Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjamo z nadaljevanjem 19. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Kristina Valenčič, gospa Janja Napast, gospa Mateja Pučnik, gospod Ivan Simčič, dr. László Göncz od 16. ure dalje in gospod Janez Ribič. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 34. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE OBRAVNAVA INTERPELACIJE O DELU IN ODGOVORNOSTI MINISTRA ZA FINANCE DR. UROŠA ČUFERJA. Interpelacijo je v obravnavo zboru predložila skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Za predstavitev zahteve skupine poslank in poslancev dajem besedo predstavniku predlagateljev gospodu Zvonku Černaču.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, predsednica Vlade, ministri, minister za finance dr. Uroš Čufer, vsi ostali prisotni en lep pozdrav! Dovolite mi, da v imenu predlagateljev na kratko podamo obrazložitev vložene interpelacije. Poslanke in poslanci Poslanke skupine Slovenske demokratske stranke smo 1. oktobra letos po tistem, ko so bili na plenarni seji Državnega zbora, ki je potekala v petek 20. 9., zavrnjeni vsi predlogi, ki smo jih v zvezi s škodljivimi pristopom ministra za finance dr. Uroša Čuferja pri reševanju dveh zasebnih bank in posledično pri reševanju bančnega kreditnega krča ter prepočasni in neustrezni sanaciji bančnega sistema v Republiki Sloveniji predlagali v sprejetje, torej po tistem, ko je bilo vse, kar je bilo predlagano, zavrnjeno, vložili interpelacijo o delu in odgovornosti ministra za finance dr. Uroša Čuferja in jo oprli na dva temeljna razloga. Prvi predlog neomejenega državnega poroštva pri nadzorovani likvidaciji dveh zasebnih bank Probanke in Factor banke, s čimer se breme neodgovornega in škodljivega klientelističnega gospodarjenja v teh dveh zasebnih bankah v pretežni neposredni in posredni lasti članov Kučanovega Foruma 21 neposredno nalaga na ramena slovenskih davkoplačevalcev, kar posledično pomeni, da bomo državljani preko višjih davkov plačali kredite, ki so jih najeli, ne pa tudi vrnili bančni tajkuni, ki prihajajo v glavnem iz leve politične provenience. Pri tem se seveda nobenemu od njih ni skrivil niti las na glavi, kaj šele, da bi odgovarjali za svoja početja oziroma da jim bi bilo istočasno z odločitvijo o državnem pokritju njihovih obveznosti, kar se tiče teh dveh zasebnih bank, 6. 9. 2013, blokirano njihovo premoženje. Posledično vsa ta poroštva in dodatne zadolžitve države pomenijo dražja posojila ne samo za državo, pomenijo dražja posojila tudi za gospodarstvo, ki diha že na škrge, pomenijo pa tudi višje zadolževanje države po izjemno visokih obrestnih merah, s čimer se ogroža naša suverenost, oddaljuje pa se tudi začetek sanacije ostalih bank oziroma začetek sanacije bančnega sistema v celoti. Nobena država, še posebej pa ne država, ki je v recesiji in za katero je recesija napovedana tudi za prihodnje leto, ne more preživeti ob tako visokih obrestnih merah, pod katerimi se v zadnjih mesecih enormno zadolžuje naša vlada, za kar je neposredno in prvi odgovoren minister, ki je pristojen za finance. In drugič, to interpelacijo smo oprli na kršitev zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank v povezavi z zakonom o integriteti in preprečevanju korupcije, ki jo je minister zagrešil z namenom, da vsebinsko enak pristop prelaganja bremen na ramena davkoplačevalcev, kot je bil uporabljen pri pokrivanju izgub dveh zasebnih bank, Factor in Probanke, uporabi tudi pri delovanju Družbe za upravljanje terjatev bank, bolj znane pod imenom slaba banka. Eden od štirih neizvršnih direktorjev je bil namreč iz te tako imenovane slabe banke protipravno oziroma nezakonito razrešen, in to izključno zato, ker javno nasprotuje oškodovanju slovenskih davkoplačevalcev. Razrešitev se je zgodila točno teden dni po tistem, ko je bila sprejeta škodljiva odločitev o državnem poroštvu milijarde trideset milijonov evrov za jamstvo terjatev v dveh propadlih privatnih bankah. Na podlagi 113. in 104. člena Ustave RS je minister dr. Uroš Čufer ob nastopu funkcije prisegel, da bo spoštoval ustavni red, da bo ravnal po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi deloval za blaginjo Slovenije. Ali minister to prisego danes še spoštuje? Ugotavljamo, da ne, pač pa ravna v nasprotju z njo. V dobrega pol leta od nastopa njegovega mandata se je javni dolg povečal za preko 4 milijarde evrov, na preko 23 milijard evrov. Spomnimo se, v bivši državi, ki je bankrotirala, smo imeli 20 milijard evrov dolga – ne v evrih, ampak v dolarjih, to pomeni 15-krat manj, kot ga imamo danes v Republiki Sloveniji. Samo v dobre pol leta se je ta dolg povečal za preko 4 milijarde evrov. Za primerjavo, v letu 2012, v lanskem letu, ko so bile tudi zaostrene razmere, pa je bila neka druga vlada, je povečanje tega dolga znašalo milijardo 600 milijonov evrov. Še vedno veliko, vendar dva in pol krat manj, kot znaša to povečanje letos. Vse te odločitve seveda vplivajo tudi na naš položaj na mednarodnih finančnih trgih, za katerega je seveda prvi odgovoren minister za finance. Graf, ki ga imamo na slidu, nam nazorno kaže, kako se ti pribitki na naše desetletne obveznice gibljejo. Tam na začetku, kjer so bili med 6, 5,do 7 % ti pribitki, je bila imenovana druga vlada Janeza Janše. Potem so začeli pribitki padati. Do kod? Nekje do poletnih mesecev, ko se je vsa takratna opozicija, predvsem oziroma ne predvsem, Pozitivna Slovenija in Socialni demokrati na čelu sedanje premierke, ki je bila takrat zelo glasna opozicijska poslanka, Alenke Bratušek zganila in storila vse, da je bila preprečena uveljavitev zakona o tako imenovani slabi banki, da se je ta odločitev prolongirala iz predpoletnega časa v novo leto – veste, da so bili vloženi celo podpisi za referendum s strani tehposlank in te takratne poslanke, sedanje premierke – ki so odložili uveljavitev zakona v prve dni letošnjega leta. Zaradi tega so pribitki ponovno rasli. Po tistem, ko se je situacija umirila, so začeli padati, vendar je ponovna rast dosežena s tako imenovanim "virantovanjem", z obdobjem, ko se je zrušila druga Janševa vlada in ko je mandat nastopila vlada sedanje premierke, in so rasli vse do zadnjih dni. Kljub tem neugodnim trendom, kljub tej neugodni poziciji, kljub temu, da smo želeli tudi v opoziciji pomagati pri stabilizaciji razmer, s tem da smo spomladi predlagali nekaj ukrepov, ki so bili potem kasneje kljub začetnemu nasprotovanju tudi sprejeti – govorim o fiskalnem pravilu in tako naprej – je minister za finance dr. Uroš Čufer opravil zadolžitev države v najbolj neugodnem trenutku. V najbolj neugodnem trenutku, med prvomajskimi prazniki se je zgodila zadolžitev z dvema obveznicama, 5- in 10-letno, v višini 3 milijarde in pol ameriških dolarjev po obrestni meri 6 %. Dodatna zadolžitev, kot veste, se je zgodila dan pred sprejetjem proračuna za leto 2014 in dan pred izglasovano zaupnico vladi Alenke Bratušek v višini milijarde in pol evrov po skoraj 5-odstotni obrestni meri oziroma še višji, če upoštevamo še vse ostale podatke, ki trenutno javnosti še niso znani. Obrestna mera ECB trenutno znaša 0,25 %, torej bi se Slovenija z vstopom v evropski mehanizem lahko zadolževala 5-krat ceneje. Ukrepe, ki bi jih morala sprejeti, pa bo Slovenija morala sprejeti v vsakem primeru, nekatere že sprejema, ker drugače ne bo sposobna odplačevati obveznosti. Samo pri milijardi dodatnega dolga pomeni razlika v obrestih v 10-letnem obdobju pol milijarde evrov, ki jih ne bi bilo treba plačati, če bi vlada, predvsem pa minister za finance dr. Uroš Čufer ravnal v skladu s prisego in odgovorno do javnih financ, do države, predvsem pa odgovorno do državljanov in bodočih rodov. Njegove odločitve niso ugodne za državo in državljane, ugodne so predvsem za lastnike in vlagatelje dveh zasebnih bank, Factor in Probanke, ki ju bomo sanirali davkoplačevalci. Ugodne so tudi za špekulativni kapital, ki nam posoja denar po visokih obrestih. Kot vidimo iz zadnjih aktivnosti ministra, iz aktivnosti, ki so se zgodile prejšnji teden, namerava minister za finance dr. Uroš Čufer s tako politiko nadaljevati. To je ne nazadnje razvidno tudi iz proračuna za prihodnje leto. Skupni obseg novih zadolžitev in poroštev po vseh trinajstih odstavkih 39. člena Zakona o izvrševanju proračuna znaša 12,3 milijarde evrov. 12,3 milijarde evrov! Pri čemer je za sanacijo bank namenjenih v tem zakonu samo 2 milijardi evrov, ki, kot slišimo, ne bosta zadostovali. Še več, minister tako politiko razglaša kot uspešno politiko, seveda pa ob tem ne pove, kdo bo zapitek oziroma pribitke te tako imenovane uspešne politike plačal. Po sprejetju proračuna, po tistem, ko je bil proračun oziroma ko ste ga sprejeli pretekli teden, bo javni dolg konec prihodnjega leta dosegel skoraj letni obseg tistega, kar država ustvari v enem letu, torej bruto domačega proizvoda. Samo za odplačilo obresti pa bo Slovenija letno namenila skoraj milijardo evrov. Milijardo evrov samo za obresti! Pred petimi leti, točneje 2008, je odplačilo obresti bilo na ravni okoli 300 milijonov evrov. Tako ravnanje je seveda popolnoma nesprejemljivo, saj bi lahko naša država dostopala do cenejšega denarja, s čimer bi bile njene obveznosti za odplačilo obresti na letni ravni lahko več kot polovico nižje. Tako pa imajo največje koristi, kot sem dejal, od sedanje politike ministra za finance dr. Uroša Čuferja bančno-politični tajkuni na eni strani in finančni špekulanti na drugi strani, saj s sposojanjem denarja po obrestni meri 5 % do 6 % brez kakršnegakoli rizika ustvarjajo nedvomno izjemne zaslužke. Ta graf govori o tem gibanju javnega dolga, ki se bo, kot vidite, v obdobju do konca leta 2015 glede na sprejete dokumente v Državnem zboru, ki jih je sprejela na predlog vlade Alenke Bratušek ta koalicija, povečal v primerjavi z letom 2008 za 337 %. Tega bremena ni zmogla prenesti niti bivša država, ki je denar tiskala, tega ni več, denarja se ne da tiskati, se pravi to breme države, če ne bodo sprejeti ustrezni ukrepi in če se ne bo zaustavila ta neustrezna in škodljiva politika ministra za finance dr. Uroša Čuferja, ki je prvi odgovoren za javne finance, pelje državo v brezizhodne razmere. Ceno, nepotrebno ceno, ker imamo na voljo drug scenarij, ki bi ga lahko izkoristili, pa bodo plačali bodoči rodovi. Slovenija kljub tem odločitvam ministra za finance dr. Uroša Čuferja še vedno ni začela s sanacijo bančnega sistema. V velikih težavah so vsaj še tri večje banke, ki so v pretežni ali delni državni lasti. Gospodarstvo še vedno težko dostopa do svežih finančnih virov. Ti viri so bistveno dražji, kot znašajo za gospodarstvo na nam konkurenčnih trgih. Minister za finance dr. Uroš Čufer pa je z izdatno državno pomočjo dvema privatnima bankama, kar po našem mnenju tudi ni v skladu z evropskimi pravili, saj so bile pri tem zavarovane tudi vse vloge nad 100 tisoč evrov, reševal predvsem njihove lastnike, vlagatelje nad 100 tisoč evrov in ne bančni sistem. Kdo torej v tem trenutku ogroža suverenost Slovenije? Evropska trojka ali domača trojka oziroma četvorka, ki nas zadolžuje po enormno visokih obrestnih merah? Spoštovanje ustavnega reda in delovanje za blaginjo Slovenije se še posebej pričakuje od ministra za finance, ki bi moral biti glavni skrbnik javnih financ, dober gospodar našega skupnega premoženja, ki mu je bilo z imenovanjem na položaj ministra zaupano v upravljanje. Po mnenju predlagateljev je minister s svojimi ravnanji v preteklosti ravnal ravno nasprotno. Tako kot sem povedal, imajo na podlagi njegovih ravnanj koristi vsi drugi, samo javne finance in državljani te države ne. Zadolžitev, ki je bila opravljena letos med prvomajskimi prazniki, nas bo bremenila še zelo dolgo. Na drugi strani pa je v tem istem obdobju, torej nekaj dni po tem, ko je dr. Uroš Čufer, minister za finance, državljane te države zadolžil za dodatne tri milijarde in pol ameriških dolarjev po 6-odstotni obrestni meri, povečal depozite države v teh dveh zasebnih bankah, torej nekaj dni za tistim, ko smo dobili drag denar, je pa plasiral denar po nižji obrestni meri v dve zasebni banki, v Factor in Probanko, čeprav je takrat razpolagal tako s podatki revizijskih inštitucij kot Banke Slovenije o stanju v teh dveh bankah. Minister vse do danes ni odgovoril na vprašanje, zakaj je takrat to storil. S tem gotovo ni varoval javnih financ, še manj pa je s to potezo skrbel za stabilnost bančnega sistema. Tudi danes še ne vemo, zakaj je bilo treba opraviti to hitro zadolžitev v preteklem tednu za milijardo in pol s temi triletnimi obveznicami, za katere bo treba plačati preko 200 milijonov evrov obresti, torej več kot znaša letni učinek davka na nepremičnine. Ne vemo, koliko so znašali ostali zaslužki pri tej zadolžitvi, koliko so znašali zaslužki posrednikov, kolikšen je hipen zaslužek vlagatelja, baje mu je bil priznan diskont v primeru 6 milijonov evrov, koliko je zaslužil tisti, ki je te postopke peljal, in zakaj je minister za finance dr. Uroš Čufer ob spomladanski zadolžitvi oziroma prvomajski za 3,5 milijarde ameriških dolarjev zavajal javnost, da ima Slovenija dovolj sredstev do aprila prihodnje leto in da dodatna zadolžitev v letošnjem letu ne bo potrebna. Ali je ta dodatna zadolžitev povezana z reševanjem teh propadlih zasebnih bank? Čemu bo pravzaprav namenjena? Vse to so vprašanja, ki ostajajo brez odgovorov, kakor ostajajo brez odgovorov številni očitki, ki smo jih navedli v interpelaciji. Minister na več kot polovico očitkov niti ni odgovoril. V preostalem pa za svoje trditve ni predstavil nobenih dejstev oziroma prepričljivih argumentov. Več o tem pa v razpravi po tistem, ko bo minister podal odgovore na interpelacijo. Mimogrede, ne vem če ste opazili, tudi sam tega nisem videl do včeraj, odgovor ministra za finance dr. Uroša Čuferja se začne na strani 7 – 6 strani kakor da jih ni, čeprav po vsebini sovpada začetek odgovora s stranjo 7 in konča na 16. strani z njegovim podpisom. Očitno odločitev ministra glede dveh zasebnih bank ni bila namenjena začetku sanacije bančnega sistema, saj je šlo za dve majhni nepomembni banki, ki sta imeli zelo omejen portfelj vlagateljev, poleg političnega tudi sorodstveno in interesno povezan krog lastnikov, upravljavcev in nadzornikov. Zato njun stečaj ne bi ogrozil ničesar, depoziti fizičnih oseb pa so v takem primeru varovani do višine 100 tisoč evrov. Še več, trdimo, da način, ki je bil ubran, je dodatno omajal zaupanje ljudi v bančni sistem in bo dolgoročno povzročil škodo pri ostalih bankah, saj je bilo s strani ministra za finance dr. Uroša Čuferja povedano, da pristop pri sanaciji ostalih bank ne bo tak, kot je bil v primeru teh dveh zasebnih bank. Namesto da bi minister za finance dr. Uroš Čufer v maju letos potegnil državne depozite iz teh dveh bank, jih je po tistem, ko je državo drago zadolžil za dodatne tri milijarde in pol ameriških dolarjev, še povečal za preko 100 milijonov evrov. Z 209 milijonov 400 tisoč evrov, kolikor so ti depoziti znašali aprila, na 318 milijonov 300 tisoč evrov v maju. Torej je ravnal v nasprotju s prisego in omogočil nekaterim, da so se dodatno okoristili. S to potezo ministra za finance je bilo umetno podaljšano življenje dvema zasebnima bankama, likvidnost se je izboljšala, depozitarji in koristniki posojil pa so bile v glavnem fizične in pravne osebe iz kroga bančnih tajkunov, ki imajo oporo oziroma pripadnost pri tranzicijski levici, kar vse bolj poznamo pod interesno sfero Kučanovega Foruma 21. Nekateri od teh zasebnih lastnikov, na primer Herman Rigelnik, so si tako čez poletje izplačali več milijonske dividende, namesto da bi ta sredstva namenili dokapitalizaciji njihovih zavoženih privatnih bank. Tega jim seveda ni bilo treba, saj je za to poskrbel minister za finance dr. Uroš Čufer z državnim denarjem oziroma denarjem državljank in državljanov. Ko je bila 6. 9. 2013 sprejeta odločitev o nadzorovani likvidacije obeh bank, pa so bili ravno ti depoziti države razlog, ki jo navaja minister, za odločitev o likvidaciji namesto stečaju, pri katerem bi večje breme padlo na lastnike propadlih bank in depozitarja z vlogami preko 100 tisoč. Z odločitvijo ministra za finance dr. Uroša Čuferja, tudi z odločitvijo vlade Alenke Bratušek in Banke Slovenije pa bo glavno breme padlo na davkoplačevalce preko višjih davkov, ki jih bomo morali plačevati vsi za sanacijo zasebnih bank in posledično za zadolževanje države po izjemno visokih obrestnih merah. Kaj se je torej zgodilo? S to pomočjo oziroma s to intervencijo, ko je ob znanih podatkih, da sta banki dejansko samo še lupini, minister z dodatnim državnim depozitom omogočil nadaljnje poslovanje teh bank, je lastnikom in večjim depozitarjem, ki so tako ali drugače bili upravljavsko, nadzorniško in lastniško povezani, omogočil, da so iz teh bank izčrpali še tisto, kar se je izčrpati dalo. Državi oziroma davkoplačevalcem pa je ostala lupina, ki jo bodo sanirali preko odločitve o milijardi 30 milijonov evrov vrednem državnem poroštvu. Minister za finance dr. Uroš Čufer je utemeljeval, da je s tem, ko je to storil, zagotovil stabilnost bančnega sistema. Že prej sem omenil, da temu ni tako, argumenti govorijo nasprotno. In tisto drugo, kar se mi zdi še bolj pomembno, da je bil s tem začet postopek sanacije bank. Ta trditev je bila verjetno izrečena zaradi mednarodne javnosti, ki je verjetno to trditev tudi do neke mere kupila. Dejansko od daleč gledano se zdi, kot da smo začeli nekaj sanirati. Nič od tega ne drži. Bančni trg je še vedno rigiden, dostopnost do kreditov je slaba, prava sanacija bank se še vedno ni začela. Graf, ki ga imate tukaj, govori o tem, da medletna rast posojil vsem trem sektorjem pada, še vedno. Vemo pa, da imajo banke v gospodarstvu poseben pomen in posebno vlogo, ker je njihova posojilna dejavnost ključna za delovanje in razvoj celotnega gospodarstva. Ta kreditna aktivnost pa kljub tej intervenciji 6. 9. še vedno pada, tudi po milijardi in 30 milijonov evrov sprejetem državnem poroštvu, ki naj bi ta graf obrnil v drugo smer. Še vedno smo v situaciji, ko banke niso več zmožne odobriti kreditov niti kapitalsko močnim podjetjem za normalno poslovanje, niti za nove upravičene investicije, pa tudi obrestne mere za kredite, ki jih banke odobrijo, so znatno višje kot obrestne mere v evroobmočju. Seveda, ker je to povezan krog, če se država zadolžuje drago in drago dostopa do finančnih virov, ne more kaj drugega veljati tudi za njen bančni sistem. In o tem govori tudi graf, ki kaže obrestno mero za posojila nad milijon evrov, tista spodnja premica je povprečje v Evropski uniji in zgornja je trend gibanja v naši državi. Struktura kakovosti kreditnega portfelja bank se torej slabša, slabšanje kreditnega portfelja bank je predvsem posledica slabega gospodarskega položaja, ki se odraža v večjem številu stečajnih postopkov podjetij, povečani plačilni nesposobnosti tako podjetij kot posameznikov ter večji brezposelnosti. Glede na to, da se slovenske banke soočajo tudi z omejenim refinanciranjem na tujih finančnih trgih, se pojavlja tudi problem učinkovitega upravljanja likvidnosti. Z drugimi besedami, zagotavljanje likvidnosti bank je vedno težje. In vprašajmo se, ali je ta intervencija pri dveh zasebnih bankah, ki jo je izvršil minister za finance dr. Uroš Čufer, in preko milijarde državnih poroštev obrnila trend v drugo smer. Ni, ni ga obrnila, dodatno je ogrozila pravo reševanje bančnega krča in začetek prave sanacije bank. Z namenom sanacije bank je prejšnja vlada pred dobrim letom v zakonodajno proceduro vložila zakon o slabi banki, ki še do danes ni v celoti zaživel. Prej sem povedal, kaj se je dogajalo s strani takratne opozicije Pozitivne Slovenije in Socialnih demokratov, na čelu s sedanjo premierko Alenko Bratušek. Zaradi tega ravnanja je bila slaba banka ustanovljena več kot pol leta kasneje, posledično pa nastajajo tudi vsi problemi s prenosom slabih terjatev nanjo. Kljub temu pa minister za finance ni namenil največje skrbi davkoplačevalskemu denarju oziroma reševanju tega bančnega krča, pač pa je največjo skrb namenil reševanju dveh zasebnih bank. Razmere v obeh bankah so se zelo poslabšale pozno spomladi letos in kljub temu da so bile te razmere znane in slabe, je imela država v teh bankah, ki sta imeli skupaj približno 4-odstotni tržni delež, naloženih kar 17 % vseh depozitov, ki jih namenja za vzdrževanje likvidnosti bančnega sektorja. Minister bi moral najkasneje takrat odreagirati, zavarovati oziroma potegniti depozite iz teh dveh bank in omogočiti, da bi se ti dve banki izčistili preko stečaja, da bi odgovarjali lastniki in vsi ostali člani uprav nadzornih svetov, kajti ta odgovornost se bo zdaj zakrila in prikrila, pa vsi tisti, ki bi imeli vloge do 100 tisoč evrov, bi bili tako in tako zavarovani. Minister je ravnal neodgovorno, zato tudi ne čudi izjava predsednica koalicijske stranke Socialnih demokratov dr. Igorja Lukšiča z dne 9. septembra letos, torej tri dni po tistem, ko je bila ta odločitev sprejeta, ki je izjavil, da je finančni minister dr. Uroš Čufer šibki člen v vladi Alenke Bratušek. Seveda je to izjavo razumeti ne v smislu, da nima podpore s strani premierke. Ima jo, neizmerno, pač pa v smislu ogrožanja javnih financ. Odločitev o tej likvidaciji Factor in Probanke je bila sprejeta tudi s to odločitvijo, o kateri sem že govoril, o poroštvu za milijardo 30 milijonov evrov za depozite in tudi za tiste depozite, ki presegajo 100 tisoč evrov, tako za pravne kot za fizične osebe in za izdane obveznice obeh bank. Očitno so šla prizadevanja ministra za finance dr. Uroša Čuferja v tem primeru predvsem v smeri, da bi pri sanaciji bank razbremenil finančne institucije in bogate posameznike, ne glede na to, da je to v nasprotju z evropskimi smernicami, s tem pa je minister še dodatno obremenil slovenske davkoplačevalce. Mogoče je odgovor na vprašanje, zakaj taka ravnanja, zakaj ne ščitenje javnega interesa oziroma interesa javnih financ in ščitenje interesa davkoplačevalcev oziroma državljank in državljanom, v tem, da minister prihaja iz ene izmed problematičnih bank, iz največje državne banke –Nove Ljubljanske banke, v kateri je največ slabih terjatev. Torej so v tej banki v obdobju, ko je sam tam služboval, izredno slabo gospodarili. Predsednica vlade gospa Alenka Bratušek pa je bivša nadzornica Nove KBM, ki je v času, ko je sedela v nadzornem svetu, ustvarila veliko, ogromno slabih terjatev. To je banka, ki je bila politično dokapitalizirana na pobudo stranke Socialnih demokratov v času vlade Boruta Pahorja, in to s strani državnih podjetij. Ta državna podjetja, ne glede na to, da prihajajo iz dejavnosti, ki dosega znatne dobičke, imajo kar nekaj težav pri svojem poslovanju v tem obdobju, ker so zdaj te naložbe praktično nič vredne in morajo upravljati vse slabitve v svojih bilancah. Tako energetska podjetja, kot pošta in tako naprej. Po nekaterih mednarodnih osebah, pa tudi domačih, naj bi za sanacijo bančnega sistema v Sloveniji, za celotno sanacijo, potrebovali več kot 7 milijard evrov in pol, kar niti ni tako pretirana številka, če vzamem v obzir dejstvo, da je vlada ocenila, da samo za ti dve privatni banki, ki sta obvladovali 4 % tega portfelja, potrebujemo milijardo 30 milijonov evrov. Milijardo 30 milijonov evrov samo za ti dve, ki sta bile le 4 %. Se pravi, da glede na obseg, glede na vse, kar se je dogajalo v preteklih letih, ta številka niti ni tako grozno visoka, je pa enormno visoka z vidika davkoplačevalcev, ki bodo morali očitno to pokriti. Res pa je, da v teh dveh privatnih bankah je bil obseg teh tajkunskih posojil za razna menedžerska lastninjenja enormen in da sta bili ustanovljeni izključno za to, da sta te procese izpeljali z vedenjem, očitno vnaprejšnjim vedenjem, da nikomur od teh ne bo treba teh kreditov vračati. Vsekakor pa ta znesek ne bo manjši kot 4 milijarde evrov. Minister za finance dr. Uroš Čufer se pri sanaciji ostalih bank tudi ne bo mogel izogniti pričakovanjem po enakem pristopu za reševanje bank in enakem pristopu za jamčenje za depozite v teh bankah, kot je bil sprejet pri Factor in Probanki, in sicer zaradi utemeljenega pričakovanja po enakopravnem obravnavanju vseh vlagateljev, tudi zaradi pričakovanj finančnih trgov, mednarodnih institucij in tudi zaradi pričakovanj javnosti ne nazadnje. Tega ne bo mogoče storiti. Za tak pristop pri sanaciji preostalega bančnega sektorja bi potrebovala država 14 milijard evrov. Torej je odločitev o nadzorovani likvidaciji dveh zasebnih bank na način, kot jo je predlagal in tudi potem izpeljal minister za finance dr. Uroš Čufer tudi s tem poroštvom, je ta odločitev omajala, ne pa okrepila zaupanje komitentov bank, kar je bil eden ključnih razlogov, ki ga tako minister kot vsi ostali navajajo v prid tej odločitvi in ga tudi minister ne nazadnje navaja kot argument za vključitev o pristopu izdaje državnega poroštva v višini milijarde 30 milijonov evrov, ki je bil tukaj ubran. Likvidacija pomeni tudi prikrivanje podatkov. Glavni namen odločitve za nadzorovano likvidacijo Factor banke in Probanke je bil poleg pokritja bančno-političnih tajkunov očitno v tem, da ostane čim več skritega o dejanskih razlogih, ki so pripeljali do propada obeh bank. Tukaj tudi ni uveljavljanja odgovornosti v takšnem obsegu, kot bi bilo možno, če bi banki šli v stečaj, za kar sta bili zreli po vseh kriterijih, ne uprav, ne nadzornih svetov in vseh ostalih, ki so pripeljali do tega. Največji lastnik Factor banke je bil Herman Rigelnik, soustanovitelj Kučanovega Foruma 21, nekdanji poslanec politične stranke LDS, ki je skoraj ni več na političnem prizorišču, in nekdanji predsednik Državnega zbora. Lastniki Probanke pa so bila podjetja recimo tako imenovanega nacionalnega interesa, Perutnina Ptuj, Trimo Trebnje, Pivovarna Laško, Gorenje, direktorji v teh bankah, člani nadzornih svetov, predsedniki uprav, člani uprav pa nekako v tem kolobarjenju pomešani na različnih funkcijah in stolčkih, ki so medsebojno obvladovali ta razmerja, si sami sebi dodeljevali kredite, za katere so v naprej vedeli, da jih ne bo treba vračati in tako naprej. Samo nekaj tednov pred to likvidacijo, 6. 9., je prišlo do izplačila 6,9 milijonov evra dividend iz podjetja Hermana Rigelnika, ki je lastnik Factor banke. Se pravi, samo nekaj tednov pred tem 6,9 milijonov odliva v obliki dividend iz podjetja, ki je lastnik te banke. Če bi maja minister dodatno ne namenil preko 100 milijonov v portfelj teh dveh bank, da je vzdrževal umetno še naprej njihovo likvidnost, se to ne bi zgodilo. In če bi namesto tega, kar je storil, zahteval od lastnikov, da to naredijo, da namesto teh izplačil dividend z vplačili dodatno zagotovijo možnosti zaposlovanja teh dveh zasebnih bank. Okoli 30 milijonov evrov je bilo teh dividend v tem Proteju, ki ga lastniško obvladuje Herman Rigelnik v preteklem obdobju. Da ne govorimo o vseh ostalih nagradah, ki so bile izplačane v tem obdobju za predsednike uprav, nadzornih svetov. V zadnjih štirih letih je bilo za več kot 700 tisoč evrov teh nagrad in sejnin. Nikomur od teh ne bo treba nič vračati, sem prepričan, da nihče od teh tudi ne bo nikoli za nič odgovarjal. Mimogrede, nisem prej pogledal po spletu, ali že kakšna filmska policijska akcija poteka, da malo zamegli to razpravo danes v Državnem zboru. Če se spomnite, 20. septembra, ko smo razpravljali o sanaciji bančnega sistema, so zaprli Medjo in Arharja, češ, da sta glavna kriminalca za to, kar se dogaja v bankah, za nekaj ur, no, ne vem, za enih 10, 20 ur. Tako da pričakujem, da se tudi danes kakšna taka filmska zgodba zgodi, ampak te zgodbe, oprostite, ne bodo rešile težav, s katerimi se ta država sooča, in ne morejo razbremeniti odgovornosti ministra za finance dr. Uroša Čuferja na tem področju, kajti on je kot minister prvi odgovoren za te rabote. V bistvu je s tem, ko si je zatiskal obe očesi maja letos in umetno omogočal podaljšanje življenja tema dvema bankama, tudi odgovoren za to, da je šlo teh 6,9 milijona evrov dividend zasebnemu lastniku gospodu Rigelniku, namesto da bi šli v to banko za njeno dokapitalizacijo ali za zagotavljanje njene tekoče likvidnosti. Nekaj podobnega se je dogajalo tudi z vsemi ostalimi, nimam časa, da bi naštel vse primere, naj povem enega z mojega področja. Pred leti se je dogajal tako imenovani prevzem podjetja Javor. Ni bilo vsem omogočeno, da bi prišli zraven, niso jim dopustili, da bi bili pripuščeni k temu. Očitno je to omrežje Foruma 21 odločalo o tem, kdo, kje, kaj, pod kakšnimi pogoji. In pri Javorju se je pojavil nek gospod Saša Remec, ki je dobil od Factor banke 4 milijone evrov kredita za ta prevzem. Podjetje propada. Več kot dve tretjini zaposlenih je na zavodu za zaposlovanje, podjetje nima dostopa do finančnih virov. Tega gospoda že davno več ni v tej lastniški strukturi, ampak dobil pa je 4 milijone evrov kredita. Zanima me, koliko od tega je bilo vrnjenih tej Factor banki. Na drugi strani pa je bil ponudnik, ki bi, če bi mu bilo dovoljeno, da to podjetje prevzame, omogočil, da bi danes podjetje še vedno delovalo, sem trdno prepričan, in bi imelo več zaposlenih, kot jih je imelo takrat pred tremi leti. Z izbranim načinom sanacije teh dveh bank bo strošek sanacije slovenskih bank veliko večji od sedaj znanega obsega slabih kreditov. V Sloveniji je še 56 % bank v domačem ali državnem lastništvu, ob istem načinu saniranja to pomeni še 14 milijard evrov poroštev države. Omenil sem prej, kakšne so ocene glede teh slabih kreditov. Če bi se država odločila za tako pot, bi to pomenilo njen finančni samomor, še posebej, če upoštevamo obrestno mero 5 do 6 %. Minister za finance dr. Uroš Čufer v okviru svojih pristojnosti nosi tudi odgovornost za tako diskriminatorno obravnavo slovenskih varčevalk in varčevalcev. S tem po našem mnenju neposredno krši 14. člen Ustave Republike Slovenije, ki določa, da smo pred zakonom vsi enaki. Prej sem omenil, zakaj menimo tako, in to našo trditev tudi utemeljil. Z odločitvijo o nadzorovani likvidaciji obeh bank je minister povzročil vsaj, prvič, zakonsko neutemeljen in privilegiran položaj varčevalk in varčevalcev Factor banke in Probanke, ki je v nasprotju z določbo tretjega odstavka 310. člena Zakona o bančništvu, ki določa, da je zajamčena vloga stanje vloge posamezne osebe do skupne višine 100 tisoč evrov na dan začetka stečaja nad banko, pri tem pa med drugim niso zajamčene vloge delničarjev banke, ki imajo najmanj 5-odstotni delež v kapitalu banke ali glasovalnih pravicah. In drugič, potencialno neenako obravnavo vseh ostalih varčevalk in varčevalcev, ki so zaradi nesorazmernega poroštva za ti dve banki izpostavljeni tveganju, da jim država ne bo mogla jamčiti niti za vloge do 100 tisoč evrov, navkljub jasni zakonski obvezi. Minister za finance dr. Uroš Čufer krši tudi usmeritve Evropske unije, na podlagi katerih morajo glavno breme bančne sanacije bank nositi lastniki bank in deponenti z nezavarovanimi vlogami, torej s tistimi preko 100 tisoč evrov predvsem, nikakor pa glavnega bremena ne morejo nositi davkoplačevalci, kot je to v primeru Factor banke in Probanke. Evropske usmeritve gredo tudi v smeri, da je v primeru, ko temu ni tako, državna pomoč, za kar gre pri Factor banki in Probanki, nedovoljena. V primeru Facto banke in Probanke glavne stroške izgub obeh bank nosijo ravno davkoplačevalci. Poglejmo, kako je bilo na primer na Cipru. V primeru neke banke, banke Laiki, so morali imetniki depozitov privoliti, da se jim je 47 % sredstev nad 100 tisoč evrov pretvorilo v delnice oziroma lastniški kapital te banke. Ob sprejemanju ukrepov v zvezi s tema bankama pa je tudi jasno razvidno, zakaj ni bil opravljen prenos slabih terjatev na tako imenovano slabo banko do konca meseca junija letos. Očitno Evropska komisija ne zaupa podatkom, ki so jih pošiljale v Bruselj slovenske oblasti, zaradi tega se opravljajo tako imenovani stresni testi v desetih slovenskih bankah in pregleduje njihova aktiva. Še enkrat naj povem, ker se to rado pozablja, da je glavno breme odgovornosti, kljub temu da smo poslušali, da ima minister tu omejeno odgovornost in da leži večja odgovornost na celotni vladi in Banki Slovenije, le na ministru za finance dr. Urošu Čuferju. Glavna odgovornost leži zaradi tega, ker je bil kot minister za finance seznanjen z bilančnimi podatki obeh bank, in to že v mesecu aprilu. Imamo revizijsko poročilo za Probanko z dne 26. aprila 2013, kjer je navedeno, da ponavljajoča se izguba iz poslovanja in nezadostnost delniškega kapitala povzroča precejšen dvom o sposobnosti banke, da nadaljuje kot delujoče podjetje. Nekaj podobnega ugotavlja tudi revizijska družba PricewaterhouseCoopers v letnem poročilu za leto 2012 za Factor banko. Vsi ti dokumenti pa tudi analize Banke Slovenije, kjer je po funkcij minister član v svetu, so govorili o tem, da ti dve banki nimata možnosti za nadaljnje delovanje in namesto odločitve o tem, da se ju prepusti saniranju najprej lastnikom in tistim, ki so te rabote povzročili, ne pa davkoplačevalcem, je maja meseca minister preprečil takratni verjetni scenarij s stečajem z več kot sto milijonsko injekcijo v depozite teh dveh bank. Na temo te problematike je bila, kot sem omenil že uvodoma, 20. septembra letos sklicana izredna seja Državnega zbora Republike Slovenije na našo zahtevo in na tej seji so bili zavrnjeni vsi predlagani sklepi, vse tisto, kar smo predlagali. Predlagali pa nismo nič nemogočega oziroma nič protizakonitega, kot so nekateri navajali. Predlagali smo, da od Vlade RS in Banke Slovenije v osmih dneh dobimo podrobno poročilo glede Probanke in Factor banke o tem, zakaj so bile sprejete te aktivnosti. Predlagali smo tudi, da dobimo poimenski seznam vseh oseb z depoziti v višini nad 100 tisoč evrov in z njimi povezanimi osebami. Predlagali smo tudi, da se brez odlašanja sprejmemo ukrepi, ki bodo omogočili, če to že ni bilo storjeno 6. 9. letos, večje pokrivanje teh rabot tistih, ki so jih povzročili, če poenostavim, se pravi lastnikov teh dveh bank, bivših članov uprav, nadzornih svetov itn., in še dva druga sklepa. Nobeden od teh sklepov ne bi kršil načela tajnosti podatkov, na katerega se je skliceval minister dr. Uroš Čufer, saj za razkritje teh podatkov obstaja izrecna zakonska podlaga v veljavnem zakonu o bančništvu. O tem govori 228. člen v povezavi z 231. členom Zakona o bančništvu, bi te določbe prebral, vendar mi zmanjkuje časa. Tudi tako blokiranje razkritij ni dobra odločitev. Ni dobra odločitev, saj morajo davkoplačevalci vedeti, za koga in za kakšne namene bo potrošen njihov denar. Denar, ki ga plačujejo preko vedno višjih davkov. V zadnjega pol leta so se povečali praktično vsi davki, ki jih je še mogoče povečati. Če bi se dalo izmisliti, verjetno bi se ta minister in ta vlada izmislila še kakšen nov davek. S tem se seveda zavestno izognejo tudi ugotavljanju odgovornosti tistih, ki so slabe dosjeje odobrili, in tistih, ki so se s temi slabimi dejanji okoristili. Toliko o prvi točki. Druga točka, zaradi katere predlagamo razrešitev ministra, pa je kršitev Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank v povezavi z zakonom o integriteti in preprečevanju korupcije, ki jo je minister zagrešil z namenom, da vsebinsko enak pristop prelaganje bremena na ramena davkoplačevalcev, kot je bil uporabljen pri pokrivanju izgub Factor banke in Probanke uporabi tudi pri delovanju Družbe za upravljanje terjatev bank, v nadaljevanju slaba banka. Eden od štirih neizvršnih direktorjev je bil iz te banke protipravno oziroma nezakonito razrešen zato, ker je javno nasprotoval oškodovanju slovenskih davkoplačevalcev. Vlada je v petek, 13. 9. Letos, na predlog ministra za finance dr. Uroša Čuferja na dopisni seji brez vsebinske utemeljitve razrešila enega od štirih neizvršnih direktorjev tako imenovane slabe banke, češ, da opravlja funkcijo, ki je po mnenju Komisije za preprečevanje korupcije nezdružljiva z opravljanjem funkcije v tako imenovani slabi banki. Ta odločitev se je zgodila dober teden po odločitvi ministra za finance, Vlade in Banke Slovenije o nadzorovani likvidaciji dveh zasebnih bank, ki ji je razrešeni mag. Andrej Šircelj v javnosti odločno nasprotoval. Šlo je za čisto politično razrešitev. Mnenja stroke glede nezdružljivosti niso bila enotna, za razlago zakona v takih primerih je pristojen Državni zbor in ne Komisija za preprečevanje korupcije in ne vladna služba za zakonodajo. Pa tudi če bi Državni zbor sprejel razlago, ki bi pritrjevala ugotovitvam, na katere se je uprl minister za finance dr. Uroš Čufer, bi moral biti funkcionar pisno seznanjen z okoliščinami, ki onemogočajo opravljanje obeh zadolžitev in pozvan k odločitvi. Šele če odločitve ne bi bilo, bi lahko bil podan predlog za razrešitev z ene ali druge funkcije oziroma zadolžitve. Glede na časovnico, 6. 9. je bila sprejeta odločitev o poroštvu milijarde 30 milijonov evrov, torej prenesene te rabote v dveh zasebnih bankah na pleča davkoplačevalcev, teden kasneje pa se je zgodila ta razrešitev, je popolnoma jasno, da je bil edini namen te razrešitve politične narave, da se je tudi predlagatelj, minister za finance dr. Uroš Čufer zavedal, da za ta korak nima ustrezne pravne podlage in da je bila ta razrešitev izpeljana samo zato, da bo Ministrstvo za finance in vlada Alenke Bratušek v slabi banke daleč od oči javnosti delala, kar bo hotela. Celotno ravnanje ministra za finance dr. Uroša Čuferja govori o tem, da ne spoštuje prisege, ki jo je dal ob imenovanju na položaj ministra za finance. Namesto da bi z vsemi močmi deloval za blaginjo Slovenije, z vsemi močmi deluje za interese vplivnih posameznikov, za interese tistih, ki so odgovorni za velikanske luknje v bančnem sistemu na eni strani in na drugi strani za interese špekulativnega kapitala, saj je z obema dosedanjima zadolžitvama, ki sta se zgodili v času njegovega ministrovanja, tako tisto majsko za 3 milijarde in pol ameriških dolarjev po 6-odstotni obrestni meri kot zadnjo v višini milijarde in pol evrov, ki se je zgodila v fantomskih okoliščinah s fantomskim vlagateljem v zaprtem postopku dan pred sprejetjem proračuna za leto 2014, ki je pri tem vložku na mah v trenutku nakupa zaslužil 6 milijonov evrov, ogrozil dolgoročno stabilnost javnih financ, s tem pa ogrozil tudi našo suverenost, predvsem pa prihodnost bodočih generacij. Ob tem se je treba vprašati, ali so grožnje naši suverenosti tisti, ki nam ponujajo denar po manj kot 1-odstotni obrestni meri, kar samo pri 4 milijardah kreditov, za kolikor se je zadolžitev države povečala v dobrega pol leta pod ministrovanjem ministra za finance dr. Uroša Čuferja, znese več kot 150 milijonov evrov prihrankov na letni ravni oziroma skoraj toliko, kot namerava vlada Alenka Bratušek pobrati preko davka na nepremičnine iz žepov davkoplačevalcev, predvsem malih, tistih, ki so si sami z odrekanjem ustvarili kar imajo. Minister za finance dr. Uroš Čufer sprejema in podpira ukrepe, ki dodatno bremenijo davkoplačevalke in davkoplačevalce , predlaga in sprejema ukrepe in odločitve, ki niso v interesu državljanov, niso v interesu te države, pač pa posameznih interesnih skupin, in ki slabijo našo suverenost. Vse to pa so ravnanja, ki so daleč od prisege, ki jo je minister dal ob imenovanju na ta položaj. Minister za finance je za opisana ravnanja, od katerih so nekatera tudi protipravna, predvsem pa v škodo države in državljanov, objektivno in subjektivno odgovoren. Iz navedenih razlogov je po našem mnenju minister za finance dr. Uroš Čufer v tolikšni meri izgubil zaupanje javnosti v izvajanje svoje politike in način njenega izvrševanja, da ne more več odgovorno opravljati javne funkcije na način, da bi ga javnost sprejemala kot ministra z visokimi moralnimi in etičnimi merili. Iz razlogov, ki sem jih navedel, vsebinsko okoli dveh točk vlagatelji interpelacije na podlagi 118. člena Ustave Republike Slovenije ter 253. člena Poslovnika Državnega zbora predlagamo, da Državni zbor po končani razpravi sprejme sklep: Dr. Uroš Čufer se razreši s funkcije ministra za finance. Hvala lepa.
Hvala tudi vam za obrazložitev interpelacije. Odgovor ministra za finance dr. Uroša Čuferja na interpelacijo ste prejeli z dopisom dne 30. 10. 2013. Besedo najprej dajem predsednici Vlade mag. Alenki Bratušek. Samo trenutek. Izvolite gospod Tanko, želite? Postopkovno.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Se opravičujem za ta neljubi zaplet. Pravočasno sem dvignil roko in opozoril. Bi pa vseeno, sedaj ko bo ta razprava tekla naprej, odgovor, ali so te racije, ki se dogajajo v HSE kaj povezane z obravnavo današnje točke dnevnega reda. Gospod Černač je v uvodu napovedal, da pričakuje neko odmevno akcijo policije. Kot vidimo, se to ravno sedaj dogaja in me zanima oziroma bi prosil za odgovor, ali je to kaj povezano s to točko dnevnega reda. Tukaj imamo predsednico vlade, imamo resornega ministra in bi prosil za pojasnilo. Ob vsaki taki pomembni stvari, ko se dogaja v državnem zboru, se zgodi policijska akcija, ki preusmerja pozornost. Predlagam, da nastopajoči s strani vlade dajo primeren dogovor. Hvala lepa.
Gospod Tanko, ta postopkovni predlog, zelo dobro veste, da ni bil postopkovni predlog, neke vrste vprašanje, ki nima popolnoma nobene povezave s to točko dnevnega reda. Prosim? Vsi vemo, kaj imamo na dnevnem redu, tudi predlagatelji interpelacije ste, tako da mislim, da glede tega ni nobenega dvoma. Lahko ugotovim samo to, da ste zlorabili ta inštrument za to, da ste govoril o neki temi, ki dejansko ta hip ni na dnevnem redu državnega zbora. Besedo ponovno dajem predsednici Vlade mag. Alenki Bratušek.
Hvala. Spoštovane poslanke, poslanci, gospe in gospodje! Od prvega dne, ko je moja vlada prevzela svoje obveznosti, je bila ena od ključnih prioritet izhoda iz obstoječe krize vrnitev zaupanja v Slovenijo, njene institucije in ne nazadnje tudi v bančni sistem tako s strani Evropske komisije kot drugih mednarodnih institucij, zlasti pa finančnih trgov. Zaradi teh je treba vrniti zaupanje v Slovenijo. Pomemben del tega procesa je tudi minister dr. Čufer, ki sem mu zaupala eno ključnih, zelo stresnih, težkih in tudi nehvaležnih nalog v državi. Svojo nalogo opravlja vestno, pošteno in v skrbi za našo državo in njene ljudi. Je kredibilen minister, odloča se na podlagi argumentov in svoje odločitve tudi dobro utemelji. Ključen del našega izhoda iz krize je sanacija bank in povečanje stabilnosti bančnega sistema. Mislim pa, da je prav, ker ste nam že dali priložnost, še enkrat povemo, zakaj pravzaprav smo tam, zakaj je bančni sistem v problemih. Slabi, tajkunski, najslabši krediti so bili dani v letih 2006 in 2007. Takrat vlade ni vodila Alenka Bratušek, takrat minister za finance ni bil dr. Uroš Čufer. Vlado je vodil Janez Janša. Banke so vodili ljudje, ki ste jih vi, vaša vlada postavili tja. In zato se danes, na žalost, moramo ukvarjati s tem. Bistveno raje bi se ukvarjala s kakšnimi drugimi stvarmi, pa je to zaradi stabilnosti bančnega sistema, zaradi stabilnosti države treba rešiti. Stabilnost bančnega sistema je predpogoj, da bodo banke zopet lahko služile gospodarstvu, zato se izvajajo tako imenovani stresni oziroma obremenitveni testi, zato nadzorovano prenehanje dveh težko bolnih bank in zato slaba banka. Zaradi preteklih izkušenj želimo ta proces izpeljati kar se da strokovno in transparentno. S tesnim sodelovanjem mednarodnih institucij, kot sta Evropska centralna banka in Evropska komisija, kar nam daje še dodatno kredibilnost, sta pa to dve izmed inštitucij, ki jih kličete ena pomoč v našo državo. Zato je pomembno, da so bili postopki v zvezi z nadzorovanjem in prenehanjem Probanke in Factor banke skladni z mednarodno prakso in usklajeni z omenjenimi evropskimi inštitucijami. Ne samo usklajeni, celo soglasje Evropske komisije je bilo treba dobili pred tem. In še enkrat, spoštovane gospe in gospodje, to sta inštituciji, ki ju vi kličete k nam na pomoč. Se pravi, da ne bi delali popolnoma nič drugače, kot smo to naredili mi, ker je bilo narejeno v sodelovanju in z njihovim soglasjem. Slednjim, se pravi tako domači kot tuji javnosti in finančnim trgom in omenjenim inštitucijam, smo dali vedeti, da s sanacijo bank mislimo resno. Jaz verjamem, da veste, kaj pomeni, če lahko uporabim besedo kolaps bančnega sistema, zato to ni treba posebej razlagati, panika, kam bi ves denar, ki v bankah je, odtekal. Ker smo se zavedali, da je stabilnost bančnega sistema najpomembnejša, je pač bila sprejeta odločitev, kakršna je bila. In prepričan sem, da v danem trenutku najboljša, podprta s soglasjem evropskih institucij, institucij, ki jih vi kličete na pomoč v našo državo. Nadzorovano prenehanje delovanja Probanke in Factor banke je bila pravilna odločitev, ki bo pripomogla k bolj zdravemu bančnemu sistemu v Sloveniji. Drugi očitek ministru dr. Čuferju je razrešitev gospoda Širclja. Pri razrešitvi gospoda Širclja z mesta neizvršnega direktorja Družbe za upravljanje terjatev bank ali, kot ji rečemo, slabe banke je ministrstvo pri oblikovanju predloga vladi upoštevalo pravni mnenji vladne službe za zakonodajo in Komisije za preprečevanje korupcije, ki sta po preučitvi različnih pravnih podlag obe ugotovili, da za gospoda Širclja veljajo zakonska določila o nezdružljivosti funkcije poslanca s funkcijo nadzora v gospodarski družbi in, mimogrede, to velja za vse poslanke in poslance, ki sedite v Državnem zboru. Funkcija neizvršnega direktorja v tej tako imenovani slabi banki pa nedvomno pomeni opravljanje nadzorne funkcije v gospodarski družbi, saj neizvršni direktorji upravnega odbora po statutu družbe za upravljanje oziroma slabe banke opravljajo funkcijo nadzora. Toliko glede očitane nezakonitosti razrešitve gospoda Širclja. Lahko pa glede gospoda Širclja mirno rečem, da ni bil imenovan za neizvršnega direktorja te slabe banke zaradi svoje domnevne skrbi za interese slovenskih davkoplačevalcev in še manj zaradi morebitnega nadzora opozicije nad delovanjem tako imenovane slabe banke. Gospod Šircelj v trenutku imenovanja ni bil poslanec opozicije, gospod Šircelj je bil takrat državni sekretar na Ministrstvu za finance in Ministrstvo za finance ga je tja postavilo z namenom, da bi imelo tudi ministrstvo ustrezno vlogo pri upravljanju inštitucije, ki bo imela ključno nalogo in vlogo in nalogo pri sanaciji našega bančnega sektorja. Ta pa bo imel spet ključno vlogo pri okrevanju gospodarstva in javnofinančni konsolidaciji. Opozicija pa opravlja svojo vlogo nadzora preko za to določenih oblik parlamentarnega nadzora. Funkcija neizvršnega direktorja družbe oziroma slabe banke ne sodi mednje. Zato se mi zdi naravnost neokusno, da se je gospod Šircelj oklepal te funkcije tudi še po tem, ko je postal opozicijski poslanec in ko njegova vloga ni bila več konstruktivno povezovanje dela Ministrstva za finance in slabe banke, marveč prav nasprotno: izkoriščanje te vloge za oviranje povezovanja oziroma za politično slabitev vloge Ministrstva za finance pri tem, za državo ključnem, procesu. Minister Čufer je svoj predlog za razrešitev gospoda Širclja vladi smiselno utemeljil, vlada pa je ga sprejela. Minister Čufer dela dobro in sama mu popolnoma zaupam. Naj spomnim, da je dobro in učinkovito delo te vlade, še zlasti ministra dr. Čuferja v svojih ocenah prejšnji teden izpostavila tudi Evropska komisija. Ne le, da je v oceni ukrepov za odpravo čezmernega primanjkljaja ugotovila, da je, citiram: "Slovenija v letu 2013 ukrepala učinkovito in da je kot kaže na dobri poti, da izvede priporočene strukturne izboljšave v letu 2014." V okviru poročila o mehanizmu opozarjanja je tudi poudarila, da, ponovno citiram: "… so se strukturne reforme, pomembne za prilagoditev makroekonomskega neravnotežja v zadnjih mesecih stopnjevale, pri čemer je bil na področju bančnega sektorja dosežen ključen napredek." Na jasen napredek Slovenije pri fiskalni konsolidaciji je ne nazadnje včeraj opozoril tudi OECD. Navedene spodbudne ocene, za katere gredo zasluge tudi konstruktivnemu sodelovanju večine poslank in poslancev, socialnih partnerjev in ne nazadnje tudi vseh državljanov, so toliko bolj dragocene zaradi dejstva, da sta bili glede proračunov za prihodnje leto med vsemi članicami evroobmočja od nas bolje ocenjeni le Nemčija in Estonija. To je dodaten argument v smeri vračanja zaupanja mednarodnih institucij, Evropske komisije, ECB, Mednarodnega denarnega sklada, ponovno t. i. trojka, in konec koncev tudi OECD, to kažejo padci obresti v zadnjih dneh, tudi finančnih trgov, zaupanje v našo državo se veča tudi na finančnih trgih. Nismo več v družbi Cipra, Grčije, Portugalske, ampak je naša družba Francija, Nizozemska, Nemčija in Estonija. Zaupanje v Slovenijo se torej vrača, kar pa nikakor ne pomeni, da je naše delo končano. Temelji, na katerih želimo graditi, se krepijo. Zavedamo se, da mora ta napredek čim prej občutiti naše gospodarstvo in seveda ljudje v vsakdanjem življenju. Spoštovane gospe in gospodje! Suverenost naše države je tisto, za kar delamo. Obljubila sem, da bom naredila vse, da svoje probleme rešimo sami. Nismo še na cilju, smo pa na dobri poti. Tisti, ki kličete pomoč iz tujine, ste očitno brez znanja in idej. Še včeraj je bila pomoč iz tujine grožnja, danes naj bi bila to pomoč in nekaj dobrega za našo državo. Kdo lahko to razume? Glede na navedeno lahko podčrtam, da minister za finance dr. Uroš Čufer uživa moje polno zaupanje. Je odličen minister, interpelacija pa popolnoma neutemeljena. Verjamem, da boste podprli njega in ne interpelacije. Hvala.
Hvala. Za obrazložitev pisnega odgovora na interpelacijo dajem besedo ministru dr. Urošu Čuferju.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani predsedujoči, spoštovana predsednica Vlade, ministrici in ministri! Dovolite mi, da na kratko predstavim odgovor na interpretacijo o mojem delu in odgovornosti kot ministra za finance. Interpelacijo na podlagi 118. člena Ustave Republike Slovenije in 253. člena Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije je 1. oktobra vložilo 26 poslancev, s prvopodpisanim poslancem SDS Jožetom Tankom. Na vse zapisane očitke sem odgovoril v svojem pisnem odgovoru že 30. oktobra. Uvodoma želim pojasniti, da očitke iz interpelacije v celoti zavračam kot neutemeljene. V nadaljevanju bom tudi podrobno pojasnil utemeljenost in zakonitost svojih dejanj v očitanih dejanjih in pri tem povzel argumente, ki sem jih dal že v pisnem odgovoru. Glede očitkov, ki so bili naslovljeni name v zvezi z ukrepi podelitve državnega poroštva v okviru postopka nadzorovanega prenehanja Factor banke in Probanke, želim poudariti, da je bila uvedba ukrepov za ti dve banki sprejeta na podlagi Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Skupaj sta jih sprejeli Vlada Republike Slovenije in Banka Slovenije. Vlada je ukrepe sprejela na podlagi predloga medresorske komisije, v kateri sodelujejo tako predstavniki ministrstva kot Banke Slovenije. Medresorska komisija je svoj predlog oblikovala na podlagi pobude Banke Slovenije za uporabo ukrepov, ki jih daje na razpolago omenjeni zakon. Pri odločitvi se je torej v celoti sledilo postopkovniku veljavnih predpisov in vse navedeno potrjuje, da je bilo moje ravnanje in ravnanje Ministrstva za finance, ki ga vodim, povsem zakonito. Nadalje želim poudariti, da so bili vsi sprejeti ukrepi utemeljeni in sprejeti v skladu z veljavnimi predpisi, ki urejajo ukrepe za sanacijo bank. Država lahko izda poroštvo, kot je bilo dano za obveznosti obeh bank do Banke Slovenije iz naslova črpanja neposrednega posojila v skrajni sili, če bi v nasprotnem primeru prišlo do ogrožanja stabilnosti finančnega sistema. Banka Slovenije je v prej omenjeni pobudi ocenila, da banki izpolnjujeta pogoje za izdajo poroštva. Njuno nenadzorovano prenehanje bi namreč lahko povzročilo plačilno nesposobnost obeh bank, kar bi v končni fazi najverjetneje povzročilo tudi nestabilnost celotnega finančnega sistema. Država bi tako zaradi stečaja obeh bank imela večje izgube in stroške, kot bi jih imela iz naslova njunega nadzorovanega prenehanja. Do takšne ugotovitve pridemo že, če upoštevamo visok znesek zajamčenih vlog, ki so v obeh bankah, gre za znesek v višini 400 milijonov evrov, ki ga ostale banke v sedanjih razmerah ne bi bile sposobne same pokriti, za znesek državnih depozitov in depozitov z državo povezanih podjetjih. Še večji finančni učinek pa bi imele posredne posledice. O njih bom govoril v nadaljevanju. V zvezi z neskladnostjo oziroma skladnostjo izvedenih ukrepov z usmeritvami Evropske unije želim izpostaviti, da so bila upoštevana spremenjena pravila Evropske komisije o državnih pomočeh. V skladu z novimi pravili Evropske unije morajo države članice celo spodbujati izstop neuspešnih bank s trga tudi z ukrepi državne pomoči, ki jo odobri Evropska komisija. Državni organi morajo komisiji predložiti načrt nadzorovanega prenehanja kreditne institucije, ki vključuje zahteve glede delitve bremen med delničarji in imetniki podrejenih dolžniških instrumentov. Na tak način se omeji državna pomoč na najmanjšo potrebno in zmanjšajo potrebni izdatki državnega proračuna. Da je bil ukrep poroštva primerno izveden, meni tudi Evropska komisija, saj je ukrep začasno odobrila. V okviru odobritve je od Republike Slovenije zahtevala, da ji v dveh mesecih posreduje načrt likvidacije Factor banke in Probanke, ki bo podlaga za dokončno odobritev ukrepov. Načrt obeh bank je bil v začetku novembra posredovan Evropski komisiji in v decembru se pričakuje dokončna odobritev poroštva in dokapitalizacije. Glede očitanih pogubnih javnofinančnih posledic za državo, velikega bremena za davkoplačevalce ter domnevno finančno nevzdržnega modela bančne sanacije želim poudariti, da bi bile javnofinančne posledice večje, če bi prišlo do stečaja dveh bank. Že zaradi prej omenjenega odliva sredstev bi lahko prišlo do sistemske krize in negativnih posledic za celoten finančni sistem ter posledično tudi za državo. Zaradi prepletenosti obeh bank bi stečaj okužil tudi druge finančne institucije, to pa bi znižalo plačilno sposobnost in raven kapitala v celotnem finančnem sistemu. Prav tako bi s stečajem bank prenehale nekatere kritične funkcije, na primer, plačilne storitve, kar bi še dodatno obremenilo gospodarstvo. Poslovanje drugih bank bi se lahko okužilo tudi preko nezaupanja varčevalcev, ker bi varčevalci pospešeno dvigovali svoje vloge. V primeru, da bi omenjeni dve banki prepustili postopku stečaja, bi to pomenilo, da bi brez utemeljenega razloga povzročili, da bi iz slovenskih bank odtekla večja količina denarja, večja, kot jo bomo potrebovali za izpeljavo postopka nujnega in nadzorovanega prenehanja. In to je tudi stabilna praksa, ki je uveljavljena v Evropski uniji, kako zapirati banke, ki ne morejo dolgoročno preživeti. V razmerah trenutne občutljivosti bančnega sistema, v katerem hkrati potekajo tudi neodvisni zunanji pregledi in obremenitveni testi, kakršnakoli oblika nenadzorovanega stečaja lahko pripelje do domino učinka z neugodnimi in nepredvidljivimi posledicami ne za celotni finančni sistem, temveč tudi za celotno gospodarstvo, po nepotrebnem. Dejansko se je izkazalo, da so bila tveganja, ki sem jih prej omenjal, z izvedbo sprejetih ukrepov nevtralizirana, saj zaradi težav Factor banke in Probanke ni prišlo do večjega odtoka depozitov. Poleg tega nadzorniki ocenjujejo, da zaradi nadzorovane likvidacije obeh bank ni bila ogrožena stabilnost zavarovalnic, investicijskih družb, vzajemnih skladov, vzajemnih pokojninskih skladov ter pokojninskih družb, do česar bi prišlo v primeru njunega stečaja. Učinki na finančne institucije so bile s sprejetimi ukrepi tako v prvi vrsti omejeni na lastnike in na imetnike podrejenih inštrumentov. Ti bodo izgubili celotno imetje, ki ga imajo v teh vrednostnih papirjih in v delnicah teh dveh bank. Prav tako v času od sprejetja ukrepov nemoteno potekajo tudi plačilne storitve, zato glede na navedeno ocenjujem, da je sprejetje ukrepov doseglo svoj namen. Vlada ni odobrila neomejenega poroštva, temveč je za Probanko odobrila poroštvo v višini 490 milijonov evrov, za Factor banko pa v višini 540 milijonov evrov, pri čemer se unovčitev izdanih poroštev ne predvideva v celoti. Strošek nadzorovanega prenehanja pred morebitnim vplačilom javnofinančnih sredstev bodo namreč najprej nosili lastniki bank, nato imetniki podrejenih obveznic in šele na koncu tudi država. Znesek države je bil ocenjen na 400 milijonov evrov in naj bi se porabil za dokapitalizacijo obeh bank. Na očitek, da se je k podelitvi neomejenega državnega poroštva pri postopku nadzorovanega prenehanja obeh bank pristopilo še pred prejemom rezultatov bančnih stresnih testov, pojasnjujem, da so to po oceni Banke Slovenije zahtevale dejanske razmere v obeh bankah. Banki v skladu z oceno do dokončanja teh predlogov ne bi bili sposobni izvajati vseh svojih obveznosti. Pred to oceno je izhodiščni načrt sicer bil, da se najprej okrepijo sistemske banke, da se prenesejo njihove slabe terjatve na DUTB in se jih dokapitalizira in se šele potem pristopi k ukrepom v zvezi z manjšimi bankami, saj se na tak način sistemsko tveganje finančne nestabilnosti bistveno zmanjša. Glede na potek dogodkov pa smo bili primorani ukrepati tako, kot smo, se pravi, da smo morali najprej izvesti ukrepe glede Probanke in Factor banke, pri sistemskih bankah pa na zahtevo evropskih institucij še vedno potekajo prej omenjeni zunanji pregledi kakovosti aktive bank in obremenitveni testi. Šele po njihovem zaključku bo možen prenos slabih terjatev na slabo banko in dokapitalizacija teh bank. Ne morem se strinjati tudi z navedbami vlagateljev interpelacije, da se na izredni seji Državnega zbora, ne kateri je bila obravnavana problematika reševanja obeh bank z denarjem slovenskih državljank in državljanov, s sklicevanjem na pravila o tajnosti podatkov zavajajo poslanci. Ministrstvo za finance s takšnimi podatki ne razpolaga. Poleg tega pa bi, kot je že večkrat pojasnila Banka Slovenije, razkritje podatkov, ki ste jih zahtevali, pomenilo kršitev Zakona o bančništvu. Očitke zavračam, saj ministrstvo ne more razkriti zahtevanih podatkov, s katerimi ne razpolaga in za zbiranje katerih tudi nima nobene pravne podlage. V nadaljevanju želim odgovoriti še na očitek vlagateljev interpelacije glede razrešitve poslanca mag. Andreja Širclja s funkcije neizvršenega direktorja družbe za upravljanje terjatev bank. Uvodoma pojasnjujem, da si je ministrstvo pred odločanjem Vlade o razrešitvi mag. Širclja z namenom razjasnitve vprašanj, povezanih z obstojem konflikta interesov, pridobilo mnenje Službe Vlade Republike Slovenije za zakonodajo ter Komisije za preprečevanje korupcije. Na podlagi podrobne proučitve veljavnih predpisov ter na podlagi pridobljenih mnenj je ministrstvo ugotovilo, da funkciji poslanca Državnega zbora in neizvršnega direktorja upravnega odbora DUTB nista združljivi. Neizvršni direktorji namreč skladno s statutom DUTB opravljajo funkcijo nadzornega odbora, medtem ko Zakon o poslancih določa, da poslanec ne sme biti član nadzornega odbora gospodarske družbe, med katere sodi tudi DUTB. Na tem mestu želim še podrobneje pojasniti razlago veljavne zakonodaje, na podlagi katere je Ministrstvo za finance predlagalo Vladi razrešitev mag. Andreja Širclja. ZUKSB, se pravi zakon o slabi banki, na podlagi katerega je bila ustanovljena slaba banka, določa, da se določbe Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije ne uporabljajo za neizvršne direktorje upravnega odbora slabe banke. Tudi sicer določbe tega zakona o nezdružljivosti funkcij za poslance ne veljajo, saj področje nezdružljivosti poslanske funkcije z drugimi funkcijami ali dejavnostmi ureja poseben zakon. Zakon o poslancih v drugem odstavku 12. člena določa, da poslanec ne sme biti član nadzornega organa gospodarske družbe. Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije je sicer po določbi lastnega 3. člena subsidiarne narave in se v javnem sektorju uporabila samo, če drug zakon istih vprašanj ne ureja drugače. In ker nezdružljivost poslanske funkcije z opravljanjem dodatne dejavnosti in članstvom v organih upravnih oseb ureja Zakon o poslancih, se določbe Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije v tem delu za poslance ne uporabljajo. Ker zakon o slabi banki ni izključil uporabe Zakona o poslancih, po drugi strani pa neizvršni direktorji opravljajo funkcijo nadzornega odbora, je ministrstvo na podlagi pridobljenih mnenje ugotovilo, da sta funkciji poslanca in člana upravnega odbora slabe banke nezdružljivi. Mag. Andrej Šircelj in upravni odbor sta bila obveščena o pridobljenih pravnih mnenjih. Mag. Širclja sem tudi predhodno seznanil, da nameravam Vladi predložiti predlog sklepa, s katerim bo pozvan, da v določenem roku pove svojo odločitev, ali bo opravljal funkcijo poslanca ali funkcijo neizvršnega direktorja DUTB. Po opravljeni razpravi na Vladi glede vprašanja nezdružljivosti poslanca neizvršnega direktorja pa je prevladalo mnenje, Vlada je sprejela sklep, s katerim je mag. Širclja razrešila s funkcije neizvršnega direktorja. Pri tem smo upoštevali tudi dejstvo, da je imel mag. Andrej Šircelj na razpolago dovolj časa za svojo odločitev in da ni bil potreben dodaten čas, da odpravi konflikt interesa. Na osnovi povedanega in pisnega odgovora na interpelacijo, v katerem sem dal tudi podrobnejše obrazložitve, predlagam Državnemu zboru, da po opravljeni razpravi ne sprejme predlaganega sklepa o moji razrešitvi s funkcije finančnega ministra. Zahvaljujem se vam za pozornost, spoštovanim poslankam in poslancem pa sem na voljo še za dodatna pojasnila. Hvala.
Hvala ministru za obrazložitev pisnega odgovora. Prehajamo pa na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Rihard Braniselj bo predstavil stališče poslanske skupine Državljanske liste. Prosim, če prisluhnete stališču poslanske skupine Državljanske liste. Izvolite, gospod Braniselj.
