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Hea ettekandja! Võib-olla te siiski vastaksite Aivar Koka küsimusele ja räägiksite sellest konkreetsest eelnõust, millele ta tähelepanu juhtis?
Tänan küsimast! Ma arvan, et see eilne diskussioon Riigikogu saalis oli kindlasti piisav selleks, et aru saada, mis on sotsiaaldemokraatide seisukoht. Me oleme teinud otsuse eelnõu, millele ma palun teie toetust, hoolimata sellest, mida me arvame kolmandast, neljandast või viiendast asjast maailmas. On asju, milles sotsiaaldemokraatidel opositsioonis on Isamaa fraktsiooniga sarnased seisukohad, ja on asju, kus need [seisukohad] on risti vastupidised ja mille puhul me ilmselt ei hakka mitte kunagi ühte sammu käima. Ma ei tahaks kuidagi hakata teiega sellel teemal vaidlema. Ma aktsepteerin, et teil on teistsugused nägemused asjadest. Ma ei arva, et see oleks kuidagi teile keelatud. Sotsiaaldemokraadid teevad oma valikud vastavalt oma äranägemisele, et mis on ühiskonna jaoks kõige loogilisem, selgem ja efektiivsem viis tarbijatele väga kiire hinnatõusu raames energiatoetustega appi minna.
Rohkem küsimusi ei ole. Tänan! Nüüd on aeg majanduskomisjoni ettekandeks, mille teeb Mihhail Korb. Palun!
Austatud juhataja! Lugupeetud kolleegid! Austatud eelnõu üleandjad! Proovin lühidalt teha ülevaate sellest, mis toimus komisjonis 21. veebruaril aastal 2022. See oli kolmas eelnõu, mis käsitles suht sarnast situatsiooni. Seda nimetatakse energiakriisiks, mis on sellel talvel juhtunud. Kriis ei ole läinud loomulikult nii suureks, et midagi juhtuks drastiliselt ja paratamatult, aga paraku hinnad, mida me nägime oma arvetel kõik, nii elanikud, eratarbijad kui ka ettevõtjad, olid päris kõrged. Kõik erakonnad pakkusid oma nägemuse sellest, kuidas olukorda parandada. Nii tegid ka antud eelnõu esitajad, kes esitasid oma nägemuse. Antud nägemus oli komisjonis arutelul, diskussioon oli päris suur ja tuline. Loomulikult, eelnõu tutvustasid kohapeal eelnõu [algatajad], edasi suuremas osas rääkisid oma nägemusest ametnikud. Kuna eelnõu puudutab rohkem sotsiaalmeetmete rakendamist, siis räägiti nendest meetmetest, mis tol hetkel olid rakendatud, ja sellest, missugused tulemused saavutatakse nende meetmetega, mida rakendatakse tulevikus. Räägiti seaduseelnõudest, mis on plaanis vastu võtta ja mis teevad turul toimetamise palju mugavamaks. Räägiti CO2-ga kauplemise süsteemist, anti ülevaade sellest, kui palju võeti välja toetusi ja kui palju plaanitakse veel toetusi välja võtta. Lõppkokkuvõttes küsiti erinevat informatsiooni. Arutati loomulikult selle üle, missugused on nende meetmete tulemused, kas rakendatud meetmete tulemused on piisavad või ei ole piisavad ja mida oleks vaja veel teha. Lõpuks tehti ettepanekud võtta eelnõu täiskogu päevakorda 9. märtsil ja viia läbi eelnõu lõpphääletus.
Teile on ka küsimusi. Aivar Kokk, palun!
Austatud juhataja! Hea ettekandja! Kui vaadata seda ettepanekut Vabariigi Valitsusele, siis siin on näha sama viga, mis on ka valitsusel ühes seaduses tehtud. Kompenseeritakse ühelt poolt teatud koguse elektri ja teiselt poolt mingi koguse gaasi kasutamist, aga ei ole arvestatud sellega, et neid asju võiks omavahel liita. Mõnel kodutarbijal on elektrikulu väga väike, aga ta kasutab gaasi oma kodu soojaks tegemiseks ja ka köögis. Keegi teine on puhtalt elektritarbimise peal, gaasi üldse ei kasuta. Kas oli komisjonis sellist arutelu, et kui sellise eelnõuga või ettepanekuga tulla, et siis võiks inimene ise otsustada, kui palju ta kasutab üht või teist, aga kompleksselt võiks olla see kulu kokku võetud, kui palju ta võib kasutada? Kas oli sellist arutelu või seda ei märgatud, kuigi me oleme sellele mitmel korral tähelepanu juhtinud?
Hea küsija, tänan teid! Sellist arutelu ei olnud, kuigi ettepanek või mõte, mis te praegu välja käite, on minu hinnangul väga mõistlik.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud ettekandja! Küsin sama küsimuse mis Indrek Saarelt. Sina, Miša, tead paremini, miks Jaak Aab selle esimese, bürokraatlikkusest nõretava ja alandava skeemiga algul välja tuli, selle esimese jaotusega. Hiljem muutus asi normaalsemaks. Miks algul selline tehti?
Ma ei oska konkreetset põhjust välja tuua, miks selline skeem sai valitud, aga ma eeldan, et olukord oli uus ja reageerida oli vaja kiiresti. Te ise teate, et koalitsioonivalitsus on kokkuleppevalitsus. Kokku lepiti sellises asjas ja arutati seda asja. Selles olukorras oli vaja kiiresti reageerida. Ilmselt mõeldi pärast natukene järele, asju sätiti ja tehti neid paremaks. Taheti nagu paremini ja kiiresti reageerida. Aga hinnang, kas oli see halb või bürokraatlik – no mina ei annaks seda hinnangut. Jah, see oli esimene ettepanek, siis see muudeti teiseks ettepanekuks. Ma arvan, et töö käigus asju parandati, ja kui tõesti see muutus mugavamaks ja paremaks, siis selle üle saab ainult rõõmu tunda.
Indrek Saar, palun!
Aitäh! Hea ettekandja! Kas sa nendest komisjoni aruteludest – mina viibisin seal ettekandjana ja võib-olla oli asju, mida ma ei saanudki tähele panna – võiksid välja tuua, mis oli see argument tänase valitsuse lahenduse poolt, et elektriga kodu kütvaid ja gaasiga kodu kütvaid inimesi aidatakse täiesti ebavõrdsel moel, see vahe on circa kaheksakordne ehk elektriga kodu kütvatele inimestele minnakse kaheksa korda väiksemas mahus appi? Mis see peamine argument on, miks seda tehakse?
Ma ei mäleta, et komisjonis nende arutelude juures oleks konkreetselt selline probleemipüstitus või küsimusepüstitus olnud. Seda täpselt sellisel kujul kindlasti ei olnud. Aga ilmselt on minu eeldus, et kuna asju tehti erinevalt, erineval moel, asju tehti paralleelselt, ei käsitletud neid ühe komplektina ja ei vaadatud selle nurga alt, kas see tõesti võiks olla kompensatsioon, mis on seotud elektri ja gaasiga koos, vaid asju vaadati eraldi, siis lõplik otsus selliseks kujuneski. Ma arvan, et seal ei ole mingit erilist põhjust peale selle, et asju käsitleti eraldi ja erineval ajal võeti need otsused vastu või lepiti kokku, missugune see kompenseerimismehhanism on.
Andres Metsoja, palun!
Aitäh! Hea ettekandja! See energiakandjate kompenseerimine ja võrdne kohtlemine on selline huvitav konstruktsioon. Ma jätkan küsimusega selle kohta, kas komisjonis kuidagi seda puudutati või milline see arusaam on. Näiteks on meil erimärgistatud mootorikütus, on diisli aktsiisimäär, on bensiini aktsiisimäär. Kas nagu eraldi teemana olid laual kõik need energiakandjate liigid, kui me midagi kompenseerime või midagi tasandame selles keerulises olukorras, kus me oleme, ehk üha süvenevas energiakandjate kriisis? Kas see oli mingil moel laual või kas komisjonis seda teemat mingi nurga alt käsitleti?
Jah, hea küsija, ma arvan, õigemini ei arva, vaid ma ütlen veel kord, et komisjonis sellist arutelu ei olnud. Komisjonis oli arutelu ikkagi juba tükk aega tagasi ja selleks ajaks valitsus oli juba teinud teatud otsused. Aga ma arvan, et põhiline põhjus, miks sellist arutelu ei ole olnud, ongi see, et me saime erinevad sõnumid ja hinnakasv toimus ka erineval ajal. Ehk informatsioon tuli erineval ajal, oli vaja erineval ajal erinevalt reageerida, ja need kompensatsioonide suurused ja see, et puudub ühtne arusaam kompenseerimisest, need kõik tulenevad sellest, et signaalid ja otsused tulid erinevad ajal. Loomulikult on aeg edasi läinud, täna on pilt palju selgem. Täna saab asju ilmselt paremini korraldada ja teha. Loomulikult on see diskussioon väga oluline, et mõelda välja, mis ootab meid ees. On selge, et tulevad juba soojad ilmad, hinnad lähevad kindlasti alla, ilmselt tuulegeneraatorid ja tuuletootjad suudavad rohkem elektrit toota ka suveajal, kui hinnad lähevad veel rohkem alla. Aga sellest, milliseks kujuneb järgmine talv, tuleb rääkida juba täna. Missuguseid meetmeid rakendatakse juhul, kui toimub üks või teine või kolmas stsenaarium, see tuleb juba täna läbi mõelda, et me ei satuks siis jälle samasse olukorda, kus me oleme praegu.
Heiki Hepner, palun!
Aitäh! Hea ettekandja! Kas te komisjonis jõudsite oma mõttevahetuses selle eelnõu üle tõdemusele, et ka sel niinimetatud rohepöördel on oma roll hinnakasvus? Siin küll on taastuvenergiahindade kompensatsioonile mõeldud, et hüvitada tootjatele või õigemini Eleringile, aga oleks ka mõistlik CO2 hinna võtmisest loobuda või see hüvitada, mitte ringiga elanikelt see raha kokku korjata. Kas selle saastekvoodi hüvitamisest oli juttu? Kui vaadata veel tänast seisu, kui julgeolekuolukordki on muutunud, siis selle võtmine on täiesti arulage. Kas olete minuga nõus? Kas sellest oli komisjonis juttu?
Tänan teid küsimuse eest. Ma ütleks niiviisi, et te esitasite kaks küsimust: kas oli arutelu ja kas ma olen teie mõttega nõus? Vastan kõigepealt esimesele. Esimene vastus on see, et arutelu ei olnud. Arutati pigem konkreetseid asju, et kui raha korjatakse, siis kuidas saaks kompenseerida. Ma mõtlen CO2 kompenseerimist. Arutati konkreetset ettepanekut, arutati seda, mis on tehtud ja mis tuleb teha, aga pigem arutati meetmepõhiselt. Sellist globaalset ja suurt arutelu ei olnud, see ilmselt ei olnud selle arutelu eesmärk. Mis puudutab CO2-süsteemi, siis teie ettepanekuga mina nõus ei ole. Ma seletan, miks. Tegelikult mõeldi CO2-süsteem välja selleks, et vähendada CO2 heidet õhku. Ma arvan, et kui tekitada selline süsteem, kus me ühelt poolt korjame seda raha ja pärast kompenseerime seda, siis see on nagu vasaku kõrva parema käega sügamine, see on kohmakas ja üldse imelik tegevus. Kui te räägite sellest, et see süsteem on vale, siis selle väitega ma võin mingil määral nõus olla. See süsteem ei toimi, kuna süsteemis on päris palju spekulatsiooni. See loomulik hind ei ole ette nähtud, see hinnakasv ei ole ette nähtud nii, nagu mõeldi. Süsteemis on selgelt viga ja süsteemi tuleb parandada. Aga kuidas seda parandada? Kas loobuda CO2 hinna rakendamisest? Selle üle peab toimuma suurem ja laiapõhjalisem diskussioon ja see ei ole meie saali diskussioon. See on kas komisjoni või europarlamendi saali diskussioon, seal tuleb arutada, kuidas selle süsteemiga edasi minna. Võib-olla tõesti see CO2-kvoodi süsteem peaks olema reguleeritud, hind peaks olema rohkem reguleeritud. Eeldatakse, et kui CO2 läheb õhku rohkem, siis hind kasvab ja need tootmised muutuvad ebaefektiivsemaks. Teoorias peab siis, kui CO2 heide õhku on suurem ja hind on kasvanud, heide vähenema ja selle järgi peab vähenema ka CO2 hind. Aga tegelikult on teistmoodi, täna energiaressursi hinnad kasvavad, CO2 hind kasvab ja lõppkokkuvõttes maksab selle kasvu kõik kinni tarbija. Tarbija, kes on sellesse olukorda või sellesse ringi sattunud, lõppkokkuvõttes ju maksab seda kõike kinni. Lisaks me ehitame süsteemi, kus me korjame üüratu suurt CO2 hinda ja hakkame seda inimestele tagasi jagama. See, mis talvel toimus, oli täiesti mõistuseväline või loogikaväline asi. See on see, mida ei oleks pidanud juhtuma. Aga see juhtus. Eks Brüsselis, ma loodan või ma olen kindel, ole väga targad poliitikud, kes vaatavad sellele asjale otsa ja mõtlevad, et oot-oot-oot, midagi on valesti. See probleem ei ole ainult Eesti probleem, see on probleem Prantsusmaal, Saksamaal, rääkimata kõikidest teistest riikidest. Ma loodan, et sealt tulevadki mingid mõistuse märgid ja siis öeldakse, et äkki me teeme ikka midagi valesti ja tuleb süsteemi teistmoodi korraldada. Eks aeg näitab. Loodame ikka, et kõik asjad saavad korda.
Rohkem küsimusi ei paista. Tänan! Avan läbirääkimised. Läbirääkimistel saavad sõna vaid fraktsioonide esindajad ja komisjonid. Aivar Kokk Isamaa fraktsiooni nimel, palun!
Hea juhataja! Head kolleegid! Isamaa Erakond on alati olnud seisukohal, et tuleb toetada neid eelnõusid, mis on mõeldud Eesti inimeste ja ettevõtjate toetamiseks, kui need on mõistlikud ja arusaadavad. Mitte nii nagu sotsiaalerakond. Kuulsime eile ja ka täna kuuleme, et ta räägib meie eelnõust, mida ei ole ise läbi lugenud. Eile me kuulsime, kuidas pannakse kohustus toota miinusega elektrit, kuigi eelnõus on väga selgelt kirjas, et Nord Pooli elektrituru Eesti energiapiirkonna turgu valitseval elektritootjal – selleks on ainult Eesti Energia, mis on riigiettevõte – on kohustus müüa otse, ilma börsi vahenduseta elektrimüüjatele elektrit, mis on vajalik uue universaalteenuse kohustuse täitmiseks. Ja nüüd see, mis on oluline: "Hinnakujundusel lähtutakse elektrienergia tootmise kuludest ning kapitali tootlusest vastavalt Konkurentsiameti kehtestatud reeglitele ning hinnad kooskõlastatakse Konkurentsiametiga." Ehk täna me ei peaks midagi arutama, kui me oleks sellega nõus olnud. Elektri omahind Eesti Energia juhtide sõnul on alla 30 euro megavatt-tunni eest. Paneme sinna kõik kasumid ja riigimaksud [juurde] peale CO2 [tasu] ja see jääb alla 50 euro. Me ei peaks arutama, kuidas inimestele midagi kompenseeritakse, inimesed saaksid iseendaga hakkama ja ei peaks käima kauplemas omavalitsuse ukse taga või kuskil mujal, et saada hakkama tänaste energiahindadega. Minu arvates siin ongi see küsimus, et me ei soovi nagu aru saada, mis tegelikult meie eesmärk on. Me keegi ei taha minna kauplema. Tehti selline sotsiaaltoetuste meede, et 10% umbes nendest inimestest, kellel oleks õigus seda saada, käib tegelikult omavalitsuses [selle järel]. Eestlane on piisavalt uhke, et mitte minna ennast alandama. Sukasäärest on võetud pensionäridel ja noortel peredel viimane raha, et ära maksta detsembri, jaanuari ja veebruari arved. Märtsis need arved ei vähene ega ka mitte aprillis. Kui ilm väga soojaks läheb, siis aprillis on kergem. Eilne gaasi hind oli võrreldes aastatagusega 20 korda tõusnud, mitte protsentides, vaid 20 korda. Kui lähme täna tanklasse, siis me näeme, et bensiini hind on kaks eurot, sent siia-sinna. Täna on vaja kiireid otsuseid teha, ei ole kasu sellest, kui me teeme need otsused jaanipäeval. Inimesed on pandud raskesse olukorda ja me teame, et Ukrainas toimuv sõda ei kergenda energiahindasid kuskilt otsast, ei alanda neid mitte kuidagi. Ma loodan väga, et valitsus väga selgelt seda täna arutab. Ma eile või täna hommikul kuulsin raadiost, kuidas majandus- ja kommunikatsiooniministri käest küsiti, mis siis saab kütuseaktsiisidest, millist aktsiisi vähendama hakatakse. Selle peale vastas minister, et me ei tea praegu midagi, me arutame, valitsuses ei ole seda teemat üles võetud. Aga pressiteade oli Keskerakonnal juba ammu, et küll on käibemaks 9%, küll on aktsiisid alla viidud. Tegelikult ju mitte midagi ei toimu. Kas tõesti 20-kordne gaasi hind ei pane ühtegi inimest mõtlema? Ei ole nii, et gaasitarbimine on Eestis väga väike. 200 000 kodutarbijat kasutab gaasi. 200 000 kodutarbijat. Kas on mingi kompensatsioon välja mõeldud ja pakutud, kuidas minna üle alternatiivküttele? Sama on ju elektriküttega. Palun kolm minutit.
Kas juurde?
Juurde jah!
Palun! Kolm minutit juurde.
Aitäh! Me võiks ikkagi väga selgelt aru saada, et kõik otsused peavad tulema ka siit saalist. Ei ole vaja arutada, kas see on opositsioon või koalitsioon. Saame kokku ja lepime kokku, kuidas me saame oma Eestimaa inimesi ja ettevõtjaid toetada nii, et nad suudavad ära elada ka järgmised kuud, majandada ennast, et nad ei peaks minema pankrotti ega peaks oma kodust ilma jääma. Enamik noorperesid on endale kodu ostnud laenuga. Nad peavad seda kuidagi ülal pidama. Kui neli korda on suurenenud kodu energiakulud, siis on see kriis ja seda kriisi lahendada saavad täna siin ainult need 101 poliitikut. Ei ole vaja arutada, kas see on sotsiaaldemokraatide, Isamaa, EKRE, Reformierakonna või Keskerakonna ettepanek. Need võiks olla meie ühised ettepanekud, et need mured ära lahendada. See peaks olema meie eesmärk: unustada mõneks ajaks ära opositsioon ja koalitsioon ning püüda ühiselt meie oma inimesi ja oma ettevõtteid aidata. Sõltumata sellest, et eile Jevgeni ei olnud eelnõu läbi lugenud ja tänane ettekandja ei olnud ka meie eelnõu läbi lugenud ning nad tegid kriitikat ja arusaamatut kriitikat, Isamaa Erakond toetab sotsiaaldemokraatide ettepanekut. Meie ei tee poliitikat selleks, et valijatele midagi ühelt või teiselt poolt rääkida, me tahame oma Eestimaa inimeste heaks seda poliitikat teha. See on kõigi meie Riigikogu liikmete ühine eesmärk, mitte mingit muud eesmärki olla ei saa. Aitäh!
Rohkem fraktsioonidel kõnesoove ei ole. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku viia läbi lõpphääletus. Kuna meil muudatusettepanekuid ei ole, siis me saame ka lõpphääletuse ette valmistada. Austatud Riigikogu, panen teie ette hääletusele Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esitatud Riigikogu otsuse "Ettepaneku tegemine Vabariigi Valitsusele" eelnõu 515. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Ettepanekut toetab 37, vastu on 27 [Riigikogu liiget]. Kuna see otsus vajab vastuvõtmiseks Riigikogu koosseisu häälteenamust, siis jäi otsus vastu võtmata.
Nii, meie viies päevakorrapunkt on ettekanne ""Õigusloomepoliitika põhialused aastani 2030" heakskiitmine" elluviimise kohta 2021. aastal. Enne kui justiitsminister tuleb seda punkti tutvustama, juhin teie tähelepanu, kuidas me seda menetleme. Kõigepealt on justiitsminister Maris Lauri ettekanne, kuni 30 minutit, seejärel on igal Riigikogu liikmel võimalik ettekandjale esitada üks suuline küsimus ja läbirääkimistel saavad sõna võtta fraktsioonide esindajad. Riigikogu selle arutelu lõpus otsust vastu ei võta. Palun, justiitsminister Maris Lauri!
Lugupeetud Riigikogu aseesimees! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Kriisiolukorrad näitavad eriti selgelt, kui oluline on juhinduda õigusriigi toimimise aluseks olevatest põhimõtetest. Nende põhimõtete tagamisel mängivad olulist rolli ka hea õigusloome põhimõtted. Hea õigusloome viitab õigusloomeprotsessile, mis on kaasav, ettenähtav ja tõenduspõhine. Hea õigusloome on majanduse konkurentsivõime ning inimeste heaolu ja turvalisuse tagamise eeltingimus. 2020. aasta novembris võttis Riigikogu vastu otsuse, millega kiideti heaks "Õigusloomepoliitika põhialused aastani 2030". Selles dokumendis on kokku lepitud Eesti õigusloomepoliitika pikaajalises visioonis ja hea õigusloome põhimõtetes, mis on aluseks seaduseelnõude menetlemisel, õiguskeele arendamisel ning koostöö ja arendustegevuse korraldamisel. "Õigusloomepoliitika põhialused aastani 2030" ehk lühidalt ÕPPA on jätk Riigikogu 2011. aasta otsusele "Õiguspoliitika arengusuunad aastani 2018". ÕPPA-ga ei ole märkimisväärset suunamuutust kavandatud. Jätkuvalt on oluline, et õiguslik sekkumine on viimane abinõu, enne kaalutakse ka muid võimalusi. Loodud seadused peavad olema selgelt mõistetavad ja järgitavad ning koormama inimesi, ettevõtjaid ja huvirühmi nii vähe kui võimalik. Uuendusena näeb ÕPPA ette kohustuse, et Riigikogule esitatavale täitmise ettekandele lisatakse eksperdiarvamus. 2021. aasta kohta koostas eksperdiarvamuse Eesti Teaduste Akadeemia riigiõiguse sihtkapital. ÕPPA panustab ka strateegia "Eesti 2035" sihi saavutamisse, mille järgi riigivalitsemine on uuendusmeelne, usaldusväärne ja inimesekeskne. Riigivõimu teostatakse ausalt ja läbipaistvalt, järgides õigusriigi põhimõtteid ning tagades inimeste põhiõigused ja vabadused. Tänases ettekandes annan ülevaate 2021. aastast ehk uute õigusloomepoliitika põhialuste kehtimise esimesest aastast. Põgusalt on viiteid ka kahele eelnevale aastale, mille kohta ettekannet ei ole tehtud. Head Riigikogu liikmed! Viimased aastad on tõstnud esile vajaduse, et õigusloome oleks paindlik ja tulevikku vaatav. Mitte kunagi varem ei ole iseseisvuse taastanud Eesti pidanud riigina silmitsi seisma nii kiiresti areneva ja pikalt kestva kriisiga, nagu seda on olnud kaks aastat kestnud viiruskriis. Lisame siia eelmise aasta teisest poolest kiiresti tõusnud energiahinnad ja Putini algatatud sõja Euroopas. Ärgem unustagem ka rohepööret, mis eeldab olulisi muutusi väga paljudes valdkondades, ka inimeste käitumises. See kõik avaldab mõju õigusloomele. Õigusloome peab olema piisavalt paindlik, et riik saaks tõhusalt reageerida ühiskonnaelus või väliskeskkonnas toimuvatele muutustele. Samas peab see olema piisavalt ettenähtav ja stabiilne, et säilitada ja suurendada inimeste usaldust riigi tegevuse vastu. Nende kahe vastandliku põhimõtte tasakaalustamiseks peab olema tarkust, järjepidevust ja vahel ka jonni. 2020. aastal alanud koroonakriis tõestas, et Eesti õigusloomeprotsess on piisavalt paindlik ja võimaldab kiiret reageerimist. Ametkondade koostöö põhines koosloomel, aga vajadusest tulenevalt tähendas see ka napimaid ja lühemaid arutelusid ja kaasamisi. Kuid kiirustades ettevalmistatud õigusaktid ja huvirühmade kesine kaasamine ei tohi saada õigusloomepraktika tavapärasteks osadeks. Õiguslikud lahendused peavad olema läbi mõeldud, lahendama päriselu probleeme ning olema välja töötatud avatult ja läbipaistvalt. Justiitsministeeriumil on õigusloome koordineerija roll ja ta kontrollib kõikide valitsuse algatatud seaduseelnõude kvaliteeti. ÕPPA täitmise kohta koostatud eksperdiarvamuses on tõdetud valimisse võetud eelnõude põhjal, et õigusaktide normitehniline ja juriidiline kvaliteet ei ole piisav. Eelmisel aastal Justiitsministeeriumile kooskõlastamiseks saadetud 109 eelnõust nähtub, et valdavalt on nende normitehniline kvaliteet hea, kuid 11% eelnõudest on ulatuslike normitehniliste puudustega. Seega, nendest andmetest võib järeldada, et probleemi normitehnilise korrektsusega valdavalt ei ole, kuid ka 11% on liiga palju ja selle osakaalu vähendamisega tuleb kindlasti tegeleda. Seaduseelnõud vastavad enamasti kirjakeele normile, seda on nenditud ka eksperdiarvamuses. On oluline, et ka eelnõu ja seletuskirja viimane versioon oleks enne Riigikogule esitamist toimetatud. Mitte kõikides asutustes-ministeeriumides ei ole ametis keeletoimetajat ja seda on aeg-ajalt tunda ka Justiitsministeeriumisse jõudvates kooskõlastusele tulevates eelnõudes. Ühe väljakutsena näeme eesmärki, et seletuskirjades oleks senisest enam ja süsteemsemalt esitatud eelnõu põhiseaduspärasuse analüüs. Sellele on tähelepanu juhitud ka eksperdiarvamuses, kus on märgitud, et valimisse võetud eelnõude seletuskirjades valdavalt ei ole seda tehtud. Põhiseaduspärasuse analüüs on aga oluline infoallikas seaduse rakendajatele. Tehnoloogia kiire areng, kuid ka kriisid nõuavad põhiseaduspärasuse järgimist ja kaalumist järjest enam. Seadusandja tahte täpsustamiseks pöördutakse sageli esmalt just seletuskirja poole. Enamasti eelnõu Riigikogu menetluse käigus muutub, mistõttu seletuskirja algtekst ei vasta enam seadusele. Riigikogu menetluses tehtud muudatuste kohta koostatakse eraldi seletuskiri, kuid see, mis osas seletuskirja algtekst on asjakohane ja mis mitte, tuleb igal lugejal endal tuvastada. Seaduse rakendajate aega aitaks oluliselt kokku hoida, aga ka arusaamist [parandada] see, kui oleks olemas üks seletuskiri, mis tervikuna vastab vastuvõetud seaduse tekstile. Ehk tasub meil otsida võimalust, kuidas selline olukord saavutada. Enne seaduseelnõu ettevalmistamist koostatakse väljatöötamiskavatsus ehk VTK. Selle laiem väärtus on selles, et ta muudab õigusloome ettenähtavaks ja läbipaistvamaks, võimaldab varakult algatada avaliku arutelu ja kaasata huvirühmasid. VTK-de koostamise kohustus on kehtinud kümme aastat. Tihti väidetakse, et VTK koostamine on liigne bürokraatia, see on formaalne ja venitab asjatult seadusloomeprotsessi. Kuid mitte keegi ei keela ju teha VTK-d sisuliselt ja viisil, et temast tõesti kasu oleks. Kui avalikud arutelud eelnõu vajalikkuse, põhjendatuse ja sisu üle algavad varakult, siis on võimalik eelnõu valmimise, sealhulgas kooskõlastusringi ja vastuvõtmise protsessi lühendada, sest põhimõttelised vaidlused on peetud varakult ja puudutatud osapooled on juba alguses olnud kaasatud. Justiitsministeerium otsib lahendusi, kuidas VTK koostamise kohustust senisest rohkem ja sisukamalt täidetaks. Alates möödunud aastast esitab valitsus VTK-d teadmiseks ka Riigikogule. Seni on seda tehtud umbes pooltel juhtudel. Uue korraldusega ilmselgelt veel harjutakse. Riigikogu komisjonid on üldjuhul võtnud VTK-d teadmiseks ning nende kohta arvamust ei ole avaldanud. Nüüd eelnõude mõjuanalüüsidest. See [olukord] on 2012. aastal rakendatud süsteemi tõttu paranenud. Rahvusvahelises võrdluses on Eesti mõjude hindamise süsteemi hinnatud väga heaks. OECD 2021. aastal tehtud õigusloomepoliitikat puudutava uuringu kohaselt on Eesti seaduseelnõude mõjude hindamise süsteem kvaliteedi poolest 37 riigi seas neljandal kohal. See koondnäitaja kõrge skoor tulenes mõjude hindamise läbipaistvusest ning nõuete süsteemsest kohaldamisest. Kuigi mõjuanalüüside kvaliteet on paranenud ja mõjude hindamise süsteemi on rahvusvaheliselt tunnustatud, on samal ajal kasvanud ka ootused mõjuanalüüside kvaliteedile. Seetõttu on oluline tagada, et mõjuanalüüsid oleksid senisest enam andmetega toetatud, koostamisse oleksid kaasatud huvirühmad, halduskoormus oleks põhjalikumalt hinnatud ning olulise mõjuga muudatuste puhul oleks kavandatud ka järelhindamine. Iga regulatsiooni mõjusust saabki kõige täpsemalt hinnata tagantjärele. Järelhindamisi kavandatakse praktikas veel vähe. Eelmisel aastal algatas valitsus Riigikogus kolm sellist eelnõu, kus oli kavandatud ka järelhindamiskohustus. Lisaks oli kaks eelnõu, kus vastav kohustus oli kavandatud seletuskirjas. ÕPPA järgi on seatud eesmärk, et järelhindamise osakaal peaks kasvama. Kuid järelhindamine ei ole iga eelnõu puhul vajalik ja ressursikulu arvestades tegelikult ka mitte mõttekas. Üks uutest nõuetest, mille ÕPPA sätestab, on kohustus kavandada järelhindamine sellisel juhul, kui seaduseelnõu puhul on jäänud väljatöötamiskavatsus kiireloomulisuse tõttu koostamata. Järelhindamiskohustus võetakse seadusega, vastav norm kavandatakse seaduse rakendussätetesse. Justiitsministeerium hindab senisest süsteemsemalt, milliste muudatuste puhul tuleks järelhindamine kavandada, teeb vastava ettepaneku ning seirab, et võetud kohustust ka täidetaks ja järelhindamise aruanne koostataks. Riigikogul on järelhindamise osakaalu suurendamises oluline roll nii-öelda nõudluse kujundajana. Mida rohkem järelhindamise aruandeid küsitakse, seda enam suunab see valitsust neid kavandama. Õigusloome kvaliteedi ja läbipaistvuse tagamise eesmärgil arendatakse riigi koosloomekeskkonda. See on Justiitsministeeriumi, Riigikantselei ja Riigikogu Kantselei koostöös loodav IT-lahendus, mis koondab kogu õigusloomeprotsessiga seotud teabe, alates eelnõu väljatöötamisest kuni seaduse Riigi Teatajas avaldamiseni, ühte kohta. Koosloomekeskkond koosneb ühelt poolt kinnisest töökeskkonnast, kus saab ühtsete mallide ja tööriistadega ette valmistada õigusloomealgatusi, näiteks väljatöötamiskavatsusi või seaduseelnõusid, ning teiselt poolt avalikust vaatest, mis annab üldsusele selge pildi eelnõude menetlemise käigust ja ettevalmistatud materjalidest. Samuti annab see senisest parema võimaluse õigusloomeprotsessis kaasa rääkida. 20[2]1. aastal jõuti arendustega esimese VTK ja seaduseelnõu koostamise etappi. "Eesti 2035" aluspõhimõttena on väljendatud, et Eesti õiguskeskkond ning valitsemiskorraldus soosivad ühiskonna sidusust, uute lahenduste kasutuselevõttu, innovatsiooni ja paindlikku riigivalitsemist. Strateegiadokumendi üheks tegevuseks on koosloomel põhineva poliitika kujundamine ja elluviimine, sealhulgas õigusloome ja kaasamise tööriistakasti väljatöötamine ja rakendamine. Riigi koosloomekeskkonna arendamine panustabki nende eesmärkide saavutamisse. Kuigi riigi koosloomekeskkond loob tehnilised võimalused õigusloome kvaliteedi tagamiseks, sõltub õigusloome kvaliteet endiselt siiski eelkõige õigusloomejuristidest. Eelmisel aastal hoogustus diskussioon õigushariduse kvaliteedi teemal ja see puudutab ka õigusloomejuriste. Õigusloomejuristidel on nõutavad spetsiifilised oskused ning nende kutseoskuse taseme tõstmiseks on loodud õigusloomeakadeemia, mille raames toimuvad erialased ja tööks vajaliku kompetentsi teemalised koolitused. Spetsiaalselt õigusloomejuristidele korraldatakse õigusloojate konverentsi õiguskeelepäeva. ÕPPA-s seatud eesmärkide saavutamise eelduseks on see, et õigusloomejuristi elukutse oleks sedavõrd atraktiivne, et uute ametnike leidmiseks korraldatud konkursse ei peaks tunnistama luhtunuks. Selleks et järelkasvu tagada, tuleb sellele eraldi keskselt tähelepanu pöörata. Kokkuvõtteks. Õigusloome kvaliteedi tagamine on keeruline ülesanne. Selle ülesande täitmise õnnestumise eeldus on, et kvaliteeti puudutavate teemadega tegeldakse süsteemselt ja pidevalt. See on kõigi õigusloomeprotsessis osalejate ühine ülesanne ja lõpptulemus sõltub sellest, kuivõrd igaüks meist hea õigusloome põhimõtteid kokkulepitud viisil järgib. Sellest sõltub ei rohkem ega vähem kui õigusriigi tugevus. Aitäh! Ma olen valmis vastama küsimustele.
