Austatud Riigikogu! Alustame teisipäevast istungit. Kõigepealt on võimalik üle anda eelnõusid ja arupärimisi. Lauri Laasi, palun!
Härra juhataja! Head kolleegid! Annan üle arupärimise välisminister Urmas Paetile. Tänavu veebruaris kirjutas Urmas Paet koos Venemaa välisministri Sergei Lavroviga Moskvas alla saatkondade paiknemise kokkuleppele. Sõlmitud kokkuleppe kohaselt saab Venemaa 99 aastaks enda käsutusse seitsmel aadressil paikneva hoonekompleksi Tallinna vanalinnas ning 17 000 ruutmeetri suuruse kinnistu Tallinna Pirita linnaosas. Eesti saab endale vaid saatkonnahoone Moskvas ning võimaluse rentida 99 aastaks sümboolse hinnaga majaalust maad. Seoses sellega on meil tekkinud hulk küsimusi, millele ootame välisministrilt vastuseid. Aitäh!
Olen vastu võtnud ühe arupärimise. Kui see vastab Riigikogu kodu- ja töökorra seadusele, siis edastame selle adressaadile. Palun teeme kohaloleku kontrolli! Hetkel on kohal 76 ja puudub 25 Riigikogu liiget.
Tänane esimene päevakorrapunkt on väliskomisjoni algatatud Riigikogu otsuse "Riigikogu otsuse "Eesti Vabariigi, Leedu Vabariigi ja Läti Vabariigi Parlamentidevahelise Assamblee Eesti delegatsiooni moodustamine" muutmine" eelnõu 720 esimene lugemine. Ettekandja on väliskomisjoni liige Vladimir Velman. Palun!
Lugupeetud istungi juhataja! Head kolleegid! [[Suminsaalis.]]
Tähelepanu!
Muudatusettepanekute esitamise tähtajaks, 19. septembril kella 16-ks, muudatusettepanekuid ei esitatud. Väliskomisjoni 23. septembri istungil otsustati konsensusega teha Riigikogu juhatusele ettepanek võtta eelnõu 720 Riigikogu täiskogu teisipäeva, 7. oktoobri istungi päevakorda. Väliskomisjoni ettepanek on panna eelnõu lõpphääletusele ja otsusena vastu võtta. Väliskomisjoni ettekandja eelnõu esimesel lugemisel on siinkõneleja. Tänan teid!
Kas ettekandjale on küsimusi? Ei ole. Avan läbirääkimised. Kõnesoove ei ole. Muudatusettepanekuid ei esitatud ja komisjon on teinud ettepaneku panna eelnõu lõpphääletusele. Austatud Riigikogu, panen hääletusele väliskomisjoni esitatud Riigikogu otsuse "Riigikogu otsuse "Eesti Vabariigi, Leedu Vabariigi ja Läti Vabariigi Parlamentidevahelise Assamblee Eesti delegatsiooni moodustamine" muutmine" eelnõu. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Otsuse vastuvõtmise poolt oli 77 Riigikogu liiget, vastuolijaid ega erapooletuid ei olnud. Otsus on vastu võetud.
Päevakorrapunkt nr 2 on Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsiooni esitatud Riigikogu otsuse "Rahvahääletuse korraldamine Riigikogu liikmete poolt algatatud kooseluseaduse eelnõu (650 SE) vastuvõtmise küsimuses" eelnõu 704 esimene lugemine. Algatajate ettekandja on Riigikogu liige Urmas Reinsalu. Oota, Urmas, üks hetk! [[Juhataja helistabkella.]] Või on ikka sumin liiga suur? Austatud Riigikogu, austame ettekandjat!
Austatud Riigikogu liikmed! Isamaa ja Res Publica Liit on algatanud Riigikogu otsuse eelnõu, mis näeb ette panna Riigikogu menetluses olev kooseluseaduse eelnõu rahvahääletusele. Ma olen olnud üsna pikka aega Riigikogu liige. See Riigikogu on langetanud otsuseid, mis on ühiskonnas esile kutsunud vastakaid tundeid. Euroopa Liiduga liitumine, Euroopa stabiilsusmehhanismiga liitumine, teemad, mis on olnud seotud inimeste põhiõigustega – nende tõttu on Riigikogu liikmete poole pöördunud inimesed ja organisatsioonid, kusjuures seisukohti on olnud nii poolt kui ka vastu. Kuid tuleb tunnistada, et see avalik diskussioon ja vastasseis, mis on ühiskonnas praegu tekkinud kooseluseaduse eelnõu menetlemise tõttu, on meie senisele poliitikaelule keskmises vaates pilku heites pretsedenditu. Me kõik oleme saanud inimeste kirju seisukohtadega. Algul oli neid kirju kümneid, kümnetest said sajad ja sadadest on saanud tuhanded. Ma olen lugenud neist paljusid tähelepanelikult. Need on kantud inimeste siirastest tunnetest: seaduse pooldajad peavad seda oluliseks inimeste õiguste tagamisel ühiskonnas ning sallivuse ja avatud väärtuste kujundamisel, seaduse vastaste arvates sätestab see norme, mis ei ole kooskõlas nende arusaamaga Eesti ühiskonna traditsioonilistest väärtustest ja perekonnast. See vastasseis, mis on tekkinud ja süvenenud, ei ole hea vastasseis. Muret tekitab, et seadus, mille keskne eesmärk peaks olema kasvatada ühiskonnas sallivust ja tolerantsust, on tegelikult tekitanud tõsise vaenu, ta on tekitanud kaks leeri Eesti rahva seas. Seda näitavad uuringud, mille tulemuste põhjal võib öelda, et sallimatus samasooliste suhete vastu on ühiskonnas paraku kasvanud ning ühiskonna valmisolek samasooliste suhteid reguleerida on kahanenud. Järelikult ei aita selle seaduse praegusel kujul menetlemise ja probleemi püstitamise viis kaasa sellele, et saavutada ühiskonnas sallivust. Tagajärg on see, et on tekkinud hoopis vastasseis, mis on tõsine probleem. Ma usun, et kõik siin saalis ühinevad arvamusega, et eriti praegusel julgeoleku mõttes keerukal ajal on väga tähtis otsida Eesti rahva seas ühisosa, ei ole vaja keskenduda lõhe tekitamisele Eesti ühiskonnas. See lõhe on objektiivselt olemas, see küsimus on taandatud väga ühemõttelisele plaanile. Meie siin saalis, Riigikogu liikmed, vastutame selle eest, et otsida ja leida lahendusi, kuidas seda lõhet ja vastandumist vähendada, me ei tohi seda kasvatada. Kui me arutasime selle otsuse eelnõu Riigikogu menetlusse andmist, siis meie mõttekäik oli väga selge. Pean tunnistama, et järgnenud kuude jooksul toimunud arutelu – me andsime selle eelnõu menetlusse suvel – on näidanud, et meie valitud võimalus, mida me Riigikogule praegu pakume, võiks aidata kaasa sellele, et ühiskond väljuks sellest debatist tugevamana ja ühiskonnas oleks võimalik leida sisemist rahu. Praegu on tekkinud olukord, et kui kooseluseadus sellisel kujul, nagu see sellel nädalal parlamendi menetlusse tuleb, võetakse kiirkorras vastu, siis üks suur osa inimesi ühiskonnas tunneb, et Riigikogu enamus on käitunud nende arusaamade vastaselt, selle vastaselt, kuidas nemad kujutavad ette ühiskonnakorraldust. See on nende tunne. Samamoodi tekib siis, kui Riigikogu seda seadust vastu ei võta, olukord, kus paljud inimesed, kelle jaoks see seadus tähendab nende õiguste tunnustamist ühiskonnas teatud poliitilisel tasemel, tunnevad, otsekui neid oleks alavääristatud ja nende pürgimused oleksid tagasi lükatud. Järelikult oleme vastasseisu olukorras, parlament ühe või teise enamusotsusega kiires korras taastoodab seda vastasseisu ja see vastasseis on objektiivne. Ma usun, et siin saalis ei ole ühtegi Riigikogu liiget, kes oleks seisukohal, et meil on olnud arutlusel teemasid, mis on ühiskonnas rohkem tundeid tekitanud kui kõnealune küsimus. Meie ettepanek on selge ja ühemõtteline. Kuna see küsimus puudutab väga suurt osa inimesi väga suurel määral, tuleks anda otsustamisvõimalus inimeste endi kätte, nii et Eesti kodanikud ise ütleksid, kas nad on poolt või vastu. On võimalik ka teine lahendustee, mis on kompromissi tee. Ma teen selgelt ja avameelselt ka selle ettepaneku siit kõnetoolist teatavaks. Kui kooseluseaduse algatajad asuvad seisukohale, et selle seaduse menetlemisega ei minda enne parlamendivalimisi sellises kiirtempos edasi, et kaks lugemist on ühel nädalal, vaid võetakse aeg maha, et pidada ühiskonnas kahekõnet ja otsida lahendusi, mis liidavad, mitte ei lahuta, siis kindlasti on see mõistlik suund ühiskonnas konsensuse otsimiseks. Sellisel juhul, kui ollakse valmis sellele kompromissile minema, oleme ka meie valmis enne lõpphääletust selle Riigikogu otsuse eelnõu menetlusest tagasi võtma. Kooseluseaduse menetlemisel on esile toodud tegelikke probleeme, mis puutuvad perekonnaõigusesse. Neid on võimalik põhjalikult menetleda sisuliste küsimuste pinnalt. Üks väga tõsine teema, mille ka kooseluseaduse algatajad ise esile tõid, seostub faktilises kooselus elavate inimeste varaliste õigustega. Näiteks, kui mees ja naine elavad koos majas, mis on mehe nimel, naine on andnud sellesse ühisesse varasse väga suure panuse ka rahalises mõttes, aga kui need inimesed lähevad lahku, siis jääb maja sellele kooselupoolele, kelle nimel see on. Küsimused, mis ennekõike puudutavad nõrgema osapoole kaitset peresuhetes, on üsna mitmesugused. Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsioon esitas praktiliste lahenduste otsimise vaimus Riigikogu menetlusse perekonnaseaduse muutmise seaduse eelnõu, mis lahendaks just nimelt mitte registreeritud, vaid faktilises kooselus elavate inimeste probleeme kehtiva perekonnaõiguse raames. Mul on südamest kahju, et sisulist debatti meie ettepanekute üle ei toimunud, vaid see eelnõu lükati enamuse jõudu kasutades tagasi. Otsus, kas panna mingi küsimus rahvahääletusele, ei ole kerge otsus. Ka meie arutasime seda väga tõsiselt, kaaludes poolt- ja vastuargumente. Me mõtlesime, millised probleemid võiksid ilmneda selle küsimuse võimalikul panemisel rahvahääletusele. On aus rääkida Riigikogu kõnetoolist nendestki probleemiasetustest, mida on väljendatud ka põhiseaduskomisjonis ja avalikus dispuudis. Esiteks, kas see on inimestele oluline küsimus, kas selle probleemi tähtsus on sellisel tasandil, et see võiks väärida võimalust, et Eesti kodanikud langetavad selle kohta otsuse rahvahääletusel? See on poliitilise valiku küsimus, kas me seda nõnda tunnetame või mitte. Õigus ja võimalus otsus teha on põhiseaduse järgi parlamendil. Vaadates ühiskondlikku resonantsi ja neid tundeid, mida on äratanud selle küsimuse kiire menetlemine, võime öelda, et see on oluline küsimus. Teiseks, kas õiguslikus mõttes saab seda küsimust rahvahääletusele panna, kui selles reguleeritakse õigussuhteid, mis otsekui ei peaks olema rahvahääletuse esemeks? Vastus sellele on ühemõtteline ja selge. Esiteks, kehtiv põhiseadus võimaldab sellist eelnõu rahvahääletusele panna. Teiseks, nende õigussuhete üle, mida selles seaduses reguleeritakse, on samuti täiesti võimalik otsustada rahvahääletusel. Selle seaduse sisu ja mõju on laiemad kui pelgalt üks tsiviilõiguslik leping. See puudutab perekonna määratlust, laste õigusi ja kogu ühiskonnas tugevalt juurdunud arusaamu perekonnast. Kolmandaks, kas Eesti inimesed on võimelised rahvahääletusel selles küsimuses valikuid langetama? Ka põhiseaduskomisjonis väljendasid mitmed rahvahääletuse vastu olevad poliitikud hoiakut, et see küsimus on liiga keeruline, Eesti kodanikud ei ole võimelised tegema siin kaalutletud ja arukat valikut. Väidetavalt tekib kompetentsikonflikt kodanike valiku ja seadusandja suutlikkuse vahel selle keerulise probleemi inimeste ette toomisel. Minu selge seisukoht on, et Eesti kodanikud olid võimelised tegema oma valiku Euroopa Liiduga liitumisel, väga keeruka liitumislepingu puhul, nad olid suutelised tegema valiku ka Eesti põhiseaduse kohta, mis puudutas kümneid ja kümneid küsimusi, ja nad on kindlasti suutelised selleski asjas seisukoha võtma. Kas see oleks pretsedent? Kas teistes Euroopa riikides on seda tehtud? Jah, on küll. Detsembris 2013 oli Horvaatias rahvahääletusel eelnõu, milles toetati abielu määratlemist mehe ja naise vahelise liiduna. 2012. aastal oli Sloveenias rahvahääletusel sarnast teemaderingi puudutav eelnõu. Iirimaa planeerib järgmise aasta kevadel referendumit selle teemaderingi kohta. Me peame tõsiselt mõtlema sellele, et kooseluseaduse arutelu tulemus ei oleks selline, et eri rahvusest, eri taustaga, eri arusaamadega inimesed hakkavad ühiskonnast võõranduma ja tekib väga sügav lõhe, mis hakkab toitma sallimatust, arusaama, et riik, kes neid otsuseid teeb, ei ole päris oma ja õige. Eesti riigi ees on rasked ajad, nagu ma ütlesin, väga mitmel moel. Meie ülesanne on otsida siin ühiselt lahendust, mis Eesti rahvast liidaks, mitte ei vastandaks. Nende arutelude eeldus on see – kui ma andsin seda eelnõu üle, siis ma kutsusin sellele üles –, et me peame nii selle seaduse kui ka kogu küsimusteringi puhul pidama lugupidavat, kõigi inimeste põhiõigusi austavat, mitte sildistavat debatti. Debatti, kus ei näidata kurjalt näpuga inimese peale tema eraelu ja perekondlike valikute pärast ega sildistata inimest tema usuliste vaadete eest ega arusaamade tõttu Eesti ühiskonnast. Otsime lahendust, mis ühiskonda liidab, mitte lahendust, mis ühiskonda kaheks rebib. Rahvahääletus on tõsine samm ja me tunnetame oma täit vastutust seda ettepanekut tehes. Mis puudutab rahvahääletuse nii varalisi kui ka tehnilisi küsimusi, siis meie ettepanek on, et rahvahääletus toimuks Riigikogu valimiste päeval. Siis oleksid kõik kulutused ja tehniline logistika sisuliselt omavahel ühendatavad, järelikult ei oleks rahvahääletusele minev raha eraldivõetuna märkimisväärne. Kuid ma tulen tagasi alguse juurde. Rahvahääletus on meie lahendus probleemile, kuidas vältida väga halba olukorda, mis võib tekkida. Olemas on ka kompromissivõimalus, millele ma kutsun selle seaduse algatajaid üles. Kui seaduse menetlemisel võetakse rahulikult aeg maha, et püüda leida ühiskonnas konsensust, kui seda soovi väljendatakse ühemõtteliselt ja me saavutame selle kokkuleppe, siis, nagu ma ütlesin, on Isamaa ja Res Publica Liit valmis selle otsuse eelnõu tagasi võtma. Võtame aja maha. Nendes küsimustes, nende teemade üle, mida me praegu arutame ja mis lähevad korda väga suurele osale Eesti inimestest, ei ole ühiskond pidanud valimiste eel debatti. Enne valimisi arutatakse küsimusi, mis on olulised poliitikutele ja mis on olulised inimestele. Kui me selle kahekõne või sideme katkestame – ükskõik kui õilsatel või ratsionaalsetel eesmärkidel –, siis, uskuge mind, see ei tee meie riiki sidusamaks. Need valikud on meie endi kätes. Need ei ole kerged valikud kellelegi, ükskõik, milline on vaade sellele küsimusele. Kuid ma rõhutan, et see on teema, mis läheb inimestele korda. See on teema, mille kohta inimesed soovivad oma seisukohta väljendada. See on aga teema, kus kaasamine ja inimeste seisukoha ärakuulamine on tegelikult puudunud. Seda küsimust ei tohi määratleda mustvalgelt, et kas sa oled salliv inimene või ei ole. Siin on väga palju eri toone, poliitilisi ja ideelisi, arusaamu sellest, kuidas kõige paremini tagada laste õigusi, kuidas kõige paremini kaitsta inimeste põhiõigusi. Lahenduse otsimine ei tohi rebida ühiskonda kaheks. Jõudu ja küpsust meile otsustamisel! Aitäh!
Küsimused ettekandjale. Priit Toobal, palun!
Aitäh, lugupeetud esimees! Lugupeetud ettekandja! Keskerakonnale on rahva käest arvamuse küsimine alati tähtis olnud, olgu selle näiteks Narva Elektrijaamade mahaparseldamise vastu allkirjade kogumine, presidendi otsevalimiste seadustamise püüd või euro kasutuselevõtul rahvahääletuse palumine. Neid kordi on veelgi olnud. Te ütlesite, et olete kaua parlamendis olnud ning tähtsaid küsimusi, mille kohta rahva arvamust küsida, on selle aja jooksul olnud arutlusel mitmeid. Mitme teema puhul oleme saanud valijatelt palju kirju, näiteks Euroopa stabiilsusmehhanismiga liitumise kohta. Ka selle teema kohta palus Keskerakond teha rahvahääletuse. Tol ajal IRL selle mõttega kaasa ei tulnud. Kas teie poliitika ongi kahepalgeline, et opositsioonis olles läheb teile rahva arvamus korda ja nõuate rahvahääletusi, aga kui olete võimul, siis teile rahva arvamus korda ei lähe, nii nagu juhtus Narva Elektrijaamade müümise ja ka euro kasutuselevõtu puhul?