Hvala lepa. Lep pozdrav, spoštovani predsednik, predsednica Vlade, ministrski zbor! Da imamo v bančnem sistemu težave že dalj časa, seveda ni nikakršna skrivnost. Nimamo jih samo mi. V bistvu glede tega nismo nobena izjema. Smo pa izjema glede odločnosti in hitrosti, s katero se tega problema lotevamo reševati. Namesto da bi se ga lotili reševati hitro in učinkovito, smo najprej potrebovali eno vlado, da je problem spregledala in odlagala, nato drugo, da je po hudem nasprotovanju prvih nekako pripravila koncept reševanja in začela z zakonskimi spremembami, sedaj pa je na tretji vladi, da to nekako zaključi. Vlada in Banka Slovenije sta poleti 2013 v primeru Factor banke in Probanke odreagirali odločno in edino pravilno. Če gremo nekoliko v zgodovino. 15. september 2008 stečaj banke Lehman Brothers, kar je bil povod za nastanek svetovne gospodarske krize, pri čemer je bil tržni delež te nepomembne banke celo precej manjši in bistveno manj pomemben za ameriški bančni sistem kot delež Probanke in Factor banke v Sloveniji. V Združenih državah Amerike so se tega problema lotili takoj in kmalu zatem je že bilo jasno, da bodo davkoplačevalci iz te zgodbe izšli kot zmagovalci. Država je dobila nazaj več, kot je za rešitev bank sploh vložila. In vložila je ogromna sredstva davkoplačevalskega denarja v zasebne banke. Tega v Sloveniji zaradi počasnosti in zamudnega odločnega ukrepanja, žal, ne moremo pričakovati. Če bi se takrat lotili sanacije bank, bi jih sanirali lažje, lahko bi jih lažje dokapitalizirali, lahko bi jih lažje tudi prodali. Tudi druge države, ki jih bančna kriza ni obšla, so se reševanja lotile takoj, vsi že leta 2008, hitro, izdatno in tiho. Nemčija je takrat inicirala v bančni sistem 10 % BDP, javnih sredstev, in to v nekaj tednih, Velika Britanija celo 15 % BDP hitro in podržavila je banke. Švicarska banka UBS leta 2008 z bliskovito akcijo vlade in centralne banke vloži 4,8 milijarde evrov novega kapitala, 50 milijard evrov prenosa slabih terjatev in 20 milijard dokapitalizacije s posojili. Republika Slovenija do sedaj v teh letih 2 % BDP. Očitek o podelitvi državnega poroštva pri nadzorovani likvidacije Probanke in Factor banke je očitek, ki ga predlagatelji omenjajo kot prvega. Mi v Državljanski listi menimo, da ta očitek ni utemeljen. Banka Slovenije se je skupaj z Vlado odločila, da preseka ta gordijski vozel slovenskih bank. Res je, da gre šele za prvi vozliček, glede na velikost dveh bank, o katerih je govora danes. Ampak potrebna je bila odločna reakcija in smo zadovoljni, da je do nje prišli. Likvidacija ali stečaj. To je vprašanje, ki bo tudi danes predmet debate. Likvidacija naj bi predvidoma stala 400 milijonov. Velik del tega je posledica prevredotenja nepremičnin, ki zaradi stanja na trgu še kar izgubljajo vrednost. Vsem nam pa je tudi jasno, da ob tovrstnih prodajah, kjer moraš prodati, pride do ustreznih diskontov. Nadalje do slabitev pride tudi pri prenosu kreditov na druge banke, kjer se ravno tako obračuna neke vrste diskont. Ob 2 milijardah bilančne vsote 400 milijonov stroškov likvidacije predstavlja 20 %. Ob stečaju pa se tipično izgubi najmanj 75 % vrednosti, saj gre za precej hitrejšo likvidacijo sredstev, kar se odraža tudi na samih diskontih. Tudi najuspešnejši tovrstni projekti so prešli do najmanj 60 % izgube, kar pomeni, da je bilo rešenih le 40 % sredstev, in to v najuspešnejših primerih, ne v stanju, kakršnega imamo v bančnem gospodarskem in nepremičninskem sistemu danes v Sloveniji. Če ob tem v obzir vzamemo, da je širši sektor države v obeh bankah nastopal skoraj s 700 milijoni evri depozitov, je jasno, da bi bil rezultat za državljane in občane, občine imajo namreč kar nekaj sredstev deponiranih v obeh bankah, približno enako zanič tudi v primeru stečaja. Teh skoraj 700 milijonov javnega denarja v teh dveh bankah zahteva odgovor. Del je bil verjetno naložen zaradi visokih obresti in brez upoštevanja tveganja, del pa prav gotovo izvira tudi iz prijateljskih, da ne rečemo pajdaških povezav. Ne nazadnje podatek, da lastniki nimajo pomembnega deleža med depoziti, ne preseneča. Banko ustanoviš zato, da potem delaš dobiček s tujim denarjem, da dobiček delaš s svojim denarjem, banke ne potrebuješ. Pravilnost odločitve Banke Slovenije potrjuje tudi odločba Evropske komisije na podlagi likvidacijskega načrta, kar je izredna uprava morala pripraviti v 45 dneh. Izredni upravi bank vodita tujca, kar vseeno daje upanje, da se bo ta gordijski vozel končno začel razpletati brez posegov takšnih in drugačnih tovariških omrežij, stricev in botrov. Lahkotnost, s katero marsikdo ponuja stečaj kot tisto zveličavno rešitev, kaže ne le na to, da daje prednost populizmu pred resno obravnavo konkretnih podatkov, ampak na popolno nerazumevanje delovanja bančnega sistema. Že efekt ciprske zgodbe, kjer so bile vloge vseh zamrznjene zgolj za en sam teden in je bilo jasno, da majhni varčevalci ne bodo izgubili nič, in ob vedenju, da je Ciper popolnoma drugačna zgodba kot Slovenija, je iz slovenskih bank odšlo za 500 milijonov evrov depozitov. Kaj bi to pomenilo v Sloveniji za ostale banke, če bi slovenski časopisi v naslovnici objavili: Slovenski banki v stečaj. Le nekaj dodatnega umika prihrankov iz banke je treba, pa bodo delodajalci plače izplačevali v bonih, pokojnine bodo izplačane v bonih, ker denarja za kroženje po denarnem toku ne bo. Nedvomno pa bi bili tega zelo, zelo veseli bankirji na drugi strani meje. In tukaj se ne moremo znebiti občutka, da tisti, ki so leta 2007 izvolili prejšnjega guvernerja, ki so vmes bili v vladni koaliciji, težko sprejmejo dejstvo, da se je pa sedaj končno začelo odpirati omare z okostnjaki in ja, tudi sami upamo, da bodo ustrezni seznami čim prej odšli na ustrezen inštitucije in da jim bodo v druge inštitucije, tudi takšne z rešetkami, sledili tudi do sedaj očitno nedotakljivi in zaščiteni. Roka pravice se steza na prave naslove, je počasna, vendar temeljita, lahko je slepa, vendar dobro vidi v temi. Predlagatelji te interpelacije so večkrat zahtevali, da se iz vseh bančnih poslov umakne bančna tajnost. Argument, ki ga ponavljajo, je, da davkoplačevalci vendarle morajo vedeti za imena tistih, ki so jih okradli. Takšna zahteva je jasno nezakonita in bi rušila slovenske banke. Prav je, da za politiko in populizem bančna tajnost trdno ostane, davkoplačevalci pa vedo, da bančna tajnost ne velja za policijo, za tožilstvo, za nacionalni preiskovalni urad, za specializirano državno tožilstvo, za sodišča in za zapore in jih tudi ne ovira v boju zoper gospodarski kriminal. Organi pregona zadnji čas delajo bolje, zakonodaja promtno sledi potrebam, zahteve državljank in državljanov so upravičeno visoke, svetih krav več ni in pričakujemo rezultate. Rezultati so že pred nami. Pričakujemo obsodilne sodbe in zaplembe premoženja tistih, ki so opustošili naše banke, podjetja in javne finance. In na koncu še o tem, da rešujemo privatne banke. Jih res rešujemo? Likvidacija pomeni ukinitev, prenehanje, ne pa reševanje. Likvidacija pomeni, da bodo lastniki izgubili vse. Pa ne le lastniki, ampak tudi imetniki nekaterih podrejenih vrednostnih papirjev, ki so zavestno ali nezavestno sprejeli višje tveganje, ki jih takšni papirji prinašajo, v zameno za višje obljubljene donose. Ne nazadnje je očitno, da se za radikalne ukrepe, in likvidacija banke je radikalni ukrep, pristojni nekako lažje odločijo, če gre za zasebne banke, pri državnih pa se ves čas operira z dokapitalizacijami, z reševanjem, ki pa jim nekako ni videti konca, kot tudi ne stroškom, ki jih nalagamo davkoplačevalcem. Tudi tu je treba presekati s tovrstnimi dejanji. Ampak če v privatnih bankah to še nekako razumemo, da je bil v ozadju pohlep lastnikov, ki so projekt zavozili, kako vendar razumeti to, da smo zavozili tudi državne banke? Verjetno gre za enak pohlep, vendar v tem primeru še vedno nedefiniranih akterjev z delovanjem iz ozadja. Ja, žal nas tudi pri državnih bankah še čaka reševanje zavožene situacije. Vendar ravnanje ministra in predvsem odziv Banke Slovenije ob poletni odločni intervenciji pri dveh bankah daje zaupanje v slovenski bančni sistem. Akcija je bila izvedena skrbno, v sodelovanju z institucijami EU, in do skrbno izbranega trenutka informacije niso prihajale v javnost, po sprejeti odločitvi pa se odgovorni niso zapirali v svoje pisarne, ampak so ves čas ustrezno in transparentno komunicirali z javnostjo. Likvidacijo teh bank je razumeti kot prvi korak, da se ta netransparenten preplet politike in zasebnih interesov pretrga, kot prvi korak k nekemu normalnemu bančnemu sistemu, ki bo izvajal svojo primarno funkcijo. Z zbiranjem depozitov na eni strani in s kreditiranjem podjetij na drugi strani se ne moremo znebiti občutka, da je bil bančni sistem do sedaj podrejen nekaterim drugim ciljem, kar je bila tudi glavna ovira za normalizacijo le-tega, navzven pa vidno predvsem kot nasprotovanje privatizaciji. Ni privatizacija najbolj pomembna, je pa tisti lakmusov papir, ki kaže na to, kateri interes prevlada. In končno, ta država si ne more in ne sme privoščiti vtisa, da bančnega sistema ni sposobna obvladovati in da so depoziti v bankah ogroženi. In to je zgodba, ki jo predlagatelji očitajo finančnemu ministru. Jasno je, da je v tem delu očitek predlagateljev ministru za finance popolnoma neutemeljen. Razrešitev mag. Andreja Širclja kot neizvršnega direktorja DUTB. To je drugi od menda pomembnih argumentov za današnjo interpelacijo. Čeprav smo v Državljanski listi glasovali za rešitev iz tretjega odstavka 8. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, ki izrecno dopušča možnost, da je tudi poklicni funkcionar lahko neizvršni direktor upravnega odbora Družbe za upravljanje terjatev bank, pa se nihče, prav nihče od nas ni drznil pomisliti, da bo katerakoli vlada na to funkcijo imenovala kar poslanca Državnega zbora ter s tem grobo posegla v nasprotje interesov med zakonodajno in izvršilno vejo oblasti. Šlo je za evidentno kršitev Zakona o poslancih in temeljnih pravil integritete. In edino pravilno je, da se to neskladje, ta kršitev zakonodaje odpravi tudi na ta način, da pride do razrešitve. V tej vladi, ki je takšno kadrovanje storila, takrat ni bilo več ministrov Državljanske liste. In povsem očitno je, da so takrat ostanki Janševe vlade pri kadrovanju popolnoma izgubili kompas. Poslanska skupina Državljanske liste ne bo glasovala za razrešitev dr. Uroša Čuferja s funkcije ministra za finance. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Mihael Prevc bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministri, spoštovane kolegice in kolegi! Do nadzorovane likvidacije dveh manjših slovenskih bank se je Slovenska ljudska stranka že večkrat opredelila. Da je stanje v obeh katastrofalno, so posamezni precej dobro obveščeni strokovnjaki opozarjali že kar nekaj let. Tako kot se je tudi opozarjalo, da je potrebna celovita sanacija bančnega sistema, pa se vseeno do lanskega poletja, ko je pravzaprav stekel projekt slabe banke, ni zgodilo prav nič. Da mora odločitev o tem, kdaj je kakšna banka zrela za stečaj oziroma likvidacijo, dozorevati predvsem pri ključnem nadzorniku sistema, torej Banki Slovenije, je najbrž tudi bolj ali manj vsem jasno. V Slovenski ljudski stranki nas nikoli ni bilo strah, tudi danes nas ni, zelo javno in kritično se odzvati do dela Banke Slovenije skozi gospodarsko krizo, ki jo je takrat vodil dr. Marko Kranjec. Če se sedaj ne spuščamo v vrednostne sodbe, so nesporna naslednja dejstva. Uradna stališča Banke Slovenije so bila, da večjih težav stabilnosti bančnega sistema ni, da problemov z likvidnostjo ni in podobno. Naj spomnim. Izrazito nenaklonjeni so bili celo poskusom za pripravo zakonodajne podlage za stabilizacijo bančnega sistema. Danes vemo, da projekt slabe banke živi naprej. Sedanja vlada ga je povzela in ga nadaljuje. V kratkem lahko pričakujemo tudi prve prenose terjatev. S tega vidika takojšnjega aktivnega ukrepanja podpora Slovenske ljudske stranke predvsem novemu guvernerju dr. Jazbecu. Zagotovo odločitve o likvidaciji niso bile lahke, vendar treba jih je bilo sprejeti. V Slovenski ljudski stranki se tako strinjamo, da je nadzorovana likvidacija boljša rešitev kot nekontrolirani stečaj, vendar samo pod enim pogojem: če bo izredna uprava, ki jo je postavila Banka Slovenije, ne samo izvedla likvidacijo, temveč bo preko razpoložljivih podatkov in izvajanjem revizij tudi pregledala finančne tokove obeh bank in pregledala tudi transakcije med povezanimi osebami. Za obe banki je namreč značilno prepletanje vlog, in sicer lastniških, nadzornih in vodstvenih funkcij ter celo glavnih komitentov bank. Da se je kreditiralo sorodnike, da se je kreditiralo povezana podjetja, da se je ogromno denarja namenilo za menedžerske prevzeme podjetij, ki so bili tako ali drugače povezani z banko, to danes seveda ni več nobena skrivnost. Naloga Banke Slovenije v sodelovanju z Ministrstvom za finance je, da vse te zadeve tudi ustrezno razišče. Če ima stabilnost bančnega sistema prednost in so za to uporabljena tudi davkoplačevalska sredstva, pa morajo državljanke in državljani jasno vedeti, kdo je za takšno situacijo odgovoren. Žal smo pred kratkim zamudili priložnost pri popravkih Zakona o bančništvu, da bi vnesli tudi določbo, ki bi odpravljala bančno tajnost v tistih primerih, ko so za reševanje potrebna javna sredstva. Seveda poslušamo odgovore, da nikjer ni prakse, da bi razkrivali določene podatke. Verjetno tudi nikjer drugje nimajo tako specifične situacije v bankah, kot jo imamo pri nas, ko številni slabi krediti niso nastali zaradi slabih poslovnih odločitev, temveč preprosto zaradi neodgovornega in špekulativnega ravnanja, z jasnim namenom nezakonitega okoriščanja. Kako bomo preprečili, da se to še kdaj ponovi, če pa se bolj ali manj vse pometa pod preprogo? V Slovenski ljudski stranki ocenjujemo, da danes še ne moremo ocenjevati ministrovo delo na vsebini, ki izhaja iz navedb vlagateljev interpelacije. V zelo kratkem času se bo pokazalo, ali je bila odločitev o likvidaciji dveh bank optimalna ali ne in tudi, ali je sanacijski postopek bančnega sistema voden v skladu z mednarodnimi standardi. Toda danes govorimo o interpelaciji ministra za finance in prav je, da spregovorimo tudi o drugih ukrepih, ki spadajo pod ta resor, poleg ukrepov na področju bank. Slovenski državni holding, eden najpomembnejših projektov zadnjega časa, centralizacija upravljanja državnega premoženja in priprava dolgoročne državne strategije. Vse skupaj je zastalo z nastopom nove vlade. Pooblastila so v vmesnem obdobju prešla na Slovensko odškodninsko družbo, kjer se po stari navadi, skriti pred očmi javnosti, odloča o državnih milijardah na tak ali drugačen način. Poletna farsa okoli novega prvega moža Luke Koper je samo eden izmed produktov takšne prakse. Čeprav naj bi se okoli Slovenskega državnega holdinga sedaj vendarle nekaj dogajalo, pa je vseeno zamuda takšna, da si minister na tem področju do danes še ni mogel prislužiti pozitivne ocene. Konec maja smo po dolgotrajnih pogajanjih sprejeli in v ustavo zapisali fiskalno pravilo. V Slovenski ljudski stranki smo bili zadovoljni, da je tudi del sedanje koalicije, nekoč velik nasprotnik tega pravila, zadevo le potrdil. V roku šestih mesecev bi morali sprejeti še ustavni izvedbeni zakon. V Slovenski ljudski stranki nam ni znano, v kateri fazi postopkov priprave je ta projekt. Jasno je le to, da se tega roka v vladi ne bodo držali in da ni pravzaprav nobenih možnosti, da bi bilo to sprejeto vsaj do konca tega leta. Kdo bo sprejel odgovornost za takšno kršenje zavez? Nadalje je problematična konsolidacija javnih financ. Po oceni Slovenske ljudske stranke poteka prepočasi. Zastavljena pa je tako, da se primarno orientira na nove prihodke proračun. V Slovenski ljudski stranki smo podprli načrt konsolidacije javnih financ, ki predvideva ukrepanje dve tretjini na odhodkih in samo eno tretjino na prihodkih. Povečanje prihodkov je eden izmed pomembnih konsolidacijskih ukrepov, vendar je pri tem treba biti zelo previden. Vsaka dodatna obremenitev aktivnega dela gospodarstva vodi v težave s konkurenčnostjo. Po naši oceni tako manevrskega prostora za dvigovanje davkov za slovenska podjetja, izvoznike pa tudi vse ostale že dolgo ni več. S tega vidika pozdravljamo kvečjemu napore za zmanjšanje sive ekonomije. Vse ostalo, dvigovanje davčnih obremenitev je v trenutni recesiji samo strel v koleno. Ob tem je treba poudariti, da večjega napora na drugi strani, torej na strani odhodkov, ni bilo zaznati. Vlada priznava finančne učinke reforme socialne zakonodaje ministra Svetlika v Pahorjevi vladi. Vlada prav tako priznava finančne učinke Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki smo ga sprejeli lani. Ta vlada se je tudi zavezala v Programu stabilnosti, da bo izpeljala še tretji krog varčevalnih ukrepov. Torej v teh dveh tretjinah na odhodkovni strani se vlada kiti s perjem drugih vlad, dvigovanje davkov, ki ga je uspela izvesti sama, pa nikoli ni bila pretirana umetnost, kaj šele zahtevno delo. Kje je torej reforma na strani odhodkov, spoštovani minister, ker zaenkrat vidimo samo nove davke in novo zadolževanje? In če smo že pri zadolževanju, trend povečevanja javnega dolga je v Sloveniji praktično eksplodiral. Od leta 2008 pa do naslednjega leta, če vštejemo še nekatere obveznosti, ki nas čakajo, bo Slovenija praktično potrojila svoj javni dolg. Projekt izposojanja sredstev v obdobju 2009–2011, torej projekt plasiranja sposojenega denarja v depozite in javno porabo ni uspel, kajti kriza ni minila sama od sebe. Čeprav ima predsednica vlade zelo veliko povedati o vladi pred njeno, in o cenejšem zadolževanju,vseeno dejstva govorijo povsem drugače. V letu 2012 smo se zadolžili na mednarodnih trgih samo enkrat, in to po ceni, ki je bila skoraj identična ceni letošnje zadolžitve v maju 2013. Razlika je bila samo 0,05 %. S tem da ste pred dnevi v manj kot 6 mesecih še enkrat vstopili na trg kapitala in si izposodili še dodatno poldrugo milijardo v skrivnostnih okoliščinah zaprte javne prodaje in ob obrestni meri, ki za triletni dolg ne vzbuja zaupanja. Ob vsem tem velja povedati naslednje. Če Ministrstvo za finance v naslednjih dveh proračunih ne bi nekoliko odložilo plačil obresti v prihodnost tudi z določenimi finančnimi instrumenti, bi Slovenija že v naslednjem letu plačala milijardo evrov na leto samo za obresti na sposojeni denar. Milijardo evrov, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister! Pri 7, 8 milijardah proračunskih prihodkov, koliko časa bomo še zmogli plačevati kar milijardo evrov za obresti? In žal ta številka nezaslišano raste. Po oceni Slovenske ljudske stranke bi zato moralo zadolževanje potekati veliko bolj premišljeno, predvsem pa bi morali pred zadolžitvijo aktivneje ukrepati na strani reformnih procesov tako v družbi kot v gospodarstvu, kajti le tako je možno finančne trge prepričati, da ti posojajo ceneje oziroma ugodneje. Spoštovani minister, če skrajšam, zadolžitev po 4,84 % za triletno obveznico ni ugodna, in to zelo dobro veste tudi vi sami. In ne nazadnje je tudi novi nepremičninski davek. Proračun si od njega obeta novih 200 milijonov evrov iz žepa gospodarstva, iz žepa vseh, ki so v svojem življenju uspeli kaj zgraditi, kaj pridobiti na področju nepremičnin. Razloge za naše nasprotovanje in tudi nasprotovanje več kot 75 tisoč podpisanih pod peticijo "proti" v tem trenutku ne bi ponavljal. Bom pa izpostavil, kje je pri tem odgovornost finančnega ministra. V tem, da ste sistemsko ureditev, ki bi morala biti prekvalifikacija sedanjega nadomestila za stavbno zemljišče, zlorabili za nov krizni ukrep oziroma krizni davek, je neprimerno in neodgovorno. Vsi vemo, da bo ta zakon sprožil ogromno težav in povzročil ogromno krivic, saj osnovni pogoji za njegovo delovanje, torej urejene evidence in ustrezno vrednotenje, niso izpolnjeni. Ne glede na to, da je davek sprejela celotna vlada in celotna koalicija, pa ta davek vseeno visi na bremenih finančnega ministrstva. Zavestno niste vložili napora v normalno in postopno ureditev tega davka, vse to v zameno za 200 milijonov evrov, ki jih pričakujete že v letu 2014. V petek je vladna koalicija sprejela tudi proračun za leto 2014. Bil je ocenjen v Bruslju kot ustrezen, saj predvideva javnofinančni primanjkljaj pod 3 % BDP, torej v okviru naporov za izravnavanje proračuna. Toda, spoštovani poslanci koalicije, spoštovani minister, ste res pripravljeni s svojim imenom in priimkom in z vso odgovornostjo stopiti za ta dokument, da boste takšen proračun tudi izpeljali? Vemo, da v njem manjka kar nekaj izdatkov, ki so že predvideni, vemo, da so v njem določeni prihodki zelo optimistično načrtovani. Še upa kdo jamčiti za to, da ne bomo rebalansa delali že v prvi polovici naslednjega leta? Če počasi zaključim. Ministru za finance gospodu Čuferju ne moremo oporekati določene strokovnosti in vlaganja naporov za ureditev javnofinančne konsolidacije. Dejstvo je, da njegovi rezultati odražajo delo celotne vlade, vlade, ki po naši oceni ni dojela globine položaja, v katerem smo se znašli. Precej pomoči svojih ministrskih kolegov, ki bi se aktivno vključili v sam proces reformiranja in tudi v proces racionalizacije državnega aparata kot tudi ukrepov na področju gospodarstva, so vsi njegovi napori zaman. V Slovenski ljudski stranki že nekaj časa nasprotujemo takšni ekonomski politiki, če jo preprosto imenujemo politika čakanja na boljši jutri, saj žal ne zaustavlja padajočih makroekonomskih trendov, predvsem pa z nadaljevanjem zadolževanja obremenjujemo bodoče generacije. Takšna ekonomska politika tudi precej odstopa od politike prejšnje vlade in od politike, ki jo je vodil nekdanji finančni minister iz sedanje koalicijske partnerice Državljanske liste dr. Šušteršič. Kot celota tako vlada ni nadaljevala aktivnega ukrepanja na področju urejanja javnih financ in evidentno ne nadaljuje reformnih procesov v Sloveniji. Iz tega razloga v Slovenski ljudski stranki odrekamo podporo tej vladi in posledično s tem tudi podporo njenemu finančnemu ministru. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Franc Jurša bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav predstavnikom Vlade na čelu z ministrom Čuferjem, prav tako kolegicam in kolegom! V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev nismo bili toliko presenečeni nad interpelacijo ministra za finance, kot smo bili presenečeni glede nekaterih razlogov zanjo. Predlagatelj namreč v 2. točki kot razlog za interpelacijo navaja, da je minister Čufer predlagal razrešitev neizvršnega direktorja v tako imenovani slabi banki mag. Andreja Širclja iz političnih razlogov, ne zaradi nestrokovnosti. V naši poslanski skupini pa bi pričakovali ravno obratno, da bi bil minister interpeliran v primeru, ko ne bi reagiral na moralno vprašljivo opravljanje funkcije poslanca in funkcije neizvršnega direktorja slabe banke hkrati. V naši obrazložitvi stališča se bom lotil zadeve z našega zornega kota, in to na kratko. Ne bom govoril o davkih, slabih bankah, zadolževanju in tako dalje, kajti o tem bomo danes pa verjetno jutri zjutraj v tej dvorani govorili do onemoglosti. Dejstvo je, da v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev nismo povsem zadovoljni z delom ministra za finance. Dr. Čufer je namreč večkrat želel prevaliti večji del bremena reševanja krize na upokojence. Konec maja, ko so potekali prvi pogovori in pogajanja o pripravi proračuna, je minister Čufer napovedal nižanje pokojnin, češ, da so vsi drugi segmenti prebivalstva že prispevali k reševanju krize, samo upokojenci še ne. Seveda je takšna izjava vzbudila ogorčenje ne samo v naši poslanski skupini, temveč tudi pri vseh upokojencih, ki še kako so prispevali k reševanju te krize. Če odmislimo, kako so prispevali k rasti in razvoju naše družbe v časih, ko so bili delovno aktivni, pa nikakor ne moremo mimo tega, da se upokojencem vedno znova vsako leto in z vsakokratno vlado omejuje usklajevanje pokojnin. Vsako leto se skupaj z njimi borimo za obstoj tistega malega dodatka za rekreacijo, ki pa ljudem ogromno pomeni. Večina ga namreč izkoristi za nakup kurjave in hrane, da ne bom rekel ozimnice, ne pa za dopuste. In če to ministru ni dovolj, naj ga spomnim, da upokojenci tudi na neformalen način prispevajo k reševanju krize, saj večini pomaga svojim otrokom, še posebej pa nezaposlenim vnukom, da lažje preživijo. In že samo to zadnje je prispevek, za katerega bi lahko bil minister upokojencem hvaležen, saj marsikdo s pomočjo socialno šibkemu členu družine razbremeni državni proračun. Danes sem bral v enem od časopisov: Upokojenci so dobili vse, Kada ne dajo. Zelo zanimiv članek. Jaz bi imel sto in en razlog, da bi ga demantiral, ampak tega danes tukaj ne bom počel. Bom pa rekel sledeče. Minister Čufer tudi nima ravno velikega posluha glede Kada in tega, da Kad s svojim premoženjem zagotavlja varnost pokojnin. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev se zavedamo, da želi minister z Zakonom o Slovenskem državnem holdingu doseči večjo centralizacijo, transparentnost in učinkovitost pri upravljanju državnega premoženja, a obstoji bojazen, da to zopet na račun upokojence. V Poslanski skupini DeSUS na to ne bomo pristali in bomo vztrajali, da Kad ostane pravno samostojna oseba v funkciji varuha premoženja, ki je namenjen dolgoročno stabilnosti pokojninske blagajne, namenjen torej ohranjanju tega premoženja in ustvarjati dodatno vrednost. Vse dosedanje ureditve so upoštevale namen ustanovitve Kada, ki je bil določen na podlagi splošnega konsenza, in tako ohranile njegovo samostojnost. Zožitev tega državnega premoženja na enem mestu bi povzročila pojav ponikalnice. Kadovo premoženje bi izginilo. Če bi se to zgodilo pod njegovim vodstvom najpomembnejšega ministrstva v državi, bi za to moral odgovarjati. Zato od ministra pričakujemo, da nam bo prisluhnil in bo našel rešitev, ki bo spremenljiva tako za ministrstvo kakor tudi za upokojence. Naj povem še, da nas je pri ministru Čuferju zmotilo tudi to, da je sodeč po izjavah po posvetu pri predsedniku države julija letos izjemno naklonjen privatizaciji zdravstva in šolstva ter drugih storitev javnega sektorja. Če bi se minister Čufer lotil reforme v tej smeri in s tem porušil ustavne temelje socialne države, si zasluži interpelacijo. Morebiti bi jo takrat predlagali celo v naši poslanski skupini, a za zaletave izjave si je pač ne zasluži. Še manj si jo zasluži zato, ker je odreagiral na očitni konflikt interesov in nezdružljivosti funkcij. Po naši oceni je interpelacija zoper ministra za finance neodgovorna, neopravičena, saj Sloveniji ne bo koristila. Razumel bi, če bi bila interpelacija vložena zaradi kakršnih bolj resnih razlogov, na primer zaradi ocene pripravljenosti proračuna za leto 2014 oziroma leto 2015. V Poslanski skupini DeSUS namreč menimo, da se Republika Slovenija v tem trenutku še vedno nahaja na točki, ko je izjemno pomembno ohranjati politično stabilnost zaradi bonitetnih ocen Slovenije, pri čemer je minister za finance gotovo ena najpomembnejših osebnosti v vladi. Minister Čufer se po oceni poslanske skupine DeSUS trudi, kot se v tej situaciji sploh da. Zato v poslanski skupini ne bomo podprli interpelacije o delu in odgovornosti ministra za finance dr. Čuferja, saj menimo, da predlagatelj nima utemeljenih razlogov za interpelacijo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Jurša. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije ima besedo mag. Matej Tonin.
Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Danes obravnavamo interpelacijo zoper enega izmed najbolj redkobesednih ministrov za finance. Če je minister za finance redkobeseden, sicer ni nič narobe, če pa je pretirano redkobeseden, pa je lahko to zaskrbljujoče, ker pomanjkanje informacij v finančnem svetu ustvarja negotovost in odganja morebitne investitorje. Tako da vsaj v Novi Sloveniji spodbujamo ministra, da kakšno besedo včasih reče več in da poda kakšno informacijo več. Ko pa govorimo in obravnavamo nadzorovano likvidacijo Probanke in Factor banke, smo krščanski demokrati definitivno prepričani, da je bilo glede te teme s strani ministra premalo pojasnil in da mu zato težko verjamemo, da je za stabilnost bančnega sistema treba nameniti kar več kot eno milijardo poroštev in minimalno 400 milijonov evrov za ukinitev napovedanih dveh bank. Spoštovani minister, naša današnja odločitev je na nek način odvisna predvsem od vaše zgovornosti in od vaših odgovorov, od vaših informacij. Zanimajo nas številna vprašanja, nekaj jih bom danes nanizal v tem stališču in imeli boste priložnost, da nanje konkretno odgovorite. Sprašujem vas, ali ne bi bilo normalno, da bi v obe banki, torej v Factor banko in Probanko, najprej poslali prisilno upravo in se šele nato odločili, ali boste obe banki postali v stečaj oziroma se boste odločili za nadzorovano likvidacijo. Če bi v banki poslali najprej prisilno upravo, ki bi pregledala poslovanje obeh bank, bi najverjetneje lažje ugotovili, katera opcija je cenejša in boljša za državo Slovenijo. In če bi to storili na takšen način, potem bi vam morda še lahko verjeli, da ste za nadzorovano likvidacijo odločili zato, ker je to cenejše in boljše za Slovenijo. Ker pa ste v obe banki hkrati poslali prisilni upravi in že v samem začetku sporočili, da bo šlo za nadzorovano likvidacijo, nas vse skupaj napeljuje k temu, da ste o poslovanju teh dveh bank veliko vedeli. Ker ste o poslovanju bank veliko vedeli, ste najbrž vedeli tudi to, da sta ti dve banki v težavah, da sta kapitalsko neustrezni in da imata lastnike, ki teh bank niso pripravljeni reševati. Moje naslednje vprašanje, spoštovani minister, ali se vam zdi normalno, da država nalaga depozite v banke, katerih lastniki ne verjamejo v obstoj teh bank. Ali verjamete, spoštovani minister, da propad bank, ki imata 4-odstotni delež, lahko ogrozi slovenski bančni sistem? Morda bi vam še verjeli, da ti banki lahko pomembno zamajata slovenski bančni sistem in ogrozita vse ostale banke, če ne bi vedeli naslednjih podatkov, da 99,5 % komitentov teh bank ima vloge pod 100 tisoč. Guverner je rekel, da je povprečna vloga teh komitentov 11 tisoč evrov, torej 99,5 % komitentov predstavlja približno 35 tisoč 000 komitentov in vsi ti imajo pod 100 tisoč evrov, za kar jamči država. Na drugi strani pa imate 175 vplivnih posameznikov in podjetij, ki predstavljajo 0,5% vseh komitentov in ki imajo v teh dveh bankah več kot 100 tisoč evrov. Spoštovani minister, ali se vam ne zdi, da bi vsako paniko v slovenskem bančnem sistemu preprečila jasna beseda, če bi javnosti sporočili, da se 99,5 % komitentov teh dveh bank ne bo storilo nič, da bi morebitni stečaj in propad teh dveh bank vplival zgolj na 0,5 % komitentov oziroma na 175 pomembnih ljudi in podjetij. Na nek način se krščanski demokrati težko znebimo občutka, da se s to akcijo rešuje 175 vplivnih posameznikov in podjetij. Če sem še nekoliko bolj natančen in plastičen, državno reševanje tega problema v Factor banki in Probanki bi zgledalo takole: na eni strani imamo pomembne vplivneže, ki se v teh dveh bankah sposojajo ogromne količine denarja, milijonske vsote po zelo ugodnih obrestnih merah in z zelo slabim kritjem, na drugi strani pa imamo prav tako vplivne posameznike, ki v ti dve banki nalagajo denar z ogromnimi obrestmi. In kaj se je zgodilo? Ta skupina, ki si je sposojala denar, tega denarja ne more banki več vrniti, in da bo dobila ta druga skupina, ki ima v teh dveh bankah ogromno denarja, vse povrnjeno nad 100 tisoč evrov, vstopi na tem mestu država in praktično zagotovi denar za poplačilo tistih na tej strani. Še enkrat poudarjam, ne moremo se znebiti občutka, da gre za reševanje ozke skupine ljudi. To pa sproža nezadovoljstvo, slab vtis, nezaupanje in še kaj bi lahko rekel. Minister, ali se vam ne zdi, da če bi javnosti vse to, kar sem zdaj jaz povedal, tudi vi sporočili in vse te podatke nanizali, če bi odločno rekli, da država in vaše ministrstvo ne bo pokrivalo takšnega tveganega načina poslovanja in da je to vaš prispevek k večji transparentnosti in sanaciji bančnega sistema, ali ne mislite, da bi tako lažje in bolje, predvsem pa ceneje za državo lahko sanirali bančni sistem? Morda za konec samo še konceptualno vprašanje. Če bomo za 4 % bančnega sektorja, za sanacijo 4 % bančnega sektorja namenili 400 milijonov evrov, kaj nam pomaga saniran bančni sektor, če pa na drugi strani uničujemo podjetja in druge subjekte, ki bi od teh bank te kredite in ta kapital sploh jemali. Ali si predstavljate, kaj bi teh 400 milijonov evrov, ki jih bomo namenili za sanacijo Factor banke in Probanke, če bi ta denar namenili za espeje, za mala podjetja, kaj bi lahko ta podjetja in ti ljudje iz tega denarja ustvarili? Po moji oceni zelo veliko. Tako pa bomo ogromne količine denarja zmetali v sanacijo bančnega sistema. Morda nam bo celo uspelo sanirati bančni sistem, na drugi strani bomo pa uničili številna podjetja, ki bi lahko usluge tega bančnega sistema sploh koristila. Zato vas za konec, spoštovani minister, prosim, morda tudi pozivam, da zberete pogum in ne rešujete vseh bank za vsako ceno. Žal je čas krize takšen, da bodo nekateri v tej krizi tudi propadli. In prav je tako. Ampak naj te krize ne izkoristimo za to, da bomo reševali vse za vsako ceno in s tem potopili še tiste, ki imajo vsaj malo potenciala, da se rešijo iz te krize.
Hvala lepa, gospod Tonin. V imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije ima besedo gospod Alojzij Potočnik.
Spoštovane poslanke in poslanci! Ne bom govoril o interpelaciji proti bančništvu in bankam, ampak o vloženi interpelaciji proti ministru. Predlagatelj je govoril o horror filmu, sam si bom sposodil primer iz literature. Ta interpelacija me še najbolj spominja na znameniti Kafkov roman Proces, ki zgodbo začne s stavkom: "Nekdo je moral Josefa K. očrniti. Zakaj? Ne da bi storil kaj slabega, so ga nekega jutra prijeli." Zgodbo večina od vas bržčas pozna. Obsojeni Josef K. ne ve dobro, niti da je obsojen, ne izve niti obsodbe in ne ve niti razloga zanjo. Po svojih najboljših močeh se Josef K., sicer slučajno tudi bančni uslužbenec, prokurist, skuša krivde osvoboditi, vendar se izkaže, da to pač ni mogoče, saj je krivda nekako a priorna. Kdor je v procesu, je nedvomno kriv. Ali če parafraziram, kdor je interpeliran, je nedvomno kriv. Jetniški kaplan zagato in stranpoti pravne države, v narekovaju, o katerih Josef K. upa, da se ne morejo zgoditi njemu, interpretira z lahkotnostjo. "Ne," pravi, "ne, ne smemo vsega imeti za resnično. To moramo imeti samo za nujno." Resnica je v drugem planu torej. Po nekaj evidentnih polomih v zadnjem desetletju ključne udeležence mora speljati skušnjava slabe vesti. Zagotoviti torej naknadni ugled, izgubljen med ljudmi, določenim politikom, določenim doktrinam in praksam. Pomembnost tega dejanja pač presega umanjkanje dokazov. In smo spet tam. Nič ne de za dokaze, bi rekel sodni sluga v procesu. Dokazi, ki jih v vse bolj brani knjigi o ponarejevalcih in kritikih, zbral Grafton, kažejo, da izmišljije po uvodni besedi predlagatelja pa lahko tudi rečem laži, temeljijo na tistem, kar se je v trenutkih odločitve pojmovalo in imelo za dober namen. Ta je presegel vse. Bil je zadosti. Dober namen zase, seveda. Kakšnemu procesu smo torej danes priča? Najprej nekaj besed o samem pojmu. Danes bomo v tem mandatu državnega zbora obravnavali že drugo interpelacijo, torej drugo vloženo interpelacijo zoper ministra vlade, ki jo je vložila kvalificirana skupina poslancev. 118. člen Ustave Republike Slovenije namreč določa, da najmanj 10 poslancev lahko sproži v državnem zboru interpelacijo o delu vlade ali posameznega ministra. Če po razpravi o interpelaciji večina vseh poslancev izreče nezaupnico vladi ali posameznemu ministru, državni zbor vlado ali ministre razreši. Interpelacija se šteje za posebno obliko javnega vprašanja, ki ga sproži skupina poslancev, sledi pa ji razprava in glasovanje o stališču parlamenta, o delu vlade oziroma ministra. Gre torej z ustavo zajamčen določen institut parlamentarne kontrole nad delovanjem posameznega ministra. S tem institutom parlament vpliva na način delovanja izvršilne veje oblasti. Negativno stališče do dela vlade ali do ministra največkrat pomeni izglasovanje nezaupnice. Interpelacija večinoma predstavlja močno orodje opoziciji, da v parlamentu izglasuje odstavitev napadene vlade, če tako rečemo, ali pa ministra. Z interpelacijo opozicija tudi najlažje preverja trdnost podpore vlade in ministrom v parlamentu in s tem trdnost vladajoče koalicije. Gre torej za splošno uveljavljen parlamentarni institut, ki služi kot mehanizem nadzora in kot trden izraz demokracije. Na slednje nas napotuje tudi dosedanja parlamentarna praksa, ki kaže da je državni zbor od ustanovitve dalje, in nekaj vas je že takih, ki ste od takrat bili tukaj, obravnaval kar 26 interpelacij oziroma v povprečju eno na leto. Kljub temu da gre za uveljavljen parlamentarni institut, ureja ga Poslovnik Državnega zbora, ki med drugim tudi določa, da mora biti v interpelaciji o delu posameznega ministra jasno postavljeno in obrazloženo vprašanje, ki je predmet interpelacije, pri čemer gre lahko za načelna vprašanja bodisi politične narave, bodisi oblikovanja in izvrševanja politik, nepravilnosti pri delu ministra, se pa velikokrat uporablja tudi v neskladju z nameni in predstavlja včasih tudi zlorabo oziroma, če hočete, navadno politikanstvo. In danes nismo daleč od tega. Torej k bistvu. Vprašanja oziroma razlogi opozicijske stranke SDS za interpelacijo zoper ministra Čuferja so za Pozitivno Slovenijo zgrešeni, neupravičeni in neutemeljeni. Vložena interpelacija je kljub dejstvu, da jih je SDS pri svojem dosedanjem delovanju v Državnem zboru vložila največ od vseh parlamentarnih političnih strank in ima neke vrste politično izkušnjo, ena najslabše pripravljenih doslej. Zgrešili so celo naslovnika interpelacije, saj SDS interpelira ministra za odločitve, ki so v domeni oziroma jih sprejemata Banka Slovenije in vlada, ne minister. SDS bi morala glede na razloge interpelirati vlado, saj Banke Slovenije kot samostojne in neodvisne centralne banke pač ne more, pa kljub temu vedenju interpelacije zoper ministra utemeljuje z odločitvijo Banke Slovenije, ki je skupaj z Vlado sprejela ukrepe za zagotavljanje finančne in bančne stabilnosti, in Vlade, ki si je prizadevala v primeru gospoda Širclja vzpostaviti zakonito stanje v Družbi za upravljanje s terjatvami bank. Poleg tega velja opozoriti, da je interpelacija zoper ministra Čuferja šele tretja interpelacija zoper ministra za finance v samostojni Sloveniji, dvakrat jo je doživel minister Gaspari. Interpelacije zoper ministra za finance so izjemno redke, saj minister za finance v Vladi predstavlja enega od temeljnih oziroma tako imenovanih državotvornih resorjev. Politična teorija namreč kot državotvorne resorje šteje vojsko, policijo, zunanje zadeve in finance. Zatorej se od predlagateljev še posebej pričakuje, da je utemeljena in dobro argumentirana, kar za interpelacijo zoper ministra Čuferja preprosto tega ni mogoče reči. Da je interpelacija zgrešena, kaže tudi dejstvo, da se ji nista pridružili obe preostali opozicijski stranki, ki sta med stališči posebej navajali, da predlagatelji ministra interpelirajo zaradi napačnih razlogov. SDS ministra za finance interpelira zaradi odločitve Vlade, ki si je prizadevala v primeru gospoda Širclja vzpostaviti zakonito stanje v Družbi za upravljanje s terjatvami bank. Vlada je namreč gospoda Širclja razrešila iz razlogov nezdružljivosti njegove funkcije neizvršnega direktorja s funkcijo poslanca zelo enostavno. O tem sta se strinjali tako vladna služba za zakonodajo kot tudi Komisija za preprečevanje korupcije. V Poslanski skupini Pozitivne Slovenije pa smo celo mnenja, da bi gospoda Širclja vlada morala razrešiti tudi zaradi drugih razlogov. Naj pojasnim. Kot poslanec in nesporno opozicijski politik je v Državnem zboru nasprotoval načinu sanacije bank, ki ga je predlagala Banka Slovenije in podprla Vlada, kot neizvršni direktor pa hkrati kot predstavnik Vlade, zadolžen za izvedbo sanacije bank, pa kot poslanec nasprotuje. Gre torej za popolno klasično nasprotje interesov. Sicer pa bi po oceni Pozitivne Slovenije moral gospod Šircelj zaradi navedenih razlogov odstopiti sam, pa je pač presodil drugače. To je bila njegova pravica. Poleg tega SDS ministra za finance interpelira zaradi pobude Banke Slovenije za uporabo dveh ukrepov na podlagi Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank in sprejetimi ukrepi Vlade Republike Slovenije, in sicer poroštva države iz naslova črpanja neposrednega posojila v skrajni sili pri Banki Slovenije in možnosti dokapitalizacije. Tudi v tem primeru velja opozoriti, da SDS ministra interpelira zaradi odločitve Vlade in zaradi ukrepov regulatorja nadzornika bančnega sistema Banke Slovenije. Banka Slovenija je kot nadzornik dolžna ukrepati, njeni ukrepi pa morajo biti pravočasni in ustrezni. Pri tem velja opozoriti, da je bil način in hitrost reševanja obeh bank oziroma postopek t. i. nadzorovanega prenehanja poslovanja ključen v tistem trenutku in v tisti nastali situaciji. Izguba zaupanja v banke oziroma stabilnost bančnega sistema bi lahko imela nepredvidljive posledice. Slednje sta tako guverner Banke Slovenije kot tudi Vlada oziroma minister za finance obširno in nazorno pojasnila na izredni seji Državnega zbora, ki jo je zahtevala SDS, kar pomeni, da se bo v obravnavi interpelacije ponovila razprava, morda razširjena z dejstvi, ki sta jih razkrila dnevnika Delo in Dnevnik, ki smo jih sicer že uporabili na 65. izredni seji Državnega zbora 18. 9. 2013, torej pred dvema mesecema. Takrat je Državni zbor argumente SDS za izredno sejo v celoti ovrgel in sprejel naslednje sklepe. Prvič. Državni zbor se je seznanili s pojasnili z Banke Slovenije in pojasnili Vlade o uporabi dveh ukrepov, na podlagi Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, in sicer o poroštvu države za obveznosti Factor Banke in obveznosti Probanke in možnostih dokapitalizacije obeh bank, če je slednje potrebno zaradi zagotavljanja njune solventnosti. Drugič. Državni zbor ugotavlja, da je Banka Slovenije na podlagi 253. člena Zakona o bančništvu uporabila izredni nadzorniški ukrep, to je imenovanja izredne uprave v obeh bankah, ki bosta začeli nadzorovano likvidacijo Factor Banke in Probanke, s katero se bodo preprečile težko popravljive posledice slovenskemu bančnemu in širšemu finančnemu sistemu. Tretjič. Na podlagi obravnave pojasnil Vlade in Banke Slovenije o razlogih za izdajo poroštva države iz naslova črpanja neposrednega posojila v skrajni sili, za zagotavljanje likvidnosti, za odobritev dokapitalizacije bank in za imenovanje izredne uprave v Factor Banki in Probanki Državni zbor predlaga Vladi Republike Slovenije in Banki Slovenije, da v treh mesecih poročata Državnemu zboru o vseh nadaljnjih ukrepih, ki jih bosta sprejemali z namenom zagotavljanja stabilnosti slovenskega bančnega sistema in zaupanja vanj. Toliko o sklepih Državnega zbora, ki smo jih sprejemali nedavno. Zato v Pozitivni Sloveniji ne razumemo povsem namena predlagateljev, da bi se morali pri interpelaciji še enkrat soočati z navedenimi pojasnili, in se nam postavlja vprašanje, zakaj predlagatelji niso zmogli počakati še en mesec v zvezi s prej prebranim tretjim sklepom, da bi Vlada in Banka Slovenije poročali Državnemu zboru o vseh nadaljnjih ukrepih, ki jih bosta sprejemali z namenom zagotavljanja stabilnosti slovenskega bančnega sistema in zaupanja vanj. Pri tem si za interpelacijo zoper ministra za finance upamo izreči tudi oceno, da so bili predlagatelji interpelacije pri njenem vlaganju vsaj blago neodgovorni. Če v vladajoči koaliciji ne bi za obravnavo predlogov državnih proračunov in z njimi povezanih dokumentov in aktov sklicali izredne seje, bi potekala obravnava interpelacije v času sprejemanja omenjenih aktov in s tem še bolj otežila postopek njihove obravnave. Sicer pa se je kljub temu moral minister za finance, ki je v imenu Vlade sicer normalno sodeloval pri obravnavi proračunskih dokumentov, še ukvarjati z neupravičeno in neutemeljeno in po naše zgrešeno interpelacijo. Pri tem velja opozoriti, da je minister za finance v osmih mesecih delovanja bistveno sooblikoval tri ključne dokumente za delovanje te države do konca tega mandata, in sicer rebalans proračuna za leto 2013, spremembo proračuna za leto 2014 in proračun za leto 2015. Dodajmo še množico novel zakonov z njegovega področja, tudi z bančnega in davčnega, ter pomembnega sklepa o odtujitvi kapitalskih naložb Republike Slovenije, ki se je dotikala 14 podjetij in ene banke. Minister za finance je torej sooblikoval in sodeloval pri sprejemanju aktov, ki so jih bile prejšnje vlade sposobne sicer oblikovati, ne pa sprejeti in implementirati v življenje. Poleg tega so predlagatelji interpelacije zgrešili tudi enega od glavnih namenov interpelacije, in sicer da preverijo trdnost podpore vladi in ministrom in s tem tudi trdnost vladajoče koalicije. Predlagana interpelacija bo tako obravnavana v času po tem, ko je državni zbor na maratonski seji z veliko večino glasov poslancev oziroma glasovi vseh koalicijskih partnerjev izglasoval zaupnico vladi, in sicer zaupnico, ki je bila vezana na enega od temeljnih aktov te vlade in tega ministra, spremembo državnega proračuna za leto 2014. Spoštovani! Že sem omenil desetletje izgubljenih priložnosti politike dobrih namenov. Profesor Damjan je tako imenovani dober namen politike med leti 2008 in 2012, torej v zadnjih petih letih ocenil oziroma bolje rečeno izmeril. Meritve so tesnoba vsake politike, pri nas tudi politikov. Takole zapiše po obširni analizi velikih ekonomskih in socialnih stroškov. Citiram: "Slovenijo je kriza do sedaj stala že dobrih 60 % bruto domačega proizvoda ali z drugimi besedami, kriza je do sedaj Sloveniji odnesla že skoraj 22 milijard evrov." Tisti, ki se karkoli čutite ali ki se kakorkoli čutimo odgovorne, pojasnimo to številko in enkrat v šestnajstih urah bom to poskušal. Interpeliramo ministra, ki rešuje avtorje kraterja, če uporabim termin opozicijske politike zadnjih dni. Se vam ne zdi, da bi interpeliranci morali nositi druga imena? Če pa se ponovno osredotočimo na obe glavni vprašanji z interpelacije in je ne širimo, želimo v Pozitivni Sloveniji glede razrešitve mag. Andreja Širclja opozoriti, da nezdružljivost funkcij določa Zakon o poslancih. Zakon o poslancih jasno določa, da poslanec ne sme biti hkrati član Državnega sveta, niti ne sme opravljati druge funkcije ali dela v državnih organih, da ne sme opravljati funkcije župana ali podžupana v občini, ne sme opravljati pridobitve dejavnosti, ki po zakonu ni združljiva z opravljanjem javne funkcije, razen tako imenovanega petinskega dela, in ne more biti član nadzornega odbora gospodarske družbe. Torej po vseh omejitvah, ki jih določa zakon po tolmačenju SDS, če ga prav razumemo, praktično poslanec ne more biti nič drugega kot samo neizvršni direktor Družbe za upravljanje terjatev bank. Glede na to, da Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnost bank ni izključil uporabe Zakona o poslancih, iz katerega izhaja, da poslanci ne smejo opravljati funkcije nadzora v gospodarskih družbah, med katere spada tudi Družba za upravljanja terjatev bank, je Vlada ugotovila, da je podan razlog za razrešitev iz druge alineje osmega odstavka 8. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Neizvršni direktorji namreč skladno s statutom Družbe za upravljanje terjatev bank, in to upam, da ni sporno, opravljajo funkcijo nadzornega odbora, medtem ko Zakon o poslancih določa, da poslanec ne sme biti član nadzornega odbora gospodarske družbe, med katere spada tudi Družba za upravljanje terjatev bank. S tem v zvezi je Komisija za preprečevanje korupcije v svojem pojasnilu z dne 19. avgusta 2013 zapisala, citiram: "Glede na namen, ki ga zasleduje institut nezdružljivosti funkcij, to je zagotavljanje neodvisnega izpolnjevanja ustavno in zakonsko določenih funkcij, smo mnenja, da je treba zakonodajo, ki ureja ta institut, tolmačiti restriktivno in v primeru morebitnih odprtih vprašanj sprejeti razlago oziroma interpretacijo, ki se nagiba v korist nezdružljivosti. V konkretnem primeru je po naši neobvezujoči oceni jasno, da Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank ni izključil uporabe Zakona o poslancih, in če organ, pristojen za tolmačenje in razlago Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, to pa je Ministrstvo za finance, argumentirano meni, da neizvršni direktorji Družbe za opravljanje terjatev bank opravljajo funkcijo nadzornega odbora, ne more biti dvoma, da sta ob upoštevanju drugega odstavka 12. člena Zakona o poslancih funkciji poslanca in člana upravnega odbora Družbe za upravljanje terjatev bank nezdružljivi. Prehajamo k bankama. Kar se tiče očitka glede podelitve državnega poroštva pri nadzorovanem prenehanju Probanke in Factor banke, pa želimo opozoriti, da so se v Evropi morale v zadnjih petih letih dokapitalizirati banke v vseh državah, tudi v Nemčiji. Vemo tudi, da so bile dokapitalizacije tudi čisto zasebnih bank izvedene z davkoplačevalskim denarjem. Zakaj zasebnih bank? Preprosto zato, ker ima v Sloveniji v sistemskih bankah in večjih bankah večinske deleže država, v tujini pa je ta delež bistveno manjši oziroma nižji. Naj opomnim tudi, da v skladu z novimi pravili Evropske komisije, ki so bili že danes večkrat citirani, o državnih pomočeh, morajo države članice spodbujati izstop neuspešnih bank s trga. To pomeni, da ko je banka oziroma ko njeni lastniki ne morejo oziroma niso sposobni vzpostaviti dolgoročnega uspešnega poslovanja, morajo države članice izvesti postopek izstopa. Ta postopek mora biti voden tako, da se ohrani finančna stabilnost celotnega sistema. In kdo je za to finančno stabilnost odgovoren? Banka Slovenije je tista. In ta je tehtala odločitev, ali dopustiti stečaj in s tem povzročiti veliko negotovost v celotnem finančnem sistemu. Tudi izgube, ki bi jih morali poravnati slovenski državljani. Izplačale bi se le zajamčene vloge v višini do 100 tisoč evrov. Gospodarski zasebni subjekti, tudi javni subjekti, bi bili prisiljeni čakati na povrnitev svojih sredstev po zaključku stečajnega postopka. Torej govorimo že o letih. Komitenti pa bi morali svoje obveznosti poravnati takoj. To pomeni, da bi posojila morali vrniti takoj, ne glede na ročnost le-teh. Na drugi strani je bilo seveda tehtanje glede odločitve o nadzorovani likvidaciji, v kateri bi navadni upniki prosto razpolagali s svojimi sredstvi, vloge fizičnih oseb bi bile varne, in to ne glede na njihovo višino. Posojila bankam bi se vračala po nespremenjenih pogojih, država pa bi za to jamčila z izdanimi poroštvi Republike Slovenije za obveznosti iz naslova črpanja neposrednega posojila v skrajni sili. S stečajem bi seveda prenehale tudi take aktivnosti, kot so na primer plačilne storitve, kar bi za slovensko gospodarstvo pomenilo usodno obremenitev. Okužba bi tudi povzročila, da bi varčevalci v strahu začeli dvigati svoje vloge, kar pa bi lahko vodilo v zlom celotnega finančnega sistema. Uvedba stečaja bi pomembno povečala nezaupanje v slovenske banke, kakršnekoli problemi pri izplačilu teh sredstev, ki nastanejo že zaradi recimo reklamacijskih postopkov, pa bi nezaupanje v druge slovenske banke še povečali, s tem tudi nenadzorovani odliv depozitov. To se ni zgodilo. To je tudi najboljši odgovor vsem tistim, predvsem pa sklicateljem današnje izredne seje, zakaj Banka Slovenije in Vlada nista dovolili in se odločili za stečaj, zakaj nista dovolili izgube dodatnega števila delovnih mest, zakaj nista dovolili zloma bančnega sistema, zakaj nista dovolili pritiska na javne finance, torej na slovenske davkoplačevalce, na izplačilo socialnih pomoči in nadomestil za brezposelne. In še bi lahko našteval. V Pozitivni Sloveniji zato suvereno menimo, da je minister s svojim odgovorom na interpelacijo zadovoljivo pojasnil razloge za svoja dejanja in zakonitost, predvsem zakonitost svojih ravnanj, in ovrgel vse neutemeljene očitke predlagateljev. Na osnovi teh zaključkov v Pozitivni Sloveniji predlagamo Državnemu zboru Republike Slovenije, da po opravljeni razpravi o interpelaciji ne sprejme predlaganega sklepa o razrešitvi s funkcije ministra za finance. Naj citiram na koncu Nobelovega nagrajenca, tako namesto drobirja interpelacije: "Tisto, kar zavira okrevanje je pomanjkanje intelektualne ostrine in skupne politične volje. Vsakdo, ki ima vsaj nekoliko vpliva, od profesionalnih ekonomistov in politikov do zaskrbljenih državljanov, mora zato storiti vse, kar je v njegovi moči, da bi to pomanjkanje premostili." Sedanjo krizo vsekakor lahko končamo. Le boriti se moramo za potrebne ukrepe in začeti moramo takoj. Hvala.
Hvala lepa, gospod Potočnik. V imenu Poslanske skupine SDS ima besedo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav! Naj za uvod povem, da smo bili danes priča mnogo močnejše vladne delegacije v Državnem zboru kot ob sprejemanju in obravnavi proračuna. Prišla je predsednica Vlade, deset ministrov in cel kup drugih uradnikov. In tudi sedaj, ko to interpelacijo obravnavamo, je prisotna močnejša ekipa kot tedaj, ko smo obravnavali proračun. Prej je tu sedela samo državna sekretarka in morda še kdo. Danes je posadka mnogo močnejša, kar se pravzaprav vidi kakšno težo daje vlada kakšni zadevi, ki pride v državni zbor. Bi pa se odzval tu na nekaj stavkov, ki jih je povedala predsednica Vlade, ko je govorila o tem, kdaj so padli glavni tajkunski krediti. Govorila je tako, kot da je kredite tajkunom podeljevala Vlada Republike Slovenije. Istočasno pa je pozabila povedati, da so bili odgovorni za podeljevanje kreditov v bankah uprave bank, nadzorniki bank, ona je bila eden izmed nadzornikov, in pa seveda Banka Slovenije oziroma guvernerji. Se pravi, če želite locirati breme, ki je nastalo v enem zgodovinskem obdobju Republike Slovenije, potem je treba to breme porazdeliti na prave osebe. Te osebe imajo v bančnem sistemu imena in priimke in so bile tam postavljene zato, da so pripravile politiko bank, nadzorovale politiko bank in nadzorovale kvaliteto dela bank. V času, ko je bila nadzornica v Novi Kreditni banki Maribor predsednica Vlade, je bilo podeljenih veliko slabih kreditov. Za naložbe na Hrvaškem, ki niso bile nikoli narejene, za naložbe še marsikje tečejo tudi nekateri kazenski postopki. Sedaj pa to isto predsednico Vlade, ki je, mimogrede, med tem že odšla, sprašujem, ali se v njenem mandatu delijo krediti na tak način. Ali je to politika sedanje vlade, da odobrava kredite na nepristojen način? Iz njene razprave ob interpelaciji se pač da to razumeti. Vem pa, da je Vlada odgovorna za izvrševanje proračuna, pripravo in izvrševanje proračuna. Tu ne moremo mimo dejstva, da se je pravzaprav v tej vladi prvič zgodilo, da je minister sam sebi dodelil kredit. In minister za finance je tisti ali pa nekdo, ki bo v njegovem imenu podpisal realizacijo tega kredita. Na tak način se v zgodovini v Vladi Republike Slovenije še ni nikoli upravljalo z državnim proračunom in nikoli poslovalo na tak način, da imamo državni proračun zato, da so glavni napajalci iz državnega proračuna pravzaprav resorni ministri, ki tak razpis objavijo, likvidira pa kolega iz iste stranke v tej isti vladi Alenke Bratušek. To je sporno. V tem času, odkar smo vložili interpelacijo, so se objavili tudi prisluhi na enem izmed spletnih portalov. Tam je bilo jasno povedano, da je minister Čufer vpleten v prodajo ene izmed pomembnih slovenskih gospodarskih družb. Govori se o Mercatorju. In to kaže na to, kako so se zadeve koncipirale in kako se v tej vladi dela. Interpelacijo smo vložili 2. oktobra, ključni razlog za interpelacijo pa je po našem mnenju napačen pristop in posledično tudi napačni ukrepi ministra za finance dr. Uroša Čuferja pri odpravljanju posledic dveh zavoženih in povsem izpranih tajkunskih bank, Faktor banke in Probanke, iz katerih je bilo počrpano vse, kar se je dalo. Tisto, kar je od njih ostalo, to se pravi dve lupini, lahko tudi jajčni lupini, če želite, pa je na predlog interpeliranega ministra z več kot milijardnim poroštvom zapolnila vlada Alenke Bratušek, od katerega bo že na začetku usahnilo okrog ali vsaj 400 milijonov evrov. Naj spomnimo, da sta ropa v Faktor banki in Probanki skupaj vsaj 15-krat večja od ropa, ki je bil izvršen v banki SKB. Sicer obstajajo med tema dvema ropoma nekatere razlike, ampak v primeru ropa v SKB so sicer bili storilci dolgo časa neznani, zdaj so razkriti in preiskovalno-kazenski postopki tečejo. Bremena, kar jih je bilo, je prevzela SKB. V primeru Faktor banke pa so povzročitelji, se pravi, če povem drugače, podpisniki, torej tisti, ki so odobravali, in tisti, ki so prejemali, znani že na začetku, vendar nihče od njih ni v preiskovalnem postopku, plačnik posledic njihovih dejanj pa je oziroma bo po predlogu ministra Čuferja državni proračun oziroma posledično davkoplačevalci. Čeprav je v primeru teh dveh bank vse bistveno jasno, ne teče noben postopek in ni izdana nobena odredba o zasegu ali zavarovanju premoženja v teh dveh bankah. In v posmeh vsemu je bil tu malo prej tudi minister za notranje zadeve, ki po funkciji usmerja delo policije in ravno na današnji dan, ko imamo razpravo o interpelaciji o odgovornosti ministra, je usmerjena preiskava v družbe okrog Slovenskega državnega holdinga. Pravzaprav samo zato, da se na nek način zamortizira učinek te interpelacije. Mi vemo, da je imel minister na voljo dve slabi rešitvi: stečaj ali likvidacijo. Ni pa v odločitvi ministra nikjer argumentirano, katera od teh dveh odločitev je manj slaba. Mi menimo, da je stečaj primernejša in ugodnejša rešitev od likvidacije, minister pa se je odločil za nadzorovano likvidacijo, ne da bi ob tem predložil eno samo primerjavo obeh možnosti. Državni zbor takšnega dokumenta ni dobil, čeprav smo v obravnavah stanja v bančnem sistemu to pričakovali in tudi zahtevali. Tudi 20. septembra letos, ko smo obravnavali ta proces uvedbe likvidacije teh dveh tajkunskih bančic in smo imeli izredno sejo, nismo od dveh doktorjev, ne od guvernerja Banke Slovenije ne od ministra za finance dobili nobenega izračuna o tem, kaj je za Slovenijo primernejše in ugodnejše, čeprav sta imela na razpolago kar 14 dni. Nobene tabelice, nobenega diagrama, nobenega numeričnega pojasnila ali izračuna. Minister je zelo malo oziroma skoraj nič odgovoril. Ker teh argumentov do zdaj nismo prejeli, lahko stojimo z gotovostjo na tezi, da je stečaj primernejša rešitev. Če stečaj ne bi bil primernejša rešitev, bi minister to zagotovo z dokazili argumentiral vsaj v svojem odgovoru na interpelacijo. Vendar ne guverner, ne minister do sedaj nikjer na teh sejah v Državnem zboru nista govorila ne iskreno in ne odkrito. Prikrivala sta in še prikrivata pomembne informacije o stanju v teh dveh bankah in domnevamo, da tudi v bančnem sistemu na sploh, zato si ne eden ne drugi ne zasluži zaupanja. Tudi v odgovoru ministra na interpelacijo ni ničesar vsebinskega, ni nobene računske utemeljitve, pa je imel na voljo še dodatnih 30 dni, prav tako tudi vlada. Minister se sicer izgovarja, da mu je predlog za nadzorovano likvidacijo podala medresorska skupina iz 20. člena Zakona o ukrepih za stabilnost bank, ki jo je ustanovila Vlada. Vendar je ta osemčlanska skupina sestavljena iz treh članov, ki jih predlaga Banka Slovenije, in iz petih, ki jih predlaga Vlada Republike Slovenije, od tega je eden iz kabineta predsednice Vlade, eden iz Ministrstva za gospodarstvo in trije, ki jih predlaga minister za finance. Eden izmed tistih, ki jih predlaga minister za finance, to skupino tudi vodi in ima v njen odločilen glas, kar pravzaprav pomeni, da ima Vlada v tej komisiji krepko večino in da je bila glede na sestavo in vpliv odločitev, ki je bila sprejeta o načinu sanacije ali načinu reševanja teh dveh bank, politična odločitev in ni bila strokovna odločitev. Zakaj je po našem mnenju stečaj primernejši od nadzorovane likvidacije? V stečaju se dajo relativno enostavno in hitro ugotoviti terjatve in obveznosti, ugotoviti saldo, določiti breme in ugotoviti še marsikaj drugega. Pri nadzorovani likvidaciji pa ta postopek lahko traja zelo dolgo. Zaradi tekočega poslovanja obveznosti in terjatve postajajo nejasne, veliko je možnosti prikrivanja, dokapitaliziranja, prerazporejanja, mahinacij in tako naprej. Težko se razčistita tako stanje kot tudi odgovornost. Pravzaprav je nerazšiščenje razmerij, torej prikrivanje, temeljni namen nadzorovane likvidacije. Pri nadzorovani likvidaciji se bodo lahko sproti dodajal nove dubioze, ki se bodo ugotavljale v postopku, lahko bodo nastajale nove dubioze zaradi nadaljevanja ekscesnega poslovanja, lahko se bo nadaljevalo odtekanje denarja, kar bo za sabo potegnilo nova državna poroštva in nove obveznosti davkoplačevalcev. Pri nadzorovani likvidaciji ni nič končnega, razen, da bodo ves postopek nadzirale s Forumom 21 in nekdanjimi lastniki povezane osebe. Do danes minister ni pojasnil, zakaj kljub temu da je aprila letos prejel poročila revizijskih hiš, ki so govorila o že več let trajajočem obupnem stanju v Factor banki in Probanki, ni zavaroval državnih depozitov ali jih celo umaknil iz obeh bank. Ni pojasnil, zakaj je imel v teh dveh privatnih bankah naloženega skoraj petkrat več denarja od tržnega deleža obeh bank, zaradi česar bo izguba države nesorazmerno visoka, to se pravi, tudi približno petkrat prevelika. Namesto da bi država izgubila 60 ali 80 milijonov evrov, če bi imela sorazmerne 4 % svojih depozitov v teh dveh bankah, jih bo vsaj 300 ali 400. Vsaka izguba je boleča, prevelika pa sploh. Zakaj minister teh depozitov iz varnostnih razlogov ni prenesel v državne banke? Na to še ni bilo odgovora in ga bomo najbrž tudi težko dočakali. Mimogrede, takojšnja izguba državnega denarja bo najmanj tolikšna, na kolikor je ocenjen prihodek države od davka na nepremičnine. Ta bančna luknja ga bo v celoti posrkala, ostalo odtekanje pa se bo nadaljevalo z nadaljevanjem nadzorovane likvidacije. Zanimivo je, da je bilo stanje depozitov v teh dveh bankah septembra letos za 100 milijonov višje kot decembra lani, kar pomeni, da je minister, kljub temu da je poznal situacijo iz poročil, zavestno nalagal denar v obe bančni luknji. Svoji odgovornosti se minister ne more izogniti. Prav tako ostaja nepojasnjeno, koliko depozitov so za delovanje Factor banke in Probanke namenile ostale državne banke, Nova Ljubljanska banka, Nova Kreditna banka Maribor in Abanka. O tem se ne govori in teh podatkov se ne želi obelodaniti. Povedali pa bi marsikaj. Če so te tri naše največje sistemske banke imele depozite v teh dveh tajkunskih bančicah, je problem še precej večji, odgovornost ministra pa tudi. Do danes minister ni pojasnil, zakaj bodo varčevalci samo teh dveh bank dobili povrnjene vloge nad zakonskimi 100 tisoč evri, vsi ostali v vseh ostalih bankah pa samo do 100 tisoč evrov. Namesto da bi tisti del vloge, ki presega 100 tisoč evrov, namenili za poplačila obveznosti bank ali jih porabili za transformacijo v lastniške deleže teh dveh bank, bodo slednji dobili v celoti izplačan depozit v pomembnem delu iz javnih sredstev. Tako visokih depozitov v bankah nima kdorkoli. Majhen je delež tistih, ki razpolagajo s tako visokimi zneski, kar pomeni, da bodo celo tisti, ki so prejemniki socialnovarstvenih dodatkov, ali druge ogrožene skupine preko proračuna zagotavljali poplačilo bogatim. S to odločitvijo ministra se je oblikovala nova kasta privilegiranih, ki bodo že do sedaj bogato obrestovane vloge dobili poplačane v celoti, medtem ko prihaja pred Državni zbor z vedno novimi predlogi restrikcij socialnih pomoči, zniževanjem socialnih olajšav, s povečanjem davkov ali uvajanjem novih davkov. Pri najšibkejših ni nobenih popustov ali razumevanja – če ne bodo poplačali, se bo pa država usedla na njihovo premoženje. V tem primeru, čeprav je zakonska možnost, temu ni tako. Zakaj je samo varčevalcem Factor banke in Probanke dodeljena taka milost in privilegij? Zakaj bodo varčevalci v primeru podobne finančne nesreče drugih bank, recimo Nove Ljubljanske banke ali Nove Kreditne banke Maribor, v podrejenem položaju? Ali nismo pred zakoni in ustavo vsi v enakem položaju? Država najbrž za tovrstno enakost ne bo imela več denarja. Lastniki Factor banke so si samo nekaj tednov pred likvidacijo, ko so bili znani že vsi podatki o slabem stanju bank, izplačali še dividende v znesku skoraj 7 milijonov evrov. Skupaj do letos so si izplačali skoraj 30 milijonov evrov, kljub dolgotrajni hudi bolezni banke. Banka Slovenije ni reagirala, minister v tem zadnjem primeru tudi ne, niti depozitov ni zavaroval. Tudi vlagatelji v obeh bankah so dobili nadpovprečne obresti. In po tem načinu delovanja sta bili obe banki pravzaprav svojevrstni piramidni shemi. Zakaj minister in Vlada nista posegla, če sta poznala stanje in če sta na čelu najpomembnejših funkcij izvršne oblasti prvič v zgodovini Slovenije dve osebi, ki nista neuki bančnega poslovanja? Gre za predsednico Vlade, ki je bila nadzornica v Novi Kreditni banki Maribor, in gre za ministra za finance, ki je delal v analitski službi Banke Slovenije, nazadnje pa je bil celo direktor Upravljavskega centra za finančno upravljanje Nove Ljubljanske banke. Kako je to možno, da se je to izmuznilo dvema tako strokovno podkovanima osebama? Ampak kljub temu se dela škoda v javnih financah, ki se jih bo obremenilo z več kot milijardnim poroštvom in dejanskega odliva bo več stotin milijonov evrov. Prav tako nespametna kot pri teh dveh bankah so tudi ravnanja s tekočim proračunskim poslovanjem in zadolževanjem. Tako spomladanska zadolževanja kot petkovo zadolževanje so bila izpeljana predčasno in po previsokih cenah. Za zadnje zadolževanje bomo za isto ročnost kredita plačali 20 % več kot sosednja Hrvaška. V samo nekaj mesecih se je ta vlada zadolžila za skoraj 5 milijard evrov. Do sedaj najslabša vlada, Pahorjeva, se je v treh letih za 8 milijard evrov, kar pomeni, da se ta vlada, v kateri je finančni minister gospod Čufe, zadolžuje trikrat hitreje, kot se je zadolževala Pahorjeva vlada. In to veliko pove o kvaliteti dela ministra Čuferja in njegove predsednice. Ravnanje te vlade torej ne poteka ne racionalno in ne razsodno. Za vse plačamo najvišjo možno dnevno ceno, plačamo veliko več kot veliko afriških držav, čeprav imamo možnost dostopa do bistveno cenejšega vira, do denarja iz evropskega mehanizma pomoči, vendar ga vlada Alenke Bratušek noče, ker bi sicer morala sprejeti nekaj pravil in zavez, ki preprečujejo razsipništvo. Najvažnejše za to vlado in tudi za ministra za finance je, da ga pri zapravljanju nihče ne ovira in da nima neprijetnega nadzora. Pred časom je predsednik Socialnih demokratov dejal, da je minister Čufer šibki člen te vlade. Ne strinjamo se velikokrat z njim, ampak v tem primeru se. Minister Čufer je zelo šibek, najšibkejši člen te vlade in s slabim tekočim delom to to prepričanje samo še utrjuje. Banki Faktor banka in Probanka sta bili izločeni iz stresnih testov. Če se izrazim bolj po športno, ne bosta opravljali cooperja, kar pomeni, da je njuno poslovanje izmaknjeno resnemu pregledu in resnim ukrepom in da bo poslovanje teh dveh bank tudi v bodoče potekalo vzporedno z ostalimi bankami. Že to je dovolj velik razlog za sum, da minister prikriva stanje in dejstva ne samo pred državljani, pred nami, ampak tudi pred tujimi institucijami. Vse je zastavljeno tako, da bo vlada vedno znova dotakala svež denar v ti dve banki. Ta denar bo še naprej odtekal po ustaljenih kanalih teh dveh bank prijateljem Factor banke in Probanke in morda še komu. Ne nazadnje tudi preprečitev razkritij tistih, ki bodo z odločitvijo ministra oziroma vlade z državnim proračunom poplačani v zneskih nad 100 tisoč evrov, čeprav za primere likvidacije ali stečaja to razkritje omogoča celo Zakon o banki, pa kaže dejanske namene ministra, vlade in koalicije. Prav tako tudi ni bil sprejet predlog Slovenske demokratske stranke, da bi lastnikom, upravam in nadzornikom ter z njimi povezanih oseb zamrznili vloge v obeh bankah in da bi jih v celoti namenili za sanacijo obeh bank. Minister tu ni prisluhnil, je pa čez nekaj dni s spremembo istega zakona o bančništvu predlagal razlastitev lastnikov podrednih obveznic, ki nimajo popolnoma nobene zveze s poslovanjem katerekoli banke. Tiste, ki so tako ali drugače sodeloval pri sesutju obeh tajkunskih bank, minister ščiti na vse pretege, za tiste, ki pa z bankami nimajo nič, razen da so jih namamili k odkupu finančnih inštrumentov, pa predlaga razlastitev. Ravno narobe bi moralo biti. Razlastiti bi morali tiste, ki so s slabim delom ali celo kaznivimi dejanji povzročili propad bank, ne pa tistih, ki so bankam zaupali. Skrivanje podatkov obeh tajkunskih bank v likvidaciji pred javnostjo je nedopustno. Čeprav so pri Factor banki in Probanki akterji znani, vsi imajo imena in priimke, vsi so dobivali plače in nagrade, vsi so se sončili v soju žarometov, v času največje izgube tik pred likvidacijo pa so si razdelili še dividende in visoke nagrade in čeprav so sprejemali slabe škodljive odločitve, so za to vlado nedotakljivi. Z veliko verjetnostjo sumimo, da so zadaj tudi sumi nezakonitih dejanj, nezakonitih odločitev. Osebe, ki so prekladale depozite z visokimi obrestmi in ki so podeljevale ugodne, slabo zavarovane ali celo nezavarovane kredite, so znane, prav tako so znani prejemniki teh kreditov, ki se slabo vračajo. Znani so torej tudi dobro plačani menedžerji in nadzorniki, ki so izvajali politiko teh bank, ki je pripeljala do zloma bank, znani so tudi tisti, ki so se s tem okoristili. Kar je zanimivo, pa je tudi to, da je reševanje obeh bank poverjeno osebam, za katere ne moremo trditi, da niso med seboj povezane oziroma da niso v kolizijah interesov. Obstaja v teh izrednih upravah celo oseba, ki so ji v Srbiji trajno vzeli licenco za delo v bančništvu, pri nas pa je bila imenovana v tako imenovano sanacijsko ekipo. Ali menite, gospod minister, da bi v Srbiji imenovali v tako ekipo nekoga, ki bi mu vzeli v Sloveniji licenco za poslovanje v bančništvu? Bi bilo kaj takšnega mogoče? Glede na to, kako potekajo procesi, celo sodni kazenski postopki v južnejših državah, menim, da je kaj takšnega nemogoče. Odgovor, ki ga je dal minister na interpelacijo je luknjičav, kot sta oba proračuna. Na pomembne trditve podpisnikov ni niti ustreznega ministrovega odgovora, kaj šele, da bi bil argumentiran in podkrepljen s kakšno primerjalno analizo ali tabelo. Že sam odgovor se je začel z neko stranjo šest, kar je že neobičajno. Minister ni z nobenim dokazom ovrgel naše trditve, da nima enotne strategije reševanja bank. Tudi novela, ki jo je koalicija sprejela pred dnevi, to potrjuje. Gre za različen pristop. Tudi izvzem teh dveh bank iz stresnih testov pritrjuje temu, da ni enotnega koncepta. Samo deponentom teh dveh bank je zagotovljeno popolno poplačilo, ne glede na višino vloge. Privilegirajo se deponenti v obeh bankah v primerjavi z vsemi ostalimi v drugih bankah. Minister ni negiral, da za ustavno enako obravnavo vseh ostalih upravičenj deponentov v drugih bankah ne bo mogel zagotoviti ocenjenih 14 milijard evrov, če se bo to zgodilo, tudi v drugih bankah. Razmere so po našem mnenju zelo kritične. Tuja praksa, recimo v zadnjem času je znana ciprska, pritrjuje dejstvu, da morajo lastniki in tudi tisti, ki imajo več kot predpisani znesek depozitov v bankah, sodelovati pri sanaciji bank, tudi tako, da se njihove vrednosti nad temi limiti konvergirajo v lastniške deleže. Pri nas je bila narejena izjema in menimo, da je to nepravično in neustavno. Nepravično tudi zato, ker bodo te stvari plačali tudi tisti, ki jim država na drug način prek socialnih transferjev pomaga. Tudi Evropska komisija predlaga, da pri sanaciji bank dajo najprej jamstva lastniki, pa šele potem lastniki hibridnih obveznic, pa depozitarji nad 100 tisoč evrov in šele na koncu davkoplačevalci. Pri nas se je to obrnilo. Najprej davkoplačevalci. Minister tudi ni odgovoril na trditev iz interpelacije, zakaj je treba poplačati upravičenja tistih, ki so pokopali obe banki in ki so si kljub slabim poročilom revizorjev, s katerimi so ministra slednji pravočasno opozorili na težave obeh bank, izplačevali še dividende in tudi visoke sejnine. Dodatna težava, kot rečeno, je prikrivanje, kateri deponenti in zakaj so deležni posebne ministrove milosti in bodo v postopku nadzorovane likvidacije obeh propadajočih bank dobili poplačane vloge, ki so nad 100 tisoč evrov. Tega razkritja se minister otepa z vsemi štirimi. Sledi mu koalicija. To ste v zadnjih dveh mesecih vsaj trikrat preprečili v Državnem zboru. Kar pa zadeva drugi razlog za interpelacijo, to je razrešitev gospod Širclja, pa bi se moral minister sklicevati na dejstva in ne na mnenja nepristojnih institucij, ki so ali v službi Vlade, kot je to Služba Vlade za zakonodajo, ali pa je to Komisija za preprečevanje korupcije. Če se sklicujete na mnenje za Komisijo za preprečevanje korupcije, ki mimogrede nima v svojem zakonu nikjer nobenih tovrstnih pooblastil, je isto, kot če bi se sklicevali na Urad za podnebne spremembe in njihovo mnenje o skladnosti proračuna s fiskalnim pravilom in potem potegnili določene konsekvence. Popolnoma nobene razlike ni. Ali pa, recimo, na, ne vem, civilno družbo za dimnikarske storitve. Nič nima nobene pravne podlage. Kar zadeva zakonitost ali nezakonitost bi politiki iz Vlade lahko vedeli, da to ugotavlja in o tem odloča sodišče, ne Vlada. Vlada ni sprožila nobene tožbe, kaj šele, da bi jo dobila, da bi lahko trdila kaj takšnega. Nove okoliščine tudi niso nastale, ker se zakon ni niti spremenil, niti ni bila sprejeta nobena obvezna razlaga tega člena. Tudi to bi lahko gospod minister vedel, da zakone lahko edino razlaga Državni zbor, ne pa Vlada ali pa kakšen uradnik na Vladi. Vlada ni zahtevala nobene obrazložitve oziroma obvezne razlage, tudi koalicija tega ni sprožila. In prav tako Vlada ni sprožila nobene ustavne presoje zakona, na osnovi katerega ste predlagali razrešitev ministra. Sicer pa veliko pove o tem, zakaj je bil gospod Šircelj razrešen, tudi izjava gospoda Lukšiča, predsednika Socialnih demokratov, ki je dejal, da gospod Šircelj ni bil razrešen zaradi nestrokovnosti, ampak zaradi drugih razlogov. Drugi razlogi, glede na to, da pravnih niste izkoristili, so pa politični in politikantski. Niti o eni teh trditev minister ni ustrezno odgovoril, kaj šele da bi bil njegov odgovor ustrezen. Minister bo po našem mnenju storil in delal vse, da se ohrani škodljivo bančno omrežje, da se bo ohranila ta kanalizacija, iz katere teče denar, ki prihaja v banke, tudi proračunski, in to bo teklo na razne račune, zato predlagamo, da podprete naš predlog sklepa, da se minister Čufer razreši s funkcije. Upam, da so argumenti za tako podporo zadostni. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Tanko. Zadnje je stališče, ki ga bo predstavil gospod Matevž Frangež za Poslansko skupino Socialnih demokratov.