Hea justiitsminister, teile on küsimusi. Peeter Ernits alustab, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud minister! 23 lehekülge on üsna piinlik lugeda, eriti kui mul on käes siin varasemate aastate materjalid, kus on konkreetsed ... Ühe küsimusega on väga raske [seda öelda], aga ma keskendun õiguskeelele. Näiteks 2019 öeldi, et seitsmes ministeeriumis 11-st on olemas keeletoimetajad. Aga ma ei tea, milline seis on praegu. 2019, kui kogu seda asja ette valmistati, öeldi, et tuleks koostada asjakohane koolitusprogramm. Ma loen teie ettekandest, et tuleviku arengusuunana peaks hakkama seda tegema. Praegu on 2022. aasta. Milline see seis praegu on? [[Juhataja helistab kella.]] Seaduskeel on kohati üsna kohutav. Kas praegu on kõikides ministeeriumides olemas keeletoimetajad? Miks see asi alles hakkab arenema?
Aitäh! Näiteks eelmise aasta lõpus toimus õiguskeelepäev, kus oli osalisi kõikidest asutustest, kes õigusloomega kokku puutuvad, sealhulgas Riigikogust ja ministeeriumidest, üldse erinevatest asutustest. Minu arusaama kohaselt arutati, kuidas seda protsessi ja õigusloomekeelt paremaks muuta. Seal olid erinevad seminarid. Minuni jõudnud tagasiside põhjal oldi sellega väga rahul. Kindlasti avaldas eelmise kahe aasta jooksul mõju ka koroonaolukord, võib-olla oli selliseid seminare mõnevõrra keerulisem korraldada. Ütleme, kaugtöövormis ei ole võib-olla kõik asjad alati nii efektiivsed, kui siis, kui inimesed on füüsiliselt koos. Mis puudutab seda, kuidas on seis keeletoimetajatega, siis ma tänase päeva seisuga ei julge sajaprotsendilise [kindlusega] seda öelda, kuid eelmise aasta lõpus oli vist kaks ministeeriumi, kus ei olnud keeletoimetajat.
Heljo Pikhof, palun!
Aitäh! Austatud minister, ma tänan selle ettekande eest. Aga ma tahaksin küsida, kuidas on lahendatud see küsimus, et ajutise kaitse all tulevad meile siia ukrainlased, kellel on samaväärsed õigused meie kodanikega, kuid kui tasuta õigusabi, riigi õigusabi maht on nii väike, advokaatide tasud on nii väikesed, kuidasmoodi siis teisest õigussüsteemist tulnud inimestel on võimalik siin oma õigusi kaitsta. Kindlasti vajavad paljud abi.
Aitäh! Hetkel ei ole teada, kui suurt abi nad vajavad. Me oleme protsessis väga algusjärgus. Aga mul oli eile kohtumine advokatuuri esindajatega. Näiteks nemad ütlesid, et nad on kaardistanud need inimesed, kes on valmis ka pro bono õigusnõu andma. Kindlasti me jälgime seda, et seda õigusnõu, mida põgenikud vajavad, kindlasti saadaks. Vajaduse korral vaadatakse kindlasti ka rahalist poolt.
Riina Sikkut, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud minister, tänan ettekande eest. Väga huvitav lugemine on ka see eksperdihinnang, mis on teie ettekandele juurde pandud. Mul on tegelikult mitu küsimust. Üks on see: kas vastavalt eksperdihinnangu järeldustele või vastustele, mis nad on andnud, plaanitakse ka muudatusi, mis puudutavad põhiseaduspärasuse analüüsi iga eelnõu puhul või muudatusi VTK-de koostamise korras? Kas on muudatused plaanis? Teiselt poolt see, et väga paljud eelnõud jõuavad menetlusse ilma VTK-ta. Aastaid on olnud probleem, et VTK-dega ei tegeleta sisuliselt ja süsteemselt. Aga kas on positiivseid näiteid? Tõesti, elu on nii keeruline, et kõhutunde pealt on keeruline seda õiget juriidilist lahendust leida. [[Juhataja helistab kella.]] VTK aitab nii sisulise kui ka õigusloome lahenduse mõttes hea tulemuseni jõuda. Kas on positiivseid näiteid, kui VTK on tegelikult aidanud meil parema lahenduseni jõuda?
Aitäh! Kõigepealt nendest ettepanekutest, mida on neli ja mis puudutavad põhiseaduspärasuse analüüsi. Me täheldasime juba aasta lõpu poole, et vaidlusi, mis käisid eri tasanditel, tuleb hoolikamalt jälgida, et kõik aspektid oleksid arvesse võetud. Ütleme niimoodi, et kuna kõik valitsuse eelnõud peavad Justiitsministeeriumist läbi käima, siis me kindlasti eriti hoolikalt seda jälgime. Tuleb tunnistada, et eks me siis ka vaidleme selle üle. Neid vaidlusi on tõesti viimastel kuudel olnud rohkem ja selgitamist selle tõttu rohkem. Kindlasti, mis puudutab väljatöötamiskavatsusi, siis ka siin oleme ühel ja teisel korral palunud põhjalikumalt selgitada, miks ühel või teisel juhul neid ei ole tehtud. Suhteliselt hiljuti saatsin kirja haridusministeeriumile ja ütlesin, et see eelnõu ei ole enam kiireloomuline, palun tehke VTK ja lahendage see probleem ära, sest isegi seletuskirja põhjal jäi väga palju küsimusi üles. Ütleme nii, et kui tõesti on mingi kiireloomuline asi, vahel ju ongi väga kiireloomuline, siis tuleb neid küsimusi, mis tegelikult tuleks lahendada VTK-s, selgitada seletuskirjas. Selle tõttu peab seletuskiri olema mahukam ja põhjalikum. Nii et see on ka valikute koht teatud mõttes. Eks me seda jälgime. Ma kinnitan, et väga paljudel juhtudel ongi Justiitsministeeriumi ettepanekud eelnõude koostajatele olnud ühte või teist analüüsi näiteks põhjalikumalt teha. Isegi mitte VTK tasemel, aga just selle tõttu, et seletuskirjas on midagi puudu jäänud, see põhjenduste pool, analüüs ei ole hästi korras. Mis puudutab küsimust normitehnikast ja juriidilisest kvaliteedist, siis see on ka kindlasti üks asi, millega pidevalt tegeldakse, see vajab spetsiifilist ettevalmistust. Tõsiasi on see, et spetsialistide leidmine on ministeeriumidel keeruline, tulenevalt ühelt poolt oma spetsiifikast, aga ka sellest, et õigusloomejuristi ametikoht eeldab teatud oskusi, mida kõigil kohe ei ole, see vajab ettevalmistamist. Võib-olla paljudele ei tundu see ka esimese hooga atraktiivne, sest nõudmised on küllaltki kõrged selle ameti puhul. Nii et me teame neid nõrkusi. Need nõrkused, mis siin esitati – me oleme aimanud, et need võivad nendes kohtades olla.
Kert Kingo, palun!
Ma tänan, lugupeetud istungi juhataja! Hea minister! Õigusloome üldine põhimõte on see, et seaduse tekst peaks olema selge, arusaadav ja üheselt mõistetav ehk üheselt tõlgendatav, aga paraku kahjuks tihedamalt, kui me seda sooviksime, peavad kohtunikud tegelema sellega, et tuleb kaalutleda ja mõtelda, kuidas mingit seadusesätet peaks tõlgendama ja kuidas see kohaldub. Selle peale kulub palju aega. Mul on küsimus, kas selle probleemiga on ka selle käigus tegeletud, kas on tehtud näiteks mingeid analüüse või koostatud hinnanguid.
Aitäh! Eks ju seda tagasisidet praktikute poole pealt ühest või teisest kohast tuleb. Ütleme niimoodi, et seal on kaks lahendust, kaks teed. Üks on see, et kui mingi eelnõu kohta tuleb ikkagi väga palju küsimusi ja etteheiteid või need on olulise, tõsise iseloomuga, siis tuleb eelnõu muudatused suhteliselt kiiresti ette valmistada ja need tehakse ära. Mõned asjad on natukene väiksemad, või ütleme, ei tundu võib-olla esimesel pilgul nii akuutsed. Vahetevahel nad ootavad seda hetke, kui näiteks eelnõu hakatakse mingil teisel põhjusel muutma, et ei tekiks sellist olukorda, kus me muudame piltlikult öeldes jaanuaris eelnõu ühte lauset ja märtsikuus teist lauset, vaid hoitakse seda protsessi koos. Kuidas need asjad tekivad? Eks see ole ühelt poolt olnud ka nii-öelda ajalooline tulemus. Meil on hästi palju ju praegu selliseid eelnõusid, kus muudetakse kehtivaid seadusi, ja vahel läheb ilmselt selle käigus midagi lappama või ei lähe kõik nii, nagu on mõeldud. Kindlasti on üks asi siin kiirustamine. See on see, millele ma oma kõne alguses osutasin, et on tõesti olukordi, kus tuleb teha kiireid muudatusi, aga siis tuleb kiirustada aeglaselt. Ma mõtlen selle all seda, et selliste eelnõude puhul tuleks ikkagi erinevaid osapooli vaadata, sest mitu silma on ikkagi mitu silma ja siis on lootust ebakõlasid kiiremini avastada. Olles nüüd mõnevõrra rohkem kui aasta valitsuse liikmena ametis olnud, julgen kinnitada, et kui toimub erinevate ametkondade, erinevate seisukohtade kohene [kaasamine], kui ilmneb vajadus eelnõu muuta või midagi sätestada, kui kohe kaasatakse erinevaid osapooli, hakatakse kohe koos lahendust otsima, siis tõenäosus, et midagi jääb logisema, on väiksem kui siis, et keegi teeb valmis ja ütleb, et ongi kõik. Eks selle nimel tuleb edaspidi kõigil pingutada. Siin on võib-olla veel nii-öelda ka teine kiht, Riigikogu, et vaadata need asjad veel kord läbi. Menetlusprotsess on Riigikogus oma loogilise pikkusega, mis võimaldab võib-olla isegi paremini süveneda ja kaaluda asju, mis vahetevahel on väga kiiresti ette pandud.
Urve Tiidus, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud minister! Õiguspoliitika põhialuste täitmise aruandes eelmise aasta kohta torkab minu jaoks silma üks sõna. See on "järelhindamine". Teatavasti, kui seadused siin Riigikogus kinnitatakse, vastu võetakse, siis hakkavad nad oma elu elama. Aga need põhialused nõuavad, et tagantjärele vaadataks, kas kõik need valikud ja otsused regulatsioonide loomisel olid tulemuslikud, kas need muudavad ühiskonnaelu paremaks ja nii edasi. Kuidas teie seda järelhindamise vajadust mõistate? Kas seda peaks olema rohkem? Siin aruandes on öeldud, et seda tehakse justkui vähe. Või mismoodi see tulevik võiks olla?
Aitäh! Järelhindamine on tegelikult peegeldus sellest, et kui me inimesena ükskõik mida teeme, siis tulevad mingid tagajärjed ja me saame hinnata tagajärgi, kas need on sellised, nagu meie tegevus eeldas, nagu me tahtsime. Sama asi võib juhtuda ka seadusloomes. Me võime eeldada näiteks mõne seaduse loomisel, et inimesed või ettevõtted hakkavad ühel viisil käituma, kuid seaduse rakendamisel selgub, et nad ei käitunud nii, et nad käituvad mingil teisel viisil või mitte päris sellisel viisil või tekivad mingid kõrvalmõjud, mida alguses võib-olla ei osatud ette näha. Tavaliselt need olukorrad tekivad siis, kui eelnõu ettevalmistamise protsess on olnud lühike, on jäetud tegemata väljatöötamiskavatsus ehk ei olnud seda faasi, kus erinevad asjaosalised oleksid saanud seda lahendust kaaluda. Selles mõttes olen ma täiesti nõus, et kõigi nende olukordade puhul, kus väljatöötamiskavatsust ei tehtud, aga tegemist on olulise muudatusega, peaks järelhindamine olema. Jah, küsimus on see, mis on oluline muudatus. See on teatud mõttes subjektiivne koht. Aga põhimõtteliste asjaolude kohta võiks tuua selle näite, mis oli võib-olla üks kõige suuremaid muudatusi. See puudutas pensionisüsteemi lõhkumist ehk teise samba vabatahtlikuks muutmist, mis oleks pidanud tegelikult eeldama väljatöötamiskavatsust. Nüüd peab kindlasti tagantjärele tulema järelhindamine, isegi kui me võime juba praegu tajuda, et on toimunud protsesse, mida võib-olla eelnõu ettevalmistamise ja arutelu käigus ei osatud täpselt mõõta ega hinnata. Aga teistpidi on oluline see, et kui see mõjuanalüüs, mis on seletuskirjas, ja järelhindamine annavad samasuguse tulemuse, siis me teame, et täpselt nii läkski. Ka see teadmine on alati kasulik. Ma arvan, et suuremate muudatuste puhul on järelhindamine hädavajalik. Küsimus on selles, kas see peab alati olema seadusesse kirjutatud. Ma tunnistan, et mulle meeldiks, kui me inimestena oleksime nii targad, et teeksime selle asja nagu iseenesest ja loogiliselt mõeldes. Aga ma olen aru saanud, et mõned asjad on targem alati seadusesse sisse kirjutada, et need ära tehtaks. Nii et tõesti, kui on mingid keelelised parandused ja niisugused apsakad, mis aeg-ajalt on seadusloomesse sisse sattunud, siis mingit järelhindamist ei ole vaja teha. Aga kui tehakse põhimõttelisi või ulatuslikke muudatusi, siis tuleks hinnata. Tuleb aru saada ka sellest, et loomulikult, mida suurem muudatus, seda põhjalikum on järelhindamine. Vahetevahel on ka suhteliselt mõõdukas analüüs selle kohta, kas mõõduka muudatuse hindamine eeldab ka mõõdukat järelhindamist, väga kasulik.
Hea minister, rohkem küsimusi ei ole. Tänan! Avame läbirääkimised. Kõigepealt saab keskfraktsiooni nimel sõna Marek Jürgenson. Palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Head kolleegid! Alustuseks tänan ministrit selle ülevaate eest. Õigusloomega seonduv võib meile kõigile esmapilgul tunduda keerulise ja suhteliselt kauge teemana, kuid otseselt või kaudselt puudutab see paljude meie inimeste elu. Õigusloomepoliitika põhialuste eesmärkidega saab üksnes nõustuda. Siinkohal soovime, et seadused oleksid arusaadavad, mõistlikud ja isikuid mittekoormavad ning välditud oleks ülereguleerimine. Soovime, et igale algatusele eelneks mitmekülgne ja põhjalik analüüs ning et seaduste koostamisse oleksid kaasatud ka kõik [asjaga seotud] huvirühmad. Siinkohal soovin juhtida tähelepanu Justiitsministeeriumi tellimusel esitatud Eesti Teaduste Akadeemia riigiõiguse sihtkapitali nõukoja eksperdiarvamuses toodud kahele aspektile: eelnõu põhiseaduspärasuse analüüs ja eelnõu koostamisele eelnev väljatöötamiskavatsus. Muu hulgas paluti ekspertidel hinnata õigusloomepoliitika põhialuste täitmist, [käsitledes] vabalt valitud kümne Vabariigi Valitsuse algatatud ja Riigikogus vastu võetud seaduseelnõu seletuskirjas esitatud eelnõu põhiseaduspärasuse analüüsi ja vabalt valitud kümne seaduseelnõu väljatöötamiskavatsuse analüüsi. Eksperdiarvamuses on märgitud, et õigusloomepoliitika põhialuste üheks eesmärgiks on kindlustada Riigikogus vastuvõetud seaduste põhiseaduspärasus, seega on mis tahes eelnõuga pakutava uue regulatsiooni põhiseaduspärasuse analüüs ja selle kajastamine eelnõu seletuskirjas väga oluline. Põhiõiguste ning vabaduste piiramise proportsionaalsuse küsimused annavad aluse parlamentaarseks aruteluks, loovad suuremat selgust ja pakuvad kindlust normi adressaatidele. Samuti on see vajalik võimalike hilisemate kohtuvaidluste, sealhulgas põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse kontekstis. Eksperdiarvamusest nähtub, et arvamuse koostamise valimisse võetud Vabariigi Valitsuse algatatud seaduseelnõude seletuskirjades puudus pakutava regulatsiooni põhiseaduspärasuse analüüs üheksal juhul kümnest. Loodava regulatsiooni põhiseaduspärasuse analüüs on õigusloome oluline osa ning loodan, et peagi on Vabariigi Valitsuse algatatud seaduseelnõude kõikides seletuskirjades vastav [osa] põhjalikult läbitöötatult juba olemas. Selliselt saame tõsta õigusloome kvaliteeti, vähendades õigusvaidlusi, ja tõsta seeläbi ka õiguskindlust ühiskonnas. Teise aspektina tahaksin peatuda VTK-del ehk seaduseelnõude väljatöötamiskavatsuste analüüsil. Õigusloomepoliitika põhialused näevad ette, et Vabariigi Valitsus koostab algatatava seaduseelnõu väljatöötamise eel väljatöötamiskavatsuse ja selle tegemata jätmist tuleb põhjendada. Õigusloomepoliitika põhialustes on loetletud juhud, kui väljatöötamiskavatsuse võib jätta koostamata, kuid selle sisuliseks eesmärgiks on avalik arutelu, mis laseb kaardistada probleemi võimalikud lahendused ja nende mõjud. Väljatöötamiskavatsus peaks koondama huvirühmade, ekspertide, akadeemiliste ringkondade teadmised ja kogemused, mis on äärmiselt oluline. Paluks kaks minutit juurde.
Palun! Kaks minutit lisaaega.
Eksperdiarvamuses on märgitud, et vaadates loetletud eelnõude väljatöötamiskavatsusi, tuleb välja, et eelnõu väljatöötamiskavatsuse esitamine on praktikas üsna erandlik. Reeglina seda ei koostatagi. Arvamuse objektiks oleva kümne seaduseelnõu puhul eelnes selle koostamisele väljatöötamiskavatsuse koostamine vaid kolmel juhul. Leian, et väljatöötamiskavatsuse kui eelnõu ettevalmistava etapi läbimine annab võimaluse paremini hinnata ja mõista loodava regulatsiooni tegelikku mõju. Väljatöötamiskavatsuse koostamata jätmine viib õigusloome selle poliitika põhialuste põhieesmärkidest tegelikult hoopis eemale. Väheneb ka ühiskondliku arutelu võimalus ning kitseneb võimalike lahenduste ring. Seega ootame Vabariigi Valitsuse väljatöötatud eelnõude juures väljatöötamiskavatsusi ega pea õigeks sellest õigusloomeetapist loobumist. Loomulikult arutasime eile õiguskomisjonis seda ministriga, küsisin seda isiklikult ja minister kinnitas, et VTK-de ärakaotamine ei ole mõistlik. Nii et suur tänu ja jõudu tööle!
Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni nimel Anti Poolamets, palun!
Palun lisaaega.
Kaheksa minutit.
Hea juhataja! Austatud kolleegid! Tunnen ennast nagu põllumees, kirjeldades 2021. aasta saaki õigusloomes. Õigusloomes oli 2021. aasta ikalduse aasta. On olnud põhiseaduse uuristamise aasta. Paraku tuleb väljenduda nagu pagar, et on olnud seadusandlike kobarkäkkide aasta. Teisiti on seda raske nimetada. Selle põhjuseks ei ole olnud üksnes kiirustamine kriisi ajal, vaid teadlik kriisi varjus pikema vaatega asjade ärategemise soov, mida ehk muidu oleks raske läbi viia, näiteks poliitiliste konkurentide sõnavabaduse piiramise tung vaenukõne [eelnõu] läbisurumise näol. Ka Priit Pikamäe konstateeris oma eksperdiarvamuses õiguspoliitika põhialuste täitmise kohta väga karmilt, et valikusse kuulunud eelnõude seletuskirjades ei ole analüüsitud regulatsiooni kooskõla põhiseaduspärasuse nõuetega. Reeglina puudub Vabariigi Valitsuse algatatud ja Riigikogu vastuvõetud eelnõude seletuskirjas põhiseaduspärasuse analüüs. Kurb on see, et meie kohtud ja õiguskantsler on selles ka seekord läbi kukkunud, sest ärme unustame, et need põhiseaduse piirangud on olnud meie lähiajaloo kõige karmimad. Kõige karmimad. Seepärast on raske selle kriitikaga liialdada. Võib ju nokitseda õiguskeele kallal, aga kui sisu on mäda, ei aita ka esinduslik pakend. Tegu ei ole üksikute veel esinevate puudustega. Minister ütles, et 109 eelnõust olevat olnud probleemidega kümmekond. Jah, tõenäoliselt olid seal tehnilised probleemid. Ta kiitis seda, et oleme mõjude hindamise süsteemiga 37 OECD riigi hulgas neljandal kohal. Jah, aga see on üksnes räästa värvimine, kui vundament on mõranenud. Kahjuks võib märgata lausa teatud Puna-Hiina meetodeid, mis puudutab sõnavabaduse mahasurumist ja vaenukõne väljatoomist. Meil oli aasta jooksul üks nuhtlus, see oli nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse kaudu politsei volituste põhjendamatu laiendamine. Opositsiooni survel jäid mitmed liialdused sisse viimata. Me oleme saanud siiamaani kuulda silmamoondust, et sundvaktsineerimist ju ei ole olemas, politseinikud ja kaitseväelased vallandas justkui mingi valitsusele teadmatu jõud. Eriti valus on see praeguse julgeolekukriisi tingimustes. Töölt löödi minema pika staažiga kolonel ja paljud teised vilunud kaitseväelased, ikka selleks, et sundida neid süstima lõpetamata ohutusuuringutega vaktsiine. Sõdur on mõeldud rindele, vajaduse korral, mitte laborikatsete tegemiseks. Ärme unusta, et põhiseadus ütleb, et kedagi ei tohi allutada meditsiini- ega teaduskatsetele vastu tema tahtmist. COVID-i tõrje õigusloome on olnud igast otsast vigane, kahjuks nii ebaseaduslik kui ka ebateaduslik. Miks me muidu pidime esmaspäeval jätma ära vastused arupärimistele? Sest kolm korda vaktsineeritud ministrid olid haiguslehel ja kodus. Kas sellistes oludes me tohime vallandada inimesi, rikkuda ära nende karjääri? Vastus on selge: ei tohi. Vaenukõneseadus, rikkujast teavitaja seadus ehk pealekaebeseadus. Kolleeg Jaak Valge on selgitanud, et viha õhutamise kontseptsioon pärineb Nõukogude Liidust. Nõukogude riik püüdis seda kontseptsiooni sisse suruda juba ÜRO inimõiguste ülddeklaratsiooni, et nullida ära sõnavabaduse põhimõte. Stalini ajal see veel ei õnnestunud, küll aga Brežnevi ajal pressiti see marksistlik ollus mõnesse rahvusvahelisse õigusakti. Ma ei näe mingit põhjust, miks meie peame sellega kaasa minema. Selle mõte oli mitte vähemuste vabastamine, vaid demokraatide ohjeldamine. Pealekaebeseadus, ilusama nimega öeldult rikkujast teavitaja kaitse seaduse eelnõu on näide, mille puhul see kõnekäänd, et Eesti ametnik paneb eurodirektiividele alati poole juurde, vastab täielikult tõele. Direktiivi alusel meile kaelamääritud eelnõu pakuti kenas kastmes, räägiti rahapesu paljastamisest. Selgus, et tahetakse kaela määrida kõikehõlmav pealekaebamissüsteem euro-Stasi – täiesti julgelt võib ta selleks välja areneda, eeldused on loodud. Lugupeetud liberaalid, see ei ole liberalism, see ongi marksism. Ärge tehke seda! Ärge laske ennast petta seltsimees Brežnevil! Euroopa Liidu õigusaktid. ELAK, kus ka mina liige olen, meenutab parlamendi teist koda. Tõepoolest on üks maakera, mis tundub sellest kõrgemal korrusel olevast maakerast suurem olevat, sest see õigusaktide virn, mida meile igaks esmaspäevaks ette lükatakse, nõuaks paarikümmet inimest, abilisi, kes neid sünteesiksid, analüüsiksid, uuriksid ja otsiksid sealt miine. Aga meie peame seda tegema kõige muu kõrvalt. Ja me ei saa tagada kvaliteeti. Igal juhul leidsin ma ka ühe meetilga tõrvatünnis ja seda ei saa mainimata jätta. Nimelt, see on koos Riigikantseleiga ja Riigikogu Kantseleiga algatatud koosloomeprotsess, kus info eelnõude kohta on koondatud ühte kohta. Loodame, et see aitab protseduuride hoidmisele kaasa. Aitäh!