Aitäh! Mis puudutab kooseluseadust, siis on õige, et see initsiatiiv on saanud seaduseks sellises poliitilises olukorras, kus Isamaa ja Res Publica Liit on opositsioonis. Ma osutasin muudele teemadele, mis on ühiskonnas tekitanud vastakaid arvamusi, kindlasti ka Riigikogu otsustele, mille kohta on avalikku kriitikat olnud. Tuleb avameelselt öelda, nagu ma oma sõnavõtu algul ütlesingi, et praegu arutatava teema avalik resonants on suurusjärgu, kui mitte kahe suurusjärgu võrra suurem. Seda ei ole võimalik eitada. Rääkides rahvahääletusest kui universaalsest moodusest riigi juhtimisel, ütlen veel kord, et see oli meil tõsise arutelu koht. Rahvahääletus esindusdemokraatias ei ole mitte tavapärane instrument, selleks et jooksva poliitika küsimusi lahendada. Meie esindusdemokraatia mudel on üles ehitatud selliselt, et rahvahääletuse kuritarvitamine võib anda ühiskonna kui terviku arengu mõttes mitte positiivseid, vaid negatiivseid tagajärgi. Kuid see rahvahääletuse võimalus on olemas. Küsimus on tegelikult selles, kas on tegemist nii olulise riigiõigusliku probleemiga, mis tähendab muutusi Eesti riigikorralduses, mille jaoks on vaja kogu kodanikkonna mandaati. Sellist tüüpi küsimusi on Eestis rahvahääletusele pandud. On olemas teine rahvahääletusele pandavate küsimuste ring, minu arusaama järgi kuulub sinna ka täna arutatav küsimus. Sel puhul, kui on tegemist väga tugeva vastasseisuga, ei tohi selleks, et ühiskond saaks leida lahenduse ja oleks võimalik tugevamana edasi minna, ühiskonna ühele osale jääda arvamust, et nende seisukohast on esindusdemokraatiat kasutades üle sõidetud. See on see tee, mida rahvahääletus meile võimaldab. Minu arvates on see mõnes mõttes kehv paralleel, aga põhiseaduskomisjonis tõid rahvahääletuse oponendid näiteks Šotimaa referendumit. Ma arvan, et samasugune küsimus on ka siin. Kui inimesed ise on debati ära pidanud ja oma seisukoha kujundanud, siis, uskuge mind, hirm selle ees, et kodanikkond langetab kaalutlemata või halbu otsuseid ja ühiskond seetõttu lõheneb, on aluseta. Selle eeldus oli ka meie lähtekoht, et ühiskond on suuteline seda debatti pidama ja poliitikud peavad võtma endale vastutuse – ükskõik, kas nad seda seadust pooldavad või on selle vastu – seda küsimust inimestele seletada. Põhiseaduskomisjonis esitati kriitikat, et rahvahääletust ei saaks korraldada seetõttu, et on liiga vähe aega, on aga vaja aega, et seda teemat inimestele seletada, kuid aega ei ole meile antud. Minu vastus sellele on järgmine. Ka eelnõu algatajad on viidanud teatud normidele perekonnaõiguses, mis puudutavad 170 000 inimest, kes hakkaksid nende normide järgi elama või peaksid vähemalt neid aktsepteerima. Ma arvan, et üks kõige paremaid viise, kuidas ühiskond saaks neid väärtusi integreerida ja võtta nad pooldava seisukoha korral omaks või eitava seisukoha korral mõelda uuesti läbi, kuidas neid probleeme lahendada, on see, kui inimesed on ise saanud seda küsimust mõtestada ja oma valiku teha. Kui küsimus oli selles, kas rahvahääletus on minu hinnangul erakorralise kaaluga samm, siis jah, see on erakorralise kaaluga samm. Me ei astunud seda kergekäeliselt ja nagu ma rõhutasin, me pakume enne lõpphääletust kompromissi, kuidas me saaksime ühiselt edasi minna.
Kaia Iva, palun!
Aitäh! Austatud ettekandja, ma tänan sind tasakaaluka ja väga lugupidava kõne eest! Mul on hea meel, et sa viitasid tegelikule probleemile, mis praegu on, ehk nõrgema poole õiguste kaitsele faktilise kooselu lõppemise korral. Mul on kahju, et meie riik ei olnud nii küps, et oleks sisuliselt edasi arutanud meie ettepanekut, kuidas pakkuda nõrgemale poolele seaduse kaitset faktilise kooselu lõppemise korral. Kui inimesed ei ole seni lepingulisi suhteid sõlminud, siis on ju alust arvata, et ka kooseluseadust ei hakata võib-olla nii tormiliselt kasutama, et kõik oma kooselu seadustaksid. Kas sa oled optimistlik, et näiteks järgmine Riigikogu koosseis võiks hakata selle tegeliku probleemiga ka sisuliselt tegelema?
Aitäh! Ma tahan seda loota. Aga selle lootuse lähtekoht peaks olema, et see ei ole mitte mustvalge poliitilise vastandumise teema, vaid selle teema kohta on inimestel oma arusaamad, nad võivad olla nii selle seaduse poolt kui ka vastu. Senikaua, kuni need arusaamad ei lähe vastuollu meie põhiseaduse alusväärtustega, ei ole mitte kellelgi õigust inimesi alandada või solvata ning sildistada nende arvamusi valedeks või õigeteks. Senikaua, kuni me kõik ei ole valmis astuma ühte sammu tagasi, et otsida ühisosa, kardan ma, et tegelikud probleemid kipuvadki fookusest välja jääma. Sest vaadake, elu ja ühiskond muutuvad. Mis puudutab faktilist peresuhet, siis me peame lähtuma tegelikkusest ja astuma reguleerivaid samme ennekõike laste ja kooselu nõrgema poole kaitseks. Me pakkusime oma lahenduse välja ja mul on kahju, et ei julgetud alustada sisulist debatti, vaid piirduti poliitiliselt sildistavate argumentidega. Ei julgetud sellepärast, et nii oli mugavam. Vastasseisu ülesehitamine võib olla kellelegi poliittehnoloogiliselt kasulikum või mugavam, aga uskuge mind, sõbrad, me mängime praegu ühiskonna väga oluliste ühisväärtustega. Ärme mängime tulega, vaid otsime lahendusi, mis ühiskonda seovad, mis peavad lugu kõigist selle ühiskonna liikmetest, nii et ühiskond saab öelda, et ta on liikunud sammu oma sisemise tugevnemise, mitte hapramaks muutumise suunas.
Tarmo Tamm, palun!
Aitäh, juhataja! Hea ettekandja! Millise demokraatia vormiga on praegu tegemist? Teatavasti ei olnud ühegi erakonna valimislubaduste seas kooseluseadust. Teiseks, küsitluste järgi on kaks kolmandikku rahvast selle seaduse vastu. Kolmandaks, selle seaduse võib vastu võtta Riigikogu vähemus, sest siin pole 51 hääle nõuet.
Tegemist on esindusdemokraatia vormiga. Küsimus on selles, et kui on olemas poliitiline enamusjõud, suhteline enamusjõud, kellel on olemas hääled mingi otsuse läbisurumiseks, siis tuleb alati täiendavalt küsida, milline on legitiimsus. Pühapäeval vist raadiosaates "Olukorrast riigis" tõmbas Kalle Muuli paralleeli ACTA juhtumiga. Tollal need inimesed tajusid, et mingitpidi ei võeta nende arvamust kuulda või neist sõidetakse üle. Ma ei tea, kui palju mängisid seal rolli internetiõiguse nüansid, pigem oli oluline see tunne, mis inimestes tekkis, et nende seisukoht ei ole oluline või nende hoiakuga minnakse tugevalt vastuollu. Parlament ei ole lihtsalt seaduste mehaanilise tegemise masin, parlament on ka koht, kus me püüame ühiskonnas eksisteerivaid eri arvamusi ja seisukohti kokku siduda, mitte kokkusõlmitut lahti tõmmata. Mis puudutab Riigikogu õigusloomekultuuri, siis pean tunnistama, et on tõesti üsna pretsedenditu, et selle seaduseelnõu kaks lugemist toimuvad ühel nädalal. Me oleme parlamendis ise öelnud, et see ei ole hea õigusloomekultuur, aga nüüd me teeme just niimoodi. Me oleme öelnud ka seda, et hea õigusloomekultuur ei ole see, kui seaduseelnõus tehakse sisulisi muudatusi, aga teist lugemist ei katkestata. Me teeme nüüd aga ka niimoodi, selle eelnõu lugemist ei katkestata. Me oleme öelnud ka seda, et hea õigusloome puhul on täiesti pretsedenditu, kui seaduse rakendusosa ei ole olemas. Nüüd me aga võtame vastu raamseaduse ja ütleme, et see, kuidas see õigus teostub, jääb n-ö poliitilises mõttes juba tulevaste põlvede lahendada. Kui parlament ükskõik millist tehnilist küsimust nii reguleeriks, siis me saaksime ka formaalselt õigustatud kriitikat, et see on kehv õigusloomepraktika. Kahekordselt tekitab muret, et see kõik toimub nii suurt avalikku resonantsi tekitanud teema puhul.
Jaak Allik, palun!
Lugupeetud ettekandja! Te rääkisite korduvalt sellest, et kõnesolev seaduseelnõu lõhestab ühiskonda. Teie ettepanek, mida me praegu arutame, võimendaks seda lõhet iga päev kuni 1. märtsini. Te ütlesite, et pärast rahvahääletust läheks ühiskond tugevamalt edasi. Kuidas te seda ette kujutate? Rahvahääletuse tulemusena tekib ju samuti enamus ja vähemus, üks pool on enamuses, teine pool jääb vähemusse. Mind huvitab, milline oleks teie sõnum rahvahääletusel vähemusse jäänud ühiskonnapoolele, et see lõhe, millest te rääkisite, ületatud saaks.
Aitäh! See on täpselt sama probleem. Selles vastasseisus, millesse ühiskond on väga lühikese ajaga asetatud, ei ole olemas n-ö kuldseid lahendusi. Pool aastat tagasi poleks ma mingil juhul suutnud ette kujutada seda tüüpi vastasseisu, vastandlikku sildistamist. Kas keegi siin oleks seda ette kujutanud? Ei oleks. Mul on inimlikult kahju, et praegu, kui me kõneleme sellest, et meie eesmärk on sallivus ja avatud väärtuste kehtestamine, näen ma, et ühiskonna hoiakuid kujundatakse polariseeruvas suunas, hoopis vastandlikuks. See ei ole naljaasi. Lugupeetud küsija tahtis teada minu sõnumit vähemusele. Täpselt samasugune vähemuse ja enamuse probleem on tegelikult selle seaduseelnõu menetlemisel. Meie pakume selle Riigikogu otsuse eelnõuga lahendusteed. Kui kodanikud saavad oma arvamuse välja öelda ja poliitikud suudavad vastutustundlikult täita oma teavitavat rolli, millega nad on seni minu hinnangul kehvalt hakkama saanud, siis kodanikud seda tulemust ühiskonnas ka aktsepteerivad. Kui seda eelnõu ei menetletaks nii kiiresti, kas siis IRL-i fraktsioon oleks algatanud selle rahvahääletusele panemise otsuse eelnõu, otsekui meil oleks kinnisidee, et rahvahääletusele peab see küsimus minema ja muutuma sellisel moel üheks ikkagi kandvaks teemaks ka Riigikogu valimiste eelses paratamatult avalikus dispuudiruumis? Loomulikult mitte. Seetõttu ma kordangi veel kord seda kompromissi: võtame aja maha. Samamoodi on meie sõnum rahvahääletuse küsimuses see, et me oleme sellisel juhul täiesti valmis selle otsuse eelnõu tagasi võtma.
Igor Gräzin, palun!
Sa kurtsid, et kaks lugemist toimuvad samal nädalal. Selline ülesõitmine pole siin mingisugune uudis. Teatavasti sõitis ESM-i puhul euroentusiastlik enamus meist, vähemusest, üle 50 minutiga, mis jäi teise ja kolmanda lugemise vahele. Nii et sellega, et sedaviisi võib peksa saada, olen ma enam-vähem harjunud. Nüüd teine asi. Kusagil istub ametnik, kes on selle seaduse kokku kirjutanud. Iseendale aru andmata kannab see inimene Eesti rahva ees vastutust selle eest, et ta tekitas paberi, mis lõi Eesti rahva potentsiaalselt lõhki. Ka parlament on selgelt lõhki. Minu küsimus õieti kordab Jaagu oma. Kas sulle ei tundu, et mida kauem me selle asjaga venitame, seda rohkem jaguneb rahvas ka väljas tänavatel kahte leeri, seda suuremaks läheb sallimatus, sest paratamatult tekib ju kampaania jne? Kas seda ohtu ei ole? Minu idee on see, et saaks selle – no ma ei saa siin ju ropendada! – kaelast ära nii ruttu kui võimalik.
Ma arvan, et see on ühepäevaperemehe mentaliteet. Anna andeks, Igor!
Marianne Mikko, palun!
Suur tänu! Lugupeetud Urmas Reinsalu! Hoolimata kogu lugupidamisest teie poliitika vastu, olen ma siiski sunnitud ütlema, et see rahvahääletuse n-ö kompromiss pole mitte kompromiss, vaid variserlikkus. Te rääkisite palju rahva tunnetest. Aga minu tunne on, et oma poliitikukarjääris ei lähtu te mitte tunnetest, vaid siiski mõistusest. Ma küsin teilt otse. Mida ütleb 21. sajandil, 2000 aastat pärast Kristust, kooseluseaduse vastuvõtmise asjus teile kui Euroopa Liidu liikmesriigi ühe partei juhile teie mõistus?
Minu sõnum on üks ja selge. Eesti riigis peavad inimeste põhiõigused olema kaitstud, Eesti riigis peab perekonnaküsimusi määratlema nõnda, et see ei oleks vastuolus ühiskonna üldise õigustajuga nende õigussuhete puhul. Kõiki konkreetseid õigussuhteid on võimalik täiesti selgelt reguleerida kehtiva perekonnaõiguse raames. Ma olen kurb, et praeguses poliitilises debatis on see küsimus taandatud lihtsalt selliseks, et sa oled kas poolt või vastu ja kõik. Öeldakse, et teistes riikides on ju ka nii tehtud. Erisooliste – meil on juba tekkinud see eufemism – ehk mehe ja naise kooselu regulatsioon, nagu meie seda praegu partnerlussuhtena soovime kiirkorras sätestada, mis peaks hõlmama suurt osa rahvastikust, nagu on eelnõu autorid öelnud, kehtib veel neljas Euroopa Liidu liikmesriigis 28-st. See on reaalsus. Küsimused, mis puudutavad ühiskonda, perekonda, üksikisiku õigusi, ka moraali, ei ole kerged mitte üheski ühiskonnas Euroopas. Riikides, kus neid asju menetletakse, püüavad poliitikud, ma arvan, õigusega otsida ühisosa ja ühiskonda nendesse valikutesse kaasa tõmmata. Sammud, mida me näeme Euroopa riikides, kus on põhiseaduses hakatud sätestama abielugarantiisid ja abieluklausleid, on teatud vastujõud ka Euroopa Liidu riikides tekkinud mõningatele hoiakutele. Kujutada ette, et me võiksime neid küsimusi menetleda kiiresti, nagu härra Gräzini lahendus oli, et ükskõik kuidas, peaasi, et teeme ära, ei ole minu arvates mõistlik ega küps lahendustee ühiskonnaelu korraldamiseks. Perekonnaõigus, nagu ka karistusõigus ja riigiõigus on õigusvaldkonna tüübid, mis eeldavad laiemat ühiskondliku arusaama omaksvõttu ühiskonnas. Seda õpetasid mulle Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas minu head õpetajad.
Rait Maruste, palun!
Hea rääkija! Oma vormilt veenvas, kuid sisult demagoogilises esinemises panid sa põhiseaduskomisjonile suhu sõnu, mida seal ei räägitud. See oli kommentaariks. Sa väitsid, et ühiskond on sügavalt lõhenenud. Kuidas rahvahääletus seda lõhet ületaks, kuidas ta muudaks selle väiksemaks või lausa olematuks? Kas rahvahääletus on see viis, mis aitaks tagada inimeste võrdse kohtlemise, igaühe õiguse seaduse kaitsele ja selle, et kedagi lähtuvalt tema soost ei diskrimineeritaks jne? Need on meie põhiseaduslikud printsiibid. Kas rahvahääletus tagaks selle, et neid põhimõtteid järgitaks ja ellu viidaks?
Aitäh! Esiteks pean ütlema, et mis puudutab inimeste põhiõiguste kaitset, siis sellel teemal arutledes hakkan ma muutuma otsekui kooseluseaduse kaasettekandjaks. Aga need õigussuhted, mis kooseluseaduse teksti on praegu kirjutatud, ei ole subjektiivsed põhiõigused, mida antakse üldise võrdsusõiguse põhimõttel. See on väga selge juriidiline arusaam. Tegemist on ühiskonna ees oleva poliitilise valikuga, mida me sisustame oma õigusnormi raames. Subjektiivsed põhiõigused peavad olema inimestele tagatud. Õigusriigis, põhiseadusriigis, on see enesestmõistetav. Vastutus valida tee, kuidas me neid õigusi arendame ja sisustame, on Riigikogul. Praegu kõneleme sellest, kas panna see küsimus rahvahääletusele. Ühiskonna ette on seatud valik, kuid tegelikult debatti, sisendit, aruteluruumi, ma näen, ei ole piisavalt. Kas sellisel juhul, kui see küsimus on juba sellise valikuna, et kas jah või ei, ka parlamendi ette toodud, on neid küsimusi võimalik lahendada mõistlikul moel? Ma arvan, jah, kui see küsimus on juba selliseks jah/ei-valikuks tehtud, siis see ongi kehv valik, mis praegu meie ees on. Täiesti selgelt ühinen ma sinu hoiakuga. Seaduse, mis käsitles, nagu ma ütlesin, faktilise kooselu nõrgema poole ja laste kaitset, lükkasime mõne nädala eest enamuse jõuga tagasi. Ka see küsimus ei ole kitsalt – ma ütlen ka, et ma ei poe põhiõiguste sildi taha – määratletud subjektiivsetest põhiõigustest. See on küsimus sellest, kuidas perekonna kaitse paragrahvi järgi kaitseb perekonda põhiseadus. Aga ärme kasutame juriidilisi ja põhiseaduslikke argumente seal, kus ühiskonna ees seisab poliitiline valik.
Aitäh! Palun, Indrek Saar!
Aitäh! Mul on kaks küsimust. Esiteks, kas ma saan õigesti aru, et õiguskantsleri arvamus, et praegune olukord on põhiseadusega vastuolus, on sinu arvates vale ehk õiguskantsler eksib ja sul on selle kohta teistsugune tõlgendus, mis erineb oluliselt õiguskantsleri tõlgendusest? Teine küsimus, kas sinu arvates on praegu liiga vara kooseluseadust sellisel kujul Eesti ühiskonnas seadustada?