Spoštovane, spoštovani! Socialni demokrati verjamemo, da ima Slovenija moč, da premaga izzive pred nami in ponovno postane obljubljena dežela njenih ljudi. Za mlade, ki bodo v njej našli svoje priložnosti, za delavce, katerih pravice bodo spoštovane in varovane, za starejše, ki jih bo družba vračala dolg za preteklo delo in jim zagotovila dostojno in varno jesen življenja, za otroke, ki jim bo ta skupnost dajala možnosti za srečno in polno življenje, za vse nas, da bomo v naši državi spet našli navdih, da damo od sebe najboljše in s trdim delom ustvarimo drugačno prihodnost. Verjamemo, da ima Slovenija potenciale za to. V njeni legi, naravnih virih, znanju in pogumu njenih ljudi vidimo jamstvo, da uspešna Slovenija ni zgodba iz preteklosti, ampak obljuba za prihodnost. Slovenija potrebuje stabilnost in vsaj minimalno soglasje o nujnih korakih, ki jih mora storiti zato, da si širše odpre vrata mednarodnih finančnih trgov, da si zagotovi dostop do ugodnejšega financiranja in izpelje ukrepe, nujne za začetek okrevanja. S svojim sodelovanjem v Vladi želimo prispevati k temu, da z utrjevanjem stabilnosti in zaupanja, Slovenija sprejme in izpelje nujne ukrepe, ukrepe, ki jih Slovenija potrebuje za zlom krize in začetek okrevanja. Zato trojke ne kličemo in z njo tudi ne strašimo. Odločeni smo, da Slovenija ostane gospodarica svoje usode. Od nas in naših ljudi pa je odvisno, ali bo ta usoda prijaznejša od njene sedanjosti. Interpelacija zoper ministra za finance dr. Uroša Čuferja je tipičen primer dvolične politike, ki lastne politične koristi postavlja daleč pred dobro za državo in njene ljudi. Ta interpelacija očitno odpira zimsko sezono interpelacij, ki imajo jasen cilj, poizkus destabilizacije vladne večine, da se ne izpeljejo nujni ukrepi, in da se po znanem načelu: čim slabše za državo, tem bolje za nas, ogrozi okrevanje. Podoben scenarij smo videli tudi v letu 2011 z izpeljavo trojnega referenduma in padcem vlade, zgodovinski spomin pa lahko najde še več primerov takšne neodgovorne in destruktivne politike. Vsebino interpelacije lahko strnemo v očitek, da je minister za finance z ukrepom nadzorovane likvidacije dveh manjših bank breme njune sanacije v prid njunih lastnikov in imetnikov depozitov prevalil na davkoplačevalce, pri tem pa z razrešitvijo Andreja Širclja s položaja neizvršnega direktorja slabe banke kršil Zakon o ukrepih za krepitev stabilnosti bank. Tudi ta razrešitev naj bi sodila v kontekst prikrivanja dejanskega stanja v slovenskem bančnem sistemu z zlobno namero, da se v korist elit breme bančne sanacije prevali na davkoplačevalce. Socialni demokrati smo prepričani, da je bila odločitev Banke Slovenije in Vlade za nadzorovano likvidacijo Factor banke in Probanke pravilna. S premišljenimi in diskretnimi ukrepi je bilo preprečeno prelitje problema dveh bank v celoten bančni sistem. Ta problem in ta grožnja ni nerealna, na kar sta opozarjali vsaj nizka likvidnost obeh bank, ki je močno ogrožala njuno solventnost, ob tem pa tudi njuna nizka kapitalska ustreznost. Na te nevarnosti opozarjajo tudi revizije, na katere se interpelacija sklicuje. SDS ministru očita tudi, da ni pravočasno zavaroval in iz obeh bank dvignil državnih depozitov v skupni višini 600 milijonov evrov, saj ta vsota bistveno presega tržni delež obeh bank in zato naj bi bila država v obeh bankah nesorazmerno izpostavljena in s tem podvržena večjemu tveganju. Vprašanje je torej, zakaj minister Čufer ni preselil teh depozitov. Vprašanje je tudi, zakaj tega ni storil dr. Janez Šušteršič, še bolj pa, zakaj tega ni storil Andrej Šircelj, de facto finančni minister v času erozije Janševe koalicije, ki tega ni storil, sedaj pa kot eden osrednjih avtorjev te interpelacije isto očita sedanjemu finančnemu ministru. Samo mimogrede, umik državnih depozitov iz obeh bank bi pravzaprav problem le povečal in dodatno prispeval k zmanjšanju likvidnosti obeh bank. Lahko bi bil prvi znak panike, ki bi mu sledilo množično dvigovanje depozitov, ne le iz omenjenih dveh bank, ampak iz celotnega bančnega sistema. Poudariti velja, da so državni depoziti, ki so last slovenskih davkoplačevalcev, v primeru nadzorovane likvidacije povsem zavarovani. Banka Slovenije je v sodelovanju z Ministrstvom za finance preprečila nenadzorovane posledice za celoten bančni sistem. Izredni upravi obeh bank sta že opravili revizije, na podlagi tega pa je bilo podanih tudi več ovadb, s čimer pada očitek interpelacije, da so bili ti ukrepi izvedeni z namenom, da se prekrije in zamegli odgovornost za stanje v obeh bankah. Še več. Doslej javno objavljeni podatki iz revizij kažejo, da bo breme nadzorovane likvidacije obeh bank nižje od obsega preventivno postavljenega državnega poroštva in tudi nižje od prvih ocen, torej na ravni okoli 430 milijonov evrov. Ugotovimo lahko, da nadzorovana likvidacija in s temi izvedenimi ukrepi je bila zavarovana stabilnost slovenskega bančnega sistema, preprečeno prelitje problemov obeh bank v gospodarstvo, zagotovljena revizija poslovanja obeh bank, na podlagi tega pa tudi ugotavljanje odgovornosti vodilnih v obeh bankah in njunih lastnikov tudi s strani pristojnih organov pregona, ob tem pa zavarovan tudi davkoplačevalski denar, saj so ukrepi preprečili prelitje problema iz dveh bank v bančni sistem in nacionalno ekonomijo kot celoto. Že takrat ko je Državni zbor na izredni seji obravnaval sprejete ukrepe v obeh bankah, smo postavili primerjavo. Za slovenski bančni sistem sta obe banki enaki ali celo večje velikosti in teže, kot jo je imel Lehman Brothers v ameriškem. Danes je povsem jasno, kako uničujoče posledice je sprožil padec Lehmana ne le na ameriško ekonomijo, ampak na celoten svetovni gospodarski in finančni red. Virus je majhen, mikroskopski organizem, ki lahko uniči tudi tiste milijonkrat večje od njega. Drugi del očitkov se navezuje na razrešitev mag. Andreja Širclja s položaja neizvršnega direktorja Družbe za upravljanje terjatev bank. Socialni demokrati smo bili do dvojne funkcije, opravljanja poslanske funkcije in funkcije v slabi banki, kritični že ob imenovanju. Z zakonom se je sicer izključila veljavnost Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije v tem primeru, ni pa bil suspendiran Zakon o poslancih s pravili, ki veljajo za nas vse. Še več. Zdi se, da je bil zakon v tem delu že v osnovi pisan na kožo Andreja Širclja in da je bila zakonska izjema ustvarjena izključno zanj. Poslanec ne sme biti član nadzornega sveta. Kako je mogoče potem tolerirati ureditev, po kateri je lahko celo član upravnega odbora po enotirnem sistemu upravljanja, kjer se nadzornim funkcijam pridružujejo tudi izvršne oziroma upravljavske naloge? Prepoved v Zakonu o poslancih je postavljena zato, ker je treba na sistemski ravni zajeziti nevarnost konflikta interesov. Če ta prepoved velja za nadzorni svet občinskega komunalnega podjetja, kako je mogoče, da ta prepoved ne velja za slabo banko, kjer milijardni prenos slabih naložb omogoča široko polje nasprotij interesov. Socialni demokrati smo pričakovali, da bo mag. Andrej Šircelj motečo dvojnost svojih zadolžitev prepoznal sam in potegnil potrebne poteze, ko mu je prenehala funkcija državnega sekretarja. To bi razumeli kot načelno držo in bi jo kot takšno tudi spoštovali. Ne sprejemamo pa interpretacije, po kateri naj bi bil Šircelj moteča žrtev, ki se zavzema za transparentnost sanacije bank in ki je veliki borec zoper to, da bi ustvarjeno škodo v bančnem sistemu poravnali davkoplačevalci. Tudi to je primer dvoličnosti, ki jo je mogoče očitati tej interpelaciji. V interpelaciji lahko preberemo tudi naslednje. "Ministrstvo za finance si prizadeva, da bi država oziroma davkoplačevalci jamčili tudi za poplačilo imetnikom podrejenih obveznic teh dveh bank. Ker so med imetniki podrejenih obveznic pretežno državne banke, nekateri investicijski in pokojninski skladi ter nekatere premožne fizične osebe, bi se, se bo, kot navaja interpelacija, pokazalo, da je bančna izguba še večja, kot jo napovedujejo največji pesimisti. Minister za finance si torej prizadeva, da bi pri sanaciji bank razbremenil finančne institucije in bogate posameznike ne glede na to, da je to v nasprotju z evropskimi smernicami." Konec citata. Ali res? Ali minister torej deluje v nasprotju z evropskimi smernicami? Ali ščiti lastnike podrejenih obveznic, med katerimi so tudi bogati posamezniki? Ali bo bančna izguba še večja, ker minister varuje premožne fizične osebe, katerih poplačilo bodo jamčili davkoplačevalci? Ali res? Ali ni Slovenska demokratska stranka pred nekaj tedni glasno napadala predlagano rešitev Zakona o bančništvu, ki je dosledno uveljavil omenjene evropske smernice prav na predlog finančnega ministra? Ali ni še pred nekaj dnevi glasovala proti potrditvi tega zakona po izglasovanem vetu? Ali ni zakona napadala s tezo, da preveč hitimo pri uveljavljanju teh smernic? Ali niso torej njeni predstavniki ščitili, pod narekovaji, premožnih fizičnih oseb in napadali Vlado, ker z jamstvom davkoplačevalcev ni zaščitila njihovih vložkov v podrejene finančne instrumente. Tudi to je še eden od znakov dvolične politike, ki veje iz te interpelacije. Danes se Socialni demokrati postavljamo dr. Urošu Čuferju v bran. Toda do ministra za finance imamo v prihodnjih mesecih, morda pa tudi v letih visoka pričakovanja. Prvič. Pričakujemo, da bo Slovenija aktivneje pristopila k prestrukturiranju podjetniškega sektorja, kar je ključen predpogoj za doseganje gospodarske rasti. Prezadolženo gospodarstvo je treba reševati tako z učinkovitejšo insolventno zakonodajo, treba pa bo zagotoviti tudi dodatne vire financiranja. Tudi lastniškega financiranja. Zato smo Socialni demokrati predlagali, da del sredstev iz privatizacije namenimo za izboljšanje likvidnosti in kapitalske ustreznosti gospodarstva, pa tudi financiranje novih podjemov, posebej mladih. Pričakujemo, da se bo povečala učinkovitost obstoječih mehanizmov financiranja gospodarstva preko različnih javnih institucij, saj zaostreni pogoji teh institucij pogosto onemogočajo, da bi sredstva prejeli tisti, ki jih res potrebujejo za premostitev zaostrene gospodarske situacije, nov razvoj ali nova delovna mesta. Drugič. Pričakujemo resen pristop k prestrukturiranju proračuna v moderen razvojni poračun, ki bo natančneje meril uresničevanje zastavljenih ciljev. Pri tem pa bo ob zastavljeni javnofinančni konsolidaciji upošteval predvsem izvedbo zelene davčne in proračunske reforme, večjo transparentnost, še posebej pregled državnih pomoči za celoten proračun, pripravo izhodne strategije, spremembo proračunskega planiranja s pripravo fiskalnih okvirov za naslednjih 5 let ter alternativne ukrepe v primeru nedoseganja napovedanih gospodarskih rasti. Ukrepe, poenostavitev zakonodaje o javnem naročanju, tako za njegovo pocenitev kot tudi večjo operativnost za izboljšanje črpanja evropskih sredstev. Ne nazadnje v tem okviru pričakujemo tudi uvedbo elektronskih davčnih blagajn ter drugih ukrepov za boj zoper sivo ekonomijo. Tretjič. Pričakujemo, da bomo z novim zakonom o Slovenskem državnem holdingu vzpostavili trajen normativni okvir, ki da bo omogočal pregledno, odgovorno in učinkovito upravljanje državnih naložb v gospodarstvu, s ciljem njihove večje donosnosti in doseganja širših razvojnih učinkov. Da bo holding odgovoren Državnemu zboru in da bo tukaj v tem parlamentu mesto za sprejemanje ključnih strateških odločitev, preko poročanja pa uveljavljanje tudi odgovornosti in preglednosti. Četrtič. Pričakujemo, da bo sprejeta in s širšim soglasjem usklajena strategija upravljanja, ki ne bo le spisek za prodajo, ampak pregledna postavitev lastniških ciljev države, kaj pričakuje država kot lastnica od podjetij v njeni lasti. Strategija mora ob donosnosti slediti tudi cilju povečevanja zaposlenosti v sektorjih, kjer bo država ohranila delež kot pomembno ali strateško naložbo. Privatizacija tistega, kar bo pa država prodajala, pa mora biti izpeljana na pregleden in pošten način. Pričakujemo, da bo tudi prenos slabih naložb opravljen pošteno in pregledno. Prenos slabih naložb mora služiti očiščenju bančnih bilanc in učinkovitejšemu upravljanju slabih naložb, ne pa omogočati polja za zasebne zaslužke. Javni davkoplačevalski denar, vpet v sanacijo bank, zahteva najstrožjo odgovornost pri razpolaganju z njim in zato je treba uveljaviti najstrožje nadzorne mehanizme za preprečevanje zlorab. Zavedamo se, da so naša pričakovanja visoka, toda tudi zahteve ljudi po vsej Sloveniji niso nič manjše, zato da tej državi vrnemo upanje in stopimo na pot okrevanja. Poudariti želimo, da je ta vlada s sprejetjem proračuna in drugih ukrepov vzpostavila temelje za javnofinančno gospodarsko in socialno stabilizacijo. Tudi Evropska komisija je ocenila opravljene korake kot pomemben premik naprej. Sedaj je čas, da se realizirajo zastavljeni ukrepi, da pa se v slovenski politiki, potem ko je okvir poglavitnih ukrepov že znan, posvetimo vprašanjem kako zagnati podjetništvo in gospodarstvo, kako obrniti trend zaposlovanja in v državi ponovno začeti odpirati delovna mesta, kako mladim v tej državi ustvariti priložnost in vrniti upanje v življenje v Sloveniji. Interpelacije zoper ministra za finance Socialni demokrati ne bomo podprli.
Hvala lepa, gospod Frangež. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo. Vidim, da se je gospod Černač že javil k razpravi, verjetno v imenu predlagatelja. Izvolite, gospod Černač.
Hvala lepa še enkrat. Vsem lep pozdrav! Zdaj ne vem, ali Socialni demokrati niso več vabljeni na sestanke koalicije, glede na to, kar smo zdaj poslušali zadnjih deset minut v drugem delu predstavitve stališča glede interpeliranca. Vsekakor govorijo ti razlogi v prid podpori interpelaciji in ne obratno. Moti jih očitno samo predlagatelj te interpelacije. Proračun za leto 2014 in 2015 naj bi omogočil temelje za stabilizacijo javnih financ. Ali res? Še nikoli v zgodovini se država ni toliko zadolžila v enem letu, kot se bo zadolžila v letu 2014. Še nikoli. 2014, 2015 znaša obseg zadolževanja in poroštev 12,3 milijarde evrov. Samo v letu 2014 nekaj manj kot 10 milijard evrov. Tega ni bila sposobna niti Pahorjeva vlada v treh letih. Pahorj je bil vajenec proti vladi Alenke Bratušek, kar se zadolževanja tiče. Amater, čisti, ker je v treh letih zadolžil to državo za dvakrat, za osem milijard in nekaj. Treba je pogledati številke in dejstva in govoriti o tem, kar dejansko je bilo sprejeto pretekli teden v tem državnem zboru. Mi smo ministra spraševali, zakaj so bile take odločitve predlagane. Poleg tistega, kar je bilo navedeno v interpelaciji, je bilo danes v obrazložitvi izpostavljenih kar nekaj dodatnih vprašanj, na katera ni bilo odgovorjeno niti z besedo. Na začetku mi dovolite, v okviru dodatne obrazložitve interpelacije sem jaz, ne da bi za to vedel, seveda pa približno poznam način delovanja te vladne koalicije, nekako smo to zdaj že spoznali in vidimo, na kakšen način deluje, predvideval, da se bo nekaj podobnega zgodilo, kot se je zgodilo 20. septembra, ko smo tukaj v tem državnem zboru razpravljali o teh dveh bankah in o stabilnosti bančnega sistema, policija je pa naredila filmsko aretacijo Medje in Arharja zaradi razčiščevanja nekih zgodb v bankah. In danes se dogaja nekaj podobnega, glejte. Nepojmljivo! Nekateri, ki sedijo v ministrskih vrstah in jih danes ni na teh stolih, bi bili zelo dobri scenaristi. Ko ne bodo več ministri, mogoče bodo tukaj našli priložnost za svoj nadaljnji modus vivendi, ker so politično pot očitno zapravili. Nič ne bo od tega, gospe in gospodje! Nobenemu od teh, o katerih govorimo danes v okviru interpelacije, se tudi po teh filmskih akcijah ne bo skrivil las na glavi. Sem trdno prepričan. Predvsem pa nobeden ne bo izgubil evra svojega premoženja, ki ga je pridobil na tak ali drugačen nezakonit način. Premierka je v odgovoru na našo dodatno obrazložitev izpostavila pomembnost sanacije bančnega sistema. To je zelo zanimivo. Zanimivo je to slišati iz ust osebe, ki je dobro leto dni nazaj bila gonilna sila takratnih opozicijskih, Pozitivne Slovenije in Socialnih demokratov, pri preprečitvi začetka postopka za sanacijo bančnega sistema, ki je šel preko ustanovitve tako imenovane slabe banke in se je začel tam nekje spomladi lansko leto, pozno spomladi maja ali, junija meseca, in čez poletje in potem jeseni je storila vse skupaj s takratno opozicijo, Pozitivno Slovenijo in Socialnimi demokrati, da do uveljavitve tega zakona ni prišlo. Bila je gonilna sila tudi pri vložitvi podpisov pet minut pred polnočjo v Državnem zboru za referendum. In zaradi teh ravnanj se je sanacija bančnega sistema odmaknila in zaradi tega bo to državo in te državljane stala bistveno več, kot bi bilo treba. Sedaj pa te iste ukrepe podpira kot premierka. To konvertitstvo in to nedostojno spremembo mnenja smo imeli priliko videti že pri vnosu fiskalnega pravila v ustavo. Vendar če sedaj to podpira, hvala bogu, končno se bo tudi na tem področju očitno, žal prepozno, nekaj premaknilo. Z njene strani je bilo rečeno, da je odgovornost za stanje bančnega sistema predvsem na prvi Janševi vladi. Rečeno je bilo z njene strani, da je največ teh problemov s posojili, z nezavarovanimi posojili nastalo v tistem obdobju. Ali jih je vlada Janeza Janše podeljevala? Ali jih sedaj vlada Alenke Bratušek podeljuje? Kdo je bil tisti, ki je določal okvir kreditnega portfelja za te stvari? Regulator, Banka Slovenije. Kdo pa so bili tisti, ki so sedeli v upravah in nadzornih svetih teh bank? V naši politični skupini boste težko našli katerega izmed izpostavljenih članov. Je pa sedela v nadzornem svetu nove KBM od junija 2009 do julija 2011 gospa Alenka Bratušek. In v tistem obdobju je bilo sprejetih ogromno posojil. Bile so sprejete odločitve o politični dokapitalizaciji te banke preko državnih podjetij, tako da imajo sedaj ta državna podjetja poleg nove KBM težave zaradi slabitve, ker morajo te slabe naložbe, ki so nič vredne, slabiti. Predsednik uprave Nove Ljubljanske banke je bil gospod Kramar, in to od 1. 2. 2004 do 1. 2. 2009. Preveslal je celoten mandat prve Janševe vlade. Nastavila ga je bivša LDS. In na koncu si je za izjemne zasluge, za dobro delo v banki, ki ste ji doslej preko davkoplačevalskega denarja namenili že preko milijardo evrov za takšne in drugačne dokapitalizacije, izplačal milijon evrov nagrade. In ne nazadnje minister za finance, sedanji minister za finance dr. Uroš Čufer prihaja iz te banke. Preden je postal minister, je bil direktor Upravljavskega centra za finančno upravljanje. Torej odgovoren za področje, o katerem govorimo tudi danes. Čeprav danes govorimo samo posredno o teh največjih luknjah v največji državni banki, se nas pa ta problem še kako dotika, in bo cena za njegovo reševanje tudi zaradi napačnega pristopa, ki je bil ubran pri dveh minornih nepomembnih zasebnih bankah, ki sta bili v 100-odstotni zasebni lasti neprimeren. Rečeno je bilo s strani premierke v tem odgovoru, da opozicija kliče trojko. Pozicija nima nobenih formalnih možnosti, da bi karkoli storila v zvezi s tako imenovano trojko. Za pomoč zaprosi odgovorna vlada takrat, ko oceni, da bi bila z vidika države in njenih državljanov taka pomoč ugodnejša, kot to, čemur smo priča sedaj v času ministrovanja ministra za finance dr. Uroša Čuferja, ko se zadolžujemo po nenormalnih visokih obrestnih merah in govorimo, da je grožnja naši suverenosti prihod trojke. Se pravi, če bi vlada bila odgovorna, če bi bil minister za finance odgovoren in bi v določenem trenutku ocenil, da ne zmoremo zaradi teže problema ter zaprosil za cenejše finančne vire, ki v Evropi obstajajo, bi bilo breme, ki ga bo treba plačevati v prihodnjih letih, bistveno bistveno nižje, kot je danes. Ali bolj ogrožamo pokojnine, socialne transferje in vse ostalo, kar ste naštevali, s tem, da plačamo manj obresti, recimo vsaj polovico ali trikrat manj, kot danes, ali če plačamo trikrat več, to, kar počnemo danes? Ali lahko več namenimo za te namene, če namesto milijardo za obresti, kolikor bomo plačevali konec naslednjega leta, plačamo 500 milijonov? Saj ni treba velike matematike glede tega. Da pa bo treba ukrepe, ki jih je treba sprejeti v takem primeru za stabilizacijo javnih financ in za dolgoročno možnost razvoja, sprejeti v vsakem primeru, pa je verjetno vsem od nas jasno. Saj se nekateri od teh ukrepov, ki so klasični, že izvajajo. Privatizacija teče prepočasi, ker jo očitno nekateri v tem kolesju po nepotrebnem zavirajo. Še številni drugi ukrepi so bili sprejeti in kot vidimo, nekateri bodo sprejeti tudi v prihodnjih mesecih. Se pravi, opozicija ne kliče trojke, opozicija opozarja, da je sedanja štirica, torej vlada Alenke Bratušek v koaliciji štirih strank, hujša, bistveno hujša in bolj škodljiva za državo in njene državljane, kot bi bila tako imenovana trojka. Rečeno je bilo še, da nimamo nobenih idej, zaradi tega kličemo trojko. Ja kakšne pa so ideje te vlade? Kaj je bilo pokazano v preteklosti? Na kakšen način naj bi na eni strani stabilizirali javne finance in na drugi strani sanirali bančni sistem, odpravili kreditni krč in omogočili razvoj gospodarstva. S čim? Doslej smo videli javno porabo približno nedotaknjeno, celo povečala se je, edini ukrep so bili višji davki. To so bile edine ideje vladne koalicije pod vodstvom Alenke Bratušek in seveda gonilna sila pri tej zgodi, kar se davkov tiče, je seveda minister, ki je pristojen za finance, v tem konkretnem primeru dr. Uroš Čufer. DDV, trošarine, cestne takse, davek na nepremičnine, pristojbine, vse, kar je mogoče, je bilo izumljeno in mogoče je še kakšen ukrep bil pozabljen in bo nekje skrit, tako kot recimo ta sprememba zakona o dohodnini glede usklajevanj, ki na prikrit način zmanjšuje prihodke ljudi. V bistvu gre pa za povečan davek, kakorkoli to obrnete. Premierka je dejala, da po tistem, ko je Evropa ocenila kot ustrezen naš proračun za prihodnje leto, ki formalno sicer pije vode, ne bo pa izvršen na tak način, kot je bil sprejet, to ve danes ne samo opozicija, to ve tudi koalicija, in to ve tudi minister za finance dr. Uroš Čufer, vendar tega ne sme javno povedati, da po tistem nismo več v družbi Cipra, Grčije, Portugalske, ampak smo v družbi Francije, Nizozemske, Nemčije. Kje smo? To je ogledalo, kje smo. Pribitki na naše obveznice. Ne rabimo drugih podatkov, pa lahko pogledamo še druge makroekonomske kazalce. Ampak ta graf pove vse. To so pribitki na triletne obveznice. Mi smo prvi tukaj, 4,84, za nami so Portugalci, vmes so še Hrvatje, niso na tem grafu 4,05, Portugalci 3,99. Tukaj na koncu so pa Nemci, 0,2. Se pravi – v družbi koga smo mi? Nemcev, kot govori premierka ali smo v družbi Portugalske, za katere pravi premierka, da niso več naša družba? Hvala bogu, če bi bili tako dobri, kot so Portugalci. Samo pri tem slabem procentu bi to bilo nekaj deset milijonov evrov, samo pri tej triletni obveznici, ki je bila izdana pretekli teden. Veste, kaj pomeni nekaj deset milijonov evrov? Za tri milijone evrov za gasilsko reševalno službo so tukaj potekali prejšnji teden "krvavi boji". Nekaj deset milijonov evrov pomeni ne nazadnje vse subvencije za prevoz v javnem potniškem prometu, na železnici in na cesti. Se pravi vse tisto, kar je uvedla druga Janševa vlada, ko govorite, da kljub vsemu ni nič dala nikomur, ko so lahko študentje, dijaki od lanskega leta plačevali simbolno ceno za mesečne vozovnice tako po Sloveniji kot tukaj v mestu Ljubljana. Mimogrede, tudi gospod Janković je dobil tri milijone evrov teh subvencij, ko govori, da od Janševe vlade ni nikoli nič dobil, ne on seveda, ampak otroci, ki hodijo iz drugih krajev in uporabljajo njegov mestni prevoz, kjer je imel on subvencijo za tiste, ki so meščani, za ostale pa ne. Zdaj imajo to subvencijo vsi. 50 milijonov evrov je približno letni strošek tega. Se pravi, nekaj 10 milijonov evrov, recimo 50 milijonov evrov samo pri relativno majhnem, malo manjšem pribitku na obveznice bi bilo mogoče zagotoviti, če bi minister za finance dr. Uroš Čufer ravnal odgovorno in v določenem trenutku predlagal vstop v nek mehanizem, ki bi lahko omogočil cenejše zadolževanje. Pa tega ni storil. Nasprotno. Pretekli teden, dan pred sprejetjem proračuna je bila fantomskemu vlagatelju na zaprti kotaciji, zaprtem postopku izdana 1,5 milijarde evrov vredna obveznica po malo manj kot 5-odstotni obrestni meri, triletna, z okrog 6 milijonov evrov trenutnega zaslužka in ostalimi neznanimi stroški, za katere ministra danes tukaj tudi sprašujemo, kakšni so. Kdo nam torej jemlje suverenost, je pravo vprašanje. Lahko ugotovimo, da po vseh teh številkah, ki jih imamo na mizi, nam v največji meri suverenost jemlje ravno lastna vlada, vlada Alenke Bratušek in ne katerikoli od zunanjih dejavnikov. Minister za finance dr. Uroš Čufer se je sicer poskušal potruditi in nekako v odgovoru danes tukaj prebrati en del tega, kar je na devetih straneh napisal v odgovoru na interpelacijo, vendar je žal treba ugotoviti, da tako kot v odgovoru tudi danes tukaj žal ni bil uspešen in ni odgovoril na večino očitkov, argumentirano ni odgovoril, kot tudi ni odgovoril na nove navedbe, ki smo jih navajali danes. Mislim, da skoraj na nobeno ali na nobeno od novih navedb. On je dejal, da je bila ta odločitev glede načina reševanja dveh privatnih bank, za katere smo ugotovili, da so delovali v dokaj ozkem krogu. Mimogrede, jaz niti nisem vedel, da se da tam pri njih plačevati položnice, dati depozit notri in tako naprej, in verjetno večina ljudi tudi ni vedela. Ampak tudi če je, glejte, vsi tisti, ki so imeli tam depozite, verjamem, da večina med vami, ki tukaj danes sedite v tem državnem zboru, nima problemov s 100 tisoč ali več depoziti v bankah. Se pravi, vsi tisti, ki so imeli depozite do 100 tisoč evrov, so bili tako in tako po zakonu varni. Za vse vloge do 100 tisoč evrov velja jamstvo zakona. Se pravi, če gre banka v stečaj, je mehanizem, ki je predviden za reševanje v okviru ostalih bank, tisti, ki omogoča izplačilo vseh teh vlog do 100 tisoč evrov. Rečeno je bilo, da bi bil tudi tukaj problem, da naše ostale banke niso niti toliko sposobne, da bi zbrale, mislim da, teh 250 ali 270 milijonov evrov za to, kar bi bilo potrebno. To pa je težava. In ta izjava, ki je bila tukaj izrečena 20. 9. s strani guvernerja, pa je res grožnja bančnemu sistemu in temu, da bodo ljudje planili in začeli dvigovati banke. Če vse ostale banke niso sposobne zagotoviti četrt milijarde. Ampak ne glede na to, tudi če bi se to res zgodilo, jaz vseeno menim, da se to ne bi zgodilo, da so sposobne to zagotoviti, vendar tudi če bi se to zgodilo, je po zakonu država tista, ki vstopi. In strošek države bi torej bil – koliko? 250, 300 milijonov evrov. Koliko pa je tukaj v tem postopku? milijardo 30 milijonov evrov je poroštvo, ki ga je na predlog ministra za finance dr. Uroša Čuferja potrdila vlada. In hipni strošek naj bi bil 400 milijonov evrov. Vsi ostali argumenti, ki so bili navajani, zakaj takšna odločitev, o tega, da ne bi bilo moč plačevati položnic, da bi bil ustavljen plačilni promet, da bi ljudje planili v banke in dvignili vloge iz ostalih bank in tako naprej. Lepo vas prosim, jaz mislim, da tega ne verjamete niti tisti, ki o tem govorite! Banki sta imeli omejen portfelj, relativno majhni, 4-odstotni tržni delež, zaprt krog, več ali manj so se kolobarili, smo slišali, ljudje iz istega političnega miljeja, interesno povezanega okoli Kučanovega Foruma 21. Večina poslov, ki so jih sklepali, je bil namenjena zapiranju takšnih ali drugačnih lastniških omrežij. In večina teh kreditov tudi nikoli, po moje, ne bo vrnjenih, nikoli. Rečeno je bilo, ni res, da bodo davkoplačevalci nosili največje breme stroškov za ta ukrep, ki je bil predlagan s strani ministra za finance, pač pa bodo največje breme nosili lastniki. Povejte mi konkretno, en primer recimo od vseh lastnikov, ki je bil javno objavljen, pa ga lahko še enkrat tukaj predstavimo – ali bo gospod Herman Rigelnik izgubil 6,9 milijona evrov dividend, ki si jih je izplačal kot lastnik te banke letos poleti? Ali bo izgubil hišo na Braču, ali bo izgubil stanovanje, ki ga je kupil nedavno tukaj nekje v Ljubljani za pol milijona evrov, bo izgubil 390 tisoč odpravnine, ki jo je dobil ob upokojitvi, ki se je zgodila letos nekje v istem obdobju, ko sta ti dve banki izčrpani, olupinjeni pristali v naročju države? Če se bo to zgodilo – super. Po moje se ne bo. In če bi se imelo namen zgoditi, bi se zgodilo 6. 9. Ko je bila ta odločitev sprejeta, bi se morale zgoditi plombe na vsem tem premoženju. Pa se niso. In se tudi v prihodnje ne bodo. Bomo pa priče takšnim ali drugačnim piarovskim predstavam na način, kot smo jim bili priča v času predprejšnje vlade, takrat je bila takratna notranja ministrica, kar se tega tiče, približno ravno tako dobra režiserska, ravno tako smo v tistem obdobju gledali številne filmske akcije, vendar finančnih učinkov iz vsega tega za državni proračun je bore malo. Tako da te utemeljitve žal ni. Ni res, da bi drugačen način likvidacije teh dveh bank pomenil večje stroške za državljane. Ni res. To ne drži. Potem je bilo glede neskladnosti s pravili Evropske unije rečeno, da Evropska unija spodbuja izstop neučinkovit bank s trga. Saj mi nimamo glede tega nobene dileme, saj tudi tega nismo očitali. Očitali pa smo neskladnost s pravili Evropske unije v delu, kjer govorimo o tem, kdo naj takšne neučinkovite in zavožene banke prednostno sanira, ali davkoplačevalci preko državnega proračuna in preko jamstev državnih ali tisti, ki so na eni strani lastniki teh bank, in drugič tisti, ki so sedeli v upravah in nadzornih svetih teh bank in ki so za te rabote odgovorni, in tisti, ki so imeli malo več premoženja naloženega v teh bankah, ker so očitno imeli več informacij in so skozi neko dolgo obdobje tudi služili na ta način. In Evropa pravi, najprej vsi ti: lastniki, uprave in nadzorni sveti, vsi tisti, ki so odgovorni, šele na koncu davkoplačevalci. Zaradi tega se je v drugih primerih po Evropi zgodilo, da so se vloge nad 100 tisoč evrov pretvorile v lastniške deleže in tako naprej, zaradi tega niso bile zajamčene, zaradi tega bi moral biti tudi tukaj, če je že bil ubran ta pristop. Ubran ta pristop pa ni bil. Tako kot je bil ubran, po našem mnenju diši po nedovoljeni državni pomoči. In temu delu smo nasprotovali in na ta del ni bilo prepričljivega odgovora. Rečeno je bilo, da je bil ta postopek ubran zato, ker bi drugačen način ukinitve teh dveh bank lahko imel pogubne javnofinančne posledice za državo. Država je res na šibkih temeljih in so te javne finance zelo načete, da bi pa ti depoziti države v teh bankah lahko zlomili to državo, s tem pa ne morete tudi opozicije ne prepričati. Če imamo podatek o tem, da je vseh teh dvomljivih terjatev v slovenskem bančnem sistemu najmanj 4 milijarde oziroma realno 7,5 milijard, ne more 200 ali 300 milijonov državnih depozitov ogroziti države oziroma imeti pogubnih javnofinančnih posledic za državo. Poleg tega ni bilo odgovora tudi na očitek, da je tak model nevzdržen, ker bo v prihodnje pri resni sanaciji preostalega dela bančnega sistema pomenil veliko težavo, ker takega pristopa, kot je bil ubran tukaj, na ostalih bankah ne bo več mogoče ubrati. In se postavlja vprašanje, kje je tukaj odgovornost ministra, ko za neke privatne banke zagotavlja 100-procentno pokritje vlog nad 100 tisoč evrov, pri drugih bankah pa tega ne bo zagovarjal oziroma ne bo niti predlagal. Tudi primerjave, ki so bile z drugimi bankami, recimo z drugo največjo banko na Cipru, so nevzdržne, ker gre za popolnoma drugačna razmerja, drugačen portfelj. Gre za banko, ki je bila druga največja. Ti dve bančici sta bili na repu po velikosti bank v Republiki Sloveniji. Predvsem pa nismo danes slišali nobenega odgovora na naše dodatne očitke, ki govorijo o tem, da ni bilo ravnanje ministra za finance dr. Uroša Čuferja samo neskrbno, ampak je bilo v veliki meri tudi neodgovorno oziroma mogoče celo usmerjeno v način, da z njegovimi ravnanji namesto ščitenja javnega interesa, ščitenja interesa proračuna, javnih financ, ščiti interese zasebnih bank, lastnikov zasebnih bank. Zakaj to govorim? Ni bilo pojasnjeno, zakaj je minister v mesecu maju letos za 50 % povečal depozite v teh dveh bankah – z 209 milijonov 400 tisoč evrov na 318 milijonov 300 tisoč evrov. V trenutku, ko je bilo jasno, kaj je s tema dvema bankama, v trenutku ko bi moral ravnati z evropskimi priporočili, na katera se sam v odgovoru na interpelacijo sklicuje, da je treba spodbujati izstope takih bank s trga, je s to dodatno injekcijo v obliki depozitov omogočal podaljšanje likvidnosti teh bank, ni pa istočasno zahteval tega od lastnikov bank. Samo dva meseca kasneje si je namreč eden od lastnikov izplačal dividende v višini skoraj 7 milijonov evrov.
Lahko malo pozornosti, prosim!
Tega odgovora, zakaj je to storil, nismo dobili. Ne more biti odgovor, da je bilo v interesu države, da gre banka v likvidacijo pol leta kasneje, kot bi bilo potrebno, da gre. Ta odgovor ne vzdrži resne in trezne presoje, ker je škoda, ki je nastala za državo in davkoplačevalce zaradi tega, kar je bilo narejeno, še bistveno večja. Govoril je o tem, da poleg države so imeli depozite še druga državna podjetja in nekatere občine. Govoril je o 400 milijonih. Kdo je torej imel še preostalih 80 milijonov? Torej ni govoril o tem, ali so pri podpori tema dvema zasebnima bankama pri tem podaljševanju njunega življenja pred odločitvijo o tem, da vse te robote zakrijete s postopkom, ki ste ga predlagali in je bil potem tudi sprejet, ali so bile tudi druge pretežno državne banke udeležene v tej podpori, ali so imele take ali drugačne depozite oziroma take ali drugačne angažmaje NLB, NKBM, Abanka Vipa in tako naprej. Torej pričakujemo odgovore na ta vprašanja. Ocenjujemo, da so bile te odločitve napačne. In tudi če ne bi bilo drugih odločitev v tej zvezi, so zadosten razlog za terjanje odgovornosti ministra, kajti posledično se moramo zaradi takih odločitev dodatno zadolževati, zadolževati na trgu, kjer so obresti visoke. Zaradi tega so ne bolj stabilne, ampak vedno bolj ogrožene naše javne finance, katerih prvi skrbnik je minister dr. Uroš Čufer. Potem smo danes postavili vprašanje glede dodatne zadolžitve v višini milijarde in pol evrov. Videli smo, da je bila po nenormalno visoki obrestni meri, bila je narejena v zaprtem krogu. Kdo je torej ta kupec? Kdo je tisti, ki je dobil diskont 6 milijonov evrov? Koliko so znašali stroški s to izdajo, koliko je znašala provizija tistih, ki so pri tem sodelovali? Vsa ta vprašanja so ostala neodgovorjena, jih pa ponovno izpostavljamo zaradi tega, ker v javnosti beremo predvčerajšnjo izjavo premierke gospe Alenke Bratušek o tem, da se nam ni bilo treba dodatno zadolžiti za milijardo in pol evrov, da smo pa to storili zaradi tega, da preverimo, kako kotiramo na tem trgu, ali smo se sploh sposobni zadolžiti, in današnjo izjavo ministra za finance dr. Uroša Čuferja, da smo se bili prisiljeni zadolžiti za izvrševanje proračuna. Kaj torej drži in kaj je res in kdo tukaj zavaja javnost? Kakorkoli že, najmanj, kar javnost pričakuje in tudi v okviru očitkov, ki so navedeni v interpelaciji, je vprašanje, zakaj ta zadolžitev na tak način, zakaj po taki obrestni meri, zakaj triletna ročnost in tako naprej. Glede protipravne razrešitve enega od štirih neizvršnih direktorjev tako imenovane slabe banke, je minister v odgovoru na interpelacijo na nek način sam pritrdil našim ugotovitvam. Mi smo namreč navajali, da bi moral biti gospod Šircelj predhodno pozvan v skladu z zakonom k temu, da se opredeli, katero od funkcij, ki sta po mnenju nekaterih bili nezdružljivi, bo opravljal še naprej. In minister je dejal, da se je to zgodilo, vendar da je potem bil ta rok presekan umetno in Vlada je na dopisni seji potrdila ta sklep. Vendar mu minister ni nasprotoval. On je bil celo njegov predlagatelj. Se pravi, da je potrdil, da je ravnal v nasprotju z zakonom, tudi če si ga lahko tolmači malo drugače, kot si ga mi. V vsakem primeru pa zakona ne more tolmačiti ne minister za finance, kot je bilo nekje rečeno v enem stališču, ne Komisija za preprečevanje korupcije, ki nekaj meni – tudi mi nekaj menimo – pač pa je tisti, ki da verodostojno tolmačenje zakona v takem primeru, kot je bilo to v tem primeru, Državni zbor. In zakaj razrešitev v enem tednu po tistem, ko je bila sprejeta odločitev o načinu postopka sanacije oziroma ukinitve dveh zasebnih bank, Factor banke in Probanke, ne pa prej? Gospod Šircelj je bil eden izmed štirih neizvršnih direktorjev v slabi banki več kot pol leta. In do takrat, do tistega trenutka, ko je kritiziral neprimerno odločitev, ki je bila ubrana pri Probanki in Factor banki, ni bil moteč. Da pa ima mednarodne izkušnje s finančnega in bančnega področja, pa verjetno ni treba posebej utemeljevati. In toliko bolj ta razrešitev govori o tem, da je bila izrazito izrazito politična. Nekatera mnenja, ki so bila izražena v stališčih poslanskih skupin Socialnih demokratov in Desusa danes tukaj, govorijo sicer o tem, da naših očitkov ne podpirajo, ampak na drugi strani pa tisto, kar je bilo po vsebini tukaj povedano v stališču teh dveh poslanskih skupin, oprostite, govori o tem, da minister za finance ne deluje tako, kot od njega pričakujejo oziroma pričakujete. Res je, da smo tako pri eni kot pri drugi poslanski skupini, predvsem pri Desusu navajeni govorjenja za javnost in všečkanja in tako naprej, ampak ne glede na to, je bilo izrečenih kar nekaj argumentov, ki govorijo v prid podpori interpelaciji, če jo gledamo po vsebini. Premierka Alenka Bratušek je danes dejala, da je minister za finance dr. Uroš Čufer eden boljših ministrov, delaven, priden, ogromno je postoril v tem obdobju. Drži. Jaz mislim, da noben drug minister v zgodovini te države, pa verjamem, da tudi v prihodnje ne bo sposoben v tako kratkem času, v dobrega pol leta toliko dvigniti davčna bremena v tej državi, kot jih je to uspelo temu ministru. Takega ga več, po moji oceni, ne bo. Kvaliteta ministra, če gledamo z vidika področja, ki mu je zaupano, pa se verjetno meri po nekih kazalcih. Mislim,da je ogledalo, ki ga je treba postaviti, da vidimo, kakšna je kvaliteta tega ministra, da so kazalci, ki govorijo o tem, kje država danes je in kje bo zaradi teh odločitev, ki jih minister je sprejel in jih še sprejema, v prihodnjih dveh in naslednjih letih. Eden izmed kazalcev oziroma eno izmed ogledal je bilo postavljeno že prej. To je gotovo ogledalo tega ministra in tudi te vlade posledično – pribitki na obveznice so tako visoki, kot niso bili še nikoli prej. Zadolževanje te države presega vse rekorde. Jaz dvomim, da bo še kateri minister za finance v prihodnje sposoben pripeljati v Državni zbor in potem tudi z neko dokaj široko podporo doseči sprejetje tako velikega obsega zadolžitev, kot je to uspelo temu ministru za finance. Ampak, poglejte, tam nekje do leta 2008 se je ta država relativno malo zadolževala. Res je, da so bile drugačne razmere, ta stolpec je za leto 2008, milijarda evrov, v preteklih letih še manj, pod milijardo. Potem smo priča zaradi spremenjenih razmer, pa tudi zaradi tega, kar tudi sami ugotavljate, ker niso bili sprejeti številni ukrepi – eden izmed teh je slaba banka, ki smo jo predlagali v letu 2009 pod Pahorjevo vlado – se je Pahorjeva vlada v letu 2009 zadolžila za 3 milijarde, 2010 za 2 milijardi in pol, 2011 za 3 milijarde, se pravi, skupaj 8 milijard in pol v treh letih. Potem pride druga Janševa vlada, stolpec pade na polovico, kljub temu da smo bili v letu 2012 v zelo zaostrenih razmerah. Nič manj zaostrene niso bile, kot so danes, ali pa še bolj. Vendar je dr. Janez Šuštaršič iz Državljanske liste, ki je bil takrat minister za finance, predlagal zadolžitev samo v taki višini, kot jo vidite tukaj, cca milijardo 600 milijonov evrov. In od leta 2013 naprej z rebalansom Vlade Alenke Bratušek oziroma predlogom ministra za finance dr. Uroša Čuferja ponovno skok na preko 4 milijarde, 3 milijarde in pol dolarjev maja, po obrestni meri 6 %, in zadnja zadolžitev milijarda in pol evrov prejšnji teden, dan pred sprejetjem proračuna, v višini 5 % za tri leta. Potem imamo pa projekcijo za naprej – 2014, kjer je predvidena zadolžitev 4 milijarde 800, vendar v tej tabeli ni prikazanega še vsega ostalega, kar prinaša 39. člen zakona, ki govori o poroštvih za banke, za intervencije na trgu lastnih dolžniških vrednostnih papirjev in tako naprej, kar vse skupaj znese 9 milijard 600 milijonov evrov. In če prištejemo še leto 2015, je to 12 milijard 300 milijonov evrov. In nekaj podobnega je glede tekočega primanjkljaja, podobna slika. Tekoči primanjkljaj je bil v času prve Janševe vlade izrazito majhen, potem se je v času Pahorjeve vlade povečal, v času druge Janševe vlade se je z 2 milijard 300 v letu 2011 skrčil na milijardo 300 v letu 2012 in zdaj bomo ponovno priča povečevanju v letu 2013. Vsi ti ukrepi, ki so bili sprejeti v povezavi s tema dvema zasebnima bankam, pa tudi vsi ostali ukrepi, ki jih je predlagal in nekatere sprejel, v skladu s svojimi pristojnostmi, druge pa predlagal in jih je potem sprejela Vlada oziroma Državni zbor, govorijo o tem, da se javnofinančni položaj v tej državi na podlagi teh odločitev ne bo izboljšal, ampak se bo poslabšal. Ta spirala zadolževanja, ki smo ji priča, nas bo privedla v razmere, ko bo država zelo težko zmogla servisirati svoje obveznosti. In zaradi tega še enkrat, ni odgovora na vprašanje, ki je bilo zelo jasno večkrat postavljeno: Zakaj minister vztraja pri tej poti, zakaj ne prouči druge možnosti in ne predlaga možnosti dostopa do cenejših zadolžitev v okviru Evrope in s tem razbremeni predvsem bodoče generacije, kajti te bodo najbolj prikrajšane zaradi odplačevanja obresti na vse to, kar se bo zgodilo v letih 2014 in 2015. Minister je v enem izmed Odmevov na vprašanje novinarja, ki ga je vprašal: "Komisar Rehn je govoril o previdnostnem posojilu – kaj je to?" Minister odgovarja: "To, mislim, da je vprašala novinarka, tako da sem tudi jaz hotel vprašati, kaj je to." Novinarka vpraša nazaj: "A ne veste, kaj bi bilo to previdnostno posojilo, ki naj bi ga nam dala Evropa oziroma nekateri vlagatelji?" In minister dr. Uroš Čufer odgovarja: "Za to sem izvedel sedaj iz tega prispevka." V tem vmesnem času, ker je že nekaj časa od tega intervjuja, verjamem, da je minister dobil potrebne informacije in pričakujemo, da nam odgovori, zakaj vztraja pri politiki enormnega zadolževanja te države po enormno visokih obrestnih merah, če vsi vemo, da nam taka politika v največji meri jemlje našo suverenost in nam zaradi tega, ker bomo za obresti morali plačevati več kot dvakrat toliko kot sicer, onemogoča izvajanje funkcij socialne države v prihodnje. Ogroža izplačilo pokojnin socialnih transferjev in vsega ostalega.
Hvala lepa. Kot prvi od poslancev pa je prijavljen gospod Jani Möderndorfer.
Pozdravljeni! Saj ne morem verjeti, jaz sem se hotel še malo nasloniti, sem mislil, da bo to še kar trajalo, ker vidim tam dve uri in pol, pa vendar. Zdaj vem oziroma to veste itak vsi, zakaj je po 45 minutah vedno odmor. Zato ker ljudje več ne poslušajo, ker ne morejo niti več spremljati, in to je postalo naporno. Ob devetih zjutraj smo poslušali uvod, 50 minut, bivšega ministra Černača, kolega poslanca, ki je kot predstavnik predlagateljev podal razloge za samo interpelacijo. Potem smo poslušali vse predstavnike poslanskih skupin, vmes seveda tudi ministra, ki je interpeliran, in ne interpeliranec, in tisto, kar je najbolj pomembno, da se na koncu spet predstavnik predlagateljev oglasi in začne razlagati stvari, ki jih je itak že vse povedal. Pa vendar, pojdimo po vrsti. Jaz moram reči, da sem si vzel čas in sem si vzel tudi interpelacije, ki jih je Poslanska skupina SDS že vlagala, in moram reči, tukaj pred menoj so te interpelacije, sicer nič posebnega, ampak bistveno boljše, kot je to, kar ste naredili zdaj. To je interpelacijski zmazek proti temu, kar ste delali in ste znali, Tako da če sem do zdaj mislil, da se bom kaj od vas naučil, se nimam več kaj. To, kar pa ste navedli znotraj same interpelacije, pa je seveda nekaj drugega. Dajmo stvari postaviti tako, da bodo ljudje razumeli. Ker to, kar ste vi govorili, gospod Černač, ne razumejo nič. Če vi pravite, da je ta minister kriv za Factor banko in Probanko, da je šla v nadzorovano likvidacijo, potem se jaz danes sprašujem in se verjetno sprašujejo tudi volivci in volivke, tudi vaši, zakaj vaša vlada, vaš takratni minister, ki je bil seznanjen s podatki Banke Slovenije, kaj počne in kakšno je stanje teh dveh bank, zakaj že oni takrat niso tega naredili. Odgovor je preprost. Ker niste mogli, ker o tem ne odloča Vlada, razen da da soglasje. O tem odloča Banka Slovenije in tukaj imate napačnega človeka, s katerim se to pogovarjate. Je pa res, da v znanih manirah ste prilepili vse zraven in hodite po NLB, v preteklost in kaj vem kaj še vse. Veste, tem gledalcem, naključnim, ki vas še gledajo, ker to je negledljivo, verjemite mi, noben vas noče gledati, ne samo vas, tudi mene ne. Dvomim, da ne boš imel komentarja, Jože, je dejstvo, da v vaši vladi je bil nadzorni svet, ki ga je vodil predsednik Igor Marinšek, ki ga vi zelo dobro poznate, in nadzorni svet je vsako leto potrjeval nagrado temu istemu direktorju, ki je na koncu prišel do zaključka za to, da je prišel do tako visoke nagrade. Noben ni nič ukrepal. Imeli ste vse vzvode moči, da vidite, kaj se pravzaprav dogaja. Ampak v znani maniri vaše stranke, kar vedno počnete, ste v tem najboljši in imate izdelano obrt in zato nikoli ne boste propadli, ker boste s to obrtjo vsaj zaslužili z nasveti drugim, kako je treba to delati, ste naredili to, da ste začeli obračati in potvarjati podatke. To, kar pač enostavno znate. Poglejte, govorili ste danes tudi nekaj o tem, kako je Slovenija pravzaprav zdaj tik pred tem, da bi pravzaprav pa res morala iti v progam ESM in rešiti tisto, kar se še rešiti da, ne pa, da gre v tako brezupne kredite s tako visokimi obrestnimi merami in kaj jaz vem kaj še vse. Jaz moram reči, da sem se eno stvar naučil od vas, da vas moram zelo spremljati. In bom zdaj govoril o jeziku, ki ga vi razumete in ga vi ves čas uporabljate. Ker to je edini način, da boste razumeli, kaj hočem povedati, ker drugače me nič ne razumete in potem obračate besede. Poglejte, vaš predsednik, jaz upam, da vaš predsednik nekaj šteje v stranki in da vaša politika sledi temu, kar on reče. Zato bom citiral, da ne bom delal napak. V intervjuju na Kanalu A 19. junija 2012 je rekel naslednji stavek: "Ker januarja, februarja, marca, aprila, takrat ko sem jaz prevzemal mandat te vlade, je veljalo, da so vse parlamentarne stranke v Sloveniji za vpis zlatega fiskalnega pravila v ustavo. Končno je to obljubo prejšnji predsednik vlade našim partnerjem podal, mi smo to samo podedovali. Ko je bil januarja ta sestanek, jaz še nisem bil predsednik vlade, niti nisem imel še vlade in te vladne koalicije in takrat so bili vsi predstavniki vseh slovenskih strank za to, da zlato fiskalno pravilo zapišemo v ustavo. Ta glas je šel v svet, vzeli so ga resno. Rekli so,končno v Sloveniji se nekaj dogaja, politika je stopila skupaj, je sposobna tega dogovora. In mi želimo samo to, da se drži beseda, ki je bila dana in da se začne Slovenji vračati kredibilnost." Zdaj se verjetno sprašujete, zakaj vam to sploh berem. Moram vam zaradi konteksta, da boste lažje razumeli naslednji stavek, ki je pa pomemben za nadaljevanje te interpelacije. "Če tega ne bomo storili, bomo prišli do točke, ko se bomo morali ponižati, zaprositi za tujo pomoč, izgubiti bomo morali del suverenosti in jaz kot nekdo, ki je bil zraven, ko je ta država nastajala, ne bi želel doživeti tega ponižanja. Smo še vedno dovolj močni, dovolj daleč stran od prepada … " To ponovi še v dveh, treh intervjujih, s katerimi vas ne bom mučil, ker jih imate vi itak na mizi in na razpolago in veste, kaj morate preskočiti in pozabiti in nikoli povedati na glas. In potem pride trenutek resnice, ko gospod Janez Janša ni več predsednik vlade, pride v opozicijo, pride v drugo situacijo in se začne naslednje. Da bom pravilni stavek uporabil. Ja, evo, 1. oktober 2013, v izjavi za Primorske novice: "Vlada naj zaprosi za pomoč. Proračun po njegovem mnenju je nerealen, z njim ne bomo uspeli nikogar na finančnih trgih prepričati, naj nam posodi denar po komercialnih pogojih. Prej ko bi vlada priznala svojo nesposobnost in zaprosila za mednarodno pomoč, ceneje bi to bilo za slovenske davkoplačevalce, je prepričan Janša. Čakanje bo namreč le poslabšalo pogoje na katere bo morala Slovenija pristati." Jaz več vas čisto nič več ne razumem. Namreč po eni strani govorite, da je to slovenska sramota, da je to nemogoče in da se ne smemo tako ponižati, po drugi strani pa ves čas trdite, da je pravzaprav treba iti kar takoj po pomoč. Ampak, gospod Andrej Vizjak, glede na to, da ste velikokrat rad nesramni med govori drugih, potem pa ste radi čistun, kadar sami nastopate, vam povem naslednje. Čas je, da si postavite sami sebi ogledalo. Vsi skupaj. Toliko škode, kot ste naredili spet s to interpelacijo in spet samo strašite tudi tuje finančne trge. Še celo Financial Times je ugotovil, da je Janša obral politiko, kot so zapisali, da sem bolj natančen, da ne bom spet uporabljal nekaj, kar ni bilo rečeno, in da ne boste ponavljali stvari, ki niso resnične, ker to je v vaši navadi, so rekli naslednje. To je bilo, veste, 9. 7. 2012 ob 12.23. To imate vi zelo radi. Je rekel ta komentar naslednje: "Vlagatelji niso tako prepričani, da Slovenija ne bo potrebovala mednarodne pomoči. Navaja besede premierja Janeza Janše, takratnega, da bi se lahko država soočila z grškim scenarijem, če opozicija v parlamentu ne bo podprla sprememb za stabilizacijo javnih financ. Janša ni prvi evropski voditelj, ki je s prenapihnjeno retoriko, s katero je želel pridobiti podporo opozicije, v resnici prestrašil trg." In to delate kar naprej. Kar naprej delate, skozi strašite. Kje je zdaj ta vaš ponos? Včeraj sem poslušal kolega poslanca Pojbiča, ki ves čas rad govori o tem, kako moramo delati za slovenski narod, da to je v sramoto slovenskemu narodu. V resnici odpomagate vsemu temu, nič ne naredite za to. Kje je zdaj ta enotnost, skupni glas, po katerem je Janez Janša kar naprej klical? Dajmo enkrat skupaj sesti, podajte nam roko! Ne. Vi se spravite na človeka, ki je v politiki točno 7 mesecev, prej za politiko vedel ni, še v politični stranki ni bil, niti ni dobro točno vedel, kaj je to politična stranka. Delate teorije zarot, kot ste vajeni v svojih bivših interpelacijah. Jaz sem se čudil, da ni nobene šablone in nobenih puščic in ne vem kaj še vse – to, kar ste navajeni delati. Niste ga mogli nikamor vtakniti. Ampak saj vaš laboratorij bo to kmalu naredil in bo še kaj našel, kaj pa jaz vem kaj. Ampak v resnici pravite, kot je rekel gospod Černač:" V naši stranki ne boste našli človeka, ne boste našli človeka, ki bi karkoli kaj imel s tem." Jaz ne vem, zakaj je včeraj Delo pisal z naslovom Probanka dajala sporne obljube, posle mariborske banke preiskujeta NPU in ATPV, in potem se na koncu najde, meni je žal, kolega Pogačnik, kjer ga omenjajo, in jaz verjamem, pa tudi nobenih sodb ne bom dajal, ker nisem niti poklican za to, da dajem kakšne sodbe, ker vem, da je to zaenkrat še vedno samo članek. Čas bo pokazal in postopki bodo pokazali, ne nazadnje tudi sam bo povedal, kaj je res in kaj ni res. In bomo lahko o tem govorili. Ampak ne, vi radi že vnaprej obsodite, še preden se kaj zgodi. Danes v Dnevniku spet berem nadaljevanko Bankirji izgubljajo potrpljenje z Južno. Sem rekel, kaj pa je to zdaj. No, ampak ko prebereš članek do konca, pa piše: " Perspektivi FT je sredstva v upravljanje Sod zaupal že leta 2007, ko ga je vodil Marko Pogačnik. V klopeh Državnega zbora je sicer prav Pogačnik – poleg poslanca SDS Andreja Vizjaka, ki velja za tesnega prijatelja gospoda Južne – eden izmed najglasnejših nasprotnikov novele zakona o bančništvu." Tudi vas ne bom obsojal, ker nimam te pravice, ker danes nisem tukaj zato. Ni res, ni res, za razliko od vas ne. Jaz tega ne počnem, ampak hočem vam pokazati, ker sem vam na začetku povedal, da bom uporabljal vašo retoriko, vaš način, kako počnete. Najprej pljuvate po ljudeh, jim podtaknete vse, kar je treba, na koncu pa rečete: "Saj nimam jaz nič." Potem pa priložite 100 tisoč časopisnih člankov in rečete, da samo berete. časopise. Jaz vam odkrito povem, da sem vaših predlogov že sit, ker imam najprej dve strani obrazložitve, potem pa imam 30 strani časopisnih člankov zraven. To je vaš način dela, ampak pojdimo naprej. Moram reči, da ste si naredili medvedjo uslugo s to interpelacijo, ker v resnici s to interpelacijo odpirate zgodbe vas. Jaz nisem bil ne minister, ne državni sekretar, nisem sedel v nobeni vladi, nisem imel nikoli nobene moči in vpliva. Res je, da sem danes slišal, da je gospod Černač hotel celo ministru pripeti še zasluge za subvencije za otroke. Bodimo veseli, da so jih dobili. Ampak to je itak vaš način. To, kar se je zgodilo s kolegom gospodom Šircljem, da je šel za izvršnega direktorja, moram reči, da je že na meji perverznega. To, da je bil nekdo imenovan z Ministrstva za finance za izvršnega direktorja, v resnici mene sploh ni motilo. Daleč od tega. Ima strokovne reference za to, da je tam noter, znanje, to nas je že večkrat vse prepričal, in tukaj sploh ni nobene dileme. Pa vendar. Takrat vi niste računali, da boste šli v opozicijo. In potem se je zgodilo tisto, kar niste želeli, to, da opravlja dve funkciji: da je in poslanec in izvršni direktor. In kar ste na koncu izjavili, tisto, kar je najbolj pomembno, da rabite človeka, ki bo iz opozicije, ki bo kontroliral, kaj se v resnici dogaja v slabi banki. Lepo vas prosim, če bi bila ta vaša želja res tako iskrena, potem bi najmanj, kar je, bi takrat imenovali ali predlagali enega iz opozicije za izvršnega direktorja na to mesto, pa bi vam danes kdo še kaj verjel. Sam sem pa prepričan, da gospod Šircelj ni mogel fizično opravljati dveh tako pomembnih del istočasno, ker za takega supermena ga pa nimam. Nemogoče je biti izvršni direktor in poslanec. Neizvršni, se opravičujem, to je pa res, ja. Ampak ne glede na to. Dve zelo pomembni funkciji, ki ju enostavno ne moreš opravljati v normalnem delovnem času. Je že res, da za poslance ne velja Zakon o delovnih razmerjih, pa vendar, ne da se delati vsak dan 16, 17 ur, preprosto se ne da. In zato je danes sprevrženo govoriti o tem, da je nekdo kriv in da si zasluži celo interpelacijo, ker je preprosto naredil tisto, kar bi gospod Šircelj moral sam narediti. Ko je prišel v opozicijo, bi preprosto moral odstopiti. Odstopiti, vrniti funkcijo, ker ve, da je, prvič, v koliziji interesov, drugič, kar je pa še bolj pomembno, enostavno ne more biti tam nekdo, ki ne bo izvrševal politike, ki jo trenutna oblast izvaja in jo ima namen izvesti. In sami najbolje veste, kako to gre, kajne, saj ste eksperti v tem. Tako da iz tega razloga moram reči, da je ta interpelacija res nekaj najslabšega, kar sem lahko videl danes tukaj. Jaz tudi pričakujem, glede na to, da je predvideno, da bomo tu do enih zjutraj sedeli, časa je od tu do večnosti, da bomo poslušali še cel kup nekih očitkov in ne vem kaj še vse. Vendar še enkrat vam povem, saj nas nihče ne gleda, ampak res prav nihče, ker je to negledljivo. Zaupnice oziroma interpelacije seveda ne morem podpreti, upam, da to razumete, ker je nespodobna in niti ni utemeljena tako, kot je treba. Lahko vam rečem samo nekaj, to je eden prvih ministrov, ki sicer resda zelo malo govori – hvala bogu, da malo manj govori, ker toliko, kot so vsi prejšnji ministri govorili, so več škode naredili samo z govorjenjem, kaj šele s početjem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Černač, v imenu predlagateljev, izvolite.
Hvala lepa. No, nismo slišali enega vsebinskega razloga, zakaj je ta interpelacija neutemeljena. Jaz razumem, da kolega Jani Möderndorfer preživlja težke čase, ko mora poslušati zvonjenje cerkvenih zvonov, ki mu stalno odzvanjajo po glavi. Potem pride v Državni zbor, da bi malo odpočil to torturo svojih ušes, se pa mora podvreči še poslušanju razprav. Ampak, glejte, gospod Möderndorfer, plačani ste za to. Vsak trenutek lahko ta stol zapustite, če menite, da ste ga od ljudstva dobili neupravičeno, kar jaz menim, da ste ga, ni pa treba s temi svojimi travmami obremenjevati še vseh ostalih. Slaba je ta interpelacija, smo slišali, pripeti so članki in tako naprej, nismo pa slišali enega vsebinskega argumenta v prid tej trditvi. Enega ne! Rečeno je bilo, da očitamo ministru stvari, o katerih ne odloča. Ja, prosim vas, ali na Ministrstvu za finance odločajo snažilke – ali kaj? Kdo je prvi odgovoren za javne finance v tej državi? Snažilke na Ministrstvu za finance ali minister, ki je pristojen za finance? Kdo je prvi odgovoren za stabilnost javnofinančnega sistema? Kdo je odgovoren za ukrepe, ki jih predlaga na javnofinančnem področju? Prvi je Minister za finance in potem seveda celotna Vlada, regulator Banka Slovenije in vsi ostali. Ampak prvi nosi odgovornost minister, ki je pristojen za finance. In ta minister je predlagal milijardo 30 milijonov evrov poroštva za dve zasebni banki, za poplačilo tistega, kar bi morali v največji meri pokriti tisti, ki so te rabote v preteklosti počeli, ne pa davkoplačevalci. In to je eden izmed očitkov. Bilo je rečeno, da je gospod Marinšek kot predsednik nadzornega sveta NLB v nekem obdobju potrjeval nagrado gospodu Kramarju, ki je bil nastavljen oziroma je začel mandat 1. 2. 2009. Nastavila ga je politična opcija LDS. Gospod Kramar je imel v pogodbi o zaposlitvi vgrajen model za izračun te nagrade. Pogodbe o zaposlitvi ni podpisal gospod Marinšek, ampak njegovi predhodniki. Tako da način, ki ga ubira gospod Möderndorfer, moram reči, je nerazumljiv. Mislim, da sem jaz zelo pozorno poslušal, pa tričetrt tega, kar je želel povedati, sploh nisem razumel, ker je vse, kar je govoril, nekako zmedeno, nima ne repa ne glave. In tako kot sem na začetku rekel, verjamem, da je njegova bolečina zelo velika. Vnos vpisa zlatega fiskalnega pravila v ustavo in ocene nekdanjega premierja Janeza Janše o tem, kaj se bo zgodilo, če teh stvari ne bomo uredili, in možnost prihoda trojke in tako naprej. Ko je bila ta izjava rečena, junija je bilo rečeno 2012, evropski mehanizem za reševanje bank še ni bil ustanovljen. Šele konec leta 2012 novembra ali decembra je prišlo do ustanovitve tega mehanizma in do te možnosti, ki jo pa sedaj država ima na voljo. Od te vlade pa je odvisno, ali jo bo izkoristila ali ne. Vendar še nekaj naj povem, kar bo gospoda Möderndorferja zelo bolelo. Če bi prejšnja vlada ostala in če bi ostal minister za finance tisti, ki je bil v Janševi drugi vladi minister, gotovo tega mehanizma ne bi bilo treba poseči oziroma ne v takšni meri, kot bo treba poseči danes. To je pač problem aktualne vlade, ukrepov, ki jih sprejema. Prvi, ki je odgovoren za sprejemanje teh ukrepov, je gotovo minister za finance. Nisem razumel te njegove opazke, da sem želel subvencije za otroke pripeti sedanjem ministru, jaz sem govoril o tem, da samo s prihranki na enem majhnem delu tega zadolževanja, samo na tej zadnji zadolžitvi, če bi se zgodila po obrestni meri, kot jo imamo na voljo v okviru tega evropskega mehanizma, bi bilo prihrankov toliko, da bi bilo mogoče iz njih plačati vse subvencije za javni prevoz dijakov in študentov, ki jih je uvedla druga Janševa vlada. Glede protipravne razrešitve in tega predloga, ki ga je minister podal na vlado, za enega od štirih neizvršnih direktorjev, pa mislim, da je bilo večkrat že povedano, da formalno postopek ni bil izpeljan v skladu z veljavnim zakonom in da postopek, ki ga je predlagal minister, je bil v nasprotju z zakonom. Sam je danes v odgovoru na interpelacijo to priznal in s tem je, kar se nas tiče, to dejanje nekako tudi priznano.
Hvala lepa. Naslednji pa je k besedi prijavljen gospod Franc Bogovič.