Heljo Pikhof, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Head ametikaaslased! Minul küll nii lopsakaid kujundeid ei ole kui mu eelkäijal, aga alustan siiski ettekannet sotsiaaldemokraatide nimel. Tsiteerin "Õigusloomepoliitika põhialuste aastani 2030" 2021. aasta täitmise ülevaate sissejuhatust: "Novembris 2020 võttis Riigikogu vastu otsuse, millega kiideti heaks "Õigusloomepoliitika põhialused aastani 2030". Selles lepiti kokku Eesti õigusloomepoliitika pikaajalises visioonis ja hea õigusloome põhimõtetes." Olulise põhimõttena panustab ÕPPA strateegia "Eesti 2035" sihi saavutamisse, mille järgi riigivõimu teostatakse ausalt ja läbipaistvalt, järgides õigusriigi põhimõtteid ning tagades inimeste põhiõigused ja vabadused. Kuigi täna peetud ettekanne ja ülevaade keskendusid peaasjalikult 2021. aastale ehk esimesele uute õigusloomepoliitika põhialuste kehtimise aastale, siis oluline on käsitleda ka 2020. aastat. Teame ju kõik, et viimased aastad on Eesti riiki räsinud mitmed kriisid, alates viiruskriisist, millele on lisandunud veel energiakriis, julgeolekukriis jne. Paraku peab ka õigusloome nendele kriisidele ja väljakutsetele kiiresti reageerima, samas, nagu varasemalt välja tõin, järgides õigusriigi põhimõtteid ning tagades inimeste põhiõigused ja vabadused. 2020. aasta märtsis kehtestati eriolukord ja sama aasta kevadel esitati Riigikogule mitmeid kobarseadusi. On arusaadav, et eriolukord ja viiruskriis nõudsid kiiret tegutsemist ka seaduste vastuvõtmisel, aga paraku kujunes nende mahukate kobarseaduste paketi esitamine Riigikogule vältimatuks ja kiireks võta-või-jäta-menetluseks. Eirati parlamentarismi põhimõtteid ning Riigikogu liikmeid pandi sundolukorda. On oluline välja tuua, et selline olukord ei tulnud kuidagi kasuks õigusloome kvaliteedile ja Riigikogu reputatsioonile. Juba kobarseadused ise viitavad olulistele puudustele meie õigusloomeprotsessis, näiteks sellele, et mitmed asjad on jäänud õigel ajal tegemata ning siis hakatakse kiirkorras, läbi arutamata ja huvigruppidega kooskõlastamata eelnõusid välja töötama ja Riigikogule sundvalikuna esitama. Oluline on välja tuua, et olgu eriolukorraks hädaolukord, erakorraline olukord või sõjaseisukord, üheski nendest olukordadest ei tohiks midagi taolist teha. Kõigiks nendeks olukordadeks tuleb riigil valmis olla oma seaduste, määruste ja tegevusjuhistega. Selge on see, et kriisid ei kao kuhugi, neist tuleb õppida ja ka õigusloome peab olema nendeks paremini valmistunud. Eriolukorras ja viiruskriisis piirati suuremal või väiksemal määral mitmeid põhiõigusi, näiteks õigust vabale eneseteostusele, õigust perekonna ja eraelu puutumatusele, õigust ettevõtlusele, õigust omandi vabaks kasutamiseks ja käsutamiseks, õigust Eestis vabalt liikuda ja elukohta valida, õigust haridusele, õigust rahumeelselt koguneda ja koosolekuid pidada ja paljut muud. Nende põhiseaduslike õiguste ja vabaduste kasutamise juures on aga niinimetatud seaduse reservatsioon, mis lubab neid õigusi ja vabadusi piirata seadusega ehk piiramise võimalused tuleb õigusriigis näha ette asjakohastes seadustes ehk igal põhiseaduslikul riivel peab olema selge seaduslik alus. Meie parlamentaarses riigis võtab seadusi vastu Riigikogu ja just kriisiolukordades peab otsustamine olema laiapõhjaline, mis tagaks otsuste suurema legitiimsuse ja omaksvõtu rahva poolt. Põhimõttelisi, riiki tervikuna tõsiselt puudutavaid otsuseid peab langetama parlament, mitte täitevvõim, see tähendab Vabariigi Valitsus oma määruste ja korralduste alusel. Palun lisaaega.
Kolm minutit lisaaega. Palun!
Ka nende piiravate meetmete järelevalve pädevus peab olema parlamendil, õiguskantsleril ja kohtul, mitte valitsusel. Nagu juba eelnevalt on siin mitu korda öeldud, reeglina puudub Vabariigi Valitsuse algatatud ja Riigikogus vastuvõetud seaduse eelnõu seletuskirjas eelnõu põhiseaduspärasuse analüüs. Kuigi õigusakti eelnõu seletuskirjas nähakse otsesõnu ette kohustus analüüsida eelnõu vastavust Euroopa Liidu õigusele, ei ole nõuet, et eelnõu seletuskiri sisaldaks muude alajaotiste kõrval ka eelnõu põhiseaduspärasuse analüüsi. Head ametikaaslased! Lisaks kvaliteetsele õigusloomele seisab meie riigi ees tõsine väljakutse riigi õigusabi korraldamisel. Eesti Advokatuuri esimehe Jaanus Tehveri sõnul on riigi õigusabi süsteem alarahastatuse tõttu kinni jooksmas ning õiglane õigusemõistmine ohus. Eesti Advokatuuri esimees hoiatab, et kui süsteemi ressursse ei lisandu, saabub peagi hetk, kui advokaadid pole enam nõus riigi määratud tingimustel edasi töötama. Kui aga hulgale abivajajatele jääb advokaadi kaitse kättesaamatuks, pole Eestis enam õiglast õigusemõistmist. Riigi õigusabi kliendid on õigusemõistmise süsteemis niigi kõige haavatavam osapool ning riigil tuleb teha kõik, et tagada neile ligipääs õigusemõistmisele. Kui vaadata seda, kui palju meil on õigust saada tasuta õigusabi, siis on näha, et ilmselgelt pole see nendele inimestele, kellel üldse on õigus seda saada, piisav. Ma vaatasin järele, kui palju seda siis on. Tasuta õigusabi teenust saab kasutada üldjuhul süsteemiga 2 + 3, kus esimesed kaks tundi on tasuta ja siis järgmised kolm tundi 45-eurose tunnitasuga. Kui me vaatame kuritegevust, siis näeme, et kuritegevus on võtnud uued vormid. Inimesed on pahaaimamatult sattunud kurjategijate haardesse, halba olukorda isegi enda teadmata. Võtame kas või küberpettused, identiteedivargused. Kõigest sellest, mis meil täna on, ei piisa, on vaja mõistlikke lahendusi. Esiteks on vaja inimestele rohkem ja suuremas mahus õigusabi, teiseks on vaja ka advokatuurile raha, et seda õigusabi heal tasemel anda. Kui siit veel edasi minna, siis tuleks leida komplekslahendus, mitte nii, et halduspool, see tähendab inkassofirma, näiteks identiteedivarguse puhul hakkab kannatanult juba raha sisse nõudma ja ütleb talle, et siis lähed kohtusse ja küll sa kohtus küsid pätilt selle raha tagasi. Tegelikult peaks siin olema vahelülid, kas kohaliku omavalitsuse konstaabel [[Juhataja helistab kella.]], kelle poole pöörduda, või sotsiaaltöötajad. Loomulikult on suur teema ukrainlased, kes meile saabuvad ja vajavad võib-olla omakeelset õigusabi ...
Aeg, palun!
Ka see raha, mis tuleks anda juurde advokaatidele, mitte loota, et nad teevad tööd vabatahtlikkuse alusel. Aitäh!
Urmas Reinsalu, palun!
Palun kolm minutit lisaaega.
Kolm minutit lisaaega ka. Palun!
Austatud proua minister! Austatud parlamendiliikmed! Teate, mõtted on kuidagi muu teema ümber. Mõtted on meil kõigil Ukraina ümber. Aga kontsentreerudes sellisele tõsisele teemale nagu riigi õigusloomepoliitika, tahaksin ma seda kõnetooli kasutada proua justiitsministri siiraks tunnustamiseks. See oli professionaalne, intelligentne ja kõikehõlmav käsitlus. Minu siiras tunnustus. Ma arvan, et selle parlamendikoosseisu ajal ma kõvemat tunnustust ühelegi valitsuse liikmele siin jaganud ei ole, ja see tuleb tõesti südamest. Nüüd konkreetsed probleemid. Kui jätame kõrvale selles ettekandes väljendatud küsimused ja lahendused, siis minu meelest on meil tekkinud hoopis selle õigusloomepoliitika paradigma väline käsitlus ja probleem. See on seotud sellega, et suuremates otsustes on meil viimase aasta-kahega tegelik võim hakanud libisema seadusandja käest ära – see on seadusandja võim, mis seadusandja käest libiseb. Ma toon mõned väga tõsised, konkreetsed näited. Esiteks, seesama NETS-i teema, mis siin on kõlanud ja mille kohta on korduvalt ja vägagi dramaatilises toonis öelnud Riigikohus oma hinnangutes, et kui tõepoolest kriisi esimeses faasis anti seadusandja poolt õiguslik mandaat, nii-öelda üldvolitus täidesaatvale võimule rakendusakte kehtestada, ei ole see sellises olukorras, kus esimene, kriisi akuutne faas on möödunud, õigusriigi põhimõtete järgi, millest tuleneb ka seaduse alusel täidesaatva võimu tegutsemine, eriti olukorras, kus piiratakse põhiõigusi, enam põhiseaduspärane oma olemuselt. See on kindlasti esimene probleem. Teine probleem: kogu see olukord, mis leidis aset energiakandjate hinna tõusu hüvitamisega. Lausa hämmastav, andke andeks! Olukorras, kus meie põhiseadus ütleb mida? Seadusandja võtab vastu riigieelarve, kus nähakse ette riigi tulud ja riigi kulud. Teiseks ütleb põhiseadus, et seadusega tuleb inimestele näha ette puuduse korral antava abi liigid ja maksmise kord. Selge põhiseaduse paragrahv põhiõiguste kataloogis. Nüüd tekkis olukord, kus sadade miljonite eurode ulatuses maksti hüvitisi inimestele välja valitsuse rakendusaktide alusel ja raha eraldamiseks, selle tohutu rahakillavoori eraldamiseks [oli] õiguslik alus, mille alusel valitsus tegutses, atmosfääriõhu kaitse seadus. Ei ole niisugust alust, et atmosfääriõhu kaitse seadusega saaks eraldada kümneid ja kümneid miljoneid eurosid! Ilmselgelt oli see evidentses vastuolus kehtiva põhiseaduse normiga nii kulude tegemise mõttes kui ka selle korra mõttes, millistele isikute gruppidele ja mis reeglite järgi neid toetusi välja maksti ja makstakse ka praegu. Ärge minust valesti aru saage, ma ei mõista hukka inimestele toetuse andmist, vaid see õiguslik platvorm, mille alusel seda tehakse, ei ole kooskõlas kehtiva põhiseadusega. Kolmas näide puudutab samamoodi meie riigikaitse küsimusi. Kui valitsus on vastu võtnud otsuse ja asunud rakendama seda otsust selle kohta, et seoses julgeolekukriisiga tuleb eraldada täiendavaid sõjalisi vahendeid, siis ma tervitan seda kahel käel, see on igati mõistlik. Kuid sellises olukorras toimub nende otsuste langetamine jällegi kuidagi seaduseväliselt. Meil on olemas riigieelarve seadus. Riigieelarve seaduse loogika on selles, et riigi, nagu ütleb põhiseadus, tulud ja kulud sätestatakse kõik konkreetse jooksva aasta eelarves. Ja siis korraga langetatakse otsus näiliselt 380 miljoni euro eraldamiseks riigikaitsele, kuid kui me süveneme sõjalisse riigikaitsesse, et kui palju seda tegelikkuses on, siis nagu anti informatsiooni, vahetult sõjalisele riigikaitsele suunatakse valitsuse reservist 2,4 miljonit eurot. 2,4 miljonit eurot! Ilmselgelt ka selles küsimuses on meile oluline, et seadusandja peab selles olukorras tegutsema põhiseaduspäraselt ja võtma vastu otsuse, nii nagu seda näevad ette põhiseadusest tulenevad eelarvereeglid, kui suur hulk täiendavat raha aastate lõikes eraldatakse riigikaitsele. Järgmine küsimus puudutab mõjude analüüsi. Siin ma ei tea, kas nutta või naerda. Üks silm nutab, teine silm naerab. See on seotud "Fit for 55" algatusega. Nii grandioosse mõjuga [ettepanekut] kui Euroopa Liidu kliimapaketi ettepanek ja selles sisalduv sotsiaal-majanduslik tähendus selle parlamendikoosseisu jooksul teist ei ole. Enamushäältega anti sellele parlamendi mandaat, kuid tegelikkuses puudus igasugune sisuline mõjuanalüüs. Euroopa Komisjoni enda tehtud mõjuanalüüs põhines täiesti valedel CO2-kvoodi hinnaühikute rahalisel arvestusel, mis ei pidanud juba siis paika, kui see eelmisel sügisel üle anti. Küsisime ministritelt, miks ei ole mõjuanalüüsi, mida see tegelikult meie ühiskonnale tähendab. Üks minister ütles: ei, mõjuanalüüsi ei ole, kui teil on, andke mulle ka teada. Nii ütles üks valitsuse liige. Teine valitsuse liige, temal oli teine nägemus, ütles: aga kuidas üldse saab mõjuanalüüsi teha, kui enne ei ole teada, mis reeglid on vastu võetud, et võtke reeglid Euroopas vastu, küll siis ka hindame, kui palju see maksma läheb. Selg ees ei saa riiki juhtida, see ei ole vastutustundlik ega heaperemehelik oma riigi korraldamine. See oli ka põhjus, miks rida huvirühmi väljendas oma protesti valitsuse positsioonide vastu "Fit for 55" suhtes. See oli ka põhjus, miks me parlamendis pidime vastava rahvuslike huvide toetusrühma looma ja esitama alternatiivse eelnõu parlamendi menetlusse. Nii et võtame kokku. Jooksev õigusloome põhialuste täitmine ja protseduuriline loogika on küllap selline, nagu proua minister õiglases hinnangus osundas. Kuid meil on tekkinud mitte hiiliv, vaid lärmakas trend selle koha pealt, et on asutud vahetus seadusloometegevuses parlamenti tasalülitama. Erakorralistes oludes on see küllap, ma ütlen nõnda, täidesaatva võimu universaalne instinkt püüda seda diskussiooni tasalülitada. Varasematel aastatel on see instinkt väljendunud selles, et on püütud mingeid asju parlamendis kiiresti läbi suruda. Kuid nüüd, nagu ma ütlesin, me näeme hoopis teist fenomeni. See on väga kurjakuulutav fenomen, et parlament asendatakse tehislike, põhiseadusväliste konstruktsioonidega. Võetakse valitsuse määrused, luuakse valitsuse üksikakte kümnete miljonite eurode kulutamiseks ja siis konstrueeritakse – millise konstruktsiooni ümber? Nagu ma viitasin elektrienergia hinna toetuste maksmisest rääkides: atmosfääriõhu kaitse seaduse alusel juhime riiki, juhime riigieelarvet. Ja siis tundubki, nagu parlament oleks muutunud tagapingil olijaks. Aeg on parlamendil võtta vastutus enda kätte! Olgu see kõne siin selleks üleskutseks, selleks nullpunktiks. Just kriitilistel aegadel me vajame parlamentaarses riigis parlamendi selget sihiseadet. Aitäh teile!
Aitäh! Hanno Pevkur, palun! Kolm minutit lisaaega.
No nii. Pärast Urmast on alati hea kõnetooli tulla. Sellise populistliku demagoogia meistriklassiga on alati hea natukene debateerida. Urmas, jaa. [[Urmas Reinsalu kommenteerib saalist.]] Jaa. Tahad sa tulla uuesti pulti või saan ma ka rääkida? Kuidas sul tunne on? Arutades täna õigusloomepoliitika aluseid, julgen mina väita täitsa siiralt, et Eesti on liikunud järjepidevalt ja püsivalt tugevama õigusriigi suunas ja Eesti on õigusriik. Urmas Reinsalu tõi välja viited põhiseaduse riivetele või põhiseadusvastasusele erinevates punktides. No opositsioonipoliitikule kohaselt on loomulikult võimalik seda teha, aga tasub siiski meenutada, et õigusriigis on omad mehhanismid, mis kontrollivad, kas õigusloome on põhiseaduspärane või mitte, kuni õiguskantsleri ja kohtu kontrollini välja. Urmase toodud viited ei ole kuidagi leidnud kinnitust põhiseaduskontrolli käigus. Seetõttu ma arvan, et õigusloome juures tuleb kõige olulisema argumendina välja tuua põhiseaduspärasus. Senimaani, kuni suudetakse hoida õigusloome kvaliteeti, et õigusloome on põhiseaduspärane ja õigusloome kvaliteedi üle suurt vaidlust ei ole, me võime päris kindlasti öelda, et Eesti õigusriigi alustalad püsivad. Sinna juurde käib ka õiguskeel õigusloome kvaliteedi osana. Õiguskeel on Eestis kindlasti olnud päris heas loomulikus arengus ja on üldiselt päris heas seisus. Minu jaoks on alati olnud õigusloome arengusuundade juures ja õigusloome arengus äärmiselt oluline see, et me ei tegeleks tühja õigusloomega, et me ei tegeleks tühjade õigusaktidega. Ehk õigusloomes peab kehtima sügavalt ja põhiliselt põhimõte "nii vähe kui võimalik". See, et nii palju kui vajalik, on alles teisejärguline. Elik kui on olemas õigusakt, mida rakendades on võimalik probleem lahendada, siis tuleb see probleem lahendada olemasoleva õigusakti raames. Kui see isegi on atmosfääriõhu kaitse seadus, aga kannab eesmärki ja on põhiseaduspärane, siis jumala pärast, kasutame ka atmosfääriõhu kaitse seadust, ükskõik milline see probleem siis on. Elik veel kord: õigusloome ei ole midagi sellist või asi iseeneses, et on vaja ilmtingimata uus õigusakt vastu võtta, kui kellelgi on mingi mõte, vaid tuleb vaadata, kas olemasolev õigusruum võimaldab probleemi lahendada ilma uut õigusakti vastu võtmata. Urmas ütles midagi, millele ma tahaksin hea meelega reageerida. See on olnud permanentne jutt 30 aasta jooksul, et parlamendil ei ole õigusloomes rolli. No kuulge! Selle kohta on filmiklassikas ja kirjandusklassikas öeldud: "Kes see tegi? Ise tegi." Ise teeme õigusloomet siin saalis. Kes see teeb siis? Meie teeme. Kui tahame sättida kiirust, saame sättida kiirust. Oleme olnud kiired. Toon näiteks Ukraina avalduse, mis sai vastu võetud ülikiiresti, täiendaval istungil, näitasime, et oleme suutelised. Ka eelmise valitsuse ajal parlament näitas, et kui on vaja koroonakriisis võtta kiiresti seadusi vastu, siis need võeti vastu kahe kuuga. Mõttest kuni kolmanda lugemise haamrilöögini kulus vähem kui kaks kuud. Suudame küll, kui tahame. On ka teistpidiseid näiteid, kus kiirus on muutunud aegluseks ja väga suureks aegluseks. Siin saalis on kõlanud viide karistusseadustiku §-le 151, mis kannab pealkirja "Vaenu õhutamine". Minu hinnangul on see kehva sõnastus ja siin tuleks õiguskeeles teha muudatus, ka tekstis endas, normis endas, sest kui me räägime sellest sisust, siis sellesama § 151 sisu räägib vihkamisest. Kui me räägime §-st 151 koostoimes põhiseadusega, eelkõige põhiseaduse §-ga 12, siis mina julgen väita, et meie karistusseadustiku § 151 vajab vältimatut remonti, et viia ta vastavusse põhiseaduse §-ga 12. Tuletan meelde, mida ütleb põhiseaduse § 12: "Kõik on seaduse ees võrdsed. Kedagi ei tohi diskrimineerida rahvuse, rassi, nahavärvuse, soo, keele, päritolu, usutunnistuse, poliitiliste või muude veendumuste, samuti varalise ja sotsiaalse seisundi või muude asjaolude tõttu." Teine lõige ... Põhiseaduses lõikeid ei ole, aga ütleme siis, et sama paragrahvi teine lõik ütleb: "Rahvusliku, rassilise, usulise või poliitilise vihkamise, vägivalla ja diskrimineerimise õhutamine on seadusega keelatud ja karistatav. Samuti on seadusega keelatud ja karistatav õhutada vihkamist, vägivalda ja diskrimineerimist ühiskonnakihtide vahel." Kui vaadata KarS-i kehtivat § 151, siis näeme, et seal on toodud sisse mõiste "oht". Põhiseadus ei räägi, et peab olema ohu definitsioon ka. Seetõttu olen ma sügavalt veendunud, et see parlamendisaal ei pääse sellest – eriti tänases olukorras, kus me räägime, et meil on ka sõjaoht, või mitte sõjaoht, vaid reaalselt sõda on Ukrainas käimas –, et kui sõda õhutatakse, siis ka see sõja õhutamine peab olema selgelt karistusnormiga kaetud. Ma olen sügavalt veendunud, et see parlamendikoosseis ei pääse sellest, et § 151 karistusseadustikus üle vaadata ja viia vastavusse Eesti Vabariigi põhiseadusega ja ka sellega, tõesti, mis ümberringi toimub. Nii et me saame olla vajaduse korral kiired. Me oleme olnud kahjuks ajaloos aeglased. Meenutan, et karistusseadustiku § 151 on olnud laual rohkem kui kümme aastat. Rohkem kui kümme aastat! See ei ole leidnud lahendust. Aga ma julgen arvata, et praeguses sõjaolukorras, mis Ukrainas valitseb, vajab Eesti õigusruum siinkohal selget reageerimist. Reguleerimist vajavad kindlasti ka teised sõjaõppetundidest tulnud tegevused, mis puudutavad just sõjaga seotut, olgu need sümbolid või midagi muud. Nii et parlament peab olema tõesti valmis reageerima ka nendele oludele, mis Euroopas hetkel on. Aga üldiselt ja kokkuvõtvalt, nagu ma ütlesin, õigusloome vaatest on Eesti õigusloome kvaliteedi suund olnud minu arvates pidevas tõusutrendis. Me suudame tagada põhiseaduspärasust. Meil on õiguskeel päris hea. Aga nendes akuutsetes küsimustes, mis meil on – iseenesest ma olen selles mõttes härra Reinsaluga nõus –, jah, parlament peab hoidma kontrolli enda käes. Ma usun, et see tuleb ka lähiajal uuesti lauale. Aitäh!
Aitäh! Repliik. Urmas Reinsalu, palun!
Aitäh Hannole hea sõna eest! Ma tahaksin öelda seda ja hoiatada, et meil kindlasti on vaja ka sõjaolukorras teha kiirelt järeldusi, olgu julgeolekuvaldkonda puudutavas õigusloomes, olgu ka mingites karistusõiguslikes küsimustes, mis puudutavad vaenlaste või nende mõjuagentide tõrjumist. Aga kindlasti kutsuksin ma hoiduma sellest, et sõda ettekäändeks tuues mingite asjadega, mis on olnud nii-öelda rahuolukorras õhus ja mis on väga selgelt ideoloogiliselt vastandlikud teemad, püüda sõda kasutades ühiskonnas veel pinget tõsta ja selle kattevarjus veel täiendavaid ühiskondlikke vastasseise ehitada. Ma arvan, et see oleks väga vale suund. Teiseks, näide selle kohta, millele Hanno osundas. Tõepoolest, ma ei mõelnud seda perpetuum mobile juttu, et parlamendil võiks rohkem pädevust olla, vaid ma osundasin konkreetsetele probleemidele, mitte viimase aja õigusloomes, vaid parlamenti kõrvale jätvas valitsuse tegevuses. Ei olnud küsimus parlamendi kui seadusandja tasemes. Kahtlemata lasub siin vastutus koalitsioonil, kes on sellega leppinud, ja mittemidagitegemine ongi selle võimu andmine valitsuse kätte. Ma toon näite. Hanno osundus oli, et suudetakse küll kiirelt tegutseda. Suutsime koroonakriisi esimeses faasis sisuliselt paari nädalaga panna kokku lisaeelarve, mitmesaja miljoni ... Ütleme, et väga suure mahuga. Nüüd neli kuud keerutati, aga ei suudetud elektriasjade kompenseerimise mehhanismides tulla välja korrektse lisaeelarvega, selgelt sätestatud määrustega, nii nagu on põhiseaduspärane. Põhiseadusvälist tegevust ei saa siin saalis tolereerida, oli minu sõnum. Aitäh!
Aitäh! Kõnesoove rohkem ei näe. Ministril on võimalik esineda lõppsõnaga. Ei ole sellist soovi ka. Sellisel juhul lõpetan läbirääkimised. Antud päevakorrapunkti lõpus me mingit otsust vastu ei võta. See päevakorrapunkt ongi ammendunud.
Saame edasi minna järgmise päevakorrapunktiga, see on nr 6: Vabariigi Valitsuse algatatud perehüvitiste seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 512 teine lugemine. Ettekandja on sotsiaalkomisjoni liige Priit Sibul. Palun!