Aitäh! Õiguskantsler on asunud seisukohale, et partnerlussuhete määratlemine on poliitilise otsustuse küsimus, millesse õiguskantsler sekkuda ei saa. Ta on ühemõtteliselt öelnud, et see on poliitiline teema. Indrek Saar naerab selle peale, sest ma rääkisin õiguskantsler Allar Jõksi seisukohast. Üks õiguskantsler on nimelt öelnud, et see on poliitiline küsimus ja n-ö erinev kohtlemine on tulenevalt põhiseadusest täiesti legitiimne, teine õiguskantsler on aga asunud oma õiguslikus kontseptsioonis teistsugusele seisukohale. Nii et menüüs on praegu kaks valikut. Kui küsimus on selles, kas ühe õiguskantsleri seisukoht on vale ja teise õiguskantsleri seisukoht õige, siis tuleb öelda, et õigusfilosoofilistes ja juriidilistes küsimustes eksisteerivadki erinevad vaated. Muidu ei oleks ka ju õiguslikul tõlgendamisel või õigusemõistmisel mõtet, seda võiks teha kompuuter. Sa tulid kooseluseadusest rääkides jällegi tagasi selle juurde, et kas jah või ei. Sa kasutasid täpselt rahvahääletuse vormi. Ma arvan, et praegusel kujul ei täida kooseluseadus neid eesmärke, mida selle algatajad arvavad end olevat sellele seadusele seadnud või mille kohta nad on ühiskonnale väitnud, et need on selle seaduse eesmärgid.
Aitäh! Palun, Tiina Lokk-Tramberg!
Aitäh! Kõigepealt tänan ettekandjat väga pika ja põhjaliku kõne eest! Aga ma tahan alustada sellest, et eile, kui ma rääkisin PÖFF-i noortemeeskonnaga ja oma lastega, siis olukorda kommenteerides ütlesin, et ma olen uhke, et Eesti esimese endise sotsialistliku vabariigina üleüldse diskuteerib nendel teemadel, teised ei julge isegi seda teha. Ka see on ühiskondlikus mõttes suur samm edasi. Teisalt aga, kuulates teie kõnet, tekkis mul kange tahtmine tsiteerida, õigemini parafraseerida Senecat, vana stoikut: kuula minu sõnu, aga ära vaata minu tegusid. IRL, lüües käed Varro Vooglaiu liikumisega, on ju tegelikult järjekindlalt ise õhutanud kogu seda liikumist ja praeguse olukorra tekkimist. Ta on olnud selle taga ja selle apoteoosiks oli ...
Küsimus!
Kohe! ... pühapäevane suur miiting siin, kuhu tegelikult toodi bussidega üle Eesti venelasi kohale.
Tiina, küsimus!
Kohe! Miks ei ole Varro Vooglaid siiamaani ümber lükanud väidet selle liikumise rahastamise allikate kohta? Teatavasti süüdistati selles venelasi.
Aitäh!
Just. Ma arvan, et see ongi see debatt, austatud küsija, mis lõhestab ühiskonda. Kui me ei räägi sellest, mis meid ühendab, ei räägi probleemist või väärtustest, millest ühiskonnaliikmed erinevalt aru saavad, vaid ütleme, et need inimesed, kes avaldavad meelt ühe vaate kaitseks, on otsekui alaväärtuslikumad, ja mingi teine hoiak on õigem, siis on see ohtlik mõtteviis, see ei ole avatud mõtteviis. Ühiskonnas on erinevad vaated sellele küsimusele ja minu sõnum on see, et seda tuleks aktsepteerida. Me püüame praegu seda eitada ning sildistada ühte või teist vaadet, nagu üks vaade oleks õige ning teine vaade alaväärtuslik ja vale. Me arvame, et sellisel teel on võimalik see probleem, nagu soovis härra Gräzin, kiiresti ära lahendada ja edasi minna. See ei ole lahendustee. Küllap need inimesed, kes meelt avaldavad, annavad oma seletused ja vastused, kuidas nad oma seisukohti kujundavad ja kas nad on poolt või vastu. Neilt tuleb seda aga küsida.
Aitäh! Palun, Barbi Pilvre!
Aitäh, hea eesistuja! Lugupeetud ettekandja! Te väitsite, et kooseluseadus lõhestab ühiskonda. Kooseluseadus annaks teistega võrdsed õigused muu hulgas ühele vähemusgrupile, kelle liikmeid on ühiskonnas eri andmetel 4–10%, ja samas ei võta teistelt midagi ära. Kas pole tegemist mitte ühiskonda integreeriva seadusega? Need on ju meie Eesti inimesed. Miks te väidate vastupidist?
See on poliitiline väide ja ma vastan sellele täpselt samamoodi poliitiliselt. Kui te tahate anda võrdseid õigusi kõigile inimestele, miks ei ole meil siis laua peal seadust, mis väga selgelt ja ühemõtteliselt legaliseeriks Eestis samasooliste abielud? Põhjendused, miks seda ei ole tehtud, on väga lihtsad. See läheks vastuollu avaliku arvamusega ja ühiskonna üldise arusaamaga, milline peaks olema abielu. Järelikult, selle eelnõu esitajad ja algatajad lähtuvad sellest, et samasoolistel paaridel on Eestis teistest erinevad õigused. Kui te soovite taandada seda asja mustaks ja valgeks, siis ise te päris valgel positsioonil oma vaate järgi siiski ei asetse, te olete teinud mingeid poliitilisi kompromisse. Ma väidan, et see ongi poliitilise valiku koht.
Aitäh! Palun, Priit Sibul!
Aitäh, austatud juhataja! Hea ettekandja! Ma olen veidi üllatunud, et mingitel kolleegidel on tekkinud mure, mis saab edasi. Jääb justkui mulje, et me äkki sellel nädalal suudame asja kotti pista. Aga kas ma saan õigesti aru, et tegelikult me menetleme siin raamseadust ja rakendussätetega, mis on vajalikud selleks, et see seadus saaks 1. jaanuaril 2016 kehtima hakata, tuleb nii käesoleval kui ka järgmisel Riigikogu koosseisul veel kõvasti tööd teha? Äkki te kummutate selle mure, et sel nädalal võiks justkui midagi lõppeda.
Aitäh! Tõepoolest, selleks, et selle seaduse vastuvõtmiseks ei oleks vaja Riigikogu koosseisu häälteenamust, on suur osa kohtumenetlust käsitlevaid sätteid ja rakendussätteid eelnõust eraldatud, et oleks võimalik seadus enamushäältega vastu võtta. Koosseisu häälteenamuse nõue kehtiks selle eelnõu puhul nimelt siis, kui siin oleksid teatud kohtumenetlust ja registrimenetlust puudutavad sätted. See tähendab, et kuidas see asi praktikas välja nägema hakkab, seda hakatakse alles edaspidi arutama ja kindlaks määrama. Me määrame täna mõneti kindlaks poliitilist eesmärki. Kuidas need konkreetsed õigussuhted tegelikult sisustuvad, see jääb juba jällegi tulevikus otsustamiseks. Nii et on lootus, et kui need küsimused kiirelt päevakorralt maha võtta, küllap siis ühiskond kas rahuneb või keskendub muudele küsimustele. Fakt on, et ühiskonda teeb tugevamaks see, kui me vaatame avameelselt neid valikuid ja otsime ühisosa, mitte ei otsi vastandavat osa ega ütle, et on ainult jah või ei, õige arvamus ja vale arvamus. See on enamusmudel, mis ei toimi tänapäeva ühiskonnas, kus on väga erinevaid arvamusi.
Aitäh! Palun, Maimu Berg!
Aitäh! Palun, Tarmo Tamm, teine küsimus!
Aitäh! Hea ettekandja! Minu arvates on küsimus mandaadis, mida me siis ikkagi tänasel päeval oleme volitatud arutama. Parlamendivalimised toimuvad vähem kui viie kuu pärast. Kas ei oleks aus, kui parlamendierakonnad, kes toetavad seda eelnõu, on selle seaduse algatajad ja suured toetajad, kirjutaksid oma valimisprogrammi selle põhimõtte sisse? Kui nad saavad selle jaoks rahva käest mandaadi, siis minul erilist probleemi ei olegi. Kas see rahustaks meie ühiskonda?
Aitäh! Ma arvan, et poliitiline loogika on üldiselt tõepoolest selline, et olulisi või suure kaaluga küsimusi, mis tekitavad ühiskondlikku debatti – selline on praegu arutatav teemadering, aga Eestis on olnud ka teisi selliseid teemasid –, püütakse vahetult enne valimisi mitte otsustada, vaid need jäävad valimistejärgsesse aega. Enne valimisi on aeg pidada ühiskonnaga kahekõnet ja saada tagasisidet, et siis neid valikuid langetada. Kindlasti on probleem ka see, millele mitmed küsijad on osutanud, et kahjuks see tagasiside eelmistel valimistel puudus. Võimalik, et mõne erakonna programmis mingeid sellekohaseid sätteid oli – Eiki Nestor noogutab peaga, et oli, küllap siis oli, ma usun alati Eikit –, aga tegelikult ei olnud see teema selline, mida ühiskond oleks mõtestanud või mille kohta tagasisidet andnud.
Aitäh! Palun, Toomas Tõniste!
Aitäh, hea juhataja! Hea kolleeg! Kas sinu arust on taunimist väärt, kui väga paljud pensionärid, pereemad, pereisad ja üksikvanemad on annetanud selle jaoks, et neilt ei võetaks ära suurt tükki sellest Eestist, kus nad tahavad elada ja mis vastab nende arusaamadele? Kas see on sinu arvates probleem?
Aitäh! Küsimus on ilmselt ajendatud Tiina Loki probleemipüstitusest, kust on pärit kooseluseadusevastase kampaania vahendid. Küsimus oli selle kohta, et inimesed on ise seda kampaaniat toetanud, aga kas nad on õigustatud seda tegema ja oma seisukohta avaldama. Ma arvan, et demokraatia lähtekoht peab olema see, et me peame lugu teistest arvamustest ja tunnustame ühisväärtusi, mis põhiseadus sätestab Eesti ühiskonna raamväärtustena: õigusriik, demokraatia, rahvusriik, sotsiaalriik. Niikaua, kuni see debatt lähtub sellest, siis demokraatlikus riigis ei ole valesid ja õigeid arusaamu, vaid inimestel on erinevad arusaamad, täpselt nii, nagu nad tunnevad. Neid arvamusi võib sildistada ja poliitilises võitluses või ükskõik millises debatis seda pahatihti tehaksegi, aga kui on niisugune tõsine vastasseis, siis kehtib kahekordselt põhimõte, et me peame otsima ühisosa, mitte seda, mis vastasseisu süvendab.
Aitäh! Palun, Siim Kiisler!
Aitäh! Hea ettekandja! Sa tegid oma ettekande ajal ühe päris tõsise ettepaneku. Sa pakkusid teistele fraktsioonidele, et kui kooseluseadust ei võeta sel nädalal vastu, vaid katkestatakse teine lugemine, siis meie võtame rahvahääletuse eelnõu menetlemisel aja maha. Mis sa arvad, kuidas seda teoks teha? Kas oleks mõistlik võtta enne hääletust vaheaeg, et fraktsioonide esimeeste vahel saaks selle läbi arutada, nii et see kompromiss tõesti teoks saaks?
Aitäh! Arvan, et see on mõistlik mõte. Ma teeksingi istungi juhatajale ettepaneku võtta pärast sõnavõttude vooru vaheaeg, et Riigikogu fraktsioonide esindajad saaksid enne lõpphääletust meie kompromissettepanekut arutada. Minu ettepanek on, et istungi juhataja võtaks juhataja vaheaja ja fraktsioonide esindajad saaksid seda küsimust arutada. Ma arvan, et me peame ühisosa otsima. Kõigi fraktsioonide esindajad võiksid selleks aega võtta.
Erki Nool, palun!
Aitäh, hea istungi juhataja! Hea ettekandja! Tulen tagasi põhiseaduskomisjoni töö juurde. Kui seal arutati kooseluseaduse eelnõu rahvahääletusele panekut, siis milline see põhifookus oli? Kui me teame, et ainult neljas Euroopa riigis on olemas analoogne kooseluseadus, mille alusel erisoolistel paaridel on võimalik kooselu registreerida, siis mis see põhifookus oli? Kas rahvahääletusele peaks panema selle, et ka erisoolised paarid saavad kooseluseaduse kaudu sellise võimaluse, või ainult selle, et see võimalus avaneb samasoolistele paaridele?
Kui see debatt Eesti ühiskonnale midagi muud juurde ei ole andnud, siis vähemalt on meil nüüd uusi sõnu, mille me oleme võtnud tavakasutusse. Me leppisime põhiseaduskomisjonis kokku, et me ei hakka arutama kooseluseaduse sisulisi nüansse, sest õiguskomisjon on neid sisuliselt juba arutanud. Meie keskendume hoiakule rahvahääletuse küsimuses, kas seda küsimust on vaja rahvahääletusele panna ja kas see on üldse küsimus, mida on võimalik rahvahääletusele panna. On kõlanud ka arvamusi, et kehtiv põhiseadus või arusaam põhiõigustest otsekui seda ei võimaldaks. Ei, meie ühine arusaam oli, et seda on võimalik rahvahääletusele panna, see on poliitilise tahte küsimus, mida väljendab parlament oma enamusotsustusega. Need tahud, mis puudutavad kooseluseadust, olid arutelu all selles mõttes, et selles eelnõus reguleeritakse mitmesuguseid õigussuhteid, aga me näeme praegu, et see debatt on tegelikult selline, kas sa oled poolt või vastu. Niisugusele jah/ei-tasemele on see arutelu läinud ka siin parlamendis. Tavaliselt me ei küsi ju näiteks, kas sa oled võlaõigusseaduse poolt või vastu. Tõsiasi on see, et kui meie kompromissettepanekut vastu ei võeta ja rahvahääletus peaks tulema, siis tuletan meelde, et poliitikutel peaksid olema ka teatud head tavad, milles me ühiselt kokku lepiksime: hoidume personaalsetest rünnakutest, sildistamisest, eriarvamuste alavääristamisest ja austame inimeste põhiõigusi. Need väärtused võiksid olla ühiselt kokku lepitud. Riigikogu liikmetel ja kõigil poliitilistel jõududel lasub ka ühiskonna informeerimise kohustus. Praegu ei ole seda kohustust piisavalt hästi täidetud.
Aitäh! Palun, Olga Sõtnik!
Aitäh, hea juhataja! Austatud ettekandja! Minu küsimus on ajendatud kolleeg Peeter Võsa küsimusest. Et stenogrammi ei kinnistuks vale, selgitan, et mina sain kutse tulla õiguskomisjoni asendusliikmena, sest mind oli fraktsioon selleks volitanud. Ma sellel hetkel isegi ei teadnud, keda ma asendama lähen. See on Riigikogus tavapraktika, et minnakse mõne komisjoni istungile asendusliikmeks. Pärast selgus, nagu ka komisjoni esimees tunnistas, et tegu oli ametnike tööõnnetusega, komisjoni istung tunnistati kehtetuks ja tehti uus istung. Sina tunned kodukorda väga hästi. Kas on üldse võimalik, et Riigikogu liige saab tungida mõne komisjoni istungile ja hakata seal hääletama? Minu teada ei ole see võimalik.
Mind ei ole siin Riigikogus miski takistanud. Ma olen tunginud sinna, kus ma olen heaks arvanud olla, et kaitsta oma arusaamu ja väärtusi. Aga ma arvan, et sinu selgitus on teadmiseks võetud. Ma palun selle protokolli kanda! [[Naersaalis.]]
Palun, Rannar Vassiljev!
Aitäh! Ma arvan ka, et see on selline teema, mille puhul me kindlasti ei saa kuidagi üle vaadata väärtustest, seega ka väärtusruumist, nagu Barbi Pilvre oma küsimuses viitas. Seetõttu on mul küsimus. Kas sa oskad nimetada mõne riigi, kus samasooliste kooselu ei ole reguleeritud, aga mille ühiskonnakorraldus või ühiskond laiemalt võiks Eestile eeskujuks olla?
Aitäh! Me ei saa väita, et kõik samasooliste kooselu küsimused, tsiviilõigussuhted ja perekonnaõigussuhted, oleksid praegu õigusruumivälised. Neid on reguleeritud. Küsimus on selles, nagu ma olen aru saanud, et eelnõu algatajate arvates on neid reguleeritud sellisel moel, mis ei ole piisav või täielik. Ma tulen tagasi selle juurde, et on neid, kes soovivad seda debatti näidata mustvalgena. On palju Euroopa riike, kus samasooliste õiguste küsimusi on reguleeritud palju avaramalt. Minu küsimus on, et kui selle eelnõu suhtes skeptilise hoiakuga inimesi püütakse sildistada, kas mina võin siis öelda, et need inimesed, kes selle eelnõu on esitanud, on ebatolerantsed, sest nad ei ole pidanud mõistlikuks anda samasoolistele inimestele täies mahus neid õigusi, mida väga mitmed Euroopa riigid on andnud. Riigid, kodanikud ja rahvaesindused otsustavad neid küsimusi sellisel moel, nagu need ühiskonnad õigeks peavad. See ongi rahva suveräänsuse idee. Copy ja paste ei ole siin keskne lahendus.
Aitäh! Palun, Helir-Valdor Seeder!
Aitäh! Lugupeetud ettekandja! Minu küsimus on ajendatud Igor Gräzini varasemast küsimusest ja puudutab rahvahääletust. Ma palun vabandust, et ma ei too juriidiliselt korrektset analoogi, aga ma usun, et sisuliselt on see küll korrektne. Milline on teie arvamus, kas šotlased oleksid pidanud hiljuti oma referendumi ära jätma, kuna ühiskond oli lõhestunud ja olid väga teravad eriarvamused? Probleemi oleks võinud lahendada kiiresti ja pingeid maha võttes niimoodi, et parlament oleks lihthäälteenamusega otsuse vastu võtnud. Kas see oleks ka sisuliselt mõne šotlaste probleemi lahendanud?
Aitäh! Šoti küsimus on hoopis teistsugune. Ma ise ei toonud seda ka põhiseaduskomisjoni debatis näiteks. Aga mul on meeles, et keegi osutas sellele, ma ei mäleta täpselt, kes. Väino Linde saab hiljem täpsustada. Šoti küsimusele on loogiline vastata jah või ei. See küsimus siin on hoopis teistsugune. Ma arvan, et kõigi rahvahääletuste loogikas on üks oluline element. Rahvahääletused saab jagada kaheks. Ühed tegelevad kesksete riigiõiguslike küsimustega, mille jaoks on vaja mandaati. Sel juhul räägime mingitest põhiseadusliku korra muutustest või millestki sellisest. Teised küsimused pakuvad ühiskonnale lahendusteed, kuidas ühisosa leida või selgitada ühiskonna arvamust nõnda, et ühiskond oleks sidusam. Küsimus ei ole ju selles, et Riigikogus on vähe kompetentsi ja me ei suuda langetada otsust ega vajutada "Poolt" või "Vastu" nupule. Suudame küll, küsimus ei ole selles, et meil oleks otsustamiseks midagi lisaks vaja. Küsimus on selles, kuidas ühiskond oleks tugevam, mitte ei oleks lõhestatud. Ma arvan, et Šoti küsimuse puhul langesid kokku mõlemad loogikad, nii küsimuse ühiskondlik tähendus inimestele kui ka väga oluline, määramatu kaaluga riigiõiguslik valik, mis šotlaste ees oli. Aga ma usun ka seda, et Suurbritannia valitsus oli väga ratsionaalne ja osales selles debatis. Valikuks ei olnud selle küsimuse ignoreerimine. Avatud ühiskond näeb lahendusena nende teemade puhul, ma ütleksin nõnda, ikkagi seda, et me julgeme ka nende asjade korral, mis tunduvad ebamugavad, ühiskonnaga silmitsi seista ja nende küsimuste üle arutada ning inimesi kaasa tõmmata ja neid veenda, inimestele asju selgitada. Uskuge mind, see ei ole ühiskonna nõrkus. Ühiskonda ei tee tugevamaks Igor Gräzini doktriin, et teeme selle ära, juhtugu siis, mis juhtub, ja läheme kiiresti edasi. Kuhu edasi?