Lep dober dan, spoštovana podpredsednica, kolegice, kolegi, predstavnici ministrstva za finance! Pred nami je dolga razprava, ko bomo spregovorili o odgovornosti ministra za finance in na koncu tudi glasovali o zaupnici. Nekaj je zagotovo znanega že sedaj, da bo cela vrsta raznih očitkov na eni strani, na drugi strani tudi nasprotnih odgovorov, in da bo tudi minister interpelacijo preživel. Kljub vsemu temu pa mislim, da je to konec koncev tudi lepa priložnost, da spregovorimo predvsem o delu tistega ministra, ki je zagotovo minister resorja, ki je najtežji v tej vladi, zato ni nič čudnega, da ni nikoli kakšnega prehudega drena okoli tega ministrskega mesta, podobno kot še za kakšnega okoljskega ministra. Tudi pri zadnjem sestavljanju vlade smo opazili, da se je praktično prav na koncu vsega nabora imen pojavilo tudi ime za finančnega ministra. Za mnoge je bilo takrat presenečenje samo ime dr. Uroša Čuferja, nepoznanega na političnem področju do takrat, presenečenje tudi v tem delu, da prihaja iz banke, banke, s katero se največ ukvarjamo oziroma se bomo ukvarjali tudi še v bodoče, kot največje banke, kjer je tudi ta bančna luknja zelo velika in se bomo v prihodnje s tem še veliko ukvarjali. Dva ključna očitka sta zapisana v sami interpelaciji. Prvi je povezan s samim bančništvom, načinom reševanja problema Factor banke in Probanke in pa nestrinjanje s to kontrolirano likvidacijo, ob tem da so bili na ta način zavarovani vsi depoziti tudi nad 100 tisoč evrov in pa kadrovska menjava spoštovanega kolega gospoda Andreja Širclja. Naj takoj povem, ko smo ocenjevali to interpelacijo, smo ocenili, da kadrovske zadeve, kljub temu da še enkrat lahko rečem, da cenimo strokovnost gospoda Širclja, ne sodijo v interpelacijo, ne sodi niti po naše niti članstvo neizvršnega direktorja slabe banke, niti kakšen načelnik upravne enote, zato se nismo strinjali, da bi se tudi podpisali pod takšno interpelacijo. Kar se tiče prvega in ključnega očitka okoli bančnega sektorja in pa aktivnosti tako Ministrstva za finance, Banke Slovenije, celotne vlade, povezanih s poroštvom za kredite oziroma za delovanje Factor banke in Probanke, smo v Slovenski ljudski stranki prvič pozdravili to, da se je končno nekdo v slovenskem bančnem področju odločil, da tudi poseže korenito v same banke. Mi smo bili kritični do bivšega guvernerja Banke Slovenije, ki po našem globokem prepričanju tudi nosi velik del odgovornosti, da je danes stanje v bančništvu takšno, kot je. S prihodom novega guvernerja in pa tudi očitno z odločitvijo Vlade Republike Slovenije, ministra za finance, se je ta poseg v dve banki, ki sta najbolj grozili stabilnosti bančnega sistema, se je ta korak naredil. Takrat smo, kot sem že dejal, pozdravili to, da ste vstopili v ti dve banki, prav tako pa tudi izrazili pričakovanje, da se bo v tej kontrolirani likvidaciji dokončno opravila sanacija bančnega sektorja na ta način, da se res temeljito pogledajo vzroki za nastanek teh bančnih lukenj in da se uporabijo vsa sredstva, da se odgovorni tudi pokličejo k odgovornosti, bodisi da so bili to lastniki, ki so z različnimi povezavami med lastništvom, nadzorništvom in upravljanjem bank napačno usmerili vodenje bank, bodisi da so to uprave bank, bodisi da so to nadzorniki ali pa tudi tisti, ki so podpisali pogodbe kot kreditojemalci in na nek način, kot vidimo, v teh butičnih bankah za tajkunske prevzeme tudi mnogokrat, zavestno računajoč na dolgoročno kunjukturo, črpali te banke za velikopotezne prevzeme, ki se niso izšli. In posledica tega so tudi danes velike bančne luknje. Moram reči, da smo doživeli kar malce razočaranja, ko se je potem pri drugem stiku z bančništvom, ko je bil pred nami zakon o bančništvu, po našem občutku zamudila priložnost, da bi tudi posegli v sam zakon o bančništvu in v tistem delu, kjer se logično in povsem prav sklicujemo na eni strani na bančne tajnosti, opredelimo do tega, kaj se zgodi takrat, ko ta bančna tajnost in posli v bankah privedejo tako daleč, da govorimo bodisi o kontrolirani likvidaciji, za katero damo poroštvo, iz katere se bodo iz javnega denarja tudi financirale te dobioze, bodisi da bomo govorili v nadaljevanju še o slabih kreditih iz bank, kjer bo tudi uporabljen javni denar za sanacijo teh lukenj oziroma za ohranitev stabilnosti bančnega sistema in na drugi strani tudi za razdolžitev gospodarstva. Naše prepričanje je, da nas na tem področju še čaka veliko dela in delimo nezadovoljstvo s tem, da smo pri tem zakonu izpustili to priložnost, da bi že sedaj resno razmislili o tem, strogo o tem segmentu, kot sem dejal, kaj s tistimi, ki so odgovorni za to, bodisi kot podpisniki na bančni strani, bodisi kot kreditojemalci, bodisi kot nadzorniki preko Banke Slovenije. Na tem področju naš čaka še ogromno dela in verjamem, da bomo morali to narediti, da zagotovimo večjo transparentnost, odgovornost, kajti če tega ne naredimo, je zaman govoriti o bančni tajnosti ali pa zaupanju v bančni sistem, kajti vidimo, da v slovenskih bankah vloge kopnijo in da enostavno davkoplačevalci tudi ne želijo na takšen način spremljati, kaj se dogaja in na nek način imeti občutek, da se bodo pod preprogo skrili ti posli, ki so posledično na koncu pripeljali do tega javnega dolga. Na tej točki mislim, da se lomi zaupanje v bančni sektor, zaupanje v pravno državo in pri mnogih, predvsem pri mlajših generacijah, zaupanje v prihodnost, vero v Republiko Slovenijo. Zato nas, kolegice in kolegi, tako tisti, ki smo v koalici, opoziciji, kakor tudi na vladni strani, v Banki Slovenije res čaka temeljit in trezen razmislek in radikalno bomo morali v te zadeve poseči, če želimo tudi stabilizirati te zadeve. V tem delu nas je tudi zmotilo, da smo v drugem delu, ko smo spreminjali Zakon o bančništvu, z bistveno večjo lahkoto posegli tudi na stran tistih, ki imajo depozite v bankah oziroma da so preko teh hibridnih inštrumentov vložili denar v banko kot ta podrejeni dolg. V tem delu razumem, da so prišla določena navodila in mislim, da smo jih tudi sami sprejeli. Sam delim tudi mnenje, da bi najbrž morali imeti krvno sliko slovenskih bank bistveno bolj razčiščeno in se takrat odločiti, kakšen del bremen bo šel na lastnike teh podrejenih obveznic, na drugi strani pa tudi imeti jasno sliko o sami luknji v bančnem sistemu. V tem delu mislim, da je bilo v zadnjem časi zopet veliko populizma ali zavajanja javnosti, tako smo z lahkoto preslišali to, da je v teh papirjih tudi en kup denarja slovenskih zavarovalnic, da selimo s tem to bančno finančno luknjo tudi v zavarovalniški sistem, da so tu notri sredstva pokojninskih skladov in da se dotikajo na nek način po ocenah nekaterih kar četrtine Slovenk in Slovencev te stvari, ki smo jih tam zapisali. V tem delu, še enkrat rečem, da smo imeli različen pristop, kjer so se vloge tistih, ki so imeli nad 100 tisoč evrov v dveh bankah zaščitile, na drugi strani pa na zalogo šli z uničenjem teh vlog oziroma podrejenega dolga. Dovolj o tem. Priložnost je danes tudi, da spregovorimo o finančnem področju. Država, kot vemo vsi, je danes v globoki finančno-gospodarski krizi. Kot sem že dejal, nobeno veselje ali pa nek svetovni izziv ni biti finančni minister v Republiki Sloveniji. Na eni strani ima minister to nalogo, ki jo opravlja v bančnem sektorju, ki je tudi predmet te interpelacije, po mojem občutku delno pod kontrolo, še bolj smo pod kontrolo tudi mednarodnih inštitucij. In ta prehod v slabo banko oziroma prenos terjatev v slabo banko, očiščenje bančnega sistema, razdolžitev slovenskih podjetij, vsaj pot je nakazana, upam, da bodo ti roki, ki so sedaj najavljeni, tudi uresničeni in da se bo ta del tega velikega problema Republike Slovenije v doglednem roku rešil in da bo prehod v leto 2014 leto, ko bomo vsaj govorili o očiščenih slovenskih bankah, imeli znano številko, vedeli, kaj nas stane na eni strani, na drugi strani, če bo treba tudi s spremembo zakonodaje, odgovorne poklicali na odgovornost. V tej točki je zagotovo veliko tudi te subjektivne odgovornosti in različnih napačnih odločitev, bodisi z željo po lakomnosti ali kasneje po reševanju kože, ko se je videlo, da se ta gospodarski kazino ne bo izšel. V tem delu moram reči, da ocenjujemo v Slovenski ljudski stranki, da so koraki in tudi nadaljevanje politike slabe banke gre v to smer, torej so koraki narejeni. Mislim, da imamo vsi skupaj v tej državi veliko večji problem, ker osnovna doktrina vlade, ki smo jo slišali sedaj pri sprejemanju ključnih proračunskih dokumentov za leti 2014, 2015, pa če hočete, tudi pri uvajanju fiskalnega pravila, osnovna maksima vlade je: ohranili bomo socialno državo in naj stane kolikor hoče. Mislim, da smo sedaj zelo dobro pokazali v praksi, kaj mislimo "naj stane, kolikor hoče", ko smo se šli predrago zadolžit in ko bomo plačevali ceno tega. Predvsem pa mislim, da je ta gospodarska komponenta vlade, gospodarska politika, ki je zagotovo tudi ena od ključnih politik finančnega ministra, povsem odsotna. Pritrjujem temu, kar je, mislim da, že marsikdo danes dejal, pa tudi sicer v zadnjih dneh, da so kakšni drugi ministri v tej vladi, ki so odgovorni za to področje, najbrž še bolj zatajili kot sam finančni minister, pa tudi kakšne druge stvari so si privoščili, ki si jih ne bi smeli. Vendar pa ključna politika ministra za finance je tudi ta, da ima občutek, da bo še letošnje leto, naslednje leto, čez dve, tri leta dovolj prilivov v državni proračun, da bomo res imeli to socialno državo. Sam sem označil to početje kot kupovanje socialnega miru za nekaj mesecev in pa veliko grožnjo socialni državi na dolgi rok. Tudi to, da sedaj najemamo kredite, katerih financiranje odlagamo v leto 2016, in da imamo kljub naraščajoči zadolženosti v naslednjem letu, to se pravi v letu 2015, celo nižje obresti kot v letu 2014, je posledica te politike, ki mislim, da je treba zelo jasno in glasno povedati, da je politika iz rok v usta, politika, kako bomo v dveh letih naprej plačevali enormno veliko breme tega zadolževanja. In to mislim, da je prav, da se tudi danes pojasni ta zadeva, da se dogovorimo, kako bomo delovali naprej. Kar se tiče preizkusnega kamna, ki smo ga imeli in je bil že danes tukaj omenjen, je bilo sprejetje fiskalnega pravila v slovenski pravni red. Tudi sam sem se tam aktivno vključil v to vlogo, da smo vsi skupaj zmogli ta napor in zagotovili to dvotretjinsko večino, da smo zapisali fiskalno pravilo v slovensko ustavo, v slovenski pravni red. Sam sem si predstavljal, da nas naslednji dan čaka zahtevno delo, da bomo začeli s pripravo zakona, s katerim bomo pripravili ta izvedbeni zakon za uveljavitev fiskalnega pravila, kar nas še čaka, ni ga še na svetlem, kljub temu da smo si zadali rok do konca leta, da bomo tudi z dvotretjinsko večino, kot vemo, ta zakon potrdili. Predvsem pa, da bomo pri tistem, ko bomo kreativnosti skupaj iskali rešitve, kako bomo fiskalno zdržni, se prvi, da bomo porabili toliko, kolikor tudi ustvarimo v letih, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, da bomo vsi skupaj pri tem sodelovali in ugotovili, kaj si lahko privoščimo. Politika vlade, ker pač na koncu se pod proračun mora podpisati tudi finančni minister poleg predsednice vlade, je drugačna. Izračunajmo, koliko rabimo, ko vidimo in seštejemo te potrebe, pa ugotovimo, ali imamo dovolj zbranih davkov ali razpišemo nove davke ali pa povečamo stopnje obstoječih. In v tem delu imamo v Slovenski ljudski stranki velike težave s politiko, ki jo vodi vlada, izvaja finančni minister. V tem delu, mislim, da tudi pri zadnjem aktivnem nasprotovanju nepremičninskem davku, smo na to točko posebej opozorili in opozorili, da so pričakovanja tistih, ki mislijo, koliko davka se še da izluščiti, izžeti iz gospodarstva, od prebivalstva, od podjetij, od obrtnikov, od kmetov, da so enostavna ta pričakovanja prevelika, in da si v bistvu režemo vejo, na kateri sedimo. V tem delu dajemo vladi in tudi finančnemu ministru velike očitke. Kar se tiče same te politike, ima za seboj velik javnofinančni primanjkljaj, na drugi strani imamo potem ta bremena iz reprogramiranja kreditov v naslednjem letu, ne vem, tam okoli tri milijarde, dobro milijardo javnega dolga po proračunu, realno ga bo verjetno precej več, in pa še breme prenosa slabih terjatev v slabo banko in s tem tudi dodatno zadolžitev države. Na tej točki je za nas ključni problem, ki mislim, da se mu ne zoperstavljamo na pravi način, in da bo ta cena za socialno državo, "pa naj stane, kolikor hoče", nas pripeljala v brezizhodno situacijo, ko se bomo zadolževali po zelo visokih obrestnih merah. In ta dolg, ki je v nekaj letih z 8 milijard prišel v petih letih sedaj na 23, pa verjetno do konca naslednjega leta se bo številka zaokrožila na 30 milijard, na številki tam blizu 90 % BDP, po enormno dragi zadolžitvi pelje slovenske javne finance v nevzdržno situacijo. Vem, da ni to samo odločitev ministra, ki jo javno zagovarja, vlada se je odločila, da absolutno ne bo pristopila k temu, da se sprejme kakršenkoli mehanizem, s katerim bi se na koncu zagotovile nižje obrestne mere, zagotovo pa bi, kot je bilo rečeno v pogovorih tudi z ministrom, prišel tudi spisek nalog, domačih nalog, ki jih je treba narediti. Jaz se bojim, da je ta spisek domačih nalog, ki jih je treba narediti, prav v nasprotju z doktrino in pa s politiko vlade, ki sem jo prej omenil, "socialna država, pa naj stane, kolikor hoče". Jaz mislim, da bo v tem delu del tega bremena tudi na tem področju, področju zmanjševanje javne porabe nujno treba narediti, in da se zaradi tega ne lotimo tudi tega drugega koraka, da bi z nižjo obremenitvijo, kar se tiče zadolževanja, lažje izšli iz te težke situacije. Bojim se, da tudi po pogovoru z ministrom ugotavljamo, da je na nek način dvomiti v to, ali se bo ta reformni del vlade po tistem, ko bomo sanirali banke, ko bomo recimo tudi razdolžili slovensko gospodarstvo, zgodil v Republiki Sloveniji. Nič nam ne bo pomagalo, če bomo imeli suverenost, razdolžene banke, drago zadolžitev, razdolženo gospodarstvo, ne bomo pa nič storili na učinkovitosti javnega sektorja, nič naredili na reformi različnih podsistemov, od zdravstva, izobraževanja, lokalne samouprave, učinkovite države in podobno. V tem delu me tudi današnja stališča, ki so jih predstavile poslanske skupine koalicije, pa tudi vse dosedanje zaveze in podpisani dogovori, ne navdajajo z optimizmom, da se bo to v tej državi zgodilo, kar vsi vemo, da se mora zgoditi. Nekateri to naglas govorimo, opozarjamo na to, pa smo potem deležni kritik in odkritih napadov iz klopi, kjer sedaj sedi minister, predvsem pa predsednica Vlade. Vendar mislim, da je to tisti težak del upravljanja države, ki nas čaka, če to hočemo priznati ali nočemo priznati. Odstotek ali dva večja obrestna mera, vsi vemo, kaj to pomeni pri osebni zadolžitvi in kaj šele pomeni pri zadolžitvah, ki se v tej državi gibljejo in drvijo od 20 proti 30 milijardam. Vsi vemo in si znamo izračunati, da je 1 % 200 milijonov na letni ravni. 200 do 300 milijonov z vsakim odstotkom dražjo zadolžitvijo na letnem nivoju bomo plačevali. Na tej točki je zame ključno vprašanje, ki sem ga že večkrat postavil, tudi javno, da se mi s takšnimi obrestnimi merami, kot se zadolžujemo, se pravi, od zadnje približno 5 % pa zadnji dve zadolžitvi, ne glede na to, katera vlada se je zadolžila, med 5 in 6 %. V tem okviru se enostavno ne smemo zadolževati, ker bo cena tega denarja predraga in ga nobeni davki ne bodo spravili skozi. Na drugi strani bo pa problem, da bo treba še zviševati davke in, hočeš nočeš, na koncu tudi pravice iz sociale, za kar je država ustanovljena. Na tej točki še enkrat poziv, spoštovane kolegice in kolegi, k razsodnemu delu. Mislim, da je pogovor glede fiskalnega pravila in realna debata o reformi podsistemov, kar nas čaka v nadaljevanju, po tem delu se bo sodilo, ali bomo vsi skupaj opravili svoje delo ali ga ne bomo. Samo en primer, ker so bili danes omenjeni ministri, ki so interpelirani. Vprašanje, minister, zakaj sprejemamo zakone, po katerih se za 8,5 % obljubljajo obresti za leto naprej, kar predlaga minister Virant. V tem delu upam, da je dovolj modrosti, da se tudi na tako dragem trgu, kot ste se zdaj zadolžili za slabih 6 %, imate 2,5 do 3 % nižjo obrestno mero, pri 70 milijonih je to 2 do 3 milijone manj obresti v enem letu. Tako da v tem delu jaz upam, da bo kaj razuma in da bomo imeli manj dela pri kakšni drugi interpelaciji, kjer bodo ti očitki lahko še bolj resni in v nebo vpijoči. Kot sem že dejal, gospodarska komponenta te vlade. Deljena so mnenja, koliko lahko tudi z javnimi investicijami oziroma newdealovskimi investicijami pomagamo pri izhodu iz te krize. Zagotovo je nekaj projektov, na katerih bi moralo biti bolj koordinirano delo vlade, pa tudi sodelovanje in odločna vloga Ministrstva za finance, da bi najprej koordinirano in bolje črpali evropski denar. To je stvar, kjer se bo sodila vaša vlada čez mesec, dva, ko bo enostavno treba narediti inventuro, koliko denarja, ki je bil na razpolago, bo s pogodbami podpisanega in koliko ga bomo realizirali. Vem, da ni to ključna naloga Ministrstva za finance, se pa spominjam lanskega leta, ko smo govorili o overcommitmentih in teh zadevah, kako sprostiti, da bo več možnosti pogovora, da se investicije pospešijo, da je tudi na financah kdaj ovira. Ampak mislim, da smo lansko leto zmogli te prepreke. Me pa res zanima, kako kontrolirate in kako sodelujete z gospodarskim ministrom in ministrom za okolje, infrastrukturo, ki nadaljujeta delo, ki smo ga lansko leto poskušali čim bolje opraviti, in od njihovega dela je odvisno, koliko denarja bo v naslednjih dveh letih prišlo v državo, koliko bo investicij, koliko bo zagona gospodarstva s tega naslova. Govorimo o vplivu, ne vem, 2 do 4 % BDP. In če vemo, da je gospodarstvo približno 6 do 7 % v normalnih razmerah, je to usodno pomembno, ali naredimo ta preboj v tem sektorju ali ne. Zato je v tem delu ključno vprašanje tudi vam, koliko je na tem področju pospeška tudi z Ministrstva za finance, kajti mislim, da so kolegi, ki so na drugih področjih, v tem segmentu do neke mere zatajili, predvsem na Ministrstvu za gospodarstvo, kjer je koordinacijska vloga, kjer je tudi treba na koncu podpisati sofinancersko pogodbo in jo skupaj z ministrstvom z investitorji tudi spraviti v življenje. Naslednja zadeva je za moje pojme preveč zadržana drža pri tem, ko bi se lahko tudi pri Evropski investicijski banki zadolžili za katerega od projektov, za katere vsi na glas govorimo, da jih zagovarjamo, v resnici pa mislim, da imajo nekateri tudi kar precej stisnjene zobe pa tudi kakšen drug namen, kot iskreno tem projektom pomagati. V mislih imam investicije na spodnji Savi. Vemo da smo že v lanskem letu začeli pogovore o ugodnem kreditu EIB, s katerim se lahko nek ciklus nadaljuje. Vem, da je pri mnogih en kup zadržkov, ampak mislim, da je to spet ena zadeva, ki nam daje na dolgi rok obnovljive vire, investicijski ciklus, protipoplavno zaščito, zato mislim, da je vredno vse skupaj podpreti s to aktivnostjo, kjer je tudi ena od teh aktivnosti na vašem ministrstvu. V lanskem letu smo govorili o programu in tudi pogovorih z EIB o možnosti financiranja tudi z dolgoročnimi krediti, z najugodnejšimi obrestnimi merami, pospešitev protipoplavne zaščite v republiki Sloveniji. Določenih je bilo 61 območij. Ocenjeno je bilo, da so investicije nekje v obsegu med 600, 700 milijonov in da bi to lahko bila spet nova priložnost za nek 5, 6-letni ciklus, v katerem bi ubili dve muhi na en mah. Prvič, da bi se proaktivno lotili protipoplavnih zaščit s trajnimi rešitvami, sanacijsko odpravljali to, kar je bilo narejene škode, na drugi strani pa tudi skozi reorganizacijo vodarstva odpravili nek problem, ki ga imamo v Sloveniji, v državo pa pripeljali investicijski denar za zagon gospodarstva po ugodni meri tudi z več dolgoletnimi aranžmaji. Sam ocenjujem, da je danes ta interpelacija, katere izid glasovanja je znan že vnaprej, predvsem priložnost, da spregovorimo o tem, kaj vidimo skupnega, kaj bo treba narediti. Zagotovo bo ocena tega dela doslej različna. V Slovenski ljudski stranki bomo še naprej budno spremljali to razpravo, vemo, da je naloga koalicije, da tudi svoje ministre ubrani, zato naše podpore zagotovo danes ne morete pričakovati. Želimo pa s temi konstruktivnimi predlogi povedati in opozoriti na to, kar mislimo, da ne delate prav, opozoriti predvsem na to, da ste ključni minister te vlade, ki po našem globokem prepričanju nima prave usmeritve za izhod iz te krize. In v tem delu je tudi vaša odgovornost relativno velika.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani, lepo pozdravljeni! Sanacija bančnega sistema, ki se je začela z nadzorovanima prisilnima likvidacijama dveh zasebnih bank, Probanke in Faktor banke je že v sami začetni fazi pokazala na številne nepravilnosti in lahko rečemo tudi nezakonitosti. Ministru za finance se v vloženi interpelaciji očitapodelitev neomejenega državnega poroštva pri nadzorovani likvidaciji Probanke d. d. in Faktor banke. To se je zgodilo pred prejemom rezultatov stresnih testov. Breme neodgovornega in škodljivega ravnanja v teh dveh zasebnih bankah pa je preložil na ramena davkoplačevalcev. To je bilo naše stališče, naš očitek že takrat, ko smo govorili o problematiki reševanja obeh bank in tudi ko smo govorili o noveli zakona o bančništvu. Zato krščanski demokrati protestiramo, ker se breme slabega vodenja in slabih odločitev v bančnem sistemu, zlasti še v zasebnih bankah, preloži na ramena davkoplačevalcev. Za svoje odločitve morajo odgovarjati tisti, ki so imeli moč in možnost odločanja, to so člani uprav in nadzornih svetov bank. In to se v konkretnem primeru prenehanja obeh bank pač ni zgodilo. Minister za finance dr. Uroš Čufer je v svojem odgovoru izrecno pojasnil, da je bila odločitev za nadzorovano likvidacijo obeh zasebnih bank skupna odločitev Vlade Republike Slovenije in Banke Slovenije. In za začetek, ta odločitev je bila slaba, škodljiva, predvsem pa nezakonita. Veljavni zakon o bančništvu natančno predpisuje, kdaj Banka Slovenije v okviru svojega nadzora lahko sprejme sklep o prisilni likvidaciji in kdaj o stečaju banke. Glede na to, da sta bili obe banki v likvidnostnih težavah, bi bilo treba najprej imenovanje izredne uprave, ki bi v določenem roku pripravila poročilo o stanju v bankah ter sprejetje še nekaterih drugih ukrepov, ki so bili Banki Slovenije na voljo. Tudi omejitev višine dvigov. Če pa gre za insolventnost banke, pa sploh ni zakonske podlage za postopek prisilne likvidacije. Obvezno bi moral nastopiti stečaj. Ker sta bili obe banki, tako Probanka kot Faktor banka v času sprejetja sklepa o prisilni likvidaciji nelikvidni in insolventni, je bila odločitev o nadzorovani prisilni likvidaciji kratko in malo nezakonita. Tudi t. i. zakon o slabi banki ne daje niti vladi niti ministru pooblastila za sprejtje ukrepa, kakršen je bil izbran. Znotraj tega zakona je predviden ukrep izdaje poroštva države za krepitev stabilnosti bank, vendar je ta ukrep namenjen bankam, ki bodo na trgu obstale, in ne tistim, ki s trga odhajajo. Dejstvo je, da bi moralo biti prenehanje obeh bank izvedeno v stečajnem postopku. Bistvo likvidacijskega postopka je v tem, da so poplačani vsi upniki, zato je tak postopek prenehanja katere od bank možen le, če so v premoženju banke zagotovljena sredstva za poplačilo vseh upnikov. Teh sredstev v obeh zasebnih bankah ni bilo. Minister za finance pa je očitno v dogovoru z guvernerjem Banke Slovenije zagotovil vsa sredstva. Poudarjam, vsa potrebna sredstva za poplačilo vseh upnikov. S tem minister ščiti 175 bogatih posameznikov, ki so imeli vloge nad 100 tisoč. V ta namen je bilo izdano poroštvo za obe banki za višino kar preko milijarde evrov, s tem da je že zdaj jasno, da bodo manjkajoča sredstva za poplačilo vseh upnikov kar preko 400 milijonov evrov dejansko poplačana iz proračuna, torej iz davkoplačevalskega denarja. Ne le na nezakonit, pač pa tudi na zelo lahkoten način minister zapravlja davkoplačevalski denar za sanacijo dveh zasebnih bank, po drugi strani pa nam nalaga davek na nepremičnine, ki je močno luknjast in s katerim obdavči pridne. Prepričani smo, da mora vsak posameznik odgovornost za svoja ravnanja tudi prevzeti – odgovornost za delo, ki ga opravlja. Posebej veliko odgovornost nosijo najvišji funkcionarji v državi, in to odgovornost za svoja dejanja in odločitve bo moral prevzeti tudi minister za finance dr. Uroš Čufer. Posledice njegovega ravnanja predvsem zaradi najemanja dragih kreditov pa bodo nosili še naši vnuki, upam, da še v samostojni Sloveniji. Račun bo prišel za vse. Četudi bo danes po vsej verjetnosti dobil podporo koalicije, naše še nima. Grehi ostajajo, posledice takšnega ravnanja tudi, za nas davkoplačevalcev slabe, za 175 lastnikov pa nadvse ugodne. Ali bodo tudi pri teh lastnikih kdaj potekale hišne preiskave zaradi preusmerjanja pozornosti, tako kot so danes. Zanimivo, za nekatere je Slovenija že danes obljubljena dežela, kot je prej govoril gospod Frangež, vsaj za teh 175 izbrancev. Ne vem pa, ali je minister dr. Uroš Čufer sam dejanski krivec. Nosi pa odgovornost. Ali pa je morda tudi on žrtev z vladnimi strankami povezanih lobijev?
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je prijavljena mag. Melita Župevc.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Eden izmed najpomembnejših light motivov te interpelacije poleg sanacije bančnega sistema je nedvomno domnevma predvsem pa velika krivica, ki se je očitno zgodila gospodu Andreju Širclju. Jaz gospoda Širclja res iskreno cenim, zato se mu opravičujem, ker bom največ besed namenila prav njemu in njegovi krivici. Ampak glede na to, da gre po prepričanju SDS za izjemno pomembno stvar, se temu pač ni mogoče izogniti. Poglejmo, kakšna krivica ga je doletela. Čisto preprosto. Nekajkrat je bilo danes že pojasnjeno, za tiste, ki morda še ne razumejo, Andrej Šircelj je poslanec Državnega zbora in istočasno je do nedavnega sedel tudi na mestu neizvršnega direktorja tako imenovane slabe banke. In ker je minister dr. Uroš Čufer preprečil, da bi gospod Šircelj še vedno opravljal obe zelo pomembni funkciji, je po prepričanju SDS treba takšnega ministra razrešiti. In tolikokrat je bilo danes že pojasnjeno, da sta tako Komisija za preprečevanje korupcije kot vladna zakonodajno-pravna služba menili, da sta ti dve funkciji nezdružljivi. SDS, to razumem, tema dvema mnenjema oporeka. Trdi, da gre za nezakonito, za protipravno, za politično razrešitev. Če njihovi argumenti držijo, potem se sprašujem, si postavljam najmanj dve vprašanji. Prvo vprašanje je, zakaj SDS dejansko ni zahtevala obvezne razlage v Državnem zboru. To možnost poslanci imajo, vendar tega do danes niso storili. In drugo vprašanje, zakaj gospod Šircelj ni sprožil ustreznega spora proti takšnih razrešitvi. Gospod Šircelj to možnost ima. In jaz si predstavljam, če je bil razrešen protipravno, nezakonito, da bo ubral vsa pravna sredstva, ki so mu na voljo, da dokaže, da se je Vlada, kar se tega tiče, zmotila oziroma da ga je razrešila nezakonito. Ne nazadnje proti Državnem zboru teče kar nekaj postopkov ljudi, ki jih je razrešil Državni zbor in so proti Državnemu zboru sprožili ustrezne pravne postopke, da dokažejo svoj prav. Če vsi ti argumenti, ki jih SDS navaja v interpelaciji, držijo, ne vidim nobenih ovir, da tako stranka kot gospod Andrej Šircelj izkoristi vsa pravna sredstva, ki so mu na voljo. Vlagatelji interpelacij tudi trdijo, da gospod Širecelj ni imel izbire, da ga nihče ni obvestil, da mora izbrati eno funkcijo. Jaz si želim, da bi gospod Šircelj pojasnil, ali ga je kdo obvestil. Pa tudi če ga ni obvestil, dobro je vedel gospod Šircelj, da sta ti dve funkciji nezdružljivi. Bom pojasnila še v nadaljevanju nekaj stvari. Veliko se je danes sklicevalo tudi na zakon o tako imenovani slabi banki, kjer je res bil ta zakon napisan točno tako, da bi ustrezal točno določeni osebi in točno določeni funkciji. Ampak glede na to, da gre res za dve, jaz jih smatram za dve pomembni funkciji, funkcijo poslanca in funkcijo neizvršnega direktorja, se mi zdi že zaradi resnosti in odgovornosti, ne samo zaradi zakonskih dikcij, bi lahko posameznik izbral eno samo funkcijo, ali funkcijo poslanca ali funkcijo neizvršnega direktorja. Moram reči, da sem bila tudi jaz sam kot predsednica Mandatno-volilne komisije v precej neprijetni vlogi, ker so me namreč novinarji dnevno spraševali, kako je mogoče, da lahko poslanec istočasno opravlja tako pomembno funkcijo, kot je neizvršni direktor slabe banke, ko je obenem poslanec Državnega zbora, in predvsem ali res ni nikogar, ki bi lahko takšno stanje presekal. Minister Čufer ga očitno je na podlagi pravnih mnenj, ne na podlagi neke samoiniciativne želje, ampak kot je sam tudi pojasnil in sem tudi že prej povedala na podlagi mnenja Komisije za preprečevanja korupcije in mnenja Zakonodajno-pravne službe. Je pa seveda to vprašanje res na plan prineslo še en problem, na katerega smo opozarjali že ob sprejemanju zakona o ukrepih za krepitev stabilnosti bank. Torej zakaj je bil zakon spisan tako, da je zamenjava članov upravnega odbora slabe banke zelo težka in da je dikcija o zakonu očitno pisana nekomu na kožo. Dikcija v zakonu, da ne bomo govorili na pamet, je namreč definirana takole. Ne glede na določbe zakona, ki ureja integriteto in preprečevanje korupcije, se za neizvršne direktorje upravnega odbora Družbe za opravljanje terjatev bank ne uporabljajo določbe omenjenega zakona, ki določajo, da poklicni funkcionar ne sme biti član oziroma opravljati dejavnosti upravljanja nadzora ali zastopanja v gospodarskih družbah. Takšen je bil namen piscev zakona, in mislim, da si lahko vsi ustvarite svoj vtis o tem, zakaj je bilo to napisano, kot je bilo napisano. Glede na to, da je bilo o gospodu Širclju danes že toliko besed povedanih, verjamem, da še bodo, bi se morda osredotočila samo še na dve malenkosti iz interpelacije. SDS v interpelaciji piše, moram reči, da nisem mogla verjeti, ko sem to prebrala, da se pomembne odločitve na Ministrstvu za finance in na Vladi očitno sprejemajo ob petkih pozno popoldan oziroma v zgodnjih večernih urah. Ali si lahko mislite? Pod takšno trditev se pa podpišejo poslanci oziroma stranka, ki vleče seje državnega zbora do zgodnjih jutranjih ur naslednjega dne, zato je milo rečeno, prvič je smešno, da se odločitve sprejemajo ob petkih popoldne. In kaj potem, če se? Drugič, je pa žaljivo, ker ta ista stranka v tem državnem zboru, kot rečeno, uporablja vse manevre in govori do jutranjih ur, kar ima tudi pravico. Ne vem, ali imajo na Ministrstvu za finance pa tudi na Vladi predpisan rok, da se lahko odločitve sprejemajo od osmih zjutraj do dveh popoldne, potem pa je obratovalnega časa konec in gremo domov. Če je tako, O. K. Potem bi jaz dala res dobronameren predlog, če to lahko storimo še v državnem zboru, ker te seje, ki trajajo do polnoči, treh zjutraj in do pol sedmih zjutraj, so res nevzdržne. In potem še ena stvar. SDS trdi, da so bile izjave ministra Čuferja, da smo začeli s sanacijo bank, izrečene zaradi mednarodne javnosti. Ja, res je velika razlika med tem, kakšna sporočila v mednarodno javnost pošilja aktualna vlada in kakšna sporočila pošilja SDS. SDS mednarodni javnosti sporoča, da se v Sloveniji vračamo v komunizem, da se v slovenskih šolah otroci slikajo z lesenimi puškami in tako dalje, da ne nadaljujem. Vlada Republike Slovenije pa v svet res pošilja sporočila, da znamo, da zmoremo sami in da se bomo trudili naprej. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Predlagatelj, gospod Černač, izvolite.
Hvala. Eno napačno trditev je najprej treba demantirati, sicer verjamem, da je bila mogoče izrečena nenamerno. Če ste opazili, ni osrednja točka teh očitkov razrešitev enega izmed štirih neizvršnih direktorjev tako imenovane slabe banke, ampak vse kaj drugega. V uvodni obrazložitvi sem približno 95 % časa namenil vsem drugim razlogom in 2 do 3 minute od 50 minut tej razrešitvi, ki pa ni tako nepomembna. Ta razrešitev je bila protipravna, zato je v interpelaciji. In danes je to protipravnost na nek način v odgovoru na interpelacijo priznal tudi minister sam, ko je dejal, da bi bilo treba pustiti mag. Širclju čas, da bi se izjasnil o tem, katero od teh dveh funkcij bo opravljal v skladu z zakonom, pa je Vlada odločitev sprejela neodvisno od tega. Vendar seveda to ne razbremenjuje njega odgovornosti pri tej razrešitvi. Povedal sem tudi, da ne Komisija za preprečevanje korupcije, ne Ministrstvo za finance, ne vladna služba niso tisti, ki lahko tolmačijo določbe zakona, ampak je to samo Državni zbor. Da gre za nejasno določbo, vsaj za nekatere, jasno izhaja tudi iz vaših današnjih razprav. Tudi ni nepomembno vprašanje, da se je ta razrešitev zgodila točno teden po tistem, ko je bila ravno tako v petek pozno popoldne sprejeta odločitev o milijardi 30 milijonov evrov državnega poroštva za dve zasebni banki. Tudi nekatere druge odločitve so bile sprejete v času te vlade na dopisnih sejah v petek. Recimo ena izmed teh, ki bo bistveno omejila investicijsko aktivnost v prihodnih letih, je razširitev Nature. Po tistem, ko so se vse vlade doslej nekako borile za to, da bi bilo vprašanja Nature urejeno na tak način, da razširitev območij ne bi prizadela infrastrukturnih projektov, ki jih načrtujemo v bodoče, je ta vlada na neki dopisni seji ravno tako v petek, zanimivo, sprejela razširitev te Nature, s katero je sama sebe ustrelila v koleno in marsikaterega od infrastrukturnih projektov zamaknila za nekaj let naprej. Kdo je odgovoren za nočne seje? Lepo vas prosim, pa verjetno, da ni opozicija za to odgovorna! Verjetno ste odgovorni vi. Kajti vi imate oblast v tej državi, vi sprejemate odločitve. Če bi pritrdili argumentiranim amandmajem, ki smo jih vložili na ta zakon, bi bila tista seja lahko zaključena v eni uri, vendar ste pač vse te predloge zavračal. In odgovornost pripišite za trajanje te seje, na kateri se je obravnaval neustrezen, neprimeren zakon o davku na nepremičnine, sebi. Tudi glede ostalega, o čemer govori kolegica Župevčeva, splet prinaša informacije. Danes smo v digitalni elektronski dobi, ni treba nič sporočati, vse je na spletu. Vse je na spletu, tako otroci s titovkami v šolah kot premierka, ki poje "eviva el communismo" v Stožicah. Vse je na spletu. Nič ni treba posebej sporočati.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je mag. Marko Pogačnik.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani minister dr. Čufer! Jaz bom svojo razpravo razdelil nekako na tri dele. Uvodoma bi pa začel s Probanko in pa s Factor banko. Jaz osebno ocenjujem, da s to odločitvijo, ki sta jo sprejela Ministrstvo za finance in pa Banka Slovenije tistega petek zvečer, je bila verjetno slovenska javnost v določenih delih premalo seznanjena. Zakaj takšna odločitev za nadzorovano likvidacijo? Od ministra nikdar nikoli nismo dobili nekih tehtnih izračunov, zakaj je nadzorovana likvidacija boljša kot stečajni postopek. Pričakujem, da bo minister na ta vprašanja poskušal odgovoriti danes. Za to ima vso možnost. V drugem delu pa ocenjujem, da je pri razlagi o postopkih nadzorovane likvidacije prišlo celo do zavajanja javnosti, kajti skozi razpravo smo šele potem slišali, da je Evropska komisija dala na nadzorovano likvidacijo začasno rešitev in po 45 dnevih naj bi ta izredna uprava, ki je bila imenovana, poslala Evropski komisiji likvidacijski načrt. Zdaj me zanima, kdaj pričakujete nadaljnje korake Evropske komisije, ali je Evropska komisija že kaj odločala in ali še obstajajo možnosti, da ti dve banki kljub vsemu zgrmita v stečaj in kaj bi to pomenilo za Slovenijo. Zelo zanimivo ali pa zelo pomembno, in jaz upam, da bo danes minister na to moje vprašanje podal odgovor, je, da je Ministrstvo za finance v mesecu maju in juniju v ti dve banki vložilo preko sto milijonov evrov depozitov. Zakaj ste se odločili za tak korak, če vemo, da so revizorji prižgali rdečo luč tema dvema bankama? Iz letnih poročil tako Probanke kot Factor banke je razvidno, da sta dva različna revizorja, in tukaj gre za poznane evropske revizorske hiše, Deloitte in PWC, zapisala zelo podobno v svojem letnem poročilu. Vam bom prebral. "Kapitalsko tveganje, pomanjkajoča se izgube iz poslovanja in nezadostnost delniškega kapitala povzročata precejšen dvom o sposobnosti skupine Probanke in Factor banke, da nadaljujeta kot delujoče podjetje." To je datum 26. april 2013. Ministrstvo za finance je pa preko 100 milijonov evrov depozitov v te dve banke vložilo kasneje. Ali na ministrstvu ne berete letnih poročil oziroma zakaj ste se odločili za to odločitev, ki je verjetno zelo tvegana? Tukaj bi pričakoval odgovor, zakaj ste se odločili vložiti depozite v ti dve banki, če je revizor prižgal rdečo luč. Zakaj že pri teh delih niste ukrepali in takrat sprejeli ukrepe tako za Probanko kot za Factor banko, da ste s tem čakali do septembra in koliko manj škode bi lahko bilo za davkoplačevalce, če bi recimo ukrepali pol leta prej? Pri razrešitvi kolega mag. Andreja Širclja sem osebnega mnenja, da je bil ta ukrep protizakonit in da v večji meri gre tukaj za politično odločitev. Verjetno ta datumska razrešitev preveč sovpada z vsemi dejstvi okoli nadzorovanja likvidacije Probanke in Factorbanke, bi pa, danes smo že poslušali argumente tako koalicije kot ministra, ministra za finance konkretno vprašal, zakaj mag. Andreja Širclja, neizvršnega direktorja, preden ga je razrešil, ni povabil k sebi na sestanek in ga vprašal in mu dal možnosti, "imate teden časa, odločite se, ali boste neizvršni direktor ali boste poslanec". Ne. Razrešili ste ga avtomatsko in mislim, da je bila narejena zadeva protizakonito. Bi pričakoval odgovor, zakaj ga niste povabili oziroma mu dali možnost, da se sam odloči. Ste naredili samostojni korak. Glede zadolževanja. Toliko, kot se je država zadolžila pod vašim mandatom, spoštovani minister dr. Čufer, to se ni še pod nobenim ministrom. Predvsem pa so tudi zaskrbljujoče visoke obrestne mere, ki jih dosežemo. Vprašanje za ministra bi bilo, zakaj se Slovenija ne poslužuje sklada ESM oziroma komentira zadevo, da se je, to je bilo že pod vladavino dr. Franca Križaniča, Slovenija odločila, da bo v ta sklad vplačala 342 milijonov evrov. Slovenija je to vplačala, danes pa se teh ugodnosti tega sklada ne poslužuje. Slovenja je pogodbo takrat sklenila še s predhodnikom ESM. Zakaj? 342 milijonov obveznosti bo Slovenija v ta sklad plačala, mi se pa zadolžujemo pri tretjih po bistveno višjih obrestnih merah. Predsednica Vlade razlaga, da mi denarja ne potrebujemo, zadolžujemo se pa pod mizo, na zaprtem trgu. Me zanima, zakaj zadolževanje po tako visokih obrestnih merah, odstopajo benchmarki od vseh držav, primerljivih in neprimerljivih. Izdaja obveznic enemu, ni dostop do trgov, kot se govori. Zakaj ste to naredili? Pričakujem, da boste tekom današnje razprave razkrili tega srečneža, ki ste mu omogočili tako visoko obrestno mero. Mislim, da se moramo vprašati, kdo je toliko nor, da državo v višini 1,5 milijarde evrov izpostavlja samo enemu ponudniku. Če prodaš enemu brez odprte tržne konkurence, mislim, da vi sploh niste mogli stestirati, kakšno obrestno mero bi Slovenja na trgu dosegla. In bi lahko verjetno nižjo. Tukaj bo verjetno še vprašanje, kako bo Računsko sodišče odreagiralo. Vi ste se sami zmenili za mizo, kakšna bo obrestna mera. Zaključil bi jaz samo s temi besedami, da to ni obnašanje države, ki je prepričana, da se lahko kadarkoli zadolži in da bo težave rešila sama, ampak da je bila ta poteza značilnost za obnašanje države, ki je v veliki finančni stiski in nujno potrebuje denar. Drugače si ne moremo predstavljati te zadeve. Spoštovani minister dr. Čufer, jaz pričakujem, da bomo dobil odgovore na moja vprašanja, časa imate dovolj, pričakujem pa tudi, da boste povedali, za kaj se bo ta denar 1,5 milijarde evrov namenil oziroma zakaj predsednica Vlade govori nekaj, vi pa drugo. Komu lahko verjamemo?
Hvala lepa. Gospod Samo Bevk je naslednji razpravljavec.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Interpelacijo zoper finančnega ministra dr. Uroša Čuferja so predlagatelji utemeljili zgolj na dveh točkah. Očitna je torej zadrega in pomanjkanje obremenilnih dokazov. Pod prvo točko oporekajo podelitev državnega poroštva pri nadzorovani likvidaciji Probanke in Factor banke, pri drugi pa oporekajo razrešitvi poslanca mag. Andreja Širclja z mesta neizvršnega direktorja tako imenovane slabe banke. Da je eden izmed dveh temeljev, na katero so predlagatelji oprli interpelacijo zoper finančnega ministra, razrešitev poslanca s funkcije neizvršnega direktorja finančne družbe, pa je milo rečeno politično nehigienična. Takoj, ko je namreč državni sekretar in neizvršni direktor mag. Šircelj ponovno nastopil funkcijo poslanca Državnega zbora, bi moral odstopiti kot direktor ali pa se posloviti od poslanske funkcije. O tej točki namreč ni spodobno razpravljati, a predlagatelji so v pomanjkanju argumentacije uporabili staro resnico, da v sili hudič še muhe žre. Toliko o 2. točki. Glede 1. točke o Probanki in Factor banki pa smo opravili temeljito osemurno razpravo že na 43. izredni seji Državnega zbora 20. septembra letos, ko so isti predlagatelji ponovno zahtevali sklic izredne seje Državnega zbora, ki je imela naslov Predlog priporočila o problematiki reševanja zasebnih bank Probanke in Factor banke z denarjem slovenskih državljanov. V nekaj mesecih že dve identični razpravi in dva identična sklica izredne seje Državnega zbora. Ko sem podrobneje pregledal gradivo za obe seji, sem ugotovil, da je praktično edina novost, ki so jo poslanci in poslanke Slovenske demokratske stranke v tem času odkrili, da so v uradno gradivo za interpelacijo zoper finančnega ministra vključili Forum 21. Na septembrski izredni seji se je namreč Forum 21 pojavil šele po petih urah in 15 minutah razprave, ko je poslanec Šircelj dejal, citiram: "Prebral sem, gospod Meh, da ste vi ustanovni član Foruma 21 iz 2004, ne vidim v tem nič narobe." Konec citata. Tokrat pa se je Forum 21 znašel celo na elitnem mestu v obrazložitvi in gradivu interpelacije. Kaj lahko rečem? Zgolj to, da gre za politikanstvo par excellence, ne gre torej za strokovno razpravo, temveč za politični obračun s koalicijo in ministrom ter oviranje normalnega dela vlade in Državnega zbora. V septembru smo porabili en cel delovni dan za razpravo, danes za isto zadevo 16 ur in 20 minut napovednega časa za razpravo, prejšnji teden ste nas 13 ur izčrpavali samo z obrazložitvijo pri eni točki dnevnega reda, in to na nočni seji in v jutranjih urah. Spoštovani, če bi Probanka in Factor banka šli v stečaj in ne v nadzorovano likvidacijo, bi lahko posledično zaradi stečaja prišlo tudi do panike na bančnem trgu. Zelo zgovoren je bil namreč podatek viceguvernerke Banke Slovenije, da so se med bančno krizo na Cipru v 14 dneh znižali depoziti tudi v slovenskih bankah, in to za kar pol milijarde evrov. Množično dvigovanje denarja z bančnih računov na vseh bankah v Sloveniji bi lahko povzročilo dokončni zlom bančnega sistema v državi. Tega pa si seveda nihče ne želi. Mene sta že na septembrski seji tako minister dr. Čufer kot guverner dr. Boštjan Jazbec prepričala, posebej še, ko je guverner navedel, da so se kritike na ukrep nadzorovane likvidacije usule šele v ponedeljek popoldne, ko je bilo jasno, da med varčevalci ni prišlo do panike. Res je tudi, da sta obe možnosti, nadzorovana likvidacija in stečaj banke, slabi in da je Banka Slovenije pač izbrala manj slabo varianto. Zato je prav, da vsi, ki so za to poklicani, zahtevajo osebno odgovornost vseh tistih, ki so povzročili slabo stanje v slovenskem bančnem sistemu. Za velik del krize, v kateri smo že pet let, je kriv pohlep dela slovenske elite, od menedžerjev, bankirjev, odvetnikov in tudi politikov ter številnih drugih sfer in segmentov naše družbe. Danes za del teh zablod slovenske družbe okriviti finančnega ministra dr. Čuferja, pa je, blago rečeno, nekorektno. Sicer pa me veseli, da bo vlada v slabem tednu dni že drugič v državnem zboru doživela zaupnico. Jaz bom glasoval proti razrešitvi ministra dr. Uroša Čuferja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mag. Katarina Hočevar, izvolite. Aha, samo trenutek. Izvolite, gospod Černač, v imenu predlagateljev.
Hvala lepa. Mislim, da bi bilo prav, da bi minister počasi začel odgovarjati na očitke. Do zdaj smo poslušali majhen delček tistih odgovorov, ki to niso, v odgovoru na interpelacijo. Nismo pa slišali nobenega odgovora, tudi vidim, da ima še vedno v celoti neizkoriščen čas, ki ga je prijavil, dve uri. In bom še enkrat ponovil vprašanja, ker pač ni druge poti. Zdaj ne vem, ali je namenoma preslišal ta vprašanja ali ne želi odgovarjati, ali želi odgovarjati na tak način, kot sem prej prebral v tistem pogovoru z novinarjem v enem izmed Odmevov. Te odgovore želimo, ker mislim, da so pomembni, ker govorijo o tem, zakaj so bila njegova ravnanja taka, kot so bila. Kar je govoril predhodnik – ravno o tem mi govorimo v tej interpelaciji. Če bi bilo njegovo govorjenje utemeljeno oziroma resnično in če bi želel resnično pomagati pri tem, da se ta pohlep, kot je dejal, slovenske bančne elite ustavi in da ti, ki so "prihvatizirali", grdo povedano, kar velik del našega skupnega premoženja, za to enkrat odgovarjajo in da tudi izgubijo premoženje, ki ga imajo še vedno nedotaknjenega, potem bi podprl tako sklepe, ki so bili predlagani na seji 20. 9. 2013, kot argumente, ki govorijo v prid slabim odločitvam v primeru dveh zasebnih bank in ki na podlagi tega govorijo o predlogu za razrešitev ministra za finance. Do danes ni ne minister za finance ne nihče od odgovornih predstavnikov Vlade povedal, kateremu od teh bančno-političnih tajkunov – jaz ne morem pomagati, če sodijo v omrežje Kučanovega Foruma 21, tam so imena napisana, in to so ti ljudje. Pač tako je, gospod Bevk. Tega ne moremo skrivati, tako je. Kdo od teh ljudi, ki so dobili, ne 100 tisoče evrov nezavarovanih posojil, milijone evrov nezavarovanih posojil, ki jih niso vrnili, je ta posojila poplačal? Kateremu od teh je bilo zaplenjeno premoženje ali pa vsaj zamrznjeno? Saj nekaj jih je. Ampak to so bolj obrobne ribice, take, ki so bolj za metanje peska javnosti v oči, to, kar danes počne policija s temi preiskavami. Dokler tega ne bomo vedeli [[…]]In na drugi strani bo, glejte, maja meseca da minister za finance dodatnih 110 milijonov evrov v ti dve privatni banki državnih depozitov, da podaljša življenje teh bank, s tem da jim izboljša likvidnost, čez dva meseca pa si eden od večjih lastnikov izplača 6,9 milijona evrov dividend. O tem govorimo danes. Na podlagi te odločitve in na podlagi podaljšanja življenja tema dvema bankama, s to odločitvijo ministra si je ta bančno-politični tajkun izplačal lahko te dividende. Zakaj jih ni vložil v to banko, če je bil lastnik te banke? Prvi je odgovoren za to svoje premoženje, v dobrem in slabem. In teh odgovorov ni. Jih ni. Razumemo da ste v zadregi, da vam je neprijetno, da nekateri poleg tega, da morajo poslušati zvonjenje cerkvenih zvonov, morajo še to poslušati v tem državnem zboru in so čisto na koncu z živci, ampak to, glejte, gospe in gospodje, je problem te vlade in tudi tega ministra. Naša namera je bila, da opozorimo, da se na tak način javnih financ ne varuje, ampak da se jih na tak način slabi. Vprašanje, ki je bilo izpostavljeno v interpelaciji, je bilo, zakaj se je to zgodilo. Kaj je bil argument ministra za finance maja letos, po tistem, ko je državo zadolžil za 3 milijarde in pol ameriških dolarjev po 6-odstotni obrestni meri, da je en del tega denarja plasiral v dve zasebni banki po bistveno nižji obrestni meri za zagotavljanje likvidnosti in podaljšanje njunega življenja, ob tem da je imel na mizi revidirana letna poročila, kot je prej omenil kolega Pogačnik, ki so govorila da sta banki zreli za usahnitev. Zakaj takrat ni spoštoval priporočila evropskih institucij, ki govorijo o tem, da je takšne banke treba spraviti s trga, zakaj šele septembra? Na ta vprašanja ni odgovora. Na ta vprašanja ni odgovora, kot tudi ni odgovora na vprašanje, kateremu od teh direktorjev, članov uprav, članov nadzornih svetov, predsednikov nadzornih svetov je bilo zaradi podeljevanja teh prijateljskih posojil vsaj zamrznjeno premoženje. Seveda za ta drugi del minister neposredno ni odgovoren, je pa odgovoren posredno, ker je s tem podaljšanjem življenja tema dvema bankama omogočil, da so se ta izplačila dogajala tudi po tistem, ko za to ne bi bilo več nobene potrebe da bi se dogajala. Ta dodaten vložek, z 209 milijonov 400 tisoč na 318 milijonov 300 tisoč je bil bistven po našem mnenju za podaljšanje delovanja teh dveh bank. V tem vmesnem obdobju so vsi tisti, ki so zelo dobro poznali, kakšno je stanje v teh dveh bankah, predvsem tisti, ki so sodili v ožji krog prejemnikov posojil, vlagateljev in tako naprej, lahko poskrbeli za zavarovanje svojega lastnega premoženja, ne pa za ti dve banki, ki so ju dodatno izčrpali in skelet pustili na pleča državi. V javnosti so se danes pojavili neki izpisi prisluhov priprtega Tomaža Lovšeta, ki se pogovarja z Alexandrom Dibeliusom, mislim, da je gospod iz J.P.Morgan, kjer se ta gospod sklicuje na ministra za finance v zvezi z vplivanjem na posamezne banke, da bi podaljšale kreditne aranžmaje Mercatorju in s tem omogočile lažji postopek pri nameri Agrokorja za prevzem. Tam v teh prisluhih je omenjen minister za finance, mislim da je omenjen član uprave Agrokorja gospod Crnjac, in še nekateri drugi. Pa je vprašanje direktno za ministra, ali je kdaj govoril s temi gospodi, se pravi z gospodom Dibeliusom, gospodom Lovšetom, gospodom Crnjacem, s posameznimi direktorji, odgovornimi v posameznih slovenskih in tujih bankah tako o tem vprašanju, vprašanju Mercatorja, kot tudi o drugih vprašanjih, ki so na tak ali drugačen način povezana s stabilnostjo našega finančnega oziroma bančnega sistema. In ne nazadnje nismo dobili odgovora na vprašanje, kdo je kupec tisoč 500 milijonov vredne obveznice po skoraj 5-odstotni obrestni meri. V treh letih bodo davkoplačevalci samo na te obveznice plačali preko 200 milijonov evrov obresti. Kdo je kupec te obveznice? Kako je bila sprejeta ta odločitev, da se ta izdaja zgodi v zaprtem krogu, da se samo enemu omogoči ta nakup? Ali je res, da je dobil že ob nakupu 6 milijonov evrov diskonta? Se pravi, da je pokasiral 6 milijonov evrov v trenutku, ko je to obveznico kupil. Koliko so znašali stroški provizij pri izdaji te obveznice in tako naprej? To so vse vprašanja, ki so povezana z vprašanji, ki jih navajamo v interpelaciji in nanje ni odgovorov. Vse ostalo, o čemer govorite, oprostite, so neke populistične demagoške razprave, ki pa ne bodo niti za en cent zmanjšale našega javnega dolga, predvsem pa ne bodo znižale naših obrestnih mer.
Replika? Izvolite, gospod Bevk.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Jaz sem tako danes kot na septembrski seji pozval vse tiste, ki so za to poklicani, da zahtevajo osebno odgovornost tistih, ki so zavozili naš finančni sistem naše banke. To ni nič novega. Tudi danes potekajo preiskave, smo lahko prebrali na STA, kako recimo smo v holdingu Slovenskih elektrarn, pa tudi pred dvema mesecema, septembra so potekale preiskave pri vodilnih v Novi Ljubljanski banki, pa tudi vmes med septembrom in novembrom so potekale preiskave, pa tudi nekaj sodnih procesov je že bilo uspešno zaključenih. Nekateri so bili tudi obsojeni. Mislim, da zaradi teh vaših izrednih sej, ki jih sklicujete, naš sodni sistem ne bo nič bolj učinkovit, razen če želite s političnimi obsodbami koga spraviti ne vem kam, ob stolček ali v zapor. Mislim, da so za to poklicani tisti organi, ki preiskujejo te nečednosti. Upam, da bodo pri svojem delu učinkoviti, prav gotovo pa k temu ne bodo pripomogle izredne seje, ki jih kot po tekočem traku sklicujete skoraj vsak mesec.
Hvala lepa. Gospod Černač, izvolite v imenu predlagatelja.
Jaz moram reči, da sem po tistem, ko sem videl, kaj se dogaja, malo pobrskal po spletu, pa moram razočarati spoštovanega kolega. Teh filmsko režiranih preiskav od 20. 9. do danes ni bilo. Lahko da so bile kakšne druge, samo niso bile medijsko podprte. Toliko o tem, za kaj gre. Jaz mislim, da ljudje niso več naivni, da bi ne razumeli, kaj se dogaja v tej državi in kar nas vse lahko zelo zelo skrbi. Nekaj podobnega se je dogajalo tudi v času vaše vlade, ko je bila ministrica za notranje zadeve gospa Katarina Kresal, ko smo tudi spremljali take filmske akcije, od katerih večinoma ni bilo veliko učinka. Uperjene pa so bili predvsem proti tistim, ki so postali iz takega ali drugačnega razloga moteči. Jaz moram reči, da tudi ne bi bil presenečen, če se čez kakšnih nekaj mesecev zgodi kakšna filmska akcija pri gospodu Jankoviću. Njega vam sedaj ni več problem žrtvovati, svoje je opravil. Tako da bo verjetno eden izmed žrtvenih jagenj na tem oltarju dodatnega plenjenja države, ki bo nemoteno potekalo v ozadju. Zakaj smo predlagali razpravo o interpelaciji? Jaz sem uvodoma v dodatni obrazložitvi povedal, da so bili vsi sklepi, o katerih je govoril tudi gospod Bevk, na tej seji 20. septembra z vaše strani zavrnjeni. Vsi. Vse, kar je bilo predlagano, kar bi do neke mere izboljšalo vsaj transparentnost in preglednost teh neustreznih postopkov v Probanki in v Factor banki in pokazalo glave, ki so se pri tem okoristile, vse to je bilo zavrnjeno. Zavrnjen je bil celo sklep, da se pripravi ustrezna zakonodaja, čeprav jo po mojem mnenju že imamo, samo je očitno nekdo ne želi izvrševati, po kateri bi se zamrznilo premoženje vseh tistih, ki so bili udeleženi v teh procesih, dokler se pač ne razišče, ali so ravnali na ustrezen način ali niso ravnali na ustrezen način. In do danes še vedno nisem dobil odgovora, ko toliko govorimo o tem, kdo je bil doslej procesiran, kateri od bančnih direktorjev, lastnikov bank, teh, za katere bodo zdaj davkoplačevalci morali jamčiti za milijardo 30 milijonov evrov, je bil doslej procesiran ali pa obstojen. Kateri? Nobeden. Niti eden. Njihove rabote pa gledamo na vsakem koraku. Iz poročil, ki smo jih javno brali, izhaja, da so nekateri posvečeni posamezniki dobivali posojila v višini, ne preko nekaj tisoč evrov, preko nekaj deset milijonov evrov, in to na podlagi telefonskega klica brez kakršnegakoli zavarovanja. In vse te rabote z načinom predlaganja sanacije in podeljenega državnega poroštva v dveh zasebnih bankah v višini milijarde 30 milijonov evrov podpira tudi trenutni minister za finance dr. Uroš Čufer.
Hvala lepa. Sedaj pa je res na vrsti mag. Katarino Hočevar. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav predstavnikom ministrstva za finance in vsem prisotnim! Po mnenju Poslanske skupine SDS ima minister Čufer dva poglavitna greha. Prvi je, da je dal državno poroštvo pri nadzorovani likvidaciji Probanke in Factor banke, in pa drugi, odstavitev SDS-ovega mag. Širclja s položaja, ki ga je ta zasedel v DUTB. Kar zadeva reševanja Probanke in Factor banke je treba v izhodišču povedati, da ukrepi, ki so bili do sedaj izvedeni, niso bili namenjeni reševanju dveh manjših zasebnih bank, temveč je bil namen predvsem stabilizacija in ohranjanje verodostojnosti celotnega slovenskega bančnega sistema. Za reševanje težav sta imeli Banka Slovenija in Ministrstvo za finance na razpolago dve možnosti, kot je bilo že večkrat povedano, stečaj ali pa nadzorovano likvidacijo. Odgovorni so se pač odločili za slednjo. Ali je to prav ali ne, so se lomila kopja tako v stroki kot v politiki. Da je bila ta odločitev razumna in modra, je pokazal tudi čas. Najpomembnejši cilj je bil namreč dosežen in Slovenija ima tudi zaradi te odločitve danes bolj trden bančni sistem, kot ga je imela pred šestimi meseci. Lahko rečemo, da je bil začetek nadzorovane likvidacije teh dveh bank na en način začetek končnega obračuna z nepravilnostmi in neravnovesji v slovenskem bančnem sektorju, ki sta ga dokončno sprožila prav guverner Jazbec in pa minister Čufer. Že več let govorimo o sanaciji bančnega sistema. Leto in pol je minilo, kar je bila napisana prva črka zakona o ukrepih za krepitev stabilnosti bank. Ko pa nekdo želi tudi konkretno kaj narediti, potem pa se najde polen pod noge za hudo in dolgo zimo. Temeljno vprašanja v povezavi z reševanjem teh dveh bank ni, kako ju rešiti, temveč kako se je v teh dveh majhnih zasebnih bankah lahko našlo za 680 milijonov evrov depozitov države, občin in pa državnih podjetij. Na področju bančništva je res danes mnogo vprašanj in pa premalo odgovorov. Vendar eno je pa resnica, minister Čufer vodi Ministrstvo za finance šele sedem mesecev in težko mu je pripisati odgovornost za pretekle napake mnogih vlad, ministrov, guvernerjev in pa tudi poslancev. Kje so bila opozorila današnjih predlagateljev v letih, ko je ta bančna luknja nastajala? Na sploh pa se mi zdi, da ste poslanci SDS glede bančnih tem nekoliko konfuzni. Zakaj? Medtem ko v nekaterih primerih na vse pretege branite pravice lastnikov podrejenih obveznic, ste pri Factor banki in Probanki zahtevali, da se v reševanje banke vključijo tudi depoziti. Človek dobi občutek, da svoje norme prilagajate glede na banko, glede na trenutne politične razmere. Glede na to, da ste bili nekateri tudi poslanci v času, ko so se nepravilnosti dogajale, prosim povejte, kdo je tisti, ki je v imenu države davkoplačevalski denar tvegano vlagal v ti dve banki, in kdo je tisti, ki se mu to ni zdelo sporno ali pa je bodisi iz interesa ali iz strahu gledal v drugo smer. Nadalje se ministru Čuferju očita, da je bil mag. Šircelj iz DUTB nezakonito odstranjen, ker naj bi javno nasprotoval oškodovanju slovenskih davkoplačevalcev. Nezakonitost v Sloveniji še vedno ugotavljajo sodišča in ne stranka SDS, pa hvala bogu tudi ne katera druga stranka. Ali je prav, da zaseda ista oseba funkcijo poslanca in tudi vodilno funkcijo v eni najpomembnejših državnih služb? Ni prav. Spoštovana opozicija, res se mi zdi, da ste v zadnjih tednih izgubili kompas. En del opozicije je v prejšnjem tednu vložil zakon, po katerem poslanec ne bi smel biti niti član sveta krajevnih skupnosti, ker se odloča malo da ne o tem, kdo bo splužil vaško cesto oziroma kdaj bo potekalo srečanje starejših krajanov. Po drugi strani pa zdaj drugi del opozicije vlaga interpelacijo, kjer ne bi smelo biti nobenega problema, če poslanec opravlja poslansko funkcijo in zraven bi bil lahko še neizvršni direktor tako pomembne družbe, ki je prva odgovorna za sanacijo bančnega sistema, ki je ena izmed ključnih nalog Slovenije v prehodnem obdobju. Tako da ti grehi, ki se očitajo ministru Čuferju, mislim, da je v obeh teh primerih ravnal razumno in pravično in zato interpelacije ne bom podprla. Mislim, da je funkcija finančnega ministra v tem trenutku ena najodgovornejših delovnih mest v naši državi, za katero, če smo iskreni, niti nimamo prav veliko kandidatov, ki bi si želeli obuti čevlje finančnega ministra. Zato mislim, da gospod Čufer potrebuje predvsem našo podporo in ne metanje polen pod noge. Seveda pa tudi sama pričakujem, da polni zagon slabe banke ne bo prestavljal v nov letni čas, da privatizacije ne bo prestavljal v novo leto in mojo podporo ima tudi zato, ker vem, da tudi on ne verjame v blaginjo na kredit in da se tudi on zaveda, da bomo na dolgi rok spali tako, kot si bomo postlali sami. Je pa res, da moramo tiste potrebne strukturne reforme delati bolj odločno in pa hitro. Verjamem, da minister Čufer zmore to in zato ga bom podprla. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Najprej imamo proceduralni predlog. Gospod Černač, nato gospod Tanko. Gospod Černač, izvolite, v imenu predlagatelja.
S strani gospe Hočevar je bilo rečeno, da je treba ministra za finance dr. Uroša Čuferja podpreti tudi zaradi tega, ker v Sloveniji nimamo ravno veliko kandidatov, ki bi obuli čevlje ministra za finance. Enemu zelo dobremu ministru za finance, dr. Janezu Šuštaršiču, ste sami v stranki sezuli te čevlje za mesto v novi koaliciji. Toliko o tem. Odgovornost glede preteklih napak in zakaj se nismo oglašali prej, je bilo rečeno. Mislim, da ne jaz, tudi vsi ostali so povedali, kdaj bi bilo treba začeti proces sanacije bančnega sistema. Tudi danes. Spomladi 2009 smo Pahorjevi vladi predlagali ustanovitev tako imenovane slabe banke. In če bi bilo takrat to uresničeno, potem danes Slovenija gotovo ne bi bila v tako zapletenih javnofinančnih razmerah, kot je. Tudi če ne bi velik del sedanje koalicije, Pozitivna Slovenija in Socialni demokrati lani poleti ne bi zelo ostro nasprotovali tej rešitvi, ki jo je predlagal takratni minister za finance dr. Janez Šušteršič in druga Janševa vlada, in če ne bi vse naredili s ciljem preprečitve uveljavljanja teh rešitev, tako da se je odmik oziroma ustanovitev banke zavlekla v letošnje leto, potem bi verjetno tudi danes bila Slovenija v drugačnem položaju, kot je. Ampak danes smo, kjer smo, in govorimo o trenutnem ministru za finance, ki ne sprejema odločitve, ki bi krepili tako stabilnost bančnega kot stabilnost javnofinančnega sistema, ampak odločitve, ki gredo v nasprotni smeri. Rečeno je bilo, da je bila ta odločitev pomembna zaradi ohranitve verodostojnosti celotnega slovenskega bančnega sistema in da je na podlagi te odločitve, da državljani jamčijo za rabote zasebnih lastnikov dveh zasebnih bank v višini milijarde 30 milijonov evrov, bolj trden bančni sistem, kot je bil pred šestimi meseci. Ne eno, ne drugo ne drži. Podatki, ki so na voljo, kažejo, da je kreditni krč še vedno izjemno velik problem in da ta sanacija še vedno po vsebini ni bila začeta in da ta postopek v teh dveh bankah ni nič pripomogel k začetku prave sanacije slovenskega bančnega sistema. Mi tudi govorimo, zakaj pa šele septembra, če je imel minister na mizi aprila podatke o tem, da je treba ti dve banki zapreti. Zakaj takrat ni predlagal take ali drugačne odločitve? Zakaj jih je maja dodatno napolnil s preko sto milijoni evrov državnega denarja, da so lahko še naprej poslovale? Zakaj? Ni odgovorov na ta vprašanja. Ne govorimo o tem, da ko se želi nekaj narediti, je treba to preprečiti, govorimo o tem, da je treba narediti tiste ukrepe, ki jih je treba sprejeti za stabilnost bančnega sistema na tak način, da ne bodo bremena, ki jih morajo prevzemati lastniki zasebnih bank, prenesena na davkoplačevalce v meri, ki ni potrebna. In ta mera je bila v primeru teh dveh bank izrazito presežena. Minister je govoril o 400 milijonih evrov teh depozitov v teh dveh bankah, ne o 680 milijonih evrov. O 400 milijonih evrov, pri čemer pa ni pojasnil, kje je še ta razlika 80 milijonov od 320, o kateri mi govorimo. Ali pa tudi tukaj nimamo verodostojnih podatkov? Mogoče ima gospa Hočevar verodostojne podatke. In je vprašanje za ministra – ali se je potem po maju ta delež države in državnih podjetij NLB, NKBM in tako naprej še povečal v teh dveh bankah? Ali se je to res zgodilo? Če se je to res zgodilo, potem je to še večji škandal in terja še bolj izjemno odgovornost ministra. Glede razrešitve enega izmed štirih neizvršnih direktorjev.To ni vodilna funkcija v banki. Neizvršni direktorji nimajo nič opraviti s poslovanjem slabe banke. Tudi ni funkcija, ki bi jo bilo mogoče neposredno primerjati s funkcijo nadzornega sveta v gospodarski družbi. Zaradi tega smo opozorili na to, da zakon v tem primeru glede konkretne razrešitve ni bil spoštovan. In zaenkrat velja v tej državi zakon, ki ga je treba spoštovati. Tudi sodišče ga ne sme derogirati, čeprav se pri nas včasih tudi to dogaja. Ampak v končni inštanci se take sodbe pač odpravijo. Po zakonu bi morala biti dana možnost gospodu Širclju, kar je priznal danes tudi minister, da bi se odločil za eno izmed dveh zadolžitev, ki ju opravlja. Te možnosti ni imel, zaradi tega je bila ta razrešitev opravljena v nasprotju z veljavnim zakonom. Zanjo na tak način, kot je bila opravljena, v zakonu ni podlage.
Hvala lepa. Proceduralni predlog, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo, spoštovana predsedujoča. V zadnjih petih urah je bilo veliko stališč poslanskih skupin, pravzaprav so vse poslanske skupine predstavile svoja stališča, opravljenih je bilo več razprav, postavljenih veliko vprašanj, in v petih urah minister ni uspel porabiti sekunde časa za odgovor ne na stališča poslanskih skupin in ne na razprave poslancev. To beganje ministra iz dvorane in nazaj predstavlja določeno težavo, zato ker govorimo o interpelaciji ministra. Zdaj tu nimamo nekega treninga za tek na ljubljanskem maratonu, ampak imamo razpravo o njegovi interpelaciji, o njegovi odgovornosti, in ni odgovorov. Če menite, da lokacija razprave ni primerna, se lahko premaknemo na Gregorčičevo ali na Župančičevo, bomo pa tam nadaljevali sejo. Če pa govorimo o interpelaciji ministra, pa predlagam, da je minister tukaj, ker kdo drug najbrž ne bo odgovarjal, ker tudi ne more, ker govorimo o njegovi osebi. In če hoče odgovarjati, potem mora biti tukaj. Zato predlagam, spoštovana predsedujoča, da zagotovite prisotnost ministra in tudi aktivne odgovore ministra. Sicer ne vem, zakaj je najavil dve uri časa za to, da bo odgovarjal, če ne odgovarja in niti ni prisoten. Teh slabih navad v tej vladni koaliciji je veliko preveč. In vsakič, spoštovana kolegica, če bo pretirana odsotnost ministra, predlagam, da prekinete sejo, če bo pretirano dolga odsotnost ministra. Vem, da je treba občasno tudi kam iti, to že vemo, ampak ne pretiravati s tem. Če boste zdajle pogledali po kamerah, koliko časa je bil gospod minister tu prisoten, ni bil niti tretjine časa. Predlagam, da zagotovite primerne pogoje za delo Državnega zbora, da zagotovite prisotnost osebe, ki ji je ta točka dnevnega reda namenjena, ter zagotovite, da oseba da korektne odgovore, in to pravočasno, na postavljena vprašanja. Sicer je pravzaprav vse drugo luknja, enako kot proračun, vse porozno do konca. Hvala lepa.
Hvala lepa za vaš proceduralni predlog. Gospod minister se lahko kadarkoli javi k razpravi. Vem pa tudi, da je ves čas prisoten v Državnem zboru in lahko pride v dvorano, kadarkoli je to potrebno. Mislim tudi, da se bo gospod minister tekom dneva še javljal k besedi in odgovarjal na vaša vprašanja. Sem prepričana v to. To je odgovor na vaš proceduralni predlog. Besedo za repliko dajem mag. Katarini Hočevar, ki bo replicirala gospodu Černaču. Izvolite, gospod Tanko, proceduralni predlog.
Hvala lepa. Še enkrat opozarjam, spoštovana predsedujoča, vi ste dejali, da se bo minister še javljal k besedi. Minister se sploh še ni javil k besedi! Ni se še javil! Ne morete vi zdaj tega tako komentirati, da se bo še javljal, če se sploh še ni javil. Se bo, če ga bo slučajno kdo ujel tukaj, da bo ostal. Sicer pa ugotavljam, da je velika težava argumentirati vse tisto, kar je bilo tu povedano s strani predstavnika predlagateljev in tudi ostalih, ki smo govorili. Ni pojasnjeno, zakaj je bilo danih maja dodatnih 100 milijonov evrov tema dvema bankama kljub slabemu spričevalu revizorskih hiš. Namenoma, po nesreči ali kako drugače?
