Sada će u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta govoriti poštovani zastupnik Davor Dretar.
Hvala lijepa poštovani g. predsjedavajući, kolegice i kolege, hrvatska javnosti. Petak i kao i svakoga petka da malo pogledamo što nam se sve to događalo ovoga tjedna. Naravno grozni ratni sukob u Ukrajini u potpunosti je iskočio u prvi plan pažnje sviju nas, ali ima još nekih stvari o kojima svakako vrijedi govoriti, pa je tako Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa odlučilo pokrenuti postupak u predmetu ministra obrane g. Banožića zbog moguće povrede čl. 7.c. Zakona o sprječavanju sukoba interesa koji se odnosi na zlouporabu posebnih prava državnih dužnosnika. Tako se doznaje da je problematično to što je ministar Banožić sam sebi potpisao odluku o dodjeli stana na korištenje. Inače spomenuti gospodin ministar Banožić koristi stan nešto malo veći od 92 m2 zbog velike obitelji, ali istovremeno obitelj mu živi u Slavoniji zbog čega poštovani gospodin ministar uzima i naknadu za odvojeni život. Dakle, apsolutno njegova obitelj dokazuje da je moguće biti na dva mjesta istovremeno. I u Saboru kreću inicijative za opoziv potpredsjednika Vlade Borisa Miloševića, ministra Ćorića i Aladrovića. Vidjeli smo i sami što se dogodilo sa sada već bivšim ministrom Horvatom. Moguće je, nesumnjivo je da je moguće da je Boris Milošević čovjek u redu, sasvim o.k. Čovjek koji živi da bi se borio za vladavinu prava, moral i red. Kako ga je sa ove govornice u srijedu hvalio njegov stranački predsjednik, no ipak mora nas škakljati činjenica da je netko dijelio novce poreznih obveznika, ne poštujući zakone i kriterije. Eto neka onda cijeli SDSS koji se očigledno želi instalirati kao moralna vertikala društva duboko zaore u taj slučaj i otkrije nam krivca. Ja ću im osobno prvi čestitati. Poljubit ću i gospodina Milorada Pupovca ovdje nasred Sabora ako treba i tri puta. Bez brige, neće se to nikada dogoditi! Najvjerojatnije će čovjek ostati tamo gdje jest zahvaljujući koalicijskom dogovoru sa HDZ-om koji će se tako još jednom otkriti kao istinski i pravi čuvar mitski Kerber na vratima pakla korupcije. Čuli smo da već evo dva tjedna nemamo ministra obnove. Nakon što je državni tajnik Ćuraj dobio odbijenicu ne pokazuje se niti neki pretjerani interes za tu poziciju. Markov trg i dalje je zatvoren ogradama, zatvoren za javnost što možda u ovom slučaju i ne bi bilo loše jer bi nekog nedužnog šetača sakriven iza vrata Banskih dvora premijer mogao primiti za ruku i uvući u Vladu i postaviti na mjesto ministra graditeljstva što sasvim sigurno nije sudbina koju bi nekome zaželjeli. Dakle ukrajinske ratne strahote kojima svjedočimo iz dana u dan zamračile su sve ove afere naših političara, pokazalo se da za državnim stanovima i materijalnim naknadama jednako žude i HDZ i SDP i mnogi drugi. Političari iz redova vladajućih su nas zašpotali rekavši da nikom nije u interesu da destabilizira ili ne daj Bože ruši Vladu u trenucima ratnog sukoba. To se tako ne radi. Aktualizirale su se i priče o ponovnom uvođenju obveznog vojnog roka u trajanju od barem šest mjeseci. Svakako bi bilo dobro, predlažem a i zahtijevam da i ministar Banožić barem dok je još uvijek ministar dođe ovdje u Sabor i sa ove govornice sve nas, a i hrvatsku javnost lijepo izvijesti o trenutačnom stanju Oružanih snaga i nivou spremnosti za eventualno povećanje napetosti u regiji jer znamo da bi do njega zbog neriješenih više desetljetno neriješenih problema moglo doći. Iz Srbije naravno ništa novo. Oni se i dalje pitaju zašto svijet ne razumije Putina i njegovu krvavu agresiju na jednu nezavisnu i suverenu republiku što naravno možemo u potpunosti razumjeti. Njima niti danas 30 godina nakon Domovinskog rata nije jasno „tko nas to bre zavadi?“ Tko je to bre granatirao i spaljivao hrvatska sela i gradove? Tko je to bre ubijao hrvatske branitelje, civile i ratne zarobljenike? Tko je to bre kriv za još uvijek nestalih 1858 osoba? Tko bre? Tko?
U ime Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista sad će govoriti poštovani zastupnik Željko Sačić.
Hvala vam lijepo g. predsjedavajući, kolegica, kolegice i kolega, hrvatska javnosti. Evo protekao je kao što smo čuli i ovaj tjedan koji je bio obilježen sa nekoliko po meni značajnih događaja, ne možemo se na sve osvrnut, međutim ostat će prije svega eskalacija sukoba ratne agresije na Ukrajinu od strane agresorske Rusije i s druge strane na domaćem ovom našem području unutarnjopolitičkom jedan skandal jedan flagrantan šokantan neočekivan postupak naše vlade na zapravo jednu ogluhu imamo sada na legalan i legitiman zahtjev DORH-a, državnog odvjetništva koji traži da se vlada očituje, nažalost takvi su zakonski propisi, čl. 34. Zakona o vladi, na, da dade odobrenje za kazneni progon ministra g. Aladrovića zbog osnovane sumnje da je počinio kazneno djelo za koje je propisana kazna do 5.g. zatvora. Sama činjenica da to, taj zahtjev se kiselio u vladi već više od nekoliko dana, ne znam 5-6 dana, koliko već je dovoljno uznemiravajuća za hrvatsku javnost i za sve nas hrvatske zastupnike i pravdoljubljive i suljubive ljude jer kada se u takvoj i sličnoj situaciji neki saborski zastupnik našao naše MIP se promptno u roku sat, dva, pet sati najduže sastojalo, dalo ovaj odobrenje odnosno taj imunitet skinulo našem saborskom zastupniku i prepustilo ga procesima i postupcima kaznenog progona DORH-a. Međutim mi čujemo jučer od našeg predsjednika, prekjučer, našeg predsjednika vlade g. Plenkovića kako oni, on treba duboko pravno proučit, pa g. predsjedniče vlade Plenkoviću vi u ovom slučaju niste odvjetnik g. Aladrovića, vi niste njegov zaštitnik, nego vlada treba samo formalnopravno primit na znanje da je dobilo taj zahtjev koji baca ružno svjetlo na njegovog ministra i prepustit ga sudbini DORH-a odnosno sudova. Onaj koji treba proučavat zakonitost tog zahtjeva jeste sud, sudbena vlast, a g. Aladrović ima odvjetnike, pa neka se s njima u jednom fer postupku, propisanom zakonom o kaznenom postupku naprosto sučeli što je istina, a što nije istina. Ja apsolutno vjerujem u ispravnost postupaka DORH-a iako ako griješe sud je taj koji će korekciju napravit. To je to. Dakle još večeras dajte odobrenje g. Plenkoviću kaznenom progonu ministra Aladrovića. Drugo, ta eskalacija vidimo poprima sve veće u Rusiji i Ukrajini, sve veće ovaj razmjere, uznemirava hrvatsku javnost istodobno. Međutim naše vlasti osim što su javno nekoliko sad dana imali smo raspravu u saboru, imali smo javno jedan teatralan nastup da smo dali 124 milijuna pomoći u oružju ne samo humanitarnu to ni ne računam i da će taj konvoj krenut prema Rusiji i samo ne znam preko kojih zemalja, Mađarska ne da, dal će to preko Poljske ić, dal će ić podzemnim kanalima, nadzemno, di će se to ovaj primopredaja izvršit za našu ukrajinsku braću napadnutu, to mi nije jasno. U takvim javnim ovaj istupima se daje trasa i broj kamiona kud idu. To sve skupa ne liči na dobro, a naši mediji nažalost i naša uredništva našim još pridonose tome, pa je zapravo stvaraju jednu klimu eto imali smo jučer priliku čuti da je 200 dragovoljaca došlo u Ukrajini i dobili jedan konkretan potez jedne agresorske Rusije i Putina da traži očitovanje od nas. To nama nije potrebno, to dokazuje da ne radimo dobro, da medijski ne pratimo ovu ukrajinsku, agresiju na Ukrajinu, da nacionalno-sigurnosno nismo u tijeku, vojno-sigurnosno, da ne dižemo priču u pripravnost. I s obzirom na ograničene mogućnosti naše diplomatske misije ja predlažem da jedino sad šta nam ostaje da bivšu predsjednicu, gospođu Kolindu Grabar Kitarović pošaljemo direktno na razgovor sa predsjednikom Putinom jer ona jedino ima mogućnosti da razgovara s obzirom na dojmove koje je na njega ostavila [[Upadica Reiner: Hvala lijepa.]] To nam je jedina šansa.
Hvala lijepa. Evo time bismo završili rad za danas. Nastavit ćemo sa radom u srijedu 9. ožujka i prva točka bit će Prijedlog zakona o uvođenju eura kao službene valute u Republici Hrvatskoj, prvo čitanje, P.Z.E. br. 256. Želim vam ugodan vikend. SJEDNICA PREKINUTA U 15,06 SATI U ime Kluba Socijaldemokrata sad će govoriti poštovani zastupnik Željko Pavić. Izvolite.
Poštovani predsjedavajući, kolegice i kolege, ja ću malo o radu sabora. Apsolutno je neprihvatljivo da nam se od strane vlade u sabor šalju predstavnici koji ne poznaju zakone koje trebaju predstaviti saborskim zastupnicima i koji na kraju krajeva trebaju braniti zakone zbog kojih su poslani. Ukoliko se saborski zastupnik nije javio za repliku tom predstavniku vlade jedini mehanizam koji može ukazati da predstavnik vlade ne iznosi točne podatke je povreda Poslovnika. U 99,99% slučajeva saborski zastupnik dobiva opomenu jer postoji teza da predstavnici vlade mogu govoriti što hoće i da na pitanja mogu odgovarati kako hoće. To tako ne smije i ne može biti jer je predstavnik vlade poslan u sabor da govori o zakonu, da iznosi činjenice o zakonu, da objašnjava pojedine članke zakona i onda se ne smije desiti da predsjedavajući u saboru dijeli opomene zastupnicima zato što upozoravaju na greške i pogrešne teze koje se iznose od strane predstavnika Vlade. Neshvatljivo je da predstavnik Vlade na kraju rasprave nema obvezu da odgovori saborskim zastupnicima na pitanja koja su mu postavili, da nema obvezu da ispravi pogrešne, eventualne pogrešne navode vezane uz zakonski prijedlog. S druge strane, postavljam pitanje premijeru i predsjedniku sabora i vladajućoj većini, koji je smisao da čelnici jedinica lokalnih samouprava budu saborski zastupnici koji tijekom rasprava uopće nisu u saboru i ne rade svoj posao? Zašto postavljam to pitanje? Većina tih čelnika općina i gradova pojavljuje se u saboru samo na glasanju, istovremeno im se plaća stan u Zagrebu, plaća im se naknada za odvojeni život, plaćaju im se putni troškovi do Zagreba itd., itd. Isto pitanje postavljam i za zastupnike koji ne dolaze u sabor ili su u saboru jako rijetko. Postavljam vam pitanje, koliko ti zastupnici naplaćuju jedno dizanje ruke prilikom glasanja, a osim toga većina njih koji ne dolaze redovito u sabor osim na dan glasanja nema ni pojma o čemu glasuju? Jedino što znaju, znaju zašto glasaju, glasaju za to što su … partije. Umjesto da aktivno sudjeluju u raspravama o zakonu oni se ni ne informiraju o čemu se raspravljalo. Ukoliko se slučajno pojave na raspravi onda svjedočimo apsolutno neprimjerenom, nepotrebnom, nakaradnom, incestualnom repliciranju kada članovi jednog kluba zastupnika repliciraju članu tog kluba zastupnika nakon njegovih rasprava, a jedino s ciljem da se govorniku poboljša statistika. Takvim repliciranjem ustvari pokazuju da nemaju sastanke klubova na kojima bi trebali raspraviti zakonski prijedlog i onda ne bi bilo potrebe za ovakvim replikama. Naime, smisao repliciranja je da se iskaže drugačiji stav, a ne da se govornika hvali i iskazuje slaganje s njegovim mišljenjem jer su to slaganje ili ne slaganje mogli i trebali izraziti na sastanku kluba zastupnika na kojem su trebali raspraviti zakon i uskladiti svoje stavove. Uz to skrećem pozornost i na činjenicu da bi se većina rasprava o zakonima trebala preseliti u odbore gdje bi se raspravljalo s pozicija struke, a u tim raspravama trebali bi aktivno sudjelovati i predstavnici Vlade i to prije izrade zakonskih prijedloga jer bi se na taj način zakonski prijedlozi dobili puno kvalitetniji i nailazili bi na manje kritika i saborskih zastupnika i javnosti. Naime, istovremeno bi obveza saborskih zastupnika trebala biti da razgovara sa svojom biračkom bazom i da raspravi eventualne zakonske inicijative. Moramo djelovati u smjeru smanjenja politikantstva i populizma u saboru jer vidimo kako naš rad ocjenjuju naši sugrađani. Ne sjećam se kada je sabor za svoj rad dobio od strane građana ocjenu veću od tri. Zar to nije zabrinjavajuće? Zar nije zabrinjavajuće da mediji prenose malo tematskih rasprava, a puno populističkih ispada, puno prepucavanja i vrijeđanja pa vijesti iz sabora nisu kvalitetne rasprave već uvrede i dosjetke? I na kraju predlažem predsjedniku sabora da s obzirom da su gotovo sve epidemiološke mjere ukinute vrati obvezu prijave kroz elektronski sustav evidencije prisutnosti u saboru i da nakon toga djeluje onako kako treba u skladu sa pravilnikom u svezi plaća saborskih zastupnika. Hvala.
U ime Kluba zastupnika CENTRA i GLAS-a govorit će poštovana zastupnica Dalija Orešković. Izvolite.
Hvala predsjedavatelju, kolegice zastupnice i zastupnici. Prije nekog vremena stavila sam na jednu hrpu sva neraspravljena izvješća različitih državnih tijela koja su uvrštena na dnevni red potaknuta činjenicom da se neka od njih odnose na 2018. godinu. No, do dana današnjeg rasprava o njima nije ugledala svjetlo dana. Pa sam se onda zapitala je li nerad Hrvatskog sabora jedan od uzročnika zašto korupcija u Republici Hrvatskoj toliko dobro cvjeta. Među neraspravljenim izvješćima nalaze se i sva ona koja je podnijelo Povjerenstvo o odlučivanju o sukobu interesa u sazivu novo izabranih članova. A onda sam se zapitala postoji li možda i šira slika, pa sam se obratila Tajništvu Hrvatskog sabora sa jednim zahtjevom da mi dostavi podatke o svim tijelima koja su dužna jednom godišnje obavještavati i izvještavati o svom radu. Na popisu se nalazi nekakvih 70-tak različitih izvješća koja podnose različite državne institucije, a ono što sam dodatno otkrila je to da za svako od tih izvješća vrijede potpuno drugačija pravila. Za mnoga od njih ne zna se zapravo koja im je uopće uloga i svrha kao što smo to danas imali prilike čuti prilikom raspravljanja o Izvješću o slobodnim zonama. Ako Hrvatski sabor ne može jasno definirati zadatak svakog pojedinog izvješća što u njemu treba pisati, što Hrvatski sabor treba analizirati i kakva je posljedica ne usvajanje ili tek primanja na znanje pojedinog izvješća, onda odajemo sliku da Republika Hrvatska ne samo da je slučajna, nego je i uzaludna država. Naime, ta izvješća oko kojih se brojna državna tijela itekako trude kad ih pišu i kad ih sastavljaju nisu neki apstraktni dokumenti. U njima doslovno piše sve ono što se događa u našim životima, sve ono što je sporno. Ta izvješća bi trebala služiti ili za kontrolu ključnih ljudi i nositelja pojedinih institucija ili za opis onih problema koje bi Hrvatski sabor izmjenama zakona ili donošenjem novih politika trebao riješiti. U konačnici, ako Hrvatski sabor nema nikakvu obavezu o tome da o ovim izvješćima na primjereni način vodi računa, ako za Hrvatski sabor ne postoji nikakva sankcija ako se svojih obaveza u raspravljanju o ovim izvješćima ne pridržava, onda se postavljam pitanju, postavljam pitanje kakvu mi to poruku šaljemo našim građanima? Mi ovdje dolazimo na posao, plaćeni smo od strane poreznih obveznika, a čini mi se da nitko od njih na svojim radnim mjestima nema uvjete u kojima se zapravo ne zna kakva je njihova zadaća, svrha, odgovornost za povrede njihovih obaveza. Ako želimo bolju državu, a ja ju doista želim onda mislim da moramo početi od toga da neka vrlo jasnija, a i puno stroža pravila počnemo uvoditi sami za sebe. Način raspravljanja o podnesenim izvješćima moramo drugačije urediti kroz odredbe Poslovnika i upravo ću u tom smislu u vrlo skorom roku podnijeti određenu inicijativu i prijedlog Odboru za Ustav, Poslovnik i politička pitanja. Hvala.
U ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka sad će govoriti poštovana zastupnica Urša Raukar Gamulin. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dakle, jučer na sastanku ministara unutrašnjih poslova EU postignut je još jedan važan europski konsenzus kao odgovor na oružanu agresiju Ruske Federacije na Ukrajinu. Došlo je do političkog dogovora po da se po prvi puta u EU aktivira Direktiva o privremenoj zaštiti izbjeglica. Ova direktiva na snazi je još od 2001. godine, ali sada će po prvi puta biti i aktivirana. Za nas može biti zanimljivo da je direktiva nastala kao posljedica iskustva rata u Hrvatskoj, BIH i Kosovu kada je veći broj izbjeglica odjednom bježao prema zapadnoeuropskim zemljama, a same zemlje nisu imale jedinstveni odgovor na nagli priljev većeg broja izbjeglica. Tu situaciju sada regulira ova direktiva koja daje privremeni status za izbjeglice. Za početak na prvu godinu, na jednu godinu s mogućnošću produžetka i obvezuje članice da se izbjeglicama osigura između ostalog pravo na rad, zdravstvo, osnovno i srednjoškolsko obrazovanje, stanovanje i novčanu potporu. Time se ostvaruju minimalni preduvjeti da ljudi koji su izbjegli pred ratom imaju i minimalni uvjet za započeti novi život. Ipak na jučerašnjem sastanku došlo je disonantnih tonova vezanih za pitanje tko ima pravo tražiti ovaj izbjeglički status. Naime, direktiva originalno ne razlikuje izbjeglice po nacionalnosti ili po boji kože. Pojedine članice izrazile su rezervaciju da se privremena zaštita primijeni na sve ljude koji bježe pred ratom iz Ukrajine. Jasno je da u Ukrajini žive i državljani koji nemaju ukrajinsko državljanstvo te je logično da se i njima mora pružiti zaštita kada bježe pred ratom. Provedba direktive ići će sada u smjeru da države članice same odrede da li će i ne ukrajinskim državljanima odobriti status privremene zaštite. Nadamo se da će RH biti na strani onih članica koje će svim izbjeglicama od rata pružiti adekvatnu zaštitu neovisno o njihovom državljanstvu. Bez obzira na sve odlučnost svih članica da se aktivira direktiva o privremenoj zaštiti važan je iskorak jačanja zajedničke europske politike. To EU nije uspjela učiniti 2015. godine kad su pred ratom bježale izbjeglice iz Sirije, Afganistana i Iraka. Ovo je prilika da se ta pogreška ispravi. Jednako tako s ove govornice želim jasno reći da aktivacijom privremene zaštite preuzimamo veliku odgovornost da uspostavimo sustav prihvata izbjeglica i njihovo što brže integriranje u naše društvo. Nažalost, za očekivati je da će se izbjeglice zadržati duže vrijeme u našoj zemlji. U tom smislu biti će potrebno osvijestiti naše zdravstvene ustanove da izbjeglicama pod privremenom zaštitom bez diskriminacije osiguraju pristup zdravstvenim uslugama. U naše osnovne i srednje škole ubrzo će krenuti djeca iz Ukrajine i potrebno im je osigurati da mališani budu što bolje prihvaćeni u razredima. Bit će potrebno osigurati pojačane tečajeve hrvatskoga jezika diljem zemlje. Ovim putem apeliramo da se tečajevi otvore i prema tražiteljima bilo kojeg oblika međunarodne zaštite. Kao zemlja sada smo dužni i osigurati dostojanstveni smještaj izbjeglicama. Za to će nam biti potrebni i javni, ali i privatni resursi. Želimo vjerovati kao, kako ova prva emotivna reakcija na rat i otvorenost za prihvat neće s vremenom splasnuti i da ćemo kao društvo biti spremni nositi se sa svim izazovima prihvata većeg broja izbjeglica. Konačno većim prihvatom izbjeglica doći će i do promjena na domaćem tržištu rada. Imajući na umu deficite na tržištu našeg, na našem tržištu rada nemojmo zaboraviti da u ovoj zemlji ima mjesta za rad za svakoga, a na nama je da svima osiguramo dostojanstven rad. Klub zeleno-lijevog bloka spreman je na svaki način konstruktivno pomoći u prihvati izbjeglica. Hvala vam.
Sada bismo po običaju prešli na iznošenje stajališta u ime klubova zastupnika i nezavisnih zastupnika pa će prva govoriti u ime Kluba zastupnika Mosta poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić, izvolite.
Koliko je situacija s Ukrajinom ozbiljna možda nama u Hrvatskoj još nije u potpunosti jasno jer smo ipak određeni broj kilometara daleko od Ukrajine, međutim treba biti svjestan da se ta humanitarna kriza, a ne samo rat, ratno stanje i ratna ugroza već proširila i na neke druge zemlje članice EU. Tako sam jučer primjerice razgovarala s kolegom s kojim godinama surađujem koji živi u Poljskoj i kada mi je on rekao, a on nije netko tko je inače aktivan u humanitarnim akcijama da je upravo u njegovoj vikendici smješteno nekoliko ukrajinskih izbjeglica, da su one također smještene u stanu njegovih roditelja itd., da se oni suočavaju s brojem od 100.000 ljudi dnevno na svojim granicama, kad sam shvatila da je to ušlo u svakodnevne živote gotovo svih građana Poljske onda mi je malo bila jasnija slika razmjera ove humanitarne katastrofe koja je pred vratima EU, a uskoro možda i našim vratima. U tom smislu ja ću se još jednom vratiti na ono što se događa u RH i koliko smo mi uopće spremni za nošenje s ovom situacijom. Naravno da je naše ključno strateško pitanje u kakvom je stanju naša vojska i godinama smo mnoge stvari po tom pitanju mi kao HS u onim stvarima za koje smo odgovorni gurali pod tepih, nismo se dovoljno ozbiljno bavili dugoročnim planom razvoja oružanih snaga RH, nismo se dovoljno ozbiljno bavili godišnjim izvješćem o obrani, a sada kada će nam neke stvari nedostajati postavljat će se pitanje na što su se trošila sredstva u trenutku kada nije moguća povratna reakcija. Ono na što bismo sada trebali pripaziti, a dugoročno u to ulagati je svakako Ratna škola „Ban Josip Jelačić“ koja okuplja i najviše vojne kadrove iz drugih zemalja, a to nam je strateški itekako komparativna prednost, ne moramo valjda doživjeti ozbiljnu ratnu ugrozu da bismo znali što je za nas bitno i što trebamo činiti. Međutim ono što možda najviše zabrinjava je problem mentalnog zdravlja naših građana. Otkad je krenuo napad na Ukrajinu zaprimila sam veliki broj zabrinutih mailova naših građana koji pitaju neke stvari koje uopće nisu dosad dotaknute i objašnjenje u javnom prostoru. Kako djeci objasniti što se događa u Ukrajini? Mi više ne govorimo o djeci koja ne gledaju dnevnik kao što je bilo možda prije 20.g. nego o djeci koja su na pametnim telefonima i koja svakodnevno surfaju i opterećena su vijestima koje čitaju, a svjedočimo i informacijskom ratu u društvu spektakla gdje se nažalost čak i u trenutku ovakve krize ne biraju sredstva da bi se povećala klikabilnost i narastao profit, a tom svom sadržaju su izložena naša djeca. Druga stvar zbog koje je potrebno što prije dobiti odgovor nadležnog ministarstva u pogledu mentalne ugroze i načina na koji će se ministarstvo strateški nositi s tim problemom nekog plana reakcije je ono što je na nas kao najveću posljedicu ostavila covid kriza, a to je porast mentalnih bolesti. Porast mentalnih bolesti također vidi se i u tome što će moguće rasti nasilje nad ženama jer raslo je i u vrijeme covid krize. Kod nas za razliku od nekih drugih zemalja imate veliki broj ljudi koji su oboljeli od PTSP-a, hoće li se on sada aktivirati također je otvoreno pitanje. Posljedično uporaba opijata, delikventnog ponašanja i kriminalne radnje. To su sve stvari koje se tiču psihičkih posljedica već sada ovoga informacijskog rata i onoga što se događa u Ukrajini na što očekujemo adekvatan odgovor nadležnog ministarstva. I u konačnici ne smijemo zanemariti situaciju u Hrvatskoj. Ovo što se događa u Ukrajini ne smije se koristiti kao izlika za ne postupanje i za ne imanje ministarstva i ministra graditeljstva već dva tjedna. Hoćemo li mi ignorirati činjenicu da nam je obnova nužna i da ona ponovo čeka iskorištavati ovo kao ispriku ili očito toliki nedostatak kadrova u HDZ-ovim redovima da ćemo na kraju očito slušati Hrebaka i Čačića koji će možda glasno zapjevati „Vrati se Čuraju sveti … [[Govornik se ne razumije]]
Hvala, hvala, hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika HDZ-a govorit će poštovana zastupnica Zdravka Bušić.
… [[Govornica naknadno uključena.]] strogih sankcija Ruskoj Federaciji. Sve razine vlasti od predsjednika države, sabora i Vlade, vladajućih i oporbe ujedinjene su u osudi ove ničim izazvane zastrašujuće ruske agresije na jednu suverenu državu. Hrvatska je pokazala jedinstvo izražavajući solidarnost i potporu ukrajinskom narodu. Hrvatski narod to najbolje razumije jer je i sam se našao u istoj situaciji ima skoro 30 godina prije. Podržavamo prijateljski i Ukrajinski narod u ovim teškim trenucima i solidariziramo se s njegovim patnjama i naporima dižući svoj glas protiv ove bezumne agresije. U tom smislu pridružite se skupu potpore koji se organizira sutra u subotu, 5. ožujka u 12,00 na Trgu bana Jelačića. Okupimo se svi u što većem broju i iskažimo svoju solidarnost i na ovaj način. Poštovane kolegice i kolege, uvjerena sam da smo svi izuzetno zabrinuti razvojem ovih događaja. Svjesni smo da postoji opravdana zabrinutost o negativnom utjecaju ukrajinske krize i na druge političke konflikte i to u našoj neposrednoj blizini na Jugoistoku Europe, npr. BiH, Srbija, Crna Gora, Kosovo, Sjeverna Makedonija, ali i u drugim zemljama istočnog partnerstva Gruzije, Moldavije, Armenije. Jučer je Gruzija službeno predala zahtjev za ulazak u EU, a visoki dužnosnici EU očekuju da bi to mogla isto uskoro mogla napraviti i Moldavija. Na predstojećem summitu čelnika EU razmijenit će se stajališta o zahtjevu Ukrajine za ubrzani status zemlje kandidata za članstvo u EU koji doduše je upitan, međutim ruska invazija stvara nove parametre kako zaključuju politički analitičari i iako će novi kandidati za članstvo u EU morati ispuniti kriterije kao i svaka država do sada samo stjecanje statusa kandidata bit će od vrlo značajnog simboličnog, simbolične potpore. Iako se naizgled čini da su tragična događanja u Ukrajini gurnuli nekako u sjenu pregovore oko prijepornih točki u susjednom nam je BiH ipak, a to mislim isključivo sada na, na izmjenu, nužnu izmjenu Izbornog zakona ipak se aktivnosti nisu zaustavili nego su štoviše se pojačali. Međunarodna zajednica danas je svjesna mogućnosti preusmjeravanja pažnje i otvaranja novih kriznih žarišta. Kroz dosadašnje razgovore imali su priliku sagledati realnu situaciju u BiH sa svih strana, te, te je shvatila, međunarodna zajednica je shvatila potrebu žurno staviti fokus na rješenja tih problema i potaknuti predstavnike 3 konstitutivna naroda u BiH na dogovor. Ne smije se čekati jesen koja može produbiti krizu, a koliko se ozbiljno shvaća zapravo trenutna situacija u svijetu govori i pojačanje EUFOR-a u BiH. Mirno i razumno rješenje je moguće, primjer je to grad Mostar. Preglasavanje jednog od 3 konstitutivna naroda nije rješenje jer nepravednim i nedemokratskim postupcima će u konačnici će biti gubitnici sami građani BiH koji žele mir i prosperitet i cjelovitost i cjelovitu BiH koja bi tako jednoga dana postala i članica EU. Shvatimo ozbiljnost trenutka i odgovornost i budimo na razini našeg zadatka. Hvala.
Sada će, hvala lijepo, hvala, hvala vam lijepa, hvala.
Pred nama je Izvješće o poslovanju slobodnih zona u RH u 2020.g. Predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 25. Zakona o slobodnim zonama. Raspravu je proveo Odbor za gospodarstvo. S nama je predstavnik Ministarstva gospodarstva i održivog razvoja g. Mile Horvat, želi li uzet riječ? Da, izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče HS, uvažene zastupnice i zastupnici. Ja ću proći kroz Izvješće o poslovanju slobodnih zona u RH za 2020.g.. Ovo je izvješće Vlade RH. Podatke koji su sadržani u ovom izvješću dostavljaju korisnici koncesija odnosno nositelji suglasnosti za osnivanje slobodnih zona kojima je te statuse svojim odlukama dodijelila Vlada RH i to za kopnene slobodne zone status korisnika koncesije, a za lučke slobodne zone status nositelja suglasnosti. U izvješću se izraz korisnici koncesija koristi za obje navedene kategorije. Dakle, korisnici koncesija su dostavili podatke za ovo izvješće koje su prikupili od tvrtki koje posluju unutar poslovnih zona odnosno koje su korisnice slobodnih zona. Naime, Zakonom o slobodnim zonama je predviđeno da korisnici tvrtki moraju napraviti izvještaj o svom poslovanju u poslovnim zonama i poslati ga, poslati ga ministarstvu do 5. mjeseca za prethodnu godinu. Ministarstvo gospodarstva i održivog razvoja mora taj izvještaj složiti odnosno i predložiti ga Vladi RH do 11. mjeseca za proteklu godinu, a Vlada RH u 12. mjesecu ga predlaže, predlaže saboru na razmatranje na raspravu. Dakle, to je nekakav hodogram za kako bi cijela stvar bila vrlo ozbiljna od strane korisnika koncesija u njihovom izvješćivanju zato što se praktično cijeli izvještaj u nizu ovih aktera zasniva na njihovim izvještajima, propisane su i novčane kazne za osnivače odnosno korisnika koncesija ukoliko ne poštuju tu obvezu i one su vrlo, one su vrlo ozbiljne kako za, za pravne osobe, tako i za odgovorne osobe u, u tim pravnim osobama. Dakle, izvješće sadrži prikaz zakonodavnog okvira za osnivanje i poslovanje slobodnih zona u Hrvatskoj. U svibnju 2020.g. na snagu je stupio Zakon o izmjenama Zakona o slobodnim zonama. Ovim izmjenama zakona ukinuta je obveza plaćanja naknade za koncesiju za osnivanje slobodnih zona koja se plaćala za slobodne zone na kopnenom području. Naknada je ukinuta jer je protekom vremena od ulaska RH u EU utvrđeno da je institutu slobodnih zona umanjena aktivnost u smislu izmjena uvjeta poslovanja za njihove korisnike i to naročito za one koji posluju u drugim državama članicama EU odnosno na unutarnjem tržištu EU. I drugi važan povod ovoj izmjeni je bilo i olakšanje poslovanja korisnika koncesije za osnivanje slobodnih zona uslijed poteškoća koje su nastale kao posljedica pandemije korona virusa. Pandemija je naime uzrokovala nepovoljne tržišne uvjete u RH, što je se najviše manifestiralo padom potražnje roba i usluga čime je posljedično i narušena redovna gospodarska aktivnost unutar, unutar postojećih slobodnih zona. Ovdje smatramo posebno spomenuti da se naknada za koncesiju obračunavala i za i plaćala na temelju postotka od iznosa prihoda koje je korisnik koncesije uprihodio u svom poslovanju sa korisnicama slobodne zone, a iznos naknade za koncesiju nije proizlazio iz poslovnih rezultata korisnika slobodne zone i nije s istima izravno bio povezan. Izvješće ujedno sadrži i osnovne značajke slobodnih zona, kao i podatke o poslovanju svake slobodne zone, posebno od 2016. do 2020.g. dok se posljednji dio ovog izvješća odnosi na grafičke prikaze s usporednim, usporedbom poslovanja u odnosu na prethodnu godinu u pogledu broja korisnika zaposlenih, prihoda, dobiti, izvoza itd., tako da se može proći kroz svako poslovanje ove slobodne zone u ovom izvješću. Kao i u prethodnom razdoblju u RH je u 2020.g. poslovalo 11 slobodnih zona i to 7 kopnenih u Vukovaru, Osijeku, Krapini, Zagrebu, Kukuljanovu, Škrljevu i, i Splitu i 4 lučke zone u Puli, Rijeci, Splitu i Pločama. Slobodne zone Krapinsko-zagorska i Splitsko-dalmatinska već dulje vrijeme se nalaze u postupku likvidacije, a slobodna zona Kukuljanovo je neaktivna od 2010.g. iz čega proizlazi da u Hrvatskoj zapravo aktivno je svega 8 slobodnih zona, 4 kopnene slobodne zone i 4 lučke. i četiri lučke. Vezano za likvidacije trajanje postupka likvidacije prvenstveno naravno ovisi o osnivačima korisnika koncesije i o nadležnom Trgovačkom sudu na kojem se postupak likvidacije vodi. Dakle, Republika Hrvatska odnosno nadležno ministarstvo nema utjecaja na trajanje postupaka likvidacije što je sasvim logično kao niti na donošenje odluke pojedinog korisnika koncesije o pokretanju likvidacije ili na njegove druge poslovne odluke vezano u poslovanju. Vezano uz broj slobodnih zona u Republici Hrvatskoj smatramo primjerenim napomenuti kako je sustav slobodnih zona došao u fazu kada prve odobrene koncesije za osnivanje slobodnih zona nakon 25 godina dolaze polako do isteka svoga trajanja, tako da u 22 godini, 2022. osim za Krapinsko-zagorsku slobodnu zonu koja se nalazi u postupku likvidacije istječu koncesije i za osnivanje slobodnih zona u Zagrebu, Osijeku i Kukuljanovu, a korisnici koncesija mogu naravno ovisno o svom gospodarskom interesu i ukoliko ispunjavaju zakonom propisane uvjete zatražiti produženje koncesije ili zaključiti poslovanje u režimu slobodne zone. Napominjemo i kako je u ožujku 2021. godine korisnik koncesije za podunavsku slobodnu zonu grada Vukovara podnio zahtjev za ukidanje koncesi9je zbog gospodarskog interesa tvrtki korisnika slobodne zone, a Vlada Republike Hrvatske je 28. listopada 2021. godine donijele odluku o prestanku koncesije za osnivanje podunavske slobodne zona Vukovar sa danom 31. prosinac 2021. godine. Kao i u prethodnim slučajevima kada je došlo do prestanka važenja koncesija za osnivanje slobodnih zona u Bjelovaru, Slavonskom Brodu i Varaždinu i u slučaju slobodne zone u Vukovaru ne radi se o prestanku poslovanja poslovnih subjekata nego o nastavku njihovog poslovanja pod uvjetima koji vrijede i na ostalom području Republike Hrvatske. Dakle da pojasnim. Ukidanjem te slobodne zone skida se u tehničkom smislu žica koja je ograđivala tu slobodnu zonu i označavala režim carinskoga nadzora i te tvrtke su na tom prostoru i dalje nastavile poslovati po režimu slobodnoga tržišta kao i sve tvrtke u Republici Hrvatskoj. Ovo spominjemo kako bi otklonili moguće tumačenje o prestanku poslovanja gospodarskih subjekata i slična nagađanja. Budući da se ovdje radi upravo o proaktivnom poslovanju korisnika koncesije koji radi u interesu korisnika slobodne zone. Prema zbirnim podacima o poslovanju u slobodnim zonama u 2020. godini u slobodnim zonama poslovale ukupno 74 radnika. Broj korisnika je u odnosu na 2019. blago povećan za 4,2%. Kod korisnika slobodnih zona bilo je zaposleno 2638 radnika ili 6,35% manje nego u 2019. Glavni financijski pokazatelji korisnika slobodnih zona u 2020. godini kažu da su korisnici ukupno ostvarili 1,55 milijardi kuna prihoda ili za 8,33% manje nego u 2019. godini. Na razini svih slobodnih zona ostvarena je dobit u iznosu od 109 milijuna kuna što je čak 34% manje nego u prethodnom razdoblju, te ovaj pokazatelj možda najbolje govori o otežanim uvjetima poslovanja u 2020. godini. Udio izvoznika odnosno udio izvoza u ukupnom prihodu korisnika slobodnih zona iznosi 51%. Kod lučkih slobodnih zona udio izvoza u ukupnom prihodu je iznosio 69% dok kod kopnenih slobodnih zona taj udio iznosi svega 20%. Ovi dakle postotci ne odudaraju značajno od rezultata iz 2019. godine. Izvoz uključujući i isporuku dobara na tržište EU i slobodnih zona iznosio je 795 milijuna kuna što je za 13% manje nego u 2019. godini. Kako je ranije spomenuto izmjenom zakona iz 2020. godine, dakle ukinuta je obveza plaćanja naknade za koncesiju, te se korisnici za osnivanje kopnenih slobodnih zona u 2020. godini platili naknadu samo za razdoblje od 1. siječnja do 20. svibnja u 2020. godini. U navedenom razdoblju naknada za koncesiju iznosila je 476 milijuna kuna što je za 38% manje nego u čitavoj 2019. Ako promatramo samo prvih 6 mjeseci 2019. godine kao svojevrsno referentno razdoblje u kojem je naknada za koncesiju iznosila 372 milijuna kuna vidi se da je u odgovarajućem razdoblju 2020. godine naknada za koncesiju bila 28% viša. Dakle, sve je to prikazano u tablici u ovom izvještaju na stranici 28 i može se to podrobnije analizirati. Dakle, uvažene zastupnice i zastupnici ovo su bili kratki pokazatelji iz ovoga izvještaja Vlade o poslovanju slobodnih zona u Republici Hrvatskoj za 2020. godinu. Ona naravno ima i zbirne pokazatelje u svojim tablicama na stranici 22. gdje se može vidjeti ekonomsko poslovanje svih tih slobodnih zona. Hvala vam.