Aitäh, austatud Riigikogu aseesimees! On hea meel jätkata sealt, kuhu eelmise päevakorrapunktiga jõuti. Urmase mure peale, mis oli see, et valitsusel on tahe võib-olla täiendavaid pingeid külvata seal, kus rahuajalgi ei suudetud kokkuleppele jõuda, ja neid pingeid keerulistel aegadel eskaleerida, on mul küll hea meel seda eelnõu tutvustades öelda, et mingites küsimustes on kaine mõistus koju jõudnud ja teema, mis puudutas registreeritud kooselu võrdsustamist abieluga, on siit eelnõust välja võetud. Selleks, tuleb tunnistada, tegi pingutusi ka Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, kelle esindajad esitasid mitmeid ettepanekuid, et nurjata seda nilbust, mis siia oli sisse kirjutatud. Teadupärast ei tahetud minna otse kooseluseaduse rakendusaktide kallale, vaid [taheti] teha seda erinevate eelnõude abil. Üks oli siin praegu kommenteeritav viis, kuidas taheti vaikset hiilivat üleminekut teha. Komisjon arutas seda eelnõu. Nii nagu ma ütlesin, olid ettepanekud EKRE fraktsiooni esindajatelt ja Isamaa fraktsioonilt oli mitmeid ettepanekuid. Siis jõudis ka koalitsioon ettepanekuteni, mis vormistati sotsiaalkomisjoni ettepanekuna. Esimest korda kogunesime teise lugemise ettevalmistamist arutama reedel, 18. veebruaril, kui komisjoni esimees tegigi laias laastus arutelu jaoks sisuliselt ettepaneku, et abielu võrdsustamine registreeritud kooseluga eelnõust läbivalt välja arvata. Sotsiaaldemokraatliku Erakonna esindaja ütles, et neile see ettepanek ei sobi, nende arvates selline opositsiooni muudatusettepanekute laviini alla jäämine ja nende tunnustamine on ebamõistlik ning selle teemaga tuleks sisuliselt edasi minna. Sotsiaaldemokraadid oma eriarvamust ja nördimust ka valitsuserakondadele väljendasid, et neile see sisuliselt ei meeldi. Sedasama ettepanekut või seisukohta omas sotsiaaldemokraatliku fraktsiooni esindaja ka esmaspäeval, 21. veebruaril, kui me hakkasime neid muudatusettepanekuid sisuliselt arutama. Ta palus üles märkida, et sotsiaaldemokraadid on teiste ettepanekutega, millega Sotsiaalministeerium välja tuli – seal oli palju tehnilisi ettepanekuid ka –, iseenesest sisuliselt nõus, aga sellega, mis puudutab seda sisulist muudatust, nemad nõustuda ei tahaks. Need ettepanekud, mis veel tehnilist laadi olid, olid seotud ema vanemahüvitisega. Eesmärk on maksta ema vanemahüvitist ka nendele Eestis seaduslikult viibivatele ja töötavatele isikutele, kes töötavad või viibivad Eestis lühiajaliselt. Sama õigus on nendel isikutel ka käesoleval ajal kehtivast ravikindlustuse seadusest tulenevalt. Praegu saavad need isikud rasedus- ja sünnituspuhkust ning sünnitushüvitist, mida tulevikus asendab ema vanemahüvitis. Ehk siin põhimõtteliselt on jälle terminoloogiline muutus, "ema vanemahüvitis" on praeguses redaktsioonis. See on ka üks nendest tehnilistest ettepanekutest, mis käsitleb seda, et me oma õiguses oleksime eri seadustes kogu aeg ühtede terminite juures. Kuna me "rasedus- ja sünnituspuhkuselt" läheme üle "ema ja isa vanemahüvitise" juurde, siis need teised terminid, ma loodan, me pärast neid muudatusi saame [seadusest] välja. Teine muudatus on see, et läbivalt jääb välja "registreeritud elukaaslane". Siis on see, et perehüvitiste seaduse § 49 muutmisel on tegemist normitehnilise muudatusega. Need on normitehnilised muudatused. Siis on muudatusettepanek, millega tehakse erand lapsendaja vanemahüvitise maksmisel. Praktikas võib esineda juhtumeid, kus üks laps kas lapsendatakse korduvalt eri lapsendajate poolt või on laps olnud kõigepealt ühes hooldusperes ja siis lapsendatakse teise pere poolt. Eelnimetatud olukorra esinemisel on lapsendajal või hoolduspere vanemal õigus lapsendaja vanemahüvitisele 70 kalendripäeva jooksul isegi siis, kui lapse eelmine lapsendaja või hoolduspere vanem on lapsendaja vanemahüvitist saanud. Muudatuse eesmärk on anda lapsendajale, hoolduspere vanemale ja lapsele aega uue olukorra ja elukorraldusega kohanemiseks. Siin ei lähtuta mitte ainult nendest inimestest, kes hüvitist saavad, vaid ennekõike selle lapse huvidest, keda praegu kirjeldatu puhul on eri peredes kahjuks nii-öelda väntsutatud – tahaks loota, et mitte väntsutatud, vaid et ta on sinna sattunud –, et sellel perel oleks võimalik selle hüvitise abil tõesti sellele lapsele aega leida ja lähedussuhe saavutada. Siis oli teemaks, et sätestatakse regulatsioon juhuks, kui isikul on õigus saada ühe lapse eest vanemahüvitist ning samal ajal tekib tal õigus saada vanemahüvitist järgmise lapse eest. Ehk sätestatakse olukord, et korraga saab inimene ikkagi ainult ühte hüvitist. Kas eelmise lapse sünniga seotud vanemahüvitis lõpetatakse ja algab uus, või eelmise lapse hüvitise saab lõpuni ja siis registreeritakse uus, aga et ei oleks olukorda, kus justkui oleks võimalik korraga kahe lapse eest hüvitist saada. Ka täpsustatakse tingimusi, kui laps sünnib varem kui arsti määratud eeldatav sünnikuupäev ning ema ei ole hakanud veel kasutama oma õigust ema vanemahüvitisele. Järgmine muudatus on seotud isa vanemahüvitisega. Muudatusettepanekuga loobutakse piirangust, mis ei luba maksta lapsendaja vanemahüvitist, kui lapsendaja ei viibi samal ajal lapsendajapuhkusel. See on tõesti oluline selleks, nagu ma enne ütlesin, et saaks sisuliselt suhe tekkida. Küsimus ei ole hüvitise maksmises, vaid selles, et ollakse reaalselt koos lapsega. Järgmise muudatusega jäetakse välja Euroopa Liidus töötanud inimeste [olukorra] reguleerimine, sest regulatsioon on olemas Euroopa Liidu määruses ja seetõttu pole vaja seda siseriiklikult enam reguleerida. Siis on kogumispensionide seaduse muutmisega seotud muudatus, mis on normitehniline. Siis muudetakse sotsiaalmaksuseadust, rahandusministri määruses toodud põhimõtted kantakse üle seaduse tasandile. Siis on muudatusettepanek, mis muudab töölepingu seadust, millega haakub muudatus perehüvitiste seaduses seoses lapse enneaegse sünniga ja sellega, kui ema on lapse sündimise päeval veel tööl. Seal oli väike õiguslik vaakum. Kui laps peaks sündima päeval, kui veel pole vanemapuhkust võetud, siis ei tohiks tekkida õiguslikku nonsenssi, et oleks võimalik kohe seda hüvitist saama hakata. See oli see, mis vormus üheks sotsiaalkomisjoni muudatusettepanekuks ja mille üle oli komisjonis ka väike arutelu. Minul endal tekkis küsimus, kas on võimalik niiviisi, et isal on näiteks lapsi eri peredes samal ajal, linna peal laiali, ja siis ta otsustab, et ta korjab kõik enda juurde kokku ja saab eri laste eest hüvitist. Aga nii nagu eelnevalt juttu oli, siis hüvitist saab korraga ainult ühe lapse eest. Tõenäoliselt seda olukorda, mida ma teoreetiliselt püüdsin kirjeldada, õnneks seaduses selliselt kirjeldatud pole. Nii nagu ma ütlesin, sotsiaaldemokraatide esindaja Helmen Kütt ütles, et sotsiaaldemokraatidele ei sobi see registreeritud kooselu teema läbivalt väljajätmine. Siis oli küsimus ema ja isa hüvitise kohta. Seda ma täpsustasin, see on põhimõtteliselt selleks, et me saavutaksime seadustes läbivalt ühesuguse õigusliku terminoloogia. Arutati seda, et kuivõrd see kokkulepe tuli esimese muudatusettepanekuga, siis sai selgeks, et Konservatiivse Rahvaerakonna esindajad võtavad oma muudatusettepanekud tagasi, kuivõrd nende järele enam vajadust ei ole, ja Isamaa muudatusettepanekud saab osaliselt grupeerida. Need kokkulepped tehti ja arutati muudatusettepanekud läbi. Komisjon toetas muudatusettepanekuid. Viimast korda arutasime seda eelnõu tehniliselt veel esmaspäeval ja nüüd on see eelnõu siin täiskogu saalis meile arutamiseks. Aitäh!
Suur tänu! Küsimused. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud ettekandja! Sa, Priit, mäletad ju, et kui kooseluseadus vastu võeti, siis mässiti meie ukse esine lilledesse. Ma küsin sinult, miks oli nüüd vaja nagu varga kombel neid kooseluseaduse rakendusakte iseenesest õigesse seaduseelnõusse toppida, mis sai lõpuks välja roogitud. Miks?
Aitäh! Hea küsija, ma olen kahjuks vale adressaat. Sellele küsimusele oleks tõenäoliselt täpsema vastuse saanud anda sotsiaalkaitseminister, kes selle eelnõu sellisel kujul meie ette tõi. Aga nii nagu ma ütlesin, ma arvan, et see, mida teie tegite ja teie fraktsioonikaaslased tegid, ja see kokkulepe, mis koalitsioonis leiti, et praegu tagaukse kaudu kooseluseaduse rakendusaktide seadustamine ei oleks mõistlik ja tekitaks ühiskonnas jaburaid ja mõttetuid pingeid, sai kõigile ühtviisi selgeks. Ma ütlen, et teie ja meie ühispingutuse tulemusena, ma arvan, õnneks neid täna siin sees ei ole ja me saame selle eelnõuga rahulikult edasi minna.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea aseesimees! Hea ettekandja! Kui seda eelnõu tutvustati, siis mul läks kõrv kikki, sest väga suurt rõhku oli pandud siin just pankroti väljakuulutamisele. Pankrotimenetlusaegne elatisabi tundus kuidagi arusaamatu, teades, et Eesti inimesed on liigagi õiguskuulekad või võetakse enda firmat, ettevõtmist, justkui isiklikku last, sinna maetakse kõik enda vaba aeg ja tervis, et mitte minna pankrotti. Ma ei näe siin seda ülevaadet, kui palju neid on. Jah, me võime öelda, et sõda Ukrainas mõjutab tervet Euroopat ja võib-olla meil tuleb neid pankrotte tunduvalt rohkem. Aga kas ka komisjonis seda eelnõu ette valmistades, kui oli hea aeg, oli teada, on see juba valdav probleem, et pankrotimenetluse ajal on vaja anda elatisabi?
Aitäh, hea küsija! Selliste teemade puhul ei ole küsimus kunagi selles, kui paljusid see puudutab. [Kui on ükski] laps, kes seaduseaugu tõttu jääb vaesusesse, siis ei peaks see siin majas [kõlama] kurtidele kõrvadele. Ma arvan, et on väga mõistlik, et kui õigusesse on jäänud auke, nii et kui mõne vanema üksikisiku pankrot välja kuulutatakse ja tal ei ole vahendeid ja võimalusi – loodetavasti ajutiselt – oma last ülal pidada, et siis ülejäänud ühiskond siin appi läheb. Kuivõrd meil see süsteem muudeks puhkudeks on ette nähtud, siis oli mõistlik seda ka pankrotile laiendada.
Eduard Odinets, palun!
Aitäh! Härra ettekandja! Ma saan aru, et te suure uhkusega räägite sellest, kuidas siit said kõik samast soost inimeste pered välja roogitud. Suure töövõiduna raporteerite meile siin sellest. Aga kas te olete komisjonis arutanud, mis ikkagi saab nendest peredest, kus on samast soost vanemad? Mis saab nende vanemahüvitistest, vanemapuhkustest, toetustest lapse surnult sündimise korral, elatisabist? Kõik need lapsendamise teemad, hooldusperede teemad jne. Mis saab nendest vanematest, nendest peredest ja nende lastest, kui nüüd kõik need asjad, mida te suure hurraaga siit välja rookisite, nendele just nagu ei laiene? Milline on teie lahendus nendele peredele, kes on Eesti seaduste kohaselt registreeritud elukaaslased?
Aitäh! No see probleem ja teema, mida te puudutasite, on loomulikult ideoloogiline. Seda debatti niipalju, kui ma seda kirjeldasin, komisjonis oli, rohkem seda ei olnud. Aga kas suure au ja uhkusega? Ma arvan küll, et see ongi ideoloogiline eriarvamus, mis mul ja teil tõenäoliselt on. Aga kui me nüüd suurtest sõnadest sisu juurde läheme, siis see, mis puudutab vanema ja lapse vahelisi suhteid, see õigus mitte kuidagimoodi ei muutu võrreldes praegusega. Lihtsalt ära jäi see, millele ma viitasin: registreeritud elukaaslast ei võrdsustata abikaasaga. Aga see, mis puudutab vanema ja lapse vahelist suhet, mis on õiguslikult reguleeritud, sellisel kujul säilib. Pluss, nii nagu ütles komisjoni ametnik, me ju teame, et kohus kujundab ka oma õigust nii-öelda omasoodu. Seda, mida ei tehta siin seadustega mingil kujul, seda meie õiguses kujundavad Eesti Vabariigi kohtuastmed.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Olen uudishimulik, mis seal sotsiaalkomisjoni uste taga toimus. Praegu sai see seadusliku elukaaslase väljarookimine seal toimuda, aga eelnõusid on teil seal sahtlites ja mitte sahtlites palju. Kas on kusagil veel sellised asjad peidus või on kavas neid peita? Või arvad sa, et see oli viimane katse?
Aitäh! Minu meelest, mõeldes nendele erakondadele, kes toetasid seda, et see siit välja võtta, mulle tundub, et praegu on pigem valdav see arusaam, et nende küsimustega ei ole vaja hetkel liiga jõuliselt tegeleda. Ma arvan, et aasta pärast toimuvad valimised annavad sellele osaliselt vastuse. Siis on võimalik erakondadel oma seisukohad kujundada, kes millise pere eest seisab ja kuidas õigust edasi teha. Minu teada ükski erakond liiga tugevat mandaati selleks küsinud ei ole. Nagu ma ütlesin, mis puudutab ka seda konkreetset eelnõu, et üldse tuldi muudatustega, et praegu see registreeritud elukaaslase ja abikaasa võrdsus välja võtta, siis mina ei oska öelda, mis koalitsioonis plaanis on, aga mulle pigem tundub, et keegi ei taha rohkem selle teemaga tegeleda. Nii nagu täna infotunnis ministrid ütlesid, on aktuaalsemaid teemasid. Ma loodan, et nad oma sõnade juurde jäävad.
Eduard Odinets, palun!
Aitäh! Ma tulen tagasi selle teema juurde, millest ma ikkagi alustasin: samast soost perede õigused ja nende laste õigused saada riigi ettenähtud hüvesid. Sotsiaaldemokraadid on jätkuvalt selle [väljarookimise] vastu. Nagu te olete ka ise korduvalt rõhutanud, sotsiaaldemokraadid olid ainukesed, kes olid selle väljarookimise vastu. Aga ma sain aru teie eelmisest vastusest, et ikkagi mingi diskussioon selle teema ümber tekkis, kuna tuli teemaks kohus jne. Kas teile ei tundu, et meie seadusandjana peaksime ikkagi need asjad lahendama seaduse tasandil, mitte ootama, millal seda teeb meie eest kohus? Me teame ju, et need kohtulahendid on siiamaani kõik vastupidises suunas olnud, need on liikunud selles suunas, et abiellunud inimesed ja koos elanud inimesed on võrdväärsed partnerid ja nendele laienevad kõik seadused. Miks me käitume niimoodi, et ootame, millal kohus meile ette ütleb?
Aitäh! Ma loodan tõesti, et me ei oota seda. Meil on siin, eks ju, väga tõsine eriarvamus. Mina tõesti, kui see minu teha oleks, kindlasti toetaksin ka praeguse kooseluseaduse tühistamist. Aga see võimalik ei ole. Ma loodan, et erinevatel erakondadel on järgmise aasta valimistele minnes võimalik [selleks] mandaati küsida, aga selle eelnõu raames meil neid arutelusid ei tekkinud. Või tekkis täpselt niipalju, nagu ma teile ütlesin, eks. Ma ise märkisin, et meie fraktsiooni muudatusettepanekud on kantud arusaamast, et eelnõus soovitakse perehüvitiste ja vanemahüvitisega seonduvalt võrdsustada abikaasa registreeritud elukaaslasega. Märkisin, et fraktsioon ei soovi muuta kehtivat õigust ega neid õigusi, mis registreeritud elukaaslastel juba olemas on, vaid soovib, et säiliks olukord, mis kehtis hetkeni, kuni ministeerium eelnõuga välja tuli. Mulle vastati, et kuna meie ettepanek oli see välja võtta, siis järelikult kehtivat õigust otseselt ei muudeta. Samal ajal tuleb õiguse rakendamisel lähtuda kohtute otsusest ja Riigikohtu asjasse puutuvast praktikast. Selline vastus mulle anti.
Rohkem küsimusi ei näe. Siis saame liikuda läbirääkimiste juurde. Eduard Odinets, palun! Kaheksa minutit.
Head kolleegid! Käimasolev julgeolekukriis, nagu tegelikult ka kõik muud kriisid, näitab väga hästi, kui oluline on iga inimene, kui oluline on iga inimese suhtumine oma riiki, kui oluline on riigi suhtumine igasse oma inimesse. Inimesel on oluline tunda, et riik hoolib temast, et kedagi ei jäeta tähelepanuta, kõigi elud ja kõigi mured on riigi jaoks tähtsad. Riigil on oluline tunda, et inimene hoolib riigist, et riigi muresid ei jäeta tähelepanuta. Ehk siis meelespidamine, hoolimine, arvestamine, empaatia on ääretult olulised kriiside ajal, nagu tegelikult ka kõigil muudel aegadel. Täna me arutame perehüvitiste seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu. Tegelikult hea ja vajalik seadus, hoolimist ja meelespidamist edendav seadus, mis lahendab paljude Eesti inimeste muresid, näitab täitevvõimu ja seadusandja empaatiat. Sotsiaaldemokraadid toetavad eelnõu, sest see tõepoolest hoolib – kuid paraku mitte kõigist Eesti inimestest. Alludes demokraatiat õõnestavale EKRE ja Isamaa šantaažile ja väljapressimisele, on Keskerakond ja Reformierakond kõrvaldanud eelnõust kõik, mis puudutab kooseluseaduse alusel registreeritud elukaaslasi, nende võimalusi ja õigusi, nende elusid ja muresid. Lihtsalt seaduseelnõust välja, ja ongi kõik: tehtud, elimineeritud, kustutatud nii registreeritud partnerid kui ka nende lapsed. Osa Eesti inimeste kustutamist põhjendatakse vajadusega "vältida kooseluseaduse varjatud jõustamist teiste seaduste muutmise kaudu ning väärtustada traditsioonilist registreeritud abielu mehe ja naise vahel." (Tsitaadi lõpp.) Kuid siiski jätkan tsiteerimist: "[...] arvestades julgeolekuolukorda ja seda, milline on registreeritud elukaaslaste ja abikaasade võrdsustamise mõju." (Tsitaadi lõpp.) Head kolleegid! Just arvestades julgeolekuolukorda ja seda, milline on seaduse mõju, peame tõsiselt kaaluma, kas osa Eesti inimeste seadustest kustutamine aitab meil julgeoleku- ja teiste kriisidega hakkama saada. Kas selline käitumine valitsuse ja parlamendi poolt näitab Eesti ühiskonnale meelespidamist, hoolimist, arvestamist ja empaatiat või tõepoolest omab vastupidist efekti? Kas te olete mõelnud, head kolleegid, kui mitmes Eesti peres, kui mitme ema või isa peas keerleb sellise kustutamise tagajärjel mõte: kas mina pean Eesti riigist hoolima, kas ma pean, kui Eesti riik ei hooli minust? Selliste küsimuste isegi püstitamine on ekstreemselt ohtlik, eriti kriiside ajal. Muidugi on hea küsimus seegi, kes on järgmine. Keda me järgmisena oma seadustest kustutame, kelle ära unustame, keda pelgame, mõnitame? Igaüks meist, head kolleegid, võib olla järgmine kustutatu. Reformierakonna ja Keskerakonna koalitsioonileppes on kirjas: "Tagame valdkondade üleselt võrdse kohtlemise ja diskrimineerimise kaitse." Mis on sellest punktist saanud, head valitsuskoalitsioonikolleegid? Kuhu on kadunud võrdsete õiguste tagamise eest vastutav reformierakondlasest minister Riisalo? Miks ta ei pauguta uksi? Miks ta ei nõua eelnõu sidumist valitsuse umbusaldamisega? Miks valimiste eel Reformierakond flirdib LGBT kogukonnaga, aga valimiste järel allub parempoolsete, inimeste kustutajate diktaadile? Riisalol jagub julgust ainult selleks, et öelda minu küsimusele vastates siin saalis infotunnis päev enne sõda järgmist: "Registreeritud elukaaslase temaatika on ja jääb keeruliseks ja tundlikuks küsimuseks, mida tuleb järgmistel aruteludel meil ühiselt siin Riigikogus, aga ka valitsuses, otsustada." (Tsitaadi lõpp.) Kahju! Väga kahju, austatud minister Riisalo, et te ei ole rohkemaks võimeline. Aga see on trend, head kolleegid. See on trend, mille eest on Isamaa saadikud peaministrile ja valitsusele avalikult aitäh öelnud, ja millele peaminister on avalikult reageerinud järgmiselt: "Selline demokraatia õõnestamine ei tule kasuks tegelikult meie sisejulgeolekule, mis antud juhul on väga oluline kogu suures julgeolekukontekstis." (Tsitaadi lõpp.) Julgeolekule kasuks ei tule, kuid lillegi ka ei liigutata olukorra muutmiseks, austatud peaminister! See trend on väärtustega kauplemine. Neid näiteid, kui eriti Reformierakond kaupleb oma väljakuulutatud väärtustega siin parlamendis, on nüüdseks juba mitmeid. Kas või meediateenuste seaduse muutmisel EKRE šantaažile allumine ning selle tulemusena viha, vaenu ja diskrimineerimise õhutamine, nende lubamine Eesti meediaruumis. Meie parlament, kes peaks seisma iga inimese eest, järjest ja järjest kaugeneb sellest põhimõttest. Eesti seadusandja hoolib Eesti inimestest valikuliselt, ja seda valijate vaikival nõusolekul. Sotsiaaldemokraadid on seni olnud ainsad, kes kõigile nendele mittehoolimise algatustele vastu on seisnud ning vastavatele muudatusettepanekutele vastu on hääletanud. Sotsiaaldemokraadid ei kauple väärtustega. Meie jaoks on iga Eesti inimene tähtis, sõltumata sellest, mis soost ta on ja mis soost on tema partner. Ma kutsun üles auväärt kolleege mitte toetama Isamaa esitatud muudatusettepanekuid ja mitte kustutama osa Eesti peresid Eesti seadusandlusest. Kui te teete seda, head kolleegid, siis ma loodan, et jõudu olla kõigi Eesti inimeste president jagub president Karisel, nagu seda oli korduvalt president Kaljulaidil. Olgu õnnelikud ja hoitud kõik Eesti pered! Aitäh!
Priit Sibul, repliik.
Jaa, kohapealt. Aitäh! Nii juhtub, kui sõnavalanguga üle saali lasta: igaüks, kes saalis oli, sai pihta. Tasuks olla ettevaatlikum. Lihtsalt meenutan, mida ma rääkisin eelnõu tutvustades ja mida esinedes. Isamaa eesmärk ei ole olnud mitte kedagi kustutada, ei kustutatud mitte ühtegi inimest mitte kusagilt. See nii-öelda kustutajateks nimetamine tundub täiesti absurdne. Algas hea kolleegi jutt sellega, et tegemist on šantaažiga. Isamaa esitas selle eelnõu kohta kaheksa muudatusettepanekut. Ma täpselt ei saa aru, millise šantaažiga on tegu. Minu meelest on tegemist kõige tavalisema parlamentaarse võimalusega, fraktsioonil on võimalik muudatusettepanekuid esitada ja seda Isamaa kaheksa muudatusettepaneku näol ka tegi. Ma palun kõiki neid muudatusettepanekuid toetada. Aitäh!
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud homoseksuaalid ja mittehomoseksuaalid! Ma võin tunnistada EKRE nimel, et ma olen sotsiaaldemokraatidega täiesti nõus: meie oma põhimõtteid ei muuda. Selle koha pealt me oleme ühtemoodi. Aga rääkides eelnõust: eelnõu on suurepärane. 40 lapse seadus, kelle vanematest keegi on pankrotis. Kas neid on 40? Nagu ma loen siit, 2017 oli 18 sellist last või oli 17, siis oli 21 ja 2019 oli 30. No prognoos on 40. Nii et ega neid palju ei ole. Aga samas jälle, iga laps on oluline ja selle koha pealt on ka 40 lapse seadus oluline. Veel teine [teema], surnult sündinud laste ja nende vanemate probleemide lahendamine. Nii et lõppkokkuvõttes kena seadus. Siiani on kõik ilus. Aga siis äkki püüdis valitsus sinna sisse peita need kooseluseaduse rakendus[aktid]: et abikaasa on registreeritud elukaaslane, et on [võrdus]märk nende vahel. Kui nüüd vaadata selle pilguga, siis võiks öelda, et see on perekond Pillerite eelnõu. Teate küll, kes on perekond Pillerid: teevad ilusaid lillekimpe ja nii edasi ja on endale soetanud ka mõne lapse. Võiks ju öelda nüüd, et kui Pillerid lähevad pankrotti, siis hakkab see puudutama neid ja nende lapsi. Aga ma arvan, et see on vähetõenäoline. Palju olulisem on see, et homoseksuaale on igas populatsioonis, ka Eesti omas, teatud kindel arv. Nende laste arv on väga-väga väike. Nii et kui me räägime 40 või 30 lapse seadusest, siis igal juhul tõenäosus, et see probleem tekib, on üsna väike. Ma võrdleksin seda eelnõu sellega, mida me, mäletate, vahepeal siin menetlesime: Piirissaare Hollandi madruse eelnõu. Üks direktiiv oli, ülimalt teoreetiline, et äkki keegi Hollandi meremees satub Piirissaarele ja tahab Piirissaare laevaliinile madruseks minna. Jah, teoreetiline, aga tõenäoliselt mitterealiseeruv või üliharv [võimalus]. Ma arvan, et selle koha pealt, selle nii-öelda kooseluseaduse rakendusakti peitmine siia on tegelikult umbes samasugune asi. See, et ta nüüd sai välja võetud siit, on, ma arvan, õige asi. Ma loodan, et nii vähemalt ka edasi jääb, need §-d 2, 5, 14 ja mis siin kõik olid. Jah, kokku võttes ongi see, et me oleme jõudnud jälle järjekordse sellise pigem teoreetilise seaduse juurde, eelkõige mis puudutab kooseluseaduse rakendusakti peitmist. Kui nüüd tulla tagasi selle juurde, et alles meil oli siin lugupeetud justiitsminister, kes pidas oma suurepärase kõne siin, siis võiks tsiteerida neid järeldusi siit, mida ei ole küll mitte justiitsminister, aga Priit Pikamäe oma arvamuses toonud, et reeglina puudub seaduseelnõude seletuskirjas põhiseaduspärasuse analüüs – see täpselt kuulub selle eelnõu hulka – ja väljatöötamiskavatsus – jälle täpselt sobib siia. Tsiteerin seda teksti, mida lugupeetud justiitsministri õigusloomeanalüüsis on öeldud: "Abstraktsuse minetamine ja kõikvõimalike üksikjuhtumite reguleerimine seaduse tasandil toodab paratamatult survet uute seaduste muutmiste algatamiseks, kuivõrd liigne detailikesksus orienteerib vaid üksikjuhtumi lahendamisele." Nii et jälle sobib see suurepäraselt nii-öelda illustreerima õigusloome üldist olukorda. Rohkem ma ei tahagi midagi öelda. Aitäh!
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Head kolleegid! Esialgu mul ei olnud kavas selle eelnõu pärast siia teie ette tulla ja kõnega esineda, aga hea kolleegi Eduardi kirglik kõne siiski sundis mind teie ette tulema. Paraku pean ma tõesti ütlema, et mitte Isamaa ei taha kedagi kustutada, vaid mulle tundub, et sotsid on need, kes tahaksid ühe osa [ühiskonnast] ära kustutada. Isamaa on alati seisnud selle eest, et oleks võit-võit-lahendus, et me ei sõidaks kellestki üle ja areng oleks nii, et ka nendele, kes on traditsioonilises peremudelis kinni, see võimalus jääks. Ma tuletan siinkohal ikkagi meelde, kuidas on olnud see arutelu aeg-ajalt siin saalis kooseluseaduse valguses. Just nimelt sotsid on olnud ühed nendest, kes on soovinud, et lükkame selle teise poole laua alla, see ei ole oluline, et me räägime ainult sellest, ütleme siis niimoodi, moodsast peresuhtest, mitte traditsioonilisest peresuhtest. Minu meelest on see ääretult halb, et me sedasi suhtume. Me peaksime vaatama, et me kõik mahuksime ära ja et ei oleks sellist asja, et me kellegi lihtsalt kustutame. Isamaa ei ole kunagi tahtnud kedagi kustutada. See on kindlasti alusetu süüdistus. Mul on hea meel, et tänases väga keerulises julgeolekuolukorras, kui meil on olnud tervisekriis ja on olnud energiakriis, me ei too siia selliseid punkte, mis ühiskonda lõhestavad. Meil on põhjust kokku hoida. Tõepoolest on põhjust kokku hoida, sest muret on ilma selletagi. Ma ei saa aru, miks sellist lõhet üritatakse uuesti ülesse puhuda ja miks ollakse justkui solvunud ja räägitakse, et Isamaa üritab kedagi tühistada. Vastupidi. Head sotsiaaldemokraadid! Praegune sõnavõtt oli selgelt ülekohtune. Te peaksite ise peeglisse vaatama. Kes keda tühistada tahab? See ongi tegelikult minu sõnavõtu lühike kokkuvõte. Mul on hea meel, et eelnõu koostamisel on aru saadud, mis keskkonnas me asume. Mul on hea meel, et on välditud lõpuks ühiskonna lõhestumist praeguses ajahetkes. Tõepoolest, mul on väga kahju, ka varasemaid arutelusid kokku võttes, et ei ole üritatud saavutada võit-võit-lahendust. Aitäh!
Repliik. Eduard Odinets, palun!
Aitäh, härra aseesimees! Kuna mind sai mainitud, siis võin kinnitada kolleegile, et ei ole olemas traditsioonilisi või moodsaid peresid. On olemas pered ja nad on kõik väärt riigi kaitset, riigi tähelepanu ja riigi hoolt. Sotsiaaldemokraadid ei taha kindlasti kedagi laua alla lükata. Sotsiaaldemokraadid tahavad, et me kõik istuksime ühise laua taga, nii nagu korralikus Eesti perekonnas, kus mitte kedagi ei jäeta abita sellepärast, et tema eluviis, tema sättumus, tema suhted kellelegi teisele ei sobi. Sellepärast peab kogu meie seadusandlus olema suunatud kõikidele Eesti inimestele, sõltumata sellest, meeldivad või ei meeldi meile nende suhted või nende registreeritud või tegelikult ka registreerimata partnerlus või abielu või muud sellised suhted. Niikaua, kui me ei jõua sellele arusaamale, et igaüks meist on siin võrdsete õigustega ja võrdsete võimalustega, me jäämegi vaidlema, kes keda tahab laua alla lükata. Äkki unustame selle lükkamise teema ära, head kolleegid Isamaast, istume laua taga kõik koos ühe perena ja hoolime üksteisest, eriti kriisi ajal? Pugeda praegu kriisi taha, et kriisi ajal me võime lükata inimest edasi-tagasi, panna seadusesse, võtta seadusest välja, valitsus teeb ühte, fraktsioon teeb teist – niimoodi kriisi ajal ei käituta. Niimoodi me oma ühiskonda koos ei hoia. Aitäh!