Proceduralni predlog, gospod Tanko!
Spoštovana predsedujoča, predlagam, da zagotovite, preden se karkoli naprej odvija v tej dvorani, da dobimo vsaj odgovore na prvih pet, šest ur razprave. Lahko se smejete, gospa državna sekretarka, to je zanimivo, kajne, ampak treba je dati odgovore. In če Vlada nima odgovorov, potem je modro, da to pove, da se ne ukvarjamo s tem kar naprej, ker očitno je odgovorov malo, so samo slaba dejanja. Predlagam, da to zagotovite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot sem že povedala, gospod minister se lahko kadarkoli javi k besedi. Proceduralno ima besedo. Maša Kociper.
Spoštovana predsedujoča, v imenu naše poslanske skupine Pozitivna Slovenija nasprotujem temu, da gospod Tanko ponovno zlorablja postopkovna vprašanja zato, da razpravlja, obračunava s predstavniki Vlade in tako naprej. Gospod Tanko, če bi poznali poslovnik, bi vedeli, da ima minister Čufer v tej interpelaciji na voljo možnost obrazložitve odgovora na interpelacijo. Odgovor je namreč posredoval pisno in očitno je kot inteligentna oseba presodil, da vse, kar je bilo doslej povedano, ni nič novega in nič drugačnega od tega, kar je bilo v pisnem odgovoru že podano. Če pa vaša stranka v stari dobri maniri obračunava od leta 1964 naprej in nazaj z vsem, kar se je v tej državi dogajalo, potem pa prosim, da ne silite gospoda ministra k odgovarjanju. In ne vem, kaj zahtevate od predsedujoče. Moj proceduralni predlog je, da ne zlorabljate poslovnika in ne silite predsedujoče in predstavnikov Vlade v dejanja, ki jim po poslovniku ne pritičejo in niso nujna. Gospod Čufer se bo odločil, kdaj bo odgovoril. Mi pa itak smo obsojeni tukaj na milost in nemilost, smo predani SDS, da nas bo spet do pozne nočne ure maltretirala, vi pa nam dovolite, da se znotraj tega odločamo, kdaj moramo odgovoriti in kdaj ne. Predsedujoča, podpiram vas v tem, da ne nasedate tem proceduralnim predlogom. Hvala.
Hvala lepa. Jaz mislim, da se bomo tudi danes uspeli do konca seje držati poslovnika tako kot tudi druge dni. Sedaj pa bi dala besedo mag. Katarini Hočevar, ki ima repliko na gospoda Černača.
Spoštovani kolega poslanec, jaz sem v svoji razpravi povedala tisto, kar mislim, da je prav, in kolikor sama vidim zadeve in znam razmišljati. Pozabila sem vam pa še nekaj povedati, zakaj menim, da je bila nadzorovana likvidacija pravilna in modra odločitev ministra Čuferja, tako kot sem se izrazila. Tudi zato, ker mi je tako zagotovil dr. Šušteršič. Hvala.
Gospod Branko Ficko, izvolite. Gospod Branko Ficko, boste en trenutek še počakali. Minister se je javil prej k besedi, pa ga nisem opazila. Izvolite, gospod minister.
Hvala. Mogoče najprej kar se tiče Factor banke in Probanke. Najprej lahko poudarim to, da mi te dve banki nismo reševali, mi smo iskali način, kako jih zapreti. Lahko tudi glasneje. Mi teh dveh bank nismo reševali, mi smo iskali način, kako jih zapreti, in sicer kako jih zapreti na način, da ima gospodarstvo čim manj škode in na način, da je čim večji delež tistega, kar se imenuje v Evropski komisiji "burden sharinga", se pravi, da obstoječi imetniki podrejenih obveznosti, obveznic in drugih podrejenih vrednostnih papirjev, nosijo čim večji del stroška zapiranja in da se minimizira del stroška, ki ga nosi država. Jaz gledam na Probanko in na Factor banko kot na dva okostnjaka, ki sta mi padla iz omare v naročje. Pa ne samo meni, tudi novemu guvernerju Boštjanu Jazbecu se je ta stvar pravzaprav zgodila. Ko smo prišli v pisarno prvi dan ob primopredaji, jaz se nisem dobil s finančnim ministrom, meni je primopredajo posla naredil državni sekretar mag. Andrej Šircelj. In v primopredaji ni bilo nikjer govora, da sta Probanka in Factor banka velik sistemski problem. V teh dveh bankah je bilo v tistem času okoli 200 milijonov depozitov. Jaz bi bistveno rajši videl, da to ne bi bil moj problem, da bi bila ta stvar pospravljena z mize, rešena, še preden bi jaz prišel in se ne bi bilo treba s tem ukvarjati. Pa žal je bilo na moji mizi, tako kot še marsikaj drugega, s čimer se moram ukvarjati. Če pogledamo vprašanje podrobnosti ukrepanja. Mislim, da smo imeli tukaj eno izredno sejo, ki je trajala cel dan, in veste, da so pristojnosti, kar se tiče zapiranja, reševanja in druge aktivnosti na področju bančnega sistema deljene med Ministrstvom za finance in Banko Slovenije. Na izredni seji Državnega zbora je bil prisoten tudi guverner centralne banke, ki je predstavil podrobnosti, mislim, da odgovoril na vsa vprašanja, ki so mu bila zastavljena z njegovega področja, in sem tudi jaz odgovoril na vsa vprašanja z mojega področja, tako da mislim, da ni nobeno vprašanje ostalo neodgovorjeno. Seveda lahko kakšne odgovore tudi ponovimo, vsekakor, ampak mislim, da smo takrat pojasnili že praktično čisto vse. Kljub temu mogoče vseeno, ker je bil danes večkrat izpostavljen problem in pa dilema med nadzorovano likvidacijo in stečajem, da so trije glavni razlogi, zakaj je načrtovana likvidacija bistveno boljša kot stečaj. Prvi razlog je to, da že ocene, ki jih je predstavil guverner Banke Slovenije na izredni seji in jih je tudi obrazložil 20. septembra, so pokazale, da je pravzaprav nadzorovana likvidacija cenejša od stečaja. Drugi argument, da v času kreditnega krča, ki ga imamo, če bi šli v stečaj, ne glede na to, da sta ti dve banki majhni in imata skupaj 5 % tržnega deleža na strani kreditov in strani depozitov, ki bi se do zaključka stečaja blokirali in še dodatno bistveno, bistveno bolj poglobili kreditni krč ter bi onemogočili marsikateremu majhnemu podjetju, da bi lahko normalno poslovalo, lahko bi sprožili celoten paket neplačevanja in plačilne nesposobnosti, ki bi se prenašal po sistemu med podjetjem in [[...]] [[nerazumljivo]] [[...]]In tretji element, ki je zelo močen, zakaj je nadzorovana likvidacija boljša od stečaja, je finančna stabilnost. Mi ne moremo ti dve banke obravnavati, kot da sta popolnoma izločeni iz celega sistema, da nimata nobenega vpliva na nobeno drugo banko, kjer so ta trenutek banke ravno tako šibke iz zelo preprostega razloga, ker nismo imeli priložnosti najprej bank dokapitalizirati, prenesti terjatev iz bank na slabo banko in šele nato narediti stresne teste in pregled terjatev, kar bi bilo bistveno bolj ugodno in bolj normalno, da bi naredili. To so tisti trije argumenti, ki so popolnoma pretehtali vse ostale pomisleke in vprašanja. In tudi kar se nanaša na zgodbo odkrivanja oziroma naznanjanja organom pregona in dajanje ovadb. Mislim, da je guverner sam izjavil že na izredni seji, da so v Banki Slovenije dali 62 prijav in 6 prijav samo za ti dve banke in to na datum 20. septembra. Prepričan sem in glede tudi na podatke v medijih, da so po tem obdobju naredili še dodatne prijave, tako da tudi ta del poteka. Nadzorovana likvidacija v ničemer ne more prikrivati, zakrivati ali pa omejevati pristojnim organom pregona in preiskovanja, da bi opravljali svoje delo. V ničemer ni razlike med stečajem in nadzorovano likvidacijo. Jaz sem prepričan, da če bi ravnali drugače in če ne bi naredili nadzorovane likvidacije, ampak bi naredili stečaj, bi ravno tako danes sedel tukaj, bi bila ravno tako interpelacija, samo z vprašanjem, zakaj nisem naredil vsega, da bi v okviru svojih pristojnosti preprečil veliko paniko na trgu in veliko gospodarsko škodo. V takem primeru bi bistveno težje našel argumente, zakaj nisem naredil tistega, kar mislim, da moram narediti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Černač, izvolite.
Hvala. Žal še vedno ni odgovorov, spoštovani minister. Jih ni. Žal. Jaz mislim, da imamo dovolj časa, da do teh odgovorov pridemo. Dovolj, preveč. In ko govorite o tem, da je časa preveč. Zaradi tega ga je preveč, ker ni odgovorov. Sprašujemo, postavljamo vprašanja, ne dobimo odgovorov. Minister je dejal, da se ni ukvarjal s tem, kako ti dve banki sanirati, ampak kako ju zapreti, da bi bilo s tem čim naj škode za gospodarstvo. S tem se vsi strinjamo. In da sta ta dva okostnjaka padla iz omare. Takrat aprila je bilo še nekaj mesa na njima verjetno, potem 6. septembra sta bila verjetno že čisto zglodana do kraja. Ampak vmes ste bili minister vi. In ni odgovora na vprašanje, zakaj sta ta dva okostnjaka, za katera ste vedeli, da sta okostnjaka, dobila maja meseca vašo dodatno 108 milijonov 900 tisoč težko injekcijo. Zakaj, če ju je bilo treba zapreti? Potem bi bilo to treba narediti čim prej in k tej odgovornosti pritegniti lastnike teh bank in odgovorne osebe za stanje v teh bankah ali pa počakati na celovit pristop pri sanaciji bančnega sistema v okviru slabe banke. Samo ta dva scenarija sta gospodarna, možna, samo ta dva scenarija sta tista, ki bi ju pričakovali od ministra za finance. Ni odgovora zdaj, ali je številka 400 milijonov tista glede depozitov države in občin in državnih podjetij ter ostalih v teh dveh bankah ali je tista, o kateri je govorila gospa Hočevar, 680 milijonov evrov. Katera številka je zdaj prava? Ali se je od teh milijonov evrov državnega depozita v maju mesecu potem še povečeval ta depozit države v teh dveh bankah, če je ocena, da ju je treba zapreti? Minister je dejal, da je bila odločitev za ta postopek za nadzorovano likvidacijo takšna zaradi tega, ker je bilo ugotovljeno, da je ta postopek cenejši. V odgovoru je želel še z nekaj več besedami utemeljiti to trditev. Ampak nikjer ne danes ne v odgovoru nobene številke, nobene primerjave. Nobene. Minister ima vse podatke, mora jih imeti, drugače ne bi prišlo do te odločitve, vsaj jaz si tako to predstavljam, za milijardo 30 milijonov evrov državnega poroštva, na eni strani nadzorovana likvidacija, koliko nas to stane, in na drugi strani stečaj. In o tem mi danes sprašujemo, o zelo jasnih številkah. Po naših izračunih vrednostno gledano bi bil drugi postopek cenejši, ker ne bi bili ščiteni tisti, ki imajo vloge nad 100 tisoč evrov. Vprašanje pa je, ali je pri tej presoji to vse. Verjetno je še kaj drugega. Najmanj, kar je, bi bil postopek dražji zaradi ravnanj samega ministra za finance, ki je povečeval po nepotrebnem državni depozit v tej banki in bi potem država več izgubila, ker je bilo tega depozita preveč. Ampak to vprašanje zadeva aktualnega ministra, ne kateregakoli prejšnjega. In ne Vlado in ne Banko Slovenije. Rečeno je bilo, da je bila ta odločitev sprejeta na ta način zaradi tega, ker imajo podjetja problem z dostopnostjo do finančnih virov, kreditni krč še kar traja. Pa vas zdaj vprašam – ali imajo po 6. 9. kaj manj problemov s tem ali jih imajo še celo več? Koliko podjetij v zadnjih mesecih je šlo v stečaj zaradi tega, ker nimajo ustrezne dostopnosti – tudi tista, ki majo delo, trge in ki bi lahko preživela? Kaj je bilo to res tam storjeno za vse ostale? Nič, nič. Na področju stabilnosti bančnega sistema in preprečitve kreditnega krča ta postopek na to ni nič vplival. Glede finančne stabilnosti in o tem, da bi pa zdaj ljudje zaradi teh dveh bančic planili v banke po depozite, saj večina sploh ni vedela, za kaj gre. Saj sem povedal, da ogromno ljudi ni niti poznalo, predvsem pa ni imelo več kot 100 tisoč evrov. Večina teh ljudi ni imela več kot 100 tisoč evrov v bankah, večina ljudi tudi nima več kot 100 tisoč evrov v bankah. Tudi v drugih bankah ne. In vsi ti ljudje vedo, da so na podlagi zakona ti depoziti do 100 tisoč evrov varni. Vprašanje odgovornosti. Rečeno je bilo, da zaradi tega postopka uveljavljanje odgovornosti do teh lastnikov, članov uprav, nadzornih svetov ne bo nič manjša. Ali res? Kaj pa je bilo od 6. 9. do danes storjeno na tej točki? Ali je kateri od teh lastnikov, ki je soodgovoren, na kakršenkoli način odgovarjal ali nekateri še vedno vlečejo celo dobre plače v okviru teh dveh drugače delujočih bank? Ali je bilo temu, ki si je izplačal dividende, enemu izmed večjih lastnikov, kaj od tega premoženja okrnjenega? Ni bilo. Tako ni ne odgovorov, ne argumentov. Jih ni. In tudi ni odgovorov na vsa druga vprašanja, ki so se pojavila v povezavi s tem. Mi se zaradi takih načinov in takih odločitev enormno zadolžujemo po enormno visokih obrestnih merah. Naj še enkrat povem. 12,3 milijarde evrov dodaten obseg zadolžitev in poroštev v letih 2014 in 2015. Samo v teh dveh letih. Če je bila bivša država pri 20 milijonih prebivalcev zadolžena za 20 milijonov ameriških dolarjev in je bankrotirala, kaj bo s to državo, ki je zadolžena ena in pol krat toliko ob desetkrat manjšem številu prebivalcev? To so ta vprašanja, ki so se postavila in na katera tudi ni odgovorov. Kaj se bo zgodilo, ko bo treba vse te silne kredite vračati? Od kod bomo to vračali? Kakšna je ta računica? Jaz upam, da ne bom dobil takega odgovora, kot smo ga dobili v preteklosti na drugih ravneh, ko je nekdo rekel, ni problema, saj mi bomo pa itak za obresti nove kredite vzeli oziroma dodatne obveznice izdali. Tako približno sedaj ta država funkcionira. Ampak ta spirala se bo enkrat končala. In v tej povezavi ni odgovora na vprašanje, kdo je kupil to obveznico za milijardo in pol po tej visoki obrestni meri, skoraj 5 %, ali je res, da je dobil 6 milijonov evrov diskonta, kakšni so bili stroški provizije pri tej izdaji, kdo je te stvari počel. Ni odgovorov na vprašanja ali je bil minister za finance dr. Uroš Čufer posredno ali neposredno vpleten v to, kar beremo v teh prisluhih, Alex Dibelius, Lovše, člani uprave Agrocorja, Banka Koper in tako naprej.
Hvala lepa. Gospod Ficko, izvolite.
Hvala. Jaz bi sicer rekel tako, da nimam občutka, da je to interpelacija, bolj je politično montiran proces po nalogu politbiroja ali CK. Predvsem pa vidim to kot manipulacijo, prevalitev krivde na drugega. Zakaj smo tu z bankami in gospodarstvom? Zaradi napak v preteklosti, predvsem v obdobju 2006–2008, pa tudi 2009. Ves tisti bančni plasma enormnega kreditiranja, ne glede na vloge nebančnega sektorja. In nadzor je bil možen, ali preko Banke Slovenije in tudi preko drugih organov. Ampak sedaj smo tu, kjer smo, in to je naše skupno breme. Glede Factor banke in Probanke ter kdo je bil zraven. Bil je tudi Rigelnik, bil je tudi Glaser, ampak bili so tudi ostali. Bili so Šroti, bili so Bavčarji, bila je mariborska nadškofija in razno razni posamezniki preko slamnatih firm. Zgodba Šrota, ko je v povezavi s Telekomom in albanskim poslovnežem leta 2006 vzel kredit v višini 11 milijonov evrov, kupil pivovarno na Kosovem, leta 2010 je bila ta vrednost kosovske pivovarne že nič, in tistih 11 milijonov evrov je že odšlo preko Kosova, v Sloveniji pa je ostala luknja. Zgodba mariborske nadškofije, povezana z offshore investicijskim skladom Zvon 1, skupaj s Factor banko in Probanko, vse s ciljem plemenitenja kapitala, vse na račun slovenskih bank z naložbami od Hrvaške do Argentine, Cipra in tako naprej. Rezultat je seveda negativen v višini milijarde velike luknje. Krščanski demokrati, tudi vaš prispevek iz preteklosti je evidentiran in upam, da bo tudi tista izjava papeža Frančiška obveljala, da denarja več ne zaupati klerikom. Sedaj je ta vlada končno začela postopke reševanja bančnega sistema in med slabimi rešitvami je poiskala najmanj bolečo, ta program nadzorovane likvidacije. Ko predlagatelji govorite o načinu reševanja z davkoplačevalskim denarjem, nakazujete, da ne gre za reševanje oziroma čiščenje napačnih odločitev, temveč edino za diskreditacijo in blatenje ukrepov sedanje vlade ter nezaupanje v slovenski bančni sistem. Najbolj pomembna pa je seveda politična promocija. Za državo in državljane je najpomembnejše, da se je postopek reševanja začel, seveda zopet v interesu gospodarstva. Ukrepanje je s strani oblasti in nadzornikov, predvsem pa je zadeva usklajena z evropskimi inštitucijami. Jaz bi vam, predlagatelji, dal predlog, da bolj produktivno bi bilo, da svoj prispevek za napake v preteklosti priznate, in to brez političnih procesov po nalogu CK, ter svoje negativne izkušnje iz preteklosti usmerite v pozitivno Slovenijo, pa ne rabite v stranko, in da ministra Čuferja podprete, da popravi tudi vaše napake. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Ficko. Na vrsti je gospa Lejla Hercegovac, potem Daniel Krivec in nato Mirjam Bon Klanjšček.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Vsi, ki me dobro poznate, veste, da boljše delam kot zdravnica in kot poslanka, kot pa govorim. Ampak občasno je treba tudi kaj reči v tem parlamentu. Ja, res je, Jožef Jerovšek, ker v časopisu danes piše, da ko vi ne govorite, je to minuta kulture. No, zakaj smo danes tukaj? Za tiste, ki nas gledajo na televiziji, je dobro povedati, da danes imamo interpelacijo proti ministru dr. Čuferju in direktno proti vladi. Za mene je to pasé, ker je zaupnica vladi izglasovana, bila pa je vezana za najbolj pomemben dokument, ki se sprejema v državnem zboru, to je proračun za leti 2014 in 2015. Ampak za tiste, ki nas gledajo pred televizijo, je dobro povedati, da 118. člen Ustave RS določa, da je interpelacija legitimna in opozicija jo lahko vedno sproži, ampak da je to parlamentarni izraz, ki določa institut parlamentarne kontrole nad delovanjem vlade in delovanjem določenih ministrov. S tem pa opozicija želi vplivati na izvršno oblast s svojimi konstruktivnimi predlogi in sodelovanjem. Z institutom interpelacije je podobno kot za institutom referenduma. Oba sta mehanizem nadzora in pravzaprav izraz demokracije. Ampak kaj se pa dogaja v našem državnem zboru? Začne se zlorabljati v politične namene in spodkopavati vladajočo koalicijo. Argument, s katerim jasno postavljamo in obrazlagamo vprašanje, ki je predmet interpelacije, sta dve točki. Prva so banke in druga je odstavitev spoštovanega kolega gospoda Andreja Širclja. Veste, da ne bom diskutirala o bankah, ker to ni moje področje, ampak Probanka in Factor banka sta urejeni tako, kot je bilo treba urediti. Zagotavljam vam s tega mesta, da sem poslušala osebno na svoja ušesa v Bruslju, da je to narejeno v dogovoru z Evropsko unijo. To pomeni, niti minister niti vlada ni to naredila kar tako, ampak so se konsultirali in naredili tisto, kar so morali narediti. Zato razumem tisti prvi očitek kot pravzaprav oviranje vlade. Kar pa se tiče druge točke, če mene vprašate, menim, da je sploh v interpelaciji ne bi smelo biti, ker ne sodi v točko interpelacije. Zakaj je spoštovani gospod Andrej Šircelj dovolil, da je 2. točka interpelacije prav on, ne vem, verjetno bo odgovoril na to. Ampak če bi bila jaz na njegovem mestu, tega ne bi nikoli dovolila. Razumem interpelacijo stranke SDS, da jo skrbi, kaj se dogaja in da ste zaskrbljeni za državo in ljudi. Jaz vam to verjamem. Ampak moja zdravniška izkušnja govori, da je to tako, ko sorodniki pridejo v bolnišnico na oddelek obiskat svojega sorodnika, ki ga doma obiščejo enkrat na teden ali na mesec, ko je pa v bolnišnici, pa vsako uro kličejo zdravnika in sprašujejo, kaj ste mu dali, kaj ste mu naredili in tako naprej. To je slaba vest. Veste, tisti, ki naredi vse to, kar rabi sam, ne potrebuje druge spominjati, kaj je treba narediti. Jaz mislim, da smo vsi odrasli in da vemo, kaj moramo početi v danem momentu, seveda če smo v 24 letih res dobili tisto vest, ki sodi v razvoj vsakega človeka. Spoštovani predlagatelj je danes govoril dosti o filmu. Jaz pa res mislim, spoštovani kolega Černač, ne vem, če je to danes za film, ampak lahko pa bi bilo. Jaz mislim, da s tratenjem časa, davkoplačevalskega denarja, neresnimi točkami, ki jih imamo v interpelaciji, in oviranjem dela vlade, katerekoli, nam to res ni za zgled, sploh vseh nas tukaj, posebej pa tudi stranke SDS. Če mislite, da dobivate točke na televiziji, jaz mislim, da ne, čeprav to zgleda tako burno, kot se gleda govorjenje, ampak verjemite, da s psihološkega stališča to ni tako. Jaz verjamem, da dve tretjini tistih, ki sedite na moji levi strani, torej moji srčni strani, mislite enako, in verjamem, da ne bi niti sodelovali v tej interpelaciji, če mogoče ne bi imeli šefa. Poglejte, določeni šefi zahtevajo od svojih, da počnejo to in to in to, da naredijo tako in tako in tako. Ja, kolega Jerovšek, vi ste pa res brezupen slučaj. Jaz bom predlagala, da vsi tisti, ki so več kot dva mandata v Državnem zboru, res to več ne bodo, ker mislim, da so v dveh mandatih dali vse tisto, kar so lahko. Da zaključim. Interpelacija je zame izguba časa, veste, da ne bo izglasovana, veste, da je zaupnica vladi izglasovana, veste, da je to govorjenje in slaba vest tistih, ki jo predstavljajo. Lepo prosim, kar se da skrajšamo ta čas, ker nima smisla. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek se je javil za repliko. Ali ste že razpravljali, gospod Jerovšek, ker nisem bila ves čas tukaj? Potem pa ne morete imeti replike. Naslednjič. To ne bo šlo. Gospod Černač kot predlagatelj, izvolite.
Gospa Hercegovac je verjetno izhajala iz svojih izkušenj. Verjamem, da imajo v Poslanski skupini Pozitivne Slovenije problem, ker imajo v bistvu šefa in šefico, zdaj po novem. Tako da tukaj je verjetno problem, komu slediti, koga ubogati in tako naprej, vendar ni dobro teh slabih praks prenašati na druge poslanske skupine. Govorimo le o resnem vprašanju, ne vem če se tega zavedate nekateri, tudi gospa Hercegovac. Poglejte, govorimo o vprašanju, kaj bo s to državo čez 2, 3. 5, let, 10 let, glede na odločitve, ki jih nekatere predlaga, nekatere pa tudi sprejema trenutni minister za finance dr. Uroš Čufer. Na podlagi vseh teh odločitev, da jih ne ponavljam, ker so bile danes že večkrat povedane, bo ta država ob koncu njegovega mandata, pa četudi bo ta konec njegovega mandata danes zvečer, izjemno zadolžena, po izjemno visokih obrestnih merah. To zadeva tako vas, gospa Hercegovac, kot gospoda Bevka, kot gospoda Širclja, kot mene, kot vse nas, 2 milijona ljudi v tej državi, kajti za previsoke obresti, ki jih bo treba zaradi teh odločitev plačevati, plačevali pa jih bodo v glavnem tisti, ki niso teh rabot povzročili, bomo vsi imeli manj. Manj bo za šole, manj bo za vrtce, manj bo za upokojence. Ta primež, ta krč bo vedno večji, to je enostavna gospodinjska logika. Če smo imeli leta 2008 obveznosti za kredite 300 milijonov evrov in jih imamo zdaj 800 milijonov, drugo leto milijardo, potem zaradi takih odločitev, kot jih minister sprejema, ta država verjetno ne bo več mogla v relativno kratkem času delovati na normalen način, tako da bi se razvijala, da bi izvajala funkcije socialne države. In o tem govorimo mi danes. Minister se temu posmehuje. Verjamem, da mu je lepo, ko posluša te razprave, ker se čuti trden v tej koaliciji, ki ga podpirate, se ne čuti ogrožen. Vendar pa, glejte, vsi smo ogroženi zaradi teh ravnanj. Ne samo tisti, ki sedite v tej dvorani, predvsem 2 milijona ljudi v tej državi je ogroženih zaradi takih zadolžitev, kot se dogajajo v zadnjem času, kot je bila ne nazadnje ta 101,5 milijardna obveza, za katero ne dobimo niti odgovora, kdo jo je kupil. Bil je edini vlagatelj, v nekaj minutah je to kupil, zaprt postopek, 6 milijonov evrov diskonta, ne vemo, koliko je provizija države. Nič ne vemo. Pa vemo, da pri teh poslih gredo provizije ne v sto tisoče, tudi v milijone evrov.
Hvala lepa. Gospod Danijel Krivec, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Lep pozdrav kolegicam in kolegom, spoštovanim ministrom, še posebej ministru Čuferju! Pravim, da mogoče je interpelacija tudi možnost, da nas prepriča in ga podpremo, vendar do zdaj na žalost še ni bilo argumentov. Je bilo pa kar nekaj razpravljavcev, ki bi želelo na nek način zamegliti to razpravo in tudi razvrednotiti pomembnost te interpelacije in tudi vsebine, o kateri govorimo. Jaz tudi ne verjamem več v naključja, ker sem tudi že drugi ali tretji mandat v parlamentu. Posamezne medijske akcije, ki se dogajajo v suportu tudi preiskovanj, me ne presenečajo več. Spomnite se izredne seje o bančništvu, ko smo govorili o istih zadevah, o Factor banki in Probanki. Tik pred tem oziroma v istem dnevu se je izvedla preiskava pri gospodu Medji in Arharju in s tem so se polnile prve strani časopisov in portalov. Danes gledamo ponovitev ali reprizo in dogaja se preiskava v HSE. Mogoče zato ker delajo napačno strategijo in ne vem kaj še vse, ampak kdor to misli, se verjetno moti. Sprašujem se tudi glede nekaterih poslancev, ki nonstop zavajajo glede našega dolga države. V vseh statistikah, ki jih imate na voljo in vam jih Statistični urad pošilja in druge inštitucije, je jasno, da je bil dolg v letu 2008 okrog 8 milijard, v tem trenutku pa je 19 milijard. In to dokumenti dokazujejo. Vsi jih imate na mizah in ne vem, zakaj zavajate. Enako je tudi v procentih, če nekdo ne razume absolutnih številk. Leta 2008 je bil 22-odstotni delež dolga v bruto družbenem proizvodu. V tem trenutku je 54 %. In zdaj nekateri poslanci razlagate, da se o tem ni pametno pogovarjati, da je to tema za ne vem koga, ne pa za poslance, ki sedijo v parlamentu in na nek način tudi posredno potrjujejo vse te dogodke, in to skozi proračun ali skozi zakonodajo. In nekdo, ki je prišel iz neke druge službe, se sprašuje, ali je to pomembno. Mislim, da je pomembno. Pa ne za nas, pomembno je za vse davkoplačevalce. Oni bodo te razlike, ki nastajajo skozi to obdobje, plačali: skozi dohodnino, skozi DDV, skozi nepremičninski davek in vse zadeve, ki so se dogajale v zadnjem obdobju. Kdo pa bo obresti plačal? Nihče drug, ne minister oziroma posredno že kot davkoplačevalec, enako tudi mi, poslanci, ampak vsi, vseh dva milijona ljudi, ki nas gledajo. Prej je bila omenjena primerjava, da se Factor banka in Probanka primerjata zdaj pri Zakonu o bančništvu, da to mešamo in da je to enako kot depoziti in podrejene obveznice v obeh primerih in da enkrat govorimo eno, enkrat drugo. Ni res. V primeru Factor banke in Probanke gre za stečaj oziroma nadzorovano likvidacijo, ki je poseben postopek in v tem primeru vsi odgovarjajo s svojimi vložki oziroma v tem primeru smo abolirali tiste, ki imajo nad 100 tisoč evrov vredne depozite. V primeru podrejenih obveznic pri drugih bankah gre pa za postopek, kjer te banke v tem trenutku niso v nobenem posebnem režimu in se te podrejene obveznice nekomu odvzamejo za nazaj. Prepričan sem, da bo Ustavno sodišče okrog tega marsikaj reklo. Prej je minister razlagal, da je bila to najboljša odločitev, da se Probanka in Factor banka pelje po postopku nadzorovane likvidacije namesto stečaja. In je tudi omenil, da je bilo to predstavljeno s strani bivšega guvernerja gospoda Kranjca na tisti zaprti seji. Jaz takrat septembra nisem tega slišal. Moram pa reči, da smo na tej seji slišali, da so vse banke v dobri kondiciji. Minister pa pravi, da najprej, ko se je usedel na svoj stolček v marcu oziroma aprilu, so padali okostnjaki iz omar. Tudi mi smo presenečeni. Pri podatkih, ki smo jih imeli kot poslanci v Državnem zboru s strani bančnega sektorja in tudi guvernerja, ki nam je govoril sicer na zaprti seji, je bilo ves čas govora o tem, da so banke v dobri kondiciji in da ne rabimo nobenih pomoči. Potem pa pride do tega, da je potrebna likvidacija namesto stečaja. Tudi novi guverner je na svojih hearingih, ki jih je imel v poslanskih skupinah, ves čas govoril, da je v takih primerih najboljši stečaj. Ne vem, zakaj se je tako hitro plošča obrnila in je boljša likvidacija. Ali pa vemo – zaščititi tistega 0,5 % depozitarjev oziroma komitentov, ki so imeli več kot 100 tisoč evrov vlog, in teh je 175, mislim, da je bilo danes to že enkrat povedano. Verjetno so bolj vplivni kot tista velika večina malih depozitarjev, teh je 99,5 % in niso imeli vlog, višjih od 100 tisoč, za katere že po osnovnem zakonu garantira država. Se pravi, teh 175 vizavi 35 tisoč drugih komitentov je vplivalo na to, da se je opravila nadzorovana likvidacija namesto stečaja in da bo vseh teh 35 tisoč plus ostalih še do 2 milijona državljanov plačalo te stroške likvidacije. Ne bodo pa plačali tisti, ki so imeli višje depozite in ki so imeli tudi lastniške deleže. Tudi mene zanima, zakaj niso bili sklepi - tudi o tem je bilo govora s strani kolegov z druge strani, da so se vsi zavzemali za javnost podatkov v tem primeru, ko gre za posebne postopke, se pravi nadzorovano likvidacijo ali pa stečaj. Vendar teh sklepov na tej seji niste potrdili. Tako nimamo vpogleda, zakaj se določene anomalije zgodijo. Minister še vedno ni odgovoril, zakaj sta se v maju dokapitalizirali Factor banka in Probanka za teh 109 milijonov. Ob tem je pa treba vedeti, da ti dve privatni banki sta imeli v letu 2007 in 2008 39 tisoč depozitov države, 2008 80 tisoč, zanimivo, leta 2009, ko se je zamenjala vlada, pa so ti depoziti v privatnih bankah, da ne bo pomote, in verjetno vsi poslanci smo pričakovali ali pa imamo v glavah, da so državni depoziti večinoma vezani v državnih bankah. Ali pa mogoče bi pričakovali, da so v nekih tujih bankah, ki so bolj sigurne, ne pa v nekih domačih privatnih bankah. Zanimivo, 2009 narastejo ti depoziti na 284 milijonov, leta 2010 na 231 milijonov, 2011 na 225 milijonov. To so depoziti države v teh dveh bankah. Leta 2012 209 milijonov in navkljub vsem revizijam in opozorilom, ki so jih tako Računsko sodišče kot drugi pregledovalci teh bančnih resorjev dajali in so bili signali sigurno dostopni tudi ministrstvu, razna revidirana letna zaključna poročila, navkljub temu se v letu 2013 v maju mesecu, se pravi, ko je že bil nov minister, ponovno vložijo depoziti v višini 109 milijonov evrov. In ti depoziti so sedaj izgovor, zakaj ne stečaj, ampak likvidacija. Tako jaz razumem ministra. Ampak če teh depozitov država ne bi vložila v Factor banko in Probanko, ampak bi jih vložila v NLB, bi verjetno bil učinek boljši. Prej je bilo rečeno, da ima Slovenija zaradi odločitve o nadzorovani likvidaciji in ne stečaju boljši položaj v bančnem sistemu oziroma da je bančni sistem bolj trden. Ne vem, kje ste to ugotovili, glede na zadnje zadolževanje, ki je bilo na zaprtem trgu, to pomeni, da niti na odprti trg ne upamo več kot država, in to po visoki obrestni meri, kar vsi strokovnjaki potrjujejo. Jaz ne vidim nobene trdnosti našega sistema, če niti na odprtem trgu ne upamo najeti kredita. Se pravi, ne vemo. In ne vemo, kdo je ta kredit dal. Ne vemo, koliko je bilo, kot je bilo prej rečeno, provizij, vemo pa, koliko bomo obresti plačali. In spet jih ne bo ministrstvo in ne vlada, ampak jih bodo vsi davkoplačevalci. In to kar zajeten kos, 220 milijonov. In vi govorite, kako se nekateri na tej strani ukvarjamo z malenkostmi in vlečemo razprave v nedogled. Ampak to so pomembna vprašanja. Jaz upam, da se vsaj tisti poslanci, ki zdaj sedite, strinjate. Tudi meni ni vseeno, ali bom plačal pri svojem kreditu 5-procentne obresti ali 2-procentne. Verjetno se vsi pogajate, ko najemate kredit za višino teh obresti, in iščete ponudbe od vseh bank. Zanimivo, naša vlada pa zbere enega in pristane na visoke obresti. Če to ni vsaj za vprašanje, če ne interpelacijo, potem ne vem, kaj bi še bilo. In tudi ni bilo odgovora, zakaj je Banka Slovenije oziroma tudi ministrstvo dovolilo izplačilo dividend iz teh dveh bank, če so vedeli, in minister je priznal že aprila, da so to okostnjaki, še vedno pa sta dovolili in ena in druga institucija, da se te banke izčrpajo. Tudi tukaj ni jasnega odgovora. Mislim, da ima Banka Slovenija pa verjetno tudi ministrstvo sigurno na voljo kakšen ukrep, da bi to zajezila. Ne pa, da omogoči ta izplačila z novo dokapitalizacijo v višini 109 milijonov. Mislim, da so to vprašanja, na katerega si želi odgovor tudi koalicija. Prej je bilo rečeno, da smo nekatere stvari zamudili in bi jih lahko prej naredili. Tukaj pa vseeno tudi tisti, ki ste na novo v parlamentu, nimate neke odveze in ne morete govoriti, to so pa nekateri pred nami zakuhali. Sami sebe boste morali pogledati v obraz in vprašati, zakaj ste v lanskem letu tako srčno nastopali proti holdingu in slabi banki in ob tem zbirali celo podpise in zahtevali ustavne presoje, zdaj je pa to ravno izgovor, da so nekateri postopki zamujeni. Tukaj pa nimate več izgovora, da so to nekateri poslanci in nekateri mandati pred vami zakuhali. Tako da pričakujem odgovore s strani ministra na konkretna vprašanja, ki so bila večkrat postavljena, in verjamem, da jih bomo v teku razprave tudi pridobili.
Hvala lepa. Mag. Mirjam Bon Klanjšček, za njo so na vrsti dr. Ljubica Jelušič, Andrej Šircelj in Ivan Vogrin.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana gospoda ministra in predstavnici Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Pa poglejmo malo zgodovino. Doslej smo imeli v Državnem zboru 26 interpelacij zoper ministre vlad, od tega sta bili zoper ministra za finance vloženi dve interpelaciji. Obakrat se je na vročem stolu znašel finančni minister gospod Mitja Gaspari. Prvo interpelacijo so mu marca leta 1994 vložili poslanci Slovenske ljudske stranke, drugo interpelacijo pa so mu decembra leta 1999 vložili poslanci Slovenske demokratske stranke in Slovenskih krščanskih demokratov. Vendar predloga nista prestala preizkusa v Državnem zboru, oba so poslanke in poslance s precejšnjo večino zavrnili. Danes smo tu in smo priča tretji interpelaciji zoper ministra za finance. A ne morem se znebiti občutka, da je interpelacija zoper finančnega ministra dr. Uroša Čuferja privlečena za lase. Zakaj? Stranka SDS, ki je vložila interpelacijo, je sicer v ospredje interpelacije zoper ministra dr. Uroša Čuferja postavila očitek o podelitvi poroštva pri nadzorovanem prenehanju Probanke in Factor banke. A spomnimo se samo izjav, ki so jih dali člani stranke SDS, ko je Vlada sprejela sklep o razrešitvi gospoda Širclja. Takrat so napovedovali interpelacijo. In danes smo tu preprosto zato, ker je minister predlagal za gospoda Širclja bolečo razrešitev z mesta neizvršnega direktorja Družbe za upravljanje terjatev bank. Danes smo o tem sicer že veliko slišali, a naj spomnim še enkrat, gospoda Širclja je na to mesto imenovala Vlada Janeza Janše v času, ko je opravljal funkcijo državnega sekretarja na Ministrstvu za finance, in gospod Šircelj je še vedno poslanec v Državnem zboru. V 13. členu Zakona o poslancih namreč piše, da sme poslanec samostojno ali v delovnem razmerju opravljati dejavnost, vendar le v obsegu, ki ne presega petine polnega delovnega časa. Zato me čudi, da je takrat Vlada Janeza Janše na mesto neizvršnega direktorja tako pomembne institucije imenovala državnega sekretarja, ki je bil že s to funkcijo polno zaposlen. Nezdružljivost funkcij pa določata tako Zakon o poslancih kot Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije. Zakon o poslancih jasno določa, da poslanec ne sme biti hkrati član Državnega sveta, niti ne sme opravljati druge funkcije ali dela v državnih organih, ne sme opravljati funkcije župana in podžupana v občini, ne sme opravljati pridobitne dejavnosti, ki po zakonu ni združljiva z opravljanjem javne funkcije, razen petinskega dela seveda, in ne more biti član nadzornega odbora gospodarske družbe. Vlada Republike Slovenije je zato sprejela sklep, ki se glasi: "Glede na to, da Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank ni izključil uporabe Zakona o poslancih, iz katerega izhaja, da poslanci ne smejo opravljati funkcije nadzora v gospodarskih družbah, med katere spada tudi Družba za upravljanje terjatev bank, po drugi strani pa neizvršni direktorji družbe za upravljanje terjatev bank opravljajo funkcijo nadzornega odbora, sta funkciji poslanca in člana upravnega odbora Družbe za upravljanje terjatev bank nezdružljivi. Zato Vlada Republike Slovenije ugotavlja, da je podan razlog za razrešitev iz druge alineje osmega odstavka 8. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank." Na podlagi tega sklepa je torej Vlada Republike Slovenije gospoda Širclja razrešila s tega mesta. Menim, da je interpelacija institut, ki ga je treba uporabiti takrat, ko obstajajo utemeljeni argumenti, ne pa na podlagi takšnih očitkov, kot izhajajo iz besedila interpelacije. Sklep, ki ga je dala Vlada Republike Slovenije, je popolnoma jasen: problem je v tem, da bi se moral gospod Šircelj preprosto odločiti med funkcijo poslanca in funkcijo neizvršnega direktorja. Pa se ni. Menim, da je pri dveh tako pomembnih funkcijah, ki ju je imel gospod Šircelj na voljo, se pa zakonsko izključujeta, stvar politične higiene in etike, da se preprosto odločiš, katero funkcijo in kateremu delu se boš popolnoma posvetil in se enomesečnemu dohodku v višini najmanj 2 tisoč evrov odpovedal. Zato dve funkciji, ki sta nezdružljivi, torej poslanec Šircelj in neizvršni direktor Šircelj nista problem gospoda ministra, ampak problem gospoda Širclja in stranke SDS. Nasprotujem interpelaciji, ki je popolnoma neutemeljena. Glasovala bom proti razrešitvi dr. Uroša Čuferja, saj je odličen minister, ki malo govori in veliko dela, vreden pa je vsega zaupanja. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Ljubica Jelušič. Se opravičujem. Gospod Černač v imenu predlagatelja, izvolite.
Vseeno pa se pričakuje, da odgovarja na vprašanja v državnem zboru, tudi če malo govori. In ponovno ga vabim, da odgovori na tisto, kar ga sprašujemo neuspešno: Kdo je kupec 1,5 milijardne obveznice v evrih? Ali je dobil 6 milijonov evrov diskonta? Koliko provizije in komu ste plačali pri izdaji te obveznosti? Zakaj se minister za finance ne odloči za evropski mehanizem za reševanje bank, zakaj ne gre po tej poti in s tem zmanjša našo bodočo zadolžitev, prepreči ogrozitev številnih generacij, ki bodo morale te kredite plačevati in tako naprej? Zakaj sta bili ti dve zasebni banki dodatno podprti po tistem, ko je bilo ugotovljeno, da ju je treba zapreti v maju mesecu? Zakaj dodatnih 108 milijonov 900 tisoč evrov za zagotavljanje njune tekoče likvidnosti? In še številna druga vprašanja, na katera nismo dobili odgovorov. Glede razrešitve enega od štirih neizvršnih direktorjev in glede na logiko, ki jo je ubrala predgovornica, če bi to, kar je govorila, držalo, potem pa se sprašujem, zakaj državni zbor ni sprožil postopka razrešitve. Zakaj državni zbor ni sprožil postopka razrešitve, če ta trditev drži, da je vlada v skladu z zakonom, ker se ni odločil, opravila postopek. Minister sam je prej v odgovoru povedal, da bi morala biti dana možnost enemu izmed neizvršnih direktojev, da se izjasni o tem, katero od teh dveh zadolžitev bo še naprej opravljal. Šele če to ne bi bilo uspešno, bi nastopila zakonska možnost za razrešitev. Temu ni nasprotoval, na vladi je glasoval za protipraven sklep, in to je eden izmed tudi pomembnih, ampak ne najbolj pomembnih očitkov [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Dr. Jelušičeva, izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Lep pozdrav vsem skupaj! Naj uvodoma povem, da interpelacije ne bom podprla, in sicer zato, ker je utemeljena na sprevrženih dejstvih in na argumentih, ki jih ni mogoče podpreti. Ne samo interpelacija v pisni obliki, tudi današnje utemeljitve te interpelacije so takšne, da me še bolj prepričujejo v prepričanju, da nimate argumentov in da potvarjate dejstva, ko poskušate pokazati, kaj je narobe z delom ministra dr. Čuferja. Lahko bi celo rekla, da je ta interpelacija iz trte zvita, je pa namenjena parlamentarnemu teatru, ki se ga greste že nekaj časa. Današnji dan je samo še dodaten dan v tem slabo gledanem parlamentarnem teatru, da ne rečem slabo obiskanem. Za utemeljevanje uporabljate tudi podatke in grafe, ob katerih so interpretacije povsem nevzdržne. Potegnite ven, gospod Černač, tiste grafe, ki ste jih prej imeli in kazali v sovji predstavitvi, kjer ste primerjali, za koliko so se zadolžile posamezne vlade. Primerjali ste vlade, ki so vladale štiri leta, tri leta, eno leto, manj kot eno leto, in to ste jemali kot relativne številke, ki jih je mogoče med seboj primerjati. Potegnite ven podatek in graf, ki kaže, za koliko se je zadolžila vlada Janeza Janše v letu 2012 in pošteno povejmo in skupaj prediskutirajmo, zakaj je prišlo do tega, da ste se lahko zadolžili samo za tisto milijardo in nekaj. Ko ste prišli na oblast na začetku leta 2012, ste se usedli v topel sedež, in sicer zato, ker je minister Križanič in prejšnja Pahorjeva vlada v letu 2011 uspela priti do zadolžitve pod ugodnimi pogoji za dolgoročne obveznice in ta denar plasirati v državne rezerve. Mi moramo povedati, da naša država ni tako uboga, ker ima vedno vsaj od štiri do šest milijard teh državnih rezerv v kapitalu, v financah. To so tiste rezerve, o katerih smo danes že večkrat govorili in so vložene tudi v banke, ki ne poslujejo dobro. To je res. Toda ko ste vi prišli na oblast, ste lahko brez skrbi o likvidnosti proračuna začeli z vlaganjem. To smo v Pahorjevi vladi naredili namerno, zato ker smo želeli, da katerakoli vlada, ki pride na oblast po volitvah decembra 2011, lahko začne v miru z reformnimi ukrepi, ki so bili takrat potrebni, da ji ne bo treba najprej skrbeti za to, na katerem trgu naj dobi in po kolikšni obrestni meri katerakoli sredstva za svoje delovanje. Ko je vlada Alenke Bratušek marca letos prevzela oblast, ni imela tako prijaznega predhodnika. V proračunu, ki ga je dobila, ki ga je podedovala, je imela skorajda milijardno luknjo. In pred seboj oziroma za seboj, da bo bolj prav, je imela tudi odločitev prejšnje Janševe vlade, da se minister Šušteršič ne sme zadolžiti, čeprav je imel februarja 2013 doslej najugodnejše pogoje za zadolžitev. Ko je Državljanska lista odhajala v opozicijo, je minister Šušteršič povedal, toliko o tistih čevljih, ki ste jih prej omenjali, tisti njegovi čevlji v vaši vladi so imeli velike luknje, ki jih je navrtal tudi predsednik vaše vlade, in sicer s tem, ko je namesto njega odločil, da se ne sme zadolžiti, čeprav je bil predlog ministra Šušteršiča, da bi se država takrat lahko zadolžila. In tako pridemo do odgovora, zakaj ste se lahko zadolžili samo za milijardo in pol. Celo več. Moramo se vprašati: za kakšno obrestno mero pa ste se zadolžili v letu 2012? Obrestna mera 5,7 na desetletne obveznice je bila v tistem času znak približevanja 6 %, ki na evropskih finančnih trgih v tistem času pomenijo približevanje robu dolgoročne finančne nestabilnosti, ki je znak prihoda trojke. Da se niste zadolžili, vsa sreča. Ker če bi se takrat zadolžili, bi res priklicali trojko na pomoč. Ampak ste dobro vedeli, tudi vaš predsednik vlade je takrat dobro vedel, da tega ne sme narediti, da je bolje svojim državljanom ne samo zatisniti pas, ampak tudi zavezati vrat, da ne bi slučajno zahtevali preveč, ne v socialnem delu proračuna niti v kakšnem drugem delu proračuna. Zato so dejstva, ki jih prikazujete v svojih grafih, neuporabna, ker jih interpretirate na način, ki ne odgovarja dejstvom, v katerih so dogodki in zadolžitve v različnih letih in vladah te države nastajali. Ko ste pripravljali vsebino te interpelacije, ste uporabili veliko podatkov iz dokumentov, ki so bili pripravljeni za izredno sejo 20. 9. o solventnosti in insolventnosti banke, zlasti dveh privatnih bank. Tista seja 20. 9. je bila dolga. Dala je odgovore na marsikatero vprašanje. Jaz osebno mislim, da sta minister Čufer in zlasti guverner Banke Slovenije dr. Jazbec takrat zelo dobro odgovorila na mnoga vprašanja in nam tudi pojasnila, zakaj je bilo treba izbrati izmed dveh slabih možnosti tisto, ki so jo izbrali, torej nadzorovano likvidacijo. In onadva sta bila prva, ki sta takrat vsem odkrito povedala, da sta bili za zapiranje teh dveh bank dve slabi možnosti. Od teh dveh slabih možnosti je bila pač uporabljena tista, za katero so ocenili tudi na podlagi mnenj strokovnjakov v medresorski komisiji, ki jo sestavljajo predstavniki Ministrstva za finance in Banke Slovenije, pa tudi na podlagi stališča Evropske komisije, da je najsprejemljivejša, čeprav še vedno slaba. Že na tisti seji ste kolegi iz SDS stalno zahtevali tudi prekinitve. Podlaga za te prekinitve seje pa naj bi bila zahteva po računskih utemeljitvah. In računske utemeljitve zahtevate tudi danes. Jaz vem, da ste v vaši stranki veliki strokovnjaki za finančna vprašanja, vendar mislim, da tako zelo sposobni pa spet niste, da bi lahko v nekaj minutah ali kakšni uri na seji na podlagi izračunov medresorskih komisij, v katerih pričakujemo, da so strokovnjaki, ugotovili, katera možnost bi bila boljša. Jaz mislim, da bi vsi potrebovali veliko časa, da bi na podlagi res strokovnih razmislekov lahko prišli do odgovora, katera rešitev oziroma ukinitev obeh bank je bila takrat primernejša. In če boste danes zahtevali znova te računske ugotovitve, si bom še vedno enako mislila, da kljub vašim zmogljivostim v tem trenutku pa res niste sposobni ugotoviti, kaj je boljše. Zato pa tudi imamo medresorske komisije. In tisti, ki smo bili kdaj v vladi, vemo, da se v medresorske komisije ne imenujejo politični ljudje, kot je govoril gospod Tanko danes zjutraj, ampak se imenujejo strokovnjaki izmed uradnikov ministrstev. Praviloma se tako naredi. Zato imamo v različnih ministrstvih, in običaj je, da se ne sprašuje teh ljudi po strankarski izkaznici, ampak se jih vpraša po tem, kaj znajo. In na podlagi tega, kar znajo, se potem imenujejo v medresorske komisije. Jaz mislim, da je imel tudi minister Čufer možnost poslušati mnenja tovrstnih strokovnjakov. Nisem pa čisto povsem prepričana, da je to, kar jaz zdaj govorim, res tudi za druge vlade. Če se spomnim, kako ste ljudi iz ministrstev, ki so bili zaposleni na zaupanje, letos na začetku leta tam januarja, februarja besno zaposlovali tudi na strokovna mesta in na uradniška mesta, na visoka uradniška mesta po ministrstvih, in so ti gospodje še zmeraj na tistih delovnih mestih oziroma že na nekem naslednjem, ker se je verjetno poskušala zakriti sled, kako so prišli do stalnih zaposlitev v teh ministrstvih, ker so bili na zaupanje vzeti zaradi svojega političnega prepričanja, pripadnosti in angažiranosti, potem me pa resno skrbi, če imamo v ministrstvih res na razpolago dovolj strokovnih ljudi, ki bi jih lahko dajali v medresorske skupine in komisije, ki bi potem novim naslednjim ministrom dajale res strokovne utemeljitve in ne mogoče kakšnih takih podtalnih politično obarvanih utemeljitev. In zdaj za konec še vprašanje. Zakaj ves ta teater, čemu je bil ta teater tako zelo potreben? Ali je mogoče to zaradi tega, ker ste mislili, da je vlada Alenke Bratušek muha enoletnica in je potem po sedmih, osmih mesecih prišel čas, da začnete s pospešenimi oblikami rušenja takšne vlade? Jaz mislim, da bo vlada Alenke Bratušek vladala še dolgo, do konca rednega mandata. In v duhu politične stabilnosti in medsebojnega razumevanja mislim, da bomo lahko postavili tudi mi, ki smo člani koalicije, še marsikatero pričakovanje tako ministru Čuferju kot še kakšnemu drugemu ministru ali ministrici v tej vladi. Ocenjujem, da je nekorektno, če iz stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov izvzamete nekatere naše trditve in pričakovanja, ki smo jih izrekli glede delovanja ministra Čuferja v prihodnosti in poskušate na tej podlagi trditi, da se v tej koaliciji ne počutimo dobro oziroma da nismo vabljeni na sestanke ali tako nekako ste insinuirali. Naša stranka je del te koalicije in v njej konstruktivno sodeluje. Tudi s tem, da ima kdaj tudi kako drugačno mnenje. Toda v tej koaliciji smo sposobni priti do skupnega mnenja in na podlagi tega skupnega mnenja tudi odločati. Nisem čisto prepričana, da je bilo v kakšnih drugih koalicijah pred nami tudi tako, da so torej vse stranke koalicije imele pravico do soodločanja. Zato torej takšnega teatra okrog interpelacije res ni mogoče podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Černač, izvolite.
Nobenega teatra, gospa Jelušič, teater zganjate vi oziroma ga zganjajo nekateri v vaši koaliciji. Zganjali so ga 20. septembra, zganjajo ga danes izven tega parlamenta, nekateri pa tudi v tem parlamentu. Žal pa bo zapitek za ta teater treba enkrat plačati. Plačali ga ne boste vi oziroma v bistveno manjši meri, kot bi bilo treba, ker ste bolj odgovorni ozirom soodgovorni, pač pa ga bo odplačalo dva milijona državljank in državljanov te države. Če vas prav razumem, vi se strinjate z milijardo 30 milijonov državnih poroštev za dve zasebni banki, strinjate se s tem, da si je Herman Rigelnik izplačal 6 milijonov 900 tisoč evrov dobička, poleti, kljub temu da se je že aprila vedelo, da sta banki praktično klinično mrtvi. Strinjate se s tem, da mnogim ne bo treba vrniti posojil, med njimi, berem, da je 11 milijonov terjatev tudi do enega izmed Jankovićevih podjetij oziroma njegovih sinov. Strinjate se, da ne bo treba vrniti 4 milijone evrov kredita nekomu, ki je hotel menedžersko prevzeti neko podjetje, pa mu je to spodletelo in tako naprej. Strinjate se tudi s tem, kot lahko poslušamo, da se država pod vodstvom te vlade, predvsem pa na iniciativo tega ministra enormno zadolžuje, in to po visokih obrestnih merah. In slabo je bilo za vas, da se druga Janševa vlada ni tako pretirano zadolževala, pri čemer ste po moji oceni zelo grobo manipulirali z javnostjo, ker nevednosti vam ne morem pripisati, tukaj ste bili ministrica, sicer za obrambo, ampak na številke se nedvomno spoznate, o tem, da se ni bilo treba drugi Janševi vladi zadolžiti zaradi tega, ker je dobila dobro zapuščino prejšnje vaše Pahorjeve vlade. In očitate mi nekaj, kar ne drži. Jaz sem graf pokazal, zelo korekten, in primerjal leta, ne vlade. Povedal sem, da se država v zadnjih letih enormno zadolžuje, da je ta graf izrazito začel naraščati leta 2009, v letu 2008 se je zadolžila za milijardo evrov, v prejšnjih letih še manj, mislim da vsa leta pred letom 2008 ni bila skupna zadolžitev niti na ravni pol milijona evrov. V letu 2009 za dodatne tri milijarde evrov, v letu 2010 za dodatni dve milijardi evrov in pol, v letu 2011 za dodatne tri milijarde evrov. Se pravi, v času Pahorjeve vlade, v kateri ste bili vi ministrica za obrambo, 8 milijard evrov in pol. Da se je letos ta država pod vodstvom ministra za finance dr. Uroša Čuferja zadolžila za preko štiri milijarde evrov, tri milijarde in pol dolarjev maja, in milijardo in pol evrov prejšnji teden. In da je v sprejetih dokumentih za leti 2014 in 2015 predvideno dodatno zadolževanje in obseg poroštev v višini 12,3 milijarde evrov, od tega samo za izvrševanje proračuna prihodnje leto 4 milijarde 800 milijonov evrov. To so podatki iz dokumentov, ki zelo jasno govorijo o tem, kje smo bili, in jasno govorijo o tem, da je druga Janševa vlada kljub zaostrenim razmeram, ki niso bile nič manj in nič bolj zaostrene, kot so danes, mogoče še celo bolj, se je zadolžila v letu 2012 samo za milijardo 666 milijonov evrov, in to ne zaradi vaše dobre zapuščine, vaša zapuščina je bila proračun za leto 2012 v višini 10 milijard 300 milijonov evrov na odhodkovni in približno 8 milijard evrov na prihodkovni strani. Primanjkljaj 2 milijardi 300 milijonov evrov, ki seveda ni bil realiziran, ker je Janševa vlada sprejela rebalans, ki je ta primanjkljaj znižal na milijardo in sto milijonov evrov. Če bi Janševa vlada ravnala enako kot vlada Alenke Bratušek in bi takrat, ko je prišla, rekla, poglejte, 2 milijardi 300, premalo je to, mi rabimo še pol milijarde, povečajmo na 2 milijardi 800, kajti to isto je rekla vlada Alenke Bratušek, ko je nastopila mandat v tem letu, češ da plan, ki ga je imela druga Janševa vlada, za letošnje leto ni realen in je predviden primanjkljaj iz milijarde 100 povečala na milijardo 600. To je približno enako ravnanje. Potem bi po enaki logiki mi morali povečati vaš predviden primanjkljaj na 3 milijarde. Saj bi ga lahko, vendar potem številka zadolževanja v času druge Janševe vlade 2012 ne bi bila milijardo 600, bila bi 4 milijarde 800, tako kot je sedaj v času vlade Alenke Bratušek. Vi zavajate torej. Zakaj to počnete, ne vem. Lahko si odgovorite sami. Na vsak način je to zavajanje oddaljevanje od teme, o kateri govorimo danes. Jaz sem te številke predstavil predvsem zato, da utemeljim, da so odločitve trenutnega ministra za finance dr. Uroša Čuferja v nasprotju s prisego, ki jo je dal v tem državnem zboru, kjer je prisegel, da bo storil vse, kar je v njegovi moči za blaginjo, ne privilegiranih posameznikov, tajkunov in tistih, ki so iz teh bank, ki jih sedaj sanirajo davkoplačevalci, počrpali, kar se je počrpati dalo, pač pa za splošno blaginjo. Kot minister za javne finance je prvi odgovoren tudi za stanje javnih financ. Ti očitki so še kako utemeljeni, niso nič iz trte zviti. In pri teh dveh slabih možnostih, glede katerih se je odločal on sam in vsi ostali, ki so imeli pristojnosti v zvezi s tema dvema bankama, je bilo rečeno, da je bila izbrana manj slaba možnost. Na podlagi česa? Kje so te utemeljitve? Še danes jih ni.
Hvala lepa, gospod Černač. Na vrsti je mag. Šircelj.
Hvala lepa za besedo spoštovana podpredsednica, minister, državni sekretar s sodelavci, sodelavke! Seveda se zdaj postavlja vprašanje pri teh dveh bankah in vedno se je postavljalo, kako sta imela minister za finance in guverner Banke Slovenije možnost izbirati med dvema slabima rešitvama. In če se to večkrat ponovi, dejansko potem to dejansko veliko ljudi misli, da je tako. Vendar temu ni tako, ker mi imamo Zakon o bančništvu. Zakon o bančništvu točno določa, kdaj se uporablja stečaj in kdaj se uporablja likvidacija oziroma nadzorovana likvidacija. In če tukaj govorimo o razlogih za to, da sta šli obe banki v tako imenovano nadzorovano likvidacijo, in minister govori o tem, da se je poslabšala likvidnost, da je bila banka nelikvidna, ena ali druga oziroma obe, da je bilo vprašanje solventnosti, to je bilo navsezadnje tudi napisano v nekih gradivih, potem tukaj sploh ni vprašanja. Po zakonu je to stečaj. Po zakonu mora biti stečaj, ker Zakon o bančništvu določa, kdaj je stečaj kdaj je nadzorovana likvidacija, kdaj so drugi ukrepi, in če je nadzorovana likvidacija, tudi kakšni postopki so predpisani in kako je treba ravnati. To je navsezadnje narejeno tudi po mednarodnih direktivah in v tej povezavi je to neizbežno. Tako pač kažejo stvari. Res pa je, da se bodo s tem, ko se izbere nadzorovana likvidacija, dejansko postopki povečali, marsikatera zadeva se lahko zamegli, popravi navsezadnje in s tega zornega kota to pomeni, da bo ta postopek lahko dražji. Prišla je številka ven, da bo stala ta nadzorovana likvidacija davkoplačevalce v okviru tega poroštva 430 milijonov. Mislim, da je še pred kratkim bilo povedano, da naj bi stala 433 milijonov, in to je v okviru tiste vsote, za katero sta tudi septembra guverner in minister za finance dejansko govorila o tem. Verjetno je bila ta vsota izračunana. Verjetno so jo izračunale neke delovne skupine, strokovnjaki in so povedali, da je to 430 milijonov. Nikoli pa nismo slišali, kolikšna je cena stečaja. Te vsote nismo slišali nikoli in zaradi tega je popolnoma upravičeno vprašanje, koliko pa zdaj to stane. Glede na to, da država jamči v postopku nadzorovane likvidacije za določene obveznosti in da bo navsezadnje tudi poplačevala upnike, se pojavlja dvom o tem, ali je to dejansko pravilen postopek, in v ozadju tega, zakaj se ščitijo tudi tisti, ki imajo nad 100 tisoč evrov depozitov. Zakaj? Zaradi tega, ker v prvi fazi – takšna je naša zakonodaja, vse ostale banke solidarno jamčijo za tovrstne depozite. Postavi se vprašanje, ali ostale banke imajo toliko denarja, da bi lahko solidarno jamčile za dve banki, ki imata skupaj 4 %. Ali pa je v ozadju ščitenje lastnikov, ščitenje nekaterih oseb, ki so povezane s temi bankami? To so vprašanja, ki jih tudi danes postavljam ministru za finance. Skratka, na eni strani imamo zakon in na drugi strani imamo finančne izračune. Vendar za to drugo ni bilo nikoli ugotovljeno, koliko nas bo to stalo oziroma koliko naj bi stal stečaj. Naslednje vprašanje, ki je izredno pomembno, je, da so pričakovanja tako depozitarjev kot vlagateljev v ostalih bankah pričakovana in temeljijo na tej odločitvi. In tu je vprašanje ministru za finance, kako bo ravnal v primeru, da pridejo tudi ostale banke v takšne težave, kako bo jamčil za vse depozite oziroma kako bo država na koncu jamčila, če ne bo mogel jamčiti celoten bančni sistem. Morda se lahko to zgodi zelo kmalu, da pride neka druga banka v neke likvidnostne težave, solventne težave in tako naprej. Tu so pričakovanja vseh oseb, ki imajo depozite v teh slovenskih bankah, popolnoma upravičena in zahtevajo enak status, kot so ga dobili depozitarji v teh dveh bankah. Popolnoma enaka pričakovanja so tudi mednarodnih trgov, čeprav mednarodni trgi ne verjamejo, da bo Slovenija sposobna za vse banke ali še za katero banko jamčiti enak način reševanja. In tu so tudi mednarodne institucije. Tisto dovoljenje, ki ga je dobilo Ministrstvo za finance ali Banka Slovenije, kot sem razumel, je bilo začasno dovoljenje za postopek. Zdaj sta ti dve banki poslali celoten načrt prestrukturiranja v Bruselj in zanima me, kakšni so odzivi Frankfurta in Bruslja na načrt prestrukturiranja teh dveh bank. Ali je sploh kakšen odziv na to, kajti s strani Evropske komisije, mislim, da DG Comp, mora priti za to na koncu tudi prava odobritev, ali pa bodo rekli, "veste kaj, situacija je taka, da morajo iti te banke v stečaj". In potem se bo zgodil stečaj, ker nam bo Evropska komisija to rekla. V zvezi s poslovanjem teh dveh bank me zanima, kakšni so bili poslovni odnosi med državnimi bankami in tema dvema bankama. Ali je Nova Ljubljanska banka kreditirala ti dve banki, ali je imela tam kredite in obratno? Kot vemo, je NKBM bila lastnica ene izmed teh dveh bank. In tu je vprašanje, glede na to, da za ti dve banki ne bo uporabljenih stresnih testov, gre za vprašanje, ali se morda tudi dela Nove Ljubljanske banke ali dela Nove kreditne banke Maribor ne rešuje preko teh dveh bank, in je potem vprašanje, ali bi šlo tu za nek obvod reševanja tudi preko Družbe za upravljanje terjatev bank. Zelo interesantno bi bilo slišati, kakšni so te poslovne relacije, navsezadnje gre tukaj za državna banke in potem če vzamemo še Banko Celje, ki pa je v večinski lasti Nove Ljubljanske banke. Če govorimo o tem, kdaj bi bilo treba narediti ukrepe za ti dve banki, je vprašanje, zakaj ni bilo upoštevano revizijsko poročilo, priporočilo, ki je prišlo, kot razumem, na Ministrstvo za finance maja tega leta, kjer je bilo povedano, da ti dve banki nimata zaupanja in da so težave takšne, kakršno dejansko so. To je bilo maja leta 2013. In to je tisti presečni dan, ko bi morale goreti vse rdeče luči. Tudi v povezavi s tem, kaj storiti in kako storiti. Navsezadnje so se te rešitve za ti dve banki naredile ad hoc, tako kot se je tudi naredila po drugi strani zadolžitev države Slovenije, zadnje, za 1,5 milijarde evrov. In tukaj je šlo za zaprt trg, zato mislim, da bi bilo zelo lepo, da bi minister za finance pojasnil, ali se je Slovenija še zmožna zadolževati na odprtih trgih. Ali obveznice še kdo kupi od Slovenije? In če ne, potem je to popolnoma drugo vprašanje, kot če je odgovor ja. Če pa je odgovor ja, potem je vprašanje, zakaj določena 4,84-odstotna obrestna mera, ki je, če pogledamo primerjavo z drugimi državami, absolutno visoka. Ne samo absolutno, dejansko visoka. Hrvaška 4,05, Madžarska 4,290, Romunija 4,123, Španija 1,781-odstotne obrestne mere, Portugalska 4,255, Mehika 4,390, Bocvana 4,90. In če sedaj damo še tistih 6 milijonov, ki naj bi bili izplačani kot neka nagrada, kot nek strošek, da je dejansko prišlo do tega posla, potem dejansko lahko že vidimo, da smo mi tudi na približno 4,90, če vse skupaj prekalkuliramo v to obrestno mero. In me zanima, kateri so bili razlogi, da se gre Slovenija zadolžit po tako visoki obrestni meri, brez kakršnegakoli tržnega mehanizma, brez kakršnegakoli odprtega trgovanja, pač na podlagi, ne vem, to poteka sedaj tako, da nekdo pride mimo Ministrstva za finance, reče, tukaj imate ta denar. In če je tako, potem je treba ugotoviti poreklo tega denarja, od kod dejansko je ta denar prišel. Kdo je tisti, ki je kupil za 1,5 milijarde obveznic v tem času? To so v bistvu vprašanja, popolnoma aktualna, popolnoma strokovna, in to predvsem zaradi tega, ker je pač treba ugotoviti tudi odgovornost za taka dejanja in ker je treba, navsezadnje imamo pravico vedeti razloge, zakaj se to dogaja. To so enkratni, čudni dogodki, ki se pač zgodijo. Jaz pričakujem, da bo minister dr. Čufer na ta vprašanja, nekatera sem še enkrat ponovil, nekatera so nova, tudi odgovoril. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Vogrin ste na vrsti. Naslednji je Jože Kunič, potem Aljoša Jerič in nato Eva Irgl.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Naj uvodoma povem, da interpelacije proti ministru Čuferju ne bom podprl. Pa naj povem, zakaj ne. Zato ker tako imenovano škodljivo povezavo bank, vlade in pajdaških kapitalistov ni zagrešil minister Čufer. In v situaciji, v kakršni smo, pravzaprav nobeni ukrepi več ne pomagajo. Navedel sem že vir, v zadnji Mladini so vprašali zadnjega podpredsednika jugoslovanske vlade leta 1982 – vprašali so ga zdaj, 30 let kasneje –zakaj so takrat kot vlada pošiljali v svet pozitivna sporočila, da se bo jugoslovanska federacija sama rešila bankrota. Odgovoril je preprosto: "Kaj bi pa naj naredili? Ali bi naj povedali, da bomo bankrotirali?" Analogija z današnjo situacijo je enaka. In ko so ga vprašali, ali bi takrat z umno ekonomsko politiko lahko rešili Jugoslavijo, je odgovoril, da ne. Podobno je danes. Veste, mi zdaj žanjemo po mojem mnenju 20 let slabih odločitev. In enkrat je konec. Ukvarjali smo se s tem, kako bomo delili, kako bomo plenili, kako bomo za svoje pristaše čim več nagrabili, in to je to. Ne da se več popraviti. Ministru Čuferju in ekipi lahko pravzaprav damo priznanje, da bodo pospešili pot v totalni bankrot, ker uporabljajo pri zdravljenju javnih financ tako imenovano srednjeveško metodo. V srednjem veku niso znali zdraviti mnogih bolezni in so za skoraj vse bolezni puščali kri, tako da je telo shiralo. Podobna analogija je danes. Mi z ukrepi poviševanja davkov, posrednih, neposrednih, takšnih in drugačnih, puščamo kri oziroma jemljemo denar gospodarstvu in prebivalstvu, ga slabimo, seveda črpamo to v finančni sektor, polnimo trenutno še proračun, ampak dejansko smo tik pred izdihom. Iz navedenih razlogov mislim, da minister Čufer ni glavni krivec in da tudi ne bo kaj veliko uspela ta interpelacija, čeprav predlagatelji zagotovo imajo nekatere tehtne argumente. Pa bom komentiral eno zadevo. "Mi menimo, da je način reševanja bank manj škodljiv kot pa nek drug." Menimo. – ali razumete? Jaz tega jezika sploh ne razumem. Da ti kot ekonomist, finančnik – meniš. Ti moraš postreči z izračuni, argumenti in tako dalje. Meniš, potem pa seveda gre za stotine milijonov, ki jih pač nekam drugam daš. Saj to je malce neresno početje. Opozoril pa bi še na nek drug problem. Jaz se sprašujem kot poslanec in državljan, kako je mogoče, da se lahko – pa za to ni minister za finance kriv, za to je kriv zakonodajalec – brez soglasja zakonodajnega telesa, parlamenta, sprejmejo tako močne in posledično škodljive ali pa koristne odločitve, kot je to, da sprejmeš sklep, da banke rešuješ na tak način, kot smo se odločili. To se pravi, da je problem spet v zakonodaji, ki je najbrž namenoma napisana tako, da se nikomur nikoli nič ne zgodi. Jaz mislim, da bo treba začeti delati drugače, ustvarjati pogoje za nova delovna mesta in primerno poslovno okolje. Danes beremo v Financah, spet smo izgubili investicije. Verjetno se naslajamo, da delavci Litostroja spet niso dobili plače. Ali je to poslovno okolje, na katerega moramo biti [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Vogrin. Dr. Jožef Kunič, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana predsedujoča, spoštovani minister, predstavniki Vlade, drage kolegice in kolegi! Ko sem prebral, zakaj pri interpelaciji gre, sem bil, moram reči, presenečen, nisem je pričakoval, ker sem razmišljal o tem, pa kaj je dr. Čufer storil tako narobe, da ga je treba interpelirati. Ko vidimo ta dva ključna razloga, ki sta navedena v interpelaciji, se mi zdi, da je to daleč stran od tega, da bi interpelacija res bila resna. To dokazuje, da v razpravi ne le predstavnik vaše stranke, ampak tudi drugi širijo na zadolževanja pred nekaj dnevi, kar pa v interpelaciji ni bilo navedeno. In tudi ne razumem, zakaj bi moral minister v okviru interpelacije na to odgovarjati. Za to mu boste postavili poslansko vprašanje in takrat bo moral odgovoriti. Presenetilo me je to, da ste nekoga, ki je v žlahtnem pomenu besede pravi tehnokrat – on ni bil član strank, kolikor, tudi član naše stranke ni, vendar njegova usmeritev so številke, njegova usmeritev je tisto, kar finančnemu ministru mora biti glavna usmeritev. Ko sem nekoč delal v banki in sem bil podpredsednik ene večje banke, je veljalo, da se finančnikom ne smejo svetiti oči, ne smejo jih zavesti čustva, ne smejo jih zavesti njihove ideološke usmeritve ali kaj podobnega, ampak morajo trezno, racionalno gledati, za kaj gre. Po moji presoji je dr. Čufer tak. In potem sem se spraševal, čemu torej ta interpelacija; ali gre za to, da kdo ne more preboleti, da nekdo relativno uspešno dela in da sorazmerno dobro ustavlja ta voz ekonomije, ki gre pa še vedno navzdol, ali je to želja po rušenju nekaterih uspešnih, ki pač niso "naši", ali je to zgolj želja po javnem nastopanju. Ne vem, morda so kakšni drugi razlogi. Mislim pa, da je vsakega po malem. Ne vidim pa res razlogov v tistih glavnih dveh razlogih, dveh temah, ki jih navajate. Mnogo se je v zadnjih dneh očitalo ministru za finance in tudi Vladi v zvezi s financami. Kaj lahko je v vsakem ukrepu najti nekaj slabega, zagotovo to pri tako obsežni problematiki res ni težko, ampak vedno se je treba vprašati, kaj pa če bi storil drugače. In minister se mora odločati med eno ali drugo alternativo. Pa poglejmo, kaj je bilo v bankah, s tema dvema bankama, o katerih je bilo toliko govora – moral se je pač odločiti za eno ali drugo pot. In koga je poslušal? Ja, tiste, ki so v Sloveniji največji strokovnjaki za banke, tam kjer je največji pool strokovnjakov, ki se s tem dnevno ukvarjajo, to je Banka Slovenije, zato jo tudi imamo. Mislim, da je zgolj pohvalno, da je on sodeloval z guvernerjem, za katerega ne moremo trditi, da je strankarsko opredeljen, zagotovo pa ni naš. Mislim, da je pravilno ravnal. Seveda naknadno lahko rečemo: "Ja, pa je bilo zdaj tako, pa so tajkuni dobili, pa so ti dobili nekaj milijonov, pa oni." Ampak, kaj bi bilo pa po oceni Banke Slovenije, kaj bi se zgodilo, če bi sprejel drugo alternativo? Strokovnjaki so ocenili z vso resnostjo, da bi to zamajalo ali pa lahko zamajalo trdnost finančnega sistema v državi. In noben minister, noben resni minister za finance tega ne bo tvegal. Jaz bi mu osebno zelo zameril, če bi šel v takšno tveganje, pa čeprav bi bila verjetnost za kaj takšnega sorazmerno majhna, čeprav so strokovnjaki ocenili, da ni bila tako majhna. Mislim, da so zagotovo nekateri ljudje profitirali, moram pa tudi povedati, da sem slišal od nekaterih z leve politične opcije, kako so bili oškodovani v teh dveh bankah in da ne bi smel minister Čufer tako ravnati. Ocenjujem, da je ravnal prav, kajti ni ravnal v korist ali škodo nekaj ljudi, ampak tako da ni tvegal tega, kar bi se lahko v finančnem sistemu zgodilo. Druga pomembna točka, ki ste jo izpostavili, je neizvršeni direktor Družbe za upravljanje terjatev bank. V zadnjih dneh smo posebej s tiste strani mnogo slišali o poštenju. Mag. Grims je na veliko razpravljal o poštenju pa tudi drugi kolegi ste govorili o poštenju. Ali se vam zdi pošteno, da visok funkcionar prejema dva dohodka, dva sorazmerno visoka dohodka? Ali je to pošteno? Ne mi zameriti, trdno sem prepričan, da to ni pošteno. Tudi, če bi imel vse zakonske možnosti, pa vseh ni imel, nekaj jih je imel, nekaj pa ne, bi bilo, če že zagovarjamo poštenost, če jo tako visoko na naš piedestal postavljeno, potem se je potrebno pošteno obnašati in ravnati. To ni lahko, to je včasih tudi zelo drago, ampak daje pa človeku ugled in spoštovanje. Gre še za nekaj drugega. Dr. Gorenak je lepo povedal, da v Evropski uniji druge države nimajo protikorupcijske komisije ali pa podobnega instituta – mislim, da je bilo to včeraj in jaz mu verjamem –, vendar, mi jo imamo. In spoštovanje do lastne države se kaže ob tem, da spoštujemo njene investicije. Jaz nisem rekel, da jih ubogamo, jaz nisem rekel, da jih slepo sledimo, ampak da jih spoštujemo. Protikorupcijska komisija je povedala svoje glede našega bivšega predsednika, smo stisnili zobe, se kislo nasmejali, bili kar prizadeti, ampak smo spoštovali to njihovo mnenje, kar za nasprotno stran pa ne morem trditi. Niste spoštovali tega mnenja in tudi v primeru gospoda Širclja niste spoštovali tega mnenja. Niste šli niti po liniji poštenja niti po liniji spoštljivosti državne institucije, ki jo ima [[...]]Mnogi so že govorili o tem, kaj zakoni pravijo – tega mi ni potrebno ponavljati –, ampak če že toliko govorite o poštenju, bi vas pa res prosil, da se ga vsaj malo držite. V interpelaciji ni bilo nič govora o zadnji zadolžitvi, ki jo je minister Čufer izpeljal. Kot sem že rekel, ne vidim potrebe, zakaj bi on sedaj danes govoril o tem in razkrival morda kakšne poslovne skrivnosti, za katere so se morda zavezali ali dogovorili, da jih ne razkrijejo. Prišel bo čas, ki bo to razkril, prišel bo čas, ko bo to moral razkriti, ampak danes ni ta čas. Danes to odpirate preprosto zato, ker so tiste osnovne teme prešibke, imajo premalo teže. Meni je žal, da moram to spoznati, ampak tako se mi pač zdi. Naj še to povem, da po mojem osebnem prepričanju glede na dano situacijo, glede na kratek čas, ki mu je bil na razpolago, glede na enormne probleme, ki jih je moral v kratkem času rešiti, je on skupaj s svojo vlado naredil zelo veliko in takšne interpelacije res ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno, izvolite. Gospod Kunič, mikrofon.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Danes smo poslušali predlagatelja, ki je predstavil vzroke za to interpelacijo, in izgleda, da je predlagatelj zadovoljen z vsemi odgovori, ker ga danes ni tukaj, zato predlagam, da sejo zaključimo in da po petnajstih minutah izglasujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa za vaš postopkovni predlog. Tudi ministra ni tukaj, če smo pošteni. Dajem besedo naprej gospodu Jeriču.