I vama. Prva replika gospođa Pocrnić Radošević.
Hvala. Poštovani državni tajniče iz izvješća koje ste nam dostavili je vidljivo da neke od slobodnih zona imaju koncesije na određeni rok. Upravo za četiri slobodne zone tijekom 2022. godine istječe koncesija, a produženje je moguće na zahtjev osnivača zone. Jedan od uvjeta je i da su korisnici ostvarili minimalno 50% prihoda iz poslovanja izvan Republike Hrvatske. Zahtjev se podnosi Ministarstvu gospodarstva, a procedura traje od šest do dvanaest mjeseci. I naravno korisnici su odgovorni za pravodobno podnošenje zahtjeva. Sad zanima me imate li informaciju da li postojeći korisnici planiraju nastaviti koristiti slobodne zone pošto su u ovom trenutku, da bi ponovno mogle dobiti produženje koncesija vjerojatno i trebali predati zahtjeve kako bi im bili odobreni. Hvala.
Izvolite.
Zahvaljujem se uvažena zastupnice. Dakle, upravo ste dobro ukratko obrazložili proceduru koja slijedi nakon isteka ovih 25 godina koncesije za, kopnene koncesije. Dakle, da kažem da koncesije u lukama su date na neodređeno vrijeme oni nemaju obaveza produženja koncesije. Ove kopnene koncesije koje ističu Osijeku i Gradu Zagrebu oni su otprilike najavili da će tražiti produžetak koncesije. Dakle, moraju se javiti Ministarstvu gospodarstva i po onoj proceduri i onim uvjetima koje je zakon u slobodnim zonama propisao će se onda razmatrati njihovi zahtjevi i donositi adekvatna rješenja odnosno prijedlozi Vladi RH koja treba da im produži koncesiju na određeni period.
Hvala. Gospodin Kirin.
Poštovani dopredsjedniče, poštovani državni tajniče, izvješće je jasno, zakon je jasan glede dobivanja koncesije i poslovanja, ali vrste gospodarske djelatnosti koje nalazimo su u velikom postupku trgovačke djelatnosti. Da li su ekonomski stratezi bili na dobrom putu kada nisu preporučili vrste gospodarske djelatnosti koje stvaraju veću dodatnu vrijednost odnosno proizvodnju, a ne uvoz i prodaju po višoj cijeni nego u matičnim zemljama odakle uvoze robu? Možete li to komentirati. Hvala.
Hvala. Izvolite odgovor.
Uvaženi zastupniče dakle ono što je smisao slobodnih zona jeste da korisnici slobodnih zona moraju imati svoj ekonomski interes da bi uopće otvorili svoju tvrtku u slobodnoj zoni koja ima poseban carinski i poreski režim i naći svoj interes u tom posebnom carinskom i poreskom režimu. Ako to tvrtke ne nalaze onda one odlaze. Dakle, slobodne zone onda ne postoje. Mi moramo reći da na jedinstvenom europskom tržištu je mali interes za slobodne zone. Jedna Njemačka ih ima svega jednog kad vidimo u onim statistikama, da sad dalje ne nabrajam. U Europi ih na europskom tržištu ima svega 70, 72 slobodne zone. Znači da ne postoji ekonomski interes za takvu vrstu poslovanja jer vi morate u zoni žice slobodne zone imati osoblje koje prati kompletne carinske i poreske zakone, izvještaje i to košta, a poslujete na jedinstvenom tržištu gdje svakako morate platiti svoje obaveze da li bili u zoni ili izašli iz te zone.
Gospođa Opačak Bilić.
Hvala lijepo. Evo jedno vrlo jednostavno pitanje. Dakle, u periodu u kojem raspravljamo, dakle za 2020. godinu prihodi korisnika manji su za više od 8% u odnosu na 2019. što je evo značajan i velik pad. Naravno da svi pretpostavljamo da je tu najveći utjecaj zapravo ove pandemije. No, vjerujem vi imate već nekakve projekcije ili nekakav predložak informacija za iduću za 2021. godinu, pa evo ukoliko imate zanima me popravlja li se ta situacija na tom pitanju evo zapravo uspješnijeg poslovanja korisnika i ako imate evo možete nam iznijeti bar nekakve evo projekcije podataka. Hvala.
Hvala. Odgovor.
Zahvaljujem se uvažena zastupnice, dakle ovdje ima, u ovom izvješću ima mnogo podataka jer to su podaci koje su nam slali korisnici, tvrtke unutar tih slobodnih zona. Dakle, korisnici koncesije. Ono što je bitno činjenica jeste da je 2020. pokazala jedan pad, jednu regresiju poslovanja u slobodnim, prometa u slobodnim zonama i interesa u tim slobodnim zonama. Da bi na neki način olakšali korisnicima tih slobodnih zona Vlada RH odnosno mi, izmjenom zakona prošle godine, Zakona o koncesijama ukinuli smo na obavezu plaćanja koncesijske naknade koje je bila na nivou 2% prometa svake slobodne zone. Dakle i tu vidimo da je, da je 2020. godine u prvih, u prvih 5 mjeseci su oni trebali platiti svega 470.000 kuna. Tad je stupio zakon na snagu i oni više do danas ne moraju plaćati nikakvu koncesijsku naknadu. Dakle, šta bi ostalo mi trebali uraditi kako nekakav [[Upadica: Hvala.]] suport.
Hvala. Gospođa Anja Šimpraga.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče iz ovog izvješća vidjeli smo što sve donosi postojanje slobodnih zona. Više puta smo na ovom mjestu pričali o potrebi revitalizacije potresom pogođenog područja Banije. Ne vidim razlog zašto se u Glini, Petrinji ili Sisku ne bi započelo s osnivanjem slobodne zone primarno s korisnicima koji su orijentirani proizvodnim djelatnostima. Potencijalni korisnici slobodne zone mogli bi iskoristiti blizinu granice s BiH, blizinu Zagreba i zagrebačke zračne luke, cestovnu, željezničku povezanost s ostalim dijelovima ali danas sutra i autocestu Sisak – Zagreb. Poduzetnici s Banije imali bi centralno mjesto okupljanja, stanovništvo Banije dobilo bi priliku za zapošljavanje i početak jednog novog poglavlja. Smatrate li da postoji mogućnost, a u konačnici i potreba za osnivanjem jedne takve slobodne zone na Baniji? Hvala.
Izvolite odgovor.
Zahvaljujem se uvažena zastupnice, dakle vaš, vaše pitanje je sasvim opravdano i logično u kontekstu prostora o kom govorite, međutim proaktivnu dakle politiku odnosno prvi korak u ostvarivanju, osnivanju slobodne zone na tom prostoru treba da nađu gospodarstvenici odnosno nositelji koncesije. Netko se mora, neko mora naći svoj interes da osnuje tamo slobodnu zonu, da posluje u slobodnoj zoni, da naplaćuje od toga nekakvog uslugu, javi se Ministarstvu gospodarstva, ispuni određenu proceduru, mi izvršimo procjenu takvog zahtjeva i idemo prema Vladi RH sa prijedlogom da se donese odluka o osnivanju slobodne zone. Pri tome moramo uvažiti interese lokalne samouprave jer se radi o prostorno planskom rješenju odnosno prostorno planskoj lokaciji i dokumentaciji. Prema tome, aktivnu ulogu moraju imati interesi nekih tvrtki sa tog prostora, a mi smo tu da ih pratimo i da u što kraćem roku [[Upadica: Vrijeme.]] omogućimo da dođu do takvoga rješenja.
Hvala. Gospođa Zmaić.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani državni tajniče iz ovog Izvješća o poslovanju slobodnih zona u RH za 2020. godinu možemo zaključiti da broj korisnika odnosno tvrtki unutar slobodnih zona svake godine pada, a glavni razlog tome je što je RH ušla u EU. No, međutim te tvrtke i dalje bez obzira što su izašle iz slobodnih zona one i dalje posluju na tom području pa možete to malo prokomentirati.
Izvolite.
Zahvaljujem se uvažena zastupnice. Dakle, konstatacija je ispravna, na jedinstvenom europskom tržištu su mali interesi da se onda posluje na način da si … slobodne zone, zato opada interes i zato opada promet u slobodnim zonama. Naravno 2020. je posebna situacija sa covidom bila kad je ta cijela gospodarska aktivnost bila ograničena o donekle smanjena. Dakle, ukidanjem slobodnih zona na određenom prostoru, lokalitetu gdje su one postojale ne znači da prestaju raditi i te tvrtke koje su kompanije koje su bile smještene u tim slobodnim zonama. Ukida se režim carinske kontrole na tom prostoru, ukida se fizički se ona ograda koja je bila zakonom propisana se sklanja i na tom prostoru dakle više ne ukida se slobodna zona kao prostor, ostaje prostor gdje su locirane nekakve tvrtke koje i dalje po standardnom režimu poslovanja u RH nastavljaju raditi.
Hvala. Gospodin Troskot.
Poštovani državni tajniče. Moje pitanje prvo je, zbog čega sustavno radite na zatvaranju slobodnih zona u kopnenom dijelu Hrvatske? Da potkrijepim činjenicu ovo što sad izgovaram ono što u izvještaju niste napomenuli da vam je Vukovar nedavno podnio zahtjev za prekid koncesije, brodska je zatvorena, Osijek je na izdisaju, Varaždin je izašao, izgleda da ćete samo iz geostrateških razloga ostaviti samo Zagreb. To je pitanje broj jedan. Pitanje broj dva. Zbog čega slobodne zone u Hrvatskoj nisu uspjele kao što su recimo uspjele Shannon u Irskoj, … u Latviji ili Lodz u Poljskoj koji su proglašene kao top destinacije za slobodne zone? U čemu je to Hrvatska nije uspjela i zašto, isto smo u EU kao i oni? I tri. Malo me g. Kirin ugodno iznenadio s pitanjem, ali nije istina da je to samo stvar gospodarstvenika, zašto je samo trgovina i usluge u našim slobodnim zonama, a ne recimo drvoprerađivačka industrija kao što je to primjer u BiH čiji četiri slobodne zone imaju skoro isti promet [[Upadica Radin: Hvala.]] kao naših 11 u Hrvatskoj?
Izvolite odgovor.
Zahvaljujem se uvaženi zastupniče. Dakle, ja uvažavam vašu zabrinutost za smanjenje broja aktivnih slobodnih zona, ali zar mislite da država u taj dio gospodarstva treba intervenirati? Dakle, mi smo napravili zakonski okvir, čak smo 2020. mijenjali zakon na način da smo rasteretili određenim odredbama smo rasteretili zakonski okvir, da smo dosta liberalizirali rad osnivanje, dali smo kraće rokove za donošenje određenih rješenja od strane ministarstva i Vlade, prema tome nastojali smo olakšati cijelu tu situaciju gospodarstvenicima da bi poslovali u slobodnim zonama. Da li će oni poslovati? Je ipak interes svakog korisnika dakle svakoga gospodarstvenika da li sebe može naći u poslovnoj zoni u Slavonskom Brodu ili negdje dalje. Inače da vam kažem Vukovar [[Upadica Radin: Hvala.]] tek 31.12.2021.g. zato i nisu obuhvaćeni ovim izvještajem [[Upadica Radin: Hvala.]] jer je to izvještaj za '20.g., a '21. je ukinuta slobodno zona na njihov zahtjev. …/Govornici govore u isto vrijeme./…
Gospođa Dalija Orešković.
Hvala. Ima nekoliko vrlo decidiranih konkretnih pitanja. Prvo je, molim vas da mi objasnite koja je svrha raspravljanja i usvajanja ovog izvješća u HS-u, koja je svrha? Naime, nositelji koncesija podnose svoje izvješće Vladi, pardon prvo resornom ministarstvu, ministarstvo Vladi, Vlada HS-u, odgovorite mi na pitanje, što mi zapravo postižemo raspravljanjem o ovom izvješću i koja je posljedica njegovog usvajanja ili ne usvajanja? Drugo pitanje, zašto uopće raspravljamo o ovome ukoliko ugovori o koncesiji za osnivanje slobodne zone nisu javno dostupni? Treće pitanje, zašto u ovom izvješću nisu navedeni konkretni korisnici svake pojedine slobodne zone? I četvrto pitanje, uvjete za početak rada slobodne zone određuje povjerenstvo kojeg formira ministarstvo tko su ti ljudi, tko kontrolira njihov sukob interesa? Hvala.
Odgovor.
Zahvaljujem se uvažena zastupnice. Dakle, zakonska obaveza je da se o ovom izvješću raspravlja pred saborom, da to nije tako vjerojatno bi bilo pitanje zašto se ne raspravlja pred saborom o ovom izvješću, zašto nije dostupno javnosti jer za ovom govornicom su se rekli određeni podaci i vjerojatno je šira javnost onda mogla i čuti kakvo je stanje sa slobodnim zonama u RH i mislim da je to jedan od razloga zbog čega ovaj izvještaj kao i mnogi izvještaji o radu institucija idu pred HS. Pitali ste koji je šta će se desiti koja je posljedica usvajanja, neusvajanja. A čim idemo u raspravu iako moramo razgovarati o ovom izvještaju onda vjerojatno moramo donijeti i nekakvu odluku da li je to izvještaj da li ćemo ga prihvatiti ili ćemo ga odbaciti. Ako ga odbacujemo, ne prihvaćamo moramo imati argumente zbog čega, to je nekakva logika koju je propisao [[Upadica Radin: Hvala lijepa.]] Zakon o slobodnim zonama [[Upadica Radin: Vrijeme.]]
Gospodin Matula.
Zahvaljujem. Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Mene zanima od 74 korisnika koji zapošljavaju u svim tim zonama u '20.-toj godini 2.638 radnica odnosno radnika, mene sada zanima ako oni imaju kao korisnici te porezna izuzeća i država već tu ne dobiva određeni novac, zanima me s obzirom da su samo 2007. i 2008. su bile značajne proizvodne godine kada je u tim zonama je bilo puno proizvodnje, mene zanima događa li se zapravo u tim slobodnim zonama konkurencija našoj poljoprivrednoj proizvodnji i kakva su radnička prava i uvjeti rada i jesu li uopće sindikalno zaštićeni radnice [[Upadica Radin: Hvala.]] i radnici u slobodnim zonama?
Izvolite odgovor.
Zahvaljujem se uvaženi zastupniče. Vi ste ovdje otvorili više pitanja dakle da li su radnici zaštićeni sindikalnim organiziranjem, autonomija, autonomija svakog i obaveza zakonska dakle vlasnika tvrtke koji je se locirao i odlučio da posluje u slobodnoj zoni. Mi nemamo uvid u tome u činjenici da li su radnici tamo sindikalno zaštićeni i organizirani. To nije predmet izvješća o poslovanju, da jeste vjerojatno bi onda oni imali obvezu to i staviti u ovaj izvještaj. Suština jeste da oni, dakle da proizvodi i robe koje su u slobodnoj zoni, dok su u slobodnoj zoni nisu carinjeni i nije država naplatila PDV, ali samo dok su u žici, čim izađu izvan žice država naplati svoj PDV i carina uradi svoj nadzor dakle. Olakšanje je samo da ste pod određenim režimom povoljnijim samo dok je proizvod u žici, kad izađe on je već na tržištu i jednak je tretman kao i, kao i kod ostale … [[Govornik se ne razumije]]
Hvala. Gđa. Raukar Gamulin.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, ja bi vas molila da mi pojasnite jednu situaciju sa zonom Kukuljanovo. Znači ta zona nema korisnika od 2010.g., ona je u obuhvatu industrijske zone Bakar. Zona se nalazi na milijun kvadrata, znači 100 hektara. Kaže da evo 12. godina ide, nema korisnika, a s druge strane industrijska zona Bakar dapače postaje jedno od bitnih pokretača gospodarstvo u tom, u tom dijelu Hrvatske, pa mi nije jasno zbog čega se 11. punih godina, sad ide 12., ta zona drži, tih 100 hektara bez korisnika, gdje je tu interes, zbog čega se, izvolite kolega.
Ne, ne, ne može tako, ne može, molim vas. Nastavite gđo. Raukar, nastavite, ispričavam se u njegovo ime…
Pa ne, ja ću pričat samo vidim kolega objašnjava, pa onda možda nisam čula ne.
…izvolite, izvolite.
Možete mi pojasnit, možda i kolega ne zna.
Ne, ne, ali ne možete razgovarat tako, ali ja se ispričavam u njegovo ime, on je kriv.
Okej, hvala lijepo. Aha, dobro, lijepo, hvala svima na isprici.
Uvažena zastupnice, dakle pokušat ću sa mojim saznanjima objasniti poziciju Kukuljanova, a mislim da je uvaženi zastupnik gradonačelnik ovdje Bakra, pa je to obuhvat njegov, njegovog rada, vjerojatno ima više saznanja o tome. Dakle, u riječkom prstenu imamo 3 slobodne zone, to su Luka Rijeka kao lučka, Škrljevo kao pozadinski terminal za tu luku Lučku slobodnu zonu i imamo Kukuljanovo u Bakru kao, kao ovaj, ovaj zona koja od 2010. ima problema sa poslovanjem. Dakle, zašto ima problema sa poslovanjem? Vjerojatno gospodarstvenici koji su korisnici te koncesije i koncesijskog prostora unutar Kukuljanova se nisu najbolje snašli na tržištu i nemaju i nemaju veliki i nemaju veliki gospodarski, gospodarsku dinamiku, dakle to je isključivo, isključivo poslovni interes tih korisnika [[Upadica: Hvala, g. Pavić]] Isključivo njihov, dakle moramo razlikovati poslovanje u slobodnim zonama i poslovanje u gospodarskim zonama industrijskim zonama, dva su različita režima poslovanja.
Gospodin Horvat držimo se vremena, hvala. Gospodin Pavić.
Poštovani tajniče, možda da ponovimo još jedanput da je slobodna zona područje ili teritorij koji je ograđen žicom i u kojem se posluje po posrednim carinskim i poreznim režimom da to bude jasno svima, a za to treba postojati interes, prvenstveno interes taj da se ne plaća carina prilikom uvoza neke robe, prilikom prerade ili ovoga skladištenja tako da sada ne tumačimo to, možemo o tome kasnije razgovarati. Međutim, ono što je moje pitanje, prije nekoliko tjedana smo ovdje usvojili jedan zakon na temelju zahtjeva iz EU da se 40 zemalja svijeta zapravo oslobodi plaćanja carine odnosno da se ne plaća carina za uvoz njihove robe u EU. Koliko će to utjecati na rast ili pad zainteresiranih za rad u našim slobodnim zonama ako imate možda informaciju o tome?
Hvala. Izvolite odgovor.
Dakle, pre svježa je ova informacija da bi imao nekakve konkretne procijene i podatke, ali definitivno će smanjiti još više interes, još više interes za poslovanje slobodnih zona na jedinstvenom tržištu, dakle čim je jedinstveno tržište EU onda je manji interes za poslovanje unutar slobodnih zona jer se stvaraju određeni troškovi u kapacitetima te slobodne zone koje treba da prate, evidentiraju i izvještavaju itd. i carinske i financijske ove obveze tih korisnika u slobodnim zonama i to je bio razlog zbog čega inače slobodna zona, ova podunavska zona Vukovar zbog čega su korisnici tražili od vlade da se ona ukine jer im predstavlja financijski teret i ne isplati im se raditi pod režimom slobodne zone u, u gradu Vukovaru.
Gđa. Antolić Vupora.
Imamo repliku na dio koji se odnosi na varaždinske slobodne zone, dakle možemo doista konstatirati da je Varaždin na kopnu jedna, ima jednu od slobodnih zona koje su izuzetno uspješne za razliku od onih koje su nelikvidne i neaktivne i u tom kontekstu i u tom smislu doista mislim da se u Varaždinu napravio dobar posao i da u tom smislu treba i dalje biti primjer tamo gdje se to nije učinilo dobro.
Hvala. Odgovor.
Zahvaljujem se uvaženoj zastupnici. Dakle, bliži ste tom prostoru i vjerojatno znate kako posluje slobodna zona u Varaždinu i mi apsolutno kao država imamo interes da imamo što više slobodnih zona, ali i dalje govorim način poslovanja u slobodnim zonama da li će one biti uspješne, neće bit, da li će bit profitabilne ili neće, da li će se održati u funkciji zavisi isključivo od, od korisnika tih slobodnih zona, dakle od gospodarskih subjekata koje tamo rade određene poslove, da li trgovačke, da li proizvodne i koje će tu onda imat i osjetit svoj interes da se u tom režimu, posebnom carinskom i poreznom režimu zadrže sa svojim poslovnim, sa poslovnim aktivnostima. Isključivo je to njihova nadležnost, mi kao država samo stvaramo pravni okvir i olakšavamo poslovanje njima. Sve ostalo je na korisnicima.
I na kraju gospođa Blažević.
Hvala lijepo. Poštovani državni tajniče, dobili smo ovdje pregled ustvari o postojanju slobodnih zona u EU. Evidentno je da Hrvatska ima veći broj slobodnih zona i govorili smo i o padu interesa, sami ste rekli potrebnoj infrastrukturi, dakle određenim kriterijima koji su potrebni da se slobodna zona i osnuje. Mene zanima ima li u stvari slučajeva u zadnje vrijeme da tražitelji koncesija za osnivanje slobodnih zona nisu dobile suglasnost za osnivanje slobodne zone bilo na kopnenom ili na lučkom području. Jednu evo informacija me zanima ima li Irska slobodnih zona, ja sam isto na internetu pronašla nekakvu informaciju o Irskoj jakoj slobodnoj zoni, ovdje se ne navodi, ako znate što je s tom zonom s obzirom da se znamo dosta puta evo uspoređivati s drugima. Hvala.
Odgovor.
Zahvaljujem se uvažena zastupnice. Dakle, kao što sam rekao na prostoru slobodnog jedinstvenog europskog tržišta dakle u zemljama EU svega 20 zemalja imaju, imaju slobodne zone. Ukupno ih je 72. Govorim o stanju 2020. na koji se referira ovaj izvještaj. Čak je 2020. godine slobodnih zona nije bilo niti u Austriji, niti u Belgiji, Finskoj, Nizozemskoj, Slovačkoj, Švedskoj, dakle, dakle nije to su visoko razvijene, industrijski razvijene zemlje, dakle očito da nisu njihovi gospodarstvenici našli prednosti u poslovanju, u načinu poslovanja i režimu poslovanja slobodnih zona i nema ih. Vidimo da ih najviše ima Poljska, Češka, Bugarska itd., ali da jedna Njemačka ih nema, Francuska ih ima svega 2, Danska 1 poslovnu slobodnu zonu. Prema tome valjda postoji nekakav razlog zbog čega je to tako.
Hvala, nemate više replika, hvala lijepa. Želi li izvjestitelj odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu, počnemo sa klubovima, prvi je gospodin Zvonimir Troskot u ime Kluba zastupnika MOST-a. Izvolite.
Poštovani potpredsjedničke Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege i poštovani narode koji nas pratite putem ekrana, kad se zapravo malo zagrebe ispod površine slobodne zone su jedna duga, tužna i složena hrvatska priča. Možda će danas biti govora i bilo je o tome kako određene slobodne zone u Hrvatskoj zarađuju, kako rastu i kako tehnološki napreduju. I ima istine u tome. Kada se pregleda detaljnije ovaj današnji izvještaj činjenica jest da neke od slobodnih zona u Hrvatskoj posluju pozitivno. Međutim, kada se samo malo vrati u prošlost i kada se današnja situacija usporedi s vizijom slobodnih zona koju smo mogli kao država stvoriti i imati, za koju su mnogi akteri u državi krvarili i izgubili svoje zdravlje čovjek se uistinu ražalosti. Glavne stvari po pitanju poslovanja slobodnih zona su se ipak događale 2011. i '12. kada su se slobodne zone borile rukama i nogama da svoja poslovanja nastave uz povlasticama u smislu povlastica poreza na dobit, carinskih povlastica i povlastica za PDV. Nitko nije čuo njihove argumente zašto je bilo važno tada braniti slobodne zone koji su trebali biti stupovi hrvatskog gospodarstva. Prava slika slobodnih zona u Hrvatskoj jest da one izumiru, posebno one kopnene. Kako je s druge strane mogao opstati i postati takav jedan div Shannon u Irskoj u EU koji je danas postao globalni brend i model efikasnog upravljanja. Kako je mogla uspjeti jedna Poljska i Lodz u EU u koju danas dolaze brojni poduzetnici kako bi učili i razvijali poljske modele slobodnih zona i na taj način podupirali i svoja gospodarstva. Kako je mogla uspjeti jedna Latvija u EU koja je nedavno u Dubaiu od Svjetske organizacije slobodnih zona dobila priznaje za najbolju slobodnu luku Ventspils koja je ušla u top 10 slobodnih zona na svijetu. Zamislite, jedna mala Latvija uspjela je ući u top 10 slobodnih zona u svijetu. Tko je ovdje lud? Propuštene su tijekom godina mnoge prilike stranih direktnih ulaganja, a brojne strane i domaće investitore smo potjerali kroz korupciju administrativne barijere, pravosuđe, nestabilnost ključnih propisa za poslovanje slobodnih zona kroz probleme s nesređenim katastrima, namještenim natječajima u dobivanju ključnih koncesija, negativne selekcije te izostanak struke, znanja i upravljanja na ključnim pozicijama. Prije nego dalje krenem iskoristio bih ovu priliku i pohvalio ljude u operativi Ministarstva gospodarstva koji se bave slobodnim zonama. Vidi se da se stvarno trudite i da nastavljate s dobrom praksom koju ste inicirali još davne 2011. kad ste počeli s objavom ovog izvještaja kojeg danas imamo u rukama. Hvala vam na trudu i napornom radu kojeg ulažete. Ovako na prvu iz izvještaja nije jasna strategija Vlade RH no u Klubu MOST-a ne bi nas iznenadilo da glavni vladin neekonomski strateg Čorić prije nego ode u zatvor ne produlji koncesije kopnenim slobodnim zonama. Zatvaraju se sve slavenske, slavonske već da će svoju strategiju usmjeriti samo na lučke slobodne zone. Nije teško doći do zaključka da se lučke komparativne prednosti očituju u poslovanju s izvaneuropskima tržištima kao što su Kina, SAD, Turska, Indonezija, Indija i Južna Afrika. Zatvaranjem kopnenih zona posebno slavonskih otvorit će se prostor slobodnim zonama u Mariboru, u Srbiji i BiH koje će onda preuzeti sav taj ekonomski potencijal. Koliko je neozbiljna i nesposobna naša vlada po pitanju gospodarskih strategija upravljanja slobodnim zonama dovoljno je samo pogledat način na koji se upravlja u Hrvatskoj, a kako u okruženju. U Hrvatskoj su slobodne zone koordinirane kroz udrugu za slobodne zone i hvala Bogu da je imamo iz razloga što su nam upravo one omogućile da 2019. potpišemo povelju za ulazak u Svjetsku organizaciju slobodnih zona. Vlada to ne bi mogla napraviti. S druge pak strane, uprave za slobodne zone u susjednim zemljama, Sjevernoj Makedoniji, Srbiji i BiH se nalaze pri vladama gdje je jasno vidljiva vertikala vlasti, vlade, kantona, županije i onda grada. Nešto slično je bilo nekada prisutno u slobodnoj zoni Varaždin koja je ciljano privlačila investitore, efikasno upravljala te koristila zemljište i parcele na drugačiji način od ostatka Hrvatske i Varaždin je bio i ostao primjer inovativnog poslovanja slobodnih zona koji dan danas, neke slobodne zone u .../nerazumljivo/... Hrvatskoj i Europi kopiraju. Kao što je danas Poljska, nekoć je bio Varaždin. Zašto ne bismo u jednoj od slobodnih zona u Hrvatskoj, primjerice u Zagrebu ili Rijeci podignuli i drvoprerađivačku industriju, trupci kao sirovine bi dolazile u slobodnu zonu i tamo bi se sastavljali u visokokvalitetne ormare ili u visokokvalitetne parkete. Investitor bi dobio svu infrastrukturu, priključak na vodu i struju i zemljište. Važno bi bilo samo da se pokrene proizvodnja i da više ne izvozimo trupce nego visokokvalitetne ormare i parkete od najkvalitetnijih sirovina, kao što je to hrvatska hrastovina, a i da prestane opustošenje hrvatskih šuma od strane Slovenaca i Talijana. Gore je nego što su Mlečani i Turci to radili u svojevremeno. Rad s investitorima, kako stranim, tako i domaćim, traži sustavnost i koordiniranost. Traži jasnu viziju i aktivnu ekonomsku politiku srednjeg i posebno dugog roka. Zemlje u okruženju imaju jasnu viziju, što je prepoznato i na svjetskim forumima, a tamo se ime Hrvatske odavno ne spominje. Koncesijske naknade bi trebalo ukinuti jer se zna da su tijekom godina neke od zona plaćale naknadu, a neke ne. Po kojem se kriteriju to odvijalo, nitko ne zna, no sada više nije niti bitno. Bitno da se te koncesijske naknade ukinu i da postanemo konkurentniji. A čemu se očituje ta konkurentnost slobodnih zona? Slobodna zona je uspješna ako je prostor unutar ograde popunjen i ako svi akteri u zoni dobivaju i pobjeđuju. Kako jednostavno, zar ne? Poduzetnik i investitor je s materijalom ili poluproizvodima lako prešao granicu, iskoristio jeftiniju radnu snagu slobodne zone, vratio se kući s gotovim proizvodima i prošao bolje nego kod kuće. Znači, pobjeda. Država domaćin koja mu je to omogućila, smanjila je lokalnu nezaposlenost, stvorila novo tržište lokalnim dobavljačima i potakla stručno obrazovanje. Opet pobjeda. Želi li strani poduzetnik ono što je proizveo u zoni prodati u zemlji domaćinu, recimo Hrvatskoj, platio bi carinu jer će se to što prodaje smatrati uvezenom robom, u tom slučaju, opet pobjeda. Klub Mosta, a i svima koji koriste zdrav razum, kvalitetno poslovanje i postavljanje slobodne zone su jedino normalne i morale bi služiti kao strategija rasta našeg domaćeg gospodarstva. Zato ćemo kroz ovo izlaganje dati potporu marljivim ljudima u Ministarstvu gospodarstva koji rade u operativi slobodnih zona. Svima iz slobodnih zona koji su prolili suze i dali svoje zdravlje kako bi se one spasile i svim poduzetnicima koji su zbog krivih politika Vlade i nemara propali ili bili protjerani. Ima nas koji i dan-danas, nakon mnogo godina čujemo vaše vapaje i čujemo vaše suze. S druge pak strane, Izvještaj k'o izvještaj, nećemo i ne možemo prihvatiti jer nas on podsjeća na kapitalno djelo engleskog državnog teoretičara Thomasa Hobbesa koji je napisao Levijatan iz kojeg se smatra da je proizašla poznata rečenica da je čovjek čovjeku vuk. Vladajući su poduzetnicima vuk zadnjih 30 godina jer su sustavno i nečovječno uništavali hrvatsko gospodarstvo neovisno o stranci, što je vidljivo i iz odnosa prema slobodnim zonama. Dodatan problem ove Vlade jest da ona ima i svog „Levijatana“ i svoje vukove. Njima dakako kroz ovaj Izvještaj kažemo veliko i odlučno ne. I naravno, valja još na kraju naglasiti da svaka sličnost sa stvarnim događajima i osobama je slučajna.