Aitäh! Palun, Aivar Riisalu!
Aitäh, hea eesistuja! Hea ettekandja! Mina olen siin saalis olevatest Riigikogu liikmetest võib-olla kõige keerulisemas seisus, kuna ma tahtsin selle eelnõu algatamisega debatti tekitada. Elu on muutunud, inimeste arvamus on väga selgelt välja tulnud. Nüüd on mul väga raske eetiline kriis, kelle arvamust ma peaksin Riigikogu liikmena rohkem arvesse võtma, kas enamuse arvamust, kes kaldub selle seaduse vastu olema, või vähemuse arvamust, kes on selle seaduse poolt. Kuidas peaks näiteks minutaoline Riigikogu liige sellest kriisist väljuma? Kas oleks siiski võimalik praegu see tüli hajutada, minna selle seadusega edasi natuke pikema perioodi jooksul ja selle ajaga ühiskonda selle seaduse mõistlikkusega harjutada? Tegelikult keegi ju ei eita, et ka nendel inimestel on teatud õigused. Kuidas käituda?
Ma loodan, et juhataja selle ettepaneku teeb. Ma arvan, et see on tõsine küsimus. See üleskutse on kõigile: olla valmis astuma samm tagasi ja ühisosa otsima. Uskuge mind, ma olen tähelepanelikult jälginud kooseluseaduse vastu olevate inimeste seisukohti ja väga tõsiselt lugenud nende inimeste seisukohti, kes oma tundelistes kirjades on väljendanud selle seaduse poolt olekut. Me peame siin parlamendisaalis aru saama, et tegemist ei ole mingisuguse massiga, vaid elavate inimestega, kellele see asi korda läheb. Nendel inimestel on oma tunded, oma arusaamad, mismoodi see asi on õige või mismoodi see ei või olla. Ma usun, et kõige tähtsam on meil praegu püüda parlamendis anda see ehe signaal, et me ei ignoreeri ühiskonda ja seal valitsevaid tundeid. Kas tunded on õiged või valed, selle kohta on kindlasti igaühel ka siin parlamendisaalis, ma usun, oma arusaam. See on väärtusküsimus, mis võiks olla õige ja mis vale. Aga tunne on sellepärast asi iseeneses, et sellest sõltub, kuidas inimesed väärtusi sisustavad ja asju ette kujutavad. Ühiskonnas ei ole mõistlik midagi lihtsalt eitada. Kõige lihtsam on parlament n-ö taandada vastutusest ühiskonna ees ka erinevate hoiakute puhul ja muuta ta lihtsalt seaduste tegemise masinaks. See on kõige lihtsam ja kõige mugavam tee. Nagu härra Gräzin ütles, juhtugu, mis juhtub, aga saab kaelast ära! Ma arvan, et see ei ole tee, mis on Eesti ühiskonnas jätkusuutlik.
Aitäh! Palun, Imre Sooäär, teine küsimus!
Aitäh, hea juhataja! Austatud ettekandja! Stenogrammi huvides ütlen, et ühegi Riigikogu komisjoni ametnikud ei saa ega tohi registreerida komisjoni istungile asendusliiget juhul, kui sellele komisjoni liikmele ei saagi asendusliiget määrata. Selle vea avastasid needsamad komisjoni liikmed mõni tund hiljem ja parandasid ära. See selleks. Aga ma küsin tuleviku mõttes ja sinu ettekandest lähtuvalt. Sa oled kogu aeg nimetanud ühte märksõna, see on ühiskonna tugevus. Kas sa arvad, et see teeb ühiskonda tugevamaks, kui ühe eelnõu kohta levitatakse süstemaatiliselt lausvalet, räägitakse paragrahvidest, mis seal üldse ei sisaldu? Pühapäev näitas meile, et paljudel inimestel on sellest eelnõust hoopis teine ettekujutus ja nad ei ole tuttavad sellega, mis seal tegelikult kirjas on.
Aitäh! Vaadake, sellele ma juhtisingi tähelepanu. See ongi see meie roll ja vastutus. Peab olema ka see tee või viis, kuidas seda debatti ühiskonnas pidada. Nii eelnõu pooldajatelt kui ka vastastelt olen ma kuulnud argumente, mis näitavad, et nad omistavad sellele eelnõule asju, mida seal ei ole. On selge, et küllap seda seadust suures plaanis on tabanud see saatus, mida enamikku meie tööd ja toodangut, et valdav osa inimesi ei ole seda kaanest kaaneni läbi lugenud, küll aga on kujundanud teema kohta oma seisukoha. Küsimus on praegu selles, milline on see viis, kuidas kõige paremini ühiskonda siduda. Minu arvamus on, et me ei pääse avalikust debatist, arutelust, konsensuse ja kompromisside otsimise teest, kui me tahame ühiskonda tugevamaks teha. Enamusotsustuse meetod ei ole kõige mõistlikum tee. Ma tõin ACTA näite. Siis oli hoopis teine vaidlus, hoopis teised inimesed protestisid ja hoopis teine emotsioon oli saanud teisel ajendil alguse, aga samamoodi oli inimestel tunne, et nendest sõidetakse üle ja nende arvamus ei maksa. Oli neid, kes omistasid sellele rahvusvahelisele leppele asju, mida seal ei olnud, ja oli neid, kes rääkisid õigetest asjadest. Ma arvan, et on olnud palju õppetunde ka suurusjärgu või isegi kahe suurusjärgu võrra vähem ühiskondlikku resonantsi tekitanud küsimustes.
Palun, Priit Toobal, teine küsimus!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Hea ettekandja! Pärast kolleeg Aivar Riisalu liitumist IRL-i fraktsiooniga on parlamendis olukord, kus seaduseelnõu algatajaid on kõigis neljas fraktsioonis. See tähendab kindlasti parlamendi liikumist konsensuse poole. Te tegite juhatajale ettepaneku võtta paus, et veel kord küsimust arutada. Täna on teie erakonna aseesimees, teie asetäitja Eerik-Niiles Kross teada andnud, et ta toetab seda seaduseelnõu – ma pean silmas kooseluseaduse eelnõu –, lisaks on sellele eelnõule poolehoidu avaldanud Tallinna volikogu liige Yoko Alender ja teie staarkandidaat valimistel Anvar Samost. Võib-olla oleks hoopis mõistlik erakonna sees, IRL-i sees, korraks aeg maha võtta ja küsimust arutada.
Aitäh! Ma arvan, et niisuguses küsimuses nagu see tundeline teema, on erinevad arusaamad ja erinevad hoiakud kortermajade trepikodades, erakondades, mittetulundusühingutes. Ma arvan, et kõige valem tee oleks inimeste arvamusi ignoreerida või öelda, et inimestel ei tohiks neid arvamusi olla. Vastupidi, ma arvan, et see on ühiskonna tugevus, kui meil on erinevad arvamused ja inimesed on väljendanud oma hoiakuid, mida nad õigeks peavad. Küsimus on selles, kuidas on saanud juhtuda nõnda, et me selle poole aastaga oleme sattunud olukorda, kus sallimatus ühiskonnas selle menetluse tulemusena ei ole mitte kahanenud, vaid on kasvanud. Siin on mingi jama, sõbrad, midagi on selles asjas praegu paigast ära. Me teeme midagi, mis ei ole päris see, mida ka selle eelnõu autorid minu meelest on eesmärgiks seadnud. Võtame aja maha, otsime teed, mis ühiskonda seob ja tugevdab, mitte ei lõhesta.
Aitäh! Palun, Valeri Korb!
Aitäh! Hea kolleeg! Tahaksin teada sinu arvamust. Mida kardavad meie kolleegid, kes ei poolda rahvahääletust?
Ma arvan, et rahvahääletuse vastastel on mitmeid argumente. Üks poliitiline argument on kindlasti see, et rahvahääletusel ei pruugi see eelnõu toetust saada. Kindlasti on argument see, et mitme kriitiku meelest ei ole see sellise tähendusjõuga küsimus, mis võiks olla rahvahääletuse teema. Kindlasti on argument ka see, et see küsimus võib vajutada valimistele mingisuguse muu pitseri, kuna esmakordselt tehtaks üleriigiliste valimiste ajal ka rahvahääletus. Kardetakse, et see võiks kuidagi üledimensioneeritult varjutada muud debatti. Mina arvan, et neid teemasid, mis vajavad Riigikogu valimistel Eesti rahvalt mandaati, on ikka väga palju. Ka see on kindlasti tõsine kaalumise koht, me arutasime seda väga põhjalikult, kui me selle eelnõu esitasime. Uskuge mind, me mõistsime, et rahvahääletuse tegemine sellisel ajal ja sellisel moel ei ole mingisugune ideaalne lahendus kujunenud olukorras. Aga meie loogika oli selles, et kahekõne ja konsensuse otsimise võimalus tuleb ühiskonnale anda. Mõistlikum viis on see, et me läheme sellele kompromissile, võtame aja maha ning IRL võtab rahvahääletuse otsuse eelnõu tagasi. Seejärel on võimalik ühiskonnas enne valimisi pidada rahulikku debatti, seletada inimestele probleemide olemust, saada rahvalt mandaat ja pärast valimisi langetada need otsused konsensuse vaimus.
Palun, Aivar Kokk!
Hea juhataja! Hea Urmas! Kolme ja poole aasta jooksul, ma arvan, ei ole siin saalis ükski seaduseelnõu nii palju debatti tekitanud. Vaadates oma meiliboksi, näen ma seal sadu ja sadu kirju, millele mõned üksikud meist viitsivad vastata või mida läbi lugeda. Kuidas peaks ikkagi rahvale näitama ja selgitama neid eelnõusid, mis on rahva kahte leeri jaganud, millel on nii pooldajaid kui ka vastaseid? Siin saalis on täna mitmel korral kõlanud, et väga paljud ei ole seda seaduseelnõu korralikult läbi lugenud, vaieldakse ka nende teemade üle, mida eelnõus tegelikult ei ole. Üks võimalus probleemi lahendada on rahvahääletus. Kas on veel muid võimalusi, et aeg maha võtta ja seda rahvale selgitada?
Aitäh! Ma arvan, et neid võimalusi on. Ma ütlen veel kord, meil ei ole kinnisideed, et see küsimus tuleb rahvahääletusele panna. Kindlasti on täiesti võimalik, kui kõigi fraktsioonide esindajad kogunevad ja me aja maha võtame, neid võimalusi arutada. Me ei anna ühiskonnale signaali, et me teeme n-ö ülepeakaela ära asja, mis läheb väga paljudele inimestele korda, ja inimestele tundub, et nende väärtushinnanguid ei arvestata, ükskõik siis, millised on need faktilised asjaolud, mille pinnalt inimesed on ühe või teise seisukoha kujundanud. Ma arvan, et see on koht, kus konsensuse vaimus tuleks neid võimalusi otsida. Arutleva demokraatia võimalusi ei ole soovitud, ükskõik mis motiividel, eelnõu menetledes kasutada, aga ma kutsun üles mõtlema ka selle peale.
Aitäh! Palun, Mihhail Stalnuhhin!
Aitäh, proua juhataja! Urmas! Me oleme üle kümne aasta sinuga tuttavad olnud ja oleme teineteist siin saalis sadu kordi kuulanud. Ma pean tunnistama, et täna tuli mul vahepeal lausa pisar silma, kui ma seda vestlust siin kuulasin. Ma päris imetlen sind ja seda leksikoni, mis siin kõlab: ühiskonna solidaarsus, sallivus, koht päikese all, ühiskonna sidusus jne. Tekib küsimus, kuhu kõik need terminid kaovad siis, kui me räägime näiteks teisest vähemusest, rahvusvähemusest, kui me räägime vene gümnaasiumist. Miks sa siis ei ole nii õilis, salliv ega solidaarne? Miks juhul, kui üks kolmandik ühiskonnast tahab oma lastele näiteks lihtsalt haridust, ei räägi sa sellest, et igaühel peab koht olema?
Aitäh! Mihhail, ka sina oled väga tark mees. Sa kõnelesid sellest, et igaühel peab olema koht päikese all, ja võtsid jutuks osalise ülemineku eesti õppekeelele gümnaasiumides. Usu mind, see protsess lähtubki just nimelt sellest loogikast, et need noored inimesed saaksid normaalse hariduse, neil oleks võimalik hiljem edasi õppida, nad leiaksid töökoha, saaksid Eesti ühiskonnas olla täisväärtuslikud, leida oma koha päikese all, ennast oma annete ja võimete kohaselt teostada, et ei oleks barjääre, mida haridussüsteem praegu objektiivselt neile ette seab. Me nägime kriisi ajal, et tööpuudusega olid väga selgelt seotud nii haridustase kui ka keeleoskus. Need on tõsiasjad, millega me peame arvestama. Teine küsimus puudutab teatud alusväärtusi. Kui väärtustest kõneldes hõlmata laiemat konteksti, vaadata sinu ettepanekuid ja aktsioone ka kodakondsusõiguse muutmisel, siis me peame minu arvates silmas pidama Eesti ühiskonna riigiõiguslikku ülesehitust, me ei saa toetada initsiatiive, mis on kantud kellegi päevapoliitilistest motiividest ja mis ei teeni Eesti ühiskonna kui terviku huve. Ma näen praegu väga vildakat trendi, mis puudutab ka kodakondsusõigust. Kodakondsusõigusele soovitakse omistada n-ö sotsiaalõiguse või teatud humanitaarset dimensiooni. Ma pean kahjuks silmas ka viimaseid initsiatiive, mida siin mõningaid on tehtud. Ma arvan, et see on väga ohtlik trend, kui me hakkame läbisegi kasutama selliseid mõisteid, mille koht tegelikult ei ole päris täpselt seal, kus see arvatakse olevat. On olemas teatud väärtused ja põhimõtted, mille alusel me peame ühiskonda korraldama. Nende väärtuste kergekäeline kahtluse alla seadmine on samuti probleem. Aga ma tahan öelda, et diskursus ka selles debatis on olnud selline, et on püütud vastandada ühiskonna demograafilisi rühmi, välja on toodud nii eakamaid inimesi kui ka rahvusvähemusi, ennekõike venelasi. Siin ma kutsun üles neid poliitikuid, kes kõnelevad integratsioonist ning ühiskonna lõimumisest ja sidumisest, mõtlema sellele, et me praegu, väga keerukal ajal, ei astuks samme, mille tulemused võivad olla sellised, mida me keegi ei soovi. Ühiskonna kaasamine ja teavitamine on oluline nende inimeste puhul, kes asetsevad Eesti meediaruumis, kuid see on kahekordselt oluline nende puhul, kes on sellest moel või teisel eemal, aga kes elavad Eesti ühiskonnas. Me ei või neid inimesi selles debatis täiesti ignoreerida. Ka see on vastutus, mis meil lasub.
Aitäh, proua eesistuja! Härra Reinsalu! Te olete analüüsinud seda teemat mure ja südamevaluga, juriidiliste konksudega, demagoogiaga ja ilma selleta. Minu küsimus on lihtne, seda on puudutanud paljud, kes selle seaduse kohta seisukohta on avaldanud. Kas ka teie arvates see seadus, kui ta rakendub, kahjustab kuidagi eesti perekonda? Kui te arvate, et see on nii, siis öelge, palun, miks see nii on!
Aitäh! Ühiskond põhineb väärtustel. Neid väärtusi sisustab see ühiskond ise, sisustavad kõik ühiskonna liikmed, kes selles ühiskonnas osalevad. Kui suur osa ühiskonnast – on see siis enamus või vähemus – tunnetab, et kahjustatakse neid väärtusi, mille pinnalt ühiskond on üles ehitatud, siis on olemas selge probleem. Seda probleemi võib ignoreerida ja öelda, et need on valed arvamused, aga siis on ka ühiskonna suure osa arusaam nendest väärtustest vale. Siis on meil tekkinud teine probleem. Uskuge mind, kui neid küsimusi, mis on väga tõsised ning peaksid olema vabad tugevatest päeva- ja parteipoliitilistest tundmustest, laetakse sellise vastandava emotsiooniga, siis on see väga ohtlik mäng. Me näeme, et nende kuude jooksul, kui seda teemat on ühiskonnas arutatud, ei ole sallivus ja tolerants mitte kasvanud, vaid vastasseisu tõttu on tegelikult objektiivseid tunnuseid, et me võime Eestis tekitada hoopis mingeid muid, täiesti vastuvõetamatuid pingekohti. Meil on head kavatsused ja kindlasti on mitmel eelnõu algatajal olnud positiivsed motiivid, aga me peame mõtlema, kuidas me tulevikus edasi liigume.
Aitäh! Palun, Jaak Allik, teine küsimus!
Lugupeetud ettekandja! Te olete korduvalt rääkinud vajadusest leida selle seaduse menetluses ühisosa. Mina olen kogu oma poliitilise tegevuse vältel olnud suur ühisosade otsija ja olen ilmselt nagu teiegi arvamusel, et kompromiss on alati kõige parem tulemus. Aga öelge, palun, otse, kas selles ühisosas, mida me koos võiksime hakata otsima, võiks sisalduda seadusnorm, mis võimaldaks sõlmida partnerluslepet või kooselulepet ka samasooliste isikute vahel?
Aitäh! Isamaa ja Res Publica Liit pakkus oma lahendustee, tehes seda kehtiva perekonnaõiguse raames. Ma arvan, et lähtekoht on just nimelt kehtiva perekonnaõiguse sisustamine ka isikute põhiõigusi tagavate sätetega. Mul on kahju, et mõne nädala eest teie – vabandust, ma ei tea, kas te tegite seda isiklikust põhimõttest lähtudes või, ütleme, poliitilises grupis – hääletasite selle lahenduse maha. Minu arvates on küsimus selles, kas me tahame neid asju tegelikult lahendada. Kui meil on erinevad arusaamad, ka erinevad väärtushinnangud, millest lähtutakse, siis seda küsimust ei saa lahendada, uskuge mind, niisuguse enamusotsuse jõul. See ei ole mõistlik tee, nagu me näeme praegu ka ühiskonna reaktsioonist.
Aitäh! Palun, Peeter Võsa!