Õnne Pillak, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Head kolleegid! Ma tulin siia, et natuke jahutada emotsioone. Kogu lugupidamise juures naiste vastu ma hetkel pöördun armsate meeskolleegide poole. Võtame natukene seda emotsiooni maha. Kolm asja. Esiteks, ei maksa seda eelnõu pisendada. See ei ole 40 lapse eelnõu, see on kõikide laste eelnõu, keda planeeritakse. Need 40 last, kes on täna sihtgrupp, keda puudutab pankrotimenetluse pool, tähendavad ainult ühte osa sellest eelnõust. Nii nagu siin on juba kõlanud, isegi kui praegu oleks üks laps, kelle elu see mõjutaks, oleks see ikka oluline. Me ei tea ju, mis tulevik toob. See tuleb ära muuta. Teine pool. Nagu ma ütlesin, eelnõu sihtgrupp on palju suurem, sest see, mis puudutab vanemahüvitist, vanemapuhkust, puudutab kõiki lapsi, kõiki peresid, kes planeerivad pisiperet. Need muudatused on vaja ära teha. Kolmandaks, nii nagu siin juba kõlas, ühegi pere olemasolev olukord ei muutu halvemaks. Ma saan aru nendest, kes ei ole tehtud kompromissiga nõus, aga teinekord on vaja teha kompromissi. Ma tuletan meelde, et poliitika ongi kompromisside kunst. Eduard, sa võid naerda või muiata, aga kui on valiku koht, kas teha muudatusi, mida on vaja kõikidele peredele täna, või jätta need otsused lauasahtlisse, sest ei leita üksmeelt, siis mina arvan küll, et lastega perede heaks on vaja leida see üksmeel. See on täna leitud. Ma palun neid otsuseid, mis sotsiaalkomisjon on teinud, toetada. Lähme selle eelnõuga edasi ja võtame selle vastu, et lastega peredele vajalikud muudatused saaks alates 1. aprillist jõustuda. Aitäh!
Aitäh! Sõnavõtusoove rohkem ei näe. Ahah, on siiski. Sõnavõtt kohalt. Indrek Saar, palun!
Aitäh! Ma ka arvan, et võiks vahepeal natukene kuulata, mida kolleegid saalis räägivad. Aga vastuseks Õnne Pillakule: kindlasti on see väga oluline eelnõu, kuid sellest eelnõust jäetakse siiski mingi ühiskonnaosa välja. Nii nagu sa, hea kolleeg, ise ütlesid: kui on kas või üks laps, kes valikuliselt siit välja jäetakse, siis ei ole see hea käitumine. Eelnõu on esitanud Vabariigi Valitsus. Kui Vabariigi Valitsusel oleks tahe põhimõtteliselt kaitsta kõiki lapsi, kas või seda ühte, kes siit praegu välja jääb, ta valikuliselt jäetakse siit välja nende muudatusettepanekutega, mis tehti – valitsus tuli täitsa hea eelnõuga, aga muudatusettepanekutega, mis siin tehti, jäetakse mõned lapsed siit kindlasti välja –, kui valitsusel oleks olnud põhimõtteline tahtmine käsitleda kõiki lapsi võrdselt, siis ta oleks sidunud selle eelnõu usaldushääletusega. See oleks siin ära hääletatud, hoolimata sellest, et osa opositsioonierakondi ähvardasid selle eelnõu obstruktsiooniga umbe jooksutada, aga valitsusel oli võimalus jääda oma põhimõtetele kindlaks ja kaitsta kõiki lapsi. Valitsus ei kasutanud seda võimalust. Tänan tähelepanu eest!
Sõnavõtt kohalt, Mart Helme.
Jah, ma tahaksin omalt poolt avaldada tänu valitsuserakondadele, et nad on selle Riigikogu koosseisu ja selle valitsuse ajal juba mitu korda näidanud üles arukust, paindlikkust ja läinud kompromissidele ning sellega andnud võimaluse seadusandlust täiendada, mitte ei ole Riigikogu tööd umbe ajanud. Aitäh!
Nüüd on tõesti sõnavõtu- ja kõnesoovid otsa saanud. Sulgen läbirääkimised. Läheme muudatusettepanekute juurde, neid ei ole meil liiga palju, kokku seitse. [[Hääl saalist.]] Jaa, mitusada tükki võeti tagasi. Esimese muudatusettepaneku esitaja on Isamaa fraktsioon, juhtivkomisjon on seda arvestanud täielikult. Indrek Saar, palun!
See ei ole hea muudatus, seepärast palun seda muudatusettepanekut hääletada.
Ikka, jah. Teeme saalikutsungi. Head kolleegid, me oleme eelnõu 512 teise lugemise muudatusettepanekute läbivaatamise juures. Meil on käsil esimene muudatusettepanek, mille esitaja on Isamaa fraktsioon ja mida juhtivkomisjon on arvestanud täielikult, aga mida sotsiaaldemokraadid on palunud hääletada. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Muudatusettepanekut toetab 57 saadikut, vastu on 8, erapooletuid ei ole. Muudatusettepanek on arvesse võetud. Teine muudatusettepanek, selle esitaja on Isamaa fraktsioon ja juhtivkomisjon on seda arvestanud osaliselt oma muudatusettepanekuga nr 7. Indrek Saar, palun!
Palun ka seda hääletada.
Jaa, kutsungit ma rohkem tegema ei hakka. Panen hääletusele muudatusettepaneku nr 2, mille esitaja on Isamaa fraktsioon ja mida juhtivkomisjon on arvestanud osaliselt. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Muudatusettepaneku poolt on 14 saadikut, muudatusettepaneku vastu on 44 ja erapooletuid on 1. Ettepanek ei leidnud toetust. Kolmas muudatusettepanek, esitaja Isamaa fraktsioon, juhtivkomisjon on arvestanud osaliselt oma muudatusettepanekuga nr 7. Indrek Saar, palun!
Palun seda muudatusettepanekut hääletada.
Panen hääletusele muudatusettepaneku nr 3, mille esitaja on Isamaa fraktsioon ja mida juhtivkomisjon on arvestanud osaliselt. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Muudatusettepanekut toetab 21 saadikut, selle vastu on [46] saadikut ja erapooletuid on 1. Ettepanek ei leidnud toetust. Neljas muudatusettepanek, selle esitaja on Isamaa fraktsioon ja juhtivkomisjon on arvestanud täielikult. Indrek Saar, palun!
Palun seda muudatusettepanekut hääletada.
Panen hääletusele muudatusettepaneku nr 4, mille esitaja on Isamaa fraktsioon ja mida juhtivkomisjon on arvestanud täielikult. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Muudatusettepanekut toetab 60 saadikut, vastu on 9, erapooletuid ei ole. Ettepanek on leidnud toetust. Viies muudatusettepanek, esitaja Isamaa fraktsioon, juhtivkomisjon on arvestanud sisuliselt muudatusettepanekuga nr 7. Indrek Saar, palun!
Palun ka seda muudatusettepanekut hääletada.
Panen hääletusele muudatusettepaneku nr 5, mille esitaja on Isamaa fraktsioon ja mida juhtivkomisjon on arvestanud sisuliselt. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Ettepaneku poolt on 22 saadikut, vastu on 46 saadikut. Ettepanek ei leidnud toetust. Kuues muudatusettepanek, selle esitaja on Isamaa fraktsioon. Juhtivkomisjon on arvestanud seda sisuliselt muudatusettepanekuga nr 7. Indrek Saar, palun!
Palun hääletame seda muudatusettepanekut.
Panen hääletusele muudatusettepaneku nr 6, mille esitaja on Isamaa fraktsioon ja mida juhtivkomisjon on arvestanud sisuliselt. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Muudatusettepanekut toetab 21 saadikut, vastu on 45 saadikut. Muudatusettepanek ei leidnud toetust. Ja nüüd on emalaev, seitsmes muudatusettepanek. Selle on esitanud juhtivkomisjon ehk sotsiaalkomisjon ja ju ta on seda ise arvestanud ka. Jah, esitaja on sotsiaalkomisjon ja juhtivkomisjon on seda arvestanud täielikult. Indrek Saar, palun!
Palun ka seda muudatusettepanekut hääletada.
Panen hääletusele muudatusettepaneku nr 7, mille esitaja on sotsiaalkomisjon ja mida sotsiaalkomisjon on arvestanud täielikult. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Muudatusettepanekut toetab 59 saadikut, vastu on 10, erapooletuid ei ole. Muudatusettepanek on leidnud toetust. Me oleme läbi vaadanud kõik eelnõu muudatusettepanekud. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku eelnõu 512 teine lugemine lõpetada. Teine lugemine on lõpetatud.
Läheme tänase seitsmenda päevakorrapunkti juurde: Vabariigi Valitsuse algatatud väärtpaberituru seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise [seaduse] eelnõu 505 teine lugemine. Ettekandjaks kutsun siia rahanduskomisjoni liikme Aivar Sõerdi. Palun!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Kõigepealt kordan veel üle, et eelnõu on seotud Euroopa Liidu õigusaktide ülevõtmise ja rakendamisega ning selle eelnõuga muudetakse investeerimisühingute juhtimis- ja kapitalinõudeid selliselt, et need sõltuvad senisest enam ühingute suurusest ja võetud riskidest. Eelnõuga lihtsustatakse ka investeerimisteenuse osutamist ja sellega vähendatakse investeeringuid puudutava info andmise kohustust professionaalsete investorite vahel, kes on võimelised infot ise hankima ja analüüsima. Eelnõuga suurendatakse ka täiendavat hoiuste hüvitamise piirmäära ning suurendatakse kinnisvara müükide ja muude sotsiaalsete sündmuste tõttu laekunud vahendite tagamise piirmäära 70 000 eurolt 100 000 eurole. Eelnõu esimese lugemise me lõpetasime 26. jaanuaril. Muudatusettepanekute esitamise tähtajaks, 9. veebruariks eelnõu kohta Riigikogust muudatusettepanekuid ei esitatud. Nii. Rahanduskomisjon küsis eelnõu kohta arvamust ka huvigruppidelt, kes olid kaasatud eelnõu ettevalmistamisse. Arvamust küsisime Eesti Pangalt, Finantsinspektsioonilt, Eesti Pangaliidult ja FinanceEstonialt. Nendest institutsioonidest esitas muudatusettepanekuid vaid FinanceEstonia. Need puudutasid väärtpaberite avaliku pakkumise prospekti koostamise künnist ja prospekti keelenõuet. FinanceEstonia palus kaaluda võimalust loobuda kohustusest avalikustada väikesemahuliste emissioonide korral, see on siis 1–5 miljonit eurot, emissioonide kohta täpsustavat teavet või kaaluda võimalust tõsta vastava teabe esitamise kohustuse miinimumkünnis 2,5 miljoni euroni. Alternatiivina paluti kaaluda võimalust jätta seadusest välja rakendussäte, mis näeb ministri määruse puudumise korral ette prospekti koostamise kohustuse ka juhul, kui pakkumised jäävad alla 5 miljoni euro. Seda viimast ettepanekut arvestab teatud ulatuses muudatusettepanekute loetelus kolmas muudatusettepanek. Täiendavalt palus FinanceEstonia muuta seadust nii, et sellest ei tuleneks nõuet tõlkida prospekte eesti keelde, kui väärtpaberite pakkumine tehakse Eestis. Seda ettepanekut komisjon ei toetanud. Me arutasime seda põhjalikult 2019. aastal seoses tookordse väärtpaberituru seaduse muudatuse menetlemisega. Nii. Aga täiendavalt esitas Rahandusministeerium 21. veebruaril juhtivkomisjonile ettepaneku viia eelnõusse sisse neli muudatust. 7. märtsil tegid nad veel ettepaneku kahe muudatuse tegemiseks. Rahanduskomisjon arutas eelnõu teise lugemise ettevalmistamist oma 21. veebruari ja 7. märtsi istungil. 21. veebruaril vaatasime läbi Rahandusministeeriumi ettevalmistatud muudatusettepanekud ja tutvusime FinanceEstonia arvamusega. Komisjon langetas ka eelnõu puudutavad menetluslikud otsused. 7. märtsil vaatasime veel läbi Rahandusministeeriumi täiendavad ettepanekud, mis puudutavad väljamakseid Tagatisfondist rahvusvaheliste sanktsioonide korral. Muudatusettepanekutest lühidalt. Neid on kokku seitse ja need on kantud ka muudatusettepanekute loetellu. Kuus lähtuvad Rahandusministeeriumi ettepanekutest. Täiendavalt on vormistatud veel muudatus, mis puudutab seaduse jõustumise aega. Esimene muudatusettepanek puudutab investeerimisühingule antavat klientide nõusolekut vara koos investeerimiseks. Ettepanek täpsustab, et vastav nõusolek tuleb anda püsival andmekandjal, see ei pea tingimata olema allkirjastatud. Teine muudatusettepanek sätestab, et investeerimisühingute raamatupidamise aastaaruanne peab olema auditeeritud. Kolmas ettepanek puudutab väärtpaberite väiksemahulist emissiooni. Ettepanek näeb ette, et sellise emissiooni läbiviimiseks ei tule koostada pakkumist tutvustavat prospekti ka juhul, kui rahandusminister ei ole kehtestanud väärtpaberite pakkumise teabedokumendile lihtsustatud nõudeid. Neljanda ettepanekuga sätestatakse, et Tagatisfond ei pea hoiuste tagamise ja investorikaitse osafondi arvel hüvitama hoiust või investeeringut rahvusvahelise sanktsiooni all olevale isikule. Viienda ettepanekuga täiendatakse Tagatisfondi seadust selliselt, et juhul kui investeerimisasutuse tegevus peatub tulenevalt sellest, et investeerimisasutuse või temaga seotud isikute suhtes on rakendatud rahvusvahelist sanktsiooni, siis investorikaitse osafondist talle hüvitisi ei maksta. Tagatisfond saab vastavad hüvitised välja maksta, kui rahvusvahelise sanktsiooni õigusjõud on lõppenud või kriisilahendusmenetlus läbitud. Kuuenda ettepaneku kohaselt ei pea Tagatisfond, kui väljamakse tegemiseks on vaja taotleda riigi käest laenu või garantiid, näiteks panga maksuvõimetuse puhul, küsima seda eelnevalt turuosalistelt. Seitsmes muudatusettepanek on tehnilist laadi, puudutab eelnõu mõnede sätete jõustumise aega. Ettepaneku kohaselt jõustuvad need 28. veebruari asemel 30. märtsil. Enne kui ma tulen komisjoni langetatud otsuste juurde, käin lühidalt üle ka arutelud 21. veebruari ja 7. märtsi istungil. 21. veebruari istungil andis komisjoni esimees Andrei Korobeinik teada, et Riigikogu liikmed, komisjonid ja fraktsioonid eelnõu kohta muudatusettepanekuid ei esitanud, kuid ettepanekuid eelnõu muutmiseks esitas Rahandusministeerium. Eelnõu kohta laekus arvamus ka mittetulundusühingult FinanceEstonia. Rahandusministeeriumi ettepanekuid oli meil tutvustamas Thomas Auväärt. Tema märkis, et ministeeriumi esimene ettepanek puudutab investeerimisühingute poolt vara investeerimist. Praktikas investeerivad ühingud erinevate klientide vara üheskoos, see on kuluefektiivne ning tehingutasud on madalamad. Sellisel puhul tuleb saada kliendi nõusolek, et erinevate klientide vara üheskoos hoida. Kehtiv seadus, kui seda tõlgendada konservatiivselt, nõuab sel juhul kirjalikku nõusolekut, mis meie õiguse kohaselt tähendab allkirja paberkandjal või digiallkirja. Eesti klientide puhul ei ole see probleem, aga kui on tegemist välismaiste klientidega, siis on sellise allkirja saamine keeruline. Digiallkiri ei ole Euroopas ka nii laialt kasutusel kui meil. Turuosalistelt on tulnud ettepanek, Finantsinspektsioon ka seda toetas, et nõusoleku saamist võiks muuta natukene pehmemaks, kuna Euroopa Liidu õigus seda lubab. Muudatuse sisu ongi, et kui kehtiva seaduse kohaselt tuleb nõusolek saada kirjalikult, siis nüüd piisab, kui selline nõusolek on saadud püsival andmekandjal, mis tingimata allkirjastamist ei tähenda. Teise muudatusettepaneku kohta selgitas Rahandusministeeriumi esindaja, et kehtiv väärtpaberituru seadus ei näe üheselt ette, et investeerimisühingu raamatupidamise aruanne peab olema auditeeritud. Erinevate normide koosmõjus võib seda kaudselt välja lugeda, aga võimalike vaidluste vältimiseks võiks seadust täiendada. Kolmanda ministeeriumi ettepaneku kohta selgitas Thomas Auväärt, et varasemalt on väärtpaberituru seaduses muudetud künnist, millest alates tuleb väärtpaberite avaliku pakkumise korral koostada prospekt. Teatavasti on tõepoolest see künnis varem tõstetud 2,5 miljonilt eurolt 5 miljonile eurole, aga samas nähti ette, et kui emissioon on vahemikus 1–5 miljonit eurot, siis võib rahandusminister näha ette nõuded, mis tuleks investorile avaldada. Kehtivasse seadusesse on jäänud rakendussäte, mille kohaselt juhul, kui minister ei ole määrust kehtestanud, tuleb prospekt koostada ka nende pakkumiste puhul, mis jäävad alla 5 miljoni euro. Ettepaneku kohaselt tunnistatakse see rakendussäte kehtetuks ja edaspidi ei tule alla 5 miljoni eurose emissiooni korral prospekti koostada ka juhul, kui minister ei ole vastavat määrust kehtestanud. Ministri määrus on ettevalmistamisel, seda meile kinnitati, aga selle kehtestamine võib võtta veel natuke aega. Ma ise küsisin selle koha peal, et jääb mulje, et lihtsustatud teabe avaldamise nõudeid ei saa rakendada selle tõttu, et täidesaatev võim ei ole kehtestanud vastavat määrust, ja sellest tulenevalt soovime praegu tunnistada selle seadusesätte kehtetuks. Ma palusin seda asja täiendavalt kommenteerida. Ministeeriumi esindaja selgitas, et ei juhtu midagi, kui kõnealune rakendussäte jääb ka muutmata, rahandusminister kehtestab määruse, mis näeb ette teabe avalikustamise lihtsama korra. Aga kui juhtub, et minister tunnistab määruse kunagi hiljem kehtetuks, siis hakkab uuesti kehtima rakendussäte, mis nõuab prospekti koostamist pakkumiste puhul, mis jäävad alla 5 miljoni euro. Selleks, et vältida olukorda, kus edaspidi ei nõutaks sellisel juhul enam prospekti koostamist, on õiguskindlam vastav rakendussäte kehtetuks tunnistada. Riina Sikkut märkis siinkohal veel seda, et omal ajal põhjustas künnise tõstmine 2,5 miljonilt eurolt 5 miljoni euro peale komisjonis tulist arutelu. Ta küsis, milline on olnud osapoolte tagasiside selle muudatuse kohta, kui kaugel on ministri määruse kehtestamine ning kui ranged nõuded osapooltele kuni 5 miljoni euro kaasamise puhul kehtestatakse. Ministeeriumi esindaja selgitas, et määruse eelnõu on ette valmistatud ja see ootab ministri allkirja. Kui see lähiajal allkirjastatakse ja Riigi Teatajas avaldatakse, siis saab hakata koostama ka teabedokumente. Määruses sätestatud nõuded on tunduvalt leebemad kui prospekti puhul: kehtestatakse kümmekond punkti, mis määravad, millist infot tuleb investoritele esitada. Määrus sätestab erisused ka juhuks, kui emitent läheb raha kaasama ühisrahastusplatvormidelt või alternatiivbörsilt. Sellisel puhul ei tule enam järgida määruse nõudeid, sest kohalduvad nõuded, mis kehtivad ühisplatvormide ja alternatiivturu kohta. See on olnud asjaosaliste soov, et määrus oleks võimalikult paindlik. Määruse eelnõu on ka turuosalistega kooskõlastatud ja lõpuks on jõutud sobivatele kompromissidele. Nii. Neljanda ettepaneku kohta märkis ministeeriumi esindaja, et see puudutab Tagatisfondi seaduse muutmist. Ta selgitas, et näiteks kui inimene müüb kinnisvara, vastavad vahendid on kuus kuud pangakontol ja pangaga midagi juhtub, siis neid vahendeid tagatakse vähemalt 100 000 euro ulatuses. Põhikaitsemäär on 100 000 eurot ja teatud juhtudel rakendub lisatagatis veel 100 000 euro ulatuses. Ettepanek puudutab olukorda, kus mõni pank muutub maksejõuetuks ja Tagatisfondil ei ole kohustuste täitmiseks endal piisavalt vahendeid. Kehtiv seadus näeb ette, et riik võib siis anda laenu või sellele laenule riigigarantii. Kehtiv seadus ütleb ka seda, et enne kui minna riigi käest laenu küsima, tuleb seda küsida turuosalistelt pankadelt või mujalt välismaalt. Aga see võtab aega ja alati ei ole teada, kui kiiresti on laenu võimalik saada. Kui teha vastav valmisoleku laenuleping mõne välismaise pangaga, siis tähendab see Tagatisfondi jaoks päris suurt lisakulu. Ettepaneku kohaselt võetakse seadusest välja säte, mis ütleb, et kõigepealt tuleb minna teistelt pankadelt laenu küsima ja alles siis võib pöörduda riigi poole. Ettepanekuga antakse võimalus tulla kohe riigi juurde laenu või riigigarantiid küsima. Nii. Ministeeriumi esindaja märkis, et tõepoolest, mõne seadusesätte varasem jõustumine oli mõeldud kehtima panna 28. veebruaril, aga nüüd peaksid need jõustuma 30. märtsil. Ma ise palusin veel täiendavalt selgitada mõistet, tähendab, selgitada, mis on kliiriv liige. Siin esimesel lugemisel küsiti ka selle kohta ja seaduseelnõu seletuskirjas on see definitsioon natukene segane. Sellele tuli täiendav selgitus: kliirimine on kontrolliprotsess, mis tagab rahalise makse või väärtpaberitehingu läbiviimise ja eelkõige puudutab see tuletistehinguid ja nende läbiviimise kontrolli. Tuletistehingute kliirimise jaoks on eraldi kliirimiskojad. Lähim kliirimiskoda asub Rootsis. Rootsi Nasdaq pakub seda teenust ja kontrollib, kas ühel poolel on tehingu jaoks väärtpabereid ja teisel poolel raha. Tõepoolest, terminit "kliiriv liige" ei ole seni Eesti õiguses kasutatud. Vähemalt minu jaoks oli see piisav selgitus. Komisjonis käsitlesime veel FinanceEstonia pöördumist. See puudutas kahte teemat. Esimene seondub juba eespool räägitud prospektivaba künnisega. FinanceEstonia palub kaaluda, kas väiksemahuliste väärtpaberipakkumiste korral vahemikus 1–5 miljonit eurot on täiendava teabe avalikustamise nõude kehtestamine üldse vajalik, ja alternatiivina palub kaaluda võimalust tõsta täiendava teabe esitamise kohustuse miinimumkünnis 1 miljonilt eurolt 2,5 miljonile või jätta seadusest välja vähemalt rakendussäte, mis näeb ministri määruse puudumise korral ette prospekti koostamise kohustuse, juhul kui pakkumised jäävad alla 5 miljoni euro. Komisjon jõudis konsensusele, et pakutud kompromissettepanek on küllalt paindlik ja arvestab piisavalt ka FinanceEstonia soovidega. Teine teema, mille FinanceEstonia tõstatas, puudutas prospektide keelenõuet, kui väärtpaberite pakkumine tehakse Eestis. Kehtiva seaduse kohaselt peab kogu täisprospekt olema kättesaadav eesti keeles. FinanceEstonia soovib, et eesti keelde tõlkimise nõue ei tuleneks seadusest, vaid see oleks jäetud finantsjärelevalve otsustada. Aga seda küsimust, nagu ma enne rääkisin, on rahanduskomisjon juba varem arutanud ja me jäime ikkagi selle keelenõude juurde. 7. märtsil oli meil veel viimane istung ja seal me vaatasime läbi Rahandusministeeriumilt laekunud kaks täiendavat muudatusettepanekut, mis mõlemad puudutavad Tagatisfondist tehtavaid väljamakseid rahvusvaheliste sanktsioonide korral. Jällegi tutvustas meile neid ministeeriumi ettepanekuid ja seisukohti Thomas Auväärt. Ma ise küsisin sellel arutelul seda, kas õigusaktid laiemalt, millega üldse sanktsioone kehtestatakse, on juba kommertspankadesse jõudnud. Sanktsioonide rakendamine käibki põhiliselt kommertspankade kaudu, ma saan nii aru. Kuidas praktikas nende rakendamine ikkagi toimub? Ministeeriumi esindaja selgitas, et tegemist ei ole päris uue olukorraga, sanktsioone on ka varem rakendatud. Eesti pangad on tõepoolest peamised, kes neid ellu viivad. Neid isikuid, kes on sanktsioonide nimekirjas, pangad teenindada ei või. Sanktsioonide nimekirja täiendatakse pidevalt. Jürgen Ligi küsis, kas rahvusvahelised sanktsioonid on muudatusettepanekus sõnastatud, kas need on kuidagi piiritletud ja kas investorikaitse laieneb ka rahvuslikult sanktsioneeritud isikutele. Ministeeriumi esindaja selgitas, et rahvusvahelise sanktsiooni määratleb üldmõistena rahvusvahelise sanktsiooni seadus. Kitsam termin seondub eelkõige finantsteenuse osutamisega. On mitmeid finantsvaldkonna teenuseid, mis formaaljuriidiliselt ei lähe finantsteenuse mõiste alla, näiteks krüptorahaga seonduv. Kui vaadata rahvusvahelise sanktsiooni seadust, siis sinna alla peaksid kuuluma mitte ainult rahvusvaheliselt, vaid ka riigisiseselt kehtestatud piirangud. Sõna "rahvusvaheline" võib olla natuke eksitav. Komisjoni esimees võttis arutelu kokku. Komisjon tegi ka otsuste ettepanekud. Kõigepealt, võtta eelnõu päevakorda 9. märtsil ehk täna. See ettepanek oli konsensuslik. Teine ettepanek oli teine lugemine lõpetada, ka konsensuslik. Kui teine lugemine lõpetatakse, siis on ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda ja viia lõpphääletus läbi 16. märtsil. Ka see ettepanek oli konsensuslik. Siinkohal ma tänan tähelepanu eest ja olen valmis vastama küsimustele.
Küsimusi on küll. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Siin on parandusettepanekud nr 4 ja nr 5, kus räägitakse, et osafondi arvel ei hüvitata hoiust, mis kuulub hoiuse hüvitamise päeva seisuga rahvusvahelise sanktsiooni all olevale isikule ja nii edasi. Minu küsimus on see, kas see puudutab käimasolevat sõda. Ma vaatan, 7. märtsil Rahandusministeerium esitas kaks muudatusettepanekut. Kas need ongi need nr 4 ja nr 5?
Jaa, need ongi seotud nende värskete sanktsioonidega, ma saan nii aru. Aga tegelikult sanktsiooni mõiste ei ole päris uus, neid on ka varem ju olnud, aga need tulenevad jah sellest uuest olukorrast.
Uuesti Peeter Ernits, palun!
Aitäh! Hea Aivar! See kliiriv liige – ma sain ka vastuse, millest me enne aru ei saanud. Aga ma küsin sinult kui suuremalt spetsilt. Siin on vastuseks öeldud, et kliiriv liige on pank, mis on kliirimiskoja liige, ja mõned neist on ka Nasdaqis. Kui mõni investeerimisühing kasvab väga suureks – varade maht üle 5 miljardi – ja ta on ka kliiriv liige, siis kuna seejuures suurenevad riskid, siis võib Finantsinspektsioon sellist investeerimisühingut käsitleda edaspidi pangana. Ühesõnaga, karmimad nõuded. Keda see puudutab Eesti tingimustes?
Meil on seitse investeerimisühingut ja meil ei ole ühtegi sellist, mis läheks sellesse suurte gruppi. Meil selliseid ei ole. Meil on ainult esimesse ja teise gruppi kuuluvad investeerimisühingud. Meil selliseid suuri ei ole.