G. Tomislav Klarić će sada uzeti riječ u ime Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Poštovani predsjedavajući, državni tajniče sa suradnicom, ja sam pripremio raspravu u ime kluba, međutim, slušajući replike, pa sad i govor cijenjenog kolege, njegova zadnja rečenica je bila, svaka sličnost sa stvarnim događajima je slučajna ili tako nekako. Mislim da je to doista tako, ali čudio sam se zašto u ovome Izvješću je Ministarstvo napisalo ovu rečenicu iako slobodne zone posluju već dugi niz godina, a njihova funkcija i način poslovanja za dio javnosti ponekad predstavlja nepoznanicu te stoga Vlada RH ovdje ponovo iznosi njihova osnovne značajke. Šira javnost vjerojatno ne zna, ali me čudi da saborski zastupnici ne znaju. Dakle, slobodne zone i sam pojam slobodnih zona je režim poslovanja i upravo suprotno od ovog što je moj prethodnik i kolega govorio, dakle, slobodne zone su prostor unutar nekakve poslovne zone, prostorni plan ... [[Govornik se ne razumije.]] od strane jedinice lokalne samouprave, namjeni i u režimu poslovanja slobodne zone, što znači da mora biti ograđen, da mora imati poseban ulaz i da ima posebne povlastice vezano za njihovo poslovanje. To ne znači da u tim poslovnim zonama koje imaju i unutar svog prostora koncesiju za poslovanje u režimu slobodne zone, da nema gospodarstva, da se ono zatire, .../nerazumljivo/... propada i da tamo nema gospodarstva. Ovo govorim iz razloga zašto što sam predsjednik skupštine jedne takve zone ispred osnivača i šta na tome aktivno radim već 4, 5 mandata. Dakle imamo poslovnu zonu, ovdje vrlo aktivnu, to ću reći na primjeru industrijske zone Kukuljanovo, ovdje se spominje pod nazivom Škrljevo. I imamo slobodnu zonu Kukuljanovo i jedna i druga su na istom području. U istoj poslovnoj zoni, samo je ovdje koncesionar Luka Rijeka koja zatraži koncesiju poslovanja u režimu slobodne zone, oni su taj svoj prostor, 600 i nešto tisuća kvadratnih metara ogradili i posluju kao takvi i ovdje vidite, prema ovom Izvješću da posluju vrlo uspješno, što ne znači da preostali dio te poslovne zone ne posluje, s broje govore da vrlo dobro posluju. Kako? Poslovna zona ima 5 milijuna kvadrata. Grad Bakar kao osnivač te zone je zatražio koncesiju za milijun kvadrata da bude u režimu slobodne zone. Zašto? Iz razloga kad pregovaramo sa investitorima, ukoliko dođu Danci, Nijemci, Rusi, bilo tko, Kinezi, da im možemo dati i tu pogodnost. Da im možemo ponuditi zemljište i ukoliko žele poslovati u, po modelu slobodnih zona sa povlasticama koje im država daje, da im se omogući daj prostor. Što se dogodilo? Ulaskom u EU, a to vidite iz ovog Izvješća i svih ostalih izvješća, još ste spomenuli varaždinsku zonu, nije da je ona propala, da je nestala, da je nema, da ju je netko uništio, razorio, ali jednostavno, kad pogledate u Izvješću, kamo se izvozi roba iz tog zona, ako je tržište Austrija, Njemačka, Irska, Italija, Nizozemska, one su članice EU. Dakle, to je taj dio poslovanja. Što se tiče zone Kukuljanovo, ona u ovom trenutku u ovom Izvješću, a ono je od 2020., piše da ima 190 i nešto poslovnih subjekata. U 2 godine, sad ih ima 220. Tih 40 nije nestalo. Nije se zatvorilo, dakle oni su došli u tu zonu, ali jednostavno, investitori su, između ostalog i Talijani i Nijemci i hrvatske firme i u ovom trenutku se gradi 20 novih hala i preko 2 km nove infrastrukture i otvara 300 tisuća kvadrata novog zemljišta, evo i zahvala Ministarstvu gospodarstva jer upravo sad sa Ministarstvom gospodarstva rješavamo pitanje imovinsko-pravnih odnosa za određene čestice i između ostaloga, iz EU fondova je dobiveno 15 milijuna kuna bespovratnih sredstava za gradnju nove infrastrukture. Dakle ovdje ne govorimo o gospodarstvu na način da nekakav segment slobodnih zona se uništava i da time gospodarstvo propada. To je samo jedan alat, jedan element, jedan model kako gospodarstveniku omogućiti da i da bude konkurentniji na svjetskom tržištu van granica EU. Ako smo u EU od 2013., a zone u Varaždinu su isključivo poslovale sa zemljama koje su na ... [[Govornik se ne razumije.]] EU, da li ima smisla određivat taj posao u režimu slobodne zone, ako nemaju izvoza, ne znam, u Kinu ili Ameriku. E, ovo što ste spomenuli prijedlog da se ukine ova koncesijska naknada. Pa državni tajnik je i u Izvješću to piše i ovdje je rekao da koncesije u 2020. nema, ne plaća se, iako je 50% išlo proračun države, a 50% u proračun jedinice lokalne samouprave na čijem području jesu. I još jedan podatak, ovdje iz Izvješća se lijepo vidi, najrazvijenije zemlje Europe nemaju 5 ni 10 ni 15 .../nerazumljivo/... ovih slobodnih zona. Hrvatska ima 11. Njemačka ima 2. Irska je nema, Slovačka, Švedska, Finska, Belgija, slobodnih zona nema ni u Austriji, ali ono što je dobro u Hrvatskoj, što smo geostrateški tako pozicionirani, a to se vidi iz ovog Izvješća, da izuzetno dobro posluju i ostat će poslovati lučke zone, to je definitivno, sad sa izgradnjom Zagrebačke obale u Rijeci, sa izgradnjom novih prometnih pravaca, ... [[Govornik se ne razumije.]] sigurno u tom režimu i to vrlo uspješno. Isto tako, Luka Ploče, isto tako Vukovarska. One koje nemaju zainteresiranog investitora, on nema smisla da postoji. Dakle imamo poslovnu zonu koja je urbanističkim planom zauzela određeni prostor, na tom prostoru posluju gospodarski subjekti, jedinice lokalne samouprave grade infrastrukturu, pregovaraju, stvaraju uvjete, dolaze investitori i hvala Bogu, sve ih je više. I ogromne su investicije. Na prostoru Kukuljanova, u prošloj godini je bilo milijardu i 200 milijuna kuna investicija. U gradu sa 8 tisuća stanovnika i bit će otvoreno 1000 radnih mjesta. Ovdje piše da je zona Kukuljanovo neaktivna. Jeste, slobodna zona, ali to nije poslovna zona Kukuljanovo, ona u svom modelu poslovanja ima tu pogodnost za ponudit investitoru koji dolaze za sad interesa nema i ono što je sigurno, mi nećemo produžavati ugovor jer ističe ove godine. Ugovor o koncesiji za tu slobodnu zonu. Zašto? Jer na prostoru Kukuljanova imamo slobodnu zonu Škrljevo i nema smisla da imamo 2, kad smo u EU. Dakle, ovo je Izvješće za svaku pohvalu, ono je pokazatelj smjera u kojem idemo i gospodarstvo sa ovakvim načinom vođenja, sa strategijom razvoja, sa LNG-em, sa gradom prometnica, sa svim ovim pogodnostima koje u ovom trenutku hrvatska Vlada stvara, jednostavno mora biti uspješna. Evo, zahvaljujem.
Hvala i vama. Sada je na redu Klub zastupnika socijaldemokrata i g. Željko Pavić. Izvolite.
Poštovani predsjedavajući, tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo nažalost kolegica sad upravo odlazi, a htio sam samo spomenuti zbog čega nema smisla da se inzistira na slobodnoj zoni na Baniji. Ponovit ću još jednom što je to, što je već rečeno nekoliko puta u saboru, što je spomenuo i tajnik, što sam rekao evo i u svojoj replici, što je rekao i g. Klarić u svom izlaganju da je slobodna zona teritorij, znači teritorij, područje koje je ograđeno i u kojem se posluje po posebnim carinskim i poreznim režimom, znači posluje se malo drugačije. Zašto? Zbog toga što, evo čuli smo maloprije ukoliko recimo npr. naše poduzeće surađuje sa nekim poduzećem u trećim zemljama koje plaća carinu da ne bi se ta carina plaćala prilikom ulaska robe koja će se dorađivati ili prerađivati u Hrvatsku, nakon toga ponovo se traži povrat carine i poreza, jednostavnije je da se posluje u slobodnoj poslovnoj zoni. Isto tako ukoliko strana poduzeća žele raditi u slobodnoj poslovnoj zoni u smislu da prilikom uvoza robe u Hrvatsku ne plaćaju carinu, ne plaćaju poreze, mogu tamo raditi u slobodnoj zoni bez tih obaveza. Osim toga u slobodnim zonama se mogu dobiti neki poticaji, znači poticaji za mikro poduzetnike, poticaji ovi koji sam spomenuo maloprije porezni i carinski poticaji, onda mogu se dobiti poticaji za opravdane troškove novih radnih mjesta koji su povezani sa investicijom odnosno investicijskim projektom, poticaji za opravdane troškove usavršavanja povezanih sa investicijskim projektom i onda imamo još nekakve poticajne mjere koje su vezane za … [[Govornik se ne razumije]] investicijske aktivnosti itd., itd.. E sad, da bi se otvorila slobodna zona treba postojati interes poslovnih subjekata na tom području, na tom teritoriju. Ukoliko ne postoji interes nema ga tko iskazati prema vladi odnosno prema ministarstvu. O tome se radi. I ako se taj interes ne iskaže onda nema niti šanse da se ta slobodna zona na tom teritoriju otvori. To je odgovor kolegici koja ima možda dobru ideju da se Baniji i pomogne, ali ne sa slobodnom zonom jer da bi se poslovalo u slobodnoj zoni trebaju postojati nekakvi posebni interesi. Možda da se predloži neki drugi model, da se na Baniji možda osnuju poslovne zone i da se onda svi poslovni subjekti koji posluju na Baniji i koji otvore nova radna mjesta dobije drugačije poticaje, da se možda smanje porezi za to područje, to je već nešto drugo. Međutim, ovakav model i ovakav zahtjev je zapravo neosnovan i mislim da nema smisla da se uopće o tome raspravlja. Što se tiče izvješća, izvješće nam u jednom dijelu pokazuje da imamo neki blagi porast broja poslovnih subjekata odnosno korisnika koji koriste poslovne zone s jedne strane i s druge strane možemo reći da kad gledamo izvješće koje smo već imali ovdje u saboru prije možda nepunih godinu dana izvješće za 2019.g. vidimo da je pad u odnosu na 2018. bio otprilike 20%, znači 2019.g. je u slobodnim i poslovnim zonama poslovalo otprilike 71 korisnik, što je bilo 20 i nešto posto manje nego što je to bilo 2018.g., sada vidimo da se u odnosu na 2019. to nešto povećalo za 3 korisnika. Međutim, ono što je opet s druge strane, nije zbunjujuće nego zapravo ukazuje na to da se sasvim drugačija djelatnost obavlja u slobodnim zonama je pokazatelj da sada kod većeg broja korisnika slobodnih zona imamo manji broj zaposlenih što znači da se zapravo posao koji se obavlja u tim slobodnim zonama promijenio i mislim da zapravo većina tih poslovnih subjekata koji, koji ovoga rade u poslovnim zonama, znači ne kažem svi, ali većina njih se zapravo bavi skladištenjem robe i to je zapravo nekakav provoz robe koji dođe u Hrvatsku i nakon toga izlazi van iz tih slobodnih zona. Jako malo ima prerađivačke industrije u tim zonama. Možda ima u ovim zonama koje su na određenim lokacijama zbog toga što je to odgovarajuće da se roba lako dopremi sa jeftinim prijevozom ako je to brodski prijevoz u pitanju i nakon toga vlakom do same te zone onda to ima smisla. Bilo je tu pitanje zašto nemamo slobodnih zona kao što ima recimo Litva, Latvija, ne znam koje su bile zemlje spomenute. Gledajte, znači poslovni subjekti otvaraju svoja poduzeća u slobodnim zonama u državama koje su najbliže tržištu sa kojim posluju odnosno gdje im je najlakše prići sa transportnim sredstvima jer transport je jako veliki zapravo postotak u cijeni koštanja pojedinog proizvoda. Tako da ima smisla da Pula i Rijeka imaju zapravo popunjene svoje, svoje slobodne zone i da uspješno posluju jer ipak dole dolazi velika količina robe sa brodovima i veliki zapravo ovoga hot spot za razmjenu tih roba. S druge strane imamo pokazatelje da su ukupni prihodi slobodnih zona negdje oko milijardu i pol kuna, što je za nekih 8% manje nego što je bilo prethodne godine, ali smo u prethodnoj godini znači 2019.g. smo imali pad za 14% u odnosu na 2018., znači pad se polako zaustavio. Međutim, kad računamo postotke znate kak to izgleda, kad računate postotak na mali iznos dobijete i malu brojku jel tak, tako da je u tome keč. Mislim da s obzirom da smo nedavno donijeli zakon na temelju ovoga zahtjeva EU odnosno uredbe koja je, koju smo trebali implementirati u našu zakonsku regulativu da nećemo naplaćivati carinu još za nekih 40-tak zemalja iz trećih zemalja a to znači da ćemo zapravo izgubiti još i dalje interese za rad u odnosno poslovanje u slobodnim zonama. Naime, ukoliko ne ispunjavate te uvjete nema smisla poslovati u slobodnoj zoni jer vam to samo otežava rad i onda se iz slobodne zone selite u poslovnu zonu. E sad to seljenje u poslovnu zonu nije tako jednostavno s obzirom da imate najčešće nekakve velike pogone možda imate i nekakve strojeve unutra pa se pokušalo u nekim slobodnim zonama to izdvojiti na način da se ponovno postave drugačije ograde i to je u redu ukoliko su ti poslovni subjekti bili smješteni negdje na rubovima pa se to moglo sve skupa izdvojiti i da nakon toga to više nije slobodna zona nego je to nakon toga poslovna zona u kojoj poslovni subjekt normalno nastavlja poslovati. Sad da ne elaboriram dalje, pokušao sam objasniti zbog čega ne smijemo dezinformirati i naše saborske zastupnike ovdje u sabornici, a i javnost da nešto nije u redu, prvenstveno zbog toga što ovaj dio koji je vezan za poslovne zone nije stvar aktivnosti koje Vlada hoće ili neće provesti nego je provodi na zahtjev poslovnih subjekata. I ukoliko postoji interes, ukoliko postoje prostorne mogućnosti na području pojedinih jedinica lokalnih samouprava onda se to može i provesti i sigurno će to biti u interesu svih nas jer ćemo imati povećani broj zaposlenih na tom području. A pogotovo je to cilj čelnika jedinica lokalne samouprave ukoliko imaju zaposlenost odnosno nemaju uopće nezaposlenost ukoliko im ta nezaposlenost pada onda imate čelnika na čelu te jedinice lokalne samouprave koliko, četiri, pet mandata jel tako, eto to vam otprilike ovako izgleda. Prema tome, to je interes svih nas, međutim da bi se taj interes ispunio mora postojati interes i poslovnih subjekata, mora biti interes ulagača. Ukoliko taj interes ne postoji ne možemo imati slobodne zone i nećemo imati slobodne zone popunjene. Zbog toga i slobodne zone na kopnu propadaju, znači ono što ste reli slobodna zona u Varaždinu je ugašena, ne postoji više, ali postoji poslovna zona. U Krapini se nažalost desio jedan mali defekt, zona je u likvidaciji i tamo neće biti poslovna zona, bit će tamo neki pogonim, ali poslovna zona neće biti poslovna zona je otvorena na drugom teritoriju, a namirit će se valjda jedan dio vlasnika koji su bili u toj poslovnoj zoni koji su bili vlasnici tih zemljišta. Evo hvala.
I vama. Gospodin Branko Grčić govorit će u ime Kluba zastupnika SDP-a. Izvolite.
Potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Pa evo čuli smo zapravo gdje bi mogli otprilike locirat probleme sa slobodnim zonama u Hrvatskoj. Dakle, ključno je po meni pitanje zašto imamo taj rasap između kopnenih i ovih primorskih zona, zašto ove kopnene padaju i ulaze u sebe na neki način nestaju jel, a zašto ove lučke da tako kažem uspijevaju? Drugo ključno pitanje je upravo ovo o čemu je maloprije kolega govorio znači ako imate u susjedstvu običnu zonu, poslovnu, poduzetničku zonu i do nje slobodnu zonu, slobodna zona je prazna, a ova se puni i tamo se investira. Znači sve one odgovorne ljude koji se time bave pozivam da prouče zašto se to tako događa? Koji su to uvjeti u tim poduzetničkim zonama, a koji su uvjeti zakonski definirani u slobodnim zonama uz sve ono što slobodna zona po definiciji je? I da vidimo što se tu eventualno može poboljšati da bi se te slobodne zone u Hrvatskoj učinile atraktivnijim. Naravno postoji ograničavajući faktor, to je svakako datum kad smo ušli u EU i kada smo prihvatili stroža pravila tržišne utakmice. Ona su ograničavajuća kada je riječ o potporama i različitim instrumentima koji se mogu primijeniti u različitim da tako kažem poduzetničkim infrastrukturama jer i slobodne zone i poslovne zone i poduzetnički inkubatori i sve to spada u taj širim pojam poduzetničke infrastrukture. Druga stvar koja se vidi iz ovih podataka, a koji su priloženi u ovom izvješću jeste da je covid značajno utjecao isto tako na poslovanje subjekata u zonama, tako da sad govoriti o milijardi, milijardi i pol kuna prihoda ili dobiti ili ne znam drugim parametrima izvoza koji su ostvarili subjekti u zonama je poprilično teško i analizirati nekakve trendove jer se tu dogodilo ono što se dogodilo u našem okruženju. No imperativ je svakako da se vidi da se u zakonskom pogledu i u smislu potpornih nekakvih instrumenata može slobodne zone učiniti još atraktivnijim nego što je to trenutno slučaj. Kada govorim lokalno onda me naravno brine i nisam oduševljen činjenicom da se u mojoj županiji Splitsko-dalmatinskoj županiji likvidira slobodna zona, ajmo reći ona kopnena jel jer ova lučka radi i pokazuje određene rezultate. No mi znamo koja je ključna razlika u odnosu na ciljeve koji su postavljeni kod osnivanja slobodnih zona između primorskih ili tih lučkih zona i kopnenih slobodnih zona. Dakle, kopnene su se trebale primarno razvijati u smjeru jačanja industrije, dakle proizvodnje, a ove kopnene same po sebi su se nametnule kao prije svega zone u kojima se događa pružanje određenih usluga. Recimo kad gledate Splitsko-dalmatinsku pardon je u Splitsko-dalmatinskoj županiji je, ali je lučka slobodna zona onda vidite da tamo prevladava isključivo skladištenje robe, dakle uvoz, prepakiranje, transport na neke nove lokacije i to nije nešto što daje nekakve posebno velike ekonomske efekte. Zaposlit će se tu neki naši ljudi i to je uredu, to je ono što je isto tako važno međutim za doprinos ukupnom hrvatskom gospodarstvu i BDP-u učinci su relativno, relativno mali. Kad se osvrćemo na mjere koje tamo postoje, a vidim da i tu postoje određene nedoumice. Biti u slobodnoj zoni ne znači baš nekakve pretjerano velike beneficije i vjerojatno je to razlog zašto nema velike potražnje za naseljavanjem slobodnih zona. Kad govorimo o PDV-u, kad govorimo o plaćanju carine, trošarina itd., tu se zapravo radi više o odgodama nego o bilo kakvom oslobađaju. Dakle, to je ta prednost što vi ne morate odmah platiti nekakav PDV ili carinu na određeni uvoz robe, posebno ukoliko želite da ta roba bude tu dorađena, prerađena i da se eventualno ponovo izvozi. Tek kad roba završi na domaćem tržištu onda ćete zaista i morati platiti uvozne i carine i trošarine i PDV jer se na svaki uvoz plaća PDV. I tu je ta ključna razlika kad gledamo znači poduzetnika i njegovu poziciju u slobodnoj zoni da je on u povoljnijoj poziciji u smislu likvidnosti, ali ništa dalje od toga. Iako i to može biti vrlo, vrlo važan faktor i može biti poticajan da izaberete kako je kolega maloprije rekao taj režim poslovanja. Dakle, tu se radi zapravo o režimu poslovanja. Što će dalje biti sa slobodnim zonama? Teško je, teško je predvidjeti. Hrvatsko gospodarstvo nažalost posebno recimo u kraju u kojem ja, iz kojeg ja dolazim oskudijeva proizvodnjom, dakle onom klasičnom industrijom što smo uvijek priželjkivali na neki način, a s druge strane nam se vraća kao bumerang jer se kontinuirano smanjuje taj proizvodni kapacitet. Posebno uz obalu. I to je ono što problem kraja iz kojega ja dolazim. U velikim krizama kao što je i ova najnovija ukrajinska, dakle ova, ova teška ruska agresija na Ukrajinu bez, bez jasnih povoda i ciljeva će sigurno utjecati već ove godine na naš turizam. Ako se kriza prolongira i ako bude doista ovaj onaj najgori scenarij za koji se nadamo da se neće dogoditi, a to je da Europa na određeni način bude u duljem vremenskom razdoblju izložena potrebi da se na bilo koji način uključi u sve ovo onda je jasno da će to imati reperkusije na turističku sezonu. I to je ono čega se bojim i to je ono čega se u nekakvom srednjem i dugom roku bojim za naše priobalje koje je definitivno izrazito ovisno o turizmu. Posebno Splitsko-dalmatinska županija. Znači jako je malo proizvodnje, jako je malo novih investicija u proizvodnom sektoru, oslonili smo se na turizam, mnoge obitelji isključivo žive od turizma od iznajmljivanja apartmana i pružanja određenih dodatnih usluga i kad se dogode velike svjetske krize kao što je Covid kao što je sada ovaj veliki rat, nezapamćeni na ovim prostorima onda je jasno da će to imati reperkusije i na naš život i na u nekom srednjem roku standard ljudi jer kada imate tako izraženu monokulturu kao što jeste turizam u tim našim krajevima onda se morate i nadati, ne da kažem nadati nego strahovati da će u ovakvim situacijama i naša pozicija biti dosta, dosta otežana. No, dobro evo tu bi stao, pa vas pozdravljam.
Hvala. U ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka govorit će gospođa Urša Raukar Gamulin. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, već je do sada dovoljno stvari izgovoreno. Meni se eto postavljaju neka, neka pitanja koja mislim da su nekako logična kada se pročita ovo izvješće, koje vas odvede da malo i dalje pogledate te situacije oko, oko slobodnih zona u Hrvatskoj. Jer i po, samo na početku kada se konstatira koliko je slobodnih zona u pojedinoj europskoj zemlji vidimo da to vrlo varira, pa da recimo u kao što je već rečeno u jednoj Njemačkoj su dovoljne 2 slobodne zone, kod nas ih je nominalno 11, neke su u likvidaciji, Kukuljanovo uopće ne funkcionira od 2010., pa nije jasno zbog čega se održava toliki broj slobodnih zona. Naravno kažete to je potreba sa terena, ljudi sa terena traže koncesije, ali eto ja mislim da su slobodne zone kao što je gospodin gradonačelnik Bakra rekao jedan od alata u poslovanju pa čini mi se da bi i ministarstvo u tom smislu trebalo biti možda i aktivnije oko, oko i uspostavljanja slobodnih zona, informiranja i svakako recimo postavlja se pitanje zbog čega poslovanje u poslovnim zonama u RH je i po ovom izvješću manje-više u, što je govorio kolega Grčić, u skladištenju, prepakiravanju, a ne u proizvodnji. U čemu je problem? Zbog čega te slobodne zone nisu postale poticaj gospodarstva nego je i to postao jedan od krakova za trgovinu. Da li su ti poticaji, dakle da li su te olakšice u slobodnim zonama vjerojatno nedovoljno atraktivne da bi se tu pokretala proizvodnja i da bi se neki zamašnjak tražio? To su isto pitanja i za vladu i za ministarstvo. Mislim da nakon 20, 30 godina se ne može samo konstatirati da slobodne zone naročito kopnene polako odumiru. Ove lučke slobodne zone koje se koriste naravno za skladištenje eto njima je one posluju dobro što je i logično, ali sama svrha i cilj slobodnih zona se očito nije, nije, nije dogodio. Eto, po ovom izvješću evidentno. Ja bih ipak postavila ponovno pitanje smisla slobodne zone Kukuljanova ako od 2010. nema korisnika. Ja razumijem da industrijska zona Bakar savršeno, savršeno možda pretjerujem, ali jako dobro posluje i dapače razvija se. Vi kažete da je to alat, vi taj alat niste upotrijebili 11 godina, a držite usred industrijske zone 100 hektara ograđenog, vi čete imati slobodan govor pa ćete mi odgovorit, da, ali to je pitanje koje se postavlja. Zbog čega je 100 hektara ograđeno … [[Upadica: Ne razumije se.]] a trebalo bi biti.
Ja vas, ja vas upozoravam, morat ću opomenuti i zastupnicu i zastupnika ako vrše, da, ako vrše razgovor međusobni, jer to se ne smije. … [[Upadica: Ne razumije se.]] Izvolite, poslije ćete se naći na kavi.
Ja nisam počela, pa se ne smatram odgovornom. Nekoliko puta i gospodin državni tajnik i kolege su rekle da su slobodne zone su ograđene, ograđene ogradom, žicom. Pa evo ja ću poslije zamolit gospodina državnog tajnika da pojasni tu situaciju. U čemu je, zbog čega postoji nešto ograđeno kao što kaže gospodin tajnik, 100 hektara u jednoj industrijskoj zoni koja napreduje i koja se dobro razvija, hvala Bogu, evo nadam se da ćete vi to pojasniti tu jer ste onda kad ste govorili u ime HDZ-a u ima Kluba HDZ-a ste govorili o industrijskoj zoni Bakar, niste govorili o slobodnoj zoni Kukuljanovo. Rekli ste samo da je to alat koji niste upotrijebili po podacima, niste ga upotrijebili 11 godina i 100 hektara stoji. Pa evo postavlja se pitanje gdje je tu smisao, kakav smisao. I na kraju bih za razliku od kolege, ja bih podržala kolegicu Šimpragu jer mislim da sad na područjima kao što je Banija koja je devastirana već i prije, a onda je došao taj razorni potres ne možemo to promatrati samo sa, sa pozicije da se trebaju gospodarski subjekti organizirati i zatražiti koncesiju za slobodnu zonu. Smatram da bi tu država trebala dati i signale i poticaje i informacije i kao što sam na početku govorila očito revidirati te olakšice koje se nude u slobodnim zonama kako bi se omogućilo jednom kraju kao što je Banija koji je zaista potpuno devastiran, evo prošlo je više od godinu dana da im ni kuće nisu obnovljene, a kamoli šta drugo, da se, da se i taj način ko što kaže gradonačelnik Bakra, taj alat da se upotrijebi u svrhu oživljavanja tog prostora kao i sličnih prostora u Hrvatskoj, ali Banija je sigurno na prvom mjestu. Evo, hvala lijepo.
Hvala i vama. Gospođa Dalija Orešković, će govoriti u ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a. Izvolite.
Uvaženi predsjedavatelju, kolegice zastupnice i zastupnici, rasprava o slobodnim zonama dobar je primjer na kojem možemo dokazati zašto je Hrvatska ponekad ne samo slučajna nego i uzaludna država. Nekoliko zastupnika prije mene ukazalo je na činjenicu da slobodne zone u Hrvatskoj se na neki način ili gase, a zapravo nisu ostvarile svoju gospodarsku svrhu niti se s njima ostvaruju oni ciljevi koji se slobodnim zonama ostvaruju u drugim državama. Zašto je tome tako? Pa između ostalog u svojoj replici postavila sam pitanje ovdje prisutnom predstavniku predlagatelja čemu služi ovo izvješće? Odgovor je glasio, pa čim izvješće postoji, čim o njemu raspravljamo očito nečemu služi. Na sličan način odgovorio je i na pitanje, čemu služe gospodarske zone. Dakle, njegov odgovor je bio pa ako slobodne zone imaju druge države članice onda očito postoji neki razlog. Jedna od većih tragedija Hrvatske države je to što mi imamo u ministarstvima, u nadležnim tijelima, ljude koji ne znaju sami artikulirati koji je razlog postojanja nečega i čemu pojedini dokument služi. I sad ću se samo osvrnuti na to izvješće. Dakle, sukladno Članku 25. Zakona o slobodnim zonama nositelji koncesija podnose svoja izvješća do svibnja nadležnom ministarstvu, nadležno ministarstvo do studenog podnosi izvješće vladi, a Vlada do 31. prosinca sve za prethodnu godinu Hrvatskom saboru. U zakonu nije propisano što će se dogoditi ako neki nositelj koncesije ne podnese svoje izvješće u roku. U zakonu nije propisano što će se dogoditi ako ministarstvo Vladi ne podnese svoje izvješće u roku, niti je propisano što će se dogoditi ako Vlada promaši svoj rok, a niti je igdje propisano što će se dogoditi sa tim izvješćem kasnije kada ono stigne u Hrvatski sabor. O njemu se raspravlja u radnom tijelu Hrvatskog sabora, u matičnom Odboru za gospodarstvo. Međutim niti odredbama Poslovnika Hrvatskog sabora kojim su definirane ovlasti i uloga Odbora za gospodarstvo nije propisano što se događa sa pojedinim izvješćima. Stoga ja pitam, naravno da će se ono usvojiti zato što je vladajuća većina očito neupitna, ali što se s time postiže? Koju smo mi to informaciju kao zakonodavno tijelo dobili kroz ove podatke koji su ovdje sadržani. Hrvatski sabor ima dvije elementarne uloge. Jedna je nadzor rada ključnih institucija. Regulatorna tijela kontrolira Hrvatski sabor i kada se raspravlja o izvješćima tada bi neusvajanje izvješća primjerice Izvješća glavnog državnog odvjetnika trebalo značiti da treba mijenjati čelnika pojedine institucije. Druga svrha izvješća je to da Hrvatski sabor kao zakonodavno tijelo dobije informacije o tome što se u pojedinom sektoru događa da bi mogao mijenjati svoje zakonodavstvo i pravila rada. Niti jedna od ove dvije funkcije ne može se iščitati iz izvješća o poslovanju slobodnih zona u Republici Hrvatskoj. Koga ćemo mi smijeniti ako shvatimo da u tom izvješću nešto ne valja? Vladu? Resornog ministra gospodarstva? Nositelja koncesije ili korisnika pojedine slobodne zone? Koga? Nikoga, jer to nigdje nije propisano. Što ćemo mijenjati u zakonodavstvu? Isto očito ništa, jer elementarne podatke za to nemamo. Kada govorimo o tim elementarnim podacima evo što sve ne valja. Za početak uvjete za rad i početak rada neke slobodne zone određuje povjerenstvo. Povjerenstvo bira resorni ministar. Nigdje ne pišu kriteriji, kaže se iz kojih sektora članovi povjerenstva dolaze, o kojem kriteriju ne zna se. Nitko ne kontrolira njihov sukob interesa. Dakle, nekoliko ljudi utvrdit će da pojedina osoba koja je podnijela zahtjev za koncesiju udovoljava uvjete. Složit će ministru Nacrt rješenja o početku rada. S obzirom da i sami nositelji koncesije mogu biti korisnici pojedine poslovne zone ovdje je podlog za razne koruptivne radnje i pogodovanja. Je li to bilo kojoj instituciji u državnom tijelu na radaru da to provjerava? Nije. Drugo, postojeće koncesije za slobodne zone dane su različitim razdobljima. Neke uskoro istječu. Vrlo vjerojatno neće biti obnovljene. Sadržaj tih ugovora nije javno dostupan, ne znamo zapravo jesu li ti uvjeti ujednačeni, što je u njima pisalo niti te ugovore itko kontrolira. Treće, nije poznato niti tko su korisnici pojedine slobodne zone. Navodi se onako općenito i u đuture. A kada govorimo između ostalog i o razlozima zašto slobodne zone u Republici Hrvatskoj nisu uspjele ostvariti svoj osnovni cilj, a to je da budu neki stupovi razvoja i zamašnjaka gospodarstva hajmo razmisliti i o ovim podacima. Kaže se da je poslovna zona Vukovar ostvarila ulaganje u 2020. godini od zamislite 8600 kuna. Ne kaže se doduše na što se taj iznos odnosio, niti tko je to uložio ali 8000 kuna. Onda imamo slobodnu zonu Kukuljanovo, slobodnu zonu luka Rijeka Škrljevo 270 000 kuna. Ovo Kukuljanovo neću spomenuti to se gasi. Pa onda imamo slobodnu zonu Osijek 133 000 kuna ulaganja. Pa onda imamo slobodnu zonu Zagreb 2 milijuna kuna ulaganja. Kažem nigdje ne piše tko je uložio i na što je uložio. Onda imamo neke slobodne zone tipa Splitsko-dalmatinske županije koje se gase i onda imamo vrlo zanimljiv podatak za slobodnu zonu luke Ploče u kojoj je u 2020. godini izvršeno ulaganja u vrijednosti od 221 milijun kuna. E pa sad oprostite, ali ja doista ne razumijem koja je to gospodarska politika Republike Hrvatske, a s obzirom da slobodne zone mogu dobivati različite subvencije, različite oblike pomoći koje ponovno ne možemo kontrolirati jer nisu čak u ovom izvješću niti naznačene. Niti ne znam na kojem bismo mi to stranicama mogli tražiti, prikupljati, analizirati te podatke koji bi trebali po meni biti sastavni dio ovog izvješća. Ali ako imamo slobodnu zonu Vukovar za koju je čak donesen posebni zakon i ako tu imamo ulaganje od 8000 kuna, a primjerice u slobodnoj zoni luke Ploče imamo ulaganje od 221 milijun kuna, ja bih voljela znati kako je došlo do ovako velikih nerazmjera i razlika. Kako ćemo mi onda u drugim temama koje se nalaze na dnevnom redu moći usmjeravati našu raspravu, kako ćemo moći podnositi prijedloge zakona i amandmane ako zapravo ne znamo što se u Republici Hrvatskoj o ovako bitnim temama uopće događa. I sad ću se vratiti na onu svoju početnu tezu države nereda, uzaludne države u kojoj nadležna tijela ne znaju niti što bi trebala biti njihova uloga. Meni se čini da treba početi od toga da uredimo pristojna, elementarno pristojna pravila podnošenja izvješća različitih nadležnih tijela u kojima će biti jasno definirano za početak koja je njihova svrha. Drugo, precizno definirano što ta izvješća trebaju sadržavati. Treće koje su posljedice propuštanja roka da se izvještaj podnese u propisanom roku. Četvrto, kad se raspravlja što znači činjenica da je izvješće neusvojeno, primljeno na znanje ili se sa aklamacijom vladajuće većine prihvaća. Niti jedno od tih pravila u samom Zakonu o poslovanju slobodnih zona nema, nema niti u odredbama Poslovnika Hrvatskog sabora, naravno da nema niti u nikakvom pravilniku po kojem radi Odbor za gospodarstvo. I onda se pitamo zašto je u ovoj državi dopušteno da može raditi tko što hoće. Pa zato što je HS to tako odlučio i to dopustio. I ako želimo Hrvatsku pretvoriti u državu kakva bi ona trebala biti, e onda od odgovornosti HS-a u postupcima raspravljanja i usvajanja različitih izvješća treba krenuti. Eto, to je prva početna točka. Hvala.
Hvala i vama. Sada prelazimo na pojedinačne rasprave, prvi je g. Tomislav Klarić. Izvolite.
Vjerovao sam da će poučen iskustvima prijašnjih godina ovo Izvješće bit sa manjom, kraćom raspravom, a sa više znanja o nečemu o čemu se raspravlja. Dakle, zakonom, pa i izmjenama i dopunama zakona iz 2020. g. u čl. 40, čl. 41 propisane su novčane kazne od 15 do 75 tisuća kuna, kaznit će se za prekršaj osnivač ako započne s radom prije izdavanja rješenje, itd., u propisanim rokovima donese pravilnik, sve je propisano, sve je napisano, sve se zna. No, ako govorimo o gospodarstvu, a slobodne zone su između ostalog, jedan bitan segment tog gospodarstva i razvoja, onda treba razgovarati o nečem puno širem. O nečem što se odvija čitav niz godina i nečem što se događa na terenu, a često se zapostavlja i omalovažava. Rad gradova, općina, jedinica lokalne samouprave koje su prvi i osnovni korak u pokretanju bilo kakve poduzetničke odnosno gospodarske aktivnosti na točno određenoj lokaciji, na određenom području. U raspravi ispred kluba sam rekao da je institut slobodnih zona jednostavno alat koji omogućava gospodarstveniku poslovanje po posebnom režimu. Gotovo. Sve drugo što je propisano s tim propisima, uvjeti poslovanja, ograđivanje nekakvog prostora sa posebnim ulazima, carinski nadzor i sve ostalo, to je propisano i to se zna i ukoliko se pojavi investitor koji želi poslovati u tom jedinice lokalne samouprave odnosno poslovna zona odnosno država mu mora, može na ovaj način omogućiti da posluju u tom režimu. Ali, promišljati o gospodarstvu parcijalno, segmentirano govoriti o njemu je krivo. Sjećamo se one silne povike i huke oko LNG terminala. Koja je situacija sad? Kome on smeta? Da li je more hladnije, kako su govorili, zato što će ispuštati balastne vode, da tamo nešto se naružilo, vidimo predivan brod vezan uz obalu, sve je okolo čisto, ništa ne smrdi, čak niti ne buči, a Hrvatska ima pravac dobave plina. Što je poduzetnička zona i što ona mora imati? Mora imati infrastrukturu, mora imati vodovod, kanalizaciju, mora imati pristupne ceste, telekomunikaciju, optiku, javnu rasvjetu, po mogućnosti industrijske kolosijeke, mora imati riješene imovinske pravne odnose 1/1 jer niti jedan investitor neće kupiti nešto što nije, moramo imati institut i prava građenja i prava služnosti. Između ostalog, i ovaj dio koji se odnosi na slobodne zone, ukoliko neko želi poslovati. Dakle ako je netko zatražio da u svojoj poslovnoj zoni može investitoru omogućiti režim poslovanja u uvjetima slobodne zone, a to znači da gospodarstvenik, tipa ovih u Varaždinu, da im je prije bilo korisno poslovati u tom režimu jer su radili sa tržištem u Europi. Međutim, ulaskom u EU koje prednosti on tamo ima, a ima obveze? Dakle jednostavno ljudi odustaju od tog režima jer im se ne isplati. Ograđuje se prostor tek kad unutar njega dođe gospodarski subjekt. Prostor je na raspolaganju investitorima. Kad govorimo o onom što znači razvoj, niti jedan investitor vam neće doći na prostor u kojem nema izgrađenu infrastrukturu, a infrastrukturu uglavnom gradi jedinice lokalne samouprave i gradovi i općine. Model kako se nešto stvara znači dugoročno ulaganje, mukotrpan rad, pogledajmo samo zemljišne knjige. Nedavno smo donijeli ovaj dio zakona koji se odnosi na sređivanje zemljišnih knjiga. Pogledajmo ovaj dio koji se odnosi na sredstva EU, koliko je njih povučeno u gradnju infrastrukture, u tim nekakvim poduzetničkim zonama. Sve su to odradili ljudi na terenu, uz suradnju, naravno sa Ministarstvom gospodarstva i hrvatskom Vladom jer oni su ti koji stvaraju preduvjete. Ja se ovdje stvarno moram zahvaliti Ministarstvu gospodarstva na suportu koji je nevjerojatan jer bez njihovog suporta masu stvari ne bi bilo rješivo. I ne bi se otvarala radna mjesta. Hvala Bogu, kod mene na Kukuljanovu je 5000 ljudi radi i radit će još 5000. Imamo 21 pismo namjere. Ali niti jedan od tih [[Upadica: Hvala. Vrijeme.]] 21 pisma namjere ne iskazuje interes za poslovanje [[Upadica: Vrijeme.]] u režimu slobodne zone jer [[Upadica: G. Klarić, vrijeme.]] proizvode izvozi u zemlje EU.