Aitäh, lugupeetud eesistuja! Hea ettekandja! Tulen tagasi selle ühiskonnas tekkinud lõhe juurde. Tahan küsida, mis siis suurendab seda lõhet ühiskonnas. Kas see, kui õiguskomisjonist, siitsamast Riigikogu majast, varastatakse materjalid, toimetatakse need ajakirjandusse ning asjasse mittepuutuvad isikud, näiteks Imre Sooäär, tungivad õiguskomisjoni istungile ilma selleks mingisugust alust omamata? Kui õiguskomisjoni liikmeid vahetatakse välja või kui nad puuduvad võtmeistungitelt või kui ähvardatakse Riigikogu liikmeid, nagu Igor Gräzinit, siis kas see suurendab lõhet ühiskonnas või suurendab lõhet ühiskonnas pigem see, kui toimub üks korralikult ja normaalselt tehtud referendum?
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud ettekandja! Selle seadusega liiguks Eesti Euroopa väärtusruumi. Teie arvates see lõhestab ühiskonda. Kas Eesti teie arvates ei kuulu Euroopa väärtusruumi ja missugusesse väärtusruumi Eesti siis teie arvates kuulub?
Aitäh! Eesti kuulub Euroopa väärtusruumi. Euroopa väärtusruumi lahutamatud tingimused on üksikisiku põhiõiguste kaitse, õigusriigi printsiipide rakendamine ja demokraatia, mis tähendab inimeste kaasamist, mis tähendab selle otsimist, mis ühiskonda liidab, mitte ei lahuta, toimugu see siis kas või mitmesuguste menetluste või valimisprotseduuride kaudu. Kas nendest väärtustest oli kantud meie pakutud perekonnaseaduse muudatus, mis oleks pidanud andma faktilise kooselu nõrgemale osapoolele lisakaitse? Oli küll kantud. Ka meie arvasime, et need inimesed, ennekõike naised ja lapsed, väärivad kaitset. Aga kui teie sellele vastu hääletasite, siis mina ei julge väita, et teie soovite, et Eesti ei oleks Euroopa väärtusruumi osa. Ma arvan, et teil olid oma motiivid. Ma austan neid motiive poliitilises mõttes kui teie õigust omada oma seisukohta, aga jätke ka mulle selles debatis õigus omada oma seisukohta.
Suur aitäh! Lugupeetud ettekandja! Mind teeb murelikuks eelkõige see, et eelnõu autorid mängivad paljude ühiskonnagruppide tunnetega. Nad on mänginud kindlasti paljude tuntud inimeste tunnetega, suutes neid veenda, et see eelnõu justkui seisaks mingite põhimõtete eest, mida praegu olemas ei ole. Toon näiteks, et kevadel esitasid mõned eelnõu autorid eriti häbitult väite, et see eelnõu justkui kaitseks 200 000 inimest, kes abieluvälistes suhetes kasvatavad lapsi. Lisaks on mängitud ka samasooliste paaride tunnetega, väites, et nüüdses Eestis samasoolisi paare justkui ahistatakse ja neile ei ole loodud seadusega võimalusi näiteks oma varalisi kohustusi registreerida. Aga minu küsimus puudutab eelkõige seda, mida sa juristina arvad, kui me hääletaksime rahvahääletusel selle eelnõu üle, siis mille üle me tegelikult hääletaksime.
Aitäh! Ma austan kõigi inimeste seisukohti, mida nad väljendavad, niikaua kui need seisukohad lähtuvad inimeste põhiõigustest, sellest, et inimestel on oma tunded ja arusaamad ühiskonnast. Selle loogika järgi ei ole olemas valesid ja õigeid seisukohti. Mul on hea meel, et me ka Riigikogus seda mõistsime. Kui meili teel hakkasid meile tulema inimeste seisukohad, siis esmane hoiak oli, et see on spämm jne. Varsti saadi aga aru, et on vale tee reageerida nõnda inimeste arvamusele. Inimestel, kes meile kirjutasid, olles kooseluseaduse vastu, on oma tunded, mida nad jagasid. Neil on väga erinevaid vaateid. Ka inimestel, kes kirjutasid meile väga liigutavalt kooseluseaduse poolt, on oma tunded. Ma täiesti austan nende inimeste tundeid ja soovi, et nende õigused oleksid ühiskonnas kaitstud. Aga küsimus oli selle kohta, et me hääletame kooseluseadust parlamendis nii, et meil on valida, kas jah või ei, ning ka rahvahääletusele tuleb see täpselt samasugusel kujul. Me hääletame aga seadust, mis reguleerib peresuhteid teatud uuel moel, võrreldes kehtiva perekonnaõiguse regulatsiooniga. See on muudetud väga põhimõttelise valiku küsimuseks. Ma ei arva, et niisugust tüüpi konflikt aitab kaasa sisuliste lahenduste leidmisele ja sallivuse kasvule ühiskonnas. Ma arvan, et see ei ole mõistlik suund, aga paraku on niisuguse sundvaliku ette asetatud nii Riigikogu kui ka Eesti rahvas. Seetõttu on kõigil fraktsioonidel mõistlik tõsiselt mõelda sellele kompromissettepanekule, mille IRL tegi, et fraktsioonide esindajad pärast seda aruteluvooru koguneksid ja arutaksid ühisosa. Sellisel juhul jääks rahvahääletuse küsimus päevakorrast välja.
Aitäh! Palun, Imre Sooäär!
Aitäh! Palun, Ken-Marti Vaher!
Aitäh! Nagu ma ütlesin, otsus kooseluseaduse eelnõu referendumile panna ei ole kindlasti tavapärane samm. See on väga põhjalikult kaalutletud samm. Me algatasime oma eelnõu juulis ning järgnevate kuude arutelu on näidanud, et vastasseis on võimendunud, n-ö kaasavas menetluses ei ole õnnestunud pingeid ühiskonnas leevendada. Rahvahääletus on tõsine samm, aga see on võimalus, kuidas väljuda sellest olukorrast nõnda, et vastasseis ühiskonnas ei jääks parlamendi otsuse tõttu kestma. Kui selle otsuse langetab rahvas, siis ma usun, et kõik poliitilised jõud lähtuvad sellest, et rahvas on oma sõna öelnud, me läheme edasi ja otsime jällegi seda osa, mis meid liidab, mitte ei lahuta. Aga seesama kirg, mida kõneleja kirjeldas, on tõepoolest siia parlamenti jõudnud, see teema on emotsioonidest laetud. Me näeme seda inimeste arvamustes, me näeme seda ka poliitikute seisukohtades, nendessamades vähem või rohkem sobivates sammudes. See emotsioon on siin täpselt samamoodi olemas. Oleks äärmiselt pentsik, kui seda siin parlamendis ei oleks.
Aitäh! Tiina Lokk-Tramberg, palun, teine küsimus! 60 sekundit!
Aitäh! Loomulikult, referendum lõhestab rahvast, jah/ei-küsimused teevad seda alati. Ma ei kujuta ette, kuidas need, kes vähemusse jäävad, edasi lähevad. Otsustades vähemasti selle järgi, mis toimub minu meiliboksis, on see liikumine, mis on viinud selle situatsioonini, et täna me hääletame, kas referendumit teha või mitte, olnud väga sihiteadlik ja organiseeritud. Küsin üheselt: kes seda rahastab? Igasugune liikumine nõuab rahastamist. Kes seda rahastab?
Küsimus oli kooseluseadusevastase liikumise vahendite kohta. Ma ei oska sellistele küsimustele vastata, kuna ma ei ole kuidagipidi seda liikumist ise korraldanud. Aga küllap nii poolt- kui ka vastuaktsioonide tegijad avalikkust teavitavad. Kindlasti on sellistes küsimustes oluline, et oleks selgus. Selgus, aga mitte sildistamine. Küsimuse teine pool puudutas otsustamist, kas jah või ei. Kui meie otsustame jah või ei, siis on see igati kehv, sest inimesed tunnevad, et nemad on kõrvale jäetud. Aga neljapäeval me hakkamegi ju praeguse kontseptsiooni järgi otsustama, kas jah või ei. Õige, on ka kollane nupp, mis tähendab erapooletuks jäämist, ja neljas võimalus, et inimene ei osale hääletusel, mis on ka üks valik, kui on inimesi, kes erinevatel motiividel ei soovi otsustada. Aga praegu paneme ühiskonna valiku ette, kas jah või ei. Minu sõnum on see, et katsume olla üle vastasseisu loogikast. Katsume mõelda sellele, kuidas sellest väljuda nõnda, et ühiskond oleks tugevam. Ma kordan, et meie arvates oleks kompromiss see, kui me võtaksime praegu aja maha, arutaksime ja otsiksime ühisosa. Sellisel juhul ma täiesti aktsepteerin seda, et me võtame oma eelnõu tagasi. Rahvahääletus ei ole meie jaoks asi iseeneses, vaid võimalus, kuidas edasi minna nõnda, et suur osa ühiskonnast ühel või teisel moel ei tunneks, et nendest on üle sõidetud.
Aitäh! Palun, Urbo Vaarmann!
Aitäh! Lugupeetud ettekandja! Üks advokaadibüroo on teinud kooseluseaduse kohta õigusanalüüsi ja jõudnud järeldusele, et see tuleks panna rahvahääletusele ehk referendumile. Milline on teie seisukoht selle õigusanalüüsi kohta?
Selle õigusanalüüsi põhikonstruktsioon on üles ehitatud sellele, et Põhiseaduse Assamblees ja siis, kui Eesti rahvas rahvahääletusel võttis vastu põhiseaduse, sisustati perekonna mõistet kitsamas mõistes, kui seda püütakse teha kooseluseaduse eelnõu tekstis. Sellisel juhul on see põhiseaduses sisalduva normi niivõrd ulatuslik laiendamine, et parlamendile ei saaks seda mandaati olla antud tavaseadusega. See mandaat tuleks saada kas rahvahääletusel või muul moodusel põhiseaduse normi muutes. Ma arvan, et see on üks tõlgendusviis. Kahtlemata on objektiivne öelda, et eks põhiseaduse norme või põhiõigusi aja jooksul sisustatakse erinevalt ja just nõnda, kuidas ühiskond on muutunud. See on objektiivne reaalsus. Kuid kindlasti on see õigusanalüüs juriidilises mõttes argument rahvahääletuse vajadust kaaludes. Mina arvan ennekõike, et rahvahääletus ei ole praegu selline küsimus, mida me peaksime lahendama juriidilises mõttes, vaid me peame nägema selles sisulist võimalust, kuidas ühiskonnal on võimalik edasi minna. Mis puudutab perekonna mõiste sisustamist, siis perekonna riigi kaitse all olemine on objektiivne põhiõigus, mida kaitsta on riigi kohus.
Aitäh! Palun, Priit Sibul, teine küsimus!
Aitäh! Ma tahtsin uurida, kas põhiseaduskomisjonis siis, kui menetleti seda rahvahääletusele paneku eelnõu, toimus ka arutelu põhiseaduse § 27 lõike 1 sisu üle. See on see, mida minu hinnangul kooseluseadus püüab muuta. Kui praegune põhiseadus kaitseb mehe ja naise vahelist perekonda, siis kooseluseaduses püütakse seda paragrahvi erinevate kooslustega ilmselgelt laiendada. Kas põhiseaduskomisjonis toimus selline sisuline arutelu?
Aitäh! Tunnistan, et kooseluseaduse sisu ja nüansse põhiseaduskomisjoni arutelul laiemalt ei avatud. Põhiseaduskomisjoni ettekandja saab seda lähemalt tutvustada, aga diskussioon keskendus üldiselt sellele, kas küsimus oma olemuselt on selline, millele saaks vastata jah või ei, ning kas see küsimus oma tähenduselt või kaalult võiks võimaldada rahvahääletuse vormi. Kolmandaks arutati n-ö juriidilisi järelmeid. Härra Tamm tuletas meelde põhiseaduse üldnormi, et kui seaduseelnõu, mille Riigikogu ise on rahvahääletusele pannud, ei saa rahvahääletusel toetust, siis peaksid tulema erakorralised Riigikogu valimised. Meie nägime ette, et rahvahääletus toimuks Riigikogu valimiste päeval. Tarmo Tamme küsimus oli, et kui tuleb eitav vastus, kas siis toimuvad kahe kuu pärast uued valimised. Ei, nii groteskset olukorda me loomulikult ei planeeri. Aga rahvahääletuse seadus ütleb selgelt, et hääletuste puhul, mis toimuvad valimispäeval, seda normi ei kohaldata. Nii on ka igati ratsionaalne seda tõlgendada. Omaette küsimus on see, et kui parlament otsustab täna rahvahääletuse poolt, siis milline eelnõu tekst läheb rahvahääletusele, kas see, mille algatajad esitasid, või muudetud tekst. Ilmselt selle eelnõu mingeid sätteid muudetakse. Üldine tõlgendus oli, et sellisel juhul läheks hääletusele ikkagi see tekst, mis eeldatavalt lõppseadusena vastu võetakse.
Aitäh, proua juhataja! Hea ettekandja! Te oma ettekandes ja seletuskirjas mainisite Horvaatiat, kus tõepoolest on pandud rahvahääletusele küsimus, kas abielu võib olla ainult mehe ja naise vahel. Aga te jätsite mainimata, et selle aasta juulis võttis Horvaatia parlament suure häälteenamusega vastu sarnase kooseluseaduse, nagu meie siin Eestis praegu menetleme. Kuid te rääkisite, et see seaduseelnõu räägib paljuski perekonna mõiste sisustamisest. Võib-olla paneme siis rahvahääletusele hoopis selle küsimuse, mis asi on perekond. Pakume mõned valikuvariandid, näiteks, et perekond on ema, isa ja kaks last või ema, isa ja üks laps või üksikema ja laps. Pärast siis vaatame, mida rahvas ütleb, mis on rahva arvates perekond.
Aitäh! Ma arvan, et vanaema, kes kasvatab lapselast, on ka perekond. Te esitasite väga õige küsimuse, kuigi ma sain aru selle küsimuse suunatusest, sellest, mida te oma väitega silmas pidasite. Aga te hakkasite kõnelema väärtustest. See vastasseis on tekkinud tegelikult paljuski dialoogi puudumise tõttu nende väärtuste üle. Inimestel on vastanduvad hoiakud. Seda probleemi ei ole võimalik lahendada enamusotsusega. Sellisel juhul oleme silmitsi legitiimsuse defitsiidiga. See võib ühiskonnas ilmneda väga erineval moel. Kaks aastat tagasi koostati "Harta 12", mis kõneles teistmoodi legitiimsuse defitsiidist. Seal oli kõne all hoopis teine teema ja hoopis teised inimesed võtsid seisukoha. Nüüd me näeme, et see probleem on arutlusele tulnud täiesti teisest aspektist. Aga uskuge mind, on lühinägelik neid signaale ignoreerida. Küsimus oli selle kohta, kas sarnast tüüpi probleeme on ka teised riigid rahvahääletusel lahendanud ja seda ühisosa otsinud. Minu vastus on jah, seda on tehtud nii Euroopas kui ka Ameerika Ühendriikides. USA-s on muidugi hoopis teine referendumikultuur, osariikide tasemel toimub seal igal aastal vist 20–30 rahvahääletust, igal osariigi valimisel küsitakse gaasitrasside, tehniliste probleemide ja kõige muu kohta ühiskonnas. Seal on teistsugune demokraatia mudel.
Aitäh! Palun, Barbi Pilvre, teine küsimus!
Kõigil Eesti inimestel on põhiõigused, mis on neil n-ö sünnilt. Eesti riigi ülesanne on neid põhiõigusi kaitsta. Jutt selle eelnõu ja nende probleemide puhul, mida siin reguleeritakse, ei käi mitte subjektiivsetest põhiõigustest. See ei ole juriidilises mõttes päris pädev. Jutt on poliitilistest valikutest. Neid poliitilisi valikuid on rahvaesindus täiesti legitiimne tegema. Selles ei ole täna küsimus, et poliitilist valikut ei võiks teha. Küsimus on selles, et juriidika ei ole n-ö eesmärk iseeneses, millega me saame ühiskonda tugevamaks muuta. Kui suvel oli kooseluseaduse esimene lugemine, siis ütles Laine Randjärv ilusasti, et see oli üks ausamaid hääletusi Riigikogu ajaloos, sest inimesed hääletasid nii, nagu nad õigeks pidasid. Ma arvan, et nendes küsimustes on kõige tähtsam mõelda sellele, mis on igaühe enda arusaama järgi õige, sellele, kuidas Eesti ühiskond saaks olla sidusam, et me saaksime lahti sellest väga keerulisest sõlmest ja väljuksime tugevamana sellest olukorrast, kus ei ole häid lahendusi.
Aitäh! Palun, Marianne Mikko, teine küsimus!
Aitäh! Saan aru, et IRL-is on tunnetest kõneldes üsna erinevaid arusaamu. Aga ma lähen edasi samas vaimus, küll pisut kõrgemale ja kaugemale, ja räägin millestki väga traditsioonilisest, nimelt päikesest. Kumb vanasõna on teile südamelähedasem, kas see, et pole mitte midagi uut päikese all, või see, et kõigil on koht päikese all?
Minu arvates peame mõtlema nõnda, et üle aegade peab igaühel olema koht päikese all. Küsimus on selles, et arutelu, mida ühiskond praegu peab, võib päädida sellega, et osa inimesi Eestis tunneb, et neil ei ole seda kohta päikese all. See on väga tõsine probleem. Nii et käitume ühisosa vaimus ka nende kahe vanasõnaga.
Aitäh! Palun, Peeter Võsa, teine küsimus!
Aitäh, lugupeetud eesistuja! Hea ettekandja! Siinkohal on ka minul väikene soov, ajendatuna Imre Sooääre küsimusest, et stenogrammi saaks kirja parandus. Ükski fraktsioon ei saa volitada kedagi fraktsioonitu Riigikogu liikme asemel komisjoni minema. Seega, kui Imre Sooäär tungis õiguskomisjoni istungile, ei olnud eksinud mitte ametnikud, vaid Reformierakonna fraktsioon. Vaat selle paranduse palun ma nüüd küll stenogrammi kirja panna! Aga küsin siia otsa küsimuse ka. Kas lugupeetud ettekandjal ei ole tekkinud tunnet, et kooseluseaduse sellisel moel läbisurumine võib olla vägagi korruptsioonihõnguline?
Ei ole. Ma veel kord kutsun üles olema üle nendest kirgedest argumentum ad hominem või omistatud asjadest, mida minu meelest siin taga ei ole. Ma arvan, et inimeste protest ei ole kantud millestki pahelisest. Inimesed järgivad oma paremat arusaama, mismoodi põhiõigusi Eestis kõige õigemalt tuleks sisustada. Ma ei arva, et selle taga oleks midagi korruptiivset, ma ei tea, karistusseadustiku mõttes. Mitmed argumendid, mida on kasutatud nii selle eelnõu poolt kui ka vastu, ma arvan, ei ole olnud päris ausad. Tuleb tunnistada, et siin on olnud sees väga tugev annus ka päevapoliitilist sentimenti ja see ei ole tulnud ühisosa leidmisele kasuks, vaid on meid pigem lahendusest eemale viinud.
Aitäh! Palun, Viktor Vassiljev!