Aitäh! Rohkem küsimusi ei näe. Suur tänu ettekandjale! Nüüd saame avada läbirääkimised. Ärge nüüd kõik korraga tulge. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Head kolleegid! Ega ma siin ei oleks, kui me 21. jaanuari öösel ei oleks arutanud seda suurepärast direktiivi. Kell oli 23.58, kui me alustasime, lõpetasime umbes tund aega hiljem. Ma ei hakka üle kordama, kolleeg Aivar Sõerd juba juhtis tähelepanu mõnele olulisele asjale. Aga ma leidsin sealt ühe definitsiooni ja küsisin lugupeetud rahaministrilt, mis loom see kliiriv liige on. Pärast hakkas see "kliiriv liige" lendama ja rahandusminister muidugi seda ei teadnud. Tegi sellise näo, nagu ta ei oleks kuulnud. Aga pärast seda kolleeg Aivar Sõerd ütles, et siin on jah mingi kliiriv liige. Kliiriv liige on ettevõtja, kes osaleb keskses vastaspooles ja vastutab sellisest osalusest tulenevate finantskohustuste täitmise eest. Ma möönan, et ma jäin kimbatusse, kui ma selle termini selgitust lugesin. Mis see keskses vastaspooles osaleja täpselt on? Ta on mingisugune vastaspoole tegelane, aga see termin võiks küll olla sõnastatud. Nii et kui isegi Aivar Sõerd ei teadnud toona, mis asi see on, siis see näitab meile seda, et kui me rääkisime just õiguskeeleasjadest siin lugupeetud justiitsministriga, kes väitis, et õiguskeel on suurepärane, siis see on ilmekas näide, et ega ei ole küll suurepärane. Ma sain ministri nõunikult 3. veebruaril – ilmselt sai Aivar ka – vastuse, mis asi see kliiriv liige on. Aivar juba natuke luges seda, aga ma loen teile ka ette, et see jääks protokolli. Kliirimine on tuletistehinguid puudutav kontrollprotsess, et tagada rahalise makse või väärtpaberitehingu läbiviimine, kirjutas minister Pentuse nõunik. Selle käigus kontrollitakse, kas ühel poolel on raha ja teisel poolel väärtpabereid. Kliirimise tarbeks on moodustatud kesksed kliirimiskojad. Euroopa Liidus on neid 14 tükki. Meile lähim asub Rootsis – Nasdaq. Selle liikmeteks on mitmed meie pangad ja investeerimisühingud. Ehk nemad ongi kliirivad liikmed, kes võtavad endale finantsilisi kohustusi, et väärtpaberitehing lõpule viia. See on juba palju selgem jutt kui see definitsioon, millega rahandusminister Pentus meie ette tol mälestusväärsel ööl tuli. Nii et kliiriv liige on pank, mis on kliirimiskoja liige. Nagu ma nüüd Aivari jutust aru sain, kui ma küsisin järgmise jutu kohta, et kui mõni investeerimisühing kasvab nii suureks, et üle 5 miljardi on tema varade maht, et kes see siis on, siis tuleb välja, et taolisi asju meil ei olegi. Meil on need seitse investeerimisühingut, mis on nii-öelda madalama klassi seltskond. Nii et lõpuks saime teada ka, mis asi on kliiriv liige. Tänan igal juhul rahandusministri nõunikke. Aitäh!
Rohkem sõnavõtusoove ei näe. Sulgen läbirääkimised. Nüüd vaatame läbi muudatusettepanekud. Nagu öeldud, neid on seitse. Esimese muudatusettepaneku esitaja on rahanduskomisjon ja juhtivkomisjon on seda arvestanud täielikult. Teise muudatusettepaneku esitaja on samuti rahanduskomisjon ja juhtivkomisjon on arvestanud täielikult. Kolmas muudatusettepanek, esitaja rahanduskomisjon, juhtivkomisjon on arvestanud täielikult. Neljas muudatusettepanek, esitaja rahanduskomisjon ja juhtivkomisjon on arvestanud täielikult. Viies muudatusettepanek, esitaja rahanduskomisjon, juhtivkomisjon on arvestanud täielikult. Kuues muudatusettepanek, esitaja rahanduskomisjon, juhtivkomisjon on arvestanud täielikult. Seitsmes muudatusettepanek, ka selle on esitanud rahanduskomisjon ja juhtivkomisjon on seda arvestanud täielikult. Oleme läbi vaadanud kõik muudatusettepanekud. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku eelnõu 505 teine lugemine lõpetada. Teine lugemine on lõpetatud ja see päevakorrapunkt on ammendunud.
Tänane kaheksas päevakorrapunkt on Isamaa fraktsiooni algatatud Vabariigi Valitsuse seaduse muutmise seaduse eelnõu 500 esimene lugemine. Ettekandja on Riigikogu liige Priit Sibul. Palun!
Aitäh, austatud Riigikogu aseesimees! Head kolleegid! Haridusministeeriumi kolimine otsustati valitsuses heaks kiita 2000. aastal toonase haridusministri Tõnis Lukase eestvedamisel. 2017. aastal töötas kaks kolmandikku Haridus- ja Teadusministeeriumi töötajatest Tartus ja kolmandik oli ametis Tallinnas. Nüüd on Tartus ja Tallinnas ametnikke enam-vähem pooleks, juhtivatel ametikohtadel töötavad inimesed on aga kõik Tallinnas ja sellega seonduvalt loomulikult ka need inimesed, kes juhtkonda toetavad, ehk [Tallinnas on töötajaid] järjest enam. 8. detsembril kirjutas Postimehes Mikk Salu (tsitaat algab): "Üks anonüümsust palunud ministeeriumiametnik saatis Postimehele aga mitmeid töökuulutusi hiljutisest ajast ja "näpukas" muudkui jätkub: töö asukohana on märgitud Tallinn. Haridusministeerium ütleb pärimise peale jälle, et töötamiseks on mõlemad linnad võimalikud "Lõplik füüsiline töökoht selgitatakse välja esmajärgus värvatava töötajaga läbirääkimiste käigus,"" kirjutas ministeeriumi pressinõunik [...]." Ka minister Liina Kersna, kui ta käis 10. jaanuaril infotunnis küsimustele vastamas, ütles, et ta on täiesti veendunud, et haridusvaldkonnale on tulnud kasuks see, et peamaja on Tartus ja filiaal Tallinnas. "Täiesti adekvaatne kriitika on see, ka minu jaoks oli üllatus, et CV-Online"is oli Haridus- ja Teadusministeeriumi töökuulutustes üleval, et töökoht on Tallinnas." Sellised juhtumised. Selle peale ei ole midagi imestada, kui 22. detsembri Õhtulehes [kirjutatakse], (tsitaat algab): "Seda, millega Reps alustas, ei pea Kersna ju ometi jätkama!" põrutab Tartu linnapea Urmas Klaas oma erakonnakaaslase suunal. Tegelikult trumpab Liina Kersna haridus- ja teadusministeeriumi hiiliva Tallinna kolimisega Mailis Repsi isegi üle." Ministeeriumil oleks Klaasi hinnangul mõistlik kasvatada oma koosseisu just nimelt Tartus, kus on 11 kõrgkooli, sealhulgas Eesti mainekaim rahvusvaheline ülikool, tööjõudugi on Tartus kindlasti võimalik ministeeriumil leida. Linnapea sõnul on küsimus selles, kelle poole ministeerium soovib oma näo suunata, kas hariduse või Stenbocki maja poole, näoga koolide poole on kõige parem olla ikkagi Tartus. Ja veel, 13. detsembril ilmunud Postimehe loos ütleb Tartu Ülikooli õppeprorektor Aune Valk (tsitaat algab): "Olles veendunud, et Tartus on ministeeriumile kindlasti piisavalt sobivaid töötajaid ja 20 aastat on näidanud, et ministeerium suudab töötada Tallinnast väljas, on lihtsalt väga kahju, et üks väheseid sisulisi tõestusi regionaalpoliitikast samm-sammult kaob." (Tsitaadi lõpp.) Nende detsembris aset leidnud arutelude põhjal ja kuna on selgunud fakt, et üks olulistest 2000. aastal tehtud regionaalpoliitilistest sammudest on hiilivalt hakanud hajuma ja kaduma, on Isamaa fraktsioon sel põhjusel esitanud eelnõu, mis kannab ilusat ümmargust numbrit 500. See eelnõu on väga lihtne. Nimelt, praegu §-s 45 olev selgitus võiks muutuda lõikeks 1 ja lõige 2 oleks järgmine: "Ministeeriumite asukoht on Tallinn, välja arvatud Haridus- ja Teadusministeerium, mille asukoht on Tartu." Ehk seda ei oleks võimalik hiilimisi muuta. Kui valitsusel on tahe Haridus- ja Teadusministeeriumi asukohta muuta, siis tuleks seda teha parlamendis seadust muutes. See on selle eelnõu tegelik sisu. Tänan tähelepanu eest!
Hea ettekandja, suur tänu! Kas on küsimusi? Väga ilusasti ütlesite, et sümboolselt 500. Nii on tõesti. See on pool tuhat.
Me jõuame veel siin teha ülejäänud pool tuhat ka ära, pole midagi. Tempo paneme peale. Enne räägiti siin väga palju õigusloomest. Vaatasin ka, et mõned asjad on liikunud kiiremini, mõned aeglasemalt. Kui esimees mind siin juba kõnetas, siis mul on hea meel öelda, et siin on ka, ütleme, olulist tempot näidatud. 15. detsembril see eelnõu parlamendi menetlusse esitati ja ei olegi läinud ju rohkem kui kvartali jagu ja juba me menetleme seda.
Selge. Aga näete, tuligi küsimus selle meie keskustelu peale. Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea esimees! Hea Priit! Kuidas su tunne on siis? Kas haridusminister võtab seda ettepanekut tõsiselt või üritab jälle mööda põõsaid vaikselt panna ja haridusministeeriumi sellist raskuskeset mitte Tartus hoida? On sul koalitsiooni poole pealt mingit sisendit?
Aitäh! Ei, koalitsiooni poolt mul mingit sisendit ei ole ja minu tunnetega pole siin midagi pistmist. Küll aga võin öelda seda, mida ma sotsiaalmeediast nägin. Pärast seda, kui minister Liina Kersna käis siin parlamendis meie küsimustele vastamas, ühel kaunil esmaspäeval jaanuaris, kui me jälle parlamenti tööle olime tulnud, pani ta kohe järgmisel päeval sotsiaalmeediasse pildi, kui ta Tartus oli, ja ütles, et talle Tartu väga meeldib. Minu meelest minister töötab meedia suunal väga hästi, aga ma väga loodan ka sisulist toimetamist. Me ka komisjonis seda arutasime. Ühelt poolt me võime ju öelda, et see on nagu lihtne ja miks me selle siia paneme ja mis sellest muutub ja nii edasi. Aga see regionaalpoliitiline otsus ongi ju ministrite ja ametikandjate küsimus, et kuhupoole [see läheb]. Minister ütleb ka, et juhuslikult selgus, näed, et partner, kes valis töötajaid, oli niimoodi teinud. Need on väikesed asjad. Kui on tehtud poliitiline otsus, regionaalpoliitiline otsus, siis ega keegi muu seda ei jälgi. Kui see poliitiline tahe on, siis seda tuleb igasuguste sammudega jälgida ja järgida, sest on loogiline, et elu ise voolab ikkagi kahjuks, me teame kõik, siia, Tallinna suunas. Kõikidest otsustest, mida me teises suunas teeme ja mida me muuta ei taha, me peame järjekindlalt kinni hoidma. Ma väga loodan seda, vähemalt minister on ju kinnitanud, et tema tahe ei ole seda asukohta muuta. Meil tuleb kasutada kõikvõimalikke vahendeid, et see isevoolutee oleks võimalikult keeruline ja käänuline, kui me seda lõpetada ei suuda. Aga ma arvan, et oleks kõige ausam, kui oleks seaduses, et kui kellelgi on tahe, siis ta tuleb siia saali, muudab selle ära ja see on selgelt poliitiline otsus.
Jaa. Läheme küsimustega edasi. Üllar Saaremäe, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud ettekandja! Kuigi viimased muudatused on tõesti tehtud minister Liina Kersna ajal, ei ole see Tallinnasse liikumine ju sugugi tema leiutatud. Ma arvan, et te olete ka sellega kursis. ERR kirjutas aasta tagasi suvel – siis oli haridusministriks Mailis Reps –, kuidas ministeeriumi koostatud töökuulutustes oli peaaegu kõigi puhul märgitud töö asukohaks Tallinn. Seesama näpukas, millele te viitasite, kui te tsiteerisite Mikk Salu artiklit. Oskate seda situatsiooni kuidagi kommenteerida või kirjeldada?
Aitäh! Nagu ma ütlesin, kui tegemist on ühelt poolt poliitilise, teiselt poolt kindlasti selles kontekstis ka regionaalpoliitilise otsusega, siis eks see olegi ministrite ja ministeeriumi eestvedajate otsustada, kuidas seda hoida või millist tahet evida. Nendest näpukatest – see sõna on seal artiklis jutumärkidesse pandud – ju tegelikult sõltubki see, keda ja kuhu me otsime. Komisjonis oli meil ka arutelu, miks me ei räägi siin teistest asutustest, miks ainult sellest [ministeeriumist]. See näitabki tegelikult ja me peame vaatama seda, mis ka siit loost välja tuleb, nii linnapea kui ka ülikooli õppeprorektori seisukohast, et seda asutust on kindlasti Tartus võimalik pidada. Seal on olemas kompetents ja inimesed. Meil ei ole mõtet teha selliseid otsuseid, millega me viime asutuse [mujale] ja inimesed peavad ka liikuma. On ikkagi mingil kujul loomulik võime seda ministeeriumi Tartus pidada. Kurb on lihtsalt see, et ta vaikselt tagasi voolab. See on ju peamine eesmärk, et need asjad ei voolaks, vaid oleksid otsused. Nagu te õigesti viitasite, see ei ole toimunud ainult praegu ametis oleva ministri, vaid ka eelmise ajal. Aga nii nagu linnapea ütleb, võib-olla praegu Liina Kersna teeb Mailis Repsile isegi silmad ette. Ega ma ka rohkem ei oska seda kommenteerida.
Andres Metsoja, palun!
Aitäh, lugupeetud Riigikogu esimees! Austatud ettekandja! Ma saan aru, et eks ta ole selline esimene arglik samm. See teema iseenesest on väga [lai]. Te teate ju ka kindlasti seda, et Keskkonnaameti peakontor asub Pärnus. Kui Rainer Vakra asus peadirektori ametisse, siis ta esimeses avalduses teatas, et ta käib rongiga tööl. Mina keskkonnakomisjoni liikmena, selle aseesimehena, kellele see roheline mõtteviis ja kõik on väga armas, pöördusin ta poole, et kuidas ta seal rongiga käib, et Pärnusse praegu rongi ei käi. Siis selgus, et ta ei käi Pärnus, et ta käib siin Tallinnas tööl. See segadus ausalt öelda vajaks revisjoni. On väga palju räägitud sellest, et regionaalpoliitiliselt ja Eesti riigi terviklikkuse kontekstis on väga oluline vaadata, et selliseid võimetekohaseid töökohti oleks üle Eesti. Kas peaks võtma kogu selle paketi äkki korra lahti ja vaatama tõsisemalt asjale otsa?
Aitäh! Nii nagu ma ütlesin, selle eelnõu eesmärk loomulikult ei ole kõiki valupunkte Eestis nii-öelda katta. Aga neid regionaalpoliitilisi otsuseid on tehtud, valitsus, juba üle-eelmine tegi [otsuse], ja minu teada ükski valitsus vahepeal pole seda muutnud, et on eesmärk ametikohti Tallinnast välja viia. Ega keegi muu selle eest ei seisa, kui me ise seda ei tee. Selles mõttes tuleb loomulikult uurida. Tegemist on siiski meie vana kolleegiga, aga oma praeguses ametis on ta alles uus, võib-olla ta ei ole vaadanudki põhikirjast, et tegelikult tema töökoha põhiasukoht on hoopis Pärnus. On ju loogiline, et kui ta rongiga valesse kohta põrutab, eks ju, siis juhtuvad nii mõnedki asjad, sekretär satub valesse kohta ja nii edasi, eks ju. Nii need inimesed on. Selles mõttes oli teie poolt väga õige ja mõistlik tema tähelepanu juhtida sellele, kus Keskkonnaamet tegelikult asub.
Tekkis ka nagu küsimus, et kas ta on siis üldse tööle jõudnud või mitte, on Lelles, istub ja mõtleb. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud ettekandja! Natukene lahja on see eelnõu. Miks sa ei ole laiendanud seda, et näiteks regionaalministeerium võiks olla Viljandis, kui Jaak Aab võtaks kätte, Kultuuriministeerium oleks Rakveres, Üllar Saaremäe astuks sinna taha, või Maaeluministeerium Põlvas, Tarmo Tamm jne? Saaks selle toetuspinda palju laiendada.
Aitäh! Ma loodan, et kui täna see esimene lugemine lõpeb, siis me saame neid muudatusettepanekuid teha. Aga minu teada teie nimetatud inimesed ei kanna praegu neid ministriportfelle. Selles mõttes ei oska ma öelda, kas ja kuidas see mõjutab. Aga nagu ma ütlesin, ka komisjonis oli sellest juttu. Loomulikult ei lahenda see teema kõike. Pigem sai selle eelnõu idee ja initsiatiiv alguse sellest, et me teeme siin ponnistusi, me võime nalja teha, ironiseerida, aga me teame ju kõik, et Eesti liigub ühes suunas. Kui meie ei tee jõukohaseid pingutusi ja süsteemselt selle nimel tööd, siis me näemegi seda ... Ega seda ei ole mõtet ühelegi ministrile konkreetselt ette heita, aga me näeme, et see on toimunud järjepidevalt, see toimubki. Küsimus on lihtsalt selles, kas me tahame, et oleks erinevaid ametikohti ja inimesi üle Eesti. Meil tõenäoliselt on võimalik seda teha ainult avalike asutustega ja loomulikult ka mitte sunniviisiliselt, vaid sinnapoole liikudes, nihutades, deklareerides seda arusaama, et Eesti peaks olema regionaalselt erinevate töökohtadega kaetud. Me saame teha neid asju, mis on meie võimuses. Meil on mõned positiivsed näited. Nagu ma ütlesin, 2000. aastal see oli ja tänu sellele pooled Haridus- ja Teadusministeeriumi ametnikud siiski veel Tartus on. Kui me tahame seda hoida, siis me peame sellele teemale tähelepanu juhtima, hoidma seda pidevalt tähelepanu keskmes, sest siis on lootust, et see isevool ei ole nii kiire või loodetavasti voolab see tagasi õiges suunas. Aga ainult siis, kui me seda tahame.
Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh, hea ettekandja! Mina olen Peeter Ernitsaga nõus, et see eelnõu on lahja. Ma lausa imestan, et Isamaa fraktsioon lahja eelnõu on esitanud. See tuleks kindlasti menetlusse jätta ja seda menetluse käigus tugevamaks teha. Mul on siit ka küsimus. Kas komisjoni arutelul te arutasite teemat – ma seda loodan – ka laiemalt kui ainult selle konkreetse haridusministeeriumi liikumise kontekstis? Valitsus iseenesest on kollegiaalne organ ja erinevad ministeeriumid, me saame aru, on Tallinna-kesksed. Aga meil on olemas ju autonoomsed põhiseaduslikud institutsioonid, kes saaks tegutseda väljaspool Tallinna väga edukalt. Riigikohus Tartus on ju väga hea näide. Õiguskantsler näiteks Tartusse Riigikohtu kõrvale sobiks väga hästi, võib-olla ka riigikontrolör jne. Kas sellised teemad ka arutlusele tulid?
Aitäh! Konkreetselt teie viidatud [näited] ei tulnud, küll aga hea kolleeg Kalle Grünthal uuris ka – taas kord viide selle eelnõu kõhna väljanägemise kontekstis –, et Isamaa oleks võinud olla tublim ja rohkem neid ideid siia sisse panna. Aga nagu ma ütlesin, ma väga loodan, et inimesed, kes seda debatti kuulevad, näevad, et me saame selle eelnõuga edasi minna, seda jõulisemaks ja rasvasemaks kirjutada. Aga Kallel oli küsimus, miks me ei ole midagi välja pakkunud, mida Paidesse viia. Seal tekkis seesama küsimus ja arutelu. Kalle konkreetselt viitas ka, et kuna Türil oli kunagi keskkonnakolledž, eks ju, siis kas võiks selles kontekstis midagi mõelda ja nii edasi. Nagu ma ütlesin, oluline on see, et oleks kohapeal olemas kompetents ja ressurss nende inimeste näol, et me päris nii ei teeks, et me paneme kõik liikuma, nii asutused kui ka inimesed. Need asutused, ettevõtted või institutsioonid peaksid olema sellised, et oleks võimalik ikkagi kohapeal olevaid inimesi kaasata. Aga konkreetselt me ei arutanud õiguskantsleri büroo kolimist Tartusse.
Peeter Ernits, palun!
Jaa. Jätkan sama teemat. Õbluke ja pind võiks laiem olla. Kui omal ajal [haridusministeerium] Tartusse läks, siis oli jõuline Tõnis Lukas, kes ta sinna tiris. Ma vaatan, et Kaja Kallas ja Maris Lauri on kõik Tallinna tüdrukud, pole neist tolku selle koha pealt, aga Kalle Laanet on kaitseminister ja saarlane. Miks mitte Kaitseministeerium viia kaugemale siit Vene piirist? Või Urmas Kruuse, et viia Maaeluministeerium Elvasse, saaks nagu tugevama pinnase?
Aitäh! Ei, minul ei oleks midagi selle vastu, kui Urmas Kruuse oleks Elvas ja jääks Elvasse, aga talle, ma saan aru, meeldib tööd teha Tallinnas. Mina ei saa talle küll seda kuidagi ette heita, et ta siin tahab tööd teha. Me oleme Euroopa Liidu osa, inimeste ja tööjõu vaba liikumine, nii see on, nii riigi sees kui ka Euroopa Liidus laiemalt. Aga ta ei ole ka sihukese initsiatiiviga esinenud, et ministeeriumi tema kodu kõrvale peaks rajama. Ma päris täpselt ei teagi, muidugi, kas see on ikka Elvas või on see Tartus, ma ka täpselt kõikide nende inimeste elu- ja töökohti ei tea, kord siin, seal. Urmas on olnud väga aktiivne ka kohalikus poliitikas, ta on olnud pikalt Tartu linnapea, enne seda oli tõesti Elvas. Aga kus ta täpne elukoht praegu on, ma ei tea.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea esimees! Hea ettekandja! Ega see seadus nii väga kõhnake ei olegi. Arvatakse, et seda peaks nagu serviti vaatama. Ma soovitaks sellele ikkagi otse otsa vaadata, siis on selles tuum täitsa olemas. Ma arvan ka, et me ei peaks kogu maailmavalu ühekorraga proovima ära lahendada, aga see võiks tõesti olla ju selliseks heaks eeskujuks, et mida veel ette võtta. Täna oleme me siin käinud teatud institutsioonid läbi. Me teame ka Viljandi näidet, kuhu on edukalt viidud ja kus ametid, institutsioonid kenasti töötavad. Minu küsimus tuleb hoopis selle kohta, et kui Haridus- ja Teadusministeeriumi poolt see stopp saab pandud [[Juhataja helistab kella.]], kuidas me seda nagu ikkagi täidaksime [[Juhataja helistab kella.]], et ei hakkaks ta ikka vaikselt jälle ära vajuma meil. Noh, kirja sai küll pandud, et koht on seal ...
Aitäh! Küsimus on esitatud ja vastaja on valmis.
Aitäh, just! Meie võimalus ongi see, et sellele teemale tähelepanu juhtida. Te viitasite siin Viljandi näitele, kus on Maaelu Edendamise Sihtasutus, Statistikaameti päris mitmed ametnikud, Riigi Tugiteenuste Keskuse osakond. Nii et selles mõttes, kui tahta ja süsteemselt tööd teha, siis on see võimalik küll nii asutuste puhul tervikuna kui ka mõne asutuse osakonna puhul või on võimalik osa ametnikke seal tööle võtta. Lihtsalt küsimus on, et tuleb vaadata, milliseid asutusi ja kuhu on mõistlik viia, kuidas toimetada. Aga praegune eelnõu siiski lahendab ju seda, et, ma saan aru, tegelikult poliitilist tahet pole kellelgi olnud, et see ministeerium ära kolib, see kuidagi kujuneb nii. Loomulikult, kui ministeeriumid on Tallinnas, siis on lihtsam, valitsuse maja on ka siin, justkui lihtsam on tööd teha. Aga see on olnud regionaalpoliitiline otsus. Selles mõttes on meil vaja süsteemselt sellega tegeleda, et hoida kompetentsi eri kohtades. Loomulikult oli komisjonis juttu ka Pärnust mitmel puhul, kuivõrd komisjoni esimees on sealt. Ma näen, et poliitiline tahe on olemas, ja need otsused ei ole lihtsad. Aga need tuleb meil läbi mõelda. Küll me hakkama saame, et haridusega seotud inimesed oleksid rohkem Tartus. Kui me aeg-ajalt ministrilt küsime ja uurime, kui palju neid ametnikke ühes või teises kohas on, kas CV-Online"iga on koostöö paremaks läinud, kas nad enam ei tee neid näpukaid, ja kas ministeerium ise jälgib seda ja nii edasi, siis niimoodi me saamegi parema tulemuse.
Aitäh! Lõpetame selle positiivse noodiga, rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu teile! Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli ettekandeks põhiseaduskomisjoni esimehe Toomas Kivimägi. Ma vabandan, hea ettekandja. Ma saan aru, et Riigikogu liige tahab vasturepliiki, kuna teda mainiti. Vasturepliigivõimalus meil tõesti on, aga ma loodan, et ma ei eksi, kui ma ütlen, et see on kodu- ja töökorra seaduse järgi läbirääkimiste raames, mitte küsimuste ja vastuste raames. Palun, härra Kivimägi!