Vrijeme, vrijeme, vrijeme. Ne, ne, ne, ne, ne, ne. E, ako želite, ako želite odgovoriti. Gđa. Pocrnić Radošević, izvolite.
Hvala poštovani kolega Klarić, na početku izlaganja ispred kluba, spomenuli ste da je u poduzetničkoj zoni Kukuljanovo u gradu Bakru smješteno 220 poslovnih subjekata, što je zaista respektabilan broj. Budući danas govorimo o slobodnim zonama, a grad Bakar je ima već 25 godina i postoji li neka poveznica između osnivanja slobodnih zona i poslovnih zona u gradu Bakru, da li je su te poslovne zone bile na neki način vjetar u leđa za razvoj poduzetničkih zona i koje grad Bakar ustvari i sada i dobro iskoristio jer je slabljenjem interesa za slobodne zonama svoje resurse preusmjerio u izgradnju i funkcioniranje poduzetničkih zona jer evo, rijetko imamo priliku čuti pozitivna iskustva ljudi s terena, što vi svakako jeste. Najčešće čujemo primjedbe, kritike ljudi koji nisu radili na terenu, pa evo, korisno je čuti vaše mišljenje. Hvala.
Hvala. Odgovor.
Evo, zona na Kukuljanovu je istovremeno bila zamišljena za vrijeme Jugoslavije kao prostor na koje će se izmjestiti prljava industrija iz grada Rijeke van grada Rijeke. 90-ih godina, ona je zamrla, proglašena zonom sumraka i nikakvih investicija na njoj nije bilo, osim što su one, ono nekoliko firmi koje su bile prebačene u taj prostor redom ili završile u likvidaciji i stečaju ili prestale postojati. Novi ustrojem pokrenuto je 2004. g. investicijski ciklus koji je pokrenuo tu zonu na način da je gradio infrastrukturu, pripremao terene, rješavao imovinsko-pravne odnose i privlačio gospodarske subjekte sa brojnim povlasticama, 30% oslobađanja komunalnog doprinosa ukoliko je sjedište na tom području, minimalne cijene i permanentno se čitavo vrijeme gradila nova infrastruktura i sad je 5 milijuna kvadrata te zone od početnih koje su bile zamišljene na svega nekoliko spremno za investitore [[Upadica: Vrijeme.]] i u ovom trenutku [[Upadica: Hvala.]] investitori dolaze i grade svoje objekte.
Gđa. Orešković.
Hvala. Pa kad ste se već spomenuli čl. 40 Zakona, kažete sve je u njemu lijepo definirano. Nije, definirane su prekršajne odredbe u odnosu na nositelja koncesije, pa između ostalog, ako on ne podnese svoja izvješća. Ali ja postavljam pitanje, što je sa odgovornosti resornog ministarstva i što je sa odgovornosti same Vlade? Dakle, mi raspravljamo o Izvješću kojeg je Vlada podnijela HS-u i imamo pravo reći je li po pitanju slobodnih zona radila dobro ili nije. A kad govorite o tome da se slobodne zone definiraju po svojoj uspješnosti ovisno o tome koliko ima infrastrukture, pa nije li onda logično da ovi iznosi ulaganja koji su u pojedinu zonu izvršena, govore o tome da je Vlada ili država uložila u izgradnju infrastrukture i ako imamo veliki nesrazmjer jedne poslovne zone, kao što je to Luka Ploče u odnosu na sve ostale, imamo se pravo pitati je li tamo pogodovano nekim poduzetnicima, a kako ćemo to utvrditi ako uopće nemamo podataka o tome [[Upadica: Hvala.]] tko su bili poduzetnici koji su pojedinu poslovnu zonu koristili, [[Upadica: Hvala lijepa.]] odnosno slobodnu?
Odgovor.
Da budem slikovit. Prošle godine, mi smo u gradnju infrastrukture uložili 26 milijuna kuna i u izvješće za iduću godinu za ovu prošlu godinu će vjerojatno stajati da je u zonu uloženo 26 milijuna kuna. Ove godine ne ulažemo više jer smo uložili te godine. Isto tako i u Luci Ploče. Isto tako je u slobodnoj zoni Škrljevo kod mene na Kukuljanovu. Nema .../nerazumljivo/... tamo kod njih su minimalna ulaganja bila, čini mi se 26 i nešto tisuća kuna, sa pripremanjem nekog terena. Zašto? Jer su sva ostala ulaganja u izgradnju infrastrukture, u sve ono što je bilo potrebno za njihovo poslovanje, uloženo davno prije, a ovaj čl. 45 govori o obvezi onoga koji dostavlja podatke. Te podatke prema ovome kako Zakon stoji i ovo što podnosi Ministarstvo, oni prikupljaju i kao izvješće dostavljaju nama, a podatke su dostavili oni koji su ih u obvezi dostaviti. Neće resorni ministar niti državni tajnik poslovanje Luka Rijeka ili Ploče [[Upadica: Vrijeme. Hvala.]] sastavljati njihova izvješća. Oni ih [[Upadica: Hvala gospodine.]] dostavljaju Ministarstvu, a Ministarstvo ih okupljeno dostavlja nama u vidu izvješća [[Upadica: Bili ste, bili ste jasni, g. Klarić.]] za čitavo područje RH.
Hvala lijepa. Gđa. Raukar-Gamulin.
Zahvaljujem. Poštovani kolega, mi imamo za temu danas slobodne zone. Znači vaša industrijska zona je sjajno organizirana, ima veliki napredak, ima svoj smisao, zamašnjak je razvoja, ne samo Bakra nego puno šireg područja. Tu uopće nema dvojbe. I to sam i ja rekla nekoliko puta. Ali, govorimo o slobodnim zonama. Kojeg smisla ima da postoji slobodna zona od 2010. koja nije imala nijednog korisnika? Evo, to, ja stalno vas pitam, a vi meni odgovarate o industrijskoj zoni, govorite da je to alat, a taj alat se nije upotrijebio, evidentno jer da se upotrijebio, imao bi nekog korisnika. Tko od toga ima koristi?
Hvala. Izvolite odgovor.
Evo, ja vam se stvarno zahvaljujem na ovom pitanju. Dakle radi se o istoj zoni. Ista je zona i ta sloboda zona i ova industrijska koja govorite kako postiže ogroman napredak. Ali u toj zoni, u toj zoni u kojoj govorite da je razvojna, da je bombastična, da je sve 5 je ta slobodna zona. Kao element, ukoliko se pojavi g. Pavić i želi u toj zoni u režimu poslovanja slobodne zone obavljati proizvodnju, skladištit, što god, da mu ja ili moji ljudi kao vlasnici možemo omogućiti da to radi na tom prostoru. Dakle radi se o istoj zoni. Slobodna zona je na prostoru te industrijske zone, u istoj toj zoni je i slobodna zona Škrljevo. Ova tu u Izvješću, koja posluje izvrsno, je li tamo? Ona je na istom tom prostoru. Samo je u tom dijelu prostora, od milijun kvadrata, budući da je pojavio se interes Luke Rijeka dobivena koncesija od strane RH na neograničeno, oni su taj prostor svoj od 600 tisuća kvadrata [[Upadica: Hvala lijepa. Hvala. Hvala.]] gradili i posluju u režimu slobodne zone.
Hvala. Gđa. ZmaIć.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Klarić, slobodne zone imale su vrlo važnu ulogu u gospodarstvu u RH dok RH nije bila članica EU. Od kako smo postali članica EU, slobodne zone imaju i drugi značaj i drugu ulogu, pa možete li to malo prokomentirati?
Izvolite odgovor.
Stvar je vrlo jednostavna. Pitanje isplativosti, odnosno poslovnog namjere poduzetnika plana, da li želi poslovati sa Indonezijom, Amerikom, Kinom ili će plasirati svoj proizvod u Njemačku, Austriju, Sloveniju, zemlje članice EU i sad se postavlja pitanje, zašto bi ja, ako radim proizvod koji ću izvoziti u Njemačku, koristio prostor slobodne zone na kojoj moram kao graditi, na kojem moram uvesti samo ulaz koji mora biti pod nadzorom, pa mi dolazi carina i sve ostalo, kad nemam potrebe za izvozit svoju robu u Indoneziju, u Afriku, Japan ne znam kam, van EU. Dakle, većina naših poduzetnika, a čisti je primjer ovo u Varaždinu posluje, a pogledajte i u izvješću kamo se izvozi roba iz ovih poslovnih zona koje još uvijek posluju i zato govorim da ova brojka od 11 i od ovih 8 koje su aktivni je prevelika i da će se s vremenom smanjiti.
Hvala g. Klarić. Gđa. Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Kolega Klarić, vi ste na temelju ne samo znanja nego i velikog iskustva danas govorili o formiranju i funkcioniranju slobodnih zona. Međutim, pred nama je izvješće za 2020.g. i kao da zaboravljamo da smo u toj godini donijeli Zakon o izmjenama Zakona o slobodnim zonama, da smo u toj godini je prestao važiti Pravilnik o načinu plaćanja naknade za koncesije za slobodne zone, da je to iznad svega bila godina pandemije bolesti covida koja je narušila redovnu gospodarsku aktivnost, pa vas molim kolko se upravo sve ovo reflektiralo na rad vaše zone odnosno zona?
Izvolite.
Na svu sreću što se tiče investicija i investitora pandemija se nije odrazila, interes je veći nego ikad, investicije veće nego ikad i u ovom trenutku izgradnja dolje ukoliko hoćete možete probat. Al da ne govorim samo o svojoj zoni, imamo našeg kolegu Lončara dolje u Zadarskoj županiji, imamo njegovu zonu Poličnik, pogledajmo tu zonu, dakle i oni su mogli zatražit ovaj dio da imaju na određenom prostoru svoje zone, taj dio slobodne zone i vjerojatno bi i ministarstvo odnosno Vlada RH dala koncesiju, al nije bilo interesa investitora za to. Dakle, investitori dolje dolaze, evo sad je tvrtka … [[Govornik se ne razumije]] pa nedavno kupila zemljište kod njih. Evidentno je širenje te zone. Dakle, Davor Lončar sa svojim suradnicima planski odrađuje i stvara nevjerojatno uspješnu poslovnu zonu u Zadarskoj županiji, činjenica i to u ovo vrijeme kako govorite pandemije. Dakle, i ovaj zakon, vlada je izašla u susret gospodarstvenicima, čak i koncesije se odrekla.
Hvala, hvala. Gđa. Burić.
Hvala vam potpredsjedniče. Poštovani kolega Klariću, dugogodišnji ste i uspješan gradonačelnik grada Bakra i ono što ovom prilikom moram posebno naglasiti jest da ste od Bakra stvorili grad dostojan za život, poslovanje, za stanovanje i da su ti uvjeti daleko, daleko bolji nego prije. Također poslovanjem mijenjate i gospodarsku sliku kompletno u cijeloj Primorsko-goranskoj županiji nabolje. Ono što ste spomenuli u svojem govoru jest broj zaposlenih u zoni Kukuljanovo, kao i projekcije za budućnost. Mislim da ste spomenuli 5.000 i u narodnom razdoblju novih 5.000 ako se ne varam zona Kukuljanovo će uskoro imati više zaposlenih nego što ima broj stanovnika sam grad Bakar, pa me zanima u stvari odakle crpite radnu snagu i na koji način se snalazite vezano uz to.
Izvolite odgovor. Hvala.
Evo zahvaljujem se. Mi ne promišljamo industrijsku zonu Bakar kao zonu grada Bakra, to je prvo već industrijsku zonu čitave Primorsko-goranske županije, pa i Hrvatske. Ukoliko ne budemo tako promišljali onda nismo na dobrom putu i upravo to radimo. Govorim, Bakar ima oko 8.000 stanovnika, a samo u zoni u ovom trenutku bez kooperanata je preko 5.000 zaposlenih. Ali što je fit bek Bakru nakon 400 i nešto milijuna kuna koliko je proteklih godina uložilo u gradnju infrastrukture. Fit bek Bakru je, su besplatni liječnički pregledi za djelatnike. Svaki umirovljenik će sad za Uskrs dobit 300 kuna uskrsnice i 300 kuna božićnice, autobusi kojima se ljudi u svih 12 naselja grada Bakra voze potpuno besplatno, pedijatar, logoped, 5 dječjih vrtića, prvoligaš u košarci i sve ono ostalo što pokušavamo omogućit svojim građanima i to je smisao investiranja i ulaganja u gospodarstvo. Predivno je napravit i sportske dvorane i parkove, ali bez gospodarstva nema…
Hvala, znam da vam je drago nabrajati sve to, ali vrijeme ide, hvala. Sada je g. Siniša Jenkač na redu, izvolite
Uvaženi potpredsjedniče, kolegice i kolege. Danas govorimo o slobodnim zonama, ali evo spominjemo i poslovne zone jer imaju i različitosti i sličnosti, pa evo vidimo da neki ne razumiju koji je smisao slobodnih zona i koja je različitost između slobodnih zona i poslovnih zona i zašto se u biti u ovom trenutku mnoge slobodne zone gase kao što se primjera radi tj. gase, mijenjaju svoj ustroj, kao što se primjer radi slobodna zona u Varaždinu mijenja svoj ustroj i više nije slobodna zona. Upravo razlog broj jedan je ulazak u EU, to je osnovni razlog, a i to je jedan od prvih razloga zašto su se formirale nekada davno slobodne zone jer su postojale određene povlastice jer mi nismo bili u EU i iz tog istog razloga kao što je i kolega Klarić rekao, ja ću u replici to ponoviti, iz tog istog razloga mnoge slobodne zone više ne ostvaruju one osnovne povlastice koje su ostvarivale prije nego što smo mi kao država bili u EU. Interes za slobodne zone postoji još uvijek u onim prostorima u RH gdje su izvoznici orijentirani na treće države, znači države izvan EU gdje još uvijek oni te povlastice mogu ostvariti i to je upravo razlog zašto se određene slobodne zone gase jer primjera radi slobodna zona Varaždin praktički i nema izvoza u države izvan EU, a izrazito je koncentrirana na prostor EU i ako gledamo dobit koju su oni ostvarili u biti su bili među najjačim poslovnim zonama u RH. I znači interes vlasnika je da mijenjaju oblike, osnivačke oblike i normalno kao što sam i rekao iz tih interesa oslobođenja i raznih povlastica one su se osnivale i zbog istog razloga one se trenutno gase. Ja bih tu htio se kratko osvrnuti općenito na poslovne zone i nadopuniti kolegu Klarića jer evo vidljivo je da zna o čemu govori i skrenuti pozornost i ministarstvu i svima kolegama saborskim zastupnicima da trebamo razmišljati na slijedeći način. Obzirom da dolazimo, evo nekolicina nas koji smo ovdje iz lokalne samouprave znamo probleme formiranja pa evo kako i slobodnih zona tako općenito poslovnih zona i mislim da bi trebalo upravo formiranje i mogućnost formiranja poslovnih zona koje 99% formiraju te toliko kritizirane jedinice lokalne samouprave, a bez njih ne bi bilo maltene skoro niti jedne poslovne zone, a i jedan značajan broj slobodnih zona trebali bi u svakom slučaju razmišljati da se omogućuje jedinicama lokalne samouprave i da se to integrira u Zakon o izvlaštenju. Znači jednako kao što kada gradimo ceste ili primjera radi to je još jedino definirano u gradnji groblja, znači vi možete na ta dva, na ta dva infrastrukturna projekta nekoga izvlastiti. Recimo primjera radi za poslovnu zonu vi ne možete nikoga izvlastiti. I to je veliki problem u formiranju praktički zona i funkcioniranju mnogih zona jer imate onih privatnih suvlasnika, vlasnika površina koji jednostavno ne žele iz njima jedino poznatih razloga prodati pa niti 200, 300 kvadrata za cestu, a niti onda i tu parcelu gdje bi vi mogli na kraju krajeva nastaviti formiranje poslovne zone. I to je jedan veliki problem i problem koji se na kraju krajeva onda i nastavlja iz godine u godinu, a samom intervencijom u Zakon o izvlaštenju mislim da bi uvelike pomogli ne samo jedinicama lokalne samouprave nego i gospodarstvu da se dalje kvalitetno razvija. Ono što je rekao kolega Klarić da bi vi formirali zonu vi u nju morate dovesti značajan broj znači cesta, kanalizacije, vodovoda, struje. Znači morate uložiti desetke milijuna kuna i automatski vrijednost tog zemljišta povećava se i ljudi koji su suvlasnici ajmo reći privatni suvlasnici u tim zonama gdje netko na, kroz prostorni plan i urbanistički plan nacrta zonu i automatski tim ljudima digne vrijednost tog zemljišta nažalost često puta oni to ne žele prodati [[Upadica: Hvala.]] i evo tako dalje i tako dalje.
Imate replike. Gospođa Pocrnić Radošević.
Hvala potpredsjedniče. Poštovani kolega drago mi je što smo imali priliku čuti i razmišljanje još jednog čelnika jednog hrvatskog grada. Slobodne zone trebamo gledati kao dio poduzetničke infrastrukture u koju spadaju i slobodne zone i poduzetničke zone ali i potporne institucije. Ulaskom u EU i promjenom poreznog i carinskog režima smanjena je potražnja i mogućnosti poslovanja u slobodnim zonama. RH je reagirala ukidanjem koncesija, ali to neće značajno pomoći i upravo je jačanje poduzetničkih zona što ste i sami spomenuli, ulaganje u infrastrukturu i dostupnost poduzetnicima put kojim jedinice lokalne samouprave trebaju ići. Ali ne možemo isto tako reći što smo čuli više puta danas da slobodne zone su bile i jesu beskorisne i da nisu napravile onaj posao koji su trebale napraviti ako su se neki vanjski uvjeti promijenili naravno da se jedinice lokalne samouprave trebaju prilagođavati i da se prilagođavaju o čemu smo čuli [[Upadica: Hvala.]] i pozitivnih iskustava. Hvala.
Odgovor.
Tako je, ne samo da se prilagođavaju jedinice lokalne samouprave nego ovo je upravo primjer prilagođavanje poduzetništva novonastalim uvjetima. To je vrlo jednostavno i kao što sam i rekao, poduzetnici su svojevremeno bili agilni i tražili su modele oslobađanja i carine itd., povoljnije modele poslovanja i formirale se slobodne zone. S obzirom kao što sam i rekao vremena se mijenjaju, mijenjaju se i odnosi i normalno da te slobodne zone praktički mnoge koje više ne izvoze u treće zemlje, znači izvan EU više nemaju te beneficije i nemaju potrebe biti kao takve formirane, ali one i dalje funkcioniranju, one i dalje posluju, one i dalje imaju mogućnost da se, da se šire i da i dalje kvalitetno posluju i hvala Bogu mnoge od takvih zona ostvarile su svoj smisao postojanja.
Gospodin Sačić.
Evo poštovani gradonačelniče i kolega Jenkač, ja sad samo mogu reći da taj naš, naš zavičaj tamo oko Varaždina poslovne zone i slobodne zone koje su prije 10-15 godina učinjene Kneginec recimo, Jalžabet poslije, dolje oko vas oko ovaj Varaždinskih Toplica, a Čakovec da ne govorim su iznimno pridonesle razvitku naših krajeva. Vi praktično na selima nemate nezaposlenih ljudi, mladih ljudi, žena. Jedini je problem što su male plaće u svim tim zonama. Svi ti investitori koji su došli, došli su sve ste im, sve im je osigurano infrastruktura, ali radna snaga nije plaćena kako treba. To je jedan od problema. I drugo i moju djedovinu su također tamo uzeli baš u Jalžabetu, to je za kikiriki ošlo, to je za kunu, dvije, ljudima nije rečeno šta je, ostali su bez kapitala i zato sad neće ni prodavat.
Hvala. Izvolite odgovor.
Da, sumnjam baš da za kunu, ali evo ja znam da mi nažalost ne možemo, ja bi rado kupovao za kunu, dvije, pet, ali mi kad kupujemo to je maltene za 10 EUR-a, kupujemo ledinu, a na nju moramo dovesti svu onu infrastrukturu koja košta desetke milijuna kuna. Normalno vremena se mijenjaju i druga, drugi odnosi, druge cijene bile su u vrijeme '90.-tih, druge su danas, a i različita cijena je procjenom definirana kad vi kupujete poljoprivredno zemljište ili već kad kupujete znači kroz prostorni ili detaljni urbanistički plan kada općina ili grad formira negdje zonu onda normalno i ta procjena je nešto veća i nešto skuplja, pa evo ja sad u pojedinačne slučajeve ne mogu i teško mi je ulazit. Jest da je mnogi strani investitori koji su na području Varaždinske županije izgradili svoje posebne subjekte do sad su davali relativno niske plaće i evo trebamo se više okretati [[Upadica Radin: Hvala, vrijeme.]] našim poslovnim subjektima koji su evo nekad i kvalitetniji od stranih.
Gospođa Opačak Bilić.
Kolega Jenkač vi ste spomenuli promjene i potrebe na tržištu, a dok smo recimo od državnog tajnika čuli da su negativne trendove u poslovanju zona opravdava covidom. Evo ja sam malo pogledala izvješća za prethodne godine i podaci govore da zapravo evo primjerice 2018. broj zaposlenih u zonama je bio gotovo 2900 danas ih je 2500 dakle 400.000 radnih mjesta manje i naravno da se trendovi mijenjaju, jasno da je jednim dijelom i pandemija uzrokovala i nepovoljne tržišne uvjete odnosno pad potražnje. No evo recimo jasno se vidi i pad osim tog broja zaposlenih visi i pad ukupnih prihoda. Dakle, u 2019. prihod je bio milijardu i 500 milijuna, a recimo 2017. 2,5 milijarde, 2017., 2018. milijardu i 800, a već 2019. milijardu i 600 dakle nije samo ta pandemija uzrok manjeg poslovanja, a niti ulazak u EU što smo također čuli kao obrazloženje [[Upadica Radin: Hvala.]] jer su sve ove navedene godine već bile period kad smo bili u EU [[Upadica Radin: Hvala lijepa.]] Kolega iz Bakra je rekao da sve to [[Upadica Radin: Gospođo Opačak vrijeme.]] nije utjecalo na njegovu zonu, dakle trebamo li zapravo kvalitetniji pristup slobodnim zonama [[Upadica Radin: Vrijeme.]]
Vrijeme. Izvolite.
Znači vi ste postavili repliku pitali ste me oko slobodnih zona, pa jasno je ako znači ja tu vidim vrlo značajnu poveznicu između smanjenja interesa za poslovnim zonama, gađenje poslovnih zona i automatski u izvješću ide i prihodi i broj zaposlenih u slobodnim zonama je manji, tako da tu ne vidim neku problematiku. Ono što je kao što smo spomenuli državni tajnik rekao znači država je intervenirala u slobodne zone da ih je oslobodila onoga što smo i tu na ovom saboru, visokom domu izglasali, znači oslobodila je poslovne zone od plaćanja tih obaveza koje su oni imali prema državi. Znači poslovne tj. i poslovne, a onda i slobodne zone prvenstveno definirane su i formirane su interesom lokalnih samouprava poduzetnika i one kao takve posluju [[Upadica Radin: Vrijeme.]] a kvaliteta poslovanja opet u svakoj slobodnoj zoni [[Upadica Radin: Hvala lijepa, hvala, hvala.]] ovisi o masu stvari.
Gospodin Klarić.
Uvaženi kolega spomenuli ste institut izvlaštenja i slažem se s vama, ali postoji model proglašavanja interesa RH. Ja sam se za repliku javio jer ste me podsjetili na jednu drugu stvar nešto što ministarstvo i mi svi zajedno moramo razmisliti, nametanje sankcija onima koji ne aktiviraju zemljište, a kupili su zemljište jer su se počeli pojavljivat špekulanti koji kupuju zemljište u ovom trenutku dok mu je cijena 50-ak eura, videći razvoj koji će bit, ne aktiviraju ga dakle ne pokreću poslovnu aktivnost, a onda prodaju po puno većoj cijeni nego što su platili. I mislim da tu moramo nekakva ograničenja odnosno zakonske odredbe smislit koje će prisilit tog investitora koji unutar obuhvata poslovnih zona ulazi s namjerom izgradnje, dat mu kompletnu podršku. Ukoliko to radi iz špekulativni … gradit u nekom razumnom roku na neki način ga ograničiti da ostane bez tog zemljišta po onoj cijeni po kojoj ga je platio [[Upadica Radin: Hvala.]] jer u svakom slučaju špekulacije već pomalo počele dolazit do izražaja.
Odgovor.
Da, to je još jedan problem koji svi vidimo i kojeg primjećujemo kada formiramo zone i u biti kada imamo formirane zone. Mi smo kroz ugovore stavili čak i ugovornu odredbu da treba u roku od tri godine pokrenuti poslovanje, ali nemate zakonsku odredbu da mu na kraju krajeva to zemljište koje je on kupio od vas oduzmete, ali na neki način malo smo evo išli ono ajmo reći poplašiti potencijalnog investitora. Mehanizama nažalost nemamo i u svakom slučaju dobro bi bilo da se ti mehanizmi uvrste i da se oni mogu primjenjivati. S druge strane evo dobro je da je barem porez izabrana preprodaja zemljišta u roku dvije godine bez plaćanja poreza da se to u svakom slučaju definiralo pa jer mnogi onda to prebacuju na svoje ukućane itd., ima tu svakakvih špekulacija itd. i tako da srećemo se nažalost sa svakakvim problemima na terenu.
Gospođa Juričev Martinčev.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Uvaženi kolega Jenkač, vi ste govorili o razlikama slobodnih i poslovnih zona, posebno kakav je njihov značaj od ulaska RH u EU i tu u ovom izvješću imamo čitav niz posebnosti tih slobodnih zona kaže iako su slobodne zone posluju već dugi niz godina javnosti to ponekad predstavlja nepoznanicu i onda govori da je to posebno ograđen i označen prostor u kojem se gospodarska djelatnost obavlja uz posebne uvjete. Trgovina na malo nije dopuštena u slobodnim zonama. Nadalje navodi da promet se odvija samo kroz određen ulaz i izlaz gdje je potrebno osigurati prostorije za rad carinske službe, za dio poslovanja knjige treba u tim slobodnim zonama korisnici moraju voditi i odvojeno knjigovodstvo. Ono što je jako bitno to je porez na dodanu vrijednost se plaća u trenutku kada napušta roba slobodnu zonu, ali samo kada se radi o tržištu EU i RH za razliku od trećih zona [[Upadica Radin: Hvala lijepa.]] kada se ne plaća.
Hvala lijepa. Odgovor.
Pa evo hvala kolegice Branka. Jako ste dobro pročitali dobar članak i onima koji možda to nisu čitali objasnili u biti o čemu se radi i što je osnov i koje su propozicije na koji način funkcioniraju slobodne zone i koja je na kraju krajeva razlika između slobodne i poslovne zone. I to je ono što smo evo kolega Klarić i ja govorili da je promjenom odnosa ulaskom Hrvatske u EU, interesom naših poduzetnika gubi se interes za slobodnom zonom ili daj bože da se možda negdje će pojaviti novi interes za slobodnim zonama, ali to prvenstveno vidimo u lučkim gradovima gdje dolazi roba izvan EU i to je praktički potpuno logično i na sjeveru, opet, s druge strane, mi smo više orijentirani prema EU i nemamo tih mogućnosti, nemamo [[Upadica: Hvala.]] brodova da bi prevozili robu prema Kini.
Nemate više replika. Hvala. I sad, evo ... [[Govornik se ne razumije.]] i sada je na redu gđa. Ankica Zmaić koja će govoriti završno u ime HDZ-a. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolege i kolegice. Danas raspravljamo o Izvješću o poslovanju slobodnih zona u RH za 2020. g. i tijekom rasprave čuli smo puno toga i pozitivnog i negativnog, ali Izvješće daje podatke onakve kakvi jesu. U 2020. g. u RH je poslovalo 11 slobodnih zona, isti broj kao i 2019. g. i to 7 kopnenih slobodnih zona i 4 lučke slobodne zone. Krapinsko-zagorska slobodna zona je slobodna zona i slobodna zona Splitsko-dalmatinska su bile u postupku likvidacije, a slobodna zona Kukuljanovo iz Primorsko-goranske županije je neaktivna bila u 2020. g. U 8 slobodnih zona poslovalo je ukupno 74 korisnika i to u podunavskoj slobodnoj zoni Vukovar 6 korisnika ili tvrtki, u slobodnoj zoni Luka Rijeka, Škrljevo samo 1 tvrtka, u slobodnoj zoni Osijek poslovalo je ukupno 15 korisnika, 21 tvrtka poslovala je u slobodnoj zoni Zagreb, u slobodnoj zoni Luke Ploče poslovalo je 9 korisnika, isto kao i u slobodnoj zoni Luke Pula, dok u slobodnoj zoni Luke Rijeka djelovalo je u 2020. g. 4 korisnika i u slobodnoj zoni Luke Split poslovalo je 8 korisnika ili tvrtki. U svim ovim slobodnim zonama u 2020. g. zaposleno je bilo ukupno 2 638 radnika, što je za 6,35% manje u odnosu na 2019. g. Najviše je zaposlenih radnika u slobodnoj zoni Luke Rijeka u lučkoj slobodnoj zoni i to 915 radnika, a najmanje, 29 radnika u kopnenoj slobodnoj zoni, slobodna zona Luka Rijeka, Škrljevo. Iz podataka iz Izvješća vidimo da se korisnici, odnosno tvrtke bave većinom skladištenjem u tim slobodnim zonama. Kada gledamo ostvarene prihode svih korisnika, i u kopnenim i u lučkim slobodnim zonama, u 2020. g. su za 8,33% manji u odnosu na 2019. g., isto kao i ostvarena dobit, što je za 33,95% manja u odnosu na 2019. g. Očigledno je da je i pandemija Covid-19 uzrok ovim podacima i ovakvim. Evo, unazad par godina poslovale su i slobodne zone i u Slavonskom Brodu, odakle sam ja i u Bjelovari i u Varaždinu, ali sada više ne posluju, ali te tvrtke koje su bile korisnici tih slobodnih zona, nastavile su svoje poslovanje na tim područjima, ali u sklopu nekih poduzetničkih ili poslovnih zona. Činjenica je da su slobodne zone od svog osnivanja puno pridonijele razvoju gospodarstva RH ili na tom području gdje su osnovane, slobodno možemo reći da je to bio jedan kotač, zamašnjak gospodarstvu, a unazad par godina slobodne zone se gase, a gospodarstvo i dalje ima svoj značaj i rast, a tvrtke i dalje posluju, proizvode i zapošljavaju. Smatram da je ovo Izvješće kao i svi ovdje koji su nazočni iz Kluba HDZ-a ćemo podržati za i da sastoji sve one odredbe kako treba izvješće stojati, a i činjenica je koji su podaci su iskazani u njemu. Hvala lijepa.
Hvalai vama. I g. Željko Pavić koji će iznijeti završne stavove Kluba zastupnika socijaldemokrata. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedavajući, g. tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Ako gledamo ovo Izvješće i .../nerazumljivo/... ovoga, kako to Izvješće izgleda i koji su dijelovi tog Izvješća, usporedili smo ga sa 2019. g., Izvješće je gotovo identično iz jednostavnog razloga što se zapravo više niti nema što dodati niti što oduzeti. Kad smo raspravljali o tom Izvješću, na Odboru za gospodarstvo, svi smo se složili da je Izvješće dobro, numerički pokazatelji su takvi kakvi jesu jer nažalost trenutno drugačiji ne mogu biti. Pokušali smo danas s ovim raspravama skrenuti pozornost na nerazumijevanje samih slobodnih zona, pokušali smo skrenuti pozornost i kolegama saborskim zastupnicima i javnosti, na to što je to zapravo slobodna zona i tko i kako može osnovati slobodnu zonu i koji su uvjeti za osnivanje slobodne zone, na kraju krajeva i koji su uvjeti za rad u slobodnoj zoni. Moramo biti svjesni toga da imamo puno stvari koje možemo kritizirati ako govorimo o radu Vlade, o radu pojedinim ministara, međutim, one stvari koje su dobre, moramo jednostavno pohvaliti i reći, te su stvari dobre. Ovo Izvješće je dobro i mi kao Klub socijaldemokrata ćemo glasati za to Izvješće jer u tom Izvješću nema nikakvih manjkavosti. Pokazano je stvarno stanje, pokazano je situacija na terenu, pokazana je situacija u pojedinim poslovnim zonama, pokazano je posebno zonama koje su lučke poslovne zone, posebno kopnene poslovne zone, znamo koje su razlike, znamo zašto se dešavaju problemi u poslovnim zonama. Skrenuli smo kroz svoje replike pozornost na to da postoji mogućnost da će desiti još veći problemi, s obzirom da smo donijeli zakon da se ukidaju još neke carine od nekih zemalja, prema tome, naši poslovni ovoga, subjekti, naši poduzetnici više nemaju interesa da rade u tim poslovnim zonama i toga moramo biti svjesni. Nitko neće raditi sebi troškove i povećavati troškove da bi zadovoljio nekakve interese koji nemaju smisla. Prema tome, poslovni subjekti izlaze iz tih slobodnih zona zbog toga što više tamo nemaju poslovni interes. I mislim da tu trebamo svi zaključiti da to treba biti svima nama jasno. Isto tako, mora vam biti jasno da otvaranje slobodnih zona, na žalost nema kolegica tu. Nije samo stvar države, nego je stvar poduzetnika koji žele raditi na tom području u slobodnoj zoni i stvar jedinica lokalne samouprave. Ako tih interesa nema ne može se otvoriti slobodna zona u nekom području. I nema smisla. Zašto nema smisla? Jer će stajati prazna. U tu infrastrukturu će se uložiti veliki novac, tu trebate dovesti i plin i struju, Internet da sad ne nabrajam kanalizacija, voda i sve ostalo a nakon toga to neće nitko koristiti. I toga trebamo biti svjesni. Isto tako moramo biti svjesni ako želimo privući poduzetnike imamo drugih mehanizama, imamo poslovne zone. Možemo kroz poslovne zone privući poslovne subjekte u svoju jedinicu lokalne samouprave. Možemo im dati neke olakšice, možemo ih osloboditi nekih davanja na godinu, dvije, tri ili pet. Možemo im davati još nekakve subvencije. Možemo ih još na neki drugi način stimulirati da se otvore radna mjesta u našim jedinicama lokalne samouprave. Međutim, mehanizam za to nisu slobodne zone. I molim vas da to shvatimo i kad ćemo sljedeće godine raspravljati o Izvješću za 2021. godinu ili možda za par mjeseci, da nemamo opet iste rasprave na istu temu i isto neznanje koje je danas ovdje bilo prisutno. Još jedanput da ponovim naš klub će podržati ovo izvješće. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Vidim nema više. Ima ili nema? Nema, dobro. Hvala lijepa gospodine državni tajniče. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kada se steknu uvjeti. Sljedeća točka dnevnoga reda i ujedno posljednja točka dnevnog reda danas je - Prijedlog odluke o proglašenju 14. svibnja „Hrvatskim danom šećerne bolesti“, predlagatelj: Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku Predlagatelj su Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku na temelju članka 85. i članka 172. Poslovnika Sabora. Ipak je, jel' da? Vlada je dostavila mišljenje. Ovdje je predsjednica odbora Renata Sabljar-Dračevac koja će nas upoznati sa ovim prijedlogom. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege saborski zastupnici. Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku je sa svoje 37. sjednice uputio predsjedniku Hrvatskog sabora, a na inicijativu Hrvatskog društva za dijabetes i bolesti metabolizma Prijedlog odluke o proglašenju „Hrvatskog dana šećerne bolesti 14. svibnja“ kako bi se u Svjetski dan šećerne bolesti koji se u cijelom svijetu održava 14. studenog dala dodatna važnost ovoj temi dva puta godišnje. Obilježavanjem i hrvatskog dana šećerne bolesti 14. svibnja. To je jedan od doprinosa o utjecaju na unapređenju zdravlja, sprječavanju, ranom otkrivanju i liječenju šećerne bolesti, njenih komplikacija, te podizanju kvalitete i dužine života svih nas pogotovo najmlađih naraštaja. S obzirom na pandemijske razmjere šećerne bolesti, te činjenicu da više od 40% bolesnika koji još ne zna da ima bolest važno je što češće podizati svijest naših sugrađanki i sugrađana, da od šećerne bolesti može oboljeti svatko. Prevencijom, ranim otkrivanjem, pravodobnim liječenjem povećavamo kvalitetu života bolesnika. Smanjujemo nastajanje komplikacija šećerne bolesti na čije se liječenje troši 88% svih sredstava za liječenje dijabetesa a koja iznosi 19,8% ukupnog iznosa Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje godišnje, te naravno produžujemo i život oboljelih. U Republici Hrvatskoj je u 2020. godini bilo registrirano 310212 osoba sa šećernom bolesti. Prijašnja istraživanja pokazuju da u Hrvatskoj tek 60% oboljelih osoba ima postavljenu dijagnozu, tako da se procjenjuje da ukupan broj oboljelih veći od 500 000. Šećerna bolest je treći vodeći uzrok smrti s udjelom od 7,8% u 2019. godini. Dijabetes je vodeći uzrok krvožilnih bolesti, bolesti bubrega, sljepoće, amputacije udova. Komplikacije umanjuju kvalitetu života oboljelih, a istodobno liječenje komplikacije čini spomenuti najveći udio u troškovima liječenja dijabetesa 88% ide na komplikacije. Informacije o svjetskom, dakle danu šećerne bolesti, Svjetski dan šećerne bolesti svake se godine održava 14. studenog prema preporuci Međunarodne dijabetičke federacije, a sa ciljem podizanja globalne svijesti o dijabetesu, te ukazivanja na mogućnosti njegove prevencije i liječenja. Tema prošlogodišnjeg obilježavanja Svjetskog dana šećerne bolesti bila je dostupnost skrbi osobama sa šećernom bolešću, ako ne sada, kada? Dakle ovakav, ovakvu praksu vjerujem da ćemo nastaviti i mi u Hrvatskoj, samo će to sada biti dva puta godišnje i jako je važno ukazati na probleme ove pandemijske bolesti i zbog velikog broja oboljelih građana. Evo, hvala.