Aitäh, proua juhataja! Hea kolleeg Urmas! Minule on kogu aeg olnud mõistatus, miks selline küsimus on tekitanud niivõrd laia vastukaja. Tegelikult peaks samasooliste kooselu huvitama umbes 3% populatsioonist ja see on täiesti marginaalse tähendusega. Registreerigu ära või ärgu registreerigu, keda see peaks üldse huvitama? Aga millegipärast on tekitatud selline vastasseis. Kui Riigikogus algas sügissessioon, siis president ütles, et kõige tähtsam küsimus on kooseluseaduse vastuvõtmine. Kuidas see asi Eesti rahvale niivõrd valusaks on muutunud? Ma saan aru, et ka Riigikogus on selliste inimeste osakaal, kellel on mingi sügav isiklik huvi asja vastu, samasugune, mitte üle 3% ehk üle kolme inimese. Aga rahvas on aetud kahte leeri, sõda on lahti, mingid miitingud käivad tänavatel. Kes on selle asja taga, kas illuminaadid, Brüsseli kapsas või kes?
Aitäh! Ka mulle pigem üllatusena on kooseluseaduse puhul see ühiskondlik resonants olnud nii tugev. Nagu ma ütlesin, ka erinevad avaliku arvamuse uuringud on näidanud, et sallimatus ühiskonnas on kasvanud, kuigi võiks arvata, et sellise sammu tulemusena see leeveneks. Rääkides teemadest, mis ühiskondlikku resonantsi hakkavad tekitama, mis muutuvad otsekui keskseks probleemiks, pean ütlema, et mulle tuli täiesti üllatusena, nagu välk selgest taevast, viina joomise lubamine avalikus kohas. Keskerakond on seda ühiskonna põhiküsimusena esitanud. See debatt, ma saan aru, läheb veel uuele ringile. Ilmselt on mõned teemad, millega parlament tegeleb lõpmatult, neid regulatsioone remontides. Ma millegipärast arvan, et avalikus kohas alkoholi pruukimise teema jääbki keerlema ning selle juurde tullakse ikka ja jälle tagasi, nagu Iti ja Kusti nõiakivi juurde.
Aitäh! Palun, Peeter Laurson!
Aitäh, hea juhataja! Hea kolleeg Urmas! Mis sa arvad, kui peale küsimustevooru juhataja võtab vaheaja, siis milline otsus võib tulla kooseluseaduse algatajatelt? Kas nad võiksid aja maha võtta ja arutelu jätkata?
Aitüma! Hea kolleeg, kes sa oled jurist, erinevalt minust! Kuidas sa kommenteerid seda, kuidas järgmine kord üle saada sellisest asjaolust? Tõepoolest võibki ju kodukorra kohaselt olla niimoodi, et algne eelnõu – milleks praegu on kooseluseaduse eelnõu – ja selle rahvahääletusele panemise eelnõu tulevad eri algatajatelt ja võivad mõneti olla erinevas graafikus, kuigi on öeldud ajapiirid, et pärast esimest lugemist peaks olema nagu klaar, mis rahvahääletusest saab. Samal ajal on võetud vastu menetlusotsused, mis selle algse eelnõu sisu on juba muutnud kas või nendesamade kohtumenetlusparagrahvide väljavõtmise teel. Mis oleks olnud korrektne lähenemine Riigikogu poolt nende kahe eelnõu koosmõjus?
Kui see meie eelnõu leiab toetuse, siis ma arvan, et ka kõigil Eesti poliitikutel on mõistlik oma seisukohad kujundada nõnda, et see debatt on ülesehitav, positiivne ja toetav. Ma loodan, et meie kompromiss võetakse vastu, mis tähendab seda, et me võtame aja maha ja rahvahääletust ei tule. Kuid samamoodi, nagu ma enesestmõistetavalt ei pea võimalikuks toetada seda eelnõu nendel motiividel, millele ma olen osutanud, ka sellise jah/ei-valiku korral lõpphääletusel, on mul raske ette näha, mis sunniks mind oma seisukohta muutma, kui rahvahääletusel tuleb mul kodanikuna see valik teha.
Aitäh! Ma arvan, et referendum kui riigi kõige vahetum kahekõne kodanikega on kindlasti valik, mis tagab selle, et meil kõigil on kohustus selles debatis osaleda, inimesi selles küsimuses rohkem teavitada, neile asju selgitada, ka mingeid väärettekujutusi või nii selle seaduse vastastele kui ka selle pooldajatele omistatud väiteid ümber lükata. Aga veel kord tulen tagasi selle juurde, et ka põhiseaduskomisjonis kõlas väide, et asja seletamine rahvale vajaks ligi kuus kuud, alles siis saaks selle küsimuse panna rahvahääletusele, aga seda aega meil ei ole. Mina ei saa päris täpselt aru, mis aega meil ei ole, kes seda meile annab ja milleks meil aega pole. Teatavasti on selle eelnõu algatajad ise loobunud soovist jõustada eelnõu esitatud tähtajal, 1. jaanuaril 2015. aastal, mingitel motiividel on nad lükanud jõustumise 2016. aasta 1. jaanuarile. Nii et on küll aega. Mitte ühegi inimese ega eelnõu algataja poolt vaadatuna ei takista see debatt kaitstavate või antavate subjektiivsete õiguste realiseerimist, enne kui rahvaesinduse ette pannakse valik, kas jah või ei.
Palun, Indrek Saar, teine küsimus!
Aitäh! Lugupeetud ettekandja! Sa oled korduvalt oma ettekande jooksul pakkunud kompromissi ehk rääkinud sellest, et katkestame teise lugemise ja püüame kompromissi leida. Minu meelest on seaduseelnõu algatajad kompromissi pakkunud. Me räägime just nimelt kooselu registreerimisest ja mitte abielu institutsioonist, millele sa oled korduvalt viidanud ja mis oleks mustvalge lahendus. Küll aga ei tea ma, et IRL-i fraktsioon sel hetkel, kui oli võimalus sõnastada see kompromiss, oleks teinud oma muudatusettepaneku ja selle sõnastanud. Kas sa võiksid selle kompromissi meile siinkohal sõnastada? Mis see kompromiss sisuliselt oleks? Ma ei pea silmas mitte asjade edasilükkamist määramatusesse, vaid mida sisuliselt saaks teha, et me jõuaksime kompromissile lähemale?
Aitäh! Minu ettepanek selle kompromissi kohta sisaldab kahte asja. Sa osutasid seaduse sisule. Mina kõnelesin sellest, kuidas seda asja edasi menetleda. Minu kompromissi mõte oli väga lihtne ja arusaadav: ärme surume seda asja praegu ülepeakaela läbi, et me pretsedenditult ei teeks kahte lugemist ühel nädalal – siin keegi viitas vist ESM-ile, kui tõesti oli n-ö tuli takus, oli force majeure, ka mingeid muid selliseid asju oleme teinud –, et me, tuli takus, ei suruks seda asja kiiruga läbi, kuigi see seadus peaks rakenduma 16 kuu pärast, mitte kahe ega nelja kuu pärast. Sellisel juhul on meil võimalik ühisosa otsida. Millised need ühisosa – nüüd tuleme sisu juurde – võimalused on? Tõepoolest, ma saan aru, et eelnõu algatajad leidsid omavahel kompromissi, mis seisnes samasoolistele paaridele mitte kõigi nende õiguste andmises, mis neil osas Euroopa riikides on. See oli eelnõu algatajate vaheline kompromiss. Kuid tegelikult, kui kiretult, ratsionaalselt arutada, on mitmele küsimusele võimalik leida lahendusi, mis lähtuvad kehtivast perekonnaõigusest. Üks element, mida me oleme pakkunud ka just nimelt ühisosa otsimise vaimus, oli meie perekonnaseaduse muutmise seaduse eelnõu. Pean tunnistama, mul oli veidike naiivne lootus, et see ei lähe n-ö enamusotsustuse või pigem vastuolemise meetodi peale, vaid meil on võimalik nende asjade üle ratsionaalselt arutleda. On olemas erinevaid inimesi ja peresuhetes võib nõrgem pool saada kahjustatud. Me peaksime küsima, millised on need meetodid, et inimestele turvatunnet pakkuda. Kahjuks oli poliitiline valik selline, et see nagu ei ole see tee. Kui ma vaatan ühiskonnas seda vastasseisu, siis minu sõnum on, et võtame aja maha ja otsime ühisosa, ärme kardame sellele aega kulutada. Uskuge mind, see on väga suur stress, mille me praegu Eesti ühiskonnas tekitame. Ärme teeme siin niisuguseid teaduslikke eksperimente ühiskonnaga.
Aitäh! Mihhail Stalnuhhin, teine küsimus, palun!
Aitäh! Lugupeetud ettekandja! Mis puudutab minu esimese küsimuse teemat, siis ma soovitan sul tutvuda haridusministeeriumi hiljutise uuringuga, mis näitas, et kolm aastat gümnaasiumis eesti keeles õppimist ei andnud vene laste eesti keele valdamisele midagi juurde. Nüüd lähen selle eelnõu juurde. Sa teed ettepaneku kooseluseaduse eelnõu rahvahääletusele panna. Aga minu arvates on see eelnõu tehniline praak ja ma ei tea, kuidas seda saaks rahvahääletusele panna. Minu arvates on see probleem. Ma toetaksin teie eelnõu, aga vaata, § 5 punkt 1 välistab § 1 lõike 1. Üks paragrahv keelab, teine lubab ja seos nende vahel on nii udune. Täpselt samuti § 5 punkt 2 välistab ja nullib ära § 1 lõike 2. Ma ei näe selles seaduseelnõus loogikat. Ma ei saa aru, mida koostajad siin tahtsid saavutada.
Ma sain aru, et küsija ei rääkinud mitte otsuse eelnõust, vaid seaduseelnõust. Küsimus oli selle kohta, kas seda seaduseelnõu, mida ta nimetas praagiks, on sellisel moel üldse võimalik rahvahääletusele panna. Siin tuleb vaadata, milline on see n-ö avangard ehk eelotsus ja sellest tulenev järelotsus. Praegu otsustab parlament põhimõtteliselt, kas see on selline küsimus, mis läheb rahvahääletusele. Pärast seda hakkame sisuliselt vaatama neid n-ö tehnilisi muudatusi, võimalikke vastuokslikke paragrahve, millele küsija osutas. Aga selge on see, et parlament saab seaduseelnõu panna rahvahääletusele, kehtiv põhiseadus ja kehtiv rahvahääletuse seadus selle mandaadi annavad. Õige on see, et rahvahääletusele läheb sellisel juhul selle eelnõu lõpptekst, mida me asume järgmiste päevade jooksul menetlema. Kui parlament on heaks kiitnud rahvahääletuse otsuse, kui see peaks aset leidma, siis on küsimus, mida teha, kui eelnõu tundmatuseni muutub. Sellisel juhul on minu tungiv palve juhtivkomisjonile teha ettepanek eelnõu menetlemine katkestada.
Aitäh! Palun, Olga Sõtnik, teine küsimus!
Aitäh, proua juhataja! Hea ettekandja! Nagu te olete võib-olla ka ise lugenud, on seda sihtasutust, mis peaks kaitsma traditsioone ja demokraatiat, eri andmete põhjal rahastanud ka Venemaa. Vist isegi härra Jakunin on kuidagi sellega seotud. Kas teie kui endine kaitseminister ei arva, et koostöö sellise organisatsiooniga on suur julgeolekurisk Eesti riigile? Me näeme, et teil on väga tihedad sidemed selle sihtasutusega, samas näeme ka seda, et seda sihtasutust on rahastanud Venemaa võimud või mingisugused Venemaa huvigrupid. Minul tekib seetõttu selge arusaam, et teie teete koostööd Venemaaga ja kahjustate seega Eesti riigi julgeolekut.
Aitäh! Olga, kas sa oled veel paberite järgi Keskerakonnas või ei? Ahah! Nüüd sa esitad mulle süüdistuse, et kui me räägime Eesti riigist, väärtustest ja perekonnast, siis selles küsimuses on mul mingi koostöö Jakuniniga. Ei, aadress on vale.
Tatjana Jaanson, palun!
Aitäh! Mulle meeldib ütlemine, et kas sa usud või ei usu, aga sul on õigus. Ma usun, et me oleme kõik elus kogenud kas vähemuses või enamuses olemist. Me teame kõik, mis tunne see on. Asi võib olla isegi rohkem tasakaalus. Toon näite ajaloost. Oktoobrirevolutsiooni võitis enamus, aga mida see kaasa tõi, seda me kõik teame. Küsimus on selline: kas enamuse võit või vähemuse toetamine ja hoidmine?
Aitäh! Erinevalt ettekandjast käisin mina matemaatikaklassis. Riigikogus on 101 liiget, eelnõu algatas 40 liiget. 101 – 40 = 61. 40 on väiksem arv kui 61. Lihtsalt täpsustan, et see on vähemuse algatatud eelnõu. Kas ta saab enamuse toetuse, see alles selgub. Küsimus on mul aga hoopis lihtne. Kui see eelnõu rahvahääletusele pannakse, kas Urmas Reinsalu hääletab siis kooseluseaduse poolt?
Aitäh! Ma ei taha selle eelnõu algatajatele omistada seda, nagu siin oleks olnud midagi pahatahtlikku. Sündmuste käik ja debatt on olnud selline, nagu on olnud, sellisel tasemel, nagu eelnõu algatajad on pidanud mõistlikuks ja piisavaks. Minu väide on see, et see ei ole olnud piisav. Minu väide on see, et praegu on ühiskonnas lõhe. Ühiskonna reaktsioon oleks võinud olla teistsugune, see oleks võinud ka mingil muul moel väljenduda, aga täna väljendub see põhimõtteline vastasseis nii, nagu me oleme näinud. Praegune menetlus on nagu Brežnevi pakike: kõik kolm asja, kooseluseaduse eelnõu kaks lugemist pluss rahvahääletuse otsustamine, on pandud ühte nädalasse, kahele päevale. Meie ettepanek on, et võtame praegu aja maha, arutame fraktsioonide esindajatega ja leiame lahenduse. Püüame kõik astuda sammu tagasi ja otsida ühisosa, sellisel juhul võtame ka meie selle rahvahääletuse ettepaneku tagasi. Poliitikutel ei ole võimalik jätta kodutöö kellegi teise teha või täiesti tegemata, et küll tulevad muud küsimused peale ja elu läheb edasi. Ei, ühiskonnas on probleem ja me seisame sellega silmitsi. Me peame muutunud oludes olema valmis ühiselt lahendust otsima.
Aitäh! Rohkem küsimusi ettekandjale ei ole. Ma palun kõnetooli põhiseaduskomisjoni liikme Väino Linde!
Head kolleegid! Hea istungi juhataja! Kui Riigikogu otsustaks arutatava otsuse eelnõu heaks kiita, siis teeks ta täna teatud mõttes kindlasti ajalugu. Nimelt oleks see tänapäeva Eestis esimest korda, et rahvahääletusele pannakse seaduseelnõu terviktekst. Meenutame, et varem on rahvahääletusele pandud põhiseaduse vastuvõtmine ja Euroopa Liitu astumine koos põhiseaduse n-ö kolmanda aktiga. Aga ütlen kohe ära, et ega põhiseaduskomisjon oma 22. septembri istungil seda Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsiooni ettepanekut ei toetanud. Pärast selle punkti käsitlemise lõpetamist toimus hääletus. Komisjon teeb ettepaneku seda eelnõu mitte toetada (poolt oli 6 ja vastu 3 komisjoni liiget, erapooletuks ei jäänud keegi). Arutelu oli väga värvikas ja nüansirikas, esitati nii poliitilisi kui ka juriidilisi seisukohti ja argumente. Nüüd peatungi sellel, kuidas komisjon oma seisukohale jõudis. Istungile olid kutsutud peapiiskop Andres Põder, Eesti Kirikute Nõukogu president, samuti Ruudi Leinus, Eesti Kirikute Nõukogu täitevsekretär. Päevakorrapunkti arutelu alguses selgitas hea kolleeg Urmas Reinsalu praegu arutlusel oleva otsuse eelnõu olemust. Ta selgitas, et fraktsioon on pakkunud jätkata kooseluseaduse eelnõu 650 menetlemist sellisel moel, et parlament pöörduks valijaskonna poole seisukoha võtmiseks ja see toimuks 1. märtsil 2015. Ta tõi oma ettepaneku kaitseks niisuguse näite, et järgmisel aastal pidi ka Iirimaal toimuma referendum, mis puudutab samasooliste abielu. Eelnõu algataja rääkis ka sellest, et põhiseaduskomisjon ei peaks sellel komisjoni istungil kindlasti avama mingisugust kooseluseaduse sisulist arutelu, sest sellega tegeleb õiguskomisjon. Peapiiskop Põder selgitas, et nende arusaamist mööda peaks see küsimus ikkagi minema rahvahääletusele, et rahvas vastaks hääletusel perekonna mõiste laiendamise ettepanekule kas jah või ei. Kolleeg Kalev Kotkas küsis, mis saab siis, kui muutub kooseluseaduse eelnõu jõustumiseks vaja olevate häälte arv, kas on vaja vähemalt 51 häält või ei ole. Meie komisjoni nõunik Kristo Varend selgitas, et need kaks eelnõu tuleks viia menetlemisel n-ö ühekaugusele ja siis toimuks eelnõu ühine menetlemine. Lähtudes sellest, kui palju hääli on tarvilik põhieelnõu vastuvõtmiseks, seda lõppeelnõu siis ka menetletakse. Kolleeg Tarmo Tamm leidis, et oleks siiski tarvis küsida rahva arvamust. Hea kolleeg Rait Maruste sõnas, et õige on muidugi see, et Eesti on parlamentaarne riik, põhiseaduse järgi on parlamendile antud õigus esindada rahvast ning rahvas on andnud parlamendile mandaadi võtta vastu seadusi ja panna ka üks või teine seaduseelnõu rahvahääletusele, kui parlament seda vajalikuks peab. Rait Marustele teeb muret asjaolu, et kooseluseaduse eelnõu soovitakse panna rahvahääletusele sooviga, et ühiskond konsolideeruks, kuid tegelikkus võib osutuda hoopis vastupidiseks, see võib ühiskonda veel edasi lõhestada. Ta ei pidanud rahvahääletuse ideed kõige paremaks mõtteks selles kontekstis. Me olime kõik ühiselt seda meelt, et Riigikogu on tõesti legitiimne rahvaesindus ja kõne all olev otsuse eelnõu ei sea rahvaesinduse pädevust kahtluse alla, kuid võimalus selleks muidugi oleks. Me kuulasime ka kolleeg Rein Langi, kes ütles, et tema arvates on IRL-i ettepanek panna see eelnõu rahvahääletusele halb plaan. Sellel eelnõul on ju väga palju erinevaid punkte. Kooseluseadus võimaldab registreerida nii samasooliste kui ka erisooliste isikute kooselu. Kumba printsiipi peaks toetama see, kes rahvahääletusel annab oma jah- või ei-hääle? Rahvahääletus võib lõppkokkuvõttes ainult segadust juurde tekitada. Kolleeg Lang selgitas meile, et ta on ka juristina kategooriliselt selle vastu, et kooseluseaduse praegune versioon pandaks rahvahääletusele, ta ei ole selle vastu mitte ainult poliitilistel põhjustel, vaid ka puhtjuriidilistel, sest eelnõu nr 650 on õiguskomisjonis ja Riigikogu saalis muutunud juriidiliselt ebakorrektseks. Sellise eelnõu rahvahääletusele panekut ei pidanud ta sugugi mõistlikuks. Nagu ma ütlesin, põhiseaduskomisjon ei tegelnud küll kooseluseaduse sisuga, see on ju õiguskomisjoni pärusmaa, mitte põhiseaduskomisjoni ülesanne, aga siiski oli meil juttu ka järgnevast. Kahjuks on selle eelnõu menetlemisel õiguskomisjonis pärast esimest lugemist arvatud sealt välja väga vajalikud sätted, mis rääkisid näiteks kooselu osaliste kohtulikust kaitsest, sõltumata sellest, kas need oleksid olnud samasoolised või erisoolised paarid. Me teame, et seda tehti halva õigusloome tava kohaselt, ainult eesmärgiga, et eelnõu ei nõuaks 51 häält. On kuulda olnud, et need kohtuga seotud sätted soovitakse vaikselt panna mõnda teise eelnõusse, näiteks uue tsiviilkohtumenetluse seadustiku eelnõusse, aga võib-olla jäetakse need ka välja. Põhieelnõust see ju ei selgu. Nii ei ole Riigikogus varem tehtud. Nagu ma ütlesin, on see halb õigusloome tava ka teiste, uute eelnõude puhul. Kui kooseluseaduse eelnõu näiteks rahvahääletusel heaks kiidetakse ja saab legitiimsuse, siis võib see võtta uuelt Riigikogult õiguse asuda neid vigu parandama ja niisugune halb õigusloome tava võibki muutuda traditsiooniks. Juristina ei pidanud kolleeg Rein Lang seda võimalikuks ja ma ühinen tema seisukohaga. Igatahes, nagu ma ütlesin, head kolleegid, lõpuks toimus komisjonis hääletus. 6 komisjoni liiget olid selle poolt, et seda eelnõu mitte toetada, ja selle vastu oli 3. Nii et otsus on mitte panna eelnõu 650 rahvahääletusele. Aitäh!