Väga lugupeetud Riigikogu esimees! Head kolleegid! Ma pean kohe tunnistama, et ma ei ole päris kindel, kas ma suudan seda emotsionaal-kalambuurset taset hoida, mis siin selle diskussiooni käigus on tekkinud. Aga ma annan igal juhul endast parima. Põhiseaduskomisjon arutas eelnõu oma istungil 22. veebruaril käesoleval aastal. Lisaks põhiseaduskomisjoni liikmetele oli kutsutud ka Justiitsministeeriumi avaliku õiguse talituse nõunik Monika Tappo ja kohal oli ka Riigikogu Kantselei avalike suhete osakonna kommunikatsioonijuht Epp-Mare Kukemelk. Ma kõigepealt annan ülevaate sellest meelsusest, mis oli komisjoni istungil domineeriv, ja võib-olla ka põhiküsimusest, miks komisjon selliste menetluslike otsusteni jõudis, nagu ta jõudis. Esiteks söandan väita, et põhiseaduskomisjoni istungil ei tõusetunud kellelgi soovi hakata kolima Haridus- ja Teadusministeeriumi Tartust Tallinnasse. Kuigi küsimusi oli, et miks ta sinna viidi, aga komisjoni istungil mina kellelgi seda tahet ei tuvastanud, et oleks soov Haridus- ja Teadusministeerium Tartust Tallinnasse tuua. Veelgi enam, ma söandan kinnitada, olles vestelnud ka haridus- ja teadusminister Liina Kersnaga, et ei Liina Kersnal ega tänasel valitsuskoalitsioonil ei ole plaanis haridusministeeriumi Tallinnasse kolida. Nii et tegelikult need hirmud, mis on tekkinud ajakirjanduse vahendusel või ka mõningate töökuulutuste pinnalt, sisulist alust ei oma, sellist soovi ega plaani ei ole. Nüüd mida veel väita? Tõepoolest oli komisjoni istungil väga palju juttu sellest – härra Priit Sibul seda ka tutvustas –, et see on tõepoolest väga oluline regionaalpoliitiline meede, valitsusasutuse, eriti ministeeriumi asumine väljaspool Tallinna. Tegelikult, see on see, mida keegi ei vaidlusta ega vaidle sellele vastu. Otse loomulikult, eriti see maakond või linn, kus ministeerium asub, võidab sellest päris kindlasti. Mina ka, olles palju Pärnus aega veetnud, olen erinevates ametites võidelnud hingega selle eest, et mõni valitsusasutus või ministeerium Pärnusse tuleks. Paraku, head kolleegid, peame tõdema, et põhjusel, mis on teadmata, liikus ju Haridus- ja Teadusministeerium Tartusse tegelikult aastal 2000 ja täna on aasta 2022, aga see on jäänud pretsedendiks. See tekitab ka küsimuse, kas see on olnud hea ja õige praktika või mitte. Ma arvan, et seda analüüsi ju tehtud ei ole, kuidas see Eesti kui terviku mõttes välja näeb. Täna oli siin palju juttu, et see eelnõu on natukene kõhna, et seda võiks laiendada. Tõepoolest, ka põhiseaduskomisjoni istungil Kalle Grünthal korduvalt küsis, millist ministeeriumi on siis eelnõu algatajad kavandanud Järvamaale. Härra Priit Sibul vastas, et tegelikkuses on selle eelnõu peamine ja esmane eesmärk ikkagi põlistada – just selline sõna oli seal – või kinnistada [see ministeerium] Tartusse, mitte niivõrd kaaluda teiste ministeeriumide väljaviimist teistesse maakondadesse. Aga kindlasti härra Sibul ei välistanud ka võimalust, et kui selline eelnõu tuleb, siis nad on valmis arutama, et mõnda teist ministeeriumi ka veel Eestis mujale viia. Aga ma pean märkima, kuulates seda diskussiooni ka siin, et see [eelnõu] ei ole üldse teps mitte nii kõhna, nagu näib, et see puudutaks ainult Haridus- ja Teadusministeeriumi. Üldse mitte nii. Kui siin on fikseeritud, et Haridus- ja Teadusministeeriumi asukoht on Tartu, siis et seda ühtset joont hoida, on tulnud ära fikseerida ka teiste ministeeriumide asukoht, ja kõikide teiste ministeeriumide asukohana on fikseeritud Tallinn. Minu arust see ikka ei ole teps mitte nii kõhna, et puudutab ainult Haridus- ja Teadusministeeriumi, vaid selle eelnõuga on vähemalt ettepaneku kohaselt fikseeritud Vabariigi Valitsuse seaduse tasandil ka teiste ministeeriumide asukohana hoopis Tallinn. Selles mõttes puudutab see eelnõu kõiki ministeeriume. Põhiküsimus on ikkagi, veel kord, selles – nagu ma ütlesin, sisu üle vaidlust ei ole, keegi ei vaidlusta seda, kindlasti on arvamusi küll erinevaid –, et Haridus- ja Teadusministeerium võiks asuda Tartus. Kompetents on seal kahtlemata olemas, selles kindlasti küsimust ei ole. Aga põhiküsimus on selles, et me antud eelnõuga tegelikult looksime pretsedendi, me seaduse tasandil fikseeriksime valitsusasutuse asukoha. Üldine norm on see, et vastavalt Vabariigi Valitsuse seadusele ministeeriumide asukohad määratakse põhimääruses ja põhimääruse võtab vastu Vabariigi Valitsus. On üks erand sellest, kui seaduse tasandil on fikseeritud valitsusasutuse asukoht – me räägime siis ministeeriumidest, Riigikantseleist, ametitest, inspektsioonidest –, ja see üks erand on Vabariigi Valitsus. Vabariigi Valitsuse asukoht on tõepoolest fikseeritud seaduses. Vabariigi Valitsuse seaduses on kirjas, et Vabariigi Valitsuse asukoht on Tallinn. Mitte ühegi teise valitsusasutuse asukohta ei ole seaduse tasandil fikseeritud, vaid seda on tehtud põhimääruses, mille siis teatud juhtudel, ministeeriumide puhul kinnitab Vabariigi Valitsus, aga ametite ja inspektsioonide puhul teeb seda vastav minister. Nii et siin on küsimus ikkagi pigem selles – antud juhul on tegemist ju konstitutsioonilise seadusega, kui me räägime Vabariigi Valitsuse seadusest –, kas on praktiliselt mõistlik teha seda seaduse tasandil. Tegelikult, vaatame ka seda, et Vabariigi Valitsuse seadus on kehtinud aastast 199[6], aga piltlikult öeldes kuni tänase päevani tegelikult seda probleemi ei ole kunagi kuskil tekkinud või mõni kuu tagasi seda ei olnud. Ka see on andnud kinnitust sellele, et tänane süsteem võiks olla ja tegelikult on olnud õiglane. Küsimus ei ole mitte, veel kord, sisus, vaid küsimus on selles, kas see on formaalselt õige tee fikseerida seaduse tasandil valitsusasutuste asukohad, nagu antud juhul tahetakse teha. See on põhiküsimus, mitte see, et kellelgi oleks vastuväiteid sellele, et Haridus- ja Teadusministeerium asub Tartus, aga ka Tallinnas. Nüüd mõne sõnaga ka komisjoni istungil lisaks räägitust. Ma ei hakka härra Priit Sibulat kordama, tema ettekanne oli siin veel säravam, kui oli komisjoni istungil, kus see oli võib-olla mitte nii emotsionaalne, aga samasisuline. Nimelt, Oudekki Loone tahtis saada paremat selgitust, miks on ikkagi tarvilik Haridus- ja Teadusministeeriumi asumine tingimata just Tartus, arvestades asjaolu, et kõik teised ministeeriumid on Tallinnas. Ta samas küll ei vaidlustanud seda. Ütles samuti, et Haridus- ja Teadusministeeriumi Tartus asumine pole tingimata halb, aga soovis selgitust, miks see vajalik on. Härra Priit Sibul vastas selle peale taas kord, et antud juhul ei ole tõepoolest tegemist mingi uue situatsiooni, uue olukorra loomisega, vaid olemasoleva olukorra kinnistamisega, ja seda võiks teha seaduse tasandil. Samuti rõhutas härra Priit Sibul korduvalt, et see on ikkagi väga oluline regionaalpoliitiline meede. Tõepoolest, seda ei ole põhjust kellelgi vaidlustada. Nagu viitasin, Kalle Grünthal korduvalt ja järjekindlalt tundis huvi, milline ministeerium on kavandatud Järvamaale. Taas oli härra Priit Sibula vastus see, et antud eelnõu eesmärk on ennekõike Haridus- ja Teadusministeeriumi kinnistamine Tartusse ja neil hetkel ei ole plaane, et teisi ministeeriume kolida mujale Eestimaal. Samas mainis ta seda, et kui keegi sellise eelnõu peaks esitama, siis nad on kindlasti valmis seda kaaluma ja arutama. Ka Vabariigi Valitsus oli selle eelnõu kohta kujundanud oma seisukoha ja Vabariigi Valitsus oli otsustanud seda eelnõu mitte toetada. Ka nemad viitasid sellele, et Vabariigi Valitsuse seadus jõustus juba 1. jaanuaril 1996 ja see põhimõte on kehtinud tänase päevani, et ministeeriumide asukoha kehtestab Vabariigi Valitsus, kui ta kinnitab neid põhimääruseid. Nad leidsid, et see on ka Vabariigi Valitsuse enesekorralduse küsimus ja selle [õiguse] andmine parlamendile pole tegelikult praktiliselt põhjendatud. Viidati taas sellelesamale, et Vabariigi Valitsuse seadus on konstitutsiooniline seadus, mistõttu selle selliste detailidega koormamine ei ole asjakohane. Pigem võiks olla vastupidi, et Vabariigi Valitsuse seadusest selliseid detaile ära võtta, antud juhul me tahame aga ühe sellise detaili sinna sisse viia. Seejärel langetas komisjon menetluslikud otsused. Esiteks, teha ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda 8. märtsil 2022. See liikus tänasesse päeva minu ettepanekul, kuna eilseks olid kavandatud teised kohtumised, mis küll ei realiseerunud, aga mis oleks teinud võimatuks minu osalemise täna siin ettekandjana. Teiseks, teha ettepanek eelnõu tagasi lükata. Selle poolt oli 5 [komisjoni liiget]: Toomas Kivimägi, Oudekki Loone, Tõnis Mölder, Marko Torm ja Mart Võrklaev. Vastu oli 1: Priit Sibul. Priit Sibul osales tol päeval volituse alusel istungil põhiseaduskomisjoni liikmena. Ka erapooletuid oli 1: Kalle Grünthal. Otsus määrata juhtivkomisjoni esindajaks põhiseaduskomisjoni esimees Toomas Kivimägi oli konsensuslik. Tänan tähelepanu eest!
Hea ettekandja, teile on ka küsimusi. Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Hea komisjoni esimees! Mul on küsimus: mida te arvate, milliseid meetmeid on meil parlamendina võimalik [võtta] või millega tagada, et kui on tehtud poliitiline otsus, siis see isevool ei oleks niisugune? Ma eeldan, et te konstateerite ja toetate oma erakonnakaaslaste seisukohti, mis Tartu linnapeal on jne. Me näeme tegelikult, et poliitiline tahe ja otsus on olnud üks ja elu on läinud teistpidi. Teine küsimus on see, kuidas teile mulje jäi. Ma vaatan, et kolleeg Oudekki Loone on viimasel ajal üsna erinevatel teemadel erinevaid kummalisi seisukohti avaldanud. Kas ma oma selgitusega, miks see eelnõu esitati ja mis selle eelnõu eesmärk on, suutsin talle arusaadavaks teha, mis meie eesmärk oli?
Aitäh! Mina ei julge öelda, kas Oudekki Loone sai sellest selgitusest aru või mitte. Mina sain igal juhul sellest kindlasti väga selgelt aru, kõik oli väga selge ja arusaadav. Mis puudutab seda, et üks asi on poliitiline tahe ja formaalne otsus, teine asi on see, kuidas asjad tegelikult on, siis tõepoolest, siin sellist vastuolu ei saa ega tohi olla. Ma arvan, et see parlamentaarne kontroll toimis ju piisavalt hästi, nagu sa eespool vihjasid. Peale seda, kui te olite eelnõu esitanud, siis minister Liina Kersna ütles, et Tartu on väga tore koht ja see on väga õige koht, kus haridusministeerium peaks asuma. Vahel piisab ka väga lugupeetud parlamendiliikme sõnumist avalikkuse ees, kui see saab piisavalt tähelepanu. Ma arvan, et antud juhul isegi see juba toimib piisavalt, võib-olla tõepoolest need mõned töökohakonkursid vajavad natukene täpsustamist. Ma arvan, et te juba selle eelnõu esitamisega olete te selle eesmärgi saavutanud. Ma igal juhul tunnustan teid selle eest. Ma arvan, et ei ole enam suurt vajadust hakata valitsuse seadusesse seda asukohta sisse kirjutama.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea esimees! Hea ettekandja! Meie võib-olla oleme selle eesmärgi saavutanud, võib-olla vox populi ka saab aru, et probleem on olemas, aga põhiseaduskomisjon lihtsalt ei tuvastanud seda, et on probleemi. See on küll kummaline. Võib-olla te ajategi seal põhiseaduses veel järge. Aga olemuslikult inimesed saavad ju aru, et ministeerium kolib vaikselt, hiilivalt Tallinnasse tagasi. Keerukas on aru saada, mida seal tuvastatakse ja mida üldse soovitakse tuvastada. Aga nüüd keeleliselt. Te ütlesite ka seda, et Haridus- ja Teadusministeerium asub Tartus ja Tallinnas. Alfabeetiliselt peaks olema nii, et Haridus- ja Teadusministeerium asub Tallinnas ja Tartus. Kas alfabeetilise linnade järjestuse järgi ongi see suunis võetud? Või on see pigem ikkagi isiklikust mugavusest nii, et siin, Tallinnas, on võimalik teha ju piiriülest koostööd Soomega?
Aitäh, lugupeetud küsija! Vastan kohe, et tähestik ei puutu antud juhul üldse asjasse. Tuleb lugeda Vabariigi Valitsuse kinnitatud põhimäärust. Haridus- ja Teadusministeeriumi põhimääruses on kirjas, et Haridus- ja Teadusministeeriumi asukoht on Tartu. Nii lihtne see ongi. Nii et tähestik ei oma mingit tähendust. Küll jah, tõepoolest, me võime öelda, et de facto Haridus- ja Teadusministeerium asub nii Tallinnas kui ka Tartus. Ütlen päris ausalt, mina ei tea, kas on üldse väga hea, et ta on kahe koha peal. Aga see on omaette teema ja sellel on omad argumendid, kindlasti omad plussid ja miinused. Aga veel kord: de iure tuleb vaadata ikkagi põhimäärust, mille on kinnitanud Vabariigi Valitsus. Seal on üheselt kirjas, et Haridus- ja Teadusministeeriumi juriidiline asukoht on Tartu, aga de facto ta tõepoolest asub nii Tartus kui ka Tallinnas. Teiseks, kas nüüd on mure või ei ole. Ma arvan, et see nüüd küll maailma kõige suurem mure antud juhul ei ole. Veel kord: loomulikult võivad need koosseisud aeg-ajalt natukene muutuda sinna-tänna, eks ju, aga ma ütlen veel kord, et suures pildis mingit kardinaalset muutust toimunud ei ole. Võib-olla töökonkursi raames tõepoolest mõni kuulutus ei ole kõige korrektsem olnud, seda juriidilist asukohta silmas pidades, aga vahel, kuna see ministeerium asub de facto kahe koha peal, tõepoolest, ma ei tea, kui mingi osakond – andke andeks, ma detaile ei tea – on Tallinnas ja otsitakse sinna inimest, no siis on loogiline näidata, et selle töö asukoht on Tallinnas. Ei ole mõeldav, et mingi osakonna, mis asub Tallinnas, töötaja töötab Tartus. Siis on täiesti loogiline, et ka selle töötaja otsimise kuulutuse põhjal on teada, et tõepoolest töö asukoht on Tallinn. Selle üle ei ole mõtet isegi ironiseerida. Kui see praktilistel kaalutlustel on niimoodi õige ja mõistlik ja just see konkreetne osakond asub Tallinnas, siis on väga loogiline, et ka see uus otsitav töötaja leiab oma asukoha Tallinnas ja ta teab, kus ta peab tööle hakkama. Ma arvan, et see on väga oluline, selles mõttes, et väga paljude inimeste jaoks on see määrav, on ju, selles mõttes, kas ma kandideerin või mitte, et kas minu töökoht saab olema Tartus või Tallinnas.
Andres Metsoja, palun!
Aitäh, lugupeetud esimees! Austatud põhiseaduskomisjoni esimees Toomas! Tõepoolest, me oleme tegelikult läbi raiunud selle, et väga oluline ei ole enam tihtilugu see, kus see töö tegija asub, vaid küsimus on, mida ta teeb, kelle jaoks ta töötab ja mis on selle töö tulemus. Minu küsimus teile kõlab ikkagi nii: kas ei peaks olema nii, et Eesti riik on midagi enamat kui koalitsioonilepe või määrus, millega Vabariigi Valitsus kehtestab teatud asukoha? Meil on seadusandja, meil on põhiseadus, meil on põhiseaduskomisjon. Kui me parlamendi tasemel enda riigi ülesehituse printsipiaalselt kokku lepime, seadusega kokku lepime, siis see on väga põhimõtteline küsimus, mida lõhkuma minna on väga keeruline, nii nagu näitab ka seesama Tartu kaasus. Kas see ei peaks ikkagi olema seaduse küsimus? Minule tundub, et peaks.
Aitäh, väga lugupeetud küsija! Otse loomulikult, kui see on kirjutatud sisse seadustesse, eriti Vabariigi Valitsuse seadusesse, siis selle muutmine on arvestatavalt keerulisem. Aga me kõik saame aru, et see ei ole ka võimatu. Loomulikult saab see siis rohkem ennekõike avalikkuse tähelepanu, aga koalitsioonil on võimalik see otsus ikkagi teha. Aga loomulikult on avalikkuse tähelepanu oluliselt suurem ja selles mõttes see teie või eelnõu algatajate eesmärki kindlasti nagu põhistab, kui see seaduse tasandil sisse kirjutada. Aga veel kord ütlen, et Vabariigi Valitsuse seadus on kehtinud aastast 199[6] ja meil ei ole siiamaani olnud probleeme sellega, kus ühe või teise ministeeriumi asukoht on. Veel kord: koormata seadusi selliste detailidega nagu ministeeriumi asukoht, ma arvan, eriti Vabariigi Valitsuse seadust kui konstitutsioonilist seadust, see ei ole puhtalt formaaljuriidiliselt põhjendatud. Isegi kui poliitiline eesmärk ja sisuline eesmärk on igati argumenteeritud ja arusaadav ning selle vastu keegi ei vaidle, aga me ei pea kõike kirjutama seadusesse. Ma ei tea, mida me siis veel peame hakkama seadusesse kirjutama, kui detailseks veel minema. Võib-olla me oleme seadustes tihtipeale isegi liialt detailsed, peaksime olema oluliselt vähem detailsed. Me tahame kõike ette kirjutada ja ametnikule vaba otsustuse maad enam ei jäägi. Minu arust on see väga vale tee. Antud juhul ei ole see, mida peaks üks ametnik otsustama, ühe ministeeriumi asukoht. Aga printsiibis olen ma seda meelt, et ametnikud ei tahagi ise loovalt mõelda või neile polegi jäetud selleks ruumi. Nad on kinnistatud seaduse teksti [juurde] ja nad saavad ainult nii otsustada ja käituda, nagu seadus ette kirjutab. Ma arvan, et see ei ole tegelikult printsiibis väga hea tee.
Priit Sibul, palun!
Aitäh, austatud esimees! Nüüd me jõudsime kõige olulisema teemani. Just nimelt nii ongi, et tegelikult peab see olema seaduses. Te viitasite, et siis pälvib see teema palju rohkem tähelepanu. Ma ei ole teiega nõus, kindlasti ka praegune debatt ja arutelu sellele teemale tähelepanu pöörab, aga ma kardan, et ega me iga nädal siin sel teemal ei räägi, ei teie komisjonis ega meie siin saalis. Mõne aja pärast me märkame jälle, et on mingi hulk inimesi ära kolinud. Just nimelt seadusesse kirjutamine oleks see võimalus, et me siin poliitilise otsusega seda muudatust teeme ja arutame. Muidugi, me oleme näinud, et isegi parlament võtab vastu seadusi, mis Riigikohtus lõpuks ei pea. Selliseid asju on siin majas tehtud ka. Seaduses võib teha mõistlikke asju, aga võib ka eksida. COVID-i piiranguid ühiskonnas keegi mõistlikuks ei pea. Me pole neid otsustanud, ometi nad kehtivad. Keegi ei saa aru sellest, miks, ega sellest, kuidas ja kunas nad kaovad.
Aitäh, hea kolleeg Priit! Ma saan siin viidata kolleeg Andres Metsojale, kes ütles, et me liigume ikkagi järjest rohkem selles suunas, et selline juriidiline asukoht ei olegi enam kõige tähtsam. Tegelikult on kaugtöö kontekstis see, kus inimene töötab, hoopis teisejärgulisem. Nii et ma arvan, et me liigume sellest ajast nagu järjest kaugemale, kui pidi [üks] füüsiline asukoht olema. Võib-olla on [inimesed] üle Eesti laiali. COVID-i tingimustes, ma arvan, ka väga paljud ministeeriumi töötajad töötasid oma kodumaakonnas, ükskõik, Pärnumaal või Viljandimaal või kus iganes. Me liigume pigem nagu selles suunas. Teine asi on see, et emotsionaalselt on see loomulikult tähtis. Ma ütlen veel kord, see on ülitähtis ja oluline selle konkreetse maakonna jaoks, antud juhul Tartu jaoks on see ülitähtis ja ülikasulik, et Haridus- ja Teadusministeerium seal asub. See on täiendavad investeeringud, see on täiendavad töökohad, see on teenuse parem kättesaadavus – terve rida asju. Nii et kahtlemata maakond sellest võidab. Selles mõttes on see tähtis. Aga kui me vaatame siit Riigikogu saali poole pealt, siis ma arvan, et tähtsam ikkagi on mitte see, kus ministeerium asub, vaid mida ta teeb, kuidas teeb ja kuidas ta oma tööga hakkama saab. Ma arvan, et see sisupool on kordades olulisem kui formaalne asukoht. Jätan kõrvale antud juhul Tartu, kes on heas mõttes ilmselgelt kasusaaja tänu sellele, et Haridus- ja Teadusministeerium seal asub.
Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh! Austatud ettekandja, ma tänan teid, et te püüdsite algatajat rahustada ja mett moka peale määrida, väites, et selle arutelu käigus juba on eesmärk saavutatud, ilmselt lootes, et algataja võtab selle eelnõu tagasi. Aga ma teatan, et algataja ei võta tagasi, me tahaks hääletada ka. See väide, et pole tekkinud probleemi, et peaks fikseerima seaduse tasemel – see, et me täna arutame seda eelnõu, ongi kinnitus, et probleem on tekkinud. On tekkinud umbes samasugune probleem, et Mõisakülas on ka raudteejaam, aga rongid ei sõida, Haapsalus on ka. Tartus on ministeerium, aga ühel hetkel enam töötajaid ei ole, reaalselt ei ole. Silt on, aga ministeeriumi tegelikult ei ole ju. Selles ongi probleem, et täitevvõimu abil on see protsess hiilivalt toimunud. Võib-olla oleks siiski mõistlikum fikseerida see seaduses ja tulevikus tuleks need muudatused seadusemuudatuse teel? Nüüd me oleme sunnitud valitsust vahetama, et seda probleemi lahendada. See ei ole sugugi parem alternatiiv. Kas on nii?
Aitäh, auväärt küsija! Valitsust ei ole kindlasti vaja vahetada, sest ma kordan veel kord: Vabariigi Valitsusel ega ka haridus- ja teadusministril ei ole plaani Haridus- ja Teadusministeerium Tartust ära kolida. Nii et ei ole vaja valitsust vahetada, meil on väga hea valitsus. Teine asi, arutelu printsiibis veel ei tähenda, et on probleem, Helir. Arutelu iseenesest veel ei tähenda, et on probleem. Ma ei taha öelda, et see tänane arutelu ei tähenda, et on probleem. Aga printsiibis võib millegi üle arutleda, aga see ei tähenda veel, et see on probleem. Antud juhul ma möönan, et jah, te tabasite selle, et mingid sellised kahtlased liikumised on toimunud, ja seetõttu te ei ole tühjas kohas seda püsti pannud. Nii et ma möönan, et teie jaoks see tundus olevat probleem, aga ma saan kinnitada veel kord seda, et see probleem on tegelikult leidnud lahenduse tänu teile. Te olete juhtinud sellele tähelepanu. Ma küll ei taha kinnitada seda, et see plaan tegelikult kellelgi oli. Aga kui niimoodi näis, siis on see juba piisav põhjus selleks, et parlamendiliikmed sellele reageeriksid. Nagu härra Priit Sibul ka viitas, Haridus- ja Teadusministeerium reageeris sellele väga adekvaatselt just selles vaimus, nagu tegelikult see eelnõu oli esitatud ja mis oli teie mure, ning see mure sai lahendatud. Ma arvan, et avalikkuse tähelepanu tänu sellele, et seda on ka täna siin saalis arutatud, on niipalju suur, et keegi ei julge lähema kümne aasta jooksul seda teemat isegi arutama hakata.
Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea esimees! Hea ettekandja! No ma saan aru, et pärnaka jaoks ongi Tartu tegelikult täiesti puu taga, sest jube keeruline on sinna minna. Olen isegi sõitnud Exploitedi kontserdile, küll Võrtsjärvest ühtepidi ja teistpidi, täiesti arusaamatu koht. Head mõtted ja nii. Aga võtame nüüd Pärnu näite. Pärnu on meil praegu niinimetatud suvepealinn. No mis mõttes suvepealinn, mujal ei ole siis [suve] või? Tegelikult on Pärnus tuuline, sisemaal on ju parem. Miks peab olema üldse terve suve jooksul [selleks] Pärnu? Ta võiks ju natukene seal ka olla. Printsiibis pole ju oluline, mis on see Pärnu või mis on suvepealinn. Selles mõttes, et kui nüüd Pärnust see kolledž ka ära kolib, siis ega asukoht ei ole ju tähtis. Me ütleme, et see on nüüd Pärnu filiaal, aga inimesed töötavad kuskil mujal. Kas Pärnu elanike esindajana oleksite täpselt sama kindel, et asukoht ei ole tähtis, midagi ei ole tähtis ja printsiibis on kõik normaalne?
Aitäh, lugupeetud küsija! Esiteks, Tartu ei ole minu jaoks puu taga. Kui sinu jaoks on Tartu puu taga, siis see on sinu probleem. Mina pääsen sinna väga hästi, vaatamata sellele, et meil ei ole ei rongiühendust ega ka lennuühendust Tartuga, mis kunagi oli, tegelikult. Ma mäletan, tol ajal, kui ma ülikoolis käisin, mul üks kursusekaaslane startis Kuressaarest, maandumine oli Pärnus ja siis tuli veel Viljandist üks minu kolleeg peale, see oli selline aeg, ja maandusid lõpuks Tartus kõik. Selles mõttes minu jaoks kindlasti Tartu puu taga ei ole, sellega mina kindlasti nõus ei ole, seda omaks ei võtta. Mis puudutab kolledžit, siis otse loomulikult ma olen sinuga, Tarmo, täiesti nõus, et see on ülioluline. Aga ega kolledži asumine ei ole tagatud sellega, et tema juriidiline aadress on Pärnus. Ma arvan, et see ei taga seda vähimalgi määral, kui me paneme juriidiliseks asukohaks Pärnu. See sõltub ikkagi sellest, millised on rahalised võimalused, millised on emaülikooli prioriteedid – hoopis teistest asjadest. Oleks jõle lihtne, kui me tagaksime Tartu Ülikooli Pärnu kolledži asumise Pärnus igavesest ajast igavesti sellega, et me paneme selle kirja seadusesse. Paraku elu nii lihtne ei ole.
Margit Sutrop, palun!
Austatud Riigikogu esimees! Lugupeetud ettekandja! Minul on küsimus selle kohta, kas komisjonis tõi keegi välja ka selle, et Haridus- ja Teadusministeeriumi paiknemine Tartus ei ole mitte regionaalpoliitiline meede, et edendada Tartut, vaid [see on vajalik] selleks, et meil tuleksid kõrghariduse, üldse haridusvaldkonna korraldamisel teadmispõhised, head otsused. Tartu on nii-öelda vaimupealinnana tiine headest mõtetest ja see viljastab ka otsuste keskkonda. Minu meelest Isamaa fraktsiooni algatatud seaduseelnõu aitab sellele tähelepanu juhtida. Aga komisjoni raportist seda välja ei tulnud. Regionaalpoliitilisest meetmest rääkides oleksin tõepoolest murelik, miks me ei aruta seda, et teised linnad vajavad samasugust arendamist. Aga küsimus ei ole just nimelt mitte regionaalpoliitilises meetmes, vaid selles, millises keskkonnas neid otsuseid luuakse. Kui Tartu Ülikool oleks kunagi kolinud Pärnusse, siis ta tõesti peaks Pärnus olema. See otsus sündis napilt, et ta Tartus taasavati.
Aitäh, väga lugupeetud küsija! Tartu Ülikool on olnud ka Pärnus, küll raskel ja keerulisel ajal. Aga tõepoolest, olen sada protsenti nõus. Kui ma rõhutasin – ka eelnõu algataja esindaja rõhutas – sedasama regionaalpoliitilist aspekti, siis see on jah natukene võib-olla egoistlik selles mõttes, et Tartu kindlasti võidab. Ma ütlesin ka need argumendid, miks ta võidab. Aga on päevselge, et Haridus- ja Teadusministeerium ei asu juhuslikult Tartus. Ma ei taha ühtegi teist maakonda nimetada, aga ilmselgelt on silmas peetud seda vaimset potentsiaali, seda aurat, mis Tartus on. See on kindlasti väga positiivse mõjuga tervikuna. Nii et see potentsiaali kaasamine – kas või nendest inimestest, ma arvan, paljud, kes täna Tartus töötavad, ei oleks valmis töötama Haridus- ja Teadusministeeriumis Tallinnas põhjusel, et nende elukoht on Tartus –, tänu sellele me tõepoolest oleme kaasanud vaimset potentsiaali, mida kahtlemata Tartus on. Mina ei ole liiga kriitiline, nagu ma eespool ütlesin, selles mõttes, et Haridus- ja Teadusministeerium seal asub. Aga veel kord, omaette küsimus headele kolleegidele on ka see, et mingid madalamad valitsusasutused on liikunud teistesse maakondadesse, aga Haridus- ja Teadusministeerium on ainus ministeerium, mis on liikunud väljapoole Tallinna. See on pigem tõsisem arutelukoht. Kuigi ütlen päris ausalt, et mina ministeeriumitasandi laialisplittimise mõttes liiga liberaalne ei ole. Seal on ikkagi teatud probleemid ja koosasumisel on ka oma sünergia. Ma ütlen, et ka ajalugu võib-olla ikkagi kinnitab seda, et kuna [neid näiteid] on ainult üks, siis järelikult on terve rida teisi argumente, mis pooldavad ikkagi seda, et vähemalt ministeeriumitasand, ütleme, et ülejäänud ministeeriumid on Tallinnas. Seda ju ka Isamaa algatatud eelnõu toetab, et kinnistab ülejäänud ministeeriumid Tallinnasse, ja see on väga oluline, väga õige positsioon. Just!
Merry Aart, palun!
Aitäh! Lugupeetud ettekandja! Ma kuulan siin seda diskussiooni ja olen sada protsenti nõus, et Tartus võib-olla on viljastusvõimalused paremad kui Tallinnas. Aga ma mäletan seda, kui haridusministeerium viidi Tartusse. Siis mõne aasta pärast oli päris avalik saladus, et tuli rohkem juurde võtta inimesi ja kulus palju rohkem ka rahalist ressurssi. Võib-olla me peaksime hoopis mõtlema selle peale, et haridusministeerium sada protsenti Tartusse viia. Ma ei ole regionaalarengu vastu, absoluutselt mitte. Aga minu küsimus on see, kas te arutasite komisjonis ka ressursivajadust. Üks asi on emotsionaalseid otsuseid teha, teine asi on ressursid läbi arvutada. Kas sellega seoses on vaja inimesi [juurde] või kas nende arvu saab vähendada, kas neid saab koondada, mis majade ülevalpidamine maksab, mis sõidukulud maksavad? Sest paratamatult ikka ainult interneti teel me tööd teha ei saa, eriti valitsusasutustes, see on minu meelest küll üsna selge. [[Juhataja helistab kella.]] Nii et kas te ressursiarvestust arutasite?
Aitäh, lugupeetud küsija! Seda me ei arutanud. Väga lihtsal põhjusel. Üldjuhul olen ma täiesti päri, et kui toimub ühe või teise ministeeriumi viimine kuskile teise maakonda, siis ilmselgelt see tähendab teatud lisakulusid, ent antud juhul – seda ka eelnõu algatajad korduvalt rõhutasid – on tegemist olemasoleva olukorra kinnistamisega, mingeid muudatusi tegelikult selle eelnõuga ministeeriumide asukoha paiknemises ei kavandata, mistõttu ei tule ka mingeid täiendavaid kulusid. See on ka eelnõu algatajate selge seisukoht olnud. Selles mõttes on see jumala õige, et iga eelnõu juures peab olema ka mõju eelarvele. Selle mõju eelarvele on null, mingeid lisakulusid selle eelnõu heakskiitmisega Riigikogu poolt kindlasti ei tule. See kinnistab olemasoleva olukorra. Aga kui te küsite, kas ministeeriumi paiknemine kahes kohas on õige, siis mina isiklikult – see on puhtalt minu isiklik arvamus – arvan, et see ei ole iseenesest väga hea variant. Aga mina ei ole siin kindlasti kõige pädevam arvama või otsustama. Eks peab siis analüüsi tegema, kui selline tahe ja soov on poliitikutel olemas. Aga mina ise olen mõnevõrra skeptiline. Kui, siis võiks olla kogu täiega, ja kui ei, siis üldse mitte. Aga see [ei ole] selle eelnõu teema ja seetõttu ka põhiseaduskomisjonis selle üle arutelu ei toimunud.