Hvala i vama. Prije nego što idemo na replike, gđa. Marija Selak Raspudić je tražila riječ radi stanke.
Tražim stanku u ime Kluba Mosta jer razgovaramo o jednoj izuzetno važnoj temi. Oko pola milijuna naših građana već je sada zahvaćeno dijabetesom i što mi činimo da njima pomognemo? To je ono pitanje o kojem bi mi danas trebali razgovarati jer naravno da svi podržavamo da imamo i hrvatski Dan osoba sa šećernom bolesti, međutim, dan kao takav je deklarativne prirode. Meni je žao što ovdje nismo dobili nekakav detaljniji plan i razradu toga na koji način, osim proglašenjem dana želimo, trebamo i možemo pomoći osobama s dijabetesom i ja ću ovdje odmah izdvojiti dvije vrlo konkretne stvari. Dijabetičari i to mali dijabetičari, njihovi roditelji su skupili 32 tisuće potpisa da bi se odobrio lijek, da bi došao na HZZO-ovu listu Baqsimi, znači to je lijek da djeca mogu dobiti bez igle potrebne lijekove. Da se naša djeca koja su dijabetičari ne moraju bojati igle kad svakodnevno primaju lijekove. Ministarstvo odnosno HZZO nije učinio ništa. Zašto taj lijek ne može doći na listu i zašto ne pomognemo, prvenstveno našim najmlađim dijabetičarima, a onda i svima ostalima ovim revolucionarnim lijekom gdje se ne mora koristiti igla. I drugo pitanje, ja sam to stavila u proračun kao amandman, međutim, nije bilo sluha, a to je da se omoguće sredstva za skladištenje medicinskog otpada za osobe s dijabetesom koje sada imaju velike probleme. Znači imamo dva vrlo konkretna zahtjeva toga kako da pomognemo kvaliteti života dijabetičara. Ako ćemo već proglašavati [[Upadica: Hvala.]] deklarativne dane, onda bi se mogli potruditi da oni [[Upadica: Hvala lijepa. Vrijeme.]] zažive i u praksi, konkretne pomoći. Hvala.
Stanka se naravno, odobrava, ali nastavljamo s radom kao što je običaj u zadnje vrijeme. Gđa. Andreja Marić je tražila repliku.
Hvala lijepa poštovana kolegice, predsjednice Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku, ovdje sam se moram zahvaliti kao članica Odbora što ste prihvatili ovu inicijativu Hrvatskog društva za dijabetes i bolesti metabolizma čija sam članica i koja sam, u krajnjoj liniji, odradila ovu, ovo stavljanje u proceduru i hvala vam za sve sjednice, tematske sjednice koje su, između ostaloga, bile posvećene i bit će posvećene dijabetesu. Odradili smo i u siječnju i u studenom, bilo je i sjednica o dekubitusu, itd. i vjerujem da ćete to činiti i dalje uz našu potporu. Sljedeći zadatak koji moramo odraditi je Rezolucija o šećernoj bolesti. Imamo iz 2011. i upravo ovo što je se dotakla kolegica je i zadatak nove rezolucije. Dakle mi danas govorimo o proglašenju hrvatskog Dana šećerne bolesti u ime Odbora i to je procedura koja je na strani Odbora, a ono što je vezano uz zadatke koji će biti navedeni u novoj [[Upadica: Hvala.]] rezoluciji, e tu su na potezu administracija [[Upadica: Hvala lijepa.]] i naravno struka [[Upadica: Odgovor.]] Hoćete li to sve podržati? Hvala.
Upadica: Odgovor./...
Zahvaljujem kolegice. Naravno, hvala i vama na kompletnom angažmanu oko znači ovog proglašenja dana. Ovo je odlična inicijativa i doista je potrebno najmanje 2 puta godišnje upozoravati građane sa kakvom pandemijom su suočeni i na što sve trebaju paziti. Ljudi jako lijepo reagiraju na te zdravstvene akcije koje se povodom takvih dana događaju. Da, definitivno mi imamo Rezoluciju o šećernoj bolesti koju je usvojio HS na sjednici održanoj 17. lipnja 2011. g. i definitivno postoje sad neka nova iskustva, neka nova znanja i ja vjerujem da će administracija to prihvatiti i da ćemo, dakle struka i administracija donijeti novu rezoluciju.
Hvala. G. Hrvoje Šimić.
Hvala lijepo potpredsjedniče Sabora, poštovani predsjednice Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku, pa evo, razgovaramo o šećernoj bolesti koja predstavlja jedan veliki javnozdravstveni problem, ali također, i socioekonomski problem. Veliki troškovi su liječenja bolesti, veliki su troškovi komplikacija ove bolesti, znamo da hrvatsko zdravstvo pokušava pratiti sve trendove, pratiti sve smjernice u smislu uvođenja najnovijih i najmodernijih lijekova, ali također, prati i razvoj zdravstvene tehnike upravo na temu najmlađih oboljelih. Znamo da otprilike prije 2 godine na listi HZZO-a jedno pomagalo koje se naziva SAP, radi se o senzornu koji kontrolira koncentraciju glukoze kroz cijeli dan i također, šalje inzulinskoj pumpi podatak o točnoj aplikaciji potrebne količine inzulina. Upravo je to korisno za najmlađe pacijente, a evo, naravno da će hrvatsko zdravstvo, treba i mora pratiti sve trendove kako bi bilo [[Upadica: Hvala.]] što manje komplikacije i posljedice ove bolesti.
Hvala lijepa. Izvolite odgovor.
Zahvaljujem se poštovani kolega. Da, to, te inzulinske pumpe su odlično rješenje i pokazale su se u praksi izrazito korisne. Ja bih samo ovom prilikom još jednom naglasila da od šećerne bolesti tipa 2 boluje 92% bolesnika u RH od ovih 500 tisuća, znači 92% se ipak radi o ovom tipu 2, dok od tipa 1 boluje 7% i on se otkriva u ranom djetinjstvu odnosno u trenutku kad je nastala bolest, a od nekih drugih tipova šećerne bolesti oko 1% oboljelih u RH. Najveći trošak u svakom slučaju ipak ide iz ovih 92% na koje smo možda s ovim danom najviše usmjereni. Hvala.
Zapanjila je i mene brojka od 500.000. 500.000 ste rekli? [[Upadica Sabljar Dračevac: Znači dijagnosticirano je 310.000.]] koji ima od povišenog do bolesti [[Upadica Sabljar Dračevac: Koji imaju postavljenu dijagnozu, ali svako 4..]] dobro, dobro ja se ne smijem miješati, ali međutim me zanimalo. Gospođa Anita Pocrnić Radošević.
Hvala poštovana kolegice. Evo pozdravljam Prijedlog odluke o proglašenju 14. svibnja Hrvatskim danom šećerne bolesti jer šećerna bolest i sami ste rekli ima preko 500.000 građana u RH bez obzira je li dijagnosticirana ili ne. Spomenuli smo evo sada i TIP 2 šećerne bolesti koje je jedna od najčešćih bolesti po ovom pitanju i ono što je značajno da je to bolest koja se može ublažiti, možda čak i povući promjenom životnih navika, prije svega promjenom prehrambenih navika, smanjenjem tjelesne težine, ali povećanom fizičkom aktivnošću. I upravo zato je nužno ovakvim inicijativama što više građanima pružiti informacije i o tome i povećati svjesnost da su i sami odgovorni i da su i sami u mogućnosti i prevenirati i kontrolirati upravo TIP 2 šećerne bolesti. I zato je dobro da evo i danas ponovo naglasimo takve stvari i naravno da ne govorimo o tome samo dva puta godišnje nego cijele godine svi vi kao zdravstveni djelatnici. Hvala.
Hvala, odgovor.
Zahvaljujem. Evo prvo ću se nadovezati na ovaj dio na koji me potpredsjednik pitao, znači nekakva procjena je da se radi o 500.000 bolesnika jer se vjeruje da je znači dijagnosticirano u RH svega 60%, a znači 40% njih uopće nema dijagnozu. Neke procjene na nekim svjetskim studijima idu čak i više da svako drugi, druga osoba odnosno pacijent nema dijagnosticiranu ovu bolest. Da, jako je važno da sve ovo naglašavamo, pitanje preventive je strašno bitno i to je pretjerana tjelesna masa, premala količina aktivnosti, ali i nezdrava prehrana koja je kaloretski jako, jako snažna. Hvala.
Gospodin Brčić.
Poštovana kolegice, pa evo zaista broj i dijagnosticiranih i onih potencijalno bolesnih je kada imamo na umu koliko nas ima, znači svaki 7., 8. građanin na neki način je ugrožen od ove šećerne bolesti, a isto tako imajući na umu da se i ova bolest naziva i tihi ubojica mislim da je zaista situacija ozbiljna i svi mi vjerojatno u sebi imamo jedan obrambeni mehanizam koji nas motivira da razmišljamo da one loše stvari neće se dogoditi baš nama, dok one lijepe stvari će se dogoditi baš nama. Ja ovdje bih htio također naglasiti i napor naših zdravstvenih djelatnika bilo iz HZJZ-a, bilo naših obiteljskih liječnika sa strukovnim udrugama koji po našim ulicama i gradovima ne samo kada su ovi dani već i tijekom cijele godine organiziraju edukacije za naše stanovništvo mjere prevencije, ali znamo da odaziv nije uvijek na najboljoj razini, tako da evo zasigurno nas tu očekuje još mnogo truda. Hvala.
Hvala lijepa.
Hvala vama. Da, vrlo često su organizirane te zdravstvene akcije na našim trgovima i čak bi rekla da i građani jako rado posjećuju i da paze i kontroliraju svoj šećer i svoj tlak jer najčešće se radi o takvim aktivnostima. Ali s vama se slažem da je ovo ozbiljan javnozdravstveni problem ne samo zbog broja pacijenata nego i velikih troškova iz HZJZ 19,8% ide na znači najvećim dijelom rješavanje komplikacija dijabetesa melitusa, ali ovih nekakvih 18% ide na samoliječenje.
Gospodin Pavić.
Poštovana zastupnice, kao prvo moram izraziti zadovoljstvo i pohvaliti vašu inicijativu koju ste danas ovdje iznijeli s obzirom da je to bolest evo rekli smo i čuli smo jedna tiha bolest koja uništava mnoge organe u našem tijelu. Imam odmah jedno pitanje za vas, evo sad smo čuli da postoje raznorazne akcije za mjerenje šećera, međutim te se akcije zapravo na te se akcije odazivaju uglavnom ljudi koji su kod kuće. To su odvija na trgovima, pred trgovačkim centrima obično u radno vrijeme, za to vrijeme su naši radnici ili sugrađani koji rade na radnim mjestima. Zato smatram da bi trebala postojati drugačija aktivnost da bi se i njima omogućilo da sudjeluju u takvim akcijama s obzirom da obično oni najčešće oni shvate prekasno da oni imaju šećernu bolest jer to se dešava na nekakvim sistematskim pregledima ili ukoliko slučajno se razbole od neke druge bolesti onda im se utvrdi da imaju i šećernu bolest, a toga uopće nisu svjesni. Hvala.
Da u principu jako je zahvaćena radna populacija i znači naravno da je najveći dio oboljelih pacijenata u razdoblju od 65. do 75. godine tada je 79% pacijenata boluje od dijabetesa melitusa TIP 2, ali između 18. i 24. godine boluje 27%, to je veliki to je gotovo 30% ljudi ima dijabetes melitus, a nema ni 25 godina, to su značajni brojevi u populaciji.
Poštovana zastupnica Selak RAspudić.
Već sam u stanci rekla što me zanima, dakle ne zanima me … na deklarativnoj razmjeni i da imamo dan oboljelih od šećerne bolesti. Međutim, naravno da je naš temeljni zadatak da nešto za te ljude promijenimo u praksi, dakle da im pomognemo. Ne da imamo jedan lijepi dan kada ćemo ih se sjetiti, odrađen posao nego da se uspijemo izboriti za njihova prava i da osvijestimo njihov položaj, naravno, time radeći na preventivi tako da ne bi imali sve više dijabetičara jer je to sada i ozbiljan svjetski problem. U tom smislu zanima me vrlo konkretno, mislite li da treba podržati da na HZZO-ovu listu dođe lijek Baqsimi, to je lijek koji je glukagon bez igle. Znači koji u trenutku hipoglikemije kao aerosol se uštrcava u nos i time uvelike olakšava, pogotovo malim dijabetičarima nošenje s bolešću.
Apsolutno kolegice, kao i vi i ja se slažem s time da mi zbilja trebamo brinuti o našoj najmlađoj populaciji i da takva tehnološki doseg su naši pacijenti zaslužili na teret HZZO. Zašto? Zato što su to, to je naša budućnost, to su naša djeca i mislim da bilo kakve kalkulacije sa tom dobnom skupinom ne bi trebale dolaziti, ne bi trebale dolaziti u obzir, ali kao i vi, mogu samo deklarativno biti za to.
Sljedeća replika poštovane zastupnice Benčić.
Zahvaljujem. Kolegice, naravno, podržavamo svako podizanje javne svijesti oko ove zbilja ozbiljne bolesti i epidemije zapravo koju imamo, posebno dijabetesa tipa 2 i posebno među djecom, međutim, cijeli narativ koji se oko toga događa stavlja odgovornost zapravo na svjesnost građana koji bi trebali biti svjesni da prehranom samom, mogu naravno, prevenirati to, a s druge strane, istovremeno se dozvoljava da u školama, primjerice postoje vending machine, .../nerazumljivo/... dakle automati u kojima klinci mogu kupovati zaslađena pića, zaslađena toliko da zapravo, ako ih piju svaki dan imaju veliki rizik od obolijevanja od dijabetesa. Istovremeno mi ćemo velike novce iz HZZO-a davati farma-industriji za lijekove za tretman dijabetesa, a nismo napravili osnovne stvari da na tržištu, da mičemo sa tržišta proizvode ili barem njihovu veliku dostupnost onih proizvoda koji zapravo kod djece uzrokuju dijabetes.
Hvala. Poštovana zastupnica.
Apsolutno se, kolegice, slažem se vama. Dakle ti aparati u školi su dakle ponuda djeci da uzmu najmogućije, najnezdraviju namirnicu kako bi zadovoljilo trenutak gladi u tom momentu, a ne ono što je ponijelo od kuće ili što mu je savjetovano da uzme, a naravno, trebali bismo imati dobro organizirane obroke u školi pa tih problema bilo bi puno manje.
Poštovana zastupnica Opačak Bilić.
Pa evo, kolegice, naravno da pozdravljamo ovu inicijativu Odbora jer, čuli smo i od vas da je dijabetes široko rasprostranjen u našoj populaciji. Naravno da je važno poticati i preventivne preglede, a važno je zapravo i djelovati. Ja sam sama, kao što znam da ste i vi, sudjelovala u lokalnoj zajednici upravo u provođenju tih preventivnih pregleda i znam da smo imali uglavnom na nekih oko 500 mjerenja, uglavnom 5 novih slučajeva, ajmo reći ili 5 slučajeva koji su izvan dopuštenih okvira. I zato, to je zapravo važno i govoriti o ovome i poticati zapravo da što više i što češće ljudi rade preglede. Naime, jednom prilikom sam posjetila Udrugu dijabetičara i oni su se požalili zapravo na velike troškove znači i tih trakica i lanceta, to je i posebna prehrana, evo, čujemo da se moraju i skupljati potpisi za neke lijekove i evo, vjerujem da ćete i vi tim više i kroz ovaj dan utjecati i na sektor zdravstva da se što više pobrine o ovom pitanju.
Hvala. Poštovana zastupnica Sabljar-Dračevac.
Da, nažalost u prošloj godini je znači pacijentima koji boluju, kojima je dijagnosticirana bolest i kojima je, koji boluju od ove bolesti je smanjen broj test trakica na koje imaju pravo i naravno iglica i sveg onog što ide u pribor za kontrolu. A kontrola samog šećera je jako važna i može nam pokazati ovaj, neke promjene, pa je važno da pacijenti znaju da redovito moraju kontrolirati šećer u krvi i šteta je što je to smanjeno i ograničeno još više. Hvala.
Hvala. Sljedeći će bit klub .../nerazumljivo/... ah, pa sad .../nerazumljivo/... ću otvoriti raspravu i prvi će biti Kluba zastupnika Mosta, a govorit će poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić, izvolite.
Odmah ću reći da podržavam ovu inicijativu i drago mi je da se bavimo nečime što ozbiljno utječe na živote naših građana. Ne samo da imamo ozbiljan javnozdravstveni problem, gotovo pola milijuna ljudi po procjenama koji boluju od dijabetesa, nego je riječ o problemu koji je rastući, koji je povezan s nizom drugih bolesti i gdje ne vidimo trend usporavanja. Kada tome pridodamo neke druge rizične faktore poput pretilosti, gdje smo u vrhu Europe kada se kompariramo mi u Hrvatskoj, znači loših zdravstvenih navika naše djece i odraslih, životni stil koji potencira te iste zdravstvene navike, pogotovo kada imamo u vidu život djece koja su sve manje pod paskom roditelja i sve manje u mogućnosti da se redovito hrane na klasičan način, a sve više prepuštena različitim dodacima prehrani koje konzumiraju svakodnevno hvatajući u hodu sendviče, slatkiše, da ne spominjemo pića koja su gazirana i sve ostalo što uvelike obiluje šećerom, koji je često skriven i u ovim drugim klasičnim namirnicama kao neki tip pojačivača okusa koji vas tjera da konzumirate i više. Dakle ne samo u onim slatkišima na koje smo navikli nego i u svemu ostalome. Riječ je o ozbiljnoj prijetnji društvu i mi se s time moramo suočiti. Ono što je poražavajuće je da raste dijabetes i to dijabetes tipa jedan kod male djece. Znači, mi više ne govorimo samo o dijabetesu tipa dva, nego sve više i male djece iz nepoznatih razloga obolijeva od dijabetesa tipa jedan. U tom smislu mislim da osim što ćemo deklarativno proglasiti ovaj dan, da možemo postići širi društveni konsenzus da za naše dijabetičare učinimo puno, puno više. I stoga ću ja ovdje govoriti o dvije vrlo konkretne stvari za koje bih željela da se složimo u Hrvatskom saboru, da se za njih izborimo i time poboljšamo kvalitetu života hrvatskih dijabetičara. Prva je … [[Govornica se ne razumije.]] bez igle. O čemu je riječ? Dakle, to je revolucionarni lijek za po život opasne hipoglikemije koji se u obliku aerosoli uštrcava u nos unesrećenog dijabetičara. Prisutan je u Sloveniji, Njemačkoj itd. Lijek je nov, lijek je revolucionaran, lijek je skup. Kada se pojavio na tržištu, a on je osobito važan za one najmlađe dijabetičare. Pokrenule su se peticije udruga osoba oboljelih od šećerne bolesti da ga HZZO stavi na listu pomagala. Međutim, u prvom valu prikupljeno je 6500 potpisa i HZZO je to odbio. Znamo što je bilo sa lijekom za cističnu fibrozu koliko je značilo animiranje javnosti u tome da se taj lijek stavi na HZZO-vu listu. Mi isto možemo učiniti kada govorimo o ovom lijeku bez našeg pritiska i bez našeg osvještavanja javnosti to se nikada neće dogoditi. Mi ovdje doista imamo veliku odgovornost i ulogu u tome da konkretno utječemo na živote hrvatskih dijabetičara ako se odlučimo targetirati prave probleme sa kojima se susreću, a onda se zajedno izborimo za njihove lijekove i za druge stvari poput skladište medicinskog otpada koje su im potrebne da bi se poboljšala kvaliteta njihovog života. Nakon što je u prvom valu odbijen taj lijek dijabetičari nisu odustali i krenula je druga peticija. U drugoj peticiji radilo se o daleko većem broju skupljenih potpisa, skupljeno je gotovo 32000 potpisa. Dakle, u zadarskoj Udruzi Cukrići nisu bili zadovoljni odlukom HZZO-a ni brojem skupljenih potpisa i organizirali su novu peticiju. Mi sada imamo ozbiljan broj potpisa hrvatskih dijabetičara koji su skupljeni zato da lijek dođe na listu pomagala. I nadajmo se da će i ovi naši govori ovdje u Saboru, a vjerujem da nam je to svima u interesu, govorimo o zdravlju i životu pola milijuna naših građana doprinijeti tome da se ovaj problem više osvijesti i da ta lijek konačno dođe na listu pomagala. Jer peticija građana nije dovoljna bez našeg glasa i bez korištenja našeg položaj saborskog zastupnika u tome da se na vrlo konkretan način pomogne našim građanima. Bez dovoljnog medijskog pritiska nećemo se uspjet zajedno izboriti da našim dijabetičarima bude bolje. Danas je skupljeno gotovo preko 36000 potpisa i to je nevjerojatan uspjeh. Očito postoji veliki broj ljudi koji želi da se taj lijek uvrsti i da u Hrvatskoj za krizne situacije konačno postane dostupan. Nadam se da ćemo se i mi ovdje oko toga složiti i da će se stvari kada govorimo o institucijama o HZZO-u promijeniti i u praksi. Druga stvar o kojoj želim govoriti, za koju sam se već prethodno založila u vidu amandmana na proračun koji je na žalost odbijen možda zato što je bio oporbeni prijedlog tiče se jednog specifičnog problema sa kojim se susreću osobe sa dijabetesom, a tiče se i društva u cjelini. Riječ je o odlaganju medicinskog otpada. Konkretnije riječ je o iglicama za davanje inzulina lancetama, trakicama za mjerenje šećera, senzorima, te potrošnom materijalu za inzulinsku pumpu. Sve su to ortopedska pomagala koje oboljeli koriste svakodnevno kao protokol u životu sa dijabetesom. U spomenutim važećim zakonima i pravilnicima koji se odnose na gospodarenje medicinskim otpadom i njihovom provođenju u praksi navedeno je da su reciklažna dvorišta i u dopunama zdravstvene ustanove dužni prikupljati medicinski otpad od fizičkih osoba, te se o njemu brinuti na propisani način. I tu dolazimo do problema. Jedno je zakon na papiru, drugo je propisi u praksi. Puno je pritužbi osoba sa dijabetesom kako njihov medicinski otpad nisu primili ni u reciklažnim dvorištima, ni u zdravstvenim ustanovama. I puno tih pritužbi dolazi s područja grada Zagreba. Iz jednog doma zdravlja oni su tako dobili odgovor da zbrinjavanje otpada nije besplatno, te stoga zbrinjavaju otpad isključivo u svojoj ambulanti. Što dijabetičarima treba i što oni žele? Žele da se pravilnici poštuju u praksi. Dakle, žele da zakon nije mrtvo slovo na papiru. I u tom smislu potrebno je osigurati financijska sredstva u iznosu od pola milijuna kuna za spremnike za medicinski otpad, te odlagalište medicinskog otpada na kojima osobe sa dijabetesom svakodnevni potrošači spomenutih pomagala mogu nesmetano odložiti svoj otpad. Na žalost u proračunu za to nisu pronađena sredstva, no nadam se da ćemo možda ovdje ponovo zajedničkim pritiskom omogućiti da se taj problem koji nije samo problem osoba sa dijabetesom, nego posredno budući da je riječ o medicinskom otpadu problem svih nas. Zar želimo da se on okolo u nedostatku mogućnosti zbrinjavanja rasipa po cesti, po ulicama, po parkovima? Je li to rješenje? Hoće li građani doći do toga? Ono što ću pohvaliti je da su konačno inzulinske pumpe stavljene na HZZO-vu listu pomagala. Oko toga sam postavila pitanje ministru Berošu i dobila sam zadovoljavajući odgovor da to ide u ovoj godini. Znači da je moguće da se stvari pokrenu na bolje. Nadam se da će i ova dva zahtjeva oko Glukagona bez igle i oko medicinskog otpada također biti uvaženi. Puno je problema sa kojima se susreću osobe sa dijabetesom. Svakako bi trebalo poraditi na edukaciji pogotovo nastavnog osoblja koje radi sa djecom u vrtićima i školama, osigurati asistente u vrtiću, naravno ne samo djeci oboljeloj od dijabetesa već i ostaloj djeci koja imaju preporuku za inkluziju u redovnim skupinama. Trebalo bi riješiti probleme u tumačenju zakona i pravilnika, posebice za djecu oboljelu od dijabetesa i njihovih obitelji tj. na ostvarivanje jednakih prava djece sa šećernom bolesti. Kod upisa djece sa šećernom bolesti u vrtiće i neke srednje škole postoje problemi jer takvu djecu ne žele primiti. O gestacijskom dijabetesu trebalo bi educirati trudnice, posebice jer svaka 7. trudnica ima gestacijski dijabetes, a edukacija je vrlo slaba. Treba osigurati i uvrštavanje glukagona u protokol za osnovne i srednje škole i pisanje protokola za vrtiće, tako da ljudi koji rade s djecom znaju postupiti u trenutku krize. O drugim stvarima koje su potrebne našim dijabetičarima da se doista poboljša kvaliteta njihovog života govorit ću u pojedinačnoj raspravi. Za sad ću reć da bi bila sretna da se na HZZO-ovoj listi pojavi glukagon bez igle i da riješimo problem medicinskog otpada, tako da nemamo samo deklarativan dan nego da se u praksi izborimo za prava dijabetičara. Hvala vam.
Hvala, hvala. Sad će u ime Kluba zastupnika SDP-a govoriti poštovana zastupnica Andreja Marić, izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče sabora, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Slažemo se svi da je zdravlje, osobito dijabetes nije političko niti svjetonazorsko pitanje tako da se nadam da će ovaj prijedlog odbora naići na jednoglasnu podršku prilikom glasanja. Već sam rekla da sam endokrinolog dijabetolog, članica sam Hrvatskog društva za dijabetes i bolesti metabolizma i evo na inicijativu našeg društva predsjednik tog društva prof. Rahelić uputio mi je dopis koji sam ja onda u proceduru uputila u naš Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku, jednoglasno smo to podržali i evo sada govorimo o prijedlogu da se proglasi Hrvatski dan šećerne bolesti 14. svibnja, na taj način bi se dva puta godišnje obilježavao Dan šećerne bolesti, znate svi da 14.11. obilježavamo Svjetski dan šećerne bolesti. Naravno da nije poanta u deklarativnom obilježavanju nego u tome da se zaista o zdravlju i o bolestima naročito o prevenciji i što kvalitetnijem liječenju bolesti govori svaki dan i da kao društvo i kao država pružimo uvijete našim građanima odnosno našim bolesnicima da sve ono o čemu pričamo na sve te dane jel da imaju pristupa svaki dan. Sada smo u pandemiji covida-19, međutim o pandemiji šećerne bolesti govorimo već jako dugo, ogromne su brojke iz godine u godinu, projekcije za buduće godine su sve veće i veće, tako da zaista govorimo o pandemiji dijabetesa. Danas je Svjetski dan debljine, također moramo govoriti i o pandemiji debljine. Debljina naravno je jedan od rizičnih faktora za nastanak šećerne bolesti, tako da i o tome treba govoriti. Važno je što češće podizati svijest naših sugrađanki i sugrađana da od šećerne bolesti može zaista oboljeti svatko, međutim prevencijom, ranim otkrivanjem i pravovremenim liječenjem povećavamo kvalitetu života bolesnika, smanjujemo nastajanje komplikacija šećerne bolesti i zapravo produžavamo život oboljelih. Međutim, osim nas zdravstvenih djelatnika, administracije i društva u cjelini zapravo i građani odnosno bolesnici trebaju aktivno sudjelovati u brizi za zdravlje. Troškova za proglašenje ovog Hrvatskog dana šećerne bolesti u proračunu RH direktno neće biti, tako da evo još jednom se nadam da će to sve skupa biti jednoglasno. Već sam pohvalila našu predsjednicu Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku koja zaista uz podršku nas članova organizira različite između ostalog i tematske sjednice, pa smo tako imali u siječnju 27.1.2021. tematsku sjednicu pod nazivom „Šećerna bolest u Hrvatskoj prije i tijekom epidemije covida-19, gdje smo sada?“, pa smo imali također važnu sjednicu 25.11.2021. kako normalno živjeti sa šećernom bolešću, sudjelovali su predstavnici struke, dakle iz Klinike Vuk Vrhovac odnosno ujedno i predsjednik Hrvatskog društva za dijabetes i bolesti metabolizma, pa iz Hrvatske udruge, Hrvatskog saveza dijabetičkih udruga, iz Hrvatske komore medicinskih sestara, naravno iz Ministarstva zdravstva, HZZO-a, liječničke komore, Zavoda za javno zdravstvo Hrvatskog liječničkog zbora itd. i također smo imali i tematsku sjednicu posvećenu dekubitusima koje između ostaloga pogađaju osobe oboljele od šećerne bolesti. Naravno da ćemo mi i dalje sazivati tematske sjednice na različite teme iz područja zdravstva i socijalne skrbi, između ostalog i ovog proglašenja Hrvatskog dana šećerne bolesti, ali kao što sam spomenula i u replici predsjednici odbora govorit ću i malo detaljnije o saborskoj rezoluciji o šećernoj bolesti koja zaista zavrjeđuje da je se zanovi jer je proglašena 2011.. Koje su činjenice vezane uz zbrinjavanje naših oboljelih od dijabetesa? Naravno da je tu važna uloga liječnika obiteljske medicine kojih nažalost nedostaje, ali nedostaje i dijabetologa u RH, ima nas svega 160. Nedovoljno je i sestara, osobito edukatora svega 100 u RH i zapravo bi nam trebao svima biti cilj, a što je postavilo i kao nekakvu budući cilj odnosno strategiju Nacionalno povjerenstvo za strategiju liječenja šećerne bolesti na čelu sa našim kolegom zastupnikom prof. Vrkljanom da svaki županijski centar ima dnevnu bolnicu, dva dijabetologa barem, jednu sestru edukatora, jednog nutricionista, naravno da govorimo i o praćenju ishoda liječenja, o tome ćemo također više govoriti i inzistirati da se prate ishodi liječenja i što se tiče dijabetesa. Pa evo kao dijabetolog dužnost mi je malo evo par riječi o samom dijabetesu što to zapravo jest? Dakle kronična metabolička bolest koja nastaje kao posljedica nemogućnosti tijela da proizvodi odnosno da koristi inzulin. Već sam rekla da je velika povezanost sa debljinom. Evo danas obilježavamo Svjetski dan debljine, moto je „Svi se trebamo uključiti“. U vrhu smo nažalost po broju pretilih osoba 65% Hrvata ima prekomjernu tjelesnu masu ili debljinu, dakle Hrvatska i Malta loši smo u Europi. 16.3. se obilježava Hrvatski dan osviještenosti o debljini pa ćemo o tome također govoriti na taj dan. Šećerna bolest je ozbiljan javnozdravstveni problem u Hrvatskoj. To je kao što smo čuli treći uzrok smrtnosti u Hrvatskoj sa 7,8%. Prema podacima CEZIH-a odnosno registra preko 310.000 je broj osoba koje su registrirane, međutim budući da preko 40% ljudi niti nema dijagnosticiran dijabetes odnosno ni ne zna da ima dijagnozu projekcije su da zapravo 534.000 čak i nešto više ljudi ima dijabetes u Hrvatskoj. 1 od 11 odraslih osoba ima šećernu bolest 90% Tip 2. Dobru regulaciju glikemije unatoč svem našem trudu ima samo 40% oboljelih. Česte su komplikacije kardiovaskularne 1 od 2 oboljela, očne 1 od 7 oboljelih, neuropatije 1 od 6 oboljelih, bubrežne komplikacije 1 od 10 oboljelih i komplikacije na stopalima 1 od 18 oboljelih. Veliki su problem kardiovaskularne bolesti, a upravo te bolesti mogu biti prevenirane djelovanjem na rizične čimbenike kao što su pušenje, nezdrava prehrana, debljina, fizička neaktivnost, visoko krvni tlak, dijabetes i hiperlipidemije, hiperlipidemija. Svjetske procjene govore da preko 463 milijuna osoba u dobi od 20 do 79 godina živi sa šećernom bolešću. Do 2045. predviđa se da će biti 700 milijuna. Među nešto više od 4 milijuna osoba koje godišnje umru zbog šećerne bolesti svaka druga osoba je mlađa od 60 godina. Na svjetskoj razini troškovi zdravstvene zaštite vezani uz šećernu bolest iznose 759 milijardi dolara, a u Europi od šećerne bolesti boluje 59 milijuna osoba u dobi od 20 do 79 godina. Troškovi liječenja skrbi za šećernu bolest iznose 161 milijardu dolara godišnje, a 465.900 osoba godišnje umre od njezinih posljedica. Kakvi su ekonomski učinci dijabetesa u Hrvatskoj? Prema izračunima od 2016. godine na liječenje dijabetesa HZZO utroši 4,6 milijarde kuna ili 19,8% svog ukupnog proračuna. Troškovi liječenja komplikacija bolesti zastupljeni su u najvećem udjelu iznose 88,1% ukupnih troškova. Troškovi osnovnog liječenja oboljelih na svim razinama zdravstvene zaštite čine 1,3% ukupnih troškova. Troškovi za lijekove 8,1%, a za pomagala 2,5% ukupnih troškova. Prema Crodiab registru u 2018. godini bilo je 97.000 osoba sa šećernom bolešću od tog je bilo 31,83 dobro, posto dobro regulirano, znači HBA1C ispod 6,5%, 33% granične regulirano, 6,5% do 7,5% HBA1C, a 34 skoro 35% loše regulirana glikemija znači HBA1C preko 7,5% i o tome zaista trebamo se zabrinuti i vidjeti gdje stvar ne štima. Nekoliko riječi o psihosocijalnim učincima dijabetesa. Rađena je jedna velika studija Down2 koja je uključila 15.000 ispitanika iz 17 zemalja i gdje se izlučilo rezultate da 19% ljudi s dijabetesom osjeća se diskriminirano zbog svog zdravstvenog stanja, 37% članova obitelji osjeća frustriranost jer ne znaju kako najbolje mogu pomoći svojim ukućanima odnosno svojim članovima obitelji s dijabetesom, a 45% ljudi s dijabetesom doživljava osjećaj tjeskobe zbog svoje bolesti. Nažalost pandemija je dodatno produbila sve te psihosocijalne promjene odnosno oštećenja mentalnog zdravlja svih nas, a naravno i osoba sa dijabetesom i zbog teže dostupnosti skrbi oboljelih od dijabetesa, ali velim i zbog ovih problema koje sam vam navela. Sama pandemija je dovela do toga da 62% oboljelih u zadnjih godinu dana nije obavilo jedan ili niti jedan pregled vezano uz dijabetes, 68% oboljelih ima 1 ili nijedan kontrolni HBA1C u godini dana i manje od 20% oboljelih od dijabetesa Tipa 2 provodi redovitu samokontrolu. Dakle, to su sve problemi s kojima se najviše naravno mi koji smo struka borimo, ali na tome se [[Upadica: Hvala.]] moramo svi skupa zamisliti i vidjeti što popraviti.