Hvala lepa. Jaz bi se tudi pridružil temu predlogu mojemu predhodniku. Bom pa, če temu ne bo tako, pač nadaljeval v razpravi kot po vrstnem redu. Pridružujem se mnenju, da je današnji sklic te seje v zvezi z interpelacijo ministra za finance popolnoma nepotreben. Strinjam se, da je bilo potrebno odgovoriti na vprašanje, zakaj so se odločili v primeru Factor banke in Probanke za njuno ukinitev, kar smo že široko opravili na izredni seji, ki je bila za ta namen sklicana. Tudi glede razrešitve gospoda Širclja je, mislim, popolnoma korektno, da nekdo vpraša, kako in kaj je v zvezi s tem. Samo, da se te razlage dobijo oziroma se razpravlja o tem, se mi pa zdi sklic interpelacije ministra popolnoma nepotreben. V bistvu se sprašujem, kje je sploh dodana vrednost tega, kar danes počnemo tukaj. Vemo, da je splošno ena od hib našega gospodarstva ravno to, dodana vrednost. Tudi tukaj danes opažam, da delimo te podobne hibe, tukaj trenutno prisotni. Sicer pa bi rad tudi jaz poudaril še enkrat, kot je bilo rečeno, da so vse težke odločitve, ki jih je ta vlada in ta minister sprejemal, so bile sprejete v sodelovanju in soglasju z evropskimi institucijami. Tako so pozivi vodje stranke SDS, da naj čim prej pride MS evropski mehanizem za reševanje ali odraz nekega globokega neznanja ali pa po drugi strani odraz neke sprevržene politike, neprestane manipulacije, resnice v stilu rumenega tiska najslabše sorte. Seveda z rumenim tiskom ni čisto nič narobe, če ga prebiramo, recimo, ko smo na letnem dopustu in se tako zabavamo in kratkočasimo. Če pa v stilu rumenega tiska oblikujemo nacionalno politiko na najvišjem nivoju, je pa to zastrašujoče in izredno nevarno, saj omogoča vsem mogočim špekulantom in plenilcem dodatni manevrski prostor. Tako ima delovanje največje opozicijske stranke na tak in drugačen način tudi druge negativne posledice. Nepotrebno in na napačen način otežuje in izčrpava delo ostalih poslanec v koaliciji. Mislim, da je lahko na druge načine doprinos veliko bolj konstruktiven, če bi se izogibali nekateri poslanci iz opozicije takim praksam in bili bolj konstruktivni in v dobro vseh državljanov opozarjali tam, kjer resnično vidijo, da lahko delo koalicije še dodatno izboljšajo. Ne bi več ponavljal tega, kar je bilo že povedano, kot smo ugotovili, na izredni seji glede Probanke in Factor banke, in bom ob tem utemeljenem razmišljanju o upravičenosti takega delovanja, ki smo mu priča, največje opozicijske stranke s takim sklicem in delovanjem v smislu rumenega tiska, zaključil s tem, da ne bom glasoval za razrešitev ministra za finance. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospa Irgl. Za njo Saša Kos, Robert Hrovat in Franc Pukšič.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani gospod minister – sicer minister za obrambo, ne interpeliramo vas še, ampak bi pa pričakovala, da bo tukaj sedel vendarle minister za finance, ne pa minister za obrambo. Prepričana sem, da nas vseeno minister za finance nekje posluša [[…]]Jaz bi samo prosila, če se lahko malce umirijo moji poslanski kolegi, da bom lahko nadaljevala [[...]] Prepričana sem, da nas minister za finance nekje posluša, tako da bom v svoji razpravi se delala, kot da minister sedi tukaj na tem stolu. Na položaj ministra ste prišli iz banke, NLB, še prej pa ste delali v Banki Slovenije in že takrat smo se v Slovenski demokratski stranki spraševali, kako bo nekdo, ki prihaja iz bank, saniral banke, če je sam del problema. Na to smo opozarjali in danes seveda lahko ugotavljamo, da smo imeli še kako prav in zaradi tega tudi vložili interpelacijo zoper ministra za finance. Naj pojasnim, da smo v prejšnjem tednu lahko ob sprejemanju proračuna za dve leti, za leto 2014 in 2015, lahko videli, kako ta vlada, skupaj s predsednico Vlade, ne ve, kako sploh pojasniti, zakaj je proračun takšen, kot je. Niti predsednica Vlade se ni oglasila, ni pojasnila nobene številke, ničesar ni argumentirala, tega ni storil tudi minister za finance, pa čeprav smo v Slovenski demokratski stranki ves čas opozarjali, da bi bilo smotrno, da se takšen nerealne proračun, ki ne nazadnje tudi ni razvojno naravnan, umakne iz vladne procedure in da se še enkrat ponovno razmisli, kajti posledice danes bodo zaradi tega proračuna še velike. Druga stvar, ki je tudi očitek v interpelaciji, ki smo jo vložili v Slovenski demokratski stranki, je nadzorovana likvidacija Factor banke [[...]]
Ali bi lahko prosila tiste, ki imate sestanek tam zadaj, dve skupini, če ste lahko samo malo tišji?
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Govorim o nadzorovani likvidaciji Factor banke in Probanke. Ne želim se opredeljevati do tega, kaj je bolje, ali stečaj ali nadzorovana likvidacija, bi pa pričakovala, da bi minister, takrat ko se je odločil za rešitev nadzorovane likvidacije, to pojasnil, to povedal Državnemu zboru, če že ne državljankam in državljanom, se pravi javnosti. Ampak minister ni izrekel niti ene same besede. Preprosto se je odločil, da bo to storil in to na način, kot je povedal, in danes lahko vidimo, da bomo zaradi te odločitve iz lastnih žepov plačevali za tajkunske kredite; tiste tajkunske kredite, ki so jih dajali na lepe oči in so nastajali v krogu Foruma 21, katerega ustanovitelj je gospod Milan Kučan. Tukaj lahko rečem, da je gospod Milan Kučan tudi tisti, ki je soodgovoren za bančno luknjo v tej državi, in upam, da bo enkrat za to tudi odgovarjal. Naslednja stvar. Spoštovani gospod Meh, mislim, da v Državnem zboru lahko vsi pojasnimo svoja stališča, jaz pa verjamem, da še posebej v zadnji vrsti imate vedno težave ob omembi imena Milan Kučan, ampak tudi on ni več tako svet, hvala bogu, kot si vi mislite. Upam, da bo tudi, seveda kot sem že prej rekla, odgovarjal za določene stvari. Kar pa se tiče razrešitve mag. Andreja Širclja. Razrešitev mag. Andreja Širclja je bila nezakonita in protipravna. Čeprav se je minister skliceval na mnenje Komisije za preprečevanje korupcije in čeprav se je minister skliceval na mnenje zakonodajno-pravne službe Vlade, naj povem, da je ves čas imela popolnoma nasprotno mnenje Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Iz tega izhajajoč lahko ugotovimo le to, da je bila ta razrešitev politična, nič drugega kot politična, šlo je za navadno politično obračunavanje. To je pojasnila v svojem uvodu, če ste zelo dobro prisluhnili, tudi predsednica Vlade, nato je to povedal tudi minister za finance. Se pravi, tukaj ni bilo vprašanje stroke. Ministrica Vlade je v svojem inavguracijskem govoru, ko je postala predsednica Vlade, dejala, da bodo kadrovali samo po strokovni plati, nič po politični. Isto seveda velja tudi za razrešitve. Pa se to ni zgodilo! Minister, Šircelj je bil razrešen brez česar koli, niti trenili niste z očmi, ampak ste ga preprosto razrešili. Gospod Šircelj – čeprav ste nekateri prej tako tudi precej na nizkem nivoju razpravljali v povezavi z njim, predvsem iz vrst Pozitivne Slovenije, pa moram reči, da gre za strokovnjaka z mednarodnimi izkušnjami, ki zelo dobro pozna predvsem področje davčne politike, sodeloval je v različnih finančnih odborih in tako naprej. Skratka, tukaj imamo osebo, ki bi jo po mojem mnenju morali kvečjemu v takšni situaciji prositi, da še kaj pomaga in kaj naredi [[…]]Jaz vem, gospa Potrata, da je vam to smešno, ampak gospa ministrica, prva ministrica, se pravi predsednica Vlade, je sama dejala, da si želi strokovnih ljudi v svoji ekipi, da si želi, da tudi v opoziciji bojda pomagajo, rekla je, da je pomembno, da sobivamo skupaj, da ustvarjamo dialog, ampak ona to samo govori in to je problem. Predsednica Vlade vedno samo govori, za razliko od ministra Čuferja, ki pa sploh ne govori, pa bi bilo dobro, da bi se kdaj oglasil in tudi kaj povedal in pojasnil določene dileme, odprta vprašanja, ki se porajajo tudi znotraj te razprave v okviru tudi mojih poslanskih kolegov. Skratka menim, da bi bilo zelo dobro, če bi mag. Andrej Šircelj ostal eden izmed štirih neizvršinih direktorjev tako imenovane slabe banke, to bi bilo dobro. Pa ne za njega, kot želite prikazati v koalicijskih vrstah in tudi sam minister, ampak bi bilo dobro to predvsem za državo. Kljub temu, spoštovani gospod minister, da ste mi na nek način celo simpatični, vas glede na to, kar sem povedala do sedaj, in glede na argumente [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]Seveda, pozitivno je to bilo mišljeno, kako pa! Glede na vsebinske argumente in kar so predstavili tudi moji poslanski kolegi, pa bom, žal, podprla vašo razrešitev. Hvala.
Hvala lepa, gospa Eva Irgl. Na vrsti je gospa Saša Kos.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Gospo Irglovo bi v tem, kar je rekla v tem segmentu, podprla, vendar drugje se bova pač razhajali. Zame povedo največ rezultati dela in po tem seveda tudi ocenjujem ljudi in nikakor ne po politični pripadnosti. Gospod minister, gospod Čufer je tih človek, tihi človek, vendar velikokrat pa molk pove več kot veliko neizpolnjenih, praznih obljub. Vsi poznamo izrek, molk je zlato. Potem gospoda Čuferja ne poznam osebno, vendar pa me je prepričal s svojimi dejanji. Menim, da je ta interpelacija popolnoma neutemeljena, saj kot sem omenila, je minister s svojim delom dokazal, da dela v dobro finančne stabilnosti Slovenije, kar je v tem kriznem obdobju najpomembnejše. Prav gotovo se ne ukvarja z besedičenjem, in bi rekla, da je tudi ta današnja interpelacija popolnoma brezpredmetna in tudi v tem času, v katerem se je z nekim namenom pojavila, škoduje tako njegovi osebnosti kot tudi celotni Sloveniji. No, to bi bil nek uvod. Sicer pa bi se sama rada osredotočila na očitke glede Probanke in Factor banke. Začetek likvidacije ima torej trojni pomen, začetek ukrepanja na tem področju s strani oblasti in nadzornikov, hkrati pa je akcija usklajena z evropskimi institucijami. Bo vaja za celotno politiko stabilizacije slovenskega bančnega sistema in tudi razkriva pravne zamude in ekonomske zablode pri obvladovanju bančne krize. V prvi vrsti se je treba zavedati, da je situacija terjala takojšnje ukrepanje. V primeru neukrepanja bi se v roku nekaj dni ena od bank znašla v stečaju, druga banka pa, o kateri govorimo, bi sledila v roku meseca in pol največ. Težave, s katerimi sta se ubadali, je Banka Slovenije spremljala že dlje časa, vse skupaj je eskaliralo do te mere, da sta Banka Slovenije in Vlada morali sprejeti odločitev o nadzorovanju likvidacije prav zaradi medijske izpostavljenosti. Medijska izpostavljenost je povzročila, da se je likvidnost banke začela naglo slabšati prav v mesecu avgustu in bi že v zelo kratkem času, v dveh do treh dnevih, povzročila tudi stečaj banke. SDS je postavila Banki Slovenije kot tudi Vladi vprašanje, zakaj državi ni bil dopuščen stečaj obeh bank. Na to vprašanje je lahko odgovoriti. V primeru stečaja bi bila direktna izguba, ki bi jo utrpela država in lokalne skupnosti pa tudi javna podjetja veliko večja, kot je danes predvideno, da bo končna cena nadzorovana likvidacija. To se pravi okoli 400 milijonov evrov, ki je tudi enak znesek zajamčenih vlog za depozite. V primeru stečaja bi širša država direktno izgubila cirka 700 milijonov evrov, tu so tako SID banka kot lokalne skupnosti in razna javna podjetja. Vsekakor bi v tem primeru bila že direktna izguba državnega proračuna višja, treba pa je tu tudi poudariti, da bi v primeru stečaja ne dveh, dovolj je le ene banke, to povzročilo že tako šibkemu gospodarstvu končni usodni udarec. V primeru stečaja bi podjetja, ki imajo najeta posojila pri takšni banki, morala ta posojila takoj vrniti – to pomeni, ne glede na ročnost takšnega posojila. Seveda, drugi, enako pomembni vidik je tudi ta, da bi bili tudi depoziti v tej banki v izredno kočljivi situaciji. Ker bi zaradi stečaja morali čakati na delitev stečajne mase, bi v najboljšem primeru prišli do svojih depozitov v najkrajšem roku, to se pravi v roku enega leta. Ali drugače: da bi posojila morali vrniti takoj, svoj denar pa bi čakale vsaj eno leto. To bi za slovensko gospodarstvo pomenilo dokončen zlom. Tega si vsekakor ne želimo; želimo Slovenijo, našo domovino, pokončno, takšno, da se sama rešuje, ne pa da ji pomagajo drugi in jo vodijo skozi tegobe. Prav tako pa bi stečaj ene od bank sprožil negotovost na slovenskem bančnem trgu in bi sigurno povzročil, da bi tako fizične osebe kot tudi investitorji in deponenti začeli svoje vloge dvigati. Ponovil bi se ciprski scenarij, ki kot se spomnite, je povzročil paniko in prisilno zapiranje bank ter omejitev dovoljenega zneska za dvig gotovine. Zato vsekakor podpiram gospoda ministra in mu želim, da tako uspešno nadaljuje svoje delo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana ministra, kolegice in kolegi! Najprej nekaj aktualnosti. Spoštovani minister, pred dvema mesecema ste rekli, da ima Slovenija dovolj denarja do naslednjega aprila in da težav s financiranjem ne bo. Pred nekaj dnevi smo izvedeli, da ste neznancu prodali 1,5 milijarde evrov državnih obveznic. Zato vas s tega mesta sprašujem, spoštovani minister: Ali danes lahko s tega mesta, kjer ste, javno izključite možnost, da je omenjene obveznice kupila NLB? To je ena zadeva. Druga stvar, glede na to, da je Nova Ljubljanska banka v težavah, me zanima tudi, ali je res, da bo NLB v teh dneh izvedla nujno dokapitalizacijo v višini 55 milijonov evrov za NLB banko v Beogradu? In če je to res, me zanima: Zakaj? Kar se tiče same interpelacije. 3,6 milijarde depozitov države je v slovenskih bankah, 400 milijonov evrov depozitov je bilo v Probanki in v Factor banki. Zanima me: Kdaj so se ti depoziti države večinsko prenašali na ti dve tajkunski banki? Ta podatek je zelo pomemben za razumevanje dimenzije teh dveh bank, teh dveh tajkunskih bank. Poglejte, donosi v teh dveh bankah so bili izredno visoki. Vlaganje privatnega kapitala v Probanko in v Factor banko je bilo zaradi težav, ki so bile jasno znane, izredno tvegano početje. Vlagatelji so to vedeli. Vsi tisti, ki so vlagali v te banke, so to vedeli. Sploh pa so vedeli za vse to tisti vlagatelji, ki so vlagali v ti dve banki depozite nad 100 tisoč evri, seveda. Vi ste sprejeli odločitev, da bomo državljani sedaj pokrili vse te depozite, tudi tiste nad 100 tisoč evri. Zanima me: Kdo so lastniki teh depozitov nad 100 tisoč evri. Osebno, pa mislim, da tudi naša poslanska skupina želimo imena in priimke. Imamo pravico vedeti glede na to, da bomo to luknjo, ki so jo ustvarili, pokrivali mi, davkoplačevalci; med njimi tudi mi vsi, poslanke in poslanci. Koristi od vaše odločitve, gospod minister, imajo bančno-politični tajkuni in finančni špekulanti, saj so s sposojanjem denarja po visokih obrestnih merah tudi mastno služili v tistem času, ko sta banki še normalno funkcionirali. To je napačna politika. Vsi državljani bomo prispevali eno milijardo evrov. Kaj pa ostale banke, ki jih tuje investicije stresajo po dolgem in počez? Ali bo sistem za reševanje teh bank podoben, enak? Ali bo diskriminatoren za nekatere? Mislim, da se bo treba vprašati, na kakšen način se bo zadeva sanirala pri večjih sistemskih bankah. Zakaj sta se Factor banka in Probanka izognili stresnim testom? Kaj pa če je bilo to namerno narejeno, tudi s strani Ministrstva za finance in Banke Slovenije? Poglejte, v teh dveh bankah pa tudi ostalih, ki jih bo stresni test še pokazal, so se podeljevali tajkunski krediti. Kdo so odgovorni za podeljevanje slabih kreditov brez kritja, kdo so tisti, ki so dajali te kredite? Pa da se razumemo, najsibo to v času pred letom 2004, najsibo to v času od leta 2004 do 2008, ko je vlado vodila naša vlada, torej vlada Janeza Janše, najsibo to od leta 2009 do 2011, ko je vlado vodil gospod Borut Pahor, leta 2012, ko je spet vodila vlado naša stranka, in pa seveda tudi zdaj – ni važno! Poglejte, odgovorni so uprave, nadzorniki in v največji meri Banka Slovenije. Poglejte, ne glede na datum podeljevanja in ne glede na to, kdo je takrat vodil vlado, kdor je banke od Probanke, Factor banke, A banke, NLB, NKBM spravil na kolena, naj tudi odgovarja. Zdaj, ali so naši, vaši, to sploh ni pomembno; pomembno je, da se odgovarja. Kaj je treba narediti? Ven je treba potegniti kreditne mape, pogledati, kdo so v tistih kreditnih mapah podpisani in seveda upoštevati 33. člen zakona o slabi banki, ki govori o štirikratnem zastaralnem roku za kazniva dejanja, torej za vsa obdobja za nazaj. To bi bilo pošteno in to bi bilo prav. To bi bilo prav, sploh do davkoplačevalcev. Mene je strah teh stresnih testov. Omenjajo celo dvoštevilčno cifro, to je za mene skoraj nepojmljivo. In se bojim. Poglejte, kaj ste do zdaj naredili na temu področju, gospod minister? Po mojem mnenju ne veliko, pravzaprav nič. Zdaj, če bomo državljani Probanko pa Factor banko reševali, imamo seveda pravico zahtevati, da se odgovorne ljudi spravi pred roko pravice. In to imajo pravico vsi državljanke in državljani, vedeti imena in priimke, kdo so bili tisti, ki so pokradli slovenske banke, pa najsibodo to sistemske banke, najsibosta to ti dve tajkunski banki, o katerih danes govorimo. In če so si res lastniki Probanke in Factor banke izplačali en teden pred likvidacijo sedem milijonov evrov, je pa to šokanten podatek. Sploh takrat, če ste vi za to vedeli, da so potegnili ven milijone, mi, davkoplačevalci bomo pa zdaj polnili tisto luknjo! Poglejte, to je narobe svet, če je temu res tako. In če ste vi to vedeli, potem ste zagotovo tudi odgovorni, kar se tega tiče. Poglejte, gospod minister, vi ste rekli, da bi nenadzorovano prenehanje Factor banke in Probanke povzročilo nestabilnost finančnega sistema. Jaz pa vprašam – katerega finančnega sistema? Finančnega sistema, uradnega, ki ga poznamo, ali bi to pomenilo problem za finančni sistem Foruma 21? Mislim, da je bolj v igri tisto drugo. Poglejte, gospod minister, vaši uspehi se kar vrstijo. Napovedi OECD so v skladu z napovedanimi drugimi – recimo z napovedmi drugih domačih pa mednarodnih ustanov, od katerih odstopa le Evropska banka za obnovo in razvoj, ki Sloveniji za prihodnje leto napoveduje 2,5 % krčenje BDP. Zdaj, kot kaže OECD analiza, bo Slovenija tako v letu 2014 in 2015 dosegla najslabše rezultate glede BDP v celotni organizaciji. Če pa to niso zvonovi za alarm, potem pa res ne vem, kaj je! Ker se skupaj s premierko hvalite, kako uspešni, da smo so, zadnji podatki OECD tako slabi, da bi bil čas, da seveda s tem prenehate. Nadzorovana likvidacija Factor banke in Probanke je bila napaka, ki ste jo naredili vi, je pa res, da velik del odgovornosti stanja sistemskih bank, moramo pripisati tudi bivšemu guvernerju Banke Slovenije, ki je še pred enim letom govoril, kako so vse slovenske banke oziroma kako da je bančni sistem v Sloveniji v dobri kondiciji in dobrem stanju. Zato vas, spoštovani minister, sprašujem: Zakaj ste v Factor banko, Probanko tik pred odločitvijo o nadzorovani likvidaciji, vložili 100 milijonov evrov? In drugo. Ali ste vedeli, da so si tik pred likvidacijo lastniki izplačali 7 milijonov evrov? To sta zelo pomembna podatka, ne samo za nas opozicijo, ampak mislim, da tudi za vas, koalicijske poslanke in poslance, ker če je to res in da ste vedeli za vse to, potem je ta interpelacija zagotovo absolutno upravičena. Hvala lepa.
Hvala. Naslednji ima besedo gospod Franc Pukšič, pripravi pa se gospa Renata Brunskole. Izvolite, gospod Pukšič.
Hvala lepa. Gospod minister oziroma gospoda ministra – sedaj obrambni minister, ki dobro brani tudi finančnega ministra, brez Patrie, odhaja. Sicer sem zelo vesel, da so se naši vojaki na tem ognjenem krstu v Afganistanu obranili in da so živi in zdravi in da ni bilo nič narobe. Kar se pa tiče ljubezni in simpatij, pa je meni Alenka Bikar bistveno bolj všeč kot pa minister, tako da bom brez problema glasoval za nezaupnico ministra. Gremo malo bolj na resno temo. Gospod minister, v nekaterih stvareh bom zelo konkreten in vas bom tudi vprašal, pričakujem, če se le da, da potem tudi vi na to odgovorite. Pri zadnjem posredovanju te milijarde 500 za 4,85-odstotno obrestno mero je bilo 37 milijonov za tistega, ki je ta posel izvedel, in 6 milijonov se je torej manj plačalo. To pomeni, da je ostalo od milijarde in pol kar 6 milijonov za tako imenovano provizijo. Sprašujem vas: Ali je med temi, ki so dobili tako za posredovanje kot provizijo, tudi Janez Zemljarič, ali je med njimi tudi Zoran Janković oziroma ali še kdo, ki je tako ali drugače vpleten v slovensko politiko? Zakaj to sprašujem? Zato, ker je Zoran Janković po televiziji, torej enkrat pred kamerami, povedal, da je bilo v njegovi navadi dvigniti telefon, poklicati na Novo Ljubljansko banko in posredovati za kakšen kredit. Istočasno vas seveda sprašujem: Ali ste bili tudi kdaj vi deležni kakšnega klica? Bom potem povedal, zakaj to sprašujem. Iz časopisja sem prebral od Andreja Kržišnika, da ko so ga klicali na sestanek, je bil presenečen, ko je iz Factor banke zagledal odhajati Zorana Jankovića, ki je takrat zastopal Electo. Potem so mu rekli, naj začne z njim sodelovati, ker ima dobre veze v Istarski banki. "Zavrnil sem ponudbo, ki je ne bi smel, Factor banka pa mi je takoj začela nagajati in se mi maščevati." Torej, zelo konkretna vprašanja; konkretna vprašanja pa tudi zaradi tega, sicer nisem šel preverjat, pa vendarle; gospod minister, bili ste zaposleni v Novi Ljubljanski banki. Torej postali ste najvidnejši ali pa ste med najvidnejšimi slovenskimi politiki – finančni minister ima že po funkciji takšno mesto –, sodelovali ste v nastanku bančnega kolapsa v Novi Ljubljanski banki. Sedaj se takoj postavi vprašanje, koliko in komu lahko – ne rečem da, ampak lahko, zato sem vas tudi konkretno vprašal – krijete napake iz preteklosti in ščitite svoje bivše sodelavce, člane uprav, nadzornih svetov, kakšnega politika itn. To bi izhajajo iz tega, da je nekdo na vas pritiskal, da ste izvedli to dodatno zadolževanje, tako imenovalo polilegalno, ker enostavno ne razumem ali pa [[…]]Jaz razumem – mislim, da tudi državljani ne razumejo, da reče predsednica Vlade, da smo se šli zato zadolžit, da vidimo, ali se še lahko zadolžimo, ali nas trgi še sprejemajo – seveda po nekih višjih obrestih, potem pa tiste višje obresti plačeval nekomu, ki v tem trenutku denarja ne rabiš. To je popolnoma enostavno, kot da bi kmet ali kateri koli od državljanov vzel kredit, bi zastavil svojo hišo, za kredit bo plačal 4,85-procentne obresti, potem bo pa denar nesel na to isto banko ali pa na drugo banko, za katerega pa bo dobil 2 % ali procent pa pol obresti. Torej, tu ni kmečke logike in to ne pije. Zato so ta moja vprašanja takšna, konkretna, ker sklepam, da vi danes plačujete neke račune, ki jih drugače seveda ne bi, če ne bi bili na tem položaju in sedaj lahko komu kaj povrnete. Ali pa plačujete račun tudi za to, ko smo sprejemali spremembo Zakona o bančništvu in smo zahtevali, da v zakonu ne bilo bančne tajnosti za tiste, ki kreditov ne plačujejo, pa ste zlasti temu nasprotovali – tudi to je plačevanje računov. Ali pa plačujete račune tudi za katerega od teh ali pa tem 175 v teh družinskih privatnih bankah, torej Factor in Probanki, ker tistih 175 ali 0,5 % tistih, ki imajo tako velike vsote, ki so v glavnem tudi solastniki tega in bodo preko drugih instrumentov potegnili denar ven – in tako kot je pač že bilo rečeno. Upam, da boste tudi tukaj danes povedali, ali ste vedeli in ali bo ta denar vrnjen nazaj, denar, ki ga je odpeljal dva ali tri mesece pred prisilno likvidacijo Herman Rigelnik. To so vprašanja. Seveda vas sprašujem, javno, saj pismo je tudi javno, odprto pismo predsednici Vlade, ministrom, poslancem Državnega zbora in slovenski javnosti od direktorja Ptujskih pekarn, kjer je zapisal, da je 60 zaposlenih 3,5 milijonov evrov ustvarjajo kapitala in ker pač niso vrnili kakšnega kredita Probanki, iščejo urejanje teh zadev, imajo dovolj nepremičnin, da lahko pokrijejo, torej imajo več tega, kot so zadolženi. Zakaj so? Tudi zaradi tega, ker pač sami niso česa dobili; ampak v tem trenutku rabijo za poslovanje, da bova midva na Ptuju še jedla tople žemljice, samo 200 milijonov evrov, da bi tekoče lahko poslovali, normalno poslovali in tudi odplačevali v skladu s kreditnimi pogodbami obveznosti. Takole pravi: "S potezo, kakršno si je v tem primeru privoščilo vodstvo Probanke v nadzorovani likvidaciji, pa se povečujejo tudi državne obveznosti do sanacije bank s tem statusom. Najprej zato, ker je sama Probanka skoraj petinska lastnica Ptujskih pekarn in slaščičarn, in torej s postavljeno odločitvijo deluje neposredno proti svoji lastnini, zatem pa še z generiranjem socialnih transferjev tudi za ljudi, ki bodo ostali na cesti, namesto da bi delali." Skratka, Probanka na ta način uničuje tistega, ki je njihov lastnik, da bi delal, da bi odplačeval kredite, da država ne bi zaradi tega iz proračuna morala več pokrivati, in na drugi strani še 60 ljudi pošilja na ta način na cesto. Torej, tu so instrumenti, jih imate v rokah, imate ministrstvo za gospodarstvo, kjer pravite, da je dovolj denarja za pomoč takšnim podjetjem, ki imajo programe, ki delujejo, za likvidna sredstva. Ali je vsa ta likvidna sredstva že minister Stepišnik odnesel, seveda ne vem. Zdaj bom prešel še na tisti del, ko je tu nastopila predsednica Vlade in vas je, jasno, zagovarjala, kaj drugega od nje zagotovo ni pričakovati, pa vendar. Predsednica Vlade velikokrat in vehementno pravi, "moja" vlada, "moji" ministri, "moja" koalicija. To je vse lepo in prav, ampak do neke meje. Mene so včasih učili, da ko je vlada v parlamentu izvoljena, je izvoljena s strani koalicije in ne s strani opozicije. Ampak ko je, je to Vlada Republike Slovenije. Zdaj pa je to Vlada vladne koalicije, ni več to Vlada Republike Slovenije, to so samo "moji" ministri, to so Alenkini ministri, to več niso ministri Republike Slovenije in tako dalje. Skratka, to mi ni všeč. Povem pa ji s tega mesta, spoštovani predsednici Vlade, da pa država ni njena in nikoli ne bo njena in da nima pravice do tega, kar dela, to pa je vehementno in malomarno zadolževati državo. Nima pravice, da se podjetja zapirajo, in tudi nima nobene pravice, da gre to podjetje, Pekarne Ptuj, v stečaj zaradi tega. Piše, da bodo še kakšen dan preživeli in ne več. Upam, da bodo tu potegnjeni konkretni ukrepi. Predsednica Vlade in "njeni" ministri, "njena" koalicija, nimate pravice uničevati občin, kmetov in obrtnikov in še najmanj nimate nobene pravice mladih naganjat v tujino, ker jim tu ne dajete možnosti. Ko je predsednica Vlade ob zagovoru vas, gospod minister, izjavila, da se sedaj naša država več ne uvršča v skupino Cipra, Grčije, Španije, ampak Francije, Nemčije in Estonije, jo sprašujem, kako, če pa je ob predstavitvi stališča predstavnik "njene" koalicije, upokojencev oziroma DeSUS, povedal, da "se, minister, nič ne jezite, če so penzije ubranjene, tako kot so, ker, hvala bogu, da so" – in tu se strinjam z DeSUS pa tudi z nadaljevanjem, ko je povedal, da "hvala bogu, da imamo upokojence, da smo ubranili penzije, da ti upokojenci preživljajo svoje otroke, še bolj pa svoje vnuke". In to je seveda žalostno. To je katastrofa, da je to formula, predsednica Vlade pa pravi, da spadamo v skupino Francije, Nemčije, Estonije in tako dalje. Po gospodarskih napovedih Evropske komisije v vseh kazalcih ne spadamo ne v eno ne v drugo, ampak na zadnje ali predzadnje mesto in drugo leto na zadnje, če ne še slabše v evrski skupini. Potem je v vaš bran govorila tudi o gospodarski rasti in gospodarskem zagonu in tako dalje. Sprašujem se – ker to je res bilo narejeno v času, kar je gospa Alenka Bratušek, predsednica Vlade – zamenjava uprave v Luki, zelo odmevno. 14 dni so se s tem ukvarjali mediji, vse koalicijske stranke, SD je napovedoval odhod iz vladne koalicije, v kolikor to ostane. Lukšič je rekel, da je to nemogoče. Virant se je držal za rit, je rekel, vse bi mi odpadlo, če to ostane in tako dalje. Potem je vse utihnilo. In edina gospodarska poteza je bila Gašpar Gašpar Mišič – Luka. To je sedaj na eni strani, na drugi strani pa subvencija na subvencijo uspešnemu podjetniku, ki je trenutno sedaj minister, Stepišniku. Vsi ostali pa nič. Rekla je takole: "Zato se na žalost moramo sedaj ukvarjati s stabilnostjo bančnega sistema, ker v času Janševe vlade so se podjetja zadolževala, takrat prezadolžila" in tako dalje. Res je, da so se takrat zadolževala, res je, da so se prezadolžila, res je, da za to niso dobivala soglasje predsednika Vlade, ali ministra za finance, ali Državnega zbora. Res pa je, da so dobivala soglasje bankirjev in zopet se navezuje na to, gospod minister, ali tudi sedaj plačujemo račune zaradi tega, da komu vračate na ta način – torej, soglasje bank, uprav na bankah in tako dalje. V enem od poročil protikorupcijske komisije je zapisano v zvezi z delovanjem bančnega sistema, da je na kreditni odbor prišla vloga za dodelitev kredita 100 tisoč evrov. Kreditni odbor je o tem razpravljal, vsi so se vključevali v razpravo, skoraj eno uro in so ali pa niso odobrili. Pogledali vse reference, ki zadaj za tem stojijo – so ali niso. Skratka, bila je zgodba po eni uri približno zaključena. Na istem kreditnem odboru pride na mizo tudi vloga za dodelitev milijon evrov kredita. Takrat pa eden izmed tistih, ki so bili v kreditnem odboru, malo pogleda, seveda je šlo za desetkratni večji kredit, z bistveno tanjšo mapico obrazložitev in tako dalje, pa pravi: "No, ja saj to smo se pa dogovarjali." In je bilo vse tiho. Še kdo kaj? Ne, nihče nič. Damo na glasovanje - in so odobrili kredit. Tu so sedaj, gospod minister, tisti tajkunski krediti, kjer bi želeli videti kdo je pod takšnim kreditodajalcem in kreditojemalcem podpisan. Tudi to je verjetno plačilo. Interpelacijo bomo podprli.
Hvala, gospod Pukšič. Besedo ima gospa Renata Brunskole. Pred tem dajem besedo še ministru.
Najlepša hvala. Mislim, da sem dobil kar nekaj vprašanj, ki se nanašajo na izdajo vrednostnih papirjev, ki smo jo naredili v prejšnjem tednu, in se mi zdi prav, da tudi dam tista pojasnila, za katera ste me vprašali. Če začnemo najprej, katere so potrebe države po refinanciranju. Če pogledamo, kaj pravzaprav nas čaka v letošnjem in naslednjem letu, vidimo štiri pomembnejše elemente. Prvo, za kar bomo potrebovali denar, je za dokapitalizacijo bank. Mi ta trenutek še ne vemo, koliko bo tega potrebno, ne vemo čisto točno, koliko bo potrebno v letošnjem letu in koliko eventualno v naslednjem letu, ampak vemo, da bo to potrebno. Drugi pomemben element, ki vpliva na potrebe države pri financiranju, je evro obveznica, ki zapade v aprilu, in sicer v višini 1,5 milijarde evrov, kjer je približno milijardo 200 mednarodnih investitorjev in približno 300 milijonov v tem notri je domačih investitorjev. Tudi za,to pravzaprav potrebujemo denar. Tretja zadeva, ki jo potrebujemo, je za zapadanje zakladne menice v oktobru naslednjega leta v višini 1,1 milijarda, kjer je približno 900 milijonov domačih investitorjev in 200 milijonov tujih investitorjev. Na koncu potrebujemo še milijardo za tekoče obveznosti glede na to, da je to višina proračunskega deficita za naslednje leto, ki je približno enakomerno razporejena tekom naslednjega leta po 250 milijonov evrov. Denar, ki ga pravzaprav imamo na računu in transakcijo, ki smo jo pravzaprav izvedeli v preteklih dneh, so pravzaprav namenjeni vsem tem potrebam po financiranju. Tisto, kar je potrebno, da razložim kontekst te transakcije, je to, da Slovenija lahko pride na trg. Mi vemo, mi smo tudi videli, da v času, ko je bila politična negotovost visoka, preden je bila zaupnica vlade izglasovana, mi nismo mogli priti na trg. Noben investitor ne želi posoditi denarja vladi, za katero ne ve, če bo čez en teden ali čez en mesec še vedno tam dol in ne bo vedel, katera je tista vlada, ki bo prišla zatem, kaj se bo zgodilo s tem in kakšen je ekonomski program. Pravzaprav je zaupnica vladi, politična stabilnost, ki jo prinese, prvi pomemben element, ki odpre okno, kdaj smo lahko na trgu. Drugi pomemben element, ki ga je treba upoštevati pri tem, so objave rezultatov stresnih testov. V trenutku, ko mi rezultate stres testov že vemo, pa jih še ne objavimo, mi ravno tako ne moremo priti na trg, ker ne moreš priti na trg in reči: vem, pa ne povem. Tudi pravno to ni mogoče, kar pomeni, da se okno v enem trenutku zapre. Potem pride objava stresnih testov in naslednje okno, ko se trgi spet zaprejo, je približno od 15. decembra in do 5. januarja, ko trgi gredo na dopust. Takrat ravno tako ni mogoče biti na trgu prisoten. Naša okna [[...]]In potem ko gledamo v začetku januarja, zaenkrat ne vemo točno, kakšni bodo rezultati stresnega testa, ne vemo, kakšna bo reakcija trga na te rezultate, ne vemo, ali bo to zanihalo obrestne mere gor ali dol, in to pomeni, da nas postavlja v neko negotovost, katera pravzaprav vpliva na to, da so naše obrestne mere ta trenutek višje oziroma so bile višje. Zaradi tega je zelo pomembno, da to negotovost lahko presekamo in si naberemo zadostno količino likvidnosti, da ne glede na to, kako se stvari odzivajo, lahko pridemo suvereno in nismo pod pritiskom, da potem januarja, februarja ali marca do aprila, ko imamo ponovno poplačila glavnic, zapadlost evro obveznice, nismo prisiljeni, da v neugodnih pogojih prihajamo na trge. Pri tem je treba upoštevati še dva pomembna elementa, na katera mi ne moremo v ničemer vplivati, ki izhajata čisto iz mednarodnega okolja. Prvi je tapering, ta postopek, ko je FED začela dvigovati obrestne mere, ki se je začel že v poletju, ki ga je zaustavila zaradi zelo močnih negativnih učinkov in za katere nihče ne ve točno, kdaj se bodo ponovno začeli. Lahko se zgodi, da se bo začelo že v začetku januarja, vendar glavnina pričakovanja na trgu, da se bo to začelo konec prvega kvartala, nekje marca, aprila in takrat ko se ta postopek ponovno začne, lahko pričakujemo, da se bodo obrestne mere, globalni nivo dvignil in se nam zgodi, da se nam zaradi tega lahko obrestne mere dvignejo. Tako je gotovost, kakšne obrestne mere lahko dosežemo v katerem trenutku in koliko lahko sami na to vplivamo, relativno majhna, še posebej, če vemo, da je tudi sedaj v Evropi relativno majhna količina likvidnosti v evropskih bankah, da so zelo zadržane, da se zaradi najavljenih rezultatov stresnih testov v evropskih bankah likvidnost zmanjšuje in da so se tudi nekatera večja, mednarodna podjetja pripravljati likvidnostne rezerve, kaj če to pripelje do neke povečane devalvacije. Če smo želeli imeti nek odgovoren odnos do zagotavljanja likvidnosti, da smo na varni strani, smo morali izkoristiti to kratko časovno okno in na takšnem kratkem časovnem oknu imaš zelo malo razpoložljivih instrumentov, da se postaviš na varno stran. Druga stvar, ki bi mogoče pri tej izdaji vrednostnega papirja še povedal, je, da to ni mogoče gledati kot izoliran instrument, kot izoliran ukrep. Gre za ukrep, ki je pravzaprav pripravljalne narave. Če povem, podobno kot je bilo v aprilu, maju, ko smo na trg najprej prišil z zakladno menico pokazati, da zmoremo, da lahko dosežemo dostop na trgu, kar nam je odprlo do bistveno lažjega dostopa do mednarodnih trgov in do bistveno boljše pozicije na trgu in povečala apetit investitorjev po naših obveznicah in omogočanje zadolževanje po sprejemljivih obrestnih merah. Čeprav, če se spomnite, so takrat vsi rekli, da na trg sploh ne morejo priti, smo pokazali, da pravzaprav lahko in da tukaj obrestna mera ni bila zgodovinsko najvišja. Tako da tisto, kar gledamo, se je dogajalo v prejšnjem tednu in bomo poskušali narediti tudi v naslednjih tednih, je, da odpravljamo negotovosti, skoz katere nas tudi investitor ocenjuje. Po eni strani odpravljamo negotovosti okoli politične nestabilnosti, odpravljamo negotovost glede naše sposobnosti fiskalne konsolidacije in se dogovoriti okoli tega. Ko bomo pa šli z rezultati stresnega testa, bomo odpravili tudi negotovost glede bank in bančnega problema in to je tisto, kar nam omogoča, da odpravljamo govorice, da bo Slovenija potrebovala pomoč, in to je tisto, kar nam pomaga, da lahko vplivamo na to, da ko nameravamo prvega kvartala priti na trg z obveznico, z [[nerazumljivo]] , z vso celotno proceduro, lahko to dosežemo po dobri in normalni ceni. Se pravi, z vsemi temi akcijami, ki jih delamo, pravzaprav redefiniramo naš odnos tako do evropskih institucij kot tudi do finančnih trgov. V prihodnjih dneh bo na luksemburški borzi objavljen prospekt za to obveznico, ki je bila izdana. V njej bo večino vprašanj, ki ste mi jih postavili, tudi razloženo. Do takrat vam teh, če lahko rečem, tehničnih podrobnosti tudi ne morem razlagati. Bi pa mogoče samo še eno stvar povedal, da vidim neodvisnost kot vrednoto. In če pogledamo to, da je Slovenija suverena, neodvisna, samostojna, in če pogledamo, da so se v preteklosti nekateri za to borili, celo umirali, mislim, da se zelo težko pogovarjamo o tem, koliko naj plačajo pribitek na obresti. Mogoče vas lahko tudi vprašam; koliko mislite, po vaši oceni, da je prava cena za neodvisnost Slovenije, da se lahko sama odloča o svoji prihodnosti?
Hvala. Besedo ima gospa Renata Brunskole, pripravi pa se gospa Alenka Pavlič. Izvolite, gospa Brunskole.
Hvala lepa. Prav lepo pozdravljeni, gospod predsednik, gospoda ministra, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V današnji pestri razpravi sploh človek več ne ve, če bi še kaj razpravljal, vendar vseeno nekako se čutim dolžna, da poudarim, da zagotovo ne bom podprla predloga sklepa interpelacije, da se dr. Uroša Čuferja razreši s funkcije ministra za finance. Ko gledam Poslovnik Državnega zbora in v povezavi s tem institut interpelacije, kjer je poudarjeno, čemu ta institut služi kot mehanizem nadzora in tudi kot izraz demokracije, si upam trditi, da je danes ta namen popolnoma postranski, da se tukaj lahko bolj oziroma se dejansko čuti zloraba zgolj v politične namene ter na nek načni spodkopavanje vladajoče koalicije. Zanimivo je, da se za vložitev interpelacije nista odločili še dve opozicijski stranki. Predvidevam, da jih argumenti interpelacije niso prepričali, da so bili ti argumenti prešibki. Vlada si je namreč postavila tri prioritete; od javnofinančne konsolidacije do spoštovanja zavez glede znižanja javnofinančnega primanjkljaja in sanacije bančnega sistema. Če pogledamo eno leto nazaj, smo poslanci takratne opozicije poleti v času parlamentarnih počitnic hodili na Ministrstvo za finance na usklajevanja v zvezi s pripravo zakona o slabi banki, tudi sama sem bila med temi sodelavci. Seveda, zadeva se je zavlekla in sanacija bančnega sistema je počakala. Ta vlada se je lotila sanacije bančnega sistema zelo resno. S strani Evropske komisije so za potrebe določitve obsega državne pomoči zahtevani stresni oziroma obremenitveni testi bank in s temi testi se tudi ugotavlja, koliko kapitala potrebujejo banke, da lahko prenesejo predvidena poslabšanja gospodarskih razmer. Z zanimanjem pričakujemo te stresne teste in mi je v zadovoljstvo, da je tudi gospod minister ravno pred menoj jasno poudaril in pojasnil določena vprašanja, ki so se danes porajala nekaterim, vendar tudi prenosa terjatev na slabo banko, dokler teh stresnih testov ne bo, ni mogoče izvesti. Dejstvo pa je, da se nobena država ne zadolžuje rada in tudi Republika Slovenija ne. Da se je Republika Slovenija zaradi napačnih političnih odločitev zadnjih dvajsetih let, žal tudi političnih, in tudi zaradi svetovne gospodarske in finančne krize znašala v situaciji, katere se nihče danes ni želel. Prišlo je do bančnega balona, kreditnega krča, zadnja leta o tem govorimo, in zagotovo je nujno sanirati bančni sistem. Poraja se vprašanje učinkovitosti delovanja regulatorja bančnega sistema, to je Banke Slovenije. Da sedaj Banka Slovenije aktivno sodeluje in se vključuje skupaj z Vlado, Ministrstvom za finance in da se je zadev lotila resno, tu sedaj ni nobenega dvoma. Seveda kolegi, ki se sprašujejo v povezavi z določenimi vprašanji, imajo verjetno tudi nekatere odgovore, po katerih jih pač ne sprašujemo, zakaj se določene stvari niso že prej rešile, če so bile ugotovljene. Slovenija je v mandatu te vlade sprejela, torej tudi pred kratkim, ključne dokumente: spremembo proračuna za leto 2014, še prej rebalans proračuna za leto 2013, proračun za leto 2015 in iz četrtka na petek ponoči oziroma zgodaj zjutraj je dobila Vlada zaupnico. To pomeni, da gre Slovenija lahko naprej sama, torej po svoji poti. Ker pa je Slovenija članica Evropske unije, je Evropska komisija v prvi polovici tedna tudi pozitivno ocenila ukrepe Slovenije za odpravo makroekonomskih neravnovesij in potrebne ukrepe za znižanje javnofinančnega primanjkljaja. Država se je zato lahko po dolgem času znova zadolžila na evrskem trgu, ki pa je bil zadnja leta za njo zaprt. Minister dr. Čufer je zadevo pojasnil. Slovenija je v petek izdala za 1,5 milijarde evrov evrskih obveznic in s tem ko so izdane v evrih, se je Slovenija tudi izognila valutnemu tveganju, kar ni nepomembno. Ekonomist dr. Mojmir Mrak je o tem povedal: "To je v osnovi pozitivno, saj bomo ta denar potrebovali. Zagotovo je pozitivno tudi dejstvo, da se z izdajo obveznic vračamo na evrsko območje, da je v ospredju prepričanje, da naj se tudi proračunske zadeve prilagajajo nekoliko počasneje." Kakšno sporočilo pa ima izdaja obveznic pred skorajšnjimi razkritji stresnih testov, pa dr. Mrak pravi tako: "Zelo jasen signal Vlade v tujino, da računa, da kakršen koli aranžma, pomoč, ne potreben." Torej, ni prav, da se tudi danes v razpravi straši ljudi, ki poslušajo razprave, kot je naš kolega Möderndorfer že danes poudaril, malo ljudi to posluša, ker marsikdo že pravi, da ne zmore več poslušati teh razprav v Državnem zboru, ni pa prav, da se straši in omenja, da bo sedaj dva milijona državljank in državljanov plačalo te zadeve. Da so bančni krediti, depoziti, kakor koli ogroženi – ni res! Bančni depoziti v bankah niso ogroženi, državljanke in državljani Republike Slovenije imajo jamstvo države za vloge do 100 tisoč evrov pri banki. Zatorej ne smemo vznemirjati ljudi, ni korektno in ni prav, da bi ljudje bili zaradi tega v skrbeh. V zadnjih dogodkih pa lahko vidimo, da smo si zaupanje znova pridobili. Predsednica Vlade je ponovno poudarila, da sta ključna sanacija bank in sanacija bančnega sistema v celoti. S ponovno vzpostavitvijo bančnega sistema bomo zagotovili predpogoj za delovanje gospodarstva in ponovno gospodarsko rast. Predvidevanja Umarja načrtujeta ponovno gospodarsko rast v letu 2015. Pri podjetjih, ki so izvozno naravnana, je temu že sedaj tako, čeprav s polprocentno gospodarsko rastjo. Pomembno je, da imamo pri vseh teh korakih tudi pozitivno mnenje in soglasje in sodelovanje zelo kredibilnih institucij Evropske centralne banke, Evropske komisije, katere so nekateri klicali na pomoč. Vendar – ne, ne potrebujemo trojke in tega si ne želimo! Slovenija je v letu 2013 ukrepala učinkovito, tudi OECD je včeraj opozorila na jasen napredek pri fiskalni konsolidaciji, bolje sta ocenjeni le Nemčija in Estonija, zaupanje v Slovenijo se vrača. In ta napredek mora biti viden čim prej, z učinki v našem gospodarstvu in ljudje to od nas pričakujejo. To pričakujejo od vlade, to pričakujejo od koalicije. V zvezi z dvema bankama, Probanko in Factor banko. Seveda ti dve banki, tudi članki v zadnjih dneh pišejo o tem, nista bili nezaupanja vredni banki. Ljudje so zaupali v ti banki in tudi v povezavi z nekaterimi paradržavnimi institucijami so tudi določeni depoziti bili v teh bankah. Torej v povezavi s tem, kot je poudaril danes minister, bi bile posledice na državne, javne finance večje, če bi prišlo do stečaja obeh bank. Zato je likvidacija v danem trenutku bila najbolj ustrezna rešitev. Danes je tudi poudaril minister, da ni res, da se rešujeta dve banki z denarjem davkoplačevalcev. Kar se tiče pa razrešitve mag. Širclja s funkcije neizvršnega direktorja DUTB, tako imenovane slabe banke, pa je ta povsem logična in utemeljena. Ministrstvo za finance je upoštevalo pravni mnenji Službe Vlade za zakonodajo in mnenje Komisije za preprečevanje korupcije. Vemo, kaj opredeljuje Zakon o poslancih: nezdružljivosti funkcije poslanca in neizvršni direktorji slabe banke opravljajo funkcijo nadzora. Boljše bi bilo lepše, bolj prijazno, če bi se mag. Šircelj sam odločil, saj zagotovo dobro ve, da obe funkciji skupaj nista združljivi. Še posebej kot strokovnjak na področju financ in tudi kot poznavalec zakonodaje, tudi političnega delovanja in s tem v povezavi tudi zakonodaje s področje revidiranja, konflikta interesov in javnofinančne zakonodaje. Kar pa se tiče javnofinančnega dolga. Še vsako leto se je – tudi lani, ko je bil čas prejšnje vlade – ta dolg povečal letno povprečno okoli 8 %, če smo bolj konkretni, lansko leto okoli 7,5 % BDP. Torej je šlo za kontinuiteto zadolževanja od leta 2008 do leta 2012, torej povprečno 8 % BDP letno. Interpelacije ministru dr. Urošu Čuferju ne bom podprla, saj kot je že kolega Potočnik danes poudaril, da je predlagatelj interpelacije zgrešil namen interpelacije. Mogoče je celo predlagateljem danes že žal, da so vložili interpelacijo zoper ministra za finance. Namreč, ravno v zadnjih dneh, v zadnjem tednu prihajajo pozitivni signali, tako v Sloveniji kot tudi iz Evrope. In to je pomembno. To kaže, da se zadeve rešujejo, ne smemo pa biti neučakani, učinki ne morejo biti takoj. Vendar želimo Sloveniji dobro, zato interpelacije ne bom podprla in si želim, da Vlada uspešno dela naprej.
Hvala. Besedo ima gospod Černač, kot predlagatelj.
Hvala. Vrsta podatkov, ki so bili v predhodni razpravi povedani, ne drži, ampak naj demantiram samo enega glede povečevanja javnega dolga. Tudi v dodani obrazložitvi te interpelacije je bilo prikazano na grafu, kako je ta javni dolg rasel, na kratko pa naj ponovim še enkrat. Do leta 2008 je bil na ravni tam nekje 7,9 milijard, 8 milijard evrov, od tega do 2004 7 milijard in cirka milijardo v obdobju 2004–2008. Med 2008 in 2011 se je povečal na približno 16, 17 milijard evrov, konec letošnjega leta bomo na 23 milijardah evrov. Če bo realizirano zadolževanje, ki je predvideno za prihodnje leto, pa se bomo že skoraj približali tistemu, kar ustvarimo v tej državi v celem letu. Se pravi, ta javni dolg bo znašal preko 30 milijard evrov. In v tem kontekstu se ponovno postavlja vprašanje suverenosti oziroma neodvisnosti, kot ga je omenil minister za finance dr. Uroš Čufer, ki je govoril o tej vrednoti neodvisnosti v kontekstu: sami bomo zmogli, sami bomo, ne potrebujemo tuje pomoči in tako naprej. Gre za zelo enostavno vprašanje, mogoče bo bolj enostavno, če ga povem na popolnoma preprost način. Kdaj se je minister za finance počuti osebno bolj suverenega, takrat ko ima 100 tisoč evrov posojila za hišo po 5-odstotni obrestni meri, ali takrat, ko ga ima po 1-odstotni obrestni meri? Kdaj je bolj suveren? In kdaj ima boljši občutek in kdaj je manj možnosti, da špekulanti pri takšnem posojanju denarja služijo? Nekaj podobnega je tukaj tudi s tem, kar govorimo danes. Vprašanje zadolževanja je nesporno povezano s ceno tega zadolževanja, z ukrepi in aktivnostmi, ki so bili sprejeti v povezavi s sanacijo bančnega sistema, predvsem pa s tistimi, ki jih bo šele treba sprejeti, kajti ta velik balon, ki je na vidiku, bo treba na nek način sanirati. Ta milijarda, ki je bila zdaj porabljena za poroštva dvema minormnima bančicama je samo kaplja v kozarcu vode, ki jo bo treba nameniti za celotno sanacijo sistema. Kot je slišati, ta minister in ta vlada namerava to sanacijo izvršiti z zelo dragim denarjem. Zakaj? Vprašanje je bilo, zakaj? Zakaj z zelo dragim denarjem? Zakaj nimamo na mizi odločanje o dveh alternativnih rešitvah? Zakaj menimo, da je naša suverenost močnejša, če bomo plačevali višje obrestne mere, kot bi bilo treba za to, da bomo te banke in vse ostalo, kar je treba, sanirali? In tega odgovora ni! Tega odgovora ni, številke so slabe, so zaskrbljujoče. Danes berem podatek o tem, da znašajo izgube v slovenskih bankah v obdobju od 2001 do 2009 567 milijonov evrov; 567 milijonov evrov! V istem obdobju lani, se pravi september–januar 2012, so znašale 115 milijonov evrov. In cena, po kateri bo treba sanirati bančni sistem, je izjemno pomembna, tudi za suverenost. In tukaj neke namišljene floskule o tem, ali smo bolj suvereni, če napnemo mišice in plačamo 4-krat toliko, kot bi bilo treba, je umetna. Če nekaj ni treba plačati in če moraš za to, da boš nekaj plačal, izpolniti tako in tako pogoje, ki bi jih sicer moral izpolniti, potem nekega utemeljenega razloga za vztrajanje pri tej zgrešeni politiki, katere, kot vidimo zdaj tudi iz njegovih zadnjih izjav, ko se je končno z nekaj stavki oglasil minister za finance dr. Uroš Čufer, je tudi on sam. Se pravi, on je nosilec, zagovornik politike dragega zadolževanja, ki pelje to državo v zelo zaostrene razmere. In tudi zaradi tega je ta interpelacija utemeljena.
Hvala. Besedo ima gospa Alenka Pavlič, pripravi se pa gospod Jožef Jerovšek. Izvolite, gospa Pavlič.
Hvala lepa. Saj ni res, pa je, bi lahko zapisali pod interpelacijo zoper finančnega ministra dr. Uroša Čuferja. Ta zmazek od zahtevka za interpelacijo bi bolj sodil v kakšen rumeni časopis kot pa kot uradni predlog v Državni zbor. Moram povedati, da je po devetih urah razprave, kar so že vsi poslanci pred menoj praktično povedali, zelo težko najti še kaj inovativnega, da bi naše spoštovane gledalce, če je sploh še kdo, če nam niso že vsi pobegnili, če je še kdo pred televizorjem, da bi jih sploh zanimalo. O interpelaciji smo jih že vse naučili, torej da je to ustavni institut, ki se ga poslužujemo res samo takrat, kadar je nujno potreben. Se pravi, to je takrat, ko so utemeljeni argumenti, ko bi minister ravnal neodgovorno, nezakonito, bi se znašel v neki hudi aferi in podobnih hujših primerih, nikakor pa ne v primeru, ko minister oziroma vlada – vendar v tem primeru obravnavamo interpelacijo ministra – dela dobro. Dela dobro in dela zelo učinkovito. Da je to resnično, kar zdaj govorim, da je njegovo delo dobro, vam bi inovativno prebrala nekaj samo naslovov iz časopisov, kjer se navaja dobro delo finančnega ministra in pa tudi slovenske vlade. Slovenija je zaprla usta špekulantom o trojki; V Bruslju zadovoljni, a opozarjajo na tveganja; Iz Bruslja pozitivna ocena za Slovenijo, REN ukrepe vlade za odpravo primanjkljaja označil kot ustrezne. REN: Slovenija se še lahko izgone programu pomoči. Bruselj: Slovenski proračunski predlog v skladu s pravili, ukrepanje se zdi učinkovito. Bruselj: Pozitivno o ukrepanju Slovenije za odpravo neravnovesij, Na vrsti še en poglobljen pregled. STA, 15. 11., Oli Ren: "Slovenija ukrepa zelo odločno in učinkovito. Slovenska vlada pri soočenju z izzivi v bančnem sektorju, pri strukturnih reformah in v fiskalni politiki ukrepa zelo odločno, zato da bi državi uspelo obrniti kolo sreče in doseči gospodarski preobrat." To je 15. 11. v Bruslju ocenil evropski komisar za gospodarske in denarne zadeve. Dalje. V povezavi z bančnim sektorjem je izpostavil, da bo izid pregleda kakovosti aktive in obremenitvenih testov slovenskih bank znan v začetku decembra in da bodo lahko šele nato natančno ocenili razmere v bančnem sektorju. Kljub temu je ocenil, da Slovenija že sedaj ukrepa odločno in učinkovito. Evropska komisija in Evropska centralna banka po njegovih besedah odločno podpirata slovenska prizadevanja, slovenska banka in centralna banka si močno prizadevata, da storita kar lahko. Dovolite, da vas spomnim, kako je pravzaprav prišlo do tega, da je dr. Uroš Čufer postal finančni minister. Če se še spomnite, potem ko je mag. Alenka Bratušek postala predsednica Vlade, je dolgo časa iskala primernega finančnega ministra. Vse modre oziroma sive glave v Sloveniji iz finančne oziroma ekonomske sfere so jo zavračale po tekočem traku, prav zato, ker so se zavedale, v kakšne velike čevlje oziroma kakšne težke naloge bi bile pred njimi. Uroš Čufer pa je pogumno zagrizel v to kislo jabolko. Lahko rečem, da je trden, neizprosen, mož jeklen, malo govori, a veliko stori. Da pa je odličen športnik in še boljši finančnik, pa je iz današnjega rumenega medija. Kaj mu očitate? Očitate mu vse, kar smo kar smo že danes povedali, in sicer podelitve neomejenega državne poroštva pri nadzorovalnem prenehanju Probanke, d. d. in Factor banke, d. d. še pred prejemom rezultatov bančnih stresnih testov, s čimer se bremena neodgovornega in škodljivega klientalističnega gospodarjenja v privatnih bankah, v pretežni neposredni in posredni lasti članov Foruma 21, neposredno nalaga na ramena slovenskih davkoplačevalcev. Odgovor na to bi bil sledeč: Uvedba ukrepov na podlagi Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, za omenjeni banki, je bila skupna odločitev Vlade Republike Slovenije in Banke Slovenije. Banka Slovenije je ocenila, da banki izpolnjujeta pogoje za izdajo poroštva, saj bi nenadzorovano prenehanje obeh bank privedlo do plačilne nesposobnosti bank, kar bi v končni fazi zaradi odliva sredstev povzročilo nestabilnost finančnega sistema. Poleg tega je Evropska komisija sporočila, da je postopek prenehanja obeh bank nujen za ohranitev finančne stabilnosti v Republiki Sloveniji. Ukrepe sta podprli tako ECB in mednarodna skupnost. Glede 2. točke, se pravi, zamenjave izvršnega direktorja Širclja, bi omenila, da je to nekaj, kar sploh ni vredno razprave in današnje interpelacije, ker absolutno ne sodi sem, saj po mojem osebnem mnenju mag. Šircelj sploh ne bi smel sesti na ta dva stola in ne bi danes imeli nobenih problemov. Govorim o nezdružljivosti funkcij, ki jo določata tako Zakon o poslancih kot Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije. Spoštovana opozicijska stranka, z neupravičenimi zahtevami po interpelacijah samo onemogočate delo koalicije in Vlade. Zanimivo se mi zdi, da pri tem Evropska komisija in Evropska centralna banka ocenjujeta delo te vlade in še ožje delo tega ministra kot uspešno, da ne rečem, zelo uspešno. Skoraj bi rekla, da ste ljubosumni na rezultate oziroma na uspehe, ki jih ima ta vlada, saj sprejema za državljane potrebne in koristne zakone, ki jih je v zadnjih 7 mesecih sprejela več kot marsikatera vlada v celem mandatu v preteklosti. Marsikaj lahko razumem, ampak da so parcialni interesi pred interesi države, pa čeprav bodo zato nastradali vsi državljani, tega pač ne morem razumeti. Tu seveda mislim na vaše pozivanje k zahtevi po pomoči iz ESM sklada. Spoštovani državljani! Obveščam vas, da opozicijska stranka SDS trenutno in danes že ves dan troši vaš davkoplačevalski denar. Namesto da bi se danes ukvarjali s sprejemanjem nujno potrebnih zakonov, pa tu danes mlatimo prazno slamo. In to bomo verjetno počeli še približno 8 ur. Vse kaže, da je vaš ostrostrelec imel slab "nišan" in je zgrešil tarčo in namesto da bi ustrelil ministra, je ustrelil kozla. Zato te interpelacije, ki je absolutno neargumentirana in neutemeljena, ne bom podprla.
Besedo ima predlagatelj gospod Černač.
Težko bi pričakovali drugačno razpravo, kot smo jo zdajle poslušali, od osebe, katere sin sedi v kabinetu premierke, seveda od takrat, ko je postala predsednica Vlade, in ker ni izpolnjeval pogojev za to, da bi lahko bil šef kabineta, je postal kar državni sekretar.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek. Pripravi naj se gospa Sonja Ramšak.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, minister v interpelaciji, ki ga v tem trenutku ni v dvorani! Glejte, po človeški plati se mi gospod minister kar malce smili. Vedno, ko pride pred parlament, pred poslance, onemi. Če maloprej ne bi tiho in plaho nastopil, bi mislil, da je zopet onemel in da ima tak strah pred Državnim zborom. Smili se mi zaradi tega, ker tako mizernih obramb v interpelaciji, kot jih je danes deležen ta minister, še v številnih, 26 jih je bilo v teh letih, pa skoraj pri vseh sem sodeloval, nismo slišali. Moram pa pohvaliti predgovornico, ki je dejala, da mlatijo prazno slamo. To drži. Res jo je mlatila in številni koalicijski poslanci tudi. Še prej pa je kolegica Hercegovac priznala, da diskutira po naročilu vodje. In vidim, ker tu ni obrambe pri tej srhljivi zadevi, kako se dela v naših bankah in z našim zadolževanjem, so se nekateri bolj izkušeni koalicijski poslanci umaknili, so se raje izločili iz debate in so potem pač takšne, kot sami priznajo, kot je priznala kolegica, da za politiko ni, in se je potem zatekla v žalitve, tudi mene, in nastal je bolj političen kabaret, njeni kolegi so se krohotali njenemu nastopu. Zato bi bilo res dobro, da ne bi mlatili prazne slame, ampak vendar razumem, da argumentov v tem slučaju ni. Poglejte, to, kar je Vlada naredila s Factor in Probanko, privatnima bankama, ta kontrolirana likvidacija; to je strogo načrtovan scenarij obrambe omrežij oligarhije v Sloveniji, kajti vemo, da je tu bila koncentrirana oligarhija, finančna in politična oligarhija te države, ki se izraža preko Foruma 21 in v tej interpelaciji so omenjeni nekateri, ampak vsi pa niso. Zelo pomembni členi finančne oligarhije niso omenjeni. Mislil sem, da bo predsednica Vlade, ko je branila ministra, po mojem mnenju na zelo nespreten način, da je z neresnico obdolžila prejšnjo vlado, da je postavila predsednike bank, gospoda Kramarja in Kovačiča, v tistem obdobju, ko je bila na oblasti. To je bila zavestno plasirana neresnica. Gospod Kramar je bil iz LDS, iz iste stranke, kot je bila v tistem času, ko je očitala, da so se v bankah – to je resnično – podeljevali tajkunski kredite, tudi gospa Bratuškova članica LDS. Tako je to zavestno zavajanje. Ampak gospa Bratuškova je rekla, da gospod Čufer dobro utemelji svoje odločitve. Sprašujem se, kje jih utemeljuje. Tu, kjer bi jih moral, pred Državnim zborom, jih doslej še ni utemeljil. Tudi pri obrazložitvi proračuna je enako kot gospa Bratuškova, ki je škandalozno nastopila s parolami in obtožbami in brez obrazložitve proračuna – on pa je povedal tri stavke. Kje je potem obrazlaga? Ali obrazlaga pred Forumom 21? Ali pred oligarhijami? Potem gospa predsednica Vlade, ki stalno, kot je bilo že danes omenjeno, govori o moji vladi, pa o mojem denarju pa ne vem kaj. Nikoli je še nisem slišal, da bi rekla "moj nadzorni svet Nove Kreditne banke Maribor", ki je bila skupaj z enim solastnikom Factor banke, gospodom Toplakom, kandidatom na listi Socialnih demokratov na zadnjih volitvah, in je bila tam. Drugi finančni strokovnjak je povedal, da je bila Factor banka Talumova, Toplakova hišna banka. Če je bila Talumova hišna banka, so se tam cedile ogromne vsote denarja, ker je podjetje v stoprocentni državni lasti, veliko podjetje, in tam ta gospa Bratušek ne reče "moj nadzorni svet", pa z gospodom Toplakom sta bila eksploziven tandem za javne finance in za bančni denar. In ne reče, koliko mojega – verjetno sta po načelu "moj denar" takrat podeljevala. Zaradi tega je katastrofalno, da je pri tem scenariju na tak način sodeloval minister Čufer. Ne reči, da ni bilo to strogo načrtovano, da gospod Rigelnik in drugi lastniki Factor banke 14 dni pred likvidacijo potegnejo 30 milijonov dividend iz bankrotirane banke! Pred tem je Čufer usmeril depozit v banko, da se je ta denar lahko imel iz česa izplačati. In da so si izplačevali v skupni vrednosti 700 tisoč nagrad za nadzorne svete. To so srhljive številke, kar se je delalo. Moram pa poudariti, da sem prejšnji teden prebral, da je Banka Slovenije – sedaj gospod Jazbec, verjetno, zahteval revizijo obeh bank v zadnjih letih. Verjetno je spoznal, da so ga z informacijami, tako kot prejšnjo vlado, goljufali, kot je Banka Slovenije pod prejšnjim vodstvom falsificirala dobesedno podatke in ni nadzira teh bank, da je tudi on žrtev, po mojem, bil pri tej odločitvi in da slišim, da je strašno završalo ob tem sporočilu, da bo Banka Slovenije spravila revizijo od teh bank. Kajti, ta oligarhija bo storila vse. Vemo, da so v Mariboru pri zadevi Satex tisto ubogo bančnico, ki je opozarjala, da gre za kriminal, pač spravili s ceste in je umrla. Tu gre za srhljive zadeve. Verjamem, da bodo strašni odpori in poskusi, da se ta revizija dela skozi posvečene ljudi, kot so se doslej iz Banke Slovenije vedno, pod prejšnjim vodstvom, te revizije delale s točno določenimi ljudmi, ki so potem videli vse zlato in pravilno. V tem kontekstu je ta srhljiva zadolžitev prejšnji teden, milijardo in pol denarja. Prosil bi, da bi minister res odgovoril, ker je bil že desetkrat vprašan; kdo je prinesel ta denar – nekdo je že vprašal, če je to kupila Nova Ljubljanska banka. Tudi jaz sprašujem ali so te govorice, da so bile kupljene te obveznice za bivši denar Nove Ljubljanske banke, za slovenski izropan denar, in da so pri tem še dodatno bile milijonske provizije, da je bil skonto nekaj milijonov in da je bila provizija ne vem koliko milijonska. Gospe in gospodje, če se potrdijo te navedbe, ki jih slišimo, potem gre za organiziran kriminal. Naj povedo, kdo je posodil denar, državljani, ki bodo vse to plačali, imajo pravico slišati, saj so oni lastniki tega oziroma bodo plačali, pa finančniki skrivajo pred državljani in pred parlamentom. Zaradi tega celo mislim, da bi morali v tem trenutku zapreti sejo, povabiti direktorja Sove in kriminalistične službe in naj povedo, s kom so se pogovarjali, na kakšen način. Sova, če je dobro delala, je morala zaznati, katere združbe so tu udeležen. Mislim, da bi morali sejo zapreti in da pridejo ti odgovorni iz obveščevalnih služb in nam odkrito povedo, na kakšen način se je to zavrtelo, kajti to je nadaljnjo rušenje države, gospe in gospodje. To so tako hude zadeve, da je nezaslišano, da predsednica Vlade skuša to pokrivati, da poslanke in poslanci te zadeve pokrivajo, eni so se pametno umaknili iz debate – bolj izkušeni in bolj modri. Na finančnem področju gre žal vse proti državljanom v zadnjem obdobju, tako so bile ukinjene izpostave davčnih uprav, tudi v Slovenski Bistrici, pod krinko, da bo to ceneje. Vsi v Slovenski Bistrici, ki se spoznajo na delovanje davčne uprave in kako to deluje, garantirajo, da je bistveno dražje, je pa to centralizacija in centralizacijo ta vlada dela noč in dan. Kronski dokaz smo dobili v zapisniku sestanka med Vlado in ljubljansko mestno občino. Tudi je grozljivo to, kaj so se dogovorili in to prenesli že v proračun za naslednji dve leti. Gospe in gospodje, vaši volivci vas bodo pribijali na križ, ker podpirate to, tudi v nanašanji debati to podpirate. Čas je, da opravite katarzo in s tem prenehate. Seveda moram, sem dolžan podpreti to interpelacijo. Hvala lepa.