Hea ettekandja, ma tänan teid. Rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, aitäh teile! Kas soovitakse avada eelnõu 500 läbirääkimisi? Soovitakse. Avan läbirääkimised. Meil on esimene lugemine. Kas ma saan õigesti aru, et Isamaa fraktsiooni esindaja on Üllar Saaremäe? Palun teid Riigikogu kõnetooli, Üllar Saaremäe.
Austatud eesistuja! Lugupeetud Riigikogu! Teema arenes väga hoogsaks, aga on ka põhjust. Haridusministeeriumi kolimise otsustas ja kiitis heaks Vabariigi Valitsus, tõesti, nagu täna juba öeldud, 2000. aastal toonase haridusministri Tõnis Lukase eestvedamisel. Teadaolevalt on praeguseks töötajaid Tallinnas ja Tartus enam-vähem võrdselt. Tartus on ametis 162 ja pealinnas 133 inimest. Juhtivatel ametikohtadel töötavad inimesed on kõik Tallinnas. Esimest korda kogu oma ajaloo jooksul on haridusministeerium jõudnud seisu, kus ministeeriumi tippjuhtkond, see tähendab minister, kantsler ja asekantslerid asuvad Tallinnas. Paradoksaalne olukord. Ministeeriumi peakorter on Tartus, Tallinnas on ainult filiaal, aga kogu juhtkond istub filiaalis ja alluvad on peakontoris. Veel viis aastat tagasi, 2017. aastal töötas kaks kolmandikku Haridus- ja Teadusministeeriumi töötajatest Tartus ja ainult kolmandik oli Tallinnas. Kordan veel: nüüd on töötajaid [kahes linnas] enam-vähem pooleks. Kui see ei ole vaikselt Tartust Tallinnasse hiilimine, siis kuidas me seda nimetame? Teadmine, et see tõesti nii on, aina kasvab. Sest kuidas muidu põhjendada Tartu Ülikooli õppeprorektori Aune Valgu ütlust "Olles veendunud, et Tartus on ministeeriumile kindlasti piisavalt sobivaid töötajaid ja 20 aastat on näidanud, et ministeerium suudab töötada Tallinnast väljas, on lihtsalt väga kahju, et üks väheseid sisulisi tõestusi regionaalpoliitikast samm-sammult kaob"? Mis see siis on? Möödarääkimine? Ei mõisteta üksteist? Täna on juba mitu korda tsiteeritud reformierakondlast, Tartu linnapead Urmas Klaasi, kelle sõnul oleks ministeeriumil mõistlik kasvatada oma koosseisu just nimelt Tartus, kus on 11 kõrgkooli, sealhulgas Eesti mainekaim rahvusvaheline ülikool. Tööjõudu on Tartust kindlasti võimalik ministeeriumi leida. Linnapea sõnul on küsimus selles, kelle poole ministeerium soovib oma näo suunata, kas hariduse või Stenbocki maja poole. "Näoga koolide poole on kõige parem olla ikkagi Tartus," ütleb reformierakondlasest linnapea. Taas kord küsin, mis see on. Möödarääkimine? Ei mõisteta üksteist, ei saada aru? Haridusministeeriumi põhimäärus, valitsuse seaduse alusel vastu võetud põhimäärus ütleb selgelt, et haridusministeeriumi asukoht on Tartus. Punkt. Nii on ka täna kõlanud. Nagu ka täna on palju räägitud, kaasaegses ühiskonnas on normaalne, et tehakse kaugtööd. Aga sellega, et hiilivalt tassitakse ministeerium Tartust Tallinnasse tagasi, ei saa Isamaa nõustuda. Esiteks ei ole see õigusriigis õiguspärane ja teiseks on see põhimõtteline ja vale signaal. Tänan teid!
Aitäh, hea ettekandja! Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni esindaja Kalle Grünthali.
Ma tänan. Austatud kolleegid! Hea rahvas! Kõigepealt ma tänan südamest Isamaa Erakonna ettekandjat Priit Sibulat. Eraldi tänan härra Kivimäge, see tähendab Kivimägi – et midagi jälle valesti ei lähe. Te puudutasite mind personaalselt niivõrd palju selle eelnõu arutlemisel, et ma oleksin kohalt saanud vähemalt 20 minutit rääkida minu nime mainimise tõttu. Ma tänan teid veel kord südamest. Kahtlemata on see väga huvitav eelnõu. Kindlasti huvitab teid ka see, miks ma nii palju esitasin küsimusi selle kohta, kas ei saa teisi ministeeriume tuua Järvamaale Paidesse. Kindlasti oleks huvitatud ka Viljandi ja Pärnu, Toomas Kivimägil oleks väga kindel soov, ka Valga [oleks huvitatud]. Milles on küsimus? See on väga tõsine küsimus. Sellel käigul, mida ma tahtsin teha, aga mis ei leidnud härra Priit Sibula toetust, oli eesmärk elavdada ministeeriumide sinna toomisega selle koha regionaalset arengut. Mõistate? Küsimus on selles, et kui ministeerium tuleb näiteks Tartusse, siis see toob kaasa väga suure hulga ametnike kohaloleku. Kui mõned poliitikud mõnest erakonnast ütlevad, et kogu tarkuse potentsiaal on ainult Tallinnas, siis mina ütlen, et ei ole. Väga tarku inimesi on olemas ka maakohtades. Ma olen kindel, et nii Tartu kui ka Paide, Türi, Viljandi ja Pärnu suudavad mehitada kõik need ministeeriumid asjalike inimestega, kes on õppinud vastavat eriala ja on võimelised täitma selles ministeeriumis pakutavaid ametikohti. Seega, see eelnõu tegelikult ju soodustaks regionaalset arengut. Kui need inimesed on seal paigal ega kipu ära minema välismaale, siis nad annavad väga suure panuse. Põhiasi: selle eelnõu tõttu tooksid need kohalikud ametnikud ministeeriumis ka selle maakonna maksumaksjatena tulu. Vaidleb keegi vastu? Ei, see on ka puhas eelarveline küsimus. Selles mõttes ma väga toetasin Priit Sibula ettepanekut, see toob lihtsalt rahalisi vahendeid juurde. Helir-Valdor Seeder juhtis sellele probleemile tegelikult siinsamas saalis praegu tähelepanu, kuigi ta kommenteeris härra Ernitsa iroonilist märkust selle kohta, et miks Paides ja Pärnus ei ole. Tegelikult Peeter ei kasutanud irooniat. Selle tabas Helir-Valdor Seeder kohe ära, et seda küsimust on vaja laiendada üle Eesti. Sest meil on võimekus selleks olemas, meil on Zoom, me saame suhelda igal pool, ei pea kuskil ninapidi koos olema ja kohvi jooma. Hea kolleeg Priit Sibul ei saanud minu mõttekäigust aru. Kahjuks. Kui läks hääletamiseks, siis ma olin sunnitud ainukesena vajutama nuppu "Erapooletu", sellepärast et selles eelnõus oli märgitud järgmine tekst: "Ministeeriumite asukoht on Tallinn, välja arvatud Haridus- ja Teadusministeerium ..." Palun lisaaega.
Jaa, palun, kolm minutit!
"... mille asukoht on Tartu." Ma oma pika võitlusega püüdsin kogu aeg anda märku, et läheme edasi, läheme laiemaks, nii nagu hea kolleeg härra Seeder täna selle kohta ütles. Aga me ei läinud. See oli ka põhjus, miks ma vajutasin nuppu "Erapooletu". Kersti Sarapuu on praegu siin saalis. Me teame, mismoodi me mõlemad oleme võidelnud Järvamaa eest, eks ju. Meil oli praegu võimalus seda kõike teha, Kersti. Hea Kersti, sa ju tead. Me oleme mõlemad oma [kodu]koha patrioodid, on ju? Nüüd on niimoodi, et ma ei teagi, mis ma selle eelnõuga teen. Kui äkki saaks ikkagi natuke laiendada seda ja tuua need mõtted välja, sest see on tähtis, see on tähtis regionaalsele arengule üle Eesti. On ju, Kersti? [[Hääl saalis.]] Tubli! Jah. Aga nagu öeldakse, see, mis on enne "aga", on tähtsusetu. Kahjuks olen ma sunnitud jällegi vajutama nuppu "Erapooletu", kuna sellisel kujul see eelnõu mulle ei sobi. Aitäh!
Aitäh! Nüüd tõesti ütlen kohe ära, et väga paljudel Riigikogu liikmetel on tulenevalt seadusest võimalus vasturepliigiks, nii et võite julgesti ennast valmis panna. Siin oli väga palju neid, keda mainiti, ja oleks väga huvitav teada, mida te arvate sellest asjast. Vasturepliik, Helir-Valdor Seeder, palun!
Aitäh! Mul on käsi üleval, see tähendab protseduurilist. Mul jääb vasturepliik tegelikult veel tagataskusse.
Vabandust, protseduuriline küsimus. Teil on õigus. Palun!
Mul on protseduuriline küsimus, kuna esimesel lugemisel peetakse läbirääkimistel kõnesid fraktsiooni nimel. Härra Grünthal fraktsiooni nimel teatas, et nad ei teagi, kuidas käituda. See tähendab, et EKRE ei tea, kuidas peaks hääletama. Mida kodukorraseadus sellises olukorras meile ütleb? Mis me peame tegema, kui üks fraktsioon ei tea, kuidas nad peavad käituma?
Aitäh! Minu meelest annab seadus siin täielikult selle võimaluse, et pidada veel nõu keskustelu vormis ja võtta enne hääletust vaheaeg. See annab kõigile fraktsioonidele võimaluse korraks veel peatuda ja mõtiskleda. Üks võimalus on minna veel jõulisemalt edasi. Nii. Rohkem kõnesoove ei ole, vasturepliike ei ole, protseduurilisi küsimusi ei ole. Siis ma sulgen läbirääkimised ja nüüd alustame eelnõu ... Priit Sibul, palun! Palun, mikrofon Priit Sibulale! Tahad kõnet? Mis sa tahad?
Ei, kui me jõuame hääletamise juurde, siis ma tahaks lihtsalt paluda viit minutit vaheaega. Ma selgitaks Grünthalile ja teistele EKRE inimestele ka, mida me siis täpselt mõtlesime ja kuidas selle asjaga edasi minna.
Ma arvan, et see on antud kontekstis mõistlik.
Ainus võimalus tegelikult üldse selle eelnõuga Kerstile võimalus anda on ju selle eelnõu esimene lugemine lõpetada, et me saaksime selle Paide küsimuse siia sisse pookida ja ära lahendada.
Kui te just nii ütlete. Tegemist on muidugi muudatusettepanekutega, mitte pookimisega, aga no põhimõtteliselt ma sain teie mõttest aru. Me oleme hetkel hääletamise eel. Teie soov, ma saan aru, on vaheaeg, tervelt viis minutit. Vaheaeg viis minutit.
Nii. Head kolleegid! Härra Sibul, saite härra Grünthaliga asjad korda? Saite korda. Paide küsimus on lahendatud. Kas siis saame minna edasi hääletuse juurde? Saame. Väga hea. Väga hea! Meil on hetkel käsil juhtivkomisjoni ettepaneku hääletamisele panek. Teemaks on Isamaa fraktsiooni algatatud Vabariigi Valitsuse seaduse muutmise seaduse eelnõu 500. Seega, hea Riigikogu, panen hääletusele juhtivkomisjoni ettepaneku eelnõu 500 esimesel lugemisel tagasi lükata. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Tulemusega poolt 36, vastu 13, erapooletuid 0, leidis ettepanek toetust ja eelnõu on esimesel lugemisel tagasi lükatud.
Head kolleegid! Meie tänane üheksas ja seega ka viimane päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud väljasõidukohustuse ja sissesõidukeelu seaduse, politsei ja piirivalve seaduse ning riigipiiri seaduse muutmise seaduse (Schengeni acquis’ sätete rakendamine tagasisaatmise valdkonnas) [eelnõu] 518 esimene lugemine. Palun ettekandeks Riigikogu kõnetooli siseminister Kristian Jaani.
Austatud istungi juhataja! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Tutvustan teile väljasõidukohustuse ja sissesõidukeelu seaduse, politsei ja piirivalve seaduse ning riigipiiri seaduse muutmise seaduse (Schengeni acquis’ sätete rakendamine tagasisaatmise valdkonnas) eelnõu. Eelnõu eesmärk on viia siseriiklik õigus kooskõlla Euroopa Liidu määrustega, mis puudutavad tagasisaatmist ja sissesõidukeeldu käsitlevate hoiatusteadete loomist Schengeni infosüsteemis. Lisaks täpsustatakse seadusandlust tulenevalt märkustest, mis esitati Eestile Schengeni hindamisel tagasisaatmise valdkonna kohta. Vabariigi Valitsus kiitis eelnõu heaks 13. jaanuaril. Schengeni infosüsteem on kõige laialdasema kasutusega Euroopa Liidu infosüsteem, millel on ligi 2 miljonit lõppkasutajat liikmesriikide pädevates asutustes. Alates selle kasutusele võtmisest on sinna sisestatud kolmandate riikide kodanike andmed, kelle suhtes on kohaldatud Schengeni sissesõidukeeldu avaliku korra või riigi julgeoleku kaalutlusel. Edaspidi on kõikidel liikmesriikidel kohustus sisestada Schengeni infosüsteemi andmed ka kolmanda riigi kodaniku kohta, kelle suhtes on kehtestatud sissesõidukeeld tulenevalt tema illegaalsest viibimisest Schengeni alal. Selline hoiatusteade hakkab Schengeni infosüsteemis kehtima välismaalase Schengeni alalt lahkumise või väljasaatmise hetkel. Selleks et tagada, et seadusliku aluseta Schengeni alal viibiv kolmanda riigi kodanik oma lahkumiskohustuse täidaks, luuakse infosüsteemi uus niinimetatud tagasisaatmist käsitlev hoiatusteade. Seeläbi võimaldatakse liikmesriigi pädevatel asutustel kontrollida, kas välismaalase kohta on juba mõni teine liikmesriik tagasisaatmisotsuse teinud ja vajaduse korral see ise täitmisele pöörata. Eelnõuga antakse Politsei- ja Piirivalveametile õigus sisestada nii tagasisaatmist kui ka sissesõidukeeldu käsitlevaid hoiatusteateid Schengeni infosüsteemi ja neid sealt ka kohe kustutada, kui politseile saab teatavaks teate kustutamise alus, näiteks välismaalasele on vahepeal andnud teine liikmesriiki elamisloa või ta on saanud liikmesriigi kodakondsuse. Edaspidi ei vaja sissesõidukeeldu käsitleva hoiatusteate kustutamine Schengeni infosüsteemist Siseministeeriumi otsust. Määruste rakendamise aeg määratakse kindlaks Euroopa Komisjoni rakendusaktiga. Praeguse info kohaselt peavad liikmesriigid olema valmis kesksüsteemiga liidestuma ning vastavad õigusandlikud muudatused jõustama hiljemalt selle aasta 14. juuniks. 2018. aastal viidi Eestis esimest korda läbi Schengeni hindamised tagasisaatmise valdkonnas ja tulenevalt hindamistel tehtud märkustest täpsustatakse seaduses vastuvõtva riigi definitsiooni. Ühtlasi võimaldatakse Politsei- ja Piirivalveametil kinni pidada välismaalane, et teha kindlaks tema riigis viibimise seaduslikkus või ebaseaduslikkus ning selgitada välja tema kinnipidamise vajalikkus tagasisaatmismenetluse läbiviimiseks. Hetkel on selline kinnipidamine võimalik üksnes massilisest sisserändest tingitud hädaolukorra raames. Ka tavaolukorras võib samas esmaste menetlustoimingute läbiviimine nõuda rohkem aega, näiteks võidakse vajada menetlustoimingute jaoks tõlki teisest liikmesriigist. Kui välismaalane aga põgeneb enne välismaalase väljasõidukohustuse väljaselgitamist, ei saa politsei hiljem tagada välismaalase lahkumiskohustuse täitmist. Esmaste menetlustoimingute läbiviimiseks on Politsei- ja Piirivalveametil õigus välismaalast kinni pidada kuni 48 tundi. Seda tähtaega saab halduskohus pikendada kuni kolm päeva. Esmaste menetlustoimingute tegemise järel saab Politsei- ja Piirivalveamet seadusliku aluseta Eestis viibivat välismaalast kohtu loal kinni pidada, kui see on vajalik põgenemisohu vältimiseks või reisidokumentide hankimiseks. Tulenevalt Euroopa Liidu õigusest saab välismaalast väljasaatmise eesmärgil kinni pidada kuni 18 kuud. Tänan kuulamast ja hea meelega vastan küsimustele.
Jaa. Palun, Henn Põlluaas!
Austatud eesistuja! Austatud minister! Kas te võite natukene arvudest rääkida ja öelda meile, kui palju on Eestis selliseid isikuid, kes on saanud väljasõidukohustuse, aga kes ei ole seda täitnud või keda ei ole välja saadetud? Samamoodi Euroopa Liidu ulatuses, sest väidetavalt olevat ju selliseid isikuid miljoneid ja miljoneid.
Aitäh! Hea küsimus. Eestis on, ütleme siis, väljasaatmiste osakaal väga kõrge, üle 90%. Euroopa Liidu keskmine on umbes 35%, kui ma õigesti mäletan. See vahe tuleneb sellest, et Eestis on nende inimeste puhul, keda tuleb riigist välja saata, kes on mingisuguseid viibimise aluseid rikkunud, väljasaatmisriik üldiselt Ukraina või Venemaa, kellega on head suhted ja kuhu on olnud lihtne inimesi välja saata. Euroopa Liidus keskmisena, me teame, on need riigid pisut problemaatilisemad, kuhu inimesi tuleb välja saata, puuduvad kahepoolsed lepingud või puuduvad ka näiteks mitmepoolsed lepingud Euroopa Liidu ja nende kolmandate riikide vahel. Euroopa Liidu keskmine tõepoolest nii hea ei ole. Eestis, nagu ma ütlesin, on see üle 91%.
Hea minister ... On siiski veel küsimus. Henn Põlluaas, palun!
Äkki te ikkagi avaksite neid arve, kui palju on neid isikuid, kellel on väljasõidukohustus või keda peaks välja saatma kuskile riiki, kes ei ole saanud siin olemise luba? Kui palju on ebaseaduslikult siia jäänuid ja kui palju neid ebaseaduslikult Euroopa Liidus viibivaid isikuid on?
Aitäh! Ma ei oska teile Euroopa Liidu numbreid hetkel tuua. Võin kindlasti otsida ja kirjalikult vastata. Kui me vaatame Eesti pilti, siis Eestis tehti 2021. aastal lahkumisettekirjutusi 1157 korda ehk 1157 inimesele. Neist koheselt sundtäidetavaks olid ette nähtud 99 ja vabatahtliku lahkumistähtajaga olid 1058.
Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Austatud ettekandja! Ma vaatan, selles seaduseelnõus tehtud muudatuses on kirjas ka välismaalaste kinnipidamise ja väljasõidukohustuse kindlakstegemine. See tähendab, et need isikud peetakse kinni. Praeguses olukorras on Ukraina poole pealt saabumas ja saabunud meile väga palju, hulk põgenikustaatusega inimesi, kelle hulgas, ma olen täiesti veendunud, on ka selliseid isikuid, kellele võib-olla see põgenikustaatus ei kohaldu. Minu küsimus puudutab seda, kui suur on meie võimekus, ütleme, neid isikuid kahtluse korral kinni pidada. Ma olen kuulnud räägitavat, et Eesti kavatseb vastu võtta kuni 50 000 põgenikku Ukrainast.
Aitäh küsimuse eest! Kui me räägime ukrainlastest, siis ukrainlased võivad praegu Euroopa Liitu siseneda viisavabastuse alusel. Me ei saa panna mitte kuidagi võrdusmärki selle juurde, kuidas ukrainlased praegu Euroopa Liidus ringi liiguvad. Tõepoolest, käibefraasina öeldakse, et on tekkinud sõjapõgenikud, ja me saamegi aru sellest, et need inimesed põgenevad sõja eest. Aga veel kord: Euroopa Liidus saavad ukrainlased liikuda viisavabalt, 90 päeva saavad olla viisavabalt Euroopa Liidus ja mitte ainult biomeetriliste passide omanikud, vaid seda on laiendatud ka nendele, kellel biomeetrilist passi ei ole. Nii et kuna liikumine toimub viisavabastuse alusel, siis sellele küsimusele hetkel ei saagi vastata.
Heiki Hepner, palun!
Suur tänu, hea istungi juhataja! Hea minister! Seletuskirjast saame lugeda, et eelnõu on saadetud arvamuse avaldamiseks Rahvusvahelisele Migratsiooniorganisatsioonile ja Eesti Punasele Ristile. Nagu me teame, on veel teisigi organisatsioone, kes seda tüüpi küsimusega võivad kokku puutuda. Millest nende kahe organisatsiooni konkreetne valik tuli ja seda laiemalt ei käsitletud, kas või Eesti Pagulasabi või mõnda teist organisatsiooni [kaasates]?
Aitäh! Tõenäoliselt on see seotud sellega, et see seadusemuudatus annab laiemad võimalused välismaalaste kinnipidamiseks. Näiteks tavaolukorras praegu PPA-l ei olegi õigust sellist välismaalast kinni pidada, nad saavad ainult menetlustoiminguid teha, hädaolukorras saab kinni pidada. Antud seadus laiendab seda, et ka tavaolukorras on võimalik kuni 48 tundi kinni pidada politsei arestimajas ja sellist välismaalast, kelle suhtes on kahtlus. Tõenäoliselt on sellepärast ka sellised inimesed sinna kooskõlastusse kaasatud.
Kalle Grünthal, palun!
Tänan! Minu eelnevale küsimusele vastasite, et ukrainlastel on 90 päeva võimalik olla viisavabalt. Aga me ju teame, milliseid nippe kasutavad need, kes soovivad illegaalselt riiki siseneda. Nad ütlevad, et dokumendid on kadunud, ja leitakse ka doonorid, kes kinnitavad suusõnaliselt, et see isik on Ukrainast, ta on ukrainlane, aga tegelikult on ta hoopis kuskilt mujalt. Kui arvestada seda, et on võimalik või plaanitakse ei tea mis asja, kuskil 50 000 ukrainlase sissetoomist, siis sellisel juhul ju tekib olukord, et seal kindlasti on kahtlase taustaga isikuid. Mismoodi te need siis kindlaks teete? Siis on vaja samuti kinnipidamiskohti. Kus on see meie võimekus?
Aitäh! Veel kord: ma tegelikult ikkagi jään oma eelmise vastuse juurde, et praegu liigutakse viisavabastuse alusel. Jah, Euroopa Liidus on ka rakendatud direktiivi, mis puudutab ajutist kaitset. Ka Eesti valitsus on selle oma korraldusega vastu võtnud ja Eestis on see rakendumas. Küsimus sellest, millal saab teha seda julgeolekukontrolli, üle vaadata inimesi, kes siia on tulnud. Tegelikult sel hetkel, kui need inimesed, kes viisavabalt siia on liikunud, tulevad näiteks ajutist kaitset taotlema, sellised kontrollid tõepoolest tehakse.
Hea minister, rohkem küsimusi ei ole. Tänan! Nüüd on aeg kuulata põhiseaduskomisjoni. Toomas Kivimägi, palun!
Väga lugupeetud istungi juhataja! Head kolleegid! Austatud minister! Põhiseaduskomisjon arutas eelnõu oma istungil 14. veebruaril käesoleval aastal. Lisaks põhiseaduskomisjoni liikmetele ja sekretariaadi töötajatele olid kutsutud minister Kristian Jaani, samuti Siseministeeriumi kodakondsus- ja rändepoliitika osakonna juhataja Ruth Annus ning sama osakonna nõunik Ele Russak. Minister tutvustas ka komisjoni istungil käesolevat eelnõu. Tõepoolest väärib rõhutamist, et ilma igasuguse kahtluseta suurendab käesolev eelnõu riikide turvalisust ja tagab paremini, et meie riigis ei saaks viibida need kodanikud, kellel ei ole õigust siin viibida. See on üks selline kandev joon selle eelnõu puhul. Nagu minister ka viitas, kui varem hoiatusteateid märgiti üksnes avaliku korra ja riigi julgeoleku kaalutlustel, siis nüüd on seda laiendatud, ka muul riigis ebaseadusliku viibimise alusel tehakse Schengeni infosüsteemi kanne. On veel hästi oluline, et nüüd ei pea riigid neid kandeid kordama. Kui mõni teine riik on teinud ikkagi kohustusliku väljasaatmise ettekirjutuse, siis see kantakse Schengeni infosüsteemi, ja kui see isik on sattunud näiteks Eestisse, siis sellisel juhul me ei pea eraldi seda otsust tegema, vaid tegelikult on juba piisav alus olemas. Me saame kasutada selle teise riigi ettekirjutust selle isiku väljasaatmiseks ka Eestist. Enne härra Põlluaas küsis, milline seis tegelikkuses Eestis nagu on. Mul on hea meel tunnustada Siseministeeriumi, sest Eestis see probleem ei ole üldse mitte suur. Kui rääkida numbritest, siis Ele Russak, kes on, kordan veel kord, Siseministeeriumi kodakondsus- ja rändepoliitika osakonna nõunik, tõi numbrilisi näitajaid ja tegi ülevaate. Eestis tehakse umbes 1000 lahkumisettekirjutust aastas. Nagu öeldud, nendest enamik, lausa mingisugune 90%, mõnel aastal isegi lausa 94% täidetakse vabatahtlikult. 1000 ühest küljest tundub nagu palju, aga tegelikult neist 1000-st valdav osa lahkub vabatahtlikult. Kohustusliku lahkumise ettekirjutust neile vaja teha ei ole. Siin ei saa mööda minna ka sellest, et arvestatav osa nendest 1000-st on olnud ukrainlased. Aga on väga oluline, et Eestil on Ukrainaga väga hea koostöö. Ukraina ei tee mingeid takistusi, vastupidi, ta soosib nende inimeste tagasiliikumist Ukrainasse, kellele lahkumisettekirjutus on tehtud. Tihtipeale mõned riigid, à la Iraan ja Iraak, ei ole avatud nende kodanike tagasivõtmiseks, kes on siia tulnud. Ma ei tea, Euroopa Liidus on ainult mingi 14% nende riikide kodanikest riikide poolt tagasi võetud. See on probleem, aga Ukraina puhul seda probleemi absoluutselt ei ole. Ukraina ei tee ühtegi takistust nende inimeste tagasitulemisele, vastupidi, ta pigem soosib seda. Sadakond on neid, kes on Eestis saanud kohustusliku lahkumise ettekirjutuse, kes nendest 1000-st ei ole vabatahtlikult ära läinud. Suurusjärk on 100, natukene on see erinev, ministril oli täpsem number, aga suurusjärk on 100. Ka nende hulgas, kes on saanud kohustusliku lahkumise ettekirjutuse, on tegelikult lahkunuid. Ma arvan, et neid inimesi, kes neid lahkumisettekirjutusi ei täida, on aastas viis kuni kümme, mitte rohkem. Täna ilmselgelt seda probleemi ei ole. Nagu ma eespool ütlesin, see eelnõu soodustab veelgi järelevalvet nende inimeste üle, kes üle piiri tulevad. On võimalus kontrollida, kas neil on seaduslik alus Eesti riiki siseneda või mitte, kuna Schengeni infosüsteemis on need andmed olemas ja on täiendavalt andmeid selle kohta. Nii et selle võrra kindlasti see olukord paraneb. Aga hoopis erinev on tõesti olukord, mille kohta ka härra Põlluaas küsis, Euroopa Liidus. See pilt ei ole sugugi hea. Proua Russaku väitel tehakse Euroopa Liidus suurusjärgus 500 000 lahkumisettekirjutust. Nende täitmise määr on oluliselt madalam, 30–40%. Võib-olla tuleneb see natukene ka sellest, et mõned riigid, kuhu satuvad need, kellel ei ole õigust sinna sattuda, on võib-olla vähe parema elujärje peal, mistõttu kiusatus sinna jääda on mõnevõrra suurem. Aga kindlasti on ka muid põhjusi, miks Euroopa Liidus on see [määr] oluliselt madalam kui Eestis, Eestis on see väga kõrge. Komisjon langetas menetluslikud otsused. Esiteks, võtta eelnõu täiskogu päevakorda täna, 9. märtsil, otsus oli konsensuslik. Teiseks, teha ettepanek esimene lugemine lõpetada, otsus oli samuti konsensuslik. Kolmandaks, määrata juhtivkomisjoni esindajaks põhiseaduskomisjoni esimees Toomas Kivimägi, otsus oli samuti konsensuslik. Aitäh!
Hea Toomas, küsimusi ei paista.
Aitäh!
Nii. Läbirääkimiste aeg. Avan läbirääkimised. Sõnavõtusoove ei ole. Sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjoni ettepanek, nagu kuulsite, on eelnõu 518 esimene lugemine lõpetada. Oleme esimese lugemise lõpetanud. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks 23. märtsi kell 17.15. Head kolleegid, tänan teid meeleoluka päeva eest. Soovin ilusat õhtut. Kohtume homme. Head õhtut! Istung on lõppenud.