U ime Kluba zastupnika Socijaldemokrata, sad će govoriti poštovana zastupnica Renata Sabljak Dračevac. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče. Državni tajniče, kolegice i kolege, dakle šećerna bolest je, a nastavit će biti i dalje jedan od vodećih javnozdravstvenih problema u svijetu pa tako i u RH. Evidentan je stalan porast broja oboljelih stoga je potrebno stalno isticati važnost prevencije, edukacije i ranog otkrivanja. Prema podacima Međunarodne dijabetičke federacije iz 2021. u svijetu od šećerne bolesti boluje 53 milijuna ljudi, a u dobi od 20 do 79 godina. A procjenjuje se da će taj broj do 2030. godine narasti na 643 milijuna. U Europi od šećerne bolesti boluje 61 milijun odraslih osoba. 1 od 10 odraslih u dobi od 20 do 79 godina ima u svijetu ima šećernu bolest. 1 od 2 osoba sa šećernom bolesti ostaje nedijagnosticiran, dakle svako drugi. 3/4 osoba sa šećernom bolesti je u radnoj su dobi. 1 od 5 osoba sa šećernom bolesti ima više od 65 godina. 541 milijun odraslih osoba u svijetu ima poremećenu toleranciju glukoze i u visokom su riziku od razvoja šećerne bolesti Tipa 2. Ovo je ozbiljan pandemijski problem. Svako 5 sekundi jedna osoba umre od posljedica šećerne bolesti. Prema podacima CroDiab registra u RH je evidentirano 310.213 osoba s dijagnosticiranom šećernom bolesti, a s obzirom na to da oko 40% osoba sa šećernom bolesti nema postavljenu dijagnozu pretpostavlja se da je ukupan broj oboljelih preko 500.000, kolegica je rekla preciznije 532.000, tako nekako. S obzirom na ovakve pandemijske razmjere šećerne bolesti, te činjenicu da više od 40% bolesnika još ni ne zna da ima bolest važno je što češće podizati svijest naših sugrađana i sugrađanki da od šećerne bolesti može oboljeti svatko. Proglašenjem ovog Hrvatskog dana šećerne bolesti 14. svibnja želimo podići svjesnost u ovom velikom javnozdravstvenom svijetu, ne samo u svijetu nego i kod nas u RH. To nam je prilika da uz obilježavanje Svjetskog dana šećerne bolesti koji se obilježava svake godine 14. studenog, ali i brojnim drugim aktivnostima, javnozdravstvenim akcijama, kao i javnozdravstvenim edukativnim kampanjama kojima se, koje se provode tijekom godine podsjetimo na javnost na učestalost šećerne bolesti, te važnost prevencije, ranog otkrivanja šećerne bolesti, njezinog pravovremenog liječenja i sprječavanja i odgađanja kroničnih komplikacija. HS, točnije Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku je već niz godina uključen u aktivnosti koje su usmjerene na suzbijanje ovog tihog ubojice modernog doba, počevši od usvajanja Rezolucije o šećernoj bolesti koja je u HS usvojena 2011.g., a nadamo se da ćemo imat priliku usvojiti i novu rezoluciju u ovoj godini, Nacionalnog programa zdravstvene zaštite osoba sa šećernom bolesti 2015. i 2020.g., organiziranim akcijama mjerenja šećera u krvi, zatim tematskim sjednicama i okruglim stolovima. Samo bi se vratila sekundu na Nacionalni program zdravstvene zaštite osoba sa šećernom bolesti, znači 2020. je taj nacionalni program trebalo nam je prezentirati, čuli smo od kolegice, maloprije kolegice Marić koja je, koja se baš bavi ovom, ovom granom medicine da je još uvijek neke stavke iz tog nacionalnog programa nisu formirane do kraja dnevne bolnice po županijama da bismo mogli dobiti osvrt što se je napravilo, što se nije napravilo, ali isto tako da bismo mogli pred, pred, red bi bio da pred nas dođe i Nacionalni program zdravstvene zaštite, znači u '22. smo godini, 2.g. kasnije krajnje je vrijeme da ga opet imamo pred sobom. Sada je dakle pred nama prijedlog za proglašenje 14. svibnja Hrvatskim danom šećernom bolesti koji je u proceduru uputio Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku, a kako bismo dali dodatnu važnost ovoj temi dva puta godišnje s obzirom da se Svjetski dan šećerne bolesti obilježava 14.11. svake godine. Dakle, naš Klub Socijaldemokrata će podržati, podržati ovaj prijedlog, a ja bi se samo vratila na dijelove koji su možda ostali onako polu izrečeni, pa bi ukazala na neke, na neke činjenice. Dakle, rekli smo da šećerna bolest tipa-2 ima oko 92% bolesnika sa šećernom bolesti, tip-1 7%, a ovi neki drugi tipovi njih 1% u RH, a prema podacima HZJZ u 2020. registrirano je 4.479 trudnica sa šećernom bolesti, što čini 12,56% trudnica i na to nam je ukazala kolegica Selak Raspudić. Mislim da je ovo značajan broj i da se dakle sve trudnice mora upozoriti na taj problem. Dijabetes je vodeći uzrok smrti kod 8,2% od ukupno umrlih osoba, te se nalazimo na 3. mjestu ljestvice vodećih uzroka smrti u 2020.g. nakon ishemijske bolesti srca i cerebrovaskularnih bolesti. Broj osoba s dijagnosticiranom šećernom bolesti posljednjih godina je rastao i u prosjeku je 3,7% godišnje, a broj novooboljelih se kretao u rasponu od 30 do 40.000 godišnje, također zabrinjavajuće brojke. HZZO je za lijekove, liječenje šećerne bolesti izdvojio više od 450 milijuna kuna i to ako usporedimo sa potrošnjom prije 14.g. je HZZO izdvojio 200 milijuna kuna, što znači da je u zadnjih 10.g., financijska sredstva su udvostručena. Potrošnja za lijekove iz godine u godinu se povećava, s jedne strane zbog uvođenja novih lijekova i njihovih kombinacija u terapiji, a s druge strane zbog bolje i brže dijagnostike, te posljedično značajnog povećanja broja oboljelih osoba. Također bi još nešto samo rekla, dakle znači šećerna bolest je vodeći uzrok smrtnosti za '19.g. bio 7,8% umrlih osoba. Vezano uz šećernu bolest i covid to smo više puta govorili, ali evo ja ću iskoristit i još jednom ponovit. Osobe sa šećernom bolesti su u povećanom riziku od teških oblika covida. Objavljena istraživanja i podaci ukazuju da je šećerna bolest povezana sa povećanim rizikom teške bolesti, te višim mortalitetom u oboljelih od covida. Podaci HZJZ također govore o premalom odazivu osoba sa šećernom bolesti na cijepljenje protiv covida do 1.9.2021.g. svega 60% osoba sa šećernom bolesti potpuno je cijepljeno protiv covida. Podaci su vrlo zabrinjavajući s obzirom da osobe sa šećernom bolesti imaju 2,4 puta veći rizik od razvoja teške bolesti te 1,5 do 3 puta veću smrtnost u slučaju zaraza covida-19 od osoba koje ne boluju od šećerne bolesti. I ja bih s time završila dakle s jednim upozorenjem, ako se niste cijepili, a imate šećernu bolest cijepite se.
Sljedeći klub zastupnika bit će onaj HNS-a, HSU-a i nezavisnih zastupnika, a govorit će poštovani zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani g. potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Dakle, vidim da je rasprava krenula u bavljenju posljedicama dijabetesa, da je krenula u troškovnom dijelu kao posljedična posljedično stanje samog dijabetesa u našem društvu trebalo bi puno više toga govoriti i stalno govoriti o preventivi dijabetesa, o zdravoj prehrani, o zdravom životu, o kretanju, o fizičkim aktivnostima. Nažalost, svjesni smo da toga ima sve manje i manje, da i mi i naša djeca previše sjedimo, da premalo fizički radimo, da imamo premalo fizičke aktivnosti. I zgodna je ona aplikacija na mobitelu koja vam dnevno pokazuje više od 10.000 koraka, to je jedna od najboljih stvari za dijabetičare koje možete imati na mobitelu. Dakle, cijenjeni u svoje osobno ime i u ime zastupnika Kluba HNS-a i HSU-a i nezavisnih pozdravljam prijedlog da se 14. svibnja proglasi Hrvatskim danom šećerne bolesti jer bi to uz Svjetski dan šećerne bolesti koji obilježavamo 14. studenog bio još jedan doprinos u borbi protiv ove podmukle bolesti, da govorimo o njoj, da se bavimo njezinom prevencijom, ranom dijagnosticiranju šećerne bolesti i uspješnom liječenju. Maštati o totalnom izlječenju od toga je veoma teško još uvijek, možda će farmakološka industrija nać rješenje da imamo potpuno izlječenje, ali je to veoma, veoma teško o tome u ovom trenutku još uvijek govoriti, iako tehnološki sve napreduje i svaki dan imamo i nove preparate i nove tehničko-tehnološke uređaje da to možemo rješavati. Dijabetes ili po narodnom šećerna bolest je tihi ubojica od posljedica koje u svijetu svakih 5,6,7 ili 8 sekundi umre jedna osoba ili godišnje ukupno više od 4 milijuna ljudi. U Hrvatskoj od šećerne bolesti registrirano boluje 310.212 osoba, a procjenjuje se da taj broj iznosi oko 535.000 osoba jer gotovo da jedna od dvije osobe ne zna da boluje od šećerne bolesti, naravno govorimo o 90% bolesti tipa B. Kada se osoba prepusti visokom šećeru čiji su sigurni simptomi stalna žeđ, rapidno slabljenje vida, kronični umor, učestalo mokrenje, stalna glad, preznojavanje i gubitak tjelesne težine riskira teške i po život opasne neizlječive situacije i tešku invalidnost kao i ovisnost o tuđoj pomoći i njezi. Rezultat je razornog djelovanja šećera na ljudski organizam jesu srčani udar, zatajenje bubrega, sljepoća, amputacija udova pojedinačno ili kumulativno. U RH 20% zdravstvenog proračuna troši se na liječenje dijabetesa odnosno komplikacija nastalih dijabetesom odnosno oko 6 milijardi kuna. Od tog iznosa 88% odnosi se na liječenje komplikacija odnosno posljedica nepravodobnog liječenja. 8% troškova liječenja dijabetesa odnosi se na lijekove za liječenje dijabetesa, a nekih 5% za tehnička i ortopedska pomagala. Dakle, u interesu je društva i ljudi pojedinačno rano otkrivanje pojave povećane razine šećera u krvi, ozbiljno shvaćanje te činjenice, postavljanje valjane terapije, pridržavanje terapije, redovne samokontrole i liječničke kontrole, nastavak redovnog kvalitetnog života. Ustvari, prevencija onih užasno teških komplikacija koje se događaju kad se ljudi zapuste. Nažalost u Hrvatskoj od svih registriranih oboljelih svega 53% postižu ciljeve liječenja. Tog tihog ubojicu ljudi dobivaju zbog toga što naša gušterača, tvornica našeg razgrađivača šećera ne proizvodi dovoljno inzulina. Uzročnici visokog šećera mogu biti genetski, pretjerano unošenje ugljikohidrata u organizam, neredovita i nekvalitetna prehrana, nedovoljno fizičkih aktivnosti, gojaznost i svakako jedan od najznačajnijih je način života odnosno podložnost stresu ili izloženost stresu. Zanimljivo je da kada smo izloženi stresu tada bi gušterača najviše raditi kao i kod upalnih procesa u organizmu, a ona nam otkazuje poslušnost i štrajka. Na sreću napredak tehnologije, tehničkih pomagala i farmakoloških preparata omogućava gotovo normalan život za oboljele od šećerne bolesti uz preduvjet doživotnog korištenja terapija. Tu sreću nisu imale generacije prije nas kada se kao terapija propisivalo kiselo bijelo vino, tada su Zagorci bili doista u prednosti. Također i vrsta prehrane bitno utječe na dobivanje i liječenje šećerne bolesti pa tako jadranske županije i Grad Zagreb bilježe najmanje učestalost pojave šećerne bolesti. Ja se osobno sa dijabetesom volim već 20 godina i osobno mislim da su okidač 2001. godine bili iznimni psihofizički napori i visoki stres. Bavio sam se intenzivno ljudskim sudbinama u 3 velika stečaja, istovremeno kao njihov predstavnik i završio sa brojkom 27 šećera što kod slabijeg, u bolnici, što kod slabijeg organizma može izazvati kolaps organizma. Sve simptome koje sam ranije naveo imao sam ih no ignorirao sam ih. Toliko o mojoj i našoj ozbiljnosti. Srećom u tih 7 dana bolničkog liječenja suočio sam se sam sa sobom i shvatio da sam roba s greškom. Rigidnom, udarnom terapijom na moju sreću gušterača je proradila i uz pomoć tableta kvalitetno sam proživio 15 godina kada su mi liječnici propisali Inzulin, tako je i dan danas. Važno je u toj priči ne biti rob bolesti, važno je shvatiti je ozbiljno, ali ne biti stroj i trenirati izdržljivost organizma na preniskim razinama šećera jer 3 puta sam u 20 godina bio na rubu pada u hipoglikemiju i nikome ne želim da doživi taj osjećaj. Važno je jesti malo i 5 obroka dnevno raznovrsne hrane bez 5 bijelih artikala kruh, šećer, sol, mast, tjestenina i ne poslije 6 sati navečer i svakako u toku dana napraviti više od 10.000 koraka ili fizičke aktivnosti. Uostalom to je ono što liječnici preporučuju svima za kvalitetan i zdrav život te prevenciju i brojnih drugih bolesti. Ovo ne jesti poslije 6 navečer svima nam teško pada i možda bi trebalo izmisliti frižider sa vremenskim zaključavanjem na koje bi ostali članovi obitelji imali, znali šifru, a ne i mi, evo malo šaljivo ali nije za odbaciti kao prijedlog. Ono što mislim da društvo treba više napraviti jesu javne kampanje za upoznavanja posljedica šećerne bolesti, česte akcije mjerenja razine po cijelom teritoriju Hrvatske, ali i emisije sponzorirane od Ministarstva zdravstva o svim značajkama dijabetesa, a naročito o užasnim posljedicama te bolesti za ljudski organizam. A mi slatkići moramo govoriti o svojim iskustvima jer ako su samo naša beznačajna su i nitko od njih nema koristi osim nas samih, ali ne smijemo biti dosadni jer onda odvraćamo, a to ne smijemo, ne smijemo daviti svojom bolešću, bolešću druge. Zaključno Klub HNS-a i HSU-a i nezavisnih zastupnika podržava ovaj prijedlog odluke o proglašenju 14. svibnja Hrvatskim danom šećerne bolesti jer predstavlja važan doprinos u prevenciji, edukaciji, liječenju i podizanju svijesti javnosti o problemima i posljedicama šećerne bolesti. Nažalost od šećerne bolesti može oboljeti svatko, no prevencijom, ranim otkrivanjem i pravodobnim liječenjem možemo povećati kvalitetu život oboljelih i produžiti njihov životni vijek te u konačnici smanjiti crne brojke ovog velikog javnozdravstvenog problema. Hvala vam lijepa.
U ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka, govorit će sad poštovana zastupnica Ivana Kekin. Izvolite.
Poštovani predsjedavajući, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege, puno je već rečeno o šećernoj bolesti, dakle najznačajnija, jedna od najznačajnijih, najizazovnijih javnozdravstvenih problema u svijetu. 10% odrasle populacije u Europi procjenjuje se da boluje u ovom času od šećerne bolesti. Imamo dva tipa, Tip 1 koji se dobiva u mladosti, u djetinjstvu čini svega 5% oboljelih i to je onaj tip koji se liječi samo isključivo primjenom inzulina i koji je do prije 100 godina zapravo vodio u kratku i brzu smrt dok nismo izumili inzulin kao takav i na njega za sada nije moguće drugačije utjecati. On je izazvan genetskim faktorima i ima istu incidenciju kroz populaciju. Ali puno veći javnozdravstveni problem kojeg čini dijabetes 2 je nešto na što možemo utjecati. Naime, prije svega iz razloga što čak 95% onih koji boluju od dijabetesa boluje upravo od Tipa 2 šećerne bolesti. To je dijabetes koji, kojeg, to je tip dijabetesa kojeg zapravo nazivamo i bolešću životnog stila zato što se prije svega može prevenirati, a fizičkom aktivnošću i održavanjem dobre tjelesne težine. Dakle, direktno je uzrokovan nekretanjem i debljinom dakle povećanom tjelesnom težinom. Inače procjenjuje se trenutno prema dakle podacima iz nacionalnog programa da u RH oko 10% ukupnih troškova liječenja svih bolesti otpada na liječenje dijabetesa i komplikacija kao što su srčani, moždani udari, zatajivanje bubrega, sljepoća itd. I dakle kod Tipa 1 šećerne bolesti glavni je zadatak javnozdravstvenog sustava da osigura inzulin, dakle da sva djeca, svi mladi, svi oni koji boluju od tog tipa bolesti imaju dostupan kvalitetan inzulin. No, kod Tipa 2 zadaća javnozdravstvenog sustava je zapravo da radi na prevenciji. Dakle, prije svega da prevenira i obuzda pandemiju debljine kroz promicanje zdravih stilova života, fizičkih aktivnosti i zdrave prehrane. Dakle, sprječavanje samog razvoja dijabetesa Tipa 2 bi zapravo trebao biti ključni korak i ključni javnozdravstveni cilj kada uopće govorimo o šećernoj bolesti jer ovo što sada radimo nas zapravo jako puno košta i u novcu i u zdravlju naših građana. Pa da vidimo kako stojimo u Hrvatskoj. Nacionalnom programu zdravstvene zaštite osoba sa šećernom bolesti kojeg nota bene uopće nemamo zato što je vrijedio za period od 2015. do 2020., prethodila je SWOT analiza koja je kao slabosti sustava navela nejednaku dostupnost skrbi, djelomičnu nedostatnu educiranost liječnika obiteljske medicine, no i činjenice da je težište skrbi kad dođe do dijabetesa Tipa 2 na sekundarnoj i tercijarnoj dakle bolničkoj razini. Uvidom u izvještaje o provedbi nacionalnog programa koji su dostupni na stranicama HZJZ-a vidljivo je da je ispunjeno svega 50% točaka iz plana aktivnosti s time da ključna točka donošenje smjernica za organizaciju zdravstvene zaštite uz definiranje razina skrbi i ovlasti u okviru sustava uopće nije ispunjena. Borbu s debljinom i nedostatnom fizičkom aktivnošću više ili manje uspješno vode i puno razvijenije zemlje od nas i taj je problem dakako složen. No to da ministarstvo da je potpuno izostalo definiranje razina skrbi i ovlasti u liječenju ovakvog problema i ovakve epidemiološke važne bolesti to je stvarno nedopustivo. Za početak treba osvijestiti da je Hrvatska kada dođe do njenih odraslih građana doslovno prva u Europi po postotku građana koji imaju prekomjernu tjelesnu težinu. 66% hrvatskih građana i građanki ima prekomjernu tjelesnu težinu koja je prva predispozicija za razvoj dijabetesa tipa 2. Ono što još više zabrinjava jest činjenica da smo nažalost u vrhu i kada dođe do prekomjerne tjelesne težine djece, čak 35% djece u Hrvatskoj ima prekomjernu tjelesnu težinu, dakle i tu smo rekorderi u Europi. I upravo tu ima prostora za preventivno djelovanje, prije svega kroz odgojno obrazovne institucije, kroz edukaciju djece i kroz edukaciju roditelja, no i kroz konkretne akcije, dakle kroz uvođenje zelene javne nabave u škole da djeca jedu zdravu, lokalno, domaće, ali osim kroz to mi moramo smanjiti dostupnost nezdrave hrane i nezdravog pića u našim školama. To je nešto što Europa radi od početka 2000.-ih, dakle Francuska još 2004. zabranila tzv. vending mašine, mašine sa grickalicama u svojim školama. Većina zemalja EU inzistira da se u takvim mašinama smije davati samo voće, povrće i zdrave grickalice ili da se u njihovim školama dakle da su potpuno zabranjeni svi sokovi osim vode i eventualno 100% prirodnih cijeđenih sokova. Ja sam donijela za primjer dakle naša djeca evo moj sin u svojoj školi može kupit Coca-colu kad god hoće, od moje prijateljice osnovnoškolka čim izađe iz škole ima aparat sa pićem, dakle u pola litre Coca-cole koju naša djeca mogu kupiti na aparatima popijete ovoliko šećera. Dakle, to je samo za primjer da bude jasno šta naša djeca unose i to mogu unositi kroz odgojno obrazovni krug u kojem su svaki dan. Dakle, mi se kao društvo moramo puno aktivnije i jasnije baviti time i slati jasnije i nedvosmislene poruke. Dakle, ne možete reći djeci da je Coca-cola štetna, a istodobno im u školskoj kantini nuditi Coca-colu, dakle to su duple poruke i to vam kao psihijatar kažem da ne samo da nije efikasno nego je dapače i štetno. Dakle, naš bi nacionalni program trebao se ponovno kao i u mnogim drugim zdravstvenim stvarima ugledati u zemlje EU, možemo početi od naših prvih susjeda Slovenaca gdje se borba protiv dijabetesa tipa 2 temelji na osnaživanju lokalne zajednice u provedbi preventivnih programa, u znatnom sufinanciranju sportskih aktivnosti, u edukacijama o prehrani i što je najvažnije, a što kontinuirano ne radimo, to je osnaživanje liječnika primarne zdravstvene zaštite pošto su nam oni ključni faktori i ključni akteri u liječenju ove bolesti koja u svom temelju liječenja dijabetesa tipa 2 nije farmakološko. Liječenje dijabetesa tipa 2 primarno mora biti u promjeni stila života. Dakle kada dođe do razvoja šećerne bolesti tipa 2 bitka je na neki način već izgubljena. Uz to se kod nas se velika većina pacijenata sa šećernom bolesti liječi u okviru bolničkog sustava što je posve neodrživo i zapravo produbljuje nejednakost u dostupnosti skrbi, ne žive svi ljudi kraj bolnica. S druge strane isto tako izostaje efikasna strategija za prevenciju kao i za zbrinjavanje, dakle nemamo niti jedno niti drugo, a istodobno mnoge bogate zemlje, dakle kolege to sam sigurna da kolegica Marić može potvrdit, iz Engleske, iz Danske se čude našoj listi lijekova koja je odobrena kod HZJZ zato što su tamo puno skuplji lijekovi nego koje oni koriste. O čem se radi? Dakle u Hrvatskoj imamo užasno nisku primjenu humanih inzulina koji su za tip 2 dijabetesa jednako efikasni, a višekratno jeftiniji od tzv. puno skupljih inzulinskih analoga koji se nalaze na listama koje nitko ne provjera kako se tretiraju, dakle nema striktne kontrole učinka anti dijabetičke terapije, mnogi pacijenti uzimaju je po vlastitom nahođenju, troškovi se gomilaju, nuspojave se gomilaju, a sve to bez pravnog liječničkom rekli bi medicinskog razloga. Naša se Strategija za liječenje šećerne bolesti temelji na gašenju na najskuplji mogući način. Inače primjereno je ovdje danas spomenuti i Fredericka Bantinga to je čovjek koji je prvi proizveo inzulin i na taj način spasio milijune djece sa šećernom bolesti tip 1 od sigurne smrti. On je svoj patent za ekstrakciju inzulina prodao za simboličan jedan dolar, zato što je duboko vjerovao da inzulin pripada svima, a ne samo onima koji si ga mogu priuštiti. Ipak danas nažalost iako se radi o lijeku koji je na tržištu već 100 godina svjedočimo vrtoglavom rastu cijena inzulina. I kad sagledamo ovu priču od početka do kraja, dakle od ove čaše pune šećera do koje naša djeca mogu doći unutar ili u okrugu svojih škola, do toga da naši dijabetičari koriste super skupi, a ništa više efikasni inzulin kojeg plaćaju svi građani ove države, ne mogu se ne zapitati o čijem benefitu brine RH, o benefitu svojih građana, o benefitu onih koji su oboljeli od dijabetesa ili o benefitu farmaceutske industrije? Jasno kao Klub zeleno-lijevog bloka podržat ćemo da se simbolički označi ovaj dan, ali uz skepsu da će se sve svesti na par balona na Cvjetnom trgu.
U ime Kluba zastupnika HDZ-a sad će govorit poštovani zastupnik Hrvoje Šimić. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče sabora. Državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo, pred nama je Prijedlog odluke o proglašenju 14. svibnja Hrvatskim danom šećerne bolesti. Naravno da proglašenjem Hrvatskog dana šećerne bolesti nećemo riješiti ovaj veliki problem kao što ga nije riješio niti Svjetski dan obilježavanja šećerne bolesti, međutim proglašenjem 14. svibnja Hrvatskim danom šećerne bolesti upozoravalo bi se svake godine na ovaj veliki javnozdravstveni problem u našoj zemlji, naravno i diljem svijeta koji se može smanjiti prevencijom, edukacijom i podizanjem svijesti građana, zdravstvenih djelatnika, ali i društva u cjelini. Time bi se dala dodatna važnost ovoj temi dva puta godišnje obilježavanju Hrvatskog dana šećerne bolesti 14. svibnja, kao i Svjetskog dana šećerne bolesti 14. studenog koji se obilježava u cijelom svijetu. Niz podataka koje smo čuli danas o šećernoj bolesti se ponavlja, međutim upravo u tome je i bit ovih dana koji su, koji su proglašeni danom pojedine bolesti kao što je i ovaj Dan šećerne bolesti jer tim danima ponavljam upravo ono što treba znati cijela javnost, a to je što znači bolest i kao javnozdravstveni, ali što znači i kao socioekonomski problem. S obzirom na pandemijske razmjere šećerne bolesti, te činjenicu da više od 40% bolesnika još niti ne zna da ima bolest, niti ima postavljenu dijagnozu, niti određeno liječenje, upravo važno je što češće podizati svijest svih naših sugrađanka, sugrađanki i sugrađana da od šećerne može, šećerne bolesti može oboljeti svako. Prevencijom, ranim otkrivanjem, te pravodobnim liječenjem povećavamo kvalitetu života bolesnika, ali produžujemo i život oboljelih. U RH je u 2020.g. bilo registrirano 310.212 osoba sa šećernom bolesti, a prema istraživanjima koja su provedena pokazano je da tek 60% oboljelih osoba ima postavljenu dijagnozu i da je započeto liječenje, međutim ukupan broj oboljelih pretpostavlja se da je veći od pola milijuna stanovnika RH. Šećerna bolest je treći vodeći uzrok smrti sa udjelom od gotovo 8% u 2019.g., nažalost ti podaci prema spoznajama rastu. Dijabetes je vodeći uzrok krvožilnih bolesti, bolesti bubrega, sljepoće, ali i amputacije udova. Komplikacije uvelike umanjuju kvalitetu života, a istodobno liječenje komplikacija čini spomenuti najveći udio u troškovima liječenja dijabetesa. Obilježavanje Hrvatskog dana šećerne bolesti jedan je od doprinosa utjecaju na unaprjeđenju zdravlja, sprječavanju, ranom otkrivanju i liječenju šećerne bolesti i njenih komplikacija, te podizanju kvalitete i dužine svih nas, a pogotovo mlađih koje smo danas spomenuli. Šećerna bolest naziva se globalnom epidemijom jer je broj oboljelih osoba u svijetu narastao na razine koje su bile nezamislive prije samo nekoliko 10-ljeća. Najveći razlozi za ovo, za ovu pojavu su danas spomenuti, a to je zapravo promjena načina života koji obilježava način, način prehrane odnosno povećan unos visokokalorične hrane i smanjena tjelesna aktivnost. Svjetske procijene govore da oko 463 milijuna osoba u dobi od 20 do 79.g. živi sa šećernom bolešću, čak polovica oboljelih osoba nema postavljenju dijagnozu, te ne prima nikakvo liječenje. Među njima nešto više od 4 milijuna osoba godišnje umru zbog šećerne bolesti, a svaka druga osoba mlađa je od 60.g.. Na svjetskoj razini troškovi zdravstvene zaštite vezano uz šećernu bolest iznose 759 milijardi dolara. U Europi od šećerne bolesti boluje 59 milijuna osoba u dobi od 20 do 79.g., a troškovi liječenja i skrbi za šećernu bolest iznose 161 milijardu američkih dolara godišnje. Prema podacima koje smo danas već čuli podacima iz CroDiab registra sa šećernom bolešću u Hrvatskoj je 2020.g. bilo 310.212 osoba, taj broj se povećava iz godine u godinu, a s obzirom na podatak da tek 60% oboljelih ima postavljenu dijagnozu pretpostavlja se da je sa udjelom onih koji nemaju postavljenu dijagnozu broj oboljelih u Hrvatskoj kao što sam rekao 500.000. Isto tako vrijedi reći da je šećerna bolest treći vodeći uzrok smrti sa udjelom od gotovo 8%. Kao što je i rečeno evo i u ovom sazivu sabora Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku koji je aktivan već niz godina na ovoj, vezano uz ovu problematiku, raspravljao je na dvije sjednice, sjednici u siječnju i sjednici u studenom 2021.g. upravo na temu šećerne bolesti. Na tim sjednicama razmijenjeni su svi relevantni podaci o šećernoj bolesti, te izneseni prijedlozi kako doprinijeti podizanju svijesti o ovoj teškoj kroničnoj bolesti, kako unaprijediti sustav prevencije ranog otkrivanja, te praćenja ishoda liječenja dijabetesa. Zabrinjavajući je znatan, značajan porast troška za lijekove i liječenje šećerne bolesti, te liječenje komplikacija uzrokovanih dijabetesom, što ukazuje upravo na važnost prevencije ranog otkrivanja ove bolesti. Šećerna bolest povećava učestalost pojave kardiovaskularnih bolesti, amputacija potkoljenica, ali i natkoljenica, te bolesti bubrega, a naravno sve to skupa utječe na kvalitetu života, ali i na dužinu života. Na sjednicama odbora također je zaključeno u cilju postizanja odgovarajuće skrbi za oboljele od šećerne bolesti da je potrebno riješiti i kadrovsku politiku u smislu nedostatka dijabetologa, medicinskih sestara, edukatora, nutricionista, a da uz to treba jačati regionalne dijabetičke centre kako bi se osigurala jednaka, jednaka skrb, jednaka kvaliteta zdravstvene skrbi oboljelima na teritoriju cijele RH. Odbor za zdravstvo upravo na svojim sjednicama niz godina ukazuje na probleme koje uzrokuje ovaj tihi ubojica modernog doba počevši od usvajanja Rezolucije o šećernoj bolesti koja je usvojena 2011.g., te pri donošenju Nacionalnog programa zdravstvene zaštite osoba sa šećernom bolesti 2015. do 2020.g.. Naravno da je ponovljeno na svim Odborima za zdravstvo i socijalnu skrb da je, da bi pozitivan učinak u jačanju svijesti o dijabetesu imalo i obnavljanje saborske Rezolucije o šećernoj bolesti, te podrška novom nacionalnom programu, novom 5-godišnjem Nacionalnom programu zaštite osoba sa šećernom bolesti. S obzirom na sve navedeno, na iznimnu važnost koju nosi ova problematika Klub zastupnika HDZ-a apsolutno podržava prijedlog da se 14. svibnja proglasi Hrvatskim danom šećerne bolesti. Hvala.
U ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta sad će govoriti poštovani zastupnik Davor Dretar, izvolite. … [[Upadica iz klupe se ne razumije]] Slobodni govori će bit kad završimo točku naravno kao i uvijek.
Dobar dan poštovane kolegice i kolege, uvaženi g. predsjedavajući. Nemamo apsolutno što reći, Klub zastupnika Domovinskog pokreta podržat će inicijativu da se 14. svibnja proglasi Hrvatskim danom borbe protiv šećerne bolesti. Podaci koje su i kolegice i kolege ovdje iznijeli u dosadašnjim raspravama su stvarno frapantni. 5 stotina 37 milijuna ljudi na svijetu boluje od šećerne bolesti, 61 milijun u Europi i procijenjeno je da je ukupan broj oboljelih od dijabetesa u Hrvatskoj veći od 5 stotina tisuća. Dakle, svaka sedma osoba ako ćemo uzeti podatke iz zadnjeg popisa stanovništva u Hrvatskoj ima dijabetes, odnosno neki oblik njega. Treća je to bolest kao uzrok smrtnosti u Hrvatskoj, dakle ozbiljna i zabrinjavajuća situacija pa bih se još jednom evo priključio svim dosadašnjim klubovima zastupnika koji su govorili o činjenici da je prevencija jedna jako bitna stvar. Upoznat ću vas na žalost sa tužnim stanjem u kojem je svjesnost prvenstveno naše djece onih najmlađih, svjesnost o štetnosti pretjeranog šećera u prehrani prvenstveno naravno kroz zaslađena gazirana pića, te naravno razne vrste slatkiša. Razgovarao sa jednom dragom gospođom koja je tehnologinja proizvodnje u najvećoj hrvatskoj konditorskoj kompaniji i na žalost rekla mi je da oni sustavno već nekoliko godina u svojim proizvodima smanjuju količinu kakaa i povećavaju količinu šećera. Zašto? Zato što djeca jednostavno ne žele kupovati njihove proizvode jer im nisu dovoljno slatki, ima previše kakaa pa su im gorkasti, a konkurencija izvana veliki svjetski brendovi u proizvodnji tih čokoladica, bombončića i svega toga naravno uglavnom nam prodaju izuzetno nekvalitetnu robu prepunu šećera, umjetnih zaslađivača itd. itd. Na žalost prevencija i to od one najranije dobi već od vrtićke, predškolske, pa onda kasnije naravno i školske trebala bi biti konstantna i vjerujem da tu svaka lipa koju bi mogli kao država uložiti se isplati. Trebalo bi nastavno na izlaganje kolegice Kekin svakako razmisliti o micanju samoposlužnih aparata iz školskih ustanova. Svakako bi ih trebalo maknuti, odnosno u njima omogućiti prodaju onoga što možemo nazivati proizvodima iz skupine zdrave prehrane. Činjenica jest, svi smo vidjeli i ovu zapanjujuću količinu šećera u jednoj jedinoj čaši. To se u stvari nalazi u jednoj boćici gaziranog pića. Previše je to naravno. Nemamo niti kao nacija prezdrave prehrambene navike. Eto krećem od sebe, moram priznati i sam sam takav. Slabo se krećemo naravno, hrana nam je često ispunjena ne samo šećerima nego i ostalim nezdravim nutrijentima i onda na žalost eto to sve ispadne ovako kako ispadne. Podsjetio bih još jednom da podržavamo 14. svibnja kao Hrvatski dan šećerne bolesti, ali smatramo da se protiv tog tihog ubojice, trećeg kao uzroka smrtnosti u Hrvatskoj trebamo boriti svakodnevno uz još veću podršku i Hrvatskog sabora i hrvatske Vlade i provođenjem konkretnih akcija, a eto ne samo da se svakoga 14. svibnja okupimo negdje na gradskim trgovima, pa ponesemo neku majicu na sebi i na taj način pokušavamo senzibilizirati javnost, nego naravno da pokušamo provesti širu društvenu akciju u kojoj ćemo prvenstveno najmlađima na neki način pokušati objasniti da su prekomjerne količine šećera izuzetno loše za njihovo zdravlje, te ono što se možda i rijetko spominje stvaraju ovisnost. Dakle, receptori u našem mozgu, receptori za slatko su izuzetno intenzivni i naš doživljaj, odnosno osjet ugode prilikom konzumiranja slatkoga po nekim istraživanjima jednak je dakle i konzumiranju određenih vrsta opijata. Na to ih svakako dakle treba upozoriti. Klub zastupnika Domovinskog pokreta u potpunosti podržava ovu inicijativu.