Hvala. Replika, gospa Lejla Hercegovac, izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Repliciram na izjavo gospoda Jerovška, ki dobro ve, da ga imam rada kot človeka, ampak kot politika vsekakor ne. Jaz res nisem politik, ampak se učim in bom postala političarka. V slovenskem tedniku za zdravo zeleno kakovostno in pravično življenje, od 20. novembra, v časopisu Sedem dni piše šala, ki se glasi tako: "Kako se imenuje čas, ko Jožef Jerovšek molči? Minute za kulturo." Mene res gospod Jerovšek skrbijo vaši možgani, mislim, da imate vtičnice vse prav, ampak so pomešane in niso na pravih mestih. Tako se mi zdi, da bi jih občasno morali postaviti na pravo mesto.
Hvala. Gospod Černač, predlagatelj.
V bistvu je proceduralno. Računam, da boste ravnali v skladu s poslovnikom pa z neko etiko in zahtevali od poslanke, da se opraviči za te grobe žalitve, ki jih je izrekla neutemeljeno.
Poglejte, če lahko ocenim razpravo. Gospod Jerovšek je ocenil, da nekateri, ki so izkušeni in modri, se ne priglašajo k razpravi, in to je bila reakcija, da se je gospa Lejla Hercegovac odločila, da odreagira na to stališče, ki ga je izrekel gospod Jerovšek. Mislim, da je v času razprave prav, da tudi poskušate med seboj izmenjati stališča in odreagirati na razprave in stališča, ki jih posredujete. To je dejansko namenjeno tudi v tej fazi razprav. Velikokrat se to dogaja; seveda, ko so obrazložitve glasu, takrat je pa to nenavadno oziroma se ne sme tega pravzaprav početi. Gospod Černač, izvolite.
Mi bomo pridobili izpis iz magnetograma, vendar, če se dobro spomnim, je bilo s strani Hercegovac izrečeno nekaj podobnega, da bi moral gospod Jerovšek zamenjati vtičnice v svoji glavi ali nekaj takšnega. To izjavo lahko primerjam z izjavo, mislim, da že pokojnega psihologa LDS, Ziherla, ki je dejal, da je Barbara Brezigar možganski vsadek v glavi Janeza Janše. Ta izjava je popolnoma enako groba in dostojno bi bilo, da bi se poslanka sama od sebe opravičila, malo manj dostojno bi bilo, da bi to od nje zahteval vodja njene poslanske skupine, ki se zelo rad oglaša glede podobnih stvari. Primerno pa bi bilo, da bi vi to zahtevali, ampak tudi kaj takšnega je verjetno nemogoče pričakovati.
Hvala. Naprej ima besedo gospa Sonja Ramšak, pripravi pa se gospod Srečko Meh.
Hvala, spoštovani predsednik! Za tiste poslanke in poslance, ki pravite, da niste politiki, vsi tisti, ki tukaj notri sedimo in smo poslanke in poslanci, smo politiki. Če kdo to zanika, poglejte, volivke in volivci in državljanke in državljani zelo dobro vedo, da smo mi politiki, da mi kreiramo politiko in da smo tudi odgovorni za kreiranje te politike. Zato se ne morem strinjati z nekaterimi izjavami koalicijskih poslank in poslancev. Gospa Brunskole je rekla, da se je ta vlada reševanja bančnega sistema lotila zelo resno, njena poslanska kolegica Pavličeva pa je dejala, da Vlada dela dobro. Jaz bi na to izjavo rekla, da se lahko strinjam, ampak Vlada dela dobro predvsem za lastnike Factor banke, Probanke, za Forum 21, za Gašparja Gašparja Mišiča in ministra Stepišnika in še in še in še. Ko govorite o tem, da vaša vlada dela dobro in da vas opozicija želi stalno in stalno rušiti, mislim, da vaš zgodovinski sistem sega zelo kratek vek nazaj; namreč, spomnite se izjave gospoda Lenarta Zajca, ki je razkril vso to patetičnost sedanje koalicije, kako je bil edini cilj nekdanje opozicije rušenje vlade Janeza Janše in takratne vlade in koalicije z namenom, da se prikrijejo ravno ta hudodelstva in zlodelstva v bančnem sistemu. Da se ne razkrijejo odgovorne osebe za podeljevanje slabih kreditov, da se ne razkrijejo osebe, ki so dobile na račun tega kredite brez ustreznih zavarovanj. Spoštovane kolegice in kolegi, da si dovoli poslanka Pozitivne Slovenije, ki spada v poslansko skupino Alenke Bratušek, ki je rekla ob svoji predstavitvi tukaj v parlamentu, da ste drugačni. Seveda ste drugačni, ampak v tistem smislu, da zelo radi žalite. Mislim, da je tukaj prostor, kjer se mora odvijati argumentirana razprava. Ni potrebno, da se strinjate z vsemi našimi izjavami, z našimi mnenji, z našimi predlogi, ampak bodite vsaj spoštljivi. Pričakujte to z naše strani, z vaše strani smo pa vedno nekako "nagrajeni" s tistimi slabšalnicami ali pa z verbalno agresijo. Da se vrnem na to, kar je tema današnje seje oziroma naše točke, to je interpelacija o delu in odgovornosti ministra za finance gospoda Čuferja. Ko govorite o tem, da je ta interpelacija in vsebina, ki smo jo podali, zmazek, bi lahko to besedo primerjala z izjavo te iste poslanke, ko je govorila o nekem drugem izdelku, ki ga je izdelala Gospodarska zbornica, da gre "za mokre sanje slovenskega gospodarstva". Spoštovane kolegice! Jaz zelo resno in z vso odgovornostjo opravljam svoje delo poslanke in moram reči, da namen takšnih sej je ravno to, da delamo v dobro državljank in državljanov. Da delamo v dobro gospodarstva in da delamo v dobro naših prihodnih rodov. V tej interpelaciji je toliko argumentov, zakaj smo predlagali interpelacijo proti ministru za finance. Morda bi zraven njega moral tukaj sedeti tudi bivši guverner Banke Slovenije, ker mislim, da nosi še večjo odgovornost, in da je Državni zbor tisti, kateremu je tudi Banka Slovenije podrejena. Če vas ne skrbi, da je Slovenija na današnji dan oziroma v letu 2013 zadolžena za 22 milijard, se vprašajte, ali delate res v dobro državljank in državljanov in ali je prav, da rešujete privatne banke. Zakaj minister Čufer in seveda vlada Alenke Bratušek ne sanirata naših sistemskih bank? Takrat bi še razumela, da Vlada daje poroštvo za slabe naložbe oziroma za slabo stanje v bankah, medtem ko pa vidim tukaj sama zveneča imena, ki so se že tako na račun davkoplačevalcev obogatela, in danes ti isti plačujejo ceno za njihovo nesramno bogatenje. Danes na eni strani vidimo, koliko imamo ljudi, ki živijo na robu preživetja, ko jim rušite hiše. Na drugi strani pa dajete milijardo poroštva privatnima bankama, ki sta se neodgovorno obnašali. Ampak jaz mislim, da je bilo to vse planirano, da je tako, kot je nekdo zapisal na internetnem blogu, da je dejansko šlo pri tej ustanovitvi teh bank za to, da se lahko izvaja virtualno plenjenje, in sicer na zelo inovativen način. S tem blogerjem gospodom Emilom Milanom Pintarjem bi se zelo strinjala. Ustanovitev teh dveh bank je bila zato, da so se lahko izbrani bogateli na račun, kot danes lahko vidimo po tolikih letih, na račun države. To je žalostno, da to podpirate. Moram reči, da tudi to, kar očitate gospodu Širclju, in da ste ga nezakonito razrešili! Če bi jaz bila namesto ministra za finance, bi si želela imeti tako strokovno osebo, ki ne glede na to, kateri politični opciji pripada, mislim, da je pokazala v lanskem letu pa že veliko prej, da je tista oseba, ki je vredna zaupanja. In žalostno je, da v tej državi ne spoštujemo strokovnosti in kompetenc, pa ne glede, kdo je kje, na katerem političnem polu, ali levem ali desnem, in dokler ne bomo tega doumeli, tako dolgo bo šlo Sloveniji tudi slabo. Vsekakor bom interpelacijo podprla. Podprla pa jo bom tudi iz tega razloga, ker me minister za finance v svojih obrazložitvah ni prepričal, še bolj pa verjamem v to, da smo naredili pravo potezo po vseh izjavah in razpravah koalicije. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Srečko Meh, pripravi pa se gospod Andrej Čuš. Izvolite, gospod Meh.
Hvala lepa. Interpelacija je pravzaprav bolečina SDS, zato ker bi vlada lahko še vedno bila z Janezom Janšo oziroma z nekom iz SDS, če bi Janez Janša takrat odstopil, ko je to bilo potrebno, ko ni mogel dokazati, od kod mu premoženje. Interpelacija pravzaprav ni zmazek, res pa ni bila potrebna. Pravzaprav bi bilo treba inteprelirati vse vlade, in se s tistimi strinjam, ki so do sedaj v samostojni Sloveniji pripeljale do tega trenutka tukaj. Danes ko smo sprejeli večino tistega, kar je potrebno, proračun, pa seveda zakon o izvrševanju proračuna pa tudi zakon o davku na premoženje, bi bilo prav, da se dogovorimo, na kakšen način bomo sodelovali. Če gospod Jerovšek kliče Sovo, član komisije za nadzor varnostno obveščevalnih služb je, to bi lahko naredil kadar koli, če bi ga resnično zanimala vsebina vsega tega, o čemer je spraševal tukaj na glas, pa tega ni želel narediti, ker takrat ni kamer. Tudi če bi gospa Ramšakova hotela poslušati, bomo sistemske banke sanirali po tistem – pa ne mene, meni je tako vseeno, ministra, gospoda dr. Čuferja, ko je povedal, da bomo po stresnih testih takoj sanirali tudi sistemske banke. To je povedal, da jih ni mogoče sanirati prej, da ga zelo skrbi tudi za sistemske banke. Kaj je v resnici namen teh izrednih sej? Gospe in gospodje iz SDS, resničen namen tega je vzpostaviti izredne razmere. Nočne seje z nenehnimi proceduralnimi vprašanji, z nenehnimi obrazložitvami glasu, z pavzami, z natezanjem vsega tega, kar se tukaj dogaja, seveda je po poslovniku, je pa nepotrebno, je neproduktivno, ljudje se sprašujejo, ali je res potrebno, da imamo nočne seje, ali je res potrebno tako dolgo to delati. In med ljudmi se, kljub temu da nimamo več vlade Janeza Janše, še vedno vzbuja strah, nezaupanje v to, kar dela slovenska vlada, pa bi vendarle mi, tukaj v državnem zboru, morali vzbujati zaupanje in verjeti, da je tudi demokratično sprejet proračuni in vse, kar smo sprejeli, tisto, kar nam daje osnovo za naprej. Kaj bi v resnici mi morali delati? Strniti bi morali sile, ljudi, ideje, energijo, umiriti strasti, vlivati vero v rešitve, v ljudi, povedati, da je in da bo težko in da zmoremo. Govoriti bi morali seveda o tem, na kakšen način bomo reševali jutrišnji dan, kako bodo nova delovna mesta in vse to je predsednica Vlade povedala, vse to je povedla tudi aktualni minister. Zaradi tega, gospe in gospodje, interpelacija ni potrebna. Ima popolnoma drugačen namen in SDS dela v tisti maniri, vse, vsa sredstva so potrebna [[…]]Glejte, res da s tem prstom tako delam, a imate tam kolega Jerovška, ki to neprenehoma dela, tudi njega opozorite na to, da tega ne bo delal – torej, vsa sredstva je treba uporabiti za to, da se doseže cilj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Černač. Izvolite.
Verjamem, da je interpelacija izjemno moteča za nekatere in moteča predvsem zaradi tega, ker imamo dokaj rigiden in dokaj zaprt medijski prostor, odkar ste na oblasti, in zelo težko ljudje sploh pridejo do verodostojnih informacij o tem, kaj se v državi dogaja. Eden izmed načinov, da do informacij pridejo, je ta, da iz ust ministra slišijo, kaj se v državi dogaja. V tem primeru je res to zelo težko, ker je minister izjemno redkobeseden, ne pove praktično ničesar, tudi tisto, kar je pričakovanje, da bi povedal glede na položaj, ki ga zaseda, kajti tisti stol mu ni od boga dan, ampak stoji za tistim stolom neko zaupanje nekega števila ljudi preko večine v tem parlamentu. Ta večina, če že naša ni pomembna, pričakuje, da bo minister kot skrbnik javnih financ zelo natančno in poglobljeno odgovarjal na vsa izpostavljena vprašanja. Zaradi tega je njegovo ravnanje neprimerno in nedostojno, ne zaradi tega, ker se tak obnaša do opozicije v tem parlamentu. Zaradi tega, ker negira praktično vašo vladajočo večino, ker tudi oni ne dobijo odgovorov na vprašanja, ki si jih vsak dan zastavljajo. Gotovo ne bi bile potrebne nobene nočne seje, nobene izredne razmere, tudi noben davek na nepremičnine v takšni višini, kot ste ga sprejeli prejšnji teden in kot ga boste morali potrditi še enkrat po izglasovanem vetu Državnega sveta, v kolikor bi lani maja, junija meseca bil pristop takratne opozicije Socialnih demokratov in Pozitivne Slovenije pri začetku reševanja bank drugačen, kot je bil. Pozitivna Slovenija in Socialni demokrati ste bili tisti, ki ste uporabili vse sile in vse možne prijeme, kar jih je bilo na voljo, legitimne, pa tudi malo manj legitimne, zato da se je proces sprejemanja zakona o t. i. slabi banki skoraj ustavil, potem pa zamaknil do začetka letošnjega leta in bi bil celo ustavljen, če ne bi Ustavno sodišče na koncu negiralo vaše zahteve za referendum glede tega zakona, kjer je bila prvopodpisana gospa Alenka Bratušek, sedanja premierka, zdaj pa zagovarja te rešitve. Zaradi tega so, spoštovani, nočne seje, ne zaradi sedanje opozicije!
Hvala. Besedo ima gospod Andrej Čuš, pripravi pa se gospod Brane Golubovič. Izvolite, gospod Čuš.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Pozdravil bi tudi gospoda ministra, če je prisoten kje v Državnem zboru. Svojo razpravo bi rad začel s tem, mogoče za razliko od svojih kolegov v poslanski skupini, da se je minister Čufer zelo izkazal, ampak izkazal predvsem na področju zadolževanja in na področju višanja in izmišljanja novih davkov in drugih bremen za gospodarstvo in podeželje. Prav tako, če podam komentar proračunov 2014 in 2015, vse to je samo nek rezultat kreativnega računovodstva, žal pa ni nobene kreativnosti na strani odhodkov v proračunih. Gospod minister, prosim za odgovor, če ste seveda prisotni v Državnem zboru: Zakaj niste nekaj te kreativnosti, energije in naporov vložili tudi v odhodkovno stran proračunov za prihodnji dve leti? Sicer sami vemo, tudi vaši, lahko rečem, kolegi so že na hodnikih Državnega zbora večkrat povedali, da bomo najkasneje marca imeli spet nov rebalans proračuna, ker je ta pripravljen tako, kot magistrska naloga predsednice Vlade, precej malomarno. In prosim, ne potem se jeziti, če imamo seje Državnega zbora dolgo v noč, saj si jih sami nakopljete, ker delate površno in slabo. Kot sem rekel, na strani odhodkov v proračunih za naslednje leto ni bilo storjeno nič, pa se sami dobro zavedamo, da je rezerv ogromno. Edini rezultat dela ministra Čuferja v tem mandatu je to, da smo se dodatno zadolžili za 4 milijarde evrov. Ko je prej kolega Černač govoril, da si nihče ni mislil, da bo kdo bolj – negativno mislim – uspešen v zadolževanju države kot Borut Pahor, očitno takšno vlado zdaj imamo. Ta politika, lahko rečem, življenja na visoki nogi, ohranjanja privilegijev ter trenutne agonije brez reform, vodi v prekomerno zadolževanje. In ko predsednica Vlade in vsi predstavniki Vlade govorijo, da smo dobili 9 milijonov evrov iz mehanizma Jamstva za mlade, s čimer bomo pomagali brezposelnim mladim, potem pa naslednji dan Vlada sprejme sklep oziroma se zadolži za dodatno milijardo in pol, katerih obresti znašajo 200 milijonov evrov – jaz res nisem najboljši matematik, ampak številke enostavno ne gredo skozi: jemljemo 200 milijonov, damo pa jim 9. In zdaj, kaj, naj vam čestitam?! Težko. Ta politika prekomernega zadolževanja in življenja na visoki nogi je pripeljala danes v situacijo, ko vsak novorojenec dobi 11 tisoč evrov dolga. Glede na to, s kakšnim tempom to delate, bo v naslednjem letu vsak novorojenec, ko se bo rodil, dobil 15 tisoč evrov dolga. Mislim, da je to res eno spodbudno darilo in nadaljevanje take politike je sramota. Prav tako je stanje v proračunih takšno, da že na letni ravni namenimo samo za obresti eno milijardo. Če je tu kje zdrava logika, pri meni je ni. Tako stanje v proračunih je nevzdržno za naprej. V petek, kot sem že rekel večkrat, se je Slovenija zadolžila za dodatno milijardo in pol. Predstavnike Vlade so bila polna usta, kako uspešno smo se zadolžili. Na socialnih omrežjih je bilo ogromno objav raznih simpatizerjev, poglejte obrestne mere na naše zadolževanje padajo. Pri tem pa so vsi pozabili, da gre za obrestne mere na triletne obveznice. Obrestna mera je znašala 4,84 %. Včeraj proti večeru sem pogledal obrestne mere oziroma pribitke na zadolževanje drugih držav. Sedaj ne bom govoril o Nemčiji, ker ta vlak smo zamudili. Z njimi, mislim, da se ne moremo več primerjati. Bom pa naštel nekaj drugih držav: Avstrija ima obrestno mero na triletno obveznico 0,36 %, Bolgarija 1,28 %, Hrvaška 4 %, Romunija 4,21 %, Španija 1,79 %, Bocvana 4,90 %, Čile 4,40 %. Torej, če nekako logično sklepamo, vidimo, da je trenutno naše stanje in ugled države v svetu na finančnih trgih nekje med Romunijo in Bocvano. Spoštovani prijatelji, mislim, da se nismo borili za samostojno državo zaradi tega, da bo 1 % privilegirancev upravljal s celotnim bančnim sistemom in živel na visoki nogi, drugi pa bodo, lahko rečem, pljuvali kri in živeli iz dneva v dan. Prej je minister Čufer, sicer v svojem – danes mislim, da je od dveh ur porabil celih 16 minut in 28 sekund, lahko rečemo, da je bil zelo aktiven. Prej so ga bila polna usta o transparentnosti pri zadolževanju Slovenije, danes in naprej. Sprašujem ministra Čuferja, da naj pove, kje smo se v petek za milijardo in pol zadolžili, ker plačali bomo preko 200 milijonov obresti. Nikakor ne morem razumeti, da so polnih ust uspeha o tem, kako smo se zadolžili. Mogoče jih razumem, da so srečni in veseli ti predstavniki zaradi tega, ker je v javnosti ogromno namigov in tudi informacij, da je pri tej zadolžitvi šlo tudi za razne provizije v višini od 36 do 60 milijonov evrov. Če ta podatek drži, potem razumem to srečo predsednice Vlade in njenih sodelavcev. Zadolžujemo se torej trenutno po 4,84 obrestni meri na triletne obveznice. Na drugi strani pa imamo sredstva iz evropskega stabilnostnega mehanizma po obrestni meri 0,25 %. Španija je, recimo, vsi vemo, imela veliko krizo. Danes je pribitek na triletne obveznice 1,79 %. Nekajkrat manj kot mi! Lahko rečemo, da je Španija na tem področju tudi zgodba o uspehu. Delovanje ministra Čuferja na področju reševanja bank kaže, da bo minister ter tudi vlada Alenke Bratušek storila vse, da zaščiti bančne tajkune in roparje slovenskega naroda. Res mi ni jasno, zakaj minister Čufer do danes ni razkril teh imen. Pod vsako posojilno pogodbo in slabim kreditom je podpis, nekdo je moral to odločitev sprejeti, ampak do danes tega nismo izvedeli. Dame in gospodje, ravno ti posamezniki so nam ukradli prihodnost in ugrabili sedanjost ter tudi državo! Dovolite mi, da se dotaknem tudi področja davkov, dvig davka na dodano vrednost za 2 %, spremembe davka na dohodek pravnih oseb, nepremičninski davek. V bistvu bi lahko ministra Čuferja prej kot ministra označili za grobarja slovenskega gospodarstva ter podeželja. Če bi na odhodkovni strani proračunov v preteklosti kaj naredili, bi vsi ti davki in višanje davkov bilo nepotrebno. Razočaran sem tudi nad spremembami zakonodaje na področju dohodnine. Sami vemo, da je treba spoštovati odločbo Ustavnega sodišča, ampak minister Čufer ni vložil enega procenta svoje dnevne energije ali pa energije, ki jo nameni, da preteče maraton, v to, da bi s sosednjo državo Avstrijo sklenil meddržavni sporazum ali pogodbo, ki bi delovnim migrantom, ki jih je nad 10 tisoč in jih je, žal, zaradi te politike vedno več, omogočil normalno življenje. Namesto da bi se mi ravno tem posameznikom, med drugim tudi mnogim mladim, zahvalili ali pa dali priznanje, da so šli raje delat v tujino, kot pa da doma izkoriščajo socialno državo – ne ne, ne bomo se jim zahvalili, dodatno jih bomo obdavčili! Fiskalna politika, gospod Čufer, ki jo vodite, je slaba. Tako tudi napovedi OECD za leti 2014 in 2015 kažejo, da bomo naslednje leto poleg Cipra edina slaba država z negativno gospodarsko rastjo. V letu 2015 pa bomo edini grdi raček na območju Evropske unije. Pomembno je tudi poudariti, da povprečne mesečne bruto plače v Sloveniji v javnem in zasebnem sektorju so naslednje: javni sektor 1.739 evrov, zasebni sektor 1.394 evrov. Mislim, da to stanje ni zdravo in prihodnost države ni rožnata. Slovenija je prav tako na lestvici globalne konkurenčnosti znova močno nazadovala; letos za 6 mest na 62. mesto. Uvrstitev pa se je poslabšala tudi med državami Evropske unije, kjer smo padli na 23. mesto. Torej, smo čisto na podnu. Naj na koncu strnem misli in povzamem svoj komentar na delo ministra Čuferja. Odgovoren je za višanje in izumljanje novih davkov, za obremenjevanje podeželja in gospodarstva, odgovoren je za neučinkovito politiko na strani odhodkov, rešuje bančne tajkune in skrbi za drago zadolževanje Slovenije v svetu. O privatizaciji, ki bi v prihodke proračuna prinesla nekaj sredstev, ni duha ne sluha. Zadnji čas je, da se slovenska politika umakne iz gospodarstva! Danes vidimo, kam nas je pripeljala tako imenovana politika nacionalnega interesa in kam so nas pripeljali ekonomisti tipa Mencingerja. Interpelacijo bom podprl in apeliram tudi na kolege, da to storijo v čim večjem številu. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Brane Golubović. Pripravi naj se gospa Iva Dimic.
Predstavniki ministrstva, predsednik, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Ni daleč tistih 8 mesecev, ko je prisegla vlada Alenke Bratušek, 20. marca, če se ne motim, je bilo to. Spomnimo se napovedi, tako medijev, opozicije, ki so napovedovali, da ta vlada ne bo dolgo, da bo vsak trenutek tu trojka. Mediji so tekmovali v katastrofičnih napovedih za Slovenijo. A tej vladi je uspelo tisto, kar nihče ni verjel – uspela je ustaviti prosti pad in sedaj hodimo po robu;nismo še rešeni, ampak vsaj priložnost in upanje imamo. Kaj smo v teh 8 mesecih naredili na področju reševanja bank? Umirili smo razmere, to je bilo bistveno. Alenka Bratušek, ministrice in ministri so vedno poudarjali: probleme bomo reševali sami. Imamo znanje, da lahko probleme rešujemo sami. Na ta način smo pridobivali zaupanje Bruslja. Danes se kaže, ne glede, kaj, kolegice in kolegi, pravite, da nam Evropska komisija, Evropska centralna banka zaupajo in verjamejo v program, ki ga je predstavila slovenska, poudarjam, slovenska, poudarjam, slovenska vlada. Tudi napovedi OECD govorijo o tem, da bomo v letu 2015 zabeležili rast; se pravi, konec koncev, vseeno ni tako slabo, kot želijo nekateri prikazati. Poleg umiritve razmer in pridobitve zaupanja Bruslja in mednarodnih finančnih trgov pa smo na področju sanacije bančništva, in tukaj grem na področje Ministrstva za finance, sprejeli štiri ukrepe. Ti štirje ukrepi so tudi del interpelacije; nekateri neposredno, drugi posredno. Likvidacija dveh bank, o tem smo govorili ure in ure in se takrat spomnim – mislim, da smo govorili o likvidaciji teh dveh bank na izredni seji deset ali dvanajst ur, o Zakonu o podpornem okolju za podjetništva, en dan prej, pa dve uri v napol prazni dvorani. In tukaj so se tiste prioritete videle, kje smo in kaj hočemo, kar je bilo žalostno. Ampak o likvidaciji dveh bank, na eni strani smo imeli stečaj, na drugi likvidacijo. Kaj pomeni eno, kaj drugo, je danes minister povedal in kljub temu da se z ministrom Čufarjem o kakšnih stvareh ne strinjava, pa se mi zdi človek, ki pove nekatere stvari samo enkrat in od vseh nas je pomembno, ali znamo poslušati in slišati tisto, kar pove, ali ne znamo. Pri stečaju bi se zgodilo to, da bi v dvajsetih dneh morali vrniti vse depozite do 100 tisoč evrov, govora je bilo o 400 milijonov evrov. Depoziti nad 100o tisoč evrov, med katerimi so bile tudi nekatere občine, podjetja, posamezniki [[...]]Vsi krediti, vse neke druge obveznosti pa bi postalo blokirano. Se pravi, pravne, fizične osebe, občine, ki imajo depozite nad sto tisoč evrov do teh depozitov ne bi moglo priti. Kaj bi to pomenilo? Po vsej verjetnosti likvidnostne težave, ampak te likvidnostne težave bi povzročile tudi nekatere druge probleme, lahko da bi imelo podjetje problem pri izplačilu plač, pri plačilu dobaviteljev, dejansko pri izvajanju svojega posla. Občne bi imele druge probleme. Vse to bi povzročilo na nek način nezaupanje v bančni sistem, kljub temu kako veliki oziroma majhni sta ti dve banki. In verjemite mi, da bi vsi, ki imajo depozitov nad 100 tisoč evrov v slovenskih bankah, in gospodinjstva imajo po podatkih Banke Slovenije za 15 milijard evrov depozitov oziroma vlog v slovenskih bankah, te depozite nemudoma dvignili in jih prinesli v tujino. Kaj bi to pomenilo? Po vsej verjetnosti katastrofo in danes ne bi bilo nobene interpelacije o tem, ker te vlade sploh ne bi bilo, če bi to naredila. Zato se je Banka Slovenije in se je Ministrstvo za finance odločilo za nadzorovanje likvidacije, v kateri banka še posluje, krediti se odplačujejo, depoziti so varni in tudi premoženje banke se prodaja počasi, ne brezglavo, ker prva dražba ne uspe, druga ne uspe in potem se v tretji dražbi proda za bagatelo neko premoženje. Drugi ukrep, ki ga je pripravilo Ministrstvo za finance [[...]]Oziroma še to moram povedati, sigurno smo vsi opazili, da je Banka Slovenije zahtevala revizijo poslovanja obeh teh dveh bank v obdobju 2006–2012 in ni nepomembno to, da je Državni zbor sprejel Zakon o bančništvu, v katerem za štirikrat podaljšujemo zastaralne roke. Se pravi, preganjalo se bo tiste, ki so delovali nezakonito. Drugi ukrep te vlade je zelo jasna zaveza, da gremo v prodajo ene od bank; in to je Nova Kreditna banka Maribor. Tretja stvar, katero hočete očitati tej vladi, da se stresne teste izvaja v Sloveniji zato, ker Evropska komisija in Evropska centralna banka ne zaupata tej vladi, ni res. Evropska komisija in Evropska centralna banka sta že aprila, maja, zahtevali, da dve določeni revizorski instituciji opravita stresne teste, ker ne zaupajo Sloveniji. Nezaupanja se ne izgubi v enem ali dveh mesecih, ampak traja, da se izgubi. In potem je še zadnji nek ukrep, Zakon o bančništvu, ki omogoča tudi državno pomoč, kot to zahteva Evropska komisija. To so te štirje ukrepi, s katerimi sta Vlada in Ministrstvo za finance uspela pridobiti zaupanje evropskih instituciji in mednarodnih finančnih trgov. Ampak, vedno je ta ampak; ti ukrepi, to zadolževanje, to stanje v slovenskem gospodarstvu, slovenskem bančništvu, so posledice, vzroki so nekje drugje. Takšno katastrofalno stanje se ne zgodi čez noč. Vzroki so v letu 2004, ko je Slovenija vstopila v Evropsko unijo, takrat smo izgubili cilj, družbeno pogodbo Slovenk in Slovencev. Po vstopu v EU so bile vse poti prave, ker ni bilo cilja, in po vstopu v EU je bilo na primer leta 2004 slovensko gospodarstvo zadolženo za 9 milijard, 2008 že za 26 milijard. In nič od tega! In je logična posledica ta, da banke tega niso mogle več financirati. Banke so bile zadolžene v tujini. Tukaj je ta izvirni greh, poleg tega, da smo v tem obdobju, dobronamerno po vsej verjetnosti, zniževali tudi davek od dohodka pravnih oseb, pa davek na izplačane plače, pa uvedli vinjete, drugi otrok v vrtcu – brezplačno, zrušili tri reforme Pahorjeve itd, itd. itd. Ampak, če bi bili pametni, res pametni, bi to pozabili, rekli: kar je bilo, je bilo, štiri leta Janševe vlade, tri leta Pahorjeve vlade, eno leto Janševe vlade, 8 mesecev vlade Alenke Bratušek – vsak je delal neke napake. Pozabimo to! Sestanimo se, pogovorimo se in določimo pet tistih bistvenih ciljev, ki jih mora ta država izpeljati, da ne bomo ponovno v prostem padu. Zdi se mi, da je to zadnja priložnost in to priložnost lahko rešimo samo tako, da sodelujemo, ker nihče nam ne more narediti toliko slabega, kot si lahko slabega naredimo sami, in nihče nam ne more pomagati tako, kot si lahko pomagamo sami skupaj. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Iva Dimic. Pripravi pa se gospod Marjan Pojbič oziroma pred tem ste dvignil roko že gospod Černač kot predlagatelj. Se opravičujem, gospa Dimic. Izvolite, gospod Černač.
Ja, težko je verjeti v verodostojnost besed tistih, ki so ves čas delali drugače in sodelovanje in odprto roko odklanjali. Tako so to bolj izjave za javnost kot pa resnične in dobronamerne. Ne glede na vse pa mislim, da ja; danes je priložnost, podprimo vsi skupaj interpelacijo, dobimo drugega ministra, recimo dr. Janeza Šušteršiča, ki bo gotovo uspel zadolževati Slovenijo po bistveno nižjih obrestnih merah, kot smo priča temu danes, in bomo priča temu v prihodnjih letih. To bi bila prava in učinkovita pot sodelovanja. Samo v tem obdobju enega leta bi na ta način imeli rezerve v državnem proračunu za nekaj 100 milijonov evrov, ki bi jih še kako krvavo potrebovali za vse ostalo, česar ne bo mogoče financirati. Tako ste spet na potezi vi, spoštovana koalicija, in ne opozicija. Mi vam ponujamo roko, ta roka je odprta vse do končnega glasovanja danes zvečer in zgrabite to priložnost. Rečeno je bilo, da nam OECD napoveduje rast že v letu 2015, tak piarovsko optimističen podatek, tudi nekateri mediji, bi se reklo piarovska trobila te vlade, so tako pisali. Mi bomo edini v tej skupini, ki bomo dosegli rast v 2015, vsi ostali jo bodo že v 2014. V prihodnjem letu bomo mi in Ciper tisti, ki bomo negativni. To je realen podatek, da se ga seveda predstaviti tako, kot smo ga poslušali v predhodni razpravi. To seveda je določen problem, ampak ni največji problem. Največji problem je, da vsi ti ukrepi, ki izhajajo iz usmeritve finančne politike trenutnega ministra za finance, gredo v smeri, da ne bodo omogočili ustrezne sanacije bančnega sistema v pričakovanih terminih. S tem se bo podaljšal ta krediti krč in s tem se bo še nadaljevalo slabo poslovanje tako v bankah kot v gospodarstvu. Rezultati v bankah v obdobju januar–september, izgube 567 milijonov v primerjavi s 115 milijoni v istem obdobju lanskega leta povedo svoje, kakor pove svoje tudi upad kreditnega potenciala v istem obdobju letošnjega leta za dve milijardi 400 milijonov evrov. To so vse podatki – in seveda upad depozitov tudi. Teh kazalcev ni preprečila, po vaše, pravilna ukinitev dveh zasebnih bank v ničemer. In zanimivo! Tukaj je bilo rečeno, ta odločitev je bila pravilna – za likvidacijo dveh bank – in potem našteto: depoziti so ostali v bankah, obresti se izplačujejo, krediti se vračajo [[…]]Čakajte no! Zakaj pa sta potem ti dve banki problematični, če vse to teče? Če tisti, ki so dobili kredite, kredite odplačujejo, če teče plačilni promet – zakaj pa sta potem problematični? Zakaj pa sta potem problematični, zakaj pa ju je bilo potrebno ukiniti, ker ste nesposobni poslovati na slovenskem trgu? Verjetno je resnica drugačna. Problem je ravno v tem, da se ti krediti niso vračali, da so bili podeljeni na lepe oči in zdaj jih bodo plačali ljudje. To je dejstvo in temu smo mi nasprotovali. Če bi že bila ta odločitev sprejeta kot najbolj primerna, potem bi morali biti prvi v vrsti, ki bi dali vse svoje premoženje, lastniki za te banke, člani uprav in člani v nadzornem svetu. Ti! Potem pa vsi ostali nad 100 tisoč evrov, potem pa šele davkoplačevalci oziroma država, ne pa tako, kot je zdaj – obraten vrstni red! Obraten vrstni red, oprostite, sploh ne vem, koliko govorite o tem, kako bodo lastniki največ izgubili. Do sedaj ni nihče povedal, ali bo gospod Rigelnik izgubil 6,9 milijona evrov dividend, ki si jih je iz enega izmed podjetij, lastnikov Factor banke, izplačal poleti. Ne bo! In še številni drugi ne. Ali bodo vsi tisti, ki kreditov niso vrnili, med katerimi je baje tudi eno izmed Jankovićevih podjetij oziroma podjetij njegovih sinov in še številni drugi, res te kredite vrnili? Ne bodo, ne. Če ne pa ne bi bilo problema v teh bankah, če bi vračali kredite. To je bil očitek in še vedno ni vseh odgovorov, ki jih bomo do konca te razprave zahtevali, tudi odgovorov kolegov, recimo, gospoda Hrovata in še ostalih.
Hvala. Besedo ima gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi poslanci! Poslanci Nove Slovenije smo danes ministru že zastavili kar nekaj vprašanj, pa žal odgovora še vedno nismo dobili, zato bom mogoče nekatere zadeve kar ponovila, ker nas to res zanima in bi si želeli. Gospod minister, v Poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da ste o poslovanju Factor banke in Probanke zelo veliko vedeli. Vedeli ste tudi, da sta obe banki v težavah, ter tudi, da sta kapitalsko neustrezni. Najbolj pomembno je to, da pa imata lastnike, ki teh bank niso bili pripravljeni reševati. Prepričana sem, da ste to vse vedeli, zato vas, gospod minister, sprašujem, če se vam zdi razumljivo, da država nalaga depozite v banke, katerih sami lastniki ne verjamejo v obstoj teh bank. To se je na ta način tudi dokazalo. Po eni strani me to spominja leto dve nazaj, ko smo slišali, da je Banka Slovenije kupovala obveznice Grčije, s tem ko se je že vedelo, v kako globoki finančni in gospodarski krizi je Grčija in da so to bili neki okostnjaki iz omare. In se vidi, da delamo iste zadeve še naprej. Mislim, skrbi nas tudi to, da se ne učimo, da ne vidimo, kaj je prav in kaj ne. Zato vas sprašujem, če ne bi bila neka bolj normalna pot, da bi obe banki, se pravi, v Factor in v Probanko, najprej poslali prisilno upravo in šele nato odločili, ali boste obe banki poslali v stečaj oziroma se odločili za nadzorovano likvidacijo. Če bi se v banki postavilo najprej prisilno upravo, ki bi pregledala poslovanje obeh bank, mislim, da bi bilo veliko lažje ugotavljati, kaj je najboljše in najbolj primerno za ta trenutek za Slovenijo. Potem gospod minister. Ali verjamete, da propad bank, ki imata skupaj 4 % tržnega deleža, lahko ogrozi slovenski bančni sistem? Podatek, da je 99,5 % komitentov teh bank, ki ima vloge nekako pod 100 tisoč in za katere je guverner rekel, da je povprečna vloga teh komitentov 11 tisoč evrov, torej to je 99,5 % komitentov, kar predstavlja približno 35 tisoč komitentov in vsi ti imajo pod sto tisoč evrov, za kar jamči država. Na drugi strani pa imate 175 vplivnih posameznikov in podjetij, ki predstavljajo nekako 0,5 % vseh komitentov in ki imajo v teh dveh bankah več kot 100 tisoč evrov. Morebitni stečaj in propada teh dveh bank bi vplival torej zgolj na 0,5 % komitentov oziroma na 175 pomembnih ljudi in podjetij, ki pa v tem primeru morajo biti zelo vplivni ti posamezniki, teh 175 podjetij. Dejstvo je, da bi moralo biti prenehanje obeh bank izvedeno v stečajnem postopku. Namreč, bistvo likvidacijskega postopka je v tem, da so poplačani vsi upniki, zato je tak postopek prenehanja katere od bank možen le, če so v premoženju banke zagotovljena sredstva za poplačilo teh upnikov. Teh sredstev v obeh bankah ni bilo in minister za finance je očitno, po dogovoru z guvernerjem Banje Slovenije, zagotovil vsa potrebna sredstva za poplačilo teh upnikov. V ta namen je bilo izdano poroštvo za obe banki v višini kar preko milijard evrov, s tem da je že sedaj jasno, da bodo manjkajoča sredstva za poplačilo vseh upnikov kar preko 400 milijonov in dejansko poplačana iz proračuna, torej iz davkoplačevalskega denarja. Na drugi strani lahko rečem le, da je to lahkomiselno in lahkotno zapravljanje davkoplačevalskega denarja za pokrivanje bančnih izgub, ko na drugi strani nimamo denarja za socialne transferje in za državne pokojnine. V Novi Sloveniji smo prepričani, da vsak posameznik nosi odgovornost za delo, ki ga opravlja. Posebej veliko odgovornost nosijo najvišji funkcionarji in za za svoja dejanja in odločitve bodo morali prevzeti odgovornost, in v tem primeru je minister za finance gospodo dr. Uroš Čufer tudi v tem. Skratka, še enkrat bom rekla, to je lahkotno zapravljanje davkoplačevalskega denarja za pokrivanje bančnih izgub. Kje so tukaj socialni transferji? Kje so tukaj državne pokojnine? In tisti, ki so najbolj prizadeti ob vsem tem v tem trenutku v tej Sloveniji? Hvala.
Gospod Pojbič, imate besedo.
Hvala, spoštovana gospa podpredsednica! Uvodoma moram povedati, da bom to interpelacijo podprl. Pa morda bi na začetku nekaj stavkov okrog tega, kar je bilo danes slišanega v parlamentu, od Jankovićeve liste, potem Socialnih demokratov in še nekaterih drugih razpravljavcev, da ta seja ni potrebna, da je tratenje časa, da je to teater in ne vem kaj še vse. Tisti, ki so govorili in govorite in tako razmišljate, mislim, da nimate kaj iskati v tem parlamentu. To je skrajno neodgovorno do naših državljank in državljanov. Mislim, da je tema okrog javnih financ izjemnega pomena. Živimo v trenutku, ko je v naši državi to stanje izjemno problematično, zelo zelo slabo. To kar govori predsednica Vlade, da je vse v redu, da je vse v najboljšem redu, je skrajno skregano z vsako zdravo logiko in zdravo pametjo. Med drugim je danes povedala tudi gospa predsednica tole: "Nismo na cilju, smo na dobri poti. Tisti ki kličete tujo pomoč, ste brez znanja. Minister Čufer ima mojo popolno podporo, je odličen minister, interpelacija pa je popolnoma neutemeljena." Torej, gospa predsednica Vlade si je dovolila uporabiti izraz "ste brez znanja". Oseba, ki ima velikanske težave stopiti pred slovensko javnost, velikanske težave zaradi tega, ker vsi vemo, kakšne težave je imela s svojo magistrsko nalogo; vsi vemo, kompleten slovenski narod ve. In takšna oseba govori, da nimamo znanja! Jaz ne trdim, da sem finančnik, tega nisem nikoli govoril in tudi nikoli ne bom, vendar pa sem prepričan, da imamo kar nekaj sposobnih ljudi v naši poslanski skupini, ki pa zelo zelo dobro in kvalitetno obvladajo finance. No, da se vrnem nazaj k tistemu delu, ko je gospa predsednica govorila, da je interpelacija pa popolnoma neutemeljena. Danes imamo v časniku Večer zapisano, da je pred nami še ena velika črna napoved za prihodnost Republike Slovenije. Prav bi bilo, da bi si vsak prebral. Prebral bom kar nekaj stvari iz tega članka. Tukaj gre za poročilo OECD, med drugim govori naslednje: "Še eno celo leto recesije se nam očitno napoveduje v letu 2014, to nam je včeraj dva tedna po Evropski komisiji napovedala še Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj, OECD." Med drugim govori tudi naslednje: "Tako smo tudi edini med štiriintridesetimi članicami te mednarodne organizacije, ki bomo naslednje leto še tičali v krizi. Sicer nam bo v EU delal družbo še Ciper, ki pa ni član OECD." Napoved za Slovenijo je torej krepko slabša od napovedi v svetovnem gospodarstvu, kjer bo rast 3,6 %, pa tudi slabša od napovedi OECD, kjer bo rast 2,3 %, in napoved še za evro območje, kjer bo 1 % gospodarska rast. Hkrati nam pove tudi: zasebna potrošnja naj bi naslednje leto padla za 3,5 %. V nadaljevanju nam OECD napoveduje javni dolg v višini 70,5 % BDP na letni ravni za 2014 in 74,7 % za leto 2015. In sedaj, kako je OECD utemeljila tako črnogledo napoved za Slovenijo? Zamude pri bančni sanaciji, razdolževanje v podjetniškem sektorju in fiskalna konsolidacija spodkopavanja domačega povpraševanja, trg dela ostaja šibak in zaupanje kljub rahlemu izboljšanju ostaja nizko. OECD tako opozarja, da slovenske banke še zmeraj ne opravljajo svojega dela in da še vedno trpimo zaradi kreditnega krča. Posojanje zasebnemu sektorju pada še naprej, obrestne mere pri novih posojilih podjetij so krepko nad povprečjem evro območja. In še, vendar pa slovensko vlado tudi opozarja, torej OECD jo opozarja, naj ne bo preveč razsipna z denarjem davkoplačevalcev pri prenosu slabih kreditov iz državnih bank NLB, NKBM in A banke na Družbo za upravljanje terjatev bank. Torej, za to poročilo OECD mislim, da je dovolj velik razlog, da poleg vseh tistih argumentov, ki so bili našteti pred tem, ki jih je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke naštevala, mislim, da je absolutno dovolj velik razlog, da smo lahko zaskrbljeni. Ne samo da bi interpelacijo morali izglasovati ministru za finance, to bi morali storiti tudi Alenki Bratušek. Če izhajamo iz tega poročila OECD, lahko ugotovimo, da kreditni krč ostaja, podjetja se ne morejo normalno zadolževati; torej, pomeni novih delovnih mest ni, za posledico ima to, da padajo podjetja, da se tudi socialna stiska v Sloveniji povečuje, če ni novih delovnih mest, in celo še padajo. Se pravi, da lahko pričakujemo tudi povečanje brezposelnosti in tako naprej. Če kdo v tej državi še lahko trdi, da je to stanje, o katerem govorim, normalno in da nam gre dobro – prej sem slišal, nekdo je iz Jankovićeve liste bral naslove, kako nas podpira Evropa, kako nas podpira Evropska komisija in tako naprej, da ta vlada in minister Čufer na čelu poleg prve ministrice delajo odlično in delajo dobro. Prepričan sem, da po tem, kar sem sedaj povedal, in po tem, kar so povedali moji kolegi, je to daleč od tiste resnice. To pa je popolno in neokusno zavajanje slovenskega ljudstva in slovenskega naroda. Prepričan sem, da če bo potrebno, bomo imeli še 10, 20, 25 ali 30 ali 50 takšnih sej, da bomo prepričali slovensko vlado in koalicijo, da bo začela razmišljati drugače, da bo začela poslušati tudi opozicijo, da rešitve, kot jih sprejemajo, ne gredo v pravo smer in ne gredo v korist naših državljank in državljanov. Treba je, da koalicija in Vlada to spoznata, še preden bo slovenska država popolnoma propadla. Po teh novih zadolžitvah, da mi za milijardo in pol zadolžitve plačamo 225 milijonov evrov obresti v treh letih, to je četrt milijarde evrov. Ali si znate predstavljati, kaj to pomeni za slovenskega človeka? Vsak Slovenec bo plačal zaradi tega najetega kredita 30 evrov samo za odplačilo obresti tega kredita, vsak državljan in državljanka! Vam se ne zdi popolnoma nič sporno. Neverjetno je, kje živite! Ali imate res slušalke na ušesih, ali ne berete? Mislim, da je zadnji čas, da temu res naredimo konec. Danes ste nas pozivali, naj stopimo skupaj. Eden iz Jankovićeve liste je dejal, da sem jaz tisti, ki govorim, kako bi morali stopiti skupaj. Definitivno se strinjam, absolutno! In vas prosim, da resnično stopimo skupaj za našo domovino Slovenijo, ampak ne na takšen način, da bo še ta vlada in koalicija in tudi gospod minister naprej zagovarjali in ščitili tiste posameznike, ki so pokradli celotni bančni sistem, ki so pokradli, praktično spraznili vse banke! Zakaj mi ne bi smeli imeti možnosti dobiti te ključne informacije – ki so za vsakega od nas izjemnega pomena, tako kot tudi za vse državljanke in državljanke Republike Slovenije – kdo je tisti, ne glede na to, iz katere stranke je, ki je odobraval kredite – mi približno vemo, kdo so tisti - in kdo je tisti, ki te kredite najema in kateri stric je iz ozadja poklical bankirje in jim je naročil, komu lahko dajo nezavarovani kredit in komu ne. Zakaj mi teh informacij ne bi smeli imeti? Na koncu, ko sem govoril o tej novi zadolžitvi – spet ponovno davkoplačevalci, spet ponovno tisti, ki imajo najmanj, to so socialno ogroženi s 450 evri pokojnin, da ne govorimo o tistih, ki so na minimalni plači, da ne govorimo o vseh teh skupinah, bodo plačali tajkunske, mafijske posle tako v Probanki kot v Factor banki in še tudi v ostalih bankah. Če je to pošteno, če je to pravično, če je to socialno pravično, če na tak način razume ta vlada in ta minister socialno pravičnost te države, potem bog pomagaj, v kakšni državi živimo. Iz tega razloga bom, še enkrat poudarim, podprl interpelacijo zoper finančnega ministra gospoda Čuferja.
Hvala lepa. Imate proceduralni predlog? Repliko? Izvolite.
Spoštovani gospod kolega Pojbič! Vem, da imate v svojem okolju [[...]]
Bo obrazložil. Boste obrazložili [[...]]
Je replika, kajne?
Ja. Pravim, da boste obrazložili repliko, ker jih zanima, kakšna replika je to.
Aha, replika! Takoj bom obrazložil. Glede na socialno ogrožene v vašem okolju, to ste govorili, kako bodo prenašali vse te odločitve današnjega dne. Vendar se sprašujem, kako jim boste pa vi obrazložili, da podpirate, da ima vaš visok funkcionar dva visoka dohodka, ne enega, ampak dva. V interpelaciji je ena od pomembnih točk, za kaj gre pri mag. Širclju. In vi podpirate to interpelacijo, to ste rekli. Kako boste obrazložili svojim ljudem, da podpirate, da ima nekdo od vaših dva visoka prihodka?
Hvala lepa. Ni replike na repliko, žal. Gospod Rihard Braniselj je naslednji prijavljeni k besedi, za njim gospa Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Kolega Pojbič, mene veseli, da približno veste, kdo so storilci kraj, tatvin v bančnem sistemu, in pričakujem, da boste pripravili kazenske ovadbe, in pri tem vam bom celo pomagal, če boste hoteli. Imena hočemo imeti, kazenske ovadbe hočemo imeti in zadeve se bodo začele razkrivati. Kar se tiče tematike, govorimo o interpelaciji. Interpelacija je neke vrste obsodba, obtožnica ministra pred Državnim zborom. Pri vsaki taki obtožnici se je treba držati obtožbe. Obtožba govori o dveh stvareh: govorimo o zadevi likvidacije Factor banke in Probanke in govorimo o kadrovskih zadevah, ki se tičejo kadrov stranke SDS. Na današnji razpravi je cela vrsta nekih obtožb zoper ministra, ki nimajo danes, ta trenutek, v tem obtožnem aktu, ki se mu reče predlog, nikakršne zveze. Minister ni bil seznanjen, o čem vse bo danes moral odgovarjati, in se drži tistega, kar mu očitate, ker bi se sicer verjetno pripravil še na marsikaj drugega. Edino relevantno vprašanje ta trenutek je, na katerega pa mislim, da je odgovoril že zdavnaj in odgovorila je tudi strokovna javnost – ali bi bila za javne finance boljša likvidacija ali stečaj? Mislim, da o tem govorimo. Imeli smo izredno sejo na to temo, kjer je bilo več kot jasno odgovorjeno. Več kot 95 % strokovnjakov v Sloveniji ta trenutek lahko dajo jasen odgovor in o tem je škoda izgubljati besede. Naslednja stvar, katera so bila nepomembna vprašanja, ki so se tekom današnjega dne izpostavljala. Ne mislim "nepomembna" s tega vidika, da niso vredna odgovorov, seveda so vredna, ampak nepomembna v tem smislu, da na njih minister ne more odgovoriti, ker niso relevantna v tej interpelaciji. "Ali so si lastniki izplačali dividende?" Kakšno zvezo ima to z interpelacijo? Odgovor in to vprašanje ali dejstvo, če to je – pa je – gre za vidik odškodninske odgovornosti tistih, ki so to banko upravljali in ki bodo odgovarjali za vse stvari, ki so jih protizakonito počeli. Ali bodo te dividende vrnili, ali bodo odgovarjali s svojim premoženjem – jaz upam, da bodo – za oškodovanje upnikov. V tem trenutku so ti upniki Republika Slovenija in proračun. "Kdo so bili komitenti te banke?" Nepomembno vprašanje. Pomembno vprašanje je za organe pregona, ki se morajo s temi zgodbami ukvarjati, nepomembno vprašanje pa je za ministra. Verjetno se minister ni odločil oziroma se ni smel odločiti na podlagi tega, kakšno varianto bo izbral, kdo so komitenti. Tem komitentom se ni nič zgodilo pravzaprav. "Kdo ima depozite nad 100 tisoč evrov?" Zakaj to sprašujete zdaj, ta trenutek? To je bančna tajnost. To bodo vprašali kriminalisti, policisti, tožilstvo, NPU, specializirano državno tožilstvo, vsi tisti, ki jih bančna tajnost ne zavezuje in ki imajo vpogled. Jaz tega podatka ne potrebujem, ker si nimam z njim kaj pomagati, razen seveda za neke politikantske zadeve. "Kaj je z bančno tajnostjo?" Želite, da je ta bančna tajnost sproščena, da gremo vsi tisti, ki imamo pet minut časa, listat kreditne mape na neke banke in si zadeve po svoje tolmačiti in tako naprej. Saj to je kolaps bančnega sistema, to je abeceda, kaj se v bankah ne sme početi! Kdo vam bo pa še prinesel kakšen depozit, če bo to odvisno, ali se bo kdo spomnil tukaj v Državnemu zboru pa dal zeleno luč pa pojdimo gledat mape! Do teh kreditnih map imajo tisti dostop, ki ga morajo imeti ta trenutek. Prepričan sem, da bodo svoje delo opravili. "Raziskava oškodovanj" – ni minister tisti, ki bo šel oškodovanja gledat za nazaj, ampak pristojne institucije. Seveda pa je relevantno vprašanje: Kdo ni pravočasno predvidel, da je s temi bankami nekaj narobe? Ali nosi del odgovornosti tudi kolega Šircelj, ki je bil nekaj časa ali morda nekdo prej ali še nekdo prej? Vsekakor nosi del odgovornosti guverner Banke Slovenije, ki ste ga vi postavili, in hvala bogu, da se je našla dobra kombinacija v zdajšnjem guvernerju in zdajšnjem ministru, ki sta odreagirala pravočasno, hitro, promptno in odločno. In še nekaj, odreagiral sta tako, da ni cela vesoljna država o tem razpravljala pol leta prej. In to je način, kako se bančni sistem rešuje. Ta trenutek pravzaprav ne vidim razloga, da bi podprl interpelacijo in bom glasoval proti temu, da se minister za finance dr. Uroš Čufer razreši. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospa Barbara Žgajner Tavš, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Pravzaprav bom začela tam, kjer je eden od predhodnikov končal, ko je apeliral na to, da si želi, da bi začeli razmišljati o tej vladi drugače. Rekla bom, da so ti pozivi nekoliko prepozni, kajti ta vlada je že dokazala, da razmišlja drugače. Ne nazadnje, ta preobrat v drugačnem razmišljanju je dobil tudi pozitivni signal iz Bruslja. Drugačno razmišljanje se nakazuje tudi v drugačnem konceptu politike: iz čistega zategovanja pasu v politiko kombiniranega, razumnega varčevanja in tudi investiranja. Ampak, gremo po vrsti [[...]] Interpelacija je absolutno legitimna, spoštovane kolegice in kolegi, pa vendar, razlogi za interpelacijo, ki jih navajate so: prvič – zgrešeni, drugič – neupravičeni in tretjič – neutemeljeni. Kolega Potočnik je v uvodni obrazložitvi stališča Poslanske skupine Pozitivne Slovenije dejal, da je predlagatelj zgrešil celo naslovnika. Prvič, SDS interpelira ministra za financira za odločitve Banke Slovenije oziroma Vlade kot celote, in drugič, SDS interpelira ministra za finance zaradi odločitve Vlade, ki je razrešila poslanca SDS Širclja zaradi nezdružljivosti opravljanja poslanske funkcije s funkcijo neizvršnega direktorja tako imenovane slabe banke. Bom utemeljila razrešitev kolega Širclja; nezdružljivost funkcij določa tako Zakon o poslancih kot tudi Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije. Ponavljam tisto, kar je bilo danes že ničkolikokrat povedano: Zakon o poslancih jasno določa, da poslanec ne sme biti hkrati član Državnega sveta niti ne sme opravljati druge funkcije ali dela v državnih organih, da ne sme opravljati funkcije župana in podžupana v občini, niti ne sme opravljati pridobitne dejavnosti, ki po zakonu ni združljiva z upravljanjem javne funkcije, razen petinskega dela, in ne more biti član nadzornega odbora gospodarske družbe. Torej, po vseh omejitvah, ki jih določa zakon, praktično poslanec, po tolmačenjih seveda SDS, ne more biti nič drugega kot samo neizvršni direktor Družbe za upravljanje terjatev bank. No, ja! Jaz temu težko rečem ja. Ob dejstvu, ki sledi v nadaljevanju, ki ga je povzela tudi Vlada Republike Slovenije v sklepu, pa mi dovolite, da preberem v tem delu samo še ta sklep, iz katerega praktično izhaja še enkrat potrditev nezdružljivosti obeh funkcij. "Glede na to, da Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank ni izključil uporabe Zakona o poslancih, iz katerega izhaja, da poslanci ne smejo opravljati funkcije nadzora v gospodarskih družbah, med katere spada tudi Družba za upravljanje terjatev bank, po drugi strani pa neizvršni direktorji te iste družbe opravljajo funkcijo nadzornega odbora, sta funkciji poslanca in člana upravnega odbora Družbe za upravljanje terjatev bank nezdružljivi, zato Vlada Republike Slovenije ugotavlja, da je podan razlog za razrešitev." Pika. Spoštovane kolegice in kolegi! Nezaupnici vaši interpelaciji, konkretno v tem delu, so dali celo opozicijski partnerji. SLS je zelo jasno povedala: "Kadrovske zadeve ne sodijo v interpelacijo," zato interpelacije niso podprli. Nadaljujem na strani predlagatelja oziroma z besedami predlagatelja: "Danes govorimo o tem, kaj bo s to državo čez toliko in toliko let glede na odločitve, ki jih sprejemamo danes." Konec navedka. Jaz pravim: prvič, Slovenija bo nedvomno preživela tudi brez kolega Širclja na mestu neizvršnega direktorja slabe banke. In drugič, "ta vlada pri soočanju z izzivi v bančnem sektorju, pri strukturnih reformah in fiskalni politiki ukrepa zelo odločno, zato da bi državi uspelo obrniti kolo sreče in doseči gospodarski preobrat". Pa to niso moje besede, to je citat komisarja za gospodarske in denarne zadeve Ollija Rehna. In še, spoštovane kolegice in kolegi, v povezavi z bančnim sektorjem je Rehn izpostavil, da bo izid pregleda kakovosti aktive in obremenitvenih testov slovenskih bank, tako imenovanih stresnih testov, znan v začetku decembra in da bodo lahko šele takrat natančno ocenili razmere v bančnem sektorju. Ampak, kljub temu je ocenil, da Slovenija že sedaj ukrepa odločno in učinkovito. Odločno in učinkovito. Evropska komisija in Evropska centralna banka po njegovih besedah odločno podpirata slovenska prizadevanja. Slovenska vlada in centralna banka si močno prizadevata, da storita, kar lahko storita. Verjamem, da danes praktično že cel dan, pa ne samo danes, saj to se vleče že en teden, 14 dni, poslušamo bolečino SDS, nič drugega. Bolečino vseh tistih, ki pravzaprav še danes svoje nastope mašite ali mašijo z neutemeljenimi floskulami, češ – pa bom poskušala povzeti besede tudi enega ali ene izmed govornic s strani opozicije – ta vlada ne ve kaj dela v proračunu, proračun je nerealen. Dovolite mi, da ne bom govorila na pamet, kako nerealen je proračun, ki ga je sprejela ta vlada. Zopet podatki iz Bruslja. "Slovenski proračunski predlog v skladu s pravili, ukrepanje se zdi učinkovito." Zgolj, da ne bom brala celih spisov oziroma poročil iz Bruslja – Slovenija je sicer po splošni oceni sodeč po Rehnovem proračunskem zemljevidu med boljšimi državami, v skupini, ki je po skladnosti proračunskih načrtov z evropskimi pravili na drugem mestu. Sprašujem se, ali je to res zato, ker je ta vlada sprejela nerealen proračun. Težko verjamem, spoštovane kolegice in kolegi! V najboljši skupini držav katerih proračuni so skladni s pravili, sta Estonija in Nemčija. V drugi skupini držav, katerih proračuni so skladni s pravili, a jih komisija opozarja, da nimajo prostora za odstopanja in morajo biti pozorne na to, da ne bo kakšnih zdrsov, je Slovenija. V drugi skupini, v družbi Francije in Nizozemske! in res je, da komisija to trojico poziva k doslednemu izvajanju proračuna. Ampak kot rečeno, slovenski proračunski predlog je v skladu s pravili, ukrepanje se zdi učinkovito. Reči moram, da tudi sama nisem najbolj zadovoljna, ker mora, ta vlada, moja vlada, sprejemati krizne ukrepe, ukrepe, ki nedvomno pomenijo takšen ali drugačen pritisk na ljudi. To je dejstvo. To je nedvomno. Ampak veste, spoštovane kolegice in kolegi, to so posledice preteklih zgrešenih odločitev oziroma politik. Nepravočasnega ali pa nepravilnega ukrepanja preteklih politih, levih in desnih, ne bom govorila niti o levih niti o desnih, in nekaterih izmed ministrov, ki ste sodelovali v teh preteklih vladah, ste tudi danes tukaj, sedite z nami in verjamem, da nosite tudi kanček odgovornosti za to, da smo danes v situaciji, v kateri smo. Ko, spoštovani kolegi, pretežno v največji opozicijski stranki tako zelo radi omenjate vlado Alenke Bratušek – kaj vse je storila vlada Alenke Bratušek v sedmih mesecih napak? Še enkrat bom ponovila stavek, s katerim sem začela, da se je pod vlado Alenke Bratušek absolutno zgodil preobrat. Dobili smo potrditev s strani Evropske unije, da gremo v pravi smeri – Evropske komisije, se opravičujem. Pa ne samo Evropske komisije, tudi mednarodnih finančnih trgov. Kolegice in kolegi, če to ni pozitiven signal, še enkrat, verjamem, da je to vaša bolečina, ker vam ni uspelo v bistveno daljšem času storiti tega, kar je uspelo vladi Alenke Bratušek v sedmih mesecih. Za aktualno vlado je sedem, osem mesecev dela in – ja, vlada je v tem času pravzaprav naredila največ, kar je lahko. Pripravila je, še enkrat bom poudarila, realen rebalans za leto 2013, dobra in realna proračuna za leto 2014 in 2015, vse potrebno za sanacijo bančnega sistema, zagotovila je denar za plačilo vseh obveznosti države, s polno paro se je ta vlada lotila sive ekonomije in davčnih utajevalcev. Verjamem, da veste, da nas v prihodnjih dneh čaka cel paket zakonodaje s tega področja in upam in želim, da bomo znali vsaj takrat stopiti skupaj in podpreti še enega izmed pozitivnih ukrepov te vlade, s katerimi dokazuje, da ta vlada misli resno. Kot rečeno, dobro delo potrjuje tudi poročilo Evropske komisije. Da ne bom pozabila, pod to vlado ali pa, če rečem, ta vlada je uspela ustaviti tudi padec rasti bruto družbenega proizvoda. Danes sem slišala med drugim v razpravi kolega Bogoviča, da to, kar počne ta vlada, pomeni grožnjo socialni državi na dolgi rok. Jaz bi rekla, ravno obratno. To, kar dela vlada Alenke Bratušek, je ohranjanje socialne države na dolgi rok. Če bi sledili pozivom SDS po trojki, bi to nedvomno pomenilo izgubo suverenosti. Verjamem, da se tega zavedamo vsi skupaj. Zaprositi za mednarodno pomoč pomeni, pa bom zdaj rekla po domače, skleniti nič drugega kot neke vrste pogodbeno razmerje. Ja, res je, da bi denar mogoče dobili ceneje, pa vendar bi s tem dobili tudi hudo resne zahteve, ki pomenijo ostre in brezkompromisne strukturne spremembe. Če se iz primera Grčije nismo naučili nič, potem [[...]] Ne nazadnje IMF je dal zelo jasno sporočilo, kaj pomeni prihod trojke v neko državo. Recimo, potencialno tudi v Slovenijo. Štiri področja bom omenila. Prvo področje so pokojnine oziroma upokojenci. Drugo področje so javno šolstvo, kar zahteva OECD. Tretje področje so sociali transferji oziroma poseg v socialne transferje. In ne nazadnje tudi poseg v minimalne plače. Spoštovane kolegice in kolegi, tega nočemo in tega ne bomo dopustili. Zato očitki, da smo nesocialni, so, milo rečeno, neutemeljeni ravno zaradi vseh ukrepov, ki so bili sprejeti v zadnjem obdobju v Državnem zboru. Upam si trditi, da zaradi teh ukrepov ohranjamo nivo socialne države. Je pa res, da poznamo v Evropi ali v svetu več modelov socialne države. Po osamosvojitvi ali po spremembi političnega in ekonomskega sistema smo v Sloveniji bili soočeni oziroma smo se soočili z novimi problemi, ki jih do takrat nismo poznali v začetku 90. let. Brezposelnost, revščina, dohodkovna neenakost, za kar je nedvomno država morala sprejeti nove ukrepe, pospešeno upokojevanje, ukrepi na področju zaposlovanja za primer brezposelnosti, aktivna politika zaposlovanja, kar je na drugi strani povečalo izdatke za socialne transferje. Leta 1991 je bil sprejet socialni program, kjer se je naša država preusmerila v korporativistični model ali tip države blaginje. V skladu s tem modelom, ki je bil sprejet leta 1991, naj bi odgovornost za zagotavljanje socialne varnosti prenesli z države na posameznika, za kar pa seveda bi država oziroma naj bi – jaz pravim: mora država zagotavljati tudi možnosti. Zakaj sem omenila to? Zato, ker je bil leta 2005, takrat ko je bila na oblasti prva Janševa vlada, sprejet cilj oziroma strategija razvoja Slovenije, ki je za cilj zapisala: zmanjšana vloga države in povečevanje odgovornosti posameznika za lastno socialno varnost. Spremembe niso bile realizirane v celoti. Je pa bila leta 2010 sprejeta slovenska izhodna strategija s tako imenovanim aktivacijskim modelom socialne politike. In temu aktivacijskemu modelu socialne politike sledijo tudi ukrepi v okviru socialnovarstvene zakonodaje, ki jo bomo, kot rečeno, sprejemali v prihodnih dneh. Tisto, kar je zame ve tem kontekstu socialne politike ali socialne varnosti v kriznih časih pomembno ali je absolutno med najbolj pomembnimi zadevami, da posameznik, ranljive skupine, ki se znajdejo v krizi, ne ostanejo sami. To pa lahko dosežemo, spoštovane kolegice in kolegi, s sistemi zavarovanja, ki pri nas temeljijo na solidarnosti, in seveda z zakonodajo na področju varovanja zaposlitev, ki varuje delavce pred izgubo službe ,ali pa denarnimi socialnimi pomočmi v primeru nezaposlenosti. Na vse te mehanizme oziroma vsi ti mehanizmi so podprti, in to verjamem, da vemo, zopet preko davkov in bremen aktivnih. To je ta sistem solidarnosti, kakršnega imamo v naši državi. Mi smo se zavezali, da ne bomo posegali v socialne pravice v zakonodaji. Nasprotno temu, z novo socialnovarstveno zakonodajo oziroma spremembami na področju socialne varnosti dvigamo nivo socialne zaščite za najbolj ranljive skupine. In če je, ko nam očitate kolegice in kolegice iz opozicije, kje ostal krater, si upam trditi, da je krater ostal od strahovite bombe zaradi ZUJF. Da ne bom predolga, samo štiri kategorije bom omenila, ki so se znašle v temu kraterju ZUJF: znižala so se nadomestila za brezposelnost, skrajšal se je tudi rok oziroma čas prejemanja nadomestila za brezposelnost, znižale so se bolniške, preživnine, porodniške in tako dalje. Bom počasi zaključila, spoštovane kolegice in kolegi, ampak veste, tudi s tem želim utemeljiti neupravičenost vaše interpelacije zoper ministra za finance, ki se je, kot je bilo že danes večkrat omenjeno, izkazal tudi na mednarodnem parketu kot dober minister, ki je pokazal, da Slovenija lahko premakne stvari v pozitivno smer sama, brez pomoči evropske trojke. Resnično verjamem v resnost in čistost namere premierke Alenke Bratušek. S tem mislim predvsem na njen stavek, da zmoremo sami. Neutemeljeni očitki SDS in napačne primerjave, pa niti ne bom rekla napačne primerjave, bolj gre za škodljive pozive SDS po trojki, po prihodu trojke v našo državo, vsak takšen poziv ima nedvomno negativni vpliv na zaupanje v našo državo s strani mednarodne javnosti oziroma predvsem gre za mednarodne institucije. Da utemeljim, da je temu res tako vas bom spomnila na lanskoletne navedbe časnika Financial Times, ki je povzel besede tedanjega predsednika Janeza Janše, ki je grozil z grškim scenarijem, če opozicija v parlamentu ne bo podprla sprememb za stabilizacijo javnih financ. Veste, takšne prenapihnjene negativne retorike prestrašijo trge, žal, po takšnem principu delujejo mednarodni trgi. In posledica, kar je povzel tudi Financial Times, je bila, da je obrestna mera na petletno slovensko obveznico poskočila s 5,1 % na 6,2 %, v celotnem obdobju za dobrih petdeset milijonov evrov. Tudi zato, še enkrat utemeljujem, zaradi takšnega početja v preteklosti, da je ta vlada dosegla pozitiven preobrat. Če mi dovolite, kolegice in kolegi, da zaključim, če ni zaupanja, ni spoštovanja oziroma če ni spoštovanja, ni zaupanja ne v lastno državo ne v lasten narod. Verjamem tudi, da je sposobnost spoštovanja sposobnost preseganja lastne egocentričnosti. Marsikdo tega ne zmore in verjamem, da je, še enkrat, to, kar poslušamo iz strani opozicije danes, pravzaprav zgolj krik bolečine. Po drugi strani pa zopet ne razumem, kaj je narobe s človekom ali pa z ljudmi, ki namerno blatijo lastno državo, pošiljajo v svet negativne signale in ne nazadnje tudi grozijo s prihodom trojke. In to navkljub temu, da se ti ljudje ali pa ta človek zaveda, kaj pomeni prihod trojke v našo državo. Bom zopet povzela stavek iz preteklosti, 31. avgusta leta 2012, ko je bil predsednik SDS Janez Janša še na oblasti, torej predsednik Vlade. Citiram: "Verjemite, katera koli slovenska vlada bo še vedno mnogo bolj socialna kot najmilejši diktat trojke. Če torej obstaja možnost, da se temu izognemo, velja poskusiti." Takrat tako, danes drugače. Ampak, kolegice in kolegi, mi verjamemo – vlada Alenke Bratušek in ta vladna koalicija, vključno z ministrom, ker ga danes interpelirate – verjamemo, da obstaja možnost. Zato ne samo da bomo poskušali, ampak storili bomo vse, da ohranimo suverenost. Zato, spoštovane kolegice in kolegi, tudi sama te interpelacije, ki je, kot smo danes že ničkolikokrat že slišali, neutemeljena, absolutno ne bom podprla.
Hvala lepa. Gospod Černač v imenu predlagatelja. Za njim gospod Ljubo Žnidar. Izvolite, gospod Črnač.