Palun, Siim Kiisler, teine küsimus!
Aitäh! Hea ettekandja! Mida te arvate täna pakutud kompromissist, et IRL võtab tagasi rahvahääletuse otsuse eelnõu ning kooseluseaduse algatajad nõustuvad sellega, et kooseluseaduse teine lugemine katkestatakse, võetakse selles küsimuses aeg maha ja otsitakse kompromissi?
Aitäh, proua juhataja! Hea ettekandja! Suvel küsis minu käest mu hea peretuttav Jüri Männik, kõrgelt tunnustatud psühholoog nii Eestis kui ka Rootsis, miks see seadus siia Riigikogu ette on toodud. Tema arvates ei ole Eesti ühiskond selle seaduse aruteluks ega vastuvõtuks valmis, just arvestades meie lähiminevikku. Ma ei osanud talle vastata, miks see eelnõu toodi siia sellisel keerulisel ja raskel ajal.
Aitäh, hea küsija! See on paljuski juba järgmise eelnõu teema. Aga mina olin üks nendest, kes ei toetanud seda Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsiooni ideed. Ma ei pea vajalikuks mingit vaheaega võtta, sest ma hääletaksin nii ehk naa selle idee vastu.
Palun, Erki Nool, teine küsimus!
Aitäh! Hea komisjoni ettekandja! Te alustasite sissejuhatust sellega, et see, kui seaduseelnõu pannakse rahvahääletusele, oleks pretsedent taasiseseisvunud Eesti ajaloos. Kas te selle arutluse käigus arutasite, et me muudaksime selle ettepaneku või seaduseelnõu ja paneksime rahvahääletusele ainult küsimuse, kas rahvas toetab samasooliste kooselu või abielu? Kas selline arutelu oli ka? Teiseks küsin ma teilt sedasama, mida Urmas Reinsalu käest. Kas komisjonis arutati ka seda, miks meil on vaja jõuda viie sellise riigi hulka, kes tunnustavad analoogset kooseluseadust?
Aitäh! Niisugust teemapüstitust, nagu sa viimasena välja tõid, põhiseaduskomisjonis selle otsuse eelnõu arutelu ajal ei olnud. Aga põhiseaduskomisjon sai arutada siiski ainult sellise tekstiga eelnõu, mis oli põhiseaduskomisjonile esitatud. Mingit muud varianti meil arutada ei olnud.
Eldar Efendijev, teine küsimus, palun!
Aitäh, proua eesistuja! Austatud ettekandja! Sa rääkisid palju praegu arutatava eelnõu nõrkadest kohtadest, aga sa ütlesid ka, et see eelnõu on normatiivselt või juriidiliselt ebakorrektne. Oskad sa paari sõnaga öelda, mis on selles eelnõus normatiivselt või juriidiliselt ebakorrektset? Ma tahaksin tõesti aru saada.
Aitäh! Selgitan lühidalt seda varem esitatud mõtet. Me arutame ju praegu otsuse eelnõu, mis käsitleb järgmisena Riigikogus arutlusele tuleva eelnõu rahvahääletusele panemist. Ma viitasin, et põhiseaduskomisjonis oli juttu eelnõu 650 ebakorrektsusest, aga me rääkisime sellest, et praegu arutatava eelnõu puhul on eelkõige tegemist poliitiliste seisukohtadega: kas jah või ei. Aga need kaks on omavahel seotud. Jah, ma möönan, et nii on.
Palun, Jaak Aaviksoo!
Aitäh! Hea kõneleja! Kas ma sain õigesti aru, et see rahvahääletuse eelnõu ei leidnud komisjoni toetust (hääletustulemus 6 : 3) eelkõige poliitilistel põhjustel? Kas õiguslik võimalus selle eelnõu rahvahääletusele panekuks oli komisjoni arvates olemas, aga lihtsalt komisjoni enamus ei soovinud seda teha?
Aitäh! Ma siin äsja alles refereerisin komisjoni istungi käiku ja seal väljaöeldud mõtteid. Nende juurde ma jään. Mis põhjustel täpselt kõik kuus hääletajat niimoodi hääletasid, on mul raske öelda. Kuid tean, et mina lähtusin nii poliitilistest kui ka juriidilistest motiividest, mis on seotud järgmisena arutlusele tuleva eelnõuga.
Palun, Marko Pomerants!
Esiteks vastan sinu väitele, et ma tõin groteskseid näiteid. No need olid veidi utreeritud, aga sellised asjad siiski sisaldusid teie eelnõus. Põhimõtteliselt on minu küsimus ikkagi sama. Kogu su jutu peale on mul kaks võimalust asjast aru saada: sa kas oled variser või ei ela sa oma sõnade järgi. Sa räägid kogu aeg sellest, et eelnõu ei tohi välja hääletada, ei tohi olla konfrontatsiooni ja teeme koos. IRL ei tulnud kolme kuu jooksul välja mitte ühegi muudatusettepanekuga. Mitte ühegagi! Null! Mida te tegite terve suve?
Aitäh! IRL esitas oma perekonnaseaduse eelnõu, mille siirast ja kaasavat arutelu me samuti lootsime. Me lootsime, et samamoodi toimub avalik debatt, nagu toimus kooseluseaduse puhul. Kahjuks pean nentima, et niisugust debatti ei tekkinud. Aga, sõbrad, kui me selle otsuse eelnõu esitasime – see toimus enne suve, siin on oma parlamendiprotseduur, tegelikult on teatud ajaraamid, kuidas seda saab teha, seda ei oleks sügisel olnud võimalik teha –, siis oli meil kõhklemise ja arutelu koht, et võib-olla see arutelu kulgeb hoopis teises suunas, kui see suve alul tundus minevat, et võib-olla esitame selle eelnõu sügise alguses. Õiguslikult tegelikult seda võimalust ei olnud, et parlamendil oleks praegu võimalust seda rahvahääletuse asja kaaluda. Me lootsime, et see debatt liidab ühiskonda, mitte ei tekita nii tugevat vastuseisu, nagu me paraku oleme viimastel kuudel näinud. Pean tagasiulatuvalt tunnistama, et meie ettepanek pakkuda parlamendile rahvahääletuse võimalust oli mõistlik. Ma tulen tagasi meie tuumkompromissettepaneku juurde. Me arutasime seda väga pingsalt. Me paneme ette, et võtame aja maha ja otsime ühisosa. Ma saan aru, et paljude arvates ei ole ühiskonna reaktsioonid tähtsad, neid ei kõiguta kõlanud arvamused, kuna need on valed arvamused. Ma arvan, et debatt läheb puusse, kui me nii ütleme. On üks osa inimesi, olgu nad siis enamus või vähemus, aga suur osa inimesi, kellele see läheb väga korda. Kas on mõistlik, et see küsimus ühiskonnale nii oluline on? On lihtsalt tõsiasi, et see on inimestele oluline. Ma arvan, et meil ei ole mõtet lähtuda sellest, et see on üks tavaline juriidiline probleem, nagu neid lahendatakse tavalistes, tehnokraatlikuma sisuga õigusaktides.
Palun, Eldar Efendijev!
Aitäh, proua eesistuja! Austatud ettekandja! Ma natukene spekuleerin. Juhul kui ees on rahvahääletus, siis kuidas te hindate, milline võiks olla see küsimus, millega te rahva poole pöördute? Kas see on puhtalt normatiivõiguse küsimus, mis on selle eelnõuga seotud, või on see ikkagi fundamentaalne küsimus, millest te ka rääkisite?
Aitäh! Me oleme lähtunud sellest, et meie rahvahääletuse ettepanek on reaktsioon kooseluseadusele, me ei võta seda kui asja iseeneses, soovides saada rahva mandaati. Me oleme ette pannud, et on konkreetne küsimus: kas te toetate kooseluseadust või ei? See on jah/ei-valik. Me uurisime rahvahääletuse praktikat eri riikides. Õige on see, et mitmes riigis on olnud ka n-ö optsionaalseid rahvahääletusi, kus võib langetada valiku 4–5 vastusevariandi vahel. Aga me leidsime, et lähtudes senisest rahvahääletuse traditsioonist – rahvahääletusi on meil ju tegelikult harva toimunud – on mõistlikum jääda ühe valiku juurde, kas jah või ei.
Aitäh! Ma arvan, et see sõnum enamusest ja vähemusest, küsimus, kas enamus võidab, on kõige aktuaalsem praegu siin saalis. Tegelikult me ei otsi ühisosa ja konsensust, vaid tuleb enamushääletus. Need, kellel on teine arvamus, on vähemuses, nende arvamus ei leia toetust. Praegu on ühiskonnas mõneti pöördehetk. Päevapoliitikas ja tavaküsimustes me langetame ju otsuseid enamuse toel. Olgugi et ma olen opositsioonis, olen ma viimane, kes seda moodust kritiseerib. See on tegelikult esindusdemokraatia mudel. Iseküsimus on, millised on need kultuuripiirid. Aga on olemas teatud hetki, kus me peame otsima ühisosa. Minu arvates praegu on see hetk, kus me ei saa öelda, et enamusel on absoluutne õigus kehtestada ennast vähemuse üle. Ma arvan, et siin saalis peakski see tõde valitsema.
Palun, Toomas Tõniste, teine küsimus!
Aitäh, hea juhataja! Hea ettekandja! IRL-i eelnõu arutelu ajal jäi vähemalt mulle kõrva kõlama osa riigikogulaste hirm, et äkki peab hakkama oma Volvot elukaaslasega jagama, et kus siin õiglus on. Mis hirm tekib olukorras, kui kooseluseadust ei toetata ja see läbi ei lähe? Mis siis läheb nendel inimestel halvemaks praegusega võrreldes või jääb neil kõik samaks? Nad elavad siin Eestis, paljud neist on siia riiki tulnud ja nad on oma eluga siin rahul.
Aitäh! Kui faktilises suhtes olevad inimesed ei soovi ka kooseluseaduse võimaliku jõustumise korral oma suhteid reguleerida, siis nende suhete õiguskord jääb samaks. Ei saa väita, et siin mingeid muutusi aset leiab ja tekivad kas lisaõigused või lisakitsendused või -koormised. Seda ei juhtu. Muutus eeldab ikkagi kahe osapoole aktiivset sammu. Meie loogika oligi tegelikult sellele üles ehitatud, et rahvakeeli öeldes vabaabielus või faktilises kooselus elavate inimeste osakaal on Eestis väga suur, eriti nooremate inimeste seas. See on tõsiasi. Kui niisugused paarisuhted on, siis on küsimus selles, kas ühiskond peab üldse võimalikuks mingil moel kaitsta lapsi ja nõrgemat poolt, ennekõike naist. Meie pakkusime oma mudeli. See ei ole unikaalne mudel, seda on mitmes riigis kasutatud. Tõepoolest, oli mõneti üllatuslik vastuseis, et võib tekkida olukord, kus faktilises paarisuhtes elava mehe vara võiks sattuda löögi alla, ütleme, naise või laste kasuks, ja seetõttu ei saa seda kontseptsiooni toetada. Liisa Pakostale, selle eelnõu ettekandjale, esitati kriitiline küsimus, kas siis Volvost peab loobuma. Vastus on, et paraku, jah, Volvost peab loobuma küll, kui see on selle suhte loogika järgi õiglane ja nõrgema poole kaitse huvides. Ka kooseluseaduse puhul ju tegelikult osutati probleemile, mis puudutab faktilist kooselu registreerimata suhetes ja mis jääb ka kooseluseaduse sellise redaktsiooni puhul lahendamata. Kooseluseaduse seletuskirjas seda küll markeeriti eri võimalusi kaaludes ja autorid seletuskirjas seletasid, miks nad sellest variandist loobusid või ei soovinud seda reguleerida, aga tõsiasi on see, et meie selle katse tegime.
Palun, Ken-Marti Vaher, teine küsimus!
Suur aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud ettekandja, suur aitäh sulle, et sa kiretult ja ratsionaalselt oled suutnud täna vastata paljudele küsimustele teemal, mis on tekitanud suure hulga uskumatuid emotsioone! Minu küsimus puudutab lõhet, millest on täna mõni eelnõu autor palju rääkinud. Nad on justkui tundnud siirast muret, kuidas ületada seda lõhet, mille nende enda eelnõu on tekitanud. Võib-olla sa kordad veel lõpetuseks üle selle mõtte või ettepaneku, kuidas ületada seda lõhet, mille 17. aprillil esitatud eelnõu on Eesti ühiskonnas tekitanud. Milline võiks olla edasine käik, et sellest emotsioonide virvarrist üle saada?
Nad on nagu niisugused poisikesed, kellega on raske võidu joosta. Aga õigusteoreetiliselt vastates peaksid mõlemad eelnõud olema viidud ühele ja samale menetlustasemele, siis saab nad ühendada, kui Riigikogu on eelnevalt muidugi rahvahääletuse võimaluse eraldi heaks kiitnud. Nii et praegu on, head kolleegid, teie kätes, sõltumata sellest, mida põhiseaduskomisjonis arvati, otsustada selle eelnõu rahvahääletusele panemine, kas jah või ei. Edasi peaks kõik minema juba järgmiste etappide käigus, kui läheb, muidugi. Aga põhiseaduskomisjoni seisukoht oli eitav.
Ettekandjale rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, Väino Linde! Nüüd avan läbirääkimised. Kas fraktsioonide esindajad soovivad sõna võtta? Palun, Priit Sibul! Küsin kohe, kas soovite lisaaega.
Aitäh! Palun, Eiki Nestor!
Mul on selline küsimus. Tore, et sa mõistad nende inimeste kirju, kes selle seaduse poolt on. Mina ka. Samal ajal on meil palju kirju ka selle seaduse vastu. Vaat siin on mul raske. Ma pean nende inimestega kirjavahetust, aga selgust ei saa. Ma millegipärast usun, et sina mõistad neid paremini. Millise nendest hirmudest või probleemidest, mille seaduse vastased on välja toonud, me võtaksime maha referendumiga või sellega, et see teema viiakse valimistele, nii nagu teie erakond soovib? Mis saaks paremini ära selgitatud?
Aitäh! Palun, Eiki Nestor, teine küsimus!
Palun, Lembit Kaljuvee!
Ma ei taha omistada eelnõu algatajatele mingeid sildistavaid väiteid. Ma arvan, et see ei oleks aus. Ma kutsun üles seda debatti mitte pidama stiilis argumentum ad hominem. Ma arvan, et eelnõu algatajad lähtusid oma parematest tõekspidamistest, kuidas ühiskonda korraldada, milliste väärtuste alusel seda teha ja milliseid õigusi inimestele anda. Iga asja puhul, mida soovitakse teha, on küsimus, kas seda tehakse õigesti või valesti. Õiget asja tuleb tegijate meelest õigesti teha ja valet asja pole nii või teisiti mõtet teha. Küsimus on meetodis või viisis, kuidas sellele teemale on lähenetud. On valitud niisugune kiire tempo, et teeme ära ja tulgu siis, mis tuleb, nagu Igor Gräzin väljendas. Ma arvan, et üks asi on see, kas ühiskonnas on olemas valmisolek, millised on üldised hoiakud ja inimeste tunded, kuid kahekordselt kehv on see ajastus, kui me mõtleme sellele stressile, mis praegu valitseb ühiskonnas seoses julgeolekusituatsiooniga. Ma pean küll ütlema, et see ei ole päris vastutustundlik käitumisliin. Mängida selliste asjadega, millele väga tundlikult reageerib kogu ühiskond, eri rahvustest ja erineva taustaga inimesed, kes moodustavad meie kogukonna, ja kujutada siis ette, et asi on nii, et eesmärk pühitseb abinõu ja meetod ei ole tähtis! Me näeme, et kuigi eesmärk laiemas mõttes on kasvatada sallivust ja avatud väärtuste pooldamist, näitavad paraku uuringud, et me oleme viimastel aegadel liikunud vastassuunas. Ükskõik, millega me seda põhjendame, me peame endale aru andma, et meil tuleb neid suundumusi või hoiakuid ühiskonnas väga täpselt mõtestada, me ei tohi nende ees silmi kinni pigistada.
Peeter Laurson, teine küsimus, palun!
Aitäh, hea juhataja! Hea ettekandja! Riigikogu saalis on olnud eelnõusid, mille suhtes on olnud väga palju eriarvamusi ja mille üle on peetud ühiskondlikku debatti. Näiteks kestis jahiseaduse arutelu seitse aastat, lõpuks saavutati konsensus ja see seadus nüüd kehtib. Mis sinu arvates sunnib kooseluseaduse eelnõu algatajaid kiirustama ja seda eelnõu ülepeakaela läbi suruma? Mis see võib olla, kuigi me saame aru, et ühiskond oleks peale selle seaduse vastuvõtmist lõhestunud?