U ime Kluba zastupnika CENTRA i GLAS-a sad će govoriti poštovana zastupnica Dalija Orešković. Izvolite.
Uvaženi predsjedavatelju, kolegice zastupnice i zastupnici. Protiv prihvaćanja ovog prijedloga nitko nema ništa protiv, dapače vidim da će to Hrvatski sabor unisono podržati. Pa evo dopustite da u ime kluba stranke CENATR i stranke GLAS nešto još dodatno predložim. Naime, kad već Hrvatski sabor odluči proglasiti jedan dan u godini danom kada ćemo obilježiti sve probleme koji proizlaze iz ove pošasti i ove svjetske zapravo na neki način pandemije bilo bi možda dobro da Hrvatski sabor putem svog matičnog odbora preuzme i dodatne obaveze. Možda ne bi bilo loše da povodom obilježavanja tog dana ili uoči njegovog obilježavanja nadležni Odbor za zdravstvo prikupi i analizira podatke o tome kako funkcionira sustav prevencije, kako funkcionira sustav dijagnostike i terapije, kako su dijabetičari integrirani u život zdravih u čitavo društvo, koliko smo napravili na planu edukacije kako različitih javnih sektora primjerice vrtića, škola ali i drugih ustanova što učiniti kada netko tko se nosi sa ovom bolesti uđe u one svoje faze hipo ili iznad toga. I isto tako na koji način ćemo obvezati resorno ministarstvo da nadležnom saborskom odboru pravovremeno dostavi sve potrebne podatke za ovakvu jednu analizu. Naime, nikome nije u cilju da kao što je to rekla jedna kolegica prije mene, ovaj dan obilježimo samo sa nekoliko balona na jednom od glavnog trga, nego je potrebno da između ostalog i Hrvatski sabor preuzme veću ulogu u kreiranju javnih politika kako bi se bolje zaštitili oni koji od dijabetesa pate. Pa u tom smjeru evo predlažem resornom odboru koji je i predložio i potaknuo ovu inicijativu, da sam osmisli kakav bi bio konkretan plan, što će nadležni saborski odbor po tom pitanju učiniti, kada će zatražiti od vlade, kada od HZJZ-a, ali i od drugih da nam naprosto kažu kakvo je trenutno stanje i što se misli poduzeti da se poboljšaju uvjeti onih koji od ovog poremećaja pate. Hvala.
Hvala. Slijedeći klub zastupnika bit će onaj Hrvatskih suverenista, a govorit će poštovani zastupnik Željko Sačić. Izvolite.
Hvala vam lijepo poštovani predsjedavajući. Kolegice i kolege, hrvatska javnosti mi ćemo u ime Kluba Hrvatskih suverenista, a posebno ja u svoje osobno ime podržati ovu inicijativu apsolutno. I imali smo priliku danas u potpunosti se još svi koji to nisu dosada znali upoznati se sa strahovitim i razornim posljedicama ove, ove teške bolesti, podmukle koja imali smo priliku čuti čak i procijene 400 do 500 tisuća ljudi u Hrvatskoj se s time bori. Neki ni ne znaju. 300.000 ljudi je registrirano, ostali zanemaruju. Svaki koji je bolestan ima svoj osobnih iskustava. Najvažnije je prepoznati. Gospodin Silvano Hrelja je to iznimno i nenadmašno opisao sve kako je bolest kod njega napredovala, šta je uzrokovalo, kako se liječi. Znači zaključak je da kada jednom dijagnosticiramo uz pomoć naših liječnika, doktora medicine tu bolest u sebi, ako nije prekasno sa visokim dozama mi možemo nastaviti živjeti u posebnom režimu. E sad taj posebni režim zahtjeva veliki trud, ne samo nas naše obitelji nego i stručne pomoći, moramo promijeniti svoje navike, prije svega prehranu i stvar dovesti u jedan normalan stil i način. Ja kao hrvatski branitelj mogu reći, a i upoznat sam da mnogo mojih dragih prijatelja suboraca ratnih boluje od te bolesti. Neki čak i nisu potražili liječniku pomoć jer smatraju da sami mogu doći na kraj određenim konzultiranjem određenih pristupnih informacija o tome kako se ta bolest liječi. Ja ih sve pozivam, a posebno Ministarstvo hrvatskih branitelja i sve područne urede da opet pokrenu kampanju da se naši ljudi, ne umanjujući značaj i vrijednost svih ostalih kategorija našeg društva, ali sada se obraćam hrvatskim braniteljima da obave te preglede u konačnici i ako idu ciljano osobno danas sutra vaditi krv samo na tu temu, to košta negdje oko 40-50 kuna i odmah će znati u kakvoj su situaciji. I nakon toga znat će što raditi, kome se obratiti. Naše društvo, hrvatsko društvo za preveniranje dijabetičkih bolesti poduzima dobre mjere. Ono što je nama važno koji smo u tom programu liječenja, da, da nas zorno i na jedan ovako pristupačan način nutricionisti i svi stručni ljudi upućuju na taj način prehrane, na te jelovnike jel tu se najviše gubimo ako nismo dosta koncentrirani onda odstupio od tih pravila, a u biti već sama činjenica da netko kada uđe u tu zonu dijabetesa Tipa 2 sa jednom tabletom ne mora piti dvije i može na toj jednoj tableti ostati zapravo uz prehranu bez ikakvih problema, naravno uvažavajući preporuke ovaj liječnika što i kako dalje. Dakle, ono što bih opet naglasio krenite svi koji imate te simptome oni su vrlo jednostavni. Primjerice mogli bi pričati iz vlastitog iskustva, ako vam dnevno dođe ovisnost o jelu slatkom, o čokoladama, o keksama, ako želite pojesti pola kutije kekse što sam ja svojedobno radio to vam je siguran znak da ste već u zoni bolesti. Ako su vam čokolade drage i mile kao da ih nikad u životu niste jeli, znači ako vas to vuče onda je to pouzdan znak, ako ste žedni, suha usta i to je znak, ako vam se spava dapače nije lijenost neg ste bolesni. E sad, sve ostalo je u vašim ruka, nemojte to zanemarit i jednom kad gušterača prestane radit mogu biti daleko, daleko veći problemi od onoga što možemo i pretpostaviti, ali hodajmo, šetajmo, prevenirajmo. Možemo postupno ako dođemo na vrijeme, možemo postupno zapravo smanjivati te vrijednosti međutim ne smijemo ignorirati, a ako vas dohvati korona, jeste u većem ste riziku jer lijekovi kojim se liječi bolesnik odnosno zaražen od korone sami po sebi dižu te šećere, vrijednosti i zato je problem. Na postojeće visoke vrijednosti šećera dobivate lijekove koji to još više dižu i onda je tu poteškoća. Tako smo imali, tako smo imali ovaj i nažalost i neke komplicirane pa neke slučajeve sa smrtnih ishodima. Vjerojatno i daj Bože da je tako da nas ta, ta koronska i virusna bolest sve manje bude opterećivala kako nam dolazi ljepše vrijeme, a da se možemo onda posvetiti samo vlastitim, vlastitim problemima dijabetesa, a ne još k tome i nečem puno težem. Stoga hrvatski branitelji idite izvadite krv, kontrolirajte se, ako ste u ranoj fazi ili u već kritičnoj fazi, sve je izlječivo nije gotovo, ali ako ne poduzmete ništa može biti kobno. Prevrijedni ste nam, trebate nam, trebate vlastitim obiteljima, trebate djeci, trebate ovom društvu vidite kako je stanje, ratovi su oko nas, vrlo ozbiljno je stanje, trebat ćete nam svima i Hrvatskoj državi ćete još trebat.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu pa će prva govoriti poštovana zastupnica Andreja Marić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče sabora. Kao dijabetolog bi sad mogla pričati satima o dijabetesu, ali naravno ograničena sam pet minuta pa ću se samo kratko nastaviti na ovo što je kolega Sačić govorio. Dakle, što je bit prevencije, ranog otkrivanja bolesti? Dakle, bit je da se ne dođe u fazu kad imate pojačano žeđanje, pojačano mokrenje, umor itd. i šećer je 18, 20 tu vam tablete neće pomoći nego je poanta svih ovih programa da se šećer otkrije u fazi koju zovemo pred dijabetes, znači kada su vrijednosti 5,6-6,9 na tašte, znači dijagnozu postavljanjem sa mjerenjem glikemije na tašte iz laboratorija i upravo tim sistematskim pregledima, javnozdravstvenim akcijama idemo na to da se otkrije šećer u toj fazi pred dijabetesa odnosno dijabetesa kada možete nastavkom odnosno uvođenjem zdravije prehrane, tjelesnom aktivnošću možda pokojom tabletom držati svoju bolest pod kontrolom. Kada imate dijagnosticiran dijabetes sa visokim vrijednostima glikemije morate znati da u trenutku kad vam se postavi dijagnoza zadnjih pet do osam godina se događa proces u vašem tijelu gdje dolazi do slabljenja funkcija gušterače i tu vam tablete neće pomoći. Mi imamo hvala Bogu i sistematske preglede branitelja, evo kolega Sačić to zna, tako da pozivam sve građane da se odazivaju koliko je maksimalno moguće na javnozdravstvene akcije kojih će sigurno biti opet više kad malo zamre pandemija i da se odazivaju na sistematske preglede kod svojih liječnika. Htjela bih s vama podijeliti s kakvim se zapravo stvarima borimo mi koji radimo svaki dan sa oboljelima od dijabetesa. Kada su nekakva sretnija vremena prije pandemije naravno da onda radimo intenzivnije i javnozdravstvene akcije i edukacije bolesnika preko tribina, preko udruga oboljelih od šećerne bolesti, radimo edukacije i zdravstvenih djelatnika i bolničkih liječenih, medicinskih sestara, patronažnih sestara, liječnika obiteljske medicine, srednje-više medicinske škole, a naravno radimo i grupne edukacije bolesnika koji dođu nama u Centar za dijabetes i svakako kod svakog pregleda individualne preglede bolesnika gdje ulogu imaju i sestra i liječnik. Koji su na problemi i prije i tokom pandemije? Nedostatak liječnika, rekla sam da nas ima dijabetologa svega 160, nedovoljno sestara, nedovoljno magistra nutricionizma. Pohvalno je naravno što nas drži i dalje entuzijazam i radišnost svih nas. Ostali problemi koji su postojali i prije covida dakle radili smo, ja sam nekakva istraživanja radila kakva je kvaliteta skrbi i pristup bolesniku sa šećernom bolešću prije dolaska prvog dolaska dijabetologu, da li se šalje premalo bolesnika, previše, da li se prerano šalju, prekasno, da li su dobro obrađeni, da li ima mjesta poboljšanju. Također je problem disbalans između dostupne terapije, pomagala modernih tehnologija i premalog postotka dobro reguliranih bolesnika. Svjedočimo još uvijek i nedovoljnoj osviještenosti uprava bolnica pa i drugih zdravstvenih djelatnika i samih bolesnika o problemu šećerne bolesti, tu nam je zajednički cilj da to sve skupa malo poradimo na tome. Nadalje, tijekom pandemije dijabetolozi, medicinske sestre angažirani su u zbrinjavanju covid bolesnika u brojnim dežurstvima, konzilijarnim pregledima, smanjeni su kapaciteti rada odjela i poliklinika čak evo u pojedinim radilištima i do 75%, kod nas konkretno u bolnici budući da evo ja isto radim stalno tamo čak i do nekih 40% nismo išli dalje i naravno porast lista čekanja, nedolazak pacijenata na preglede u lockdownu zbog same izolacije bolesti bojazni od zaraze, pogoršanje regulacije glikemije, dakle upotrebom kortikosteroida, sama infekcija, sve više novootkrivenih osoba s dijabetesom, pogoršanje akutnih i kroničnih komplikacija dijabetesa, a dugoročne posljedice covida-19 ćemo tek vidjeti. Nadalje, šećerna bolest je povezana s povećanim rizikom teške bolesti i višim mortalitetom u oboljelih od covida-19. Važno je poraditi na cijepljenju i protiv covida, gripe i pneumokoka. Mi smo naravno bili koliko je maksimalno bilo moguće dostupni za pacijente i liječnike obiteljske medicine putem A5 uputnica, emailova, telefonskih konzultacija, Vibera, Whatsappa, različitih platformi u smislu modernih tehnologija, tako da smo uspjeli na neki način barem malo smanjiti onaj broj oboljelih od dijabetesa koji nisu mogli doći svojem liječniku, ali u svakom slučaju edukacija bolesnika, liječnika obiteljske medicine je otežano u uvjetima pandemije, postoje naravno alati kojima to bar koliko toliko možemo prevazići. Primjena modernih pomagala je olakšala skrb bolesnika i edukaciju, ali nema zamjene za osobni dolazak liječnika [[Upadica Reiner: Hvala.]] prvenstveno obiteljskom liječniku, a odnosno pacijenta nama dijabetolozima.
Hvala. Imamo više replika, prva je poštovana zastupnica Antolić Vupora.
Poštovana, vi ste liječnica i zapravo cijeli dan koji bi trebao biti posvećen danu borbe protiv dijabetesa zapravo je posvećen i onima koji već imaju dijabetes. A smatram da bi isto tako trebalo voditi računa pogotovo o djeci, dakle o zabrani prodaje od energetskih pića do slatkiša u samim školskim objektima pa i školskim obrocima. Dakle, u europskim zemljama nekima od njih zabranjuje se prodaja pekarskih proizvoda u nekom određenom krugu od školskih objekata. Dakle mi moramo znati da je borba protiv dijabetesa počinje i kod onih koji ga još nemaju. Što vi kao liječnica o tome mislite?
Poštovana zastupnica Marić.
Pa evo jedan od zadataka Hrvatskog dana šećerne bolesti odnosno Svjetskog dana šećerne bolesti jest prevencija, dakle ne govorimo samo o onima koji su oboljeli od šećerne bolesti nego govorimo i o prevenciji šećerne bolesti. Ovo je veliki problem kojim ste jednim naravno dijelom i dotakli, a to je pitanje ranog poduzimanja od dječjih vrtića, škola, pitanje prehrane, evo mogu reći da svi mi možemo na neki način tome doprinjeti. Evo primjerice JLS, mi smo evo pred par godina, sad su evo zanovili, Savjet za zdravi Čakovec gdje smo, ja sam bila dijabetolog, nekoliko nutricionista i još nekoliko kolega smo išli od vrtića do vrtića na području grada Čakovca, skenirali smo sve jelovnike, promijenili jelovnike, prilagodili koliko je bilo maksimalno moguće, ne možete sad šokirati školarce, ali možete bar nešto zdravije prehrane unijeti, tako da od vrtića, škola, pa nadalje raditi na poboljšanju prehrane. Tu su vam i pitanje medija, pitanje oglašavanja tih nezdravih proizvoda, dakle ima puno toga.
Hvala. Poštovani zastupnik Šimić ima repliku.
… [[Govornik naknadno uključen]] preventivne preglede hrvatskih branitelja. Pričamo da je preventiva jedna od najbitnijih stvari i u liječenju šećerne bolesti, ali isto tako i u prevenciji svih drugih bolesti. Zahvaljujući inicijativi ministra Medveda, ministra hrvatskih branitelja, 2017.g. u suradnji sa Ministarstvom zdravstva i HZJZ pokrenuti su pregledi hrvatskih branitelja. Oni su imali izuzetno dobar rezultat, samo u našoj bolnici pregledano je 3000 hrvatskih branitelja u Našicama. Nažalost, nađene su mnoge bolesti, ali su na taj način spašeni i životi i kvaliteta života mnogih hrvatskih branitelja. Treba znati i napomenuti da je životna dob hrvatskog branitelja tek oko 50.g. i da nažalost svakodnevno umire 8 do 10 hrvatskih branitelja. Upravo evo preventiva u kojoj je nađena i šećerna bolest uz razno razne druge tegobe je spasila mnoge živote. Hvala.
Poštovana zastupnica Marić.
Hvala lijepa. Ja sam i sama sudjelovala u sistematskim pregledima branitelja i naravno da podržavam sve oblike različitih sistematskih pregleda i naravno i naših branitelja. Sad je to nešto malo u slabijem obliku obzirom na pandemijske uvjete, ali bit tih sistematskih pregleda je kad nešto vidite da li povišene masnoće, da li povišene vrijednosti glikemije, da onda s tim podatkom nešto i napravite, znači ne onda samo, generalno govorim ne mislim samo na sistematske preglede branitelja, znači dođete svom obiteljskom liječniku i onda trebate to što ste čuli na samom pregledu i zapravo prilagoditi svoj način prehrane, pojačati tjelesnu aktivnost itd., napraviti dodatne pretrage ako se traže i onda zapravo prionuti onome što je savjetovano, dakle to je nekako bit svih tih pregleda. A kad je riječ o javnozdravstvenim akcijama, čisto da se nadovežem na ono što sam i prije govorila. Isto tako, znači mi ne radimo dijagnozu na temelju jednog mjerenja šećera na trgu, opet se čovjek mora javit svom doktoru i onda poduzeti daljnje korake.
Hvala. Poštovana zastupnica Sabljar-Dračevac.
Zahvaljujem, zahvaljujem potpredsjedniče. Uvažena kolegice, ma ja bi se samo vratila ono na početku vaše sadašnje rasprave što ste govorili. Znači otprilike vremenski da bi ljudima bilo negdje jasnije, vremenski razdoblje u koje idu od poremećaja tolerancije glukoze, što veliki broj građana ima, a da ni ne zna da ju ima, pa do momenta kada su te vrijednosti šećera postanu ozbiljne. To znači iznad, ajmo reći iznad 10. Koliko vremena prođe i koliko sustava se pri tome narušava, mislim nabrajali ste ih već prije, ali željela bi samo da još jednom naglasimo da to vrijeme je dugačko i da se naš organizam razara i da je jako važno izmjeriti taj šećer natašte, pa da samo to ako možete da kažete još jednom. Hvala.
Poštovana zastupnica Marić.
Da, pokušat ću zbog kratkoće vremena to sažeti što ste pitali. Rekla sam već, znači nekih 5 do 8 čak i kod nekih 10.g. patofiziološki proces nastaje u organizmu. Naravno da što kasnije otkrijete šećernu bolest to je taj proces duži. Osnovni problem kod osoba koje su oboljele od dijabetesa odnosno imaju predispoziciju, a imaju prekomjernu tjelesnu masu, takvih vam čak ima 80%. Problem je, ljudi bi se iznenadili, kad mjerite koncentraciju inzulina u krvi ona je povećana, zašto, znači ne da nam fali inzulin nego taj inzulin kod tipa-2 ne može djelovati jer imate, imate intoleranciju gluko, intoleranciju Bože na inzulin i to je onda osnovni problem da vi na vrijeme smanjite svoju tjelesnu masu i povećate fizičku aktivnost. I opet naglašavam, poanta je otkriti dijabetes u ranoj fazi kada se još ovi patofiziološki procesi na gušterači i kardiovaskularnom sustavu nisu u tolikoj mjeri izrazili nego čekati dok dođe do simptoma.
Hvala. Poštovani zastupnik Miletić.
Poštovana kolegice, evo vi ste liječnica koja na koncu je i zaslužna da imamo tu priču i da danas govorimo o ovome u HS, o tome ću nešto poslije u govoru. Ja sam radio 16.g. u školstvu, 14.g. sam bio razrednik u gimnaziji i stalno sam govorio klincima, moji klinci izađu iz učionice, svaki mali odmor, svaki veliki odmor. Mi smo jedna najveća gimnazija bila u regiji sa gotovo ne znam 700 đaka, krcato automata, dakle čokoladice, kole, sprajtovi, fante, krcato. Što mi možemo ovdje napraviti, znamo koji su osnivači osnovnih škola, srednjih, a što mi možemo na ovoj razini u HS napraviti da potjeramo iz škola otrov jer to je otrov, dakle šećer u toj količini uzimam je otrov i mi pričamo priče, meni ispadne, dakle pohvaljujem jer je vrijedno, ali pričamo priče, a onda konkretno imamo klince kojima mi dopuštamo da piju užasno dakle nezdravo i da se hrane nezdravo, što možemo mi ovdje napraviti? Hvala.
Poštovana zastupnica Marić.
Pa evo mi smo kako sam rekla već nekoliko tematskih sjednica napravili na temu šećerne bolesti. Najavila sam već i da treba zanoviti Rezoluciju o šećernoj bolesti, to ćemo svakako odraditi i mi koji smo iz struke, pa onda ovoga prema Odboru za zdravstvo kada se organizira nekakva sjednica na tu temu, naravno da ćemo pozvati različite dionike, administraciju, od Ministarstva zdravstva, struke itd. i onda zajedničkim između ostaloga to ugraditi i u rezoluciju, a neke stvari i pišu u rezoluciji ići na to da se onda djelovanje proširi zapravo na sve momente u društvu, znači da se tu i uključe i mediji koji neće kao dosada jel reklamirati slatka pića ili, ili ove hranu koju djeca vole, a isto tako i ovo što ste rekli u školama. Znači u svakom slučaju poboljšati prehranu i maknuti ove, ove jel aparate gdje se ovakve nezdrave stvari mogu kupiti. Tako da je to problem koji nas evo čeka.
Poštovana zastupnica Selak Raspudić.
Dakle, postavit ću vam dva pitanja, jedno kao liječnici jer vjerujem da naše građane zanima i drugo kao saborskoj zastupnici, ali i liječnici. Dakle, mislim da su građani doista zbunjeni oko toga koliko su slatkiši doista opasni za dječje zdravlje. Je li opasno kad dijete pojede čokoladicu dnevno ili mi govorimo o tome da postaje ugrožavajuće ako pije 3 čaše coca cole dnevno? Vjerujem da bi voljeli ako možete ih objasniti malo konkretnije da znaju što činiti. I drugo pitanje odnosi se na ove aktivnosti koje sam i spominjala u svojim govorima što mi možemo učiniti da pomognemo hrvatskim dijabetičarima? Kakav pritisak treba biti da ovaj lijek Glukagon bez igle dođe na listu HZZO-a, ima li šanse za takvo nešto i kako je moguće da postoji toliki problem sa skladištenjem medicinskog otpada da se izdvajaju dovoljna sredstva ili zakon ne poštuje u dovoljnoj mjeri da se dijabetičari kojima je život ionako otežan moraju još susretati s time?
Poštovana zastupnica Marić.
Pa evo idem odostraga, ovo što ste me prvo, ovaj drugi dio što ste me pitali. Ne samo Glukagon nego mi smo tražili i da se vrati nazad broj trakica koji je reduciran na pola, znači bilo je 100 godišnje, a sada je 50 godišnje, govorim za osobe koje imaju peroralnu terapiju odnosno dakle nisu na inzulinskoj terapiji. Imali smo i potpise i Hrvatski savez dijabetičkih udruga je to potaknuo da se potpisuje peticija. Išla je peticija i za Glukagon međutim administracija još nije zapravo reagirala na to pa ćemo pritiskati i dalje što se tog dijela tiče i ne odustajati naravno. A što se tiče onog prvog dijela, dakle poante zdrave prehrane je umjerenost u jelu i piću. Znači ako pojedeš jednu čokoladicu nećeš umrijeti, ali ako pojedeš svaki dan hrpu čipsa, coca cole ne znam kolača i ne znam što, e onda imaš problema. Dakle, umjerenost to mi savjetujemo i našim oboljelima od dijabetesa.
Hvala. Poštovani zastupnik Sačić.
Evo, poštovana kolegice i poštovana doktorice, liječnice, prije svega i vama osobno zahvaljujemo, a i svim vašim kolegama 160 rekli ste, malo vas je koji se brinete o tako velikoj populaciji bolesnih, ali recite mi da li je moguće, da li je moguće odnosno pojavljujete li se više, ima li kakva mogućnost upravo na tom tragu prevencije te bolesti pa čak kasnije i za određene kurativne ovaj programe sudjelovat na javnoj tv, u radijima ne znam nekakvim medijima koji bi to nekako, nekako ne vidimo vas sad, vidimo kampanja protiv pušenja, protiv alkohola, protiv ne znam ni ja čega sve ne, ali za baš dijabetes se to nekako slabije ili se varam.
Poštovana zastupnica Marić.
Pa imamo mi i radio emisije i tv emisije koje jesu doduše malo više koncentrirane kad se obilježavaju ovakvi dani šećerne bolesti, debljine itd., danas ste imali u organizaciji KBC-a Zagreb evo 5 do 12 preventivni program posvećen debljini, a rekla sam da je debljina jedan od faktora rizika za dijabetes, tako da naravno da bi trebalo toga biti više i radit ćemo na tome da se i mediji u to uključe, a ne da samo obilježavamo dok su ovi dani. Tako da u svakom slučaju posla ima puno. Tu bi svakako da ne ostane nedorečeno, dakle nismo mi samo dijabetolozi oni koji moraju brinuti o oboljelima od dijabetesa tu je važna uloga i liječnika obiteljske medicine, ali i samih građana odnosno bolesnika. Loše je kad vi nekome propišete skupu terapiju sve mu lijepo navedete, a on ne radi ništa za svoje zdravlje. Dakle, svi mi moramo biti partneri u liječenju šećerne bolesti odnosno drugih bolesti. Tako da velim problem je slojevit, ogroman i [[Upadica: Hvala.]] krajnje je vrijeme da ga poboljšamo jel.
Sad će govoriti poštovani zastupnik Marin Miletić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora gospodine Reiner sa suradnicom, državni tajniče, kolegice i kolege, danas govorimo ovdje o dijabetesu i evo pa ja čak nekako osobno, dakle ako gledamo koliko je prisutna ta bolest u društvu gotovo da nema mislim obitelji da netko u bližem ili daljnjem negdje nije suočen sa problemom dijabetesa, a onda s druge strane, dakle ja sam sportaš koji aktivno živi koji tako posljednjih pa gotovo 30 godina sad se bavim sportom, još i natjecateljskim tako da mislim da mogu nešto progovoriti tu o važnosti, prevenciji za što mislim da je jako, jako bitno. Dakle, čuli smo dijabetes je čak bolest koja ima treće uzroke smrti dakle u našem društvu što je užas, dakle i pokazuje koliko je važno i bitno o ovome govoriti. A ja bi htio javno pohvaliti kolegicu iz Kluba SDP-a prim.dr.sc. Andreju Marić koja je kao članica Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku ustvari inicirala, ako sam dobro shvatio, a mislim da jesam da Hrvatsko sabor proglasi 14. svibnja Hrvatskim danom šećernom bolesti. I hvala kolegama dakle vladajućima iz HDZ-a sa svojim partnerima SDSS-om i ostalima dakle koji su odlučili prihvatiti taj prijedlog. I mislim da je evo ovo jedan konkretan pokazatelj da tamo baš gdje je bitno i gdje je važno da možemo svi stati jedni uz druge i na koncu to je zdravlje građana i zdravlje naših najmlađih, naše djece na koju smo uvijek nekako najosjetljiviji. Kolegica Andreja Marić je govorila i o rezoluciji koju mi imamo još od 2011., koja je stara, danas smo u 2022. i toliko toga se izdogađalo, toliko toga se promijenilo i stvarno evo potičem one koji su najodgovorniji, to su vladajući da i tu napravimo što možemo i da idemo sa jednom sveobuhvatnom pričom, vizijom i strategijom dakle borbe, prevencije i svega ostaloga što uključuje smanjenje posljedica dakle dijabetesa. Ja bi htio govoriti konkretno o dvije stvari. Dakle, prvo naši klinci u osnovnim i srednjim školama se nezdravo hrane. Dale, 16 godina sam radio u sustavu, 14 godina sam bio razrednik u gimnaziji, klinci vam izađu iz učionice, mali odmor to se u automate ubacuju kune, piju se kolegice i Cole, Spritovi, dakle to je otrov, dakle to je otrov. Oni koji piju gazirana pića to je toliko šećera da ti dugoročno gledano znači naravno ne možete ništa bit ako sad popiješ nekada neko piće i o tome je govorila doktorica, ja bih rekao uvijek dođemo na jednu knjigu staru i drevnu je li koja govori o tome da je važno biti umjeren ja li pa onda je u tome, ali vratimo se temi. Ali mislim da je izrazito važno da mi ovdje u HS-u napravimo pritisak i da maknemo ta smeća iz naših škola, dakle te automate, onda nam klinci izađu fizički iz zgrade, a ispred zgrada ih dočekaju fast foodovi, dakle ne znaš gdje je gore, gdje je veći problem. Pa evo potičem sve nas koji na bilo koji način smo suodgovorni i u zdravlju naše djece i mladih da se brinemo o tome da nam klinci zdravo, zdravo se hrane. Pretilost je naš veliki problem, dakle gotovo 70% naše populacije ima problema s prekomjernom težinom i znamo da iz te situacije dolaze masu drugih bolesti. I ponovno ću govoriti o prevenciji, što mi kao država radimo da potičemo rekreaciju? Što mi kao država radimo da potičemo sport, bavljenje sportom? Kakvi su naši programi u vrtićima, u osnovnim, u srednjim školama? Možemo li jače angažirati kineziologe stručnjake dakle ljude koji su tu koji tu itekako imaju toliko toga za reći? I mislim da je važno da napravimo jedan sveobuhvatni nacionalni program da napokon damo sportu mjesto koje mu pripada, a znamo da svaka uložena kuna u prevenciju vrati stostruko, dakle stostruko. I ja vas molim dakle ja bih rekao, ja sam sportaš rekao sam cijeli život natjecateljski, ispada da mi imamo toliko uspjeha u sportu usprkos sustava, a ne radi sustava i to vam ja govorim jer sam unutra, iznutra sam. Dakle, zato jer smo kao narod talentirani i onda su pojedinci izrazito radišni i što je rekao Dražen Petrović je li ono talent je 10% prijatelju, 90% ti je rad i onda Kostelić i svi ostali ostvare vrhunske rezultate, a ne radi sustava. Sustav često dakle nije uopće usmjeren u tome. Edukacija je izrazito važna, mi klincima trebamo objasniti u vrtićima, u osnovnim školama da je prekomjerno korištenje šećera otrov, da će se oni razboljeti, da će imati ozbiljnih problema radi toga i u tom smjeru bismo trebali ići. Hvala.
Imamo nekoliko replika, prva je poštovane zastupnice Selak Raspudić.
Slažem se s vama svakako je potrebno što više educirati djecu i roditelje, međutim ono što mene muči je i edukacija nastavnika protokoli koje uopće imamo u školama. Evo recimo vi ste radili kao profesor, koliko je vama poznato što učiniti, kako postupati sa glukagonom i što sa djetetom koje dođe u stanje hipoglikemije? Bi li vi znali i bi li vaše kolege znale kako reagirati? S obzirom da raste broj dijabetičara, jesu li naši nastavnici uopće dovoljno upoznati s time kako pomoći djeci koja boluju od dijabetesa ukoliko dođu u takvu situaciju? Dakle, mislim da bismo uz ovaj dio što sve djeca jedu trebali poraditi i na tome da se prvo nastavnici upoznaju s time koja je prehrana štetna za zdravlje djece, a drugo s time kako pomoći djetetu koje dođe u stanje hipoglikemije.
Poštovani zastupnik Miletić.
Kolegice Marija Selak Raspudić, prvo bih vam htio se zahvaliti što cijeli dan danas „vičete“ i upozoravate koliko je važan ovaj lijek Baksimi koji bi pomogao prvenstveno klincima u liječenju od dijabetesa, pa evo hvala vam na tome u svoje osobno ime što činite. S druge strane mi razrednici i sad ne znam jel se šta promijenilo u zadnje dvije godine, možda su neke edukacije bile. Nekako mi se čini da i nisu poznavajući sustav. Ja sam vam npr. i to vam je odgovor, imao katkada u razredu klince, mislim mlade ljude koji imaju epilepsiju, to vam kaže roditelj i vi onda idete do liječnika i vi pitate šta raditi, dakle kako bi rekao vi kao razrednik ste prepušteni sami sebi jer se zanimate i onda vam objasne što napraviti, tako i u ovom slučaj. Nije mi poznato da je sustavno da je bilo neka edukacija učitelja, profesora kako se ponašati što je sigurno veliki problem, dakle sigurno veliki problem.
Poštovana zastupnica Marić.
Hvala lijepa. Poštovani kolega, prvo samo da velim ja jesam stvarno uputila to na odbor itd., ali mislim nije sad tu moja svevišnja uloga mislim da je tu prvenstveno naše društvo, Hrvatsko društvo za dijabetes i bolesti metabolizma prvenstveno inicijator i naš predsjednik prof. Rahelić, a ja sam članica društva i naravno da sam kao saborska zastupnica to uputila i inicijativu na odbor čisto da ne ispadne da sam ja sad tu najzaslužnija za to. Što se tiče same edukcije i ovih svih dijelova što ste naveli zapravo mi je kolegica Selak Raspudić uskočila s onim što sam ja htjela reći, a to je ova problematika o kojoj je bilo riječi, a to je pitanje edukacije kako postupiti kako pristupiti djetetu koje boluje od različitih bolesti, a između ostaloga i od dijabetesa. Tu je naravno problem i u dječjim vrtićima, ali i u školama i pitanje je ovo što smo i razgovarali o samoj educiranosti osoblja. Mnoga djeca sa tipom 1 imaju ove mjerače pa onda to roditelji [[Upadica Reiner: Hvala.]] rješavaju, ali neki i nemaju, tako da bi zaista trebalo poraditi na [[Upadica Reiner: Hvala lijepa.]] edukaciji … [[Govornica se ne razumije.]]
Sljedeća replika poštovane zastupnice [[Upadica Miletić: Mogu odgovoriti.]] pardon oprostite. Izvolite.
Hvala vam kolegice Marić, vi ste skromna kao i svi veliki ljudi, a što si manji si ustvari više bahat, a što si veći si ustvari skromniji i pozniji pa evo hvala vam na vašem doprinosu. A mi koji nekako gledamo ovaj svijet znamo da svaki pomak se uvijek dogodi od nekog pojedinca koji napravi neki iskorak pa hvala vama i svim kolegama i svima vama u klubu i vladajućima na koncu što su tu vidjeli i podržali to. A edukacija, edukacija, edukacija ja bih rekao u svemu dakle najvažnija, dakle koju god temu uzmete puno je jeftinije i mudrije educirati nego liječiti i gasiti požar kad se dogodi frka, mislim onda napraviš onda ono što moraš raditi jer onda gasiš požar nema druge. Ali edukacija je u korijenu svega i kada mi kao država osmislimo priču edukacije, ne samo u ovom pogledu nego i za niz drugih tema, uvjeren sam da će napredak u svakom pogledu biti puno veći, čak da će biti manje skakanja po glavi jedni drugima. Hvala.
Sad je poštovana zastupnica Sabljar Dračevac, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Uvaženi kolega ja bih se malo osvrnula na onaj dio gdje ste se vi osvrnuli na broj sati tjelesnog odgoja u osnovnim i, osnovnim i srednjim školama. Ali bi rekla i još nešto da je mislim veliki problem našeg školstva što imamo smjensku nastavu. Da je veliki problem našeg školstva što nemamo dobro organiziran dan za dijete gdje će imati dovoljno tjelesne aktivnosti, ali i kvalitetan zdravi obrok u samoj školi prije nego što se kad se i roditelji vrate on vrati kući. Pa bi vas ja samo molila, zamolila mislim u svakom slučaju prediktor i ove bolesti je jedno takvo ponašanje, a znači i naš školski sustav utječe na to pa ako se možete na to osvrnuti. Hvala.
Poštovani zastupnik Miletić.
Pa mi dobro znamo da su nam klinici u školi po 6, 7, 8 sati čak nekad s dodatnom nastavnom, to je pola dana provedu nam djeca u školi. I onda se događa da stave vam tjelesno zdravstvenu kulturu, ne svugdje, ali vam stave 4 sat i onda adolescenti jadni oni kažu šta ću sad ja tamo trčat, preznojit se, poslije nemaju adekvatne uvjete da mogu nastaviti sa školom, da ti imaš adekvatne uvjete pa možda se oprati ili nešto je li pripremiti se za nastavu u svakom slučaju bilo bi sve puno lakše. Dakle, ja stvarno mislim da je naša zadaća ovdje koji smo dakle u Hrvatskom saboru promišljati strategiju i viziju. Dakle, svaka lipa koja se uloži u prevenciju, u rekreaciju u sport, u jaču tjelesnu, zdravstvenu kulturu u obrazovnom sustavu dakle vi imate zdraviju naciju. Ako imate zdraviju naciju vi ćete manje trošiti love pa ne trebamo baš sve pare davati big farmi i ekipi farmaceutskoj, dakle možemo nešto malo i na zdraviji način ko što su nas učile naše babe.
Poštovani zastupnik Troskot.
Poštovani kolega Miletić ja bih vas htio pitati za vaše vannastavne aktivnosti i da li ste učenike vodili i po planinama, planinarenjima i da li ste u tom smjeru razvijali određene strategije u vašoj školi? A drugo ono što me interesira, dakle u Hrvatskoj je još uvijek dostupan Glucagen s iglom tzv. Glucagen Gypokit za koji se dobivaju povratne informacije s terena da od njega zaziru i odgajatelji i nastavničko osoblje iz prihvatljivih razloga da se zapravo svi boje rukovati iglom, a i cijeli protokol ono njega je kompleksan. Jeste imali kakvih primjera i zazirete li vi isto od igle?
Poštovani zastupnik Miletić.
A ozbiljnije je ovo drugo pitanje pa ću njega odmah odgovoriti. Dakle, moji učenici su sami koristili dakle dogovor je to u školi, stvar ja mislim svugdje normalno on zna kad, ako osjeti ili ako mora onda izađe, izađe na toalet i negdje koristi tako da ja osobno nisam, nisam imao s tim znači osobno je li. Što se tiče školskog sustava i ponovo kažem da mislim da je edukacija jako važna i da moramo osmisliti cijeli taj sustav. A ovo drugo, gledajte vi imate tu naše susjede Slovence koji imaju 500 izletišta, koji imaju rekreacijske staze, koji imaju sve, a mi imamo predivnu prirodu i stvarno držim da nam nije dovoljno, ne možemo reći da nije iskorištena jer puno toga se radi je li, ali može puno, puno kvalitetnije, a klincima rekreaciju i zdravi život predstaviti kao neki izazov, kao nešto lijepo. Treba ih za to zainteresirati da bi se oni s time mogli baviti i aktivnije živjeti jer ako prepustimo samo djeci neće dijete bez motivacije je li učiniti puno toga u životu što je [[Upadica: Hvala.]] kvalitetno i vrijedno.
Sad će govoriti poštovani zastupnik Zvonimir Troskot. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane kolegice i kolege i poštovani narode koji nas pratite putem ekrana, u RH prema Nacionalnom registru osoba s dijabetesom u 2020. godini registrirano je 310.212 osoba s dijabetesom. Pretpostavke su da je stvarna brojka i puno veća odnosno da je ukupan broj oboljelih u Hrvatskoj 534.000. Valja napomenuti da većina dakle njih 90% su s dijabetesom Tipa 2 dok 10% s dijabetesom Tipa 1. Dok su osobe s dijabetesom Tipa 1 relativno dobro opskrbljene inzulinima i ostalim ortopedskim pomagalima ipak postoji puno prostora za poboljšanje njihove skrbi u cjelokupnom zdravstvenom sustavu RH. Jedan od takvih primjera je nedavni slučaj glukagonom u spreju Baqsimi koji je namijenjen kao prva pomoć u slučaju teških hipoglikemija. Naime, unatoč nekoliko peticija za uvrštavanje ovog glukagona na listu lijekova HZZO-a od onih koja je zadnje imala preko 30.000 potpisa građana poglavito roditelja maloljetne djece s dijabetesom HZZO je odbio taj prijedlog. Razumljivo je da cijena ovog lijeka visoka oko 790 kuna no psihološki učinak koji bi ovaj glukagon u spreju imao na primjerice odgojno obrazovni sustav je nemjerljiv. I ovo što smo dotaknuli u pitanju u Hrvatskoj je još uvijek dostupan glukagon s iglom tzv. Glucagen Gypokit od kojih kako dobivamo povratne informacije posebno zaziru i odgajatelji i nastavničko osoblje iz vrlo prihvatljivih razloga, boje se rukovati iglom, a i cijeli protokol oko njegove primjene je kompleksan. S druge strane kod unesrećene djece kao nuspojava primjene glukagena često se javljaju jake mučnine te povraćanje. I sprej bi u takvom slučaju bio od iznimne koristi za svih. Osobe s dijabetesom Tipa 2 s druge strane su one kod kojih se radi nedovoljno dobre kontrole i često se događaju neželjene komplikacije koje predstavljaju otežan život za samog oboljelog, njegovu obitelj i okolinu te veliki financijski trošak za zdravstveni sustav. U ovoj se klasifikaciji nalaze i one osobe s preddijabetesom koji s vremenom ukoliko na vrijeme se ne prepozna prerasta u dijabetes Tipa 2. Stoga je iznimno važno posvetiti pažnju na skupinu pacijenata s dijabetesom Tipa 2 i preddijabetesom. Ova stanja zahtijevaju individualizirani pristup, redovitu komunikaciju na relaciji liječnik pacijent te praćenje ishoda njihova liječenja. Nažalost u praksi je ovaj pristup manjkav. Liječnici nemaju previše vremena kvalitetno se posvetiti ovom pacijentu s Tipom 2, pratite njihove dnevne samokontrole, motivirati ih da vode dnevnike prehrane te općenito usmjeravati ih na pravilno preuzimanje brige o svom zdravlju. Naravno kao u svemu važna je i motivacija pacijenta o samozbrinjavanju, no da bi se i ona dogodila potrebno je vodstvo. Covid-19 kriza zasigurno je pridonijela općenitom strahu kod ove populacije, rjeđem odlasku i ne komunikaciji s liječnikom, te manjku brige o svom zdravlju općenito. Samim time je i briga o dijabetesu podbacila. Uz to osobama s dijabetesom tipa-2 na oralnoj terapiji prošle godine je smanjeno pravo na trakice za mjerenje glukoze u krvi sa 100 na 50 komada godišnje. Ova odluka izazvala je revolt kod mnogih koji uistinu brinu o svom zdravlju, međutim nigdje nije previše naglašena informacija kako baš te osobe imaju pravo na redovitu kontrolu glikoliziranog hemoglobina i to na primarnoj razini u medicinsko biokemijskim laboratorijima. Ova je pretraga za njih važna jer se njome detektira kakav je bio šećer u protekla 3 mjeseca. Također služi kao izvrstan parametar za liječnika opće medicine koji bi prema dobivenom nalazu trebao usmjeravati dalje pacijenta, u praksi ne biva tako. U tom kontekstu se često spominju paneli za praćenje dijabetesa na razini primarne zdravstvene zaštite kojima bi se trebali pratiti ciljevi liječenja pacijenata, no oni očito nisu dovoljno dobro implementirani niti korišteni. Stoga smatramo da bi se panele moralo učiniti što jednostavnijima, učinkovitijima i s ciljanim pretragama kako bi olakšali samom doktoru u korištenju, te individualnom pristupu, a pomogli pacijentu u dobivanju konkretnih smjernica u daljnjem vođenju ove bolesti. Zaključno, za samog pacijenta s dijabetesom tipa-2 nužno je razumjeti bolest, biti informiran o njezinim posljedicama, a posebno raditi na obostranoj komunikaciji liječnik pacijent. Prilagodbom životnog stila, pravovremenim prepoznavanjem bolesti, ranim uvođenjem optimalne terapije, te kontinuiranom edukacijom dijabetes se može stavit pod kontrolu.
Hvala i na vas ima puno replika, pa ostanite ovdje molim vas. Prvo poštovani zastupnik Miletić.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče HS. Kolega Troskot, evo dakle vi ste Dinamovo dijete, sportaš ste cijeli život, koliko je važno, dakle mi ovo znamo, sad možda kolege gledaju šta sad Miletić priča, pa ne pričam ja samo o nama, mi govorimo o hrvatskom narodu, o građanima, mi govorimo dakle želimo podignuti svijest, senzibilirati ljude da shvate koliko je važno bavljenje sportom, koliko je važna osnovna elementarna rekreacija i koliko da prostite da hodate samo pola sata na dan koliko si pomognete dakle u svom zdravlju i da ljudima pokažemo da su suodgovorni za svoje zdravlje i da je u stvari najljepše kada ti nekog drugog pozivaš da nekako živi, da sam budeš primjer. Znaš ono, dakle ako mi pozivamo ljude aj budi pošten onda nemoj ti bit lopina, ako pozivamo ljude ajde živi ovako budi neki primjer. Evo kako vi gledate na to, što možemo učiniti da jače senzibiliramo javnost za bavljenje rekreacijom i sportom?
Hvala lijepo. Poštovani zastupnik Troskot.
Ovo je jako dobro pitanje. Dakle svojevremeno kad sam i igrao u Dinamo i za reprezentaciju Hrvatske do 18.g., dakle nešto što smo mi obećavali raditi jest da smo sport popularizirali na kvartovskoj razini tako da bismo i najavljivali, al dolazili smo igrat u dijelove grada gdje se igrao mali nogomet, pozivali smo ljude, organizirali smo turnire, pozivali smo mlade, popularizirali smo taj sport, popularizirali smo način života profesionalnog športa koji je drugačiji od rekreacijskog, ali definitivno smo išli ka tome da što više vremena provodimo vani i da što više se bavimo sportom i ne samo to nego smo popularizirali i zagrebački sport generalno jel smo surađivali i sa ostalim klubovima i sportovima, družili se zajedno, odlazili na planinarenja na Sljeme, odlazili na planinarenja primjerice u susjednu Sloveniju, tako da nekako je to bila jedna međunarodna suradnja. I u tom smislu mislim da bi bilo najbolje nastavit tu praksu kao što smo nekad mi to na kvartovima radili da to i današnji klinci preuzmu.
Hvala. Poštovani zastupnik Željko Pavić.
Poštovani zastupniče, baš je dobro što je kolega otvorio ovu temu. Naime sport, bavljenje sportom i rekreacija, to je izuzetno važna prevencija za šećernu bolest, čak štoviše i kad čovjek već i oboli od toga izuzetno je važno da se puno kreće, da se puno giba i da zapravo troši energiju tako da se kasnije to ne odražava na njegovoj krvnoj slici. No htio sam skrenuti pozornost na ono što ste rekli, a to je da je smanjen broj, broj trakica koje se dobivaju godišnje odnosno mjesečno za, za [[Upadica iz klupe: tipa-2]] od strane, od strane ovoga mirovinskoga za testiranje šećera. Naime, to je veliki problem, to je opaka bolest i pitanje je da li je baš ovo pravo mjesto da se režu troškovi. Mislim da ima puno više mjesta za rezanje troškova u našem zdravstvu nego na takvim bolesnicima.
Poštovani zastupnik Troskot.
Vezano za prvi dio da važno je sport i prehrana koja ide s njim. Mi smo imali izrazito stroge programe jel Dinamo je ipak institucija, tako da i na samim pripremama i na turnirima itekako smo morali pazit na što jedemo jel upravo em zbog energije šta smo trebali i zbog treninga, a s druge strane i zbog dakle i načina kako smo se prehranjivali dakle bilo je izrazito bitno. A vezano za ovo šta ste rekli slažem se i nije tu samo to stvar financijskog troška nego i stvar je i psihološke naravi iz razloga što je očito da su te trakice pomagale ljudima i da je to izazvalo veliki revolt kod građana s obzirom da imali su pravo na tih 100 trakica. I slažem se da ovo nije mjesto gdje bi se to trebalo rezat, trebala bi se rezat korupcija, trebala bi se rezat namještanje poslova dakle u državnim poduzećima negativne selekcije dakle sve bi to dovelo do ušteda, primjerice sama korupcija u Hrvatskoj košta nekih 60 milijardi kuna. Kada bismo to srezali itekako bi bilo i mjesta i novaca za trakice.
Hvala. Poštovana zastupnica Marić.
Hvala lijepo. Poštovani kolega, evo da ne ostane nedorečeno i nerazjašnjeno. Što se tiče glukagona, dakle preparata odnosno hormona koji služi za liječenje teške hipoglikemije znači u situacijama kad si pacijent ne može uzeti slatko itd. primjenjuje ga druga osoba. Znači što se tiče glukagena hypokita što ste naveli, evo čisto da javnost zna znači primjenjuje se intramuskularno i mi svakog pacijenta odnosno njegove članove obitelji koji primaju inzulin, po zakonu on mora imati glukagen kod sebe, educiramo na primjenu tog preparata. Radi se o članovima obitelji koji su također većina laici, isto ko što su većina laici osoblje u vrtićima, školama itd. međutim zašto je to bolje da bude kod djece ovaj Baksimi nego glukagon, prvo zbog jednostavnosti primjene, ovaj intranazalni prašak, ovo morate u mišić, a drugo zaista je teško educirati svo osoblje po vrtićima, po školama tako da ćemo svakako kao struka, podržavamo da se stavi na listu i ovaj preparat glukagona.
Hvala. Poštovani zastupnik Troskot.
Nemam komentara, ovo je izvrsna replika.
Poštovana zastupnica Sabljar Dračevac.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Pa evo meni je jako drago da ste se osvrnuli na HBA1C koji ukazuje o reguliranosti glukoze u krvi u zadnja tri mjeseca i važno je da građanima kažemo da četiri pregleda, četiri puta izvaditi krv koju idu možda vadit zbog neke druge bolesti, da svakako ovo naprave i da znaju kakva im je regulacija. Kolegica Marić prema podacima koje ja imam, ali nisam stručnjak, 7% odnosno je dakle još uvijek zadovoljavajuće, ali kolegica kaže da je 6,5 do 7,5 da se već smatra problem i da se treba liječiti. I još jednom vam hvala što ste ovo nam još jednom spomenuli.
Poštovani zastupnik Troskot.
Hvala vama isto na komentaru, dakle svi smo ovdje da bismo naučili o ovoj tematici koja je sve prisutnija i vidimo da nažalost taj broj raste u Hrvatskoj i ne bih volio da se dovedemo u situaciju Malte koja je nažalost proglašena odnosno bili su zemlje EU koja se najviše borila i sa pretilošću i sa dijabetesom i oni su donijeli određene nacionalne programe, ali mislim da je tu stvar prije svega prevencije i sporta i ovih vađenja krvi kao preventivna metoda da se što prije identificiraju određene stvari i da se to onda kontrolira.
Hvala lijepo. Sad će govoriti poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić.
Evo kolegica Marić je stručno objasnila oko glukagona bez igle, ja bih možda dodala jednu stvar koju nisam na početku ispravno rekla jer sam htjela naglasiti koliko je težak život dijabetičara zbog svakodnevnog uzimanja lijekova, a to je da se ovaj lijek ne uzima često, dakle to su izvanredne okolnosti bez obzira na činjenicu što je on skup njega je primjena ipak rijetka, a uzimanje ovakvog glukagona bez igle bilo bi puno jednostavnije nego ono što je trenutno na raspolaganju. Znači da se mogu pronaći sredstva unutar HZZO-a da se doista stavi na njegovu listu. I drago mi je da ovdje postoji konsenzus da stručne udruge zagovaraju isto i nadam se da će onda i ova današnja rasprava doprinijeti tome da se doista nešto promijeni u praksi, da se ta administracija požuri. Drugo što bih htjela još jednom istaknut, naravno tiče se medicinskog otpada. Uopće mi je nevjerojatno da danas razgovaramo o tome da postoji problem skladištenja medicinskog otpada za osobe s dijabetesom. Kako je moguće da unatoč pravilnicima i zakonima njih različite ustanove koje bi to trebale činiti od reciklažnih dvorišta pa nadalje odbijaju? To je vrlo ponižavajuće. Znači nije to samo pitanje toga što vi doista nemate s time nego pitanje jednog poniženja, nešto što vam je i onako dovoljno teško svakodnevno koristiti vi u situaciji kada trebate riješiti taj otpad bivate odbijeni i dovodi vas se u jednu vrlo neugodnu situaciju da morate što, ko nekakav lopov usred noći zamotati u tri, četiri vrećice pa stavljati u obični otpad ili ne daj Bože negdje raspisati okolo. To sigurno nisu uvjeti na koje smijemo pristati, tih pola milijuna kuna, na što sam stavila amandman mora se osigurati za skladištenje njihovog medicinskog otpada i u konačnici riječ je o javnozdravstvenom problemu ukoliko to ne riješimo na adekvatan način, dakle problemu sviju nas. Ono što me načelno zabrinjava kada govorimo, a ovdje smo proširili temu općenito na zdravlje naše djece i zdravlje naših građana je razlika između onoga što je istina i naše vlastite percepcije. Kada mi razmišljamo o Hrvatskoj odnosno o građanima Hrvatske mi razmišljamo o vitkim Mediterancima koji su u izobilju mediteranske prehrane, koji su atlete, koji su imali najljepše misice i tome slično u praksi mi smo u velikom problemu i on nije dovoljno osviješten. Nažalost, kada smo govorili o pandemiji covida tema je bila ispolitizirana do te mjere da nikad nismo imali ozbiljnu raspravu o tome zašto je broj mrtvih u Hrvatskoj doista toliko velik, a on je možda na najbolji način odnosno najjasnije, ali na najgori mogući način pokazao koliko smo krhki i koja je razlika između toga što mi o sebi mislimo i kako se doista možemo nositi s ikojim bolestima. Vidjeli smo koliko je krhak i nepripremljen naš zdravstveni sustav, a i vidjeli smo koliko smo mi ranjivi kada dođe takav virus otprilike jer je vjerojatno 50-godišnji Danac da karikiram, u boljoj zdravstvenoj situaciji nego 30-godišnji Hrvat i to je nešto čemu nismo ozbiljno pristupili, a pokazuje i kada govorimo o dijabetesu, ali i kada govorimo o svim ostalim bolestima koliko mi ozbiljan javnozdravstveni problem općenito imamo od pretilosti pa nadalje. Morat ćemo srušit tu auto percepciju da bismo se ozbiljno mogli pozabaviti preventivom i onda spriječiti nastanak dijabetesa, ali i svih ostalih bolesti. O drugoj stvari koju bih također htjela istaknuti, a fale dijabetičarima i danas trebamo govoriti o njima je da bi za njih bilo korisno da se svi inzulini omoguće bez nadoplate, zamjena starih pumpica novima kao i osiguravanje novih modela Librea preko HZZO-a. Po mogućnosti potrebna im je subvencija kvalitetne obuće i subvencija dodataka prehrani. Preglede stopala trebalo bi uvrstiti u normu, pobrinuti se da se ukinu ili barem prošire vremenska ograničenja kod podizanja inzulina jer potreba za inzulinom nije jednolika, mijenja se s vremena na vrijeme. I obavezno poraditi na smanjenju diskriminacije dijabetičara kod zapošljavanja i ono što je već ovdje istaknuto na edukaciji i oko prehrane, ali i nastavnog osoblja oko toga kako se nositi sa djecom dijabetičara, djecom koja imaju dijabetes i kako im pomoći.
Repliku ima poštovani zastupnik Dretar.
Hvala vam poštovani predsjedavajući, uvažena zastupnice Selak-Raspudić. Da samo još malo naglasim. Imali smo nedavno i priču znate i sami sudjelovali ste u borbi našoj i zalaganju da jedan paket lijekova za cističnu fibrozu uđe na listu HZZO-a to smo evo na kraju zajedno i uspjeli ostvariti. No ono što sam ja govorio u svojem izlaganju mislim da bi bilo dobro da i vi još malo komentirate, da pokušamo srediti ponudu prvenstveno u školskim ili bilo kojim ustanovama gdje su djeca tih samoposlužnih aparata, da pokušamo na neki način iz njih maknuti ono što je potencijalno najštetnije za njihovo zdravlje, a to su naravno svi ti umjetno ili bilo kako drugo zaslađeni voćni gazirani napitci, čokoladice, energy barovi i kako ih sve zovu. Hvala na odgovoru.
Poštovana zastupnica Selak Raspudić.
Kolega Dretar, sjećam koliko ste se borili za lijekove za cističnu fibrozu i kako je na kraju ta priča imala pozitivan epilog. I baš zato mislim da je izuzetno važna pozicija nas kao saborskih zastupnika da je u ovakvom trenutku kada imamo priliku govoriti o oboljelima od nekih bolesti u ovom slučaju dijabetesa iskoristimo za vrlo konkretne stvari, da javno kažemo dajte na HZZO-vu listu Baqcimi, dajte riješite problem medicinskog otpada. I nadajmo se da će to završiti kao što je i završila priča sa cističnom fibrozom i lijekovima za nju, a vi ste se za to javno borili i na tome vam hvala. Što se tiče ovog vašeg pitanja slažem se da treba poraditi na tome da barem škole onaj minimum kao ustanove propagiraju u praksi na djelu isključivo zdravu prehranu. No, bojim se da će problem ostati tek djelomično riješen, ako ne i neriješen zbog svega onoga do čega djeca mogu doći [[Upadica Reiner: Hvala.]] onog trena kada izađu iz školske ustanove.
Poštovani zastupnik Troskot.
Poštovana kolegice Selak Raspudić, manje je poznata činjenica da smo kolega Miletić i ja u Gorskom kotaru išli u lokalnu samoupravu i rješavali smo problem medicinskog otpada njega ste se dotaknuli, pa čisto da to isto pripomenemo gdje su određene talijanske kompanije korupcijom surađivale sa lokalnom samoupravom i koristili velika skladišta gdje se tovario medicinski otpad koji je imao svu dokumentaciju. Kamioni su išli prema Rumunjskoj, ali su istovarivali, dakle medicinski i efektivni otpad u Gorskom kotaru. Pa evo vaše mišljenje vezano za to. A drugo, spominjali ste sport, pa čisto vaše mišljenje o tomu. Dakle, Nordijci u Sjevernoj Europi negdje u predškolskoj dobi propagiraju to su onako vrtići, pa već izlazak u prvi razred osnovne, propagiraju plivanje kao sport i dosta rade na plivanju da im u toj dobi već postanu plivači. Vidite li možda to da je ostvarivo u Hrvatskoj. To bi recimo bilo jako dobro da u toj dobi nam djeca budu već plivači i da ih u tom smjeru usmjeravamo što se tiče sporta.
Hvala. Poštovana zastupnica Selak Raspudić.
Što se tiče medicinskog otpada drago mi je da ste spomenuli vašu borbu i dobro je podsjetiti na nju, jer je to ozbiljan javno-zdravstveni problem a bojim se da je on gurnut pod tepih, jer trenutno mi niti ne znamo koliko imamo medicinskog otpada zbog covida-19 i svega onoga što se koristilo od cjepiva pa nadalje u pokušaju liječenja i suzbijanja virusa. Ja sam postavila to zastupničko pitanje ministru Berošu, nikad nisam dobila konkretan odgovor. A pitanje koji su naši kapaciteti, što smo sa svime time učinili, a i posredno kroz uporabu različitih dezinfekcijskih sredstava i svega ostaloga zagadili okoliš. Ove indirektne posljedice covida bojim se da ćemo mi tek osjetiti kada govorimo o medicinskom otpadu. A što se tiče naših dijabetičara koji su danas u našem fokusu ponovit ću još jednom da je doista ponižavajuće da uz sve nedaće koje vas prate zbog borbe s tom bolešću da vi nemate gdje s otpadom koji nastaje kao posljedica nužde, činjenica da ste bolesni.
Hvala. Poštovani zastupnik Miletić.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana kolegice Selak Raspudić, govorili ste danas u nekoliko navrata o lijeku Baqcimi, pa vas molim da još jednom progovorimo radi hrvatske javnosti i radi svih ljudi koji na koncu čija riječ je tu presudna. Zašto je po vama važno da se taj lijek omogući ljudima i što u stvari treba napraviti da on bude dostupan? Hvala vam.
Poštovana zastupnica Selak Raspudić.
Najbolje da vam ovdje kažem ono što su rekle stručne udruge o tom lijeku i zašto je on bitan. Ono laički i najjednostavnije zato što svima bitno olakšava proceduru u slučaju hipoglikemije, tako da su puno veće šanse pogotovo kada su u pitanju djeca i nestručno nemedicinsko osoblje koje će se naći u toj situaciji, da se njima pomogne i ne samo pomogne, nego pomogne na kvalitetan način. Znači riječ je o lijeku koji se daje osobi po život opasnoj i teškoj hipoglikemiji ili komi. Nije više injekcija, nema igle zato stalno govorim … [[Govornica se ne razumije.]] jer to je možda jasnija predodžba, nego prah koji se sada daje kroz nos. Ne mora se više držati u hladnjaku. Prvi je takav proizvod i nije jeftin, ali se rijetko upotrebljava. Brojni dijabetolozi su potpisali peticiju. Mogli smo ovdje čuti i kolegicu Marić koja kaže da se društva, stručna društva zalažu za isto. Brojni dijabetolozi pišu bijele recepte za taj lijek i imućnije osobe ga već nabavljaju u inozemstvu, a to ne bi trebalo biti pitanje imetka, nego pitanje zdravlja na koje svi imaju pravo.
Hvala. Hvala lijepa. Sada idemo na završno izlaganje pa će u ime Kluba zastupnika SDP-a govoriti poštovana zastupnica Andreja Marić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Sabora. Evo drago mi je da je rasprava bila u istom tonu. Svi ćemo nadam se prihvatiti i izglasati ovaj Hrvatski dan šećerne bolesti. Moram naglasiti da se ne kaže dijabetičar nego osoba oboljela od šećerne bolesti, ali evo ako nekako kolokvijalno je još uvijek ostalo. Također podcrtavam što je nekakva nakana svjetskih dana odnosno Hrvatskog dana šećerne bolesti, dakle prevencija, rano otkrivanje i pravovremeno liječenje šećerne bolesti. Kad je bilo riječ i o gestacijskom dijabetesu tu također prevencija ima svoju ulogu od smanjenja i adipoziteta, naravno na genetiku ne možete utjecati, ali u svakom slučaju mi na vrijeme skrbimo i o našim trudnicama kako bi se na vrijeme otkrio gestacijski dijabetes putem OGTT-a 24.-28. tjedan ako su nekakvi rizični faktori onda i odmah u početku trudnoće. Govorili smo također o dostupnosti različitih modernih lijekova i modernih pomagala koji zaista jesu našim pacijentima na dispoziciji, međutim u raskoraku je dakle postoji disbalans sa regulacijom šećerne bolesti tako da u svakom slučaju ćemo morati raditi i praćenje ishoda liječenja i naravno motivirati naše bolesnike i poticati ih da budemo partneri u njihovom liječenju i da zaista evo i oni sami vode računa o tome kako što bolje se nositi sa šećernom bolešću. Tu je naravno i pitanje administracije koja je unatoč i struci i oboljelima od dijabetesa pristala na smanjene broja trakica koje evo se dogodilo za one koji su na peroralnoj terapiji sa 100 na 50 godišnje. Meni su poznati detalji, mi smo planirali čak i sastanak državni tajniče u ministarstvu, ali nismo ga na kraju održali jer je ispalo da je jedan kolega koji je član tog povjerenstva iz KBC-a zapravo tražio da se taj broj trakica smanji tako da u svakom slučaju moramo uskladiti i struku. Većina struke je za to da se vrati broj trakica i da se faksimi naravno bude dostupan i oboljelima od dijabetesa osobito djeci. Nadalje bih htjela podcrtati ono što nam je svakako važno nama kao struci, edukacija i obiteljskih liječnika, medicinskih sestara, povećati broj nutricionista, govorili smo puno o prehrani, o zdravom načinu života, o povećanju tjelesne aktivnosti. Dnevne bolnice moraju biti u svim bolnicama, dovoljan broj dijabetologa, sestara edukatora. A obzirom da kako sam rekla je cilj otkriti dijabetes kad još nije razvio simptome, dakle u onoj fazi pred dijabetesa odnosno dijabetesa koji ima one što bismo rekli manje vrijednosti glikemije kada ni ne morate doći dijabetologu nužno, dakle tu nam je važna skrb liječnika obiteljske medicine. Mi puno s njima surađujemo, ima kolega koji zaista si daju puno truda. Naravno da uvijek postoji potreba i nekako nakana da se pogotovo mlađe kolege što više educiraju, oni to i žele i nadamo se da ćemo edukaciju malo još pojačati kada nam pandemija dopusti. Na zdravstvenoj administraciji da se donese nacionalni program zdravstvene zaštite osoba sa šećernom bolešću, imamo zadnji 2015.-2020., čuli smo neki su se toga detaljnije dotakli da puno toga nije odrađeno što se zacrtalo u nacionalnom programu, tako da u svakom slučaju mi ćemo kao odbor na čelu s našom predsjednicom sigurno otvoriti još nekoliko tematskih sjednica na temu dijabetesa i ne samo dijabetesa nego općenito zdravstvenog sustava. I još samo bih nekoliko riječi htjela reći o samoj rezoluciji koja postoji od 2011., dakle Rezolucija o šećernoj bolesti koju je proglasio sabor i svakako ćemo kao Dijabetološko društvo odnosno kao struka opet na isti način uputiti u proceduru prema odboru odnosno prema saboru da se donese nova Rezolucija o šećernoj bolesti. Dakle, ta rezolucija ima evo u osnovi na dvije stranice niz točaka napisanih, ali što je bitno, da se predlaže svim nadležnim institucijama, dakle Vladi RH, Ministarstvu zdravstva, znanosti i obrazovanja, HZZO, HZJZ, svim zdravstvenim institucijama, gospodarskim subjektima, medijima i udrugama za šećernu bolest da poduzmu sve odgovarajuće korake iz djelokruga svoje odgovornosti u vezi sa sprečavanjem, ranim otkrivanjem i liječenjem uključujući rehabilitaciju u svrhu smanjenja broja oboljelih i umrlih od šećerne bolesti. Dakle, sve ono o čemu smo danas govorili, od prehrane, od medija, od tjelesne aktivnosti, liječenja itd. sve ćemo to [[Upadica Reiner: Hvala.]] zanoviti u rezoluciji. Hvala.
Hvala. Sad će završno u ime Kluba zastupnika HDZ-a govoriti poštovani zastupnik Ivan Kirin. Izvolite.
Poštovani dopredsjedniče, poštovani tajniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Obrazloženje prijedloga odluke o proglašenju 14. svibnja Hrvatskim danom šećerne bolesti kojeg naravno klub HDZ-a proglašava. Proglašenjem 14. svibnja Hrvatskim danom šećerne bolesti upozoravalo bi se svake godine na veliki javnozdravstveni problem šećerne bolesti u našoj zemlji koji se može smanjiti prevencijom, edukacijom i podizanjem svijesti građana, zdravstvenih djelatnika i cijelog društva. Time bi se dala dodatna važnost ovoj temi dva puta godišnje obilježavanjem Hrvatskog dana šećerne bolesti 14. svibnja i Svjetskog dana šećerne bolesti 14. studenog koji se obilježava naravno u cijelom svijetu. S obzirom na pandemijske razmjere šećerne bolesti te činjenica da više od 40% bolesnika još ni ne zna da je bolesno, da ima bolest važno je što češće podizati svijest naših građana da od šećerne bolesti može oboljeti svatko. Prevencijom, ranim otkrivanjem i pravodobnim liječenjem povećavamo kvalitetu života bolesnika, smanjujemo nastajanje komplikacija šećerne bolesti te produžujemo život oboljelih. Na liječenje komplikacija troši se 88% svih sredstava za liječenje dijabetesa, a koja iznose 19,8% ukupnog iznosa HZZO-a. U RH je 2020. bilo registrirano 310 211 12 osoba sa šećernom bolesti. Prijašnja istraživanja pokazuju da u Hrvatskoj tek 60% oboljelih osoba ima postavljenu dijagnozu tako da se procjenjuje da je ukupan broj preko 500.000. Šećerna bolest je treći vodeći uzrok smrti s udjelom od 7,8% 2019. Dijabetes je vodeći uzrok krvožilnih bolesti, bolesti bubrega, sljepoće, amputacije udova. Komplikacije umanjuju kvalitete života oboljelih, a istodobno liječenje komplikacija čini spomenuti najveći dio, udio u troškovima liječenja dijabetesa. Obilježavanje Hrvatskog dana šećerne bolesti 14. svibnja bio bi jedan od doprinosa utjecaju na unapređenju zdravlja, sprječavanju, ranom otkrivanju i liječenju šećerne bolesti, njenih komplikacija te podizanju kvalitete i dužine života svih nas pogotovo mlađih naraštaja. Dakle, dijabetes je složena i teška bolest. Poremećaj koji se ne može izliječiti, ali se može kontrolirati i tako osigurati kvalitetniji život. Hvala vam na pozornosti, neka vas dragi Bog čuva, Bože čuvaj Ukrajinu i slava Ukrajini.
Evo u ime Kluba zastupnika MOST-a završno će govoriti poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić. Izvolite.
Prije nego što krenem na ovu temu podsjetila me kolegica Marić kada je spomenula da se ne kaže dijabetičari nego osobe s dijabetesom na problem s terminologijom koji imamo kada govorimo o ranjivim društvenim skupinama i općenito o bolesnim stanovnicima RH. Naravno ovdje ne bih htjela biti stroga moguće da sam i ja griješila, možda je čak i vjerojatno u nekoj brzini jer su svi imali doista dobru namjeru i stav sabora je jedinstven oko toga da imamo ovaj dan, da ga zajedno izglasamo, da pomognemo osobama s dijabetesom, a vrlo je teško promijeniti pogrešnu terminologiju. Međutim, smatram doista bitnim da vratimo dostojanstvo Hrvatskom saboru da upotrebljavamo ispravne termine i da govorimo što je moguće kvalitetnijim i ispravnijih hrvatskim književnim jezikom. I u tom smislu na tragu ovoga što je spomenula kolegica Marić htjela bih istaknuti još dvije česte zabune koje se događaju, a koje pogađaju one ranjive društvene skupine za čije se imenovanje koriste neprikladni termini. Jedna je invalidi govori se osoba s invaliditetom, dakle to bi trebalo biti ispravno. A mi vrlo često govorimo invalidi kolokvijalno. A drugo možda još češći problem se događa pa je ovdje korisno da se razjasni ta terminologija, za djecu se kaže djeca s teškoćama u razvoju. I tu postoji cijeli niz pogrešnih termina, djeca s posebnim potrebama, djeca invalidi itd., službeni termin je djeca s teškoćama u razvoju. Kao što je službeni termin osobe s invaliditetom, a kada govorimo ako baš hoćemo u književnom hrvatskom o dijabetičarima odnosno osobama s dijabetesom najpreciznije bi bilo osobe oboljele od šećerne bolesti. I ono što se možda uopće ne razlikuje u javnosti u smislu ispravne terminologije ne kaže se psihički bolesnici nego osobe s psihosocijalnim invaliditetom. Možda ovdje mi u Hrvatskom saboru malo doprinesemo da se razriješe te terminološke zamke koje se često upotrebljavaju u javnom prostoru. Što se tiče osoba oboljelih od šećerne bolesti i naravno ovo je uvijek i samokritika, jer i ja itekako mnogo trebam raditi da tome da se bolje i ispravnije izražavam. Drago mi je da imamo konsenzus oko toga da proglasimo Hrvatski dan osoba oboljelih od šećerne bolesti. Nadam se da ćemo time i nešto konkretno napraviti za osobe oboljele od šećerne bolesti. Ovdje sam istaknula 2 stvari. Jedna je glukagon bez igle Baqsimi da dođe na HZZO-ovu listu, a druga je da se osiguraju sredstva da se riješi problem medicinskog otpada, skladištenja medicinskog otpada za osobe s dijabetesom. Nadam se da će ova rasprava doprinijeti tome da se ta dva problema istaknu u javnom prostoru, a da posljedica toga će biti ona da se oni riješe povoljno za osobe oboljele od šećerne bolesti. Još jedan amandman koji sam tražila kada je bio prijedlog proračuna, a mogao bi pomoći kvaliteti života osoba oboljelih od šećerne bolesti, a to je da se uloži u edukativno rekreativni centar i odmaralište za osobe oboljele od šećerne bolesti. Nažalost ni on nije bio prihvaćen, ne znam je li zato što nema dovoljno sluha za osobe oboljele od šećerne bolesti ili zato što je bio oporbeni, ali evo ovo je prilika da se još jednom istakne i ta potreba. A onda nam ostaje širi javnozdravstveni problem da je riječ o bolesti koja je rastuća, koja pogađa sve mlađe dobne skupine i općenito našoj nedovoljnoj svjesnosti, poroznosti vlastitog zdravlja kada govorimo o građanima RH kao cjelini. Moramo malo realnije sagledati u kakvom smo stanju, a onda raditi na edukaciji, prevenciji, sportu i svemu ostalome što će nam pomoći da ne obolimo od šećerne bolesti, ali i da se zaštitimo u svakom drugom smislu pa i ako u budućnosti, a ne daj Bože da to bude slučaj ponovo budemo imali Covid-19 ili neku drugu sličnu bolest. Hvala vam.
Hvala vam lijepa, time bih onda zaključio raspravu o ovoj točci, a o njoj ćemo naravno glasovati kad se steknu uvjeti.