Vse te dolge razprave in utemeljitve, mislim, da je najlažje nevtralizirati z enim preprostim grafom, ki je objavljen na spletni strani Eurostata. To je graf, ki govori o pribitkih na slovenske desetletne obveznice. In govorjenje, ki smo ga maloprej poslušali, lahko zelo enostavno demantiramo s tem, če pogledamo, kje je bil rating te obveznice v začetku leta 2012. Ko je bila imenovana druga vlada Janeza Janše, je začel ta pribitek strmo padati. Po tistem, ko so se začeli zapleti, ki jih je ustvarjala takratna opozicija, Pozitivna Slovenija in Socialni demokrati, z blokadami pri sprejemanju Zakona o Slovenskem državnem holdingu, pokojninski reformi in predvsem slabi banki, se je ta rating obveznice začel ponovno dvigovati. In padati je začel ponovno po tistem, ko so te blokade bile odpravljene, ko je bil zakon sprejet in ko so bile odpravljene nevarnosti z referendumom ter vsem ostalim. Tu pridemo do te najnižje točke, na ravni nekaj čez 4 % v začetku letošnjega leta. Tu je točka, ko se začne "virantovanje". Potem rahel porast, vendar še vedno bistveno, bistveno manjši porast v času vlade Janeza Janše z omejenimi pooblastili kot potem porast, ko je dobila vlada Alenke Bratušek polna pooblastila. Se pravi, trgi so bolj zaupali vladi z omejenimi pooblastili Janeza Janše kot vladi Alenke Bratušek s polnimi pooblastili. Zakaj? Zaradi tega, ker je v Državnem zboru govorila – veste, kaj? – konec je tega brezkompromisnega varčevanja, moramo s tem nehati, odpraviti, moramo začeti gledati drugače na stvari, dvigovati davke in tako naprej. Seveda, trgi so se takoj odzvali in rezultat tega je to, kjer smo danes. Ta graf govori o stopnji naše suverenosti. Pod vlado Janeza Janše je bila ta stopnja suverenosti dobra, visoka, zdaj je pa zelo nizka, ker je cena našega zadolževanja bistveno višja, kot bi bilo primerno, da bi bila. In mi govorimo o dveh različnih stvareh. Govorimo o evropskem mehanizmu za reševanje bank, ki je bil ustanovljen konec leta 2012 in ga junija 2012 še ni bilo. Ves čas se sprašujemo, tudi skozi današnjo razpravo, zakaj se minister za finance kot glavni skrbnik javnih financ tako silovito otepa vstopa v ta mehanizem, ki bi mu olajšal servisiranje javnega dolga in prevzemanje novih obveznosti, predvsem pa bi omogočil ustrezen manevrski prostor za vse ostalo, kar mora ta država v prihodnje narediti. Zakaj? Ni odgovora na to vprašanje. Še enkrat vprašam, ali ste vi, gospa Žgajner Tavš, bistveno bolj suvereni, če odplačujete kredit po 6-odstotni obrestni meri, ali ste bistveno bolj suvereni, če ga odplačujete po 1-odstotni obrestni meri? In spet eno vprašanje, na katerega tudi ne dobimo odgovora - zakaj je minister maja za 109 milijonov povečal depozite v ti dve banki, za kateri je bilo ugotovljeno, da ju je treba zapreti? Koliko položnic gre v 109 milijonov evrov? Koliko položnic, ki jih ljudje ne morejo plačati, gre v 109 milijonov evrov? 100 tisoč? Milijon? Ogromno! O tem govorimo danes. Zaradi tega je nedostojno, da govorimo o tem, da je ta razprava nepotrebna, zgrešena, da so razlogi za interpelacijo neupravičeni in neutemeljeni. Nerazumljivo pa je, da minister noče podati odgovora – noče ali pa ne zna podati odgovorov na nekatera vprašanja, celo na nekatera, o katerih že beremo v medijih. V času, ko tu razpravljamo, smo dobili že skozi usta drugih predstavnikov Vlade odgovore na vprašanja, ki jih on skrbno skriva, ne vem, zakaj in čemu, na katera nismo dobili odgovorov 10 ali 12 ur tekom današnje razprave. Ja, zgodil se je preobrat pod vlado Alenke Bratušek. Ta preobrat si lahko ogledate tukaj. To je ta preobrat – pribitki so skokovito narasli. To je prvi preobrat. Drugi preobrat je, da se je stopnja zadolženosti povečala; s prej predvidene 3 milijarde v letošnjem letu na preko 4 milijarde, na 10 milijard v letu 2014 in naslednji bistven preobrat je, da je ta minister za finance in ta vlada svojo politiko začrtal predvsem na politiki višanja davkov in višjih obremenitev prebivalstva in gospodarstva tudi zaradi tega, ker se mu ne izide bilanca prihodkov in odhodkov, ker zmanjka denarja za odplačevanje teh enormno visokih obresti. Zakaj moramo imeti te višje davke in te enormne obremenitve? Ravno zaradi tega, ker vztraja na tej politiki dragega zadolževanja in se ta premica ne izide, dobili smo višji DDV, dobili smo davek na nepremičnine, dobili smo višje trošarine, dobili smo višje cestne takse, višjo ceno vinjet, preko spremembe Zakona o dohodnini ste že zmanjšali minimalno plačo. Saj to ni treba, da trojka govori, ko govorite, kaj bi bilo treba narediti, če bi vstopili v mehanizem, in je bilo rečeno, bi morali narediti pokojninsko reformo. Pred dnevi jo je vaša premierka napovedala. Posegati v šolstvo – dogajajo se nam posegi v šolstvo. Minimalno plačo bi bilo treba korigirati – ste jo korigirali s spremembo Zakona o dohodnini in znižali za nekaj 10 evrov. In tako naprej. Ena izmed bistvenih zahtev, ki niti ni neka neupravičena in neutemeljena zahteva, pa je, da se privatizira tisto, kar država ne potrebuje za svoje funkcioniranje in kar tudi že poteka, sicer prepočasi, vendar poteka. Torej, mi se veselimo tega vašega skupnega veselja o tem, da smo kar se tiče papirnate sestave proračuna za leto 2014 v skupini drugih najbolj uspešnih držav. Super. Delimo ta optimizem, vendar bi bili mnogo bolj veseli, – a mimogrede, Avstrijci so tam za nami, Avstrijci so pri tej točki, pri proračunu za leto 2014 bili ocenjeni slabše kot Slovenija. Zanimivo. Ampak, jaz bi bil dosti bolj vesel, če bi bili mi tam v skupini z njimi, pa bi bili pri pribitkih blizu njih, ker imajo oni 0,35-odstotne pribitke na 10-letne obveznice, mi pa 6-odstotne. Dosti, dosti bolj vesel in tudi mnogo bolj suverenega bi se počutil v takem primeru. Glede izvršnih direktorjev in tega, za kakšno funkcijo gre. Treba je pač zakone prebrati. V temu zakonu o t. i. slabi banki piše v tretjem odstavku 8. člena: "Ne glede na določbe zakona, ki ureja integriteto in preprečevanje korupcije, se za neizvršne direktorje upravnega odbora ne uporabljajo določbe omenjenega zakona, ki določajo, da poklicni funkcionar ne sme biti član oziroma opravljati dejavnosti opravljanje nadzora in zastopanja v gospodarskih družbah." Neizvršni direktorji so člani tega upravnega odbora in ne opravljajo nadzorne funkcije v slabi banki, kjer ste se vi postavili na stališče, da član nadzornega odbora gospodarske družbe ne more opravljati te funkcije, če je poslanec. Kajti nadzor nad t. i. slabo banko po 4. členu tega zakona izvaja ministrstvo, pristojno za finance. In razrešitev po osmem odstavku 8. člena je mogoča samo, če so izpolnjeni zakonski pogoji. V tem primeru trdimo, da niso bili.
Hvala lepa. Replika [[..]]Gospa Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Zelo na kratko. Niti si nisem laskala, da bi poskušali razumeti ali dojeti, kar sem želela povedati, ampak saj smo vajeni. Če se odločite, da je sonce črno, bo pač sonce črno in lahko vam ga snamemo z neba in vam prinesemo pred oči, pa boste še vedno trdili, da je sonce črno. Če dovolite, res, zelo na kratko. Verjamem, da se vsi skupaj zavedamo, da ohranjamo suverenost, dokler ne spustimo evropske trojke v našo državo. Sliši se morda ironično, ampak dokler imaš možnost, da se sam zadolžuješ, brez nekih hudih pritiskov in ukazov, kaj vse moraš storiti za to, da dobiš denar po morda nekoliko nižji obrestni meri, verjamem, da ohranjaš suverenost. In da je to, še enkrat, kolikor se sliši ironično, pozitivno. Omenila sem primer Grčije, ampak ne bom s tem. Verjamem, da se zavedamo in tudi državljanke in državljani vedo, kaj pomeni, če bi dobili zelo jasna navodila brez odstopanj po hudih strukturnih reformah, ki bi zelo konkretne posegle v pokojnine, v sistem javnega šolstva itd., da ne nadaljujem. Zakaj so potrebni davki? Ja, tudi zato, da šolstvo ostaja javno in vsem dostopno. Tudi zato, da zdravstvo ostaja na nivoju, kakršnega imamo, javno in dostopno, vsem, pod enakimi pogoji. In če hočete, spoštovane kolegice in kolegi, preobrat – ja. Verjamem, da smo doživeli preobrat. Tudi v pozitivni retoriki predsednice Alenke Bratušek, ki ima zaupanje v to državo.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar je naslednji, ki ima besedo.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane kolegice in kolegi! Sam danes ministru gospodu Čuferju ne bom postavil nobenega vprašanja. Od devete ure zjutraj, to se pravi v enajstih urah, je bilo postavljeno veliko konstruktivnih, veliko vprašanj, ki so vezana na stanje, finančno stanje naše države, veliko vprašanj, ki so povezana na našo prihodnost, vendar sam minister ni odgovoril na niti eno vprašanje. Verjamem, da na vsako vprašanje, ki je postavljeno na osnovi realnega dejstva, da je za ministra to velika težava ogovoriti. Sam verjamem, da je na vprašanje, ki je postavljeno na realnih dejstvih, velika težava tudi za Vlado, zato mi je strategija ministra gospoda Čuferja zelo jasna in v tej situaciji edini izhod. To se pravi, zaviti se v molk in s tem narediti sebi in Vladi najmanjšo škodo. Zaradi tega, ker ne dobimo nobenega odgovora s strani gospoda ministra, bom sam vprašal slovenske državljane, njim bom postavil nekaj vprašanj. Vprašal bom slovenske državljane, ali jim je gospod minister Čufer odgovoril, zakaj ni v stečaj poslal privatne Factor banke in Probanke. Vprašal bom slovenske državljane, ali mi je minister Čufer odgovoril, zakaj bo za reševanje privatnih bank porabil preko 400 milijonov davkoplačevalskega denarja. Postavil bom vprašanje slovenskim državljanom, če jim je minister Čufer odgovoril, zakaj ne pospeši delovanje slabe banke, da bi s tem izplavali na površje tisti, ki so velikodušno delili tajkunske kredite. Sprašujem slovenske državljane, ali jim je minister Čufer odgovoril, zakaj zavaja javnost in stroko z nerealnim proračunom in s tem prejudicira prekomerno zadolževanje. Sprašujem slovenske državljane, ali jim je minister Čufer odgovoril, za koliko bo zadolžil naše otroke v prihodnosti. Sprašujem nadaljnje, za koliko bo minister Čufer zadolžil naše vnuke v prihodnosti, kajti gre za enormno zadolževanje. V tem kratkem času si lahko dokaj enostavno izračunamo, da gre za cirka milijardo 200 na mesec, tako hitrega zadolževanja v Republiki Sloveniji v vsej zgodovini še ni bilo. Sprašujem slovenske državljane, če jim je minister Čufer odgovoril, kje in za kakšen namen si je sposodil milijardo 500 milijonov kredita po izjemno visoki obrestni meri. Sprašujem slovenske državljane, če jim je minister Čufer odgovoril, da je posojilodajalcu namenil 220 milijonov kredita oziroma 220 milijonov obresti v treh letih. To je zelo lep denar in izjemno dober posel za kreditodajalca. Vprašal bom slovenske državljane, če jim je minister Čufer odgovoril, zakaj ni sprožil postopka o odgovornosti proti bivšemu guvernerju Banke Slovenije, kajti guvernerjeva skrb je, da v državi skrbi za stabilen bančni sistem. Guverner je še letošnjo pomlad zavajal slovensko javnost, da je v vseh bankah vse v redu in da je bančni sistem v Sloveniji stabilen, čeprav se je že takrat vedelo, kaj se dogaja s tema dvema bankama. Slovenske državljane sprašujem, če jim je minister Čufer odgovoril, do katere meje bodo segali ukrepi davkov slovenskih državljanov za polnjenje proračuna. Skratka, vprašanj, na katere si minister Čufer ne upa in noče odgovoriti, je veliko. Slovenski državljani pa naj sami presodijo, če je to dostojno za ministra. Seveda bom interpelacijo proti ministru Čuferju podprl. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Alenka Bikar. Za njo se pripravita gospod Jerko Čehovin, potem gospod Franc Breznik. Gospe Alenke Bikar ni. Postopkovno, izvolite, gospod Jože Tanko. Gospod Žnidar, če lahko mikrofon izklopite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica! Tu smo zdaj dolgo število ur, sprašujemo ministra, zato da bi nam razložil podatke, da bi povedal, na osnovi katerih kriterijev je odločitev za nadzorovano likvidacijo finančno ustreznejša od stečaja. Minister ne govori, ga ni, ne govori. Prav tako bi radi obrazložitev, zakaj je maja meseca, ko je bilo znano že vsem, da bosta banki na tak ali drugačen način propadli, v ti dve banki še vložil 109 milijonov evrov, zakaj je obešal meso na okostnjake. Ni odgovorov in mene čudi, da najodgovornejša oseba v tej državi za javne finance ni sposobna argumentirati dveh tako preprostih zadev. Dve izbiri imamo ali pa smo imeli, se pravi ali likvidacijo ali stečaj, in minister za finance ni sposoben predložiti poslancem Državnega zbora izračuna, kateri model je ugodnejši. To se pravi, delate na pamet. Če delate na pamet, delate z razlogom. Razlogi, ki jih je povedal, so neprimerni, zato ker je to odločitev za bistveno dražji model. Prav tako ni ministrsko sposoben po 10, 11 urah povedati, zakaj je maja meseca, takrat je že bil minister kar skoraj dva meseca, dal 109 milijonov za ti dve banki, ki sta šli mesec in pol oziroma dva meseca kasneje v nadzorovano likvidacijo. Kaj je botrovalo tej odločitvi? To je odločitev ministra. Spoštovana predsedujoča, predlagam, da gospoda ministra povabite v Državni zbor in da minister končno odgovori, zakaj in s čim se je ta država zaslužila to milost, da smo na suho izgubili maja meseca 109 milijonov evrov. Na suho. Če bi ostali pri tisti prvotnih depozitih, bi bilo za 109 milijonov manj bremen za to državo, ker bi bilo toliko državnega denarja manj na depozitih teh dveh bank. Zakaj minister ni sposoben dati teh dveh, vsaj teh dveh kratkih ogovorov? Pa je minister, ki upravlja z denarjem, finančni minister. Tukaj sedijo vse druge osebe, vsi tisti, ki ne morejo govoriti, ki se lahko pridejo slikat, nasmejat, ki nimajo kaj drugega početi, zato ker za to, kar potrebujemo, niso pristojni, ministra pa ni.
Gospod Tanko, če sem prav razumela vaš postopkovni predlog, vaša želja je, da gospod minister odgovori na vaša vprašanja, da je tukaj. Glede na to, da ima Vlada tudi svojo pisarno in prostore v Državnemu zboru, nas imajo priložnost spremljati tudi izven te razpravne dvorane. Mislim pa, da je lepo, da je tukaj z nami tudi minister za obrambo gospod Roman Jakič in oba državna sekretarja Ministrstva za finance. Prepričana sem, da nas je minister slišal in da bo v zvezi s to vašo željo, jaz ga ne morem prisiliti, da mora odgovoriti, ima pa to možnost. Imate še kakšen postopkovni predlog? Če boste vsebinsko o tem razlagali, tako kot ste sedaj, bi predlagala, da se k razpravi prijavite.
Hvala lepa, spoštovana predsedujoča! Mi danes nimamo interpelacije gospoda Jakiča pred seboj. Se pravi, ne potrebujemo ministra za obrambo v Državnem zboru, ker ne more odgovarjati, ne potrebujemo ne levega ne desnega državnega sekretarja v tej dvorani, ker ne more odgovarjati, ni za to pristojen. Potrebujemo pa ministra, ki ga že dolgo časa ni v tej dvorani in ki še ni nič vsebinskega povedal. V desetih, enajstih urah je porabil natanko sedemnajst minut za to, da je vstal po velikih naporih in prizadevanjih in ni povedal praktično ničesar. Predlagal pa sem, spoštovana predsedujoča, da se ga povabi v dvorano, zato imamo predsedujoče. Predlagam, da to storite, zato ker je to edina oseba, ki lahko danes odgovarja na vprašanja poslancev, pa ga ni tukaj. S tem, če ga ni tukaj, niso zagotovljeni pogoji za delo Državnega zbora. Dolžnost predsedujočega, vas, bi bila, da bi sami od sebe prekinili sejo, ne da to prosimo in predlagamo, in zagotovili, da dobimo tukaj ustrezne odgovore. To, kar si privošči minister v Državnemu zboru, je šlamastika, ne prvič, ampak je dokaz, kakšne ljudi ste imenovali na najodgovornejše funkcije v tej državi. Cel kup ministrov pride v Državni zbor, pa ne odgovarjajo – takrat, ko je na vrsti, ga ni. Sem prihajajo osebe, ki so nekompetentne, niso pooblaščene za dajanje odgovorov in zapravljajo čas samo zato, da je ta vladna stran zasedena in polna. Minister Jakič očitno nima pomembnejšega dela, kot je sedenje štiri ure v Državnemu zboru, pri točki, ki se ga ne tiče. Okej, očitno je še kdo v tisti dvoranici tam, ki je vladna v Državnemu zboru, in sonči noge in kaže noge, tako kot se je zgodilo kakšen dan ali dva nazaj. Tukaj pa predlagam, spoštovana predsedujoča, da povabite ministra in da pove dva odgovora, da obrazloži numerično dve stvari: Zakaj je dal 109 milijonov takrat, ko se je že vse vedelo, da bo zadeva propadla? Na osnovi česa je izbral postopek – ne stečaja, ampak nadzorovano likvidacijo. Na osnovi katerih finančnih kriterijev? Na osnovi katerih ekonometričnih podatkov? Na osnovi česa? Na pamet! Nam prodaja dogmo, da je to boljše. Jaz bi rad, da pove. Saldo, se pravi nadzorovanje likvidacije in stečaja, stroški tako in tako naprej, da potegnemo črto, da vidimo, ali je to res kar pravi [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Naj vam povem, da je minister dr. Čufer obveščen, vezano na vaš proceduralni predlog. Ko bo lahko, se nam bo pridružil v dvorani in seveda tudi, ko bo sam ocenil, tekom razprave podal odgovore. Mi je žal, verjetno niste bili v dvorani, ko nam je minister na nekaj zadev, tudi vaših poslanskih kolegov iz vaše poslanske skupine, odgovoril. Postopkovno ima gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsedujoča. To uprizarjanje gospoda Tanka je seveda skrajno nesramno in nedostojno. Prvič, začel bom vsaj s tremi stvarmi. To, da si dovoli žaliti ministre in državne sekretarje, ki sedijo v Državnem zboru, tako kot so sedeli na vseh ostalih interpelacijah, tudi ko so bili iz vaših vrst ministri, si ta stran tega nikoli ni dovolila in nikoli ni tega počela [[...]]Gospa Jerajeva, prosim, sedaj jaz govorim. Ko boste imeli besedo, boste pa vi govorili. Drugič, kar je zelo pomembno, je to, da je tudi gospod Gorenak, ko je imel interpelacijo tu, hodil ven, pa ga nihče ni nazaj pozival. Nihče ni klical, da mora tu sedeti neprekinjeno, ampak smo imeli normalen odnos, ki je pri interpelaciji vedno prisoten. Tretjič, tisto, kar se mi zdi pa zelo pomembno, to, da ste začeli pa minute šteti in da za vas so pomembne minute, ob tem ko ste že itak opredelili, da nočete ne sodelovati in da itak ne boste nič podprli, zraven se pa še norca delate; oprostite, to ni več dostojno tega Državnega zbora. In prosim, če imate vsaj toliko manire, da v okviru parlamentarne prakse, to, kar vam iz pozicije, ki jo imate, seveda, dopušča, da se do te mere tudi obnašate, ne pa da provocirate tam, kjer ni treba. Minister se bo priključil takrat, ko bo za to čas, ko se bo sam odločil. Na vas pa je, da se potem odločite, ali je to za vas dovolj ali ne. Tudi vstopil bo v razpravo po poslovniku kadar koli, ko se bo za to odločil in ne kadar boste vi to rekli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jože Tanko, vi imate postopkovni predlog? Prosim, če se držite postopkovnega predloga.
Hvala lepa, spoštovana predsedujoča! Razumem, da je vodja največje poslanske skupine v Državnem zboru tudi istočasno največje koalicijske poslanske skupine nekoliko nervozen. Tudi jaz bi bil, če bi bili naši ministri taki. Gospod Gorenak je, če ste ga že omenili, tu branil interpelacijo sam. Bili so ministri zraven, ni noben problem, ampak jo je branil interpelacijo in vam odgovarjal, tako da vam je na koncu čas ostal in ga niste niti porabili. Vendar najmanj, kar je, spoštovana predsedujoča, kar nam minister dolguje in ga sprašujemo že dolgih 11 ur, je pa to, po katerih kriterijih je model, ki ga je izbral, boljši od tistega, ki smo ga mi predlagali in bi radi za to izračun. Torej, v financah štejejo podatki, tudi bilanca proračuna je podatek, ima levo, desno stran in saldo na koncu. Tam vidimo, kam je treba iti po denar, ko so apetiti preveliki, in v tem proračunu so preveliki. Sprašujemo, na osnovi katerih podatkov je to ugodnejše – tega nismo uspeli dobiti – in sprašujemo, zakaj je maja meseca dal 109 milijonov v dva projekta, v dve banki, ki sedaj propadata. Imel pa je revizijska poročila tudi za nazaj, kjer je bilo opozorjeno, da sta obe banki huda bolnika. Ali je to ministra kdo nategnil, po domače povedano, da je to storil? Ali je kdo prišel k njemu in mu naročil, da to stori? Ali so to naredili uslužbenci ministrstva mimo njega? Rabimo odgovor. Eden od teh dogodkov se je najbrž zgodil, da se je to naredilo. Ali mu je kdo prišel naročit in se ni mogel umakniti, ali je sam zavestno storil, ali pa so mu podtaknili in so to po pooblastilu podpisale neke druge osebe. Preprost odgovor, ki ga enajst ur ne moremo dobiti! Ne razumem, da ministrstvo, minister prikriva informacije o eni največjih blamaž v slovenskem bančnem sistemu. To je problem. Ne morete vi od nas pričakovati, kdor koli, ki pride s kakršno koli zahtevo sem, da bo od nas dobil neko biankomenico brez podatkov in brez argumentov. To, kar se tukaj dogaja pri obrambi te interpelacije, je točno to: brez argumentov jo branite, minister je pobegnil, ker je v težki godlji, ostali govorite pa o sociali, ki nima nobene zveze s to interpelacijo. Mi rabimo, če drugega ne, dva podatka, in sicer zakaj je ugodnejša varianta, ki jo je izbral in kdo mu je podtaknil 109 milijonov.
Hvala lepa, gospod Tanko. Mislim, da bo minister zadeve uskladil tako, da bo prav. Naj pa tudi spomnim, da obstaja tudi že magnetogram njegovega odgovora, res spotom med sejo, kar nekaj kolegic in kolegov ni uspelo biti ravno takrat v dvorani, vendar je podal nekaj odgovorov. Gospod Jerko Čehovin ima besedo.
Hvala, gospa podpredsednica! Prisostvujemo eni najbolj dolgočasnih seans v Državnem zboru in moram reči, da se nič ne čudim, da ministra ni tukaj. Vidim pa, da je minister Jakič, ki ga verjetno pripravljate, verjetno suha vaja za naslednjo interpelacijo. Danes smo že marsikaj slišali in med drugim smo prišli do oziroma prišli do ugotovitve, da kadar tukaj obravnavamo podobne zadeve okrog bank, takrat se dogajajo na terenu določene preiskave. Glede na to, da sta danes dve preiskavi, ena na Štajerskem, druga na Primorskem, predlagam, da vložite še več interpelacij, ker s tem bomo zelo pospešili delovanje kriminalistične službe in zelo bomo poskušali razrešiti vse te nakopičene probleme. Če je to bil prispevek, ta interpelacija k temu, potem je edini pravzaprav rezultat te vaše želje. Danes sem ministru prej rekel, da ne se sekirati, ker ta interpelacija ni bila narejena danes ali včeraj, ta interpelacija je bila narejena tisti trenutek, ko si se odločil in dal soglasje mandatarki, da te je imenovala za ministra. Pa vseeno, ali bi bil ti dr. Uroš Čufer, ali dr. Čufer Uroš, ali je bil celo dr. Šoru Refuč. To je pač po agendi, ki jo ima največja opozicijska stranka, je to že vnaprej nekje usojeno, da bo prej ali slej prišel nekdo na interpelacijo. Glede argumentov je zelo težko odgovarjati, ker argumentov v tej interpelaciji ni. Polovico trditev na vprašanja, ki ste jih postavili, bi si lahko sami odgovorili, izhajajo namreč iz situacije na finančnem področju iz preteklih obdobji. Če se spomnimo, zadnjih deset let imamo približno v tej državi probleme s financami, z javnimi financami, od tega ste bili vsaj polovico, vsaj polovico te dobe na oblasti in ste imeli vse vzvode, da bi lahko postavili bolj zdrave temelje za delovanje celotnega finančnega sistema. To, kar dela minister Čufer, sedanje vlade, je pač reševanje nakopičenih problemov iz prejšnjih vlad, ki ste jih obilno pripomogli, da so se ustvarili. Hote ali nehote. Samo dve zadevi bom povedal. Prvič v času debelih krav je bilo vržena silna količina denarja v kompleten bančni sistem. 25 milijard se je takrat zadolžilo gospodarstvo. Vemo, kdo je bil takrat predsednik vlade, vemo, kdo je bil takrat minister za finance, vemo tudi, da je takratni minister za finance opozarjal svojo lastno vlado in svoje lastne poslance in pripravil tudi zakon o zavarovanju, po katerem si ne bi mogel več zavarovati kreditov na podlagi delnic tistih podjetij, ki se šele kupujejo. Zakaj ste to podaljšali za eno leto? Ta zakon bi moral stopiti v veljavo 1. januarja 2007, gospodje in gospe. Pa ste ga suspendirali za eno leto. In kdaj je bilo danih največ kreditov v obtok, tako imenovanih tajkunskih kreditov? Kdaj so bile te najbolj silne zgodbe okrog prevzema teh raznoraznih firm, ne samo prevzema s strani tistih, ki so vodili te firme, ampak tudi prevzema drugih firm ali konkurenčnih ali kakšnih tretjih? Skratka, ta denar ni bil porabljen za razvoj firm, za tehnološki napredek, ampak za prevzeme oziroma za tako imenovano lastniško konsolidacijo. To je bil vaš velik prispevek k zdravim financam, zelo velik. Druga stvar. Velik prispevek tudi takrat, ko niste bili v vladi, ko ste rušili od začetka sramežljive, potem bolj odločne predloge Pahorjeve vlade, če ne že direktno, pa ste vsaj indirektno honorirali vse tiste, ki so poskušali – in so tudi uspeli – na take ali drugačne načine zadeve preprečiti. Takrat so nastajale velike luknje, zato imamo danes invalidno reformo pokojninskega sistema, ki jo bomo morali spet popravljati, zato se pogovarjamo še zmeraj o trgu dela, zato imamo še zmeraj težave glede področja sive ekonomije in tako naprej. Takrat se je to preprečilo. To je bila tudi zasluga. Tudi takrat, ko niste bili na vladi, ste obilno pripomogli k temu, da so se zadeve tako in tako odvijale. Če preidem na obdobje ko ste prevzeli naslednjo vlado. Lansko leto okrog bank, ki so glavni očitek ministru, do konca maja sploh ni bilo govora v Državnem zboru. Sam sem najmanj trikrat opozoril prejšnjega ministra na Odboru za finance, da je potrebno dati odgovore glede na zahtevo Evropske centralne banke glede dokapitalizacije obeh sistemskih bank. In kaj se je zgodilo? Šele junija meseca se je prišlo, ker je bilo rečeno, da je konsolidacija javnih financ prioriteta in da banke bodo že prišle na vrsto, smo prišli do tako imenovane pogruntavščine – kako so že zapisali te obveznice? Jaz sem jim rekel, ne bodo Coco Chanel, ampak bodo CoCo Bell. In tako so tudi bile. S tem smo pravzaprav kaj naredili? Tisto, o čemer je bilo že danes govora, kar je gospa poslanka Ljubica Jelušič povedala: tri milijarde denarja, ki si ga je Križanič sposodil in ga vložil v bančni sistem za ohranjanje solventnosti, je bil del tega spremenjen potem v hibridni instrument; in še naprej – kaj se je tu zgodilo? Da smo v letošnjem letu dobili in še niso prikazani v zaključnem računu za lansko leto, smo jih dobili v letošnji proračun v višini 385 milijonov. Tako ste nam pustili takrat, ko se je vlada prevzemala, skoraj 900 milijonov luknje v proračunu. In potem govorite, da je bil vaš proračun realen, restriktiven, malo minusa imel! Ja, zmeraj opozarjate, da je treba daljše časovno obdobje gledati. V redu, ampak glejte ga tudi, kadar gre za nasprotno stran, ne samo kadar gre za vas. Potem ko smo sprejeli po takih in drugačnih zapletih te zakone okrog tako imenovane slabe banke – mimogrede, naše nasprotovanje ni šlo v smeri tega, da ne bi hoteli, da se to reši, ampak smo se spraševali, ali je ta instrument najbolj primeren. Ali ne bi lahko uporabili tudi kakšen drug instrument, kot je, recimo, lastninjenje ali kot je, recimo, neposredna dokapitalizacija bank na podlagi podatkov, ki bi jih morala dati tudi Banka Slovenije. No, ampak odločili smo se za slabo banko, čeprav vemo, da slabe banke običajno nastanejo na začetku finančne krize, ne pa proti koncu. Kljub temu pa se nekaj zelo pozabilo. V tem zakonu se enostavno ni predvidelo načina, kako se bodo slabe terjatve prenašale na tako imenovano slabo banko. Šele z Zakonom o bančništvu, ki ste mu nasprotovali in smo o njem morali ponovno odločati, smo dejansko postavili instrumente, na podlagi katerih se lahko ti prenosi, te transakcije sploh opravljajo. Danes je veliko ljudi govorilo, da nekdo ne zna brati. Očitno nekateri berete samo časopise, malo manj pa tiste zadeve, ki so bolj pomembne, se pravi, predvsem dokumente, zakone in zakonske rešitve. Pri Zakonu o dohodnini ste vsi vehementno trdili, kako je to naperjeno proti družinam, malim ljudem in tako dalje. Tisti, ki je naredil simulacijo učinkov tega zakona, pa ni treba, da je velik finančni strokovnjak, je zelo lahko ugotovil, da dve tretjini tega, kar zakon predvideva v višini 30 milijonov, se nanaša na tako imenovano ukinitev seniorske olajšave. To pomeni, da 20 milijonov tega bomo prispevali tisti, ki imamo več kot 65 let. Gospodje, 8 nas je v parlamentu takih. Nekaj malega bodo prispevali tudi tisti, ki jim je po sklepu Ustavnega sodišča, to so delavci, dnevni migranti, morali plačevati višjo dohodnino, vse ostalo je pa hipotetično, so pa predvideni učinki. In nikomur se nič ne zgodi, če se plače ne dvignejo. Če so plače enake, se nikomur dohodnina ne spremeni, razen tem kategorijam, kar sem zdaj povedal. Ampak koliko je bilo tega besedičenja, blebetanja, oprostite izrazu, v Državnem zboru, kako je to napad na družine, na male ljudi in tako dalje. Zato bi tudi rad, da bi se kdaj malo bolj strokovno poglobili in da bi malo tudi te stvari lepše znali prezentirati. Kar se pa tiče konkretno teh očitkov ministru. Povedal sem že prej, da na polovico vprašanj bi si lahko kar sami odgovorili, za eno četrtino vprašanj verjetno minister sploh ni pristojen, ker če bi se le dalo, bi vi interpelirali tudi guvernerja Banke Slovenije, kajti vsi dobro vemo, kako je prišlo do tega predloga, ki ga je sprejela Vlada, glede nadzorovane likvidacije obeh malih bank. Ta predlog je prišel na pobudo guvernerja Banke Slovenije in Vlada, pravzaprav je to njena funkcija, funkcija finančnega ministrstva, ministra in Vlade, v tem, da se zagotovijo za nemoteno delovanje tako imenovana državna jamstva, ki jih ne more zagotoviti Banka Slovenije. To je vsa ta zgodba. Zdaj pa, kaj je boljše, kaj je slabše, o tem smo govorili že septembra in sta minister in guverner povedala, da je stečaj slabša možnost. To sta povedala. Povedali so tudi vsi strokovnjaki, zato ker ta način omogoča tudi več manevrskega prostora za ohranitev zaupanja v banke kot institucije. Temeljna razlika med stečajem in nadzorovano likvidacijo je pa predvsem v tem, da banka v likvidaciji deluje naprej. Pogoji varčevanja, odplačevanja posojil, pravice in obveznosti komitentov se poravnavajo glede na pogodbene obveznosti. Poteka plačilni promet in vse ostalo. Likvidacija je postopna, omogoča večje prilagajanje, za nameček pa omogoča tudi lažje neomejeno jamstvo za vse varčevalce. Stečaj tega ne omogoča. Zato je tudi nevarnejši in veliko bolj tvegan, poleg tega pa bi stečaj udaril naenkrat. Z vso silo bi udaril in bi v dvajsetih dneh morali štiristo milijonov iz proračuna dati, zato da bi pokrili vse hranilne vloge, za katere jamči država. Torej, to kot poslušam ponovno v temu parlamentu, kako je to, to je zdaj čisto vaš pogled na stvar. Če se dva strokovna pogleda bojujeta – nič narobe, narobe pa je, če se obtožuje, da ima tisti, ki se ne strinja z vami, da ima neke pritlehne, zahrbtne in ne vem še kakšne namene. To je pa narobe. To pa niža diskurz javne razprave v tej državi, v temu parlamentu in poneumlja narod. To je vsa resnica. Da vam še nekaj povem; zdaj mi je tudi malo bolj jasno, zakaj vi ne odgovorite na vprašanje, čemu takšen stečaj, zakaj hiter stečaj. Samo po tem, kar sem včeraj v Delu in danes v Dnevniku prebral, mi je bolj jasno. Bolj jasno mi je, da je Sod pod vodstvom Marka Pogačnika – qui presente, bi rekli Italijani – kupoval obveznice brez soglasja Banke Slovenije, v letih 2007. To je tisto inkriminirano leto, v katerem je bilo največ lumparij v finančnem sektorju narejenih. Jasno, tudi stečaj bi pomenil lažjo možnost pometanja stvari pod preprogo. Veste in kadar očitate, tukaj so zdaj neki specialisti v Državnemu zboru, da drugim očitajo neke lumparije in neke nečedne zgodbe. Ampak, kdo se je že sestajal na avtocesti? Kdo je bil ta šef kabineta – ker danes smo slišali o enemu šefu kabineta, jaz povem še za enega drugega šefa, ki je bil tudi mlad, pa se je s Hildo Tovšak sestajal na avtocesti. Kaj sta se pogovarjala? O hruškah pa o tem, če bo dobra letina? Veste, vsaka stvar, vsaka palca ima dva konca. Zato, kadar gremo v tako nekontrolirano neko obtoževanje in obtožujemo ljudi za to, česar niso storili oziroma kaj so storili dobro, potem pomeni, da imamo res neke drugačne namere. Da želimo nekaj prekriti. In vi interpretirate tukaj prisotnega ministra, zato ker je delal na podlagi strokovnih meril. Tega še nisem videl. Že tako se bo vpisal v zgodovino, ker to je prvi finančni minister, ki je bil interpeliran za časa sprejemanja proračuna in Zakona o izvrševanju proračuna in pa Zakona o izvrševanju proračuna. Sicer mu bo ta ius primae noctis pripadal. Prvi minister! Tako dragi moji kolegi, imam občutek, da se ta interpelacija dela samo zaradi neke interpelacije, zaradi ustvarjanja nekega kaosa in zaradi tega, ker dejansko ne morete preboleti, da niste uspeli zadržati koalicije. Ni res, da sta Pozitivna Slovenija in SD krivi za to, da je padla vlada Janeza Janše. Mi nismo imeli dovolj glasov, da bi to storili, ampak vi ste izgubili tri od štirih koalicijskih partnerjev, zato je padla vlada, o tem govorite. Zdaj pa še glede tega famoznega kredita, o katerem ste prej govorili, da ni pojasnil, pa je – tisti, ki je pozorno ministra poslušal –, je vse pojasnil, razen da ni pojasnil, kar je pa logično, kar je pa tudi razumljivo in tudi v skladu s pogodbo, kdo je ta kupec. Če vam zdaj povem, zakaj je pomemben ta kredit? Ta kredit je bilo pomembno pridobiti zato, namenjen bo pa predvsem za sanacijo bančnega sistema, da bomo lahko takrat, ko bodo opravljeni stresni testi in ko bomo dobili to poročilo, nemudoma izvedli obe operaciji. To pomeni tudi čimprejšnjo dokapitalizacijo in v bistvu je to previdnostno posojilo, ki ga ima na zalogi, ga mora imeti za ohranjanje refinanciranja problemov, ki lahko nastanejo. Kar je pa pomembno na simbolni ravni, je pa pomembno zaradi tega, ker se je s tem kreditno dokazalo, da se lahko Slovenija vrne tudi na evrski trg in da se lahko zadolži tudi v evrih, da lahko izda normalne obveznice, ne pa, da se eventualno koketira in pač rešuje zadeve preko hedge skladov ali pa nekih skladov tveganega kapitala v Ameriki. Poleg politične stabilnosti daje to tudi zaupanje vlagateljem, potencialnim vlagateljem, ki bodo potrebni, ko bomo izvedli to operacijo. Torej, vsak dobronameren človek, zlasti pa tisti, ki se ukvarja s politiko, bi moral to potezo pozdraviti, ne jo pa inkriminirati. Da so pa pribitki na tovrstne obveznice višji, je pa popolnoma logično, saj mi smo imeli zaprt evrske [[...]]Prejšnji minister Šušteršič se sploh ni mogel zadolžiti na evrskem trgu. A smo mi to pozabili? Zakaj je šel takrat v Ameriko? Takrat smo vsi pozdravljali in rekli, kakšen velik uspeh je bil, ko je dobil te desetletne obveznice po pribitku 5,7 %. To je pa res bil najvišji pribitek v zgodovini Slovenije. Zato resnično predlagam, da se začnemo pogovarjati bolj realno. In še ena stvar, tu pa le moram povedati, ker tukaj gre pa za vrhunsko manipulacijo. Kar se tiče Evropskega mehanizma za stabilnost, tako ESM, o katerem je bilo govora zadnje dni, in tudi prvak opozicije je zelo patetično ugotavljal, da bi pa Slovenija ja lahko uporabila ta instrument. Poglejte, saj pravite, da imate velike finančne strokovnjake znotraj svoje poslanske skupine, izven stranke. Mislim, da dobro veste, da je to mehanizem v nastajanju. To je mehanizem, ki bo predvidoma stopil v veljavo nekje v septembru naslednje leto. Tudi Slovenija je o tem že sklepala, smo tudi pristopili k temu in primerjave s tem pa s Španijo, sploh niso ustrezne. Španija ni dobila ESM. Ona je dobila poseben aranžma po F-sistemu, in je morala, dobro veste, kakšne ukrepe sprejeti. ESM v tem trenutku, ko še ni operativen, pomeni isto kot prihod trojke v Slovenijo. To je isto, to je enačaj. Ta trenutek, še enkrat ponavljam, in zato govorim, da je vrhunska manipulacija v tem, če govorite, da bi se lahko zadolžili po 0,25 in ne vem kakšnem. Res pa je, da ne ta vlada ne minister nista rekla, da se tudi Slovenija ne bo poslužila tega instrumenta, kadar bo postal operativen. Ker prednosti tudi tega so ne samo da ima nižje obresti, ampak tudi v tem, da ne gre v javni dolg, ampak zdaj, dokler pa ta mehanizem še ni vzpostavljen, pa gre v javni dolg, gospe in gospodje. Gre v javni dolg. In tisti, ki govori o tem, da je ta mehanizem dosegljiv in da pravzaprav minister noče, ker raje dobiva neke provizije – tako je bilo razumeti –, ne ve, kaj govori. Nisem za to, da v Državnem zboru govorimo kar vse vprek. In če je ženski del predlagateljev na nek način pogrešal ministra tukaj zaradi tega, ker ga rade vidijo, vidim, da ga tudi moški del pogreša – zato da na njem izživlja vse svoje frustracije. Pa ne bi zdaj več o tem govoril. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko imata, prvi je dvigni prej roko gospod Krivec, potem mag. Pogačnik. Vendar ne vem. Magister Pogačnik je bil osebno imenovan. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za besedo. Nisem bil osebno imenovan, ampak je bilo v množini kar precej stvari in sem se čutil vseeno dolžan, da nekatere stvari pojasnim. Gospod Čehovin je govoril tukaj o vsem in vsemu, vem, da mora pokriti čas, zato da ne bo delitve, vendar je bil kar malo netočen. Mislim da je sama intrepelacija osnovna praktično na dogodkih, ki so se dogodili v letošnjem letu. Mislim, da je gospod Čehovin napačno razumel, da govorimo o vsem in o ne vem kakšnem dolgem obdobju, kjer on ni prisostvoval in tako naprej. Interpelacija govori o Factor banki oziroma Probanki in o ukrepih, ki so se zgodili spomladi in poleti. Takrat je bil gospod Čehovin tudi v Državnem zboru in je tudi verjetno o nečem odločal. Glede na njegovo razpravo pa vidim, da imajo v tej vladi skoraj že dva ministra za finance, ker celo nekatere stvari pojasnjuje, ki jih niti sam minister ne ve, glede namena tega novega posojila. Včeraj sta predsednica Vlade in minister govorila o nekem namenu, gospod Čehovin govori že o tretjem namenu tega kredita, tako da se boste morali zmeniti, za kaj je tak kredit bil najet na zaprtem trgu, ne pa na odprtem trgu. Očitno vsi vemo, zakaj na zaprtem trgu, po današnji razpravi bo to še bolj jasno. Odprti trg pomeni, da je treba dati na plano vse bilance, da je treba pojasniti vse druge okoliščine, na zaprtem trgu se lahko pod mizo trguje in tudi obresti prilagaja in, jasno, tudi provizije in zato očitno so nekateri eksperti že iz preteklih časov. Druga zadeva, o kateri je bilo veliko govora, je pa dokapitalizacija Factor banke in Probanke, ki se je ravno tako zgodila v obdobju, ko sedite v tem parlamentu, in to v maju mesecu, in na katero še vedno čakamo odgovor. Vse bolj se mi dozdeva, da je dejansko ta dokapitalizacija očitno ušla mimo ministra za finance, zato je tudi v zadregi, kako bi to pojasnil. Kajti ugotovil je, da je, ko je sprejel ministrstvo, je imel v omari mrtvake in verjetno bi kot dober finančni strokovnjak težko dal mrtvaku neko podporo. Gospod Čehovih je tudi povedal, da je za sklep ali vso zgodbo okrog nadzorovane likvidacije odločil oziroma dal pobudo guverner banke. Tukaj se boste tudi morali zmeniti, kdo je glaven in odgovoren. Očitno želite krivdo za to, da se ni odločilo za stečaj ampak za nadzorovano likvidacijo, prevaliti na guvernerja banka. Tudi to prvič slišim in očitno gospod Čehovin ve več kot ministrstvo za finance. Mi želimo samo slišati, na osnovi kakšnih podatkov sta se oziroma se je odločilo o tem, da je nadzorovana likvidacija boljša od stečaja, in mislim, da je to čisto upravičeno. To bi lahko bilo na dveh papirjih analiza in tudi minister je povedal, da je bila medresorska komisija ustanovljena, ki je tehtala obe opciji, ki so jih imeli na mizi, in se odločila za manj slabo. Da se odločiš za nekaj, kar je manj slabega, verjetno moraš imeti neke podatke, ne rabiš se samo v eni gostilni usesti pa reči, kaj bom naredili. Ker če rečeš, da je manj slabo, moraš v naslednjem koraku tudi pokazati, kaj je boljša [[…]]
Replika je bila [[…]]
Ja, še ni minutka, še pol sekunde [[…]] Gospod Čehovin, res se je treba poslušati pa tudi prebrati interpelacijo in boste videli, da govorimo o stvareh, ki so se zgodile v tem mandatu in v času tudi vašega sedenja v Državnem zboru.
Magister Marko Pogačnik, replika.
Predsedujoča, hvala za dano besedo. Samo pozval bi kolega Čehovina, da preden kaj komentira, da zadevo preveri, pa da jo prouči, Sod nikdar ne bi potreboval soglasja Banke Slovenije, kot ste vi rekli, za nakup teh obveznic. Teh obveznic je bilo izdanih za 60 milijonov, Sod jih je kupil za 1 milijon, ni bilo s tem nič narobe. To je bilo v letu 2007, ko je Probanka veljala verjetno za eno izmed rastočih bank, tudi vse napovedi so bile pozitivno. Mislim, da je bi ta komentar neprimeren, sploh pa je bil zavajajoč.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Černač kot predlagatelj.
Gospod Čehovin se na stečaj gotovo spozna. Vendar je potrebno pri stečaju razlikovati med primeri, ko je aktive več kot pasive. V takih primerih je tak stečaj gotovo slaba rešitev in škodljiv. V primerih, ko je te pasive več kot aktive, kjer je pa likvidacija slaba rešitev. Če prav razumem, ti dve banki nista bili kaj dosti vredni. Če bi ju, recimo, želel minister takrat, ko sta mu padli, kot je rekel, iz omare, prodati – ali bi dobil zanju en evro, če bi ju prodal z vsemi ostalimi bremeni? Verjetno ne. Ker če mora država jamčiti za milijardo 30 milijonov in če bo minimalen strošek nekaj manj kot pol milijarde, potem ti dve banki nista bili vredni praktično nič. Kljub temu da nista bili vredni nič, je minister dodatno naložil vanju maja meseca 108 milijonov evrov. Danes beremo, da potekajo neke policijske preiskave zaradi tega, ker naj bi nekdo želel prodati neke ničvredne delnice za 4,8 milijona evrov. Tukaj gre pa za bistveno višje zneske, ki se dogajajo pred očmi vseh nas – pa nič! Kdo naj bi plačal ta zapitek prvi? Verjetno ne država in davkoplačevalci, ampak nekdo drug, se pravi ti lastniki in vsi ostali. Temu smo nasprotovali in zaradi tega smo vložili interpelacijo zoper ministra. In mimogrede, vizavi tem preiskavam, pred leti, mislim, da je bilo to leta 2009, smo na seji Komisije za nadzor javnih financ ugotovili, da je državni sklad kupil za 6 milijonov evrov obveznic nekega zasebnega podjetja, ki sodi v interesno sfero gospoda Petana. Tiste obveznice niso bile vredne niti mogoče 100 tisoč evrov. Ali je bila kakšna preiskava tam? So koga zaprli, priprli, komu kaj zaplenili? Nikomur! Toliko o verodostojnosti teh filmskih predstav za javnost, ki se dogajajo vzporedno s temi izrednimi sejami in ki so slabo ogledalo delovanja pravne države. Govorijo ravno o nasprotnem Gospod Čehovin se verjetno tudi malo stara in pozablja stvari za nazaj. Spomni se mogoče nekaterih blizu oziroma ravno obratno; tiste za nazaj se spomni, te, blizu pa pozablja. Kdo je bil tisti, ki je blokiral postopek pričetka sanacije bančnega sistema, če ne ravno Pozitivna Slovenija in Socialni demokrati? Lani. Kdo je bil tisti, ki je več kot pol leta odmaknil ta postopek in ta začetek, zaradi česar bo breme, ki ga bomo morali vsi skupaj plačati, bistveno večje, kot bi lahko bilo? Bivša opozicija na čelu z gospo Alenko Bratušek je bila tista, ko je do konca blokirala vse te odločitve, ustanovitev slabe banke in vse, kar je povezano s tem. Govorite o tem, da je bila pokojninska reforma slaba. Zakaj ste pa glasovali zanjo? Čehovin Jerko "za", 4. 12. 2012. Pljuvate v lastno skledo. Okoli 3,6 milijarde evrov, ki jih je najel nekdanji minister za finance Križanič in jih potem plasiral v banke, zato da so še lahko dihale naprej – če bi namesto tega takrat pristopil k ustanovitvi slabe banke v letu 2009, potem se danes o teh problemih gotovo ne bi pogovarjali. Gotovo bi imel danes minister za finance, pa mu s tem ne laskam, ampak bi imel lažje delo, gotovo. In verjetno bi mogoče ne sprejemal tako slabih odločitev, kljub temu pa sprejema slabe odločitve, in slabo je, da gre po poti gospoda Križaniča, ki je zelo odgovoren za stanje javnih financ, zaradi tega ker je velik del tega finančnega bremena nastalo ravno v njegovem obdobju, zaradi tega ker se je država enormno zadolževala, vendar še vedno bistveno počasneje, kot pa se zadolžuje zdaj pod tem ministrom, [[...]]
Predlagam, da ne govorite o prejšnjih ministrih, ker se ne morejo zdaj zagovarjati, jih ni tukaj.
[[...]]s tem da so zdaj pribitki oziroma višina teh obrestnih mer višja, kot je bila takrat. Mislim, da je vsem nam po tej predhodni razpravi, po moje, postalo popolnoma jasno, da gospod Čehovin podpira, da davkoplačevalci prednostno sanirajo dve privatni banki, in ne tisti, ki so ju oropali, da za to namenimo milijardo 30 milijonov evrov denarja. Na podlagi te njegove razprave lahko ugotovim, da se strinja tudi s tem, da je prav, da so si lastniki izplačali dividende, ne pa vložili ta denar v reševanje njihovih zasebnih bank. Se pravi, po tej razpravi je prav, da so potegnili vse, kar se je dalo potegniti ven iz teh bank, in ju prepustili v reševanje davkoplačevalcem, in prav je, da se zadolžujemo po 5 ali 6 % obrestni meri, narobe je, če bi se lahko po 1 ali 2, in tako naprej. To je problem, kajti tukaj ne gre samo za zagovarjanje enega ministra, ampak gre za zagovarjanje neke politike, javnofinančne politike države, ki je na dolgi rok nevzdržna in katere bremena bodo nosile bodoče generacije.
Hvala lepa. Postopkovno ima gospod Srečko Meh.
Gospa podpredsednica, nedopustno je, da gospod Černač govori tukaj omalovažujoče o nekom, da je že star in da pozablja [[…]]Nedopustno je, ne gre tako. Najmanj, kar bi lahko bilo pri tem primeru, je, da bi lahko zdaj nekdo rekel, da se obnaša pobalinsko, pa tega ne morem reči. Neodgovorno pa. Tako se ne govori, tukaj smo vsi poslanke in poslanci, mlajši in malo mlajši, zato še enkrat, to je nedopustno, zato prosim, da to preprečite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Verjetno ste opazili, da sem gospoda Černača opozorila, da ne govori o nekom, ki ga ni tukaj. Repliko ima gospod Jerko Čehovin.
Imam repliko na predstavnika predlagatelja. Okrog tega ne bom, njegovih gerontoloških ugotovitev in tako dalje, ampak gospod Černač je mojster podtikanja kukavičjih jajc. Res! Iz tega se potem zgodijo te kukavice, se razletijo povsod. V parlamentu sem imel danes priokus, da se je splazil duh pokojnega Višinskega. Tukaj se obtožuje, se sodi in na koncu bi radi, da se še eksekucije delajo. Glede privatnih bank, še enkrat povem; stroka ne pozna ne privatnih ne ostalih bank in institucija slabe banke ne loči med zasebnimi in državnimi bankami. Vi tudi veste, zakaj so glavni pomisleki na tako imenovano slabo banko. In tudi celo gospod Šušteršič kot nekdanji minister je izjavil, je rekel: "Ne podpiram," to je bilo tri leta nazaj, "slabe banke, ker pomeni neupravičeno darilo privatnim lastnikom." V postopku sanacije bančnega sistema se sanirajo vse banke, ne glede na lastništvo; in to bi morali vedeti, ko govorite o tem. In še nekaj, ne rešujejo se banke; tiste banke, ki se likvidirajo, se ne rešujejo – kar se stalno govori, da se rešujejo. Se ne rešujejo, ampak se te banke nadzorovano peljejo v likvidacijo. Še nekaj glede tega, da so zaščiteni depoziti nad 100 tisoč. Vsi depoziti, tudi državni so, največji so bili državni. Zakaj pa ni bilo postavljeno vprašanje, kdo je pa prvi, ki je dal te depozite v ti dve banki.?! O tem se ne govori, samo zadnje, to, kar je bilo, zato da se je ohranila insolventnost teh bank, dokler se ni ugotovilo, da lastniki teh bank ne želijo, ali ne morejo, ali nočejo dokapitalizirati. Šele potem, ker je grozila nelikvidnost, nesolventnost in tudi s tem okužba celotnega bančnega sistema, se je Vlada na predlog medresorskih, da bom bolj precizen, medresorske skupine, ki je bila imenovana s strani Banke Slovenije in Vlade, odločila za to, za kar se je odločila. Še danes trdim, da je to pametnejše, boljše za Slovenijo in tudi takšen ukrep podpiram.
Hvala lepa. Gospod Marko Pogačnik, nisem razumela, na koga, ker gospod Čehovin je imel repliko in na njega ne morete [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Sedaj ne morete imeti; replike na repliko ni, lahko se prijavite na razpravo, ker gospod Jerko Čehovin je imel repliko na predlagatelja in repliko na replike žal ni. Prej pa ste dobili od mene besedo. Naslednji ima besedo gospod Franc Breznik [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa. Spoštovana predsedujoča, v 70. členu Poslovnika si lahko preberete zadnji stavek: "Replika na repliko ni dovoljena, razen če je predsedujoči ocenil, da so bile navedbe v repliki netočne." Gospod Pogačnik se sklicuje na točno ta stavek. Predlagam, da se v tem primeru predsedujoči odloči, da gospod Pogačnik dobi besedo.
Glede na to, da v parlamentarni praksi replike na repliko ni bilo in ker jaz ne morem trditi kot predsedujoča, da sem ocenila, da so bile navedbe v repliki netočne, žal ne morem dati replike na repliko. Gospod Zvonko Černač kot predlagatelj? Izvolite.
Tudi jaz se staram, če bo kaj lažje, gospod Meh, tudi jaz sem nekaj pozabil povedati, pa bom zdaj izkoristil to priložnost. Gospod Čehovin je govoril tudi o tem, kdo naj bi bil odgovoren za to ekspanzijo kreditov v podjetjih v obdobju 2007, 2008. Govoril je o 25 milijardah in pri tem govoril o tem, da ima mehanizem za ustavitev oziroma za določanje obsega tega potenciala Vlada Republike Slovenije oziroma minister, ki je pristojen za finance. Nima ga! Seveda ga nima, Banka Slovenije ima ta mehanizem oziroma ta okvir – ga je imela takrat in ga ima danes. In kdo je bil takrat guverner, ko se je zgodila ta nenormalna rast po mnenju gospoda Čehovina? Gospod Gaspari, ki je kasneje postal v Pahorjevi vladi minister! Glede zakonodaje v času ministrovanja ministra Vizjaka, takrat je bila pa sprejeta zakonodaja, po kateri so te tajkunske glave pogledale končno izpod teh loncev. Ko so se tisti, ki so prikrivali te prevzeme, morali na podlagi te zakonodaje razkriti. In mi ne problematiziramo depozitov v času, ko sta banki normalno delovali v letu 2008, 2009, ni problem tisto obdobje, problem so depoziti danes, v tistem obdobju, ko je bilo jasno, da jo je potrebno ukiniti. Minister je sam povedal, da je bilo jasno, da jo je potrebno ukiniti, kljub temu pa je maja namenil dodatno injekcijo v višini 109 milijonov evrov kot depozit države vanjo. Gotovo je potrebno pristopiti k sanaciji bančnega sistema neodvisno na lastništvo, vendar pa mora biti pristop pošten in enakopraven do vseh. Mi trdimo, da je bil tukaj ubran privilegiran pristop, vendar ne z vidika interesov države in davkoplačevalcev, pač pa z vidika interesov tistih, ki nosijo največjo odgovornost, da sta ti dve banki zavozili. Pričakoval bi oziroma verodostojnost gospoda Meha pri teh intervencijah bi bila pa mnogo večja, če bi interveniral kakšni dve uri nazaj, ko je gospa Lejla Hercegovac dejala, citiram: "Mene res, gospod Jerovšek, skrbijo vaši možgani, mislim, da imate vtičnice vse prav, ampak so pomešane in niso na pravih mestih." In tako naprej. Takrat ni bilo intervencije gospoda Meha, zaradi tega je tudi vsaka njegova nadaljnja intervencija, ki se je zgodila ali pa se še bo zgodila, neverodostojna in nepotrebna.
Hvala lepa. Gospa mag. Lejla Hercegovac imate repliko. Izvolite.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Mislim, gospod Černač, da ni prav, da ponavljate stvari, ki niso vam izrečene. Če bi bili pravi kolegi in kolegice v Državnem zboru, bi svojega kolega Jerovška opozorili, da vsake besede ne obrača, da ne žali poslancev, enega po enega v Državnem zboru, vi pa to mirno gledate. Poglejte, enkrat mu tudi nekdo mora povedati, da ni prav, da tako dela. Mislim, da tudi vi enako mislite, ampak niste korektni.
Hvala lepa. Kot predlagatelj, gospod Zvonko Černač.
Ja, nekaj podobnega sem pričakoval, gospa Lejla Hercegovac. Ker se mu vi niste sposobni opravičiti za nedostojne besede, ki ste jih izrekli v Državnem zboru, se jaz gospodu Jerovšku opravičujem v vašem imenu za to, kar ste nedostojnega o njem malo prej govorili [[...]]
Samo malo. Predlagam, da se razprava nadaljuje brez žalitev, kdo je kaj sposoben in kdo ni. Mag. Lejla Hercegovac ima repliko.
Gospod Černač, niste dobro obveščeni. Vprašajte kolega Jerovška, o čem sva se midva pogovarjala. To pomeni, da nimate prave informacije.
Hvala lepa. Sedaj pa ima razpravo gospod Franc Breznik, za njim naj se pripravi gospa Alenka Jeraj in potem gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana ministra! Upam, da se boste danes z argumenti, da vas ne bo minister za obrambo branil z vsemi sredstvi – morda je to simbolično. Kolikor vem, je Slovenska vojska v zelo dobri kondiciji. Se kar bojim nastopati danes, ampak vseeno. Predstavil bom nekaj argumentov, za katere mislim, da so bistveni, pa tudi prosil bi, da se vrnemo nazaj v tržno gospodarstvo, v svet trga, v svet tistih ljudi, ki gledajo na nas iz kompletnega sveta in ki ocenjujejo našo ekonomsko politiko ene, druge ali tretje vlade. To je tisto, kar je pomembno, zaradi česar smo se danes tu zbrali, in tisto, zaradi česar smo sploh postavili to našo preljubo državo. To našo preljubo smo konstituirali na začetku 90. let samo zaradi tega, ker je prejšnja država močno kršila osnovne človekove pravice in temeljne svoboščine in ker državljani in državljanke prejšnje države niso imeli blaginje. 90 % ljudi je živelo dobesedno na pragu revščine v primerjavi s srednjeevropskimi državami in samo peščica je bilo tistih, ki so živeli v privilegijih bivšega udbokomunističnega sistema. Tisto, kar je pomembno, je pomembno, da tržno gospodarstvo deluje v popolni konkurenci. Tržno gospodarstvo ne more delovati izven popolne konkurence, ne more delovati v monopolih. Tržno gospodarstvo mora delovati v družbi odgovornih posameznikov in tržno gospodarstvo deluje tudi po principu pozitivne kadrovske selekcije. To so tisti temeljni biti, da lahko tržno gospodarstvo deluje. Slovenski narod se je odločil z veliko večino za to, da gre v kapitalizem, da gre v samostojno državo in da gre v tržnogospodarski sistem. To govorim danes zaradi tega, ker na tržnogospodarski sistem pač trg reagira. Vlada z ekonomsko politiko daje signale, z vsako izjavo, z vsakim dejanjem daje signale na trg. Tam se ljudje dnevno milijonkrat odločajo racionalno, mnogokrat neracionalno, zaradi tega tudi ekonomija kot takšna težko deluje po nekem principu naravoslovnih znanosti in to je tisti problem, ko mi teh velikih spremenljivk neke družbe ne moremo čisto predvideti, lahko jih v nekaterih zadevah predvidevamo. Trg se odziva na eno in drugo makroekonomsko politiko neke vlade, seveda z razmerami. V našem primeru, ko je naša suverenost, o kateri ste danes nekateri govorili, lahko rečem, delno ohromljena, zato ker si ta denar izposojamo, ker naš poračun ima manko, kot bi temu rekli, in zaradi tega trg reagira tako, kot reagira. Tisto, kar lahko očitamo ministru, torej o tistih dveh točkah, ki ste jih danes že na veliko razčlenjevali, torej predvsem, zakaj se je odločil za likvidacijo namesto stečaja dveh manjših tajkunskih bank, ki nista v slovenski sistemski banki, ki imata relativno malo varčevalcev, relativno mali fond. To je tisto, kar je osnovno vprašanje današnje teme. In, ali so to znamenja za trg; ali minister deluje pasivno, ali minister za finance, ki je v vsaki vladi eden najbolj pomembnih ministrov, deluje tudi na ostale ministre, ali ti ministri delujejo po nekaterih njegovih načelih in ali spodbuja neko ekonomsko politiko, ki bi bila za trge bolj uspešna. Predvsem je pomembno to, da ta vlada, pod tem vodstvom, ni izpeljala nobene resne strukturne reforme. Nagnjenja vseh tistih, ki govorijo, ki kritizirajo Slovenijo, so predvsem v smeri, da naši trendi kažejo, da pada konkurenčnost slovenskega gospodarstva. To je osnovna poanta ali pa osnovna anamneza slovenskega gospodarstva in to je tisto, kar je najbolj pomembno. Če pogledamo še enkrat, ker ministra prej ni bilo, ko je kolega Černač nekako kazal diagram pribitkov na slovenske obveznice, lahko vidimo točno to, kako trgi reagirajo. Upam, da minister pozna ta diagram; ta diagram – še enkrat, da ga ponazorim – kaže iz pribitkov, ki so bili skoraj blizu 7 %, ko je Janševa vlada v februarju 2012 prevzela vladanje. Ti pribitki so že v marcu 2012 padli na stopnjo nekaj nad 5 %, potem se je začelo tako imenovano blokiranje s strani takratne opozicije, predvsem je bila narejena tako imenovana referendumska blokada, blokada tudi sindikatov na ulicah, kjer ste blokirali skupaj tako imenovani obe rešitvi, torej rešitev slabe banke in rešitev Slovenskega državnega holdinga. Po tistem ko je Ustavno sodišče povedalo, da bi referenduma lahko pripeljala do neustavnosti, z naslednjimi argumenti, ti argumenti so pa bili predvsem, da je učinkovito izvajanje funkcij države, vključno z ustvarjanjem pogojev za razvoj gospodarskega sistema, uresničevanje človekovih pravic, zlasti pravic socialne varnosti in varstva dela ter pravic do svobodne gospodarske pobude. To pomeni, gospodarstvo je tisti temelj, ki daje močno ustavno večino za vse ustavne pravice v tako težkih razmerah za to državo. To je tisto, kar je povedalo Ustavno sodišče in tisto, kar ni povedala Slovenska demokratska stranka. Spoštovani gospod minister, poglejte, Slovenija se je obvezala, da bo v sklad ESM plača 342 milijonov evrov. Mi tega sklada do sedaj nismo izkoristili, torej zadolževanja po vrednosti 0,25 % nismo izkoristili. Moje vprašanje je še vedno: Zakaj smo se zadolžili za stopnjo nekaj manj kot 5 % na triletne obveznice? To je tisto temeljno vprašanje in to je tisti signal, ki nam kaže trg, da vlada, ki ne izpelje nobenega resnega reformnega programa v tako težkih okoliščinah, ima te pribitke na takšni stopnji. Pribitki v teh časih so za Avstrijo – 0,25 %, Nemčijo – 0,21 %, Bolgarijo – 1,2 %, celo za Romunijo, ki ni članica evro skupine in Hrvaško so nekaj nad 4 %. Torej to je ta nezaupnica in to kaže točno ta trend. Torej po "virantovanju", celo kaže na anomalijo, ki je ne morem sam niti približno verjeti, da je Janševa vlada, ki je delovala z omejenimi pooblastili, kot je nekoč izjavil sedanji predsednik Državnega zbora, imela manjši pribitek na slovenske državne obveznice kot vlada Alenke Bratušek. Ko je ta vlada pokazala tudi pasivnost, ki jo jaz očitam ministru, s katero je povzročil večjo materialno škodo, so ti pribitki prišli blizu vrha 7 % in ves čas varirali med cirka 6 do 6,5 %. To so ti trendi, ki kažejo, ki jih trg nakazuje, da ta vlada in ta ekonomska politika, da je zgrešena. Še celo vse tiste zadeve, ki jih peljete v prihodnost, srednjeročno prihodnost, pa kažejo še manjšo konkurenčnost slovenskega gospodarskega sistema. In to je tisto, kar je zastrašujoče, in to je tisto, kar bo jemalo vsem: upokojencem, vsem tistim vašim otrokom, vnukom in vsem tistim, ki bodo za nami nekako morali prebivati v tej naši skupni državi. Gospod minister, jaz vas prosim, da mi odgovorite na dve temeljni vprašanji. Prvič. Zakaj ste maja 2013 dokapitalizirali ali pa dali 100,9 milijona evrov depozitov v dve majhni tajkunski banki, ki ste ju nato spravili v likvidacijo namesto v stečaj? To je tisto temeljno vprašanje, ki se naj izkazuje Sam bi kot ekonomist razumel, če se bi to dogajalo z Novo Ljubljansko banko, bi še nekako razumel, gre za največjo sistemsko banko v Sloveniji in to bi nekako razumel, to bi bilo ekonomsko upravičeno. Ne bi pa razumel, zakaj braniti dve tajkunski banki. Poglejte, spoštovani gospod minister, verjamem, da ste sposoben človek, vedite pa, da pa ste pred Državnim zborom zaprisegli, da boste delovali v blaginjo te države po svojih najboljših načelih. Osebno pa verjamem, da so vaše sposobnosti boljše od sposobnosti gospoda Mencingerja, od sposobnosti gospoda Frana Štiblarja, Veljka Boleta in Maksa Tajnikarja. Ti ekonomisti slovenske ali pa beograjske ekonomske šole bodo šli na smetišče zgodovine kot neuspešni ekonomisti. Jaz verjamem, da je vaš [[...]]
Prosim za pozornost v dvorani. Se opravičujem, gospod Breznik [[...]]
[[...]]potencial, da ste prevzeli to odgovornost, ko ste tukaj zaprisegli, in da te politike tako imenovanega tovarišijskega kapitalizma Foruma 21 ne boste peljali naprej. To je tisto, kar bo ostalo onkraj mene kot poslanca in onkraj vas kot ministra za finance. To bo tisto, ko se bova pogovarjala čez deset let, vi mogoče pred svojimi študenti, lahko jim boste pojasnjevali, zakaj ste branili ta interes, to boste morali povedati za svojo vest. Ne danes meni, tega tudi ne pričakujem, ampak to je tisto, o čemer se bova pogovarjala kot ekonomista, kot kolega morda – jaz vas spoštujem, verjamem, da ne spadate v šolo ekonomistov, ki sem jih naštel – in to je tisto, kar bo. Verjamem, da se boste branili z argumenti. Na koncu bi povedal samo še en rek, ki je nekako znan: "Proračun mora biti usklajen, zakladnica ponovno napolnjena, javni dolg je treba zmanjšati, aroganco uradnikov nujno brzdati in pomoč tujim deželam znižati. Ljudje se morajo spet naučiti delati namesto živeti od državne podpore, sicer bo Rim bankrotiral." Cicero, 55 let pred našim štetjem. Upam, da če obstajajo neke zgodovinske okoliščine, zakaj so države izgubile suverenost in na koncu propadle, je skrito v vseh teh dogodkih. Spoštovani gospod minister, prepričan sem, da boste vse moje podatke nekako ovrgli, da mi boste povedali, da se motim in da je vaša rešitev bila optimalna v teh danih razmerah. Tisto, kar sem vam pa jaz povedal, pa je, da trg, ki deluje, trg in pribite desetletne obveznice, ki so temelj tržne ekonomije, ki so temelj zaupanja, tistih, ki nam posojajo denar, to je tisto, kar ni subjektivno, kar je objektivna okoliščina in objektiven argument tukaj v Državnemu zboru. Najlepša hvala in želim vam dosti sreče v prihodnosti.
Hvala lepa. Gospa Alenka Jeraj ima besedo naslednja. Prosim za red v dvorani [[...]]Potem ima gospod Franc Jurša in potem gospod Marko Pavlišič. Izvolite, gospa Jerajeva.
Hvala lepa. Danes smo poslušali, da zapravljamo davkoplačevalski denar, da tratimo čas, zraven nam pa sicer priznavate, da imamo kot opozicija pravico, da vložimo interpelacijo, celo nekatere druge pravice, ki pritečejo demokraciji, imamo po vaše, imate pa drugi z demokracijo očitno probleme. To je naše delo, tisti ki se dolgočasite, ki se vam zdi, da tukaj izgubljate čas, pojdite delati kaj drugega, saj vas nihče ne sili, da ste poslanci, če mislite da je to tratenje časa. Govorimo o zelo pomembnih stvareh, seja in tudi interpelacija mora biti zato, da povemo, da nismo vsi isti, da nekateri mislimo da "puf na puf" ni rešitev za to državo, da ne moremo porabiti več, kot ustvarimo, ker bomo morali to enkrat plačati, ne samo mi, ampak tudi naši otroci. Zdaj je tudi jasno, zakaj ste bili nekateri tako goreče še lani proti fiskalnemu pravilu, proti omejevanju porabe, proti možnosti zapravljanja; zato ker tega ne znate, znate samo trošiti. Ko zmanjka, najamete kredit, kdo ga bo vrnil, pa ni več vaša stvar oziroma boste dolg prevalili preko kakšnega novega davka na državljanke in državljane ali pa se bomo zadolževali do bridkega konca, do bankrota, ko res ne bomo več suvereni in neodvisni. Iz evropskega mehanizma so sanirali banke v Španiji. Kolega Čehovin je rekel, da so imeli nek poseben tretma, najbrž bi ga lahko imeli tudi mi glede na to, v kakšni situaciji smo. So zadevo rešili, a sedaj Španija ni več suverena, je izgubila suverenost – gospod minister, vi ste o tem govorili, da ne bomo več suvereni pa tudi predsednica Vlade. Ne, ker vi ne želite poceni denarja, ker bi, to je povedala tudi premierka, to pomenilo tudi druge ukrepe. Seveda bi pomenilo konec zapravljanja, konec polnjenja žepov prijateljev kot na primer zdaj že bivšega ministra Stepišnika in njegovega podjetja, ki dobiva državne subvencije, torej denar od nas vseh, potem gredo pa v Istanbul na izlet, 72 zaposlenih, mogoče bi raje odpeljale davkoplačevalce, ki so jim dali za to. Oba sta rekla s premierko, da smo s tem, ko se zadolžujemo, takole na rezervo, to naredili zato, da dokažemo, da se še lahko zadolžujemo. Mislim, da bi bila prava pot, da bi sprejeli take ukrepe, da bi uravnotežili prihodke in odhodke in da bi se lahko hvalili s tem, da se nam ni treba več zadolževati. To bi bil pravi cilj, ne pa se hvaliti s tem, da se lahko še naprej zadolžujemo. Premierka je povedala, da ne potrebujemo denarja, vi ste povedali, da ga potrebujemo; celo več, povedali ste, da smo si ta denar, zadnjo milijardo in pol, spodobili za potrebe izvrševanja proračuna. Mislim, da se bi morali najprej dogovoriti, ali ga potrebujemo ali ga ne, da ne omenjamo tistega, da do aprila denarja ne potrebujemo, in vaših izjav v Vilni, da imamo polne račune denarja. Ne vem, kje je zdaj ta denar, da si ga moramo sposojati. Gospa Vraničar je v začetku oziroma sredi septembra rekla, da se Slovenija na trgu zdaj ne more več zadolžiti. Torej smo se morali zadolžiti na nek čuden način in o tem čudnem načinu in lastniku, ki nam je posodil denar, vas sprašujemo, na to nam ne želite odgovoriti. Izgovor, da smo na trgu – če bi želeli biti na trgu, potem bi naredili po odprtem postopku in verjamem, da tega ne morete narediti. Tako glede na besede gospe Vraničar. Poleg tega ste rekli, da smo se morali zadolžiti, ker ne vemo, kaj bo, kakšni bodo rezultati stresnih testov v bankah itn., obenem pa poslušamo, da se v državi cedita med in mleko, da je vse super, da smo na pravi poti, da se stvari obračajo, vse sama pozitiva. Torej, po tej logiki se bomo januarja in februarja lahko ceneje zadolževali, kot smo se danes, če smo tako dobri in če vi res povsod vidite v poročilih Evropske komisije same pozitivne napovedi. Bili so zelo kritični, nobenega odstopanja ni, nobenih zamud, zelo bomo morali paziti, kaj delamo in s takimi stvarmi se jaz ne bi hvalila. Če preidem na slabo banko in na gospoda Širclja. Minister je dal gospodu Širclju štirinajst dni, da se odloči, ali bo poslanec ali pa bo v slabi banki