Soovin.
Ma usun, et sellise kiirtempo pealesurumine lähtub Igor Gräzini sõnastatud doktriini loogikast, et teeme selle kiirelt ära, ärme isegi süveneme juriidilistesse probleemidesse, ärme vaatame seda, et rakendussätted on puudu, peaasi, et saab kaelast ära. Ma arvan, et see ei ole päris aus mõttekäik ja see tekitab ühiskonnas vastasseisu ning stressi, mitte ei kaota neid. Aga ma veel kord ütlen, et ma ei taha omistada ühelegi selle seaduse toetajale ega vastasele n-ö sildistavaid väiteid või alandavaid omadusi. Me tegutseme siin saalis enda arusaama järgi, mismoodi on õigem Eesti ühiskonnale, mida me ise õigeks peame ja usume. Me peame tegutsema nendes raamides, et tuleb lähtuda ühisväärtustest ja põhiseaduses sätestatud printsiipidest. See on väga tähtis. Praegu püütakse veidike ühelt või teiselt poolt seda diskursust muuta selliseks, et on vale arvamus ja õige arvamus, me oleme ühel või teisel pool rindejoont ning igaüks peab ütlema, kas jah või ei, sest siis on kõik selge. Ei tohi olla niisugust meeleolu. Ma arvan, et kui me niisuguse meeleoluga püüame neid küsimusi lahendada, siis vastasseis süveneb. Me püüame lihtsalt eitada, et ühiskonnas paratamatult eksisteerib vastasseis, on palju stressi, arusaamatusi, väga palju objektiivset infopuudust, väga palju ka mittenõustumist mingite väärtustega, mida see eelnõu kannab. Eitamine ei ole lahendus probleemi ja küsimuste sisuliseks mõtestamiseks. Enamusotsus, nagu üks küsija väga õigesti ütles, ei ole see meetod, millega me niisuguseid vastasseise ravime.
Palun, Maimu Berg, teine küsimus!
Aitäh, proua eesistuja! Härra kõneleja! Mis siis saab, kui ühiskond ei saagi küpseks? Kuidas me selle ära tunneme, et nüüd on ühiskond küps? Kui ühiskond ei küpsegi vajalikul määral, kas me jätame siis osa inimesi kaitseta ja n-ö lagedale?
Aitäh! Kui me räägime perekonna- ja tsiviilõigussuhetest, siis erinevad õigussuhted on praegu Eesti riigis reguleeritud. IRL on teinud kehtiva perekonnaõiguse raames oma ettepaneku neid küsimusi reguleerida. Väide, et seadus on valmis, aga ühiskond ei ole valmis selle seaduse all elama, Eesti ühiskond ei ole küps või kuidas see kasutatud kujund oli, ma arvan, ei ole võib-olla kõige mõistlikum mõtteviis väga palju tundeid ja ühiskondlikku arutelu põhjustanud küsimuste lahendamiseks, see oleks n-ö ülevalt alla lahendamine. Kõigile neile, kellele meeldiks, ütleme, nende küsimuste reguleerimine, ütlen, et ma arvan, et kui selline vastasseis on olemas, siis on olemas ka sisulise debati ja konsensuse otsimise tee. Ühiskonna ja nende väärtuste kujunemisse annavad panuse needsamad inimesed, ka meie ise, kes me oma hoiakuid ja seisukohti ühel või teisel moel kujundame ning neid ühes või teises küsimuses väljendame. Ärme välistame debati võimalust, arutame enne otsustamist, aga mitte nii, et me langetame otsuse ja pärast tulgu, mis tuleb, või hakkame alles siis seda asja seletama. Ma arvan, et kui see asi läheb sellisel moel, siis see läheb puusse. Võtame selle aja, mõtleme ja otsime ühisosa. Uskuge mind, meil on võimalik sellest olukorrast väljuda nõnda, et suur osa ühiskonnast – ükskõik, kuidas ka see hääletus neljapäeval välja kukub – tunneb, et ta on jäänud laiemas mõttes kaitseta.
Igor Gräzin, teine küsimus.
Kuna siin oli juttu minu väitest, et asjaga võiks kiiremini edasi minna, siis ma lihtsalt täpsustan. Isegi praeguses diskussioonis kolm minutit tagasi keegi ütles, et kui seadust ei ole, siis inimesed jäävad kaitseta ja lagedale. Umbes nii, nagu nad oleksid 30 aastat kaitseta ja lagedal olnud. Kui peaks tulema referendum, eriti siis, kui see jääb veel valimiste ligi, kas sa arvad ja usud, et erakonnad, seltsid, avalik sektor ja teised on võimelised juhtima ratsionaalset diskussiooni, mida kuni tänase päevani pole olnud? Ma meenutan, mida siin kolm minutit tagasi Riigikogu liige otseselt ütles. See on tragikoomiline, et seda öeldi, see on ju jamps, eks ole. Aga kas me saame endale võtta vastutuse, et konfrontatsioon ei süvene?
Ka minul tekkis seda ettepanekut ette valmistades see väga tõsine küsimus, kas rahvahääletuse tulemus võib olla see murekoht, et tegelikult me omavahel hoopis kaugeneme, mitte ei lähene. Veel kord rõhutan, et meie eesmärk peab olema selline, et ühiskond oleks tugevam. Me ei tohi teha sellist sammu, et suur osa ühiskonnast – ükskõik, kuidas see seaduse hääletamine lähipäevadel ka ei lähe – tunneks, et minnakse vastuollu nende inimeste arusaamadega väärtustest või sellest, mida nad peavad selles ühiskonnas oluliseks. See kodutöö on meil tegemata, sõbrad, ütleme ausalt välja. Olemas on vaid peotäis poliitilisi loosungeid. Sõbrad, me räägime väga mitmetest nüanssidest. Ma palusin Liisa Pakostal endale selgeks teha laste õiguste temaatika ja Liisa tegi seda väga põhjalikult. Need asjad ei ole mustvalged, mitmes küsimuses ei ole laste õigused esikohale seatud, vaid on ainult poliitiline loosung. On küsimusi, mida saaks lahendada hoopis teisiti. Ta tõi analoogilisi näiteid ka teistest riikidest. Ratsionaalne debatt on meil paraku ära jäänud. Sellest tulenevalt ei ole ka kaasamine olnud selline, mida ühiskond niisuguse küsimuse mõtestamisel minu meelest vajab. Küsimus on ka selles, kas poliitikud on küpsed. Me räägime, kas ühiskond on küps, aga kas poliitikud on küpsed, kui me ei lähe meie pakutud kompromissi teele, vaid Riigikogu otsustaks panna kooseluseaduse eelnõu rahvahääletusele? See on väga tõsine proovikivi Eesti poliitikutele, ma ütlen seda täiesti selgelt. On küsimärk, kas me oleme selle vastutuse väärilised. Minu ettepanek oli, et kõik poliitilised jõud lepiksid omavahel kokku teatud head tavad selleks debatiks: me ei sildista, me ei kasuta argumente, mis ei ole asjakohased, me püüame hoiduda argumentum-ad-hominem-käitumisest, me räägime asjast, me püüame inimestele seletada põhivalikuid. Ma arvan, et see on hästi oluline. Vahel on ettekujutus, et me saame ehitada teistsugust ühiskonda, helgemat ja paremat ühiskonda n-ö jõumeetodil või seaduste meetodil. Isegi kui ühiskond ei ole kellegi arvates küps, on sellisel mõtteviisil demokraatlikus kogukonnas, eriti aga ühes väikeses rahvusriigis, väga olulised piirid.
Aitäh! Palun, Lembit Kaljuvee, teine küsimus!
Aitäh, proua juhataja! Hea ettekandja! Ma lähen edasi oma esimesest küsimusest. Psühholoog Jüri Männik arvas ka seda, et kui parlament selle raske teema üles võttis, siis oleks ta pidanud arvestama, et väljatulek sellest seisust on väga keeruline. Ta ei osanud isegi soovitada, kuidas me siit n-ö puhta näoga välja saaksime tulla. Sa oled siin ühte, teist ja kolmandat teed pakkunud. Millised võiksid olla konkreetsed sammud, et parlament suudaks säilitada oma suhteliselt puhta näo?
Aitäh! Ettepanek on väga lihtne. Me teeme selge kompromissi, võtame praegu juhataja vaheaja, kutsume fraktsioonide esindajad kokku ja lepime kokku, et me võtame aja maha. Pärast seda võtab IRL-i fraktsioon rahvahääletuse otsuse eelnõu tagasi ja me püüame täiesti rahulikult, ilma emotsioonideta, ratsionaalselt leida lahendusi nendele küsimustele, mis on õhus ja mille puhul me püüame leida konsensust. Meie üleskutse on arutada neid küsimusi, mis tahavad reguleerimist, mis vajavad läbimõtestamist ja arutamist – sellele osutas ka Indrek Saar –, näiteks faktiline abielu, mida ei soovita registreerida ka siis, kui see on kooseluseaduses reguleeritud. Need küsimused on lahti. Me oleme kõik valmis astuma ühe sammu tagasi ja otsima ühisosa, mitte seda eemale tõrjuma ja taandama debatti lihtsalt jah- või ei-otsuseks. See ei ole lihtsalt jah või ei. Meie ees on üks poliitiline valik, aga uskuge mind, selle valiku sees on terve hulk väga põhimõttelisi poliitilisi valikuid, mis on langetatud. Mitmel juhul ei lähtu need valikud nendest poliitilistest põhimõtetest, mida on sellele eelnõule omistatud.
Kaheksa minutit.
Head kolleegid! Armsad külalised! Kooseluseaduse eelnõu on ilmselgelt selle parlamendikoosseisu kõige enam tähelepanu pälvinud eelnõu. Selleks on ka tõsine põhjus. Hoolimata eelnõu algatajate püüdest kõnelda sellest eelnõust sellisel viisil, nagu see puudutaks vaid kahe täiskasvanud inimese suhteid, mõistavad nüüd küll juba kümned tuhanded või isegi sajad tuhanded inimesed, et see kaugeltki nii ei ole. Selle seadusega püütakse ümber kujundada meie arusaama ühiskonna ja kultuuri alusväärtustest. See eelnõu viib ellu vaid osa tegelikust eesmärgist, milleks on homoabielude seadustamine. Nõnda rääkis õiguskomisjoni korraldatud arvamusseminaril ka Christian Veske, kes ütles, et samasoolised on nõus tulema ülejäänud ühiskonnale vastu ning mitte kohe homoabielusid nõudma. Teistes riikides toimunut jälgides tundub, et kahjuks on see seadustamine üsna tõenäoline. Kõige kurvem on aga see, et tõenäoliselt tekitab see seadus vaid palju paksu pahandust ning tegelikke lahendusi ei paku mitte kellelegi. Enne kui me seda eelnõu siin menetlema hakkasime, ei olnud ühiskonnas mingeid probleeme, ei kõneldud vihast ega loobitud vastastikku solvanguid. Loomulikult olid inimesed teadlikud, et meie kõrval elavad samasoolised paarid. See ei häirinud kedagi. Selle eelnõuga on algatajad tahtlikult või tahtmatult suutnud saavutada ühiskonna lõhestatuse. Inimesed on valinud poole, aga see pool ei ole kujunenud rahvuse, vanuse ega millegi muu sellise pinnal, vaid väärtuste konflikti alusel. Kooseluseadus lõhub suure hulga inimeste arvates perekonna mõiste piirid, selle, mis on neile püha. See püüab kirjutada ümber senised arusaamad inimeseks olemisest ja elu alustest. Tegu on suure kultuurilise nihkega. Põhiseaduse § 27 alusel on perekond rahva püsimise ja kasvamise ning ühiskonna alusena riigi kaitse all. Tõsi, kahjuks puudub seadustes perekonna legaaldefinitsioon. Kui aga lugeda põhiseaduse kommenteeritud väljaannet, siis on üheselt selge, et silmas peetakse mehe ja naise vahelist liitu. Selleks on sügav põhjus, sest vaid mehe ja naise ühendus saab imelisel eluandval moel tagada rahva püsimise ja kasvamise. Samamoodi mõistab seda enamik Eesti elanikest ning just seda pidasid silmas ka põhiseaduse loojad. Kui me ei saa enam elementaarsetest mõistetest aru, siis avagem eesti keele seletav sõnaraamat, mille järgi perekond on abielupaar koos järglaste ja lähisugulastega, kes kuuluvad leibkonda, abielu aga mehe ja naise (hrl ametlikult registreeritud) perekondlik liit ning kooselu. Septembris avaldasid vandeadvokaadid Aivar Pilv, Ilmar-Erik Aavakivi ning Jaak Siim põhjaliku õigusanalüüsi, mille põhijäreldus oli, et põhiseaduse § 27 algne eesmärk oli anda eriline kaitse perekonnale kui mehe ja naise vahelisele liidule. Analüüsi koostajate arvates ei võimalda Põhiseaduse Assamblee istungite protokollid, põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjoni lõpparuanne ega nüüdseks kujunenud Riigikohtu praktika teha järeldust, mille kohaselt oleks põhiseaduse § 27 lõike 1 algne eesmärk olnud ka samast soost isikute kooselu eriline kaitsmine perekonnana. Seaduseelnõu toetajad, sh president Ilves, räägivad, et aeg on muutunud. Aeg ei muutu ju iseenesest, meie muudame aega. Osa meist tahab sundida muutma ka arusaamu, ideaale ja tõekspidamisi. Viimasel ajal on hakatud jõuliselt ümber defineerima teisigi sõnu peale "perekonna" ja "abielu". Nõnda kuuleb üha tihedamini, et demokraatia ei tähendavatki enam riigielu korraldamist, lähtudes rahva enamuse tõekspidamistest ja tahtest. Siis jääb mul üle vaid küsida: mida me siin Riigikogus täpselt teeme ja kuidas peaks parlament sel juhul töötama? Kuna meil pole kõige kohta legaaldefinitsioone, nagu ma juba ütlesin, siis pöördusin uuesti eesti keele seletava sõnaraamatu poole, mis annab sõnale "demokraatia" järgmise tähenduse: rahvavõim, poliitilise korra vorm, kus riigi juhtimine toimub rahva valitud saadikute kaudu, eksisteerivad kodanikuvabadused ja demokraatlikud õigused; sotsiaalsete suhete vorm, kus ühine tegevus grupis vastab enamuse soovidele. Hiljutisest TNS Emori uuringust nähtub, et koguni 67% ehk kaks kolmandikku elanikkonnast ei poolda homoseksuaalse paari riiklikku tunnustamist perekonnana. Ka Eesti Rahvusringhäälingu augustis tellitud uuringutest nähtus, et kooseluseaduse vastuvõtmine oleks vastuolus kõigi parlamendierakondade valijate enamuse ootuste, tõekspidamiste ja tahtega. Me kõik teame, et see oleks ühemõtteline käik vastu rahva tahet, see oleks rahva tahtest jõuga ülesõitmine. Arvestades Eesti ühiskonnas aastasadadega kujunenud tõekspidamisi, meie kultuurikonteksti ning rahva ennekuulmatult jõulist vastukaja kooseluseaduse menetlusele on meie ettepanek panna kooseluseaduse eelnõu rahvahääletusele. Kutsume kõiki rahvasaadikuid üles seda toetama. Ärgem kartkem anda rahvale võimalust meie ühiskonnaelu korraldamises kaasa rääkida. Näidakem, et oleme demokraadid mitte ainult sõnades, vaid ka tegudes. Usaldagem otsus rahvale. Aitäh!
Aitäh! Palun, Valdo Randpere!
Aitäh, hea eesistuja! Lugupeetud ettekandja! Sa oled mitmel korral vihjanud, et kooseluseaduse eelnõu on väga puudulik, ülepeakaela tehtud ja mis iganes. Ma tahtsin lihtsalt meeldetuletuseks öelda, et 17. aprillil anti see eelnõu Riigikogule üle, 18. juunil oli esimene lugemine ja 12. septembril oli muudatusettepanekute esitamise tähtaeg. IRL-i fraktsioonilt ei tulnud mitte ühtegi muudatusettepanekut. Ma tean küll, et sa hakkad rääkima, et te tegite oma eelnõu ja see oli ka igavesti vinge. Aga see teie eelnõu ... Lühidalt kokku võttes: kui Riigikogu oleks tahtnud IRL-ile tünga teha, siis ta oleks selle teie eelnõu seadusena vastu võtnud. See eelnõu tähendab ju sisuliselt seda, et kui poiss ja tüdruk kohtuvad diskol ning lähevad ühe või teise korterisse, siis hommikul on korter nende ühisomand. Te olite isegi unustanud kirjeldada, mis juhtub siis, kui seda teevad poiss ja poiss. Miks te ei esitanud ühtegi muudatusettepanekut olemasoleva eelnõu kohta, kui sa näed seal probleemi lastekaitsega jne?
Aitäh, austatud küsija! Esiteks, IRL-i fraktsioon tegi väga selgelt ettepaneku – me saatsime selle kohta ka kirja – seda perekonnaõiguse ja tsiviilsuhete temaatikat reguleerida kehtiva perekonnaõiguse raames. Me väljendasime selleks oma valmisolekut. Teiseks, me esitasime oma perekonnaseaduse eelnõu. Sinu toodud groteskseid väiteid ei hakka ma kommenteerima. Aga ma tahan öelda, et me tegime seda heas usus ja oma arusaamade järgi, mismoodi on inimestele parem. Ma usun, et sina esitasid kooseluseaduse eelnõu täpselt samamoodi oma paremate arusaamade alusel. Kui meil on erinevad arusaamad, siis minu ettepanek on otsida ühist arusaama, mitte vastandavat seisukohta, et see on teie eelnõu, te olete vähemuses ja me hääletame teie eelnõu parlamendi menetlusest välja. See ei ole mõistlik tee niisuguse küsimuse lahendamiseks. See võib mõnikord olla mõistlik tee, ütleme, näiteks riigieelarve menetlemisel, seal on rahaküsimused, maksuküsimused, ja erakonnad peavad selgelt poliitilist debatti. Aga ma tuletan meelde, et praegu arutataval teemal on väga tugev ühiskondlik resonants. Uskuge mind, me ei tohi inimeste tunnetega mängida. Me ei tohi mängida nende inimeste tunnetega, kellele siis, kui seda seadust ei tule, jääb mulje, et neile on haiget tehtud. Me ei tohi mängida nende inimeste tunnetega, kellele siis, kui see seadus tuleb, tundub, et vastu on võetud selline seadus, mis ei kajasta neid väärtusi, mille alusel nende arvates on Eesti riik üles ehitatud. See ei ole naljaasi, sõbrad.
Palun, Valdo Randpere, teine küsimus!
Aitäh! Meie istung on lõppenud. Indrek Saare registreeritud sõnavõtt läheb edasi homse istungi päevakorda. Head päeva jätku! Istungi lõpp kell 13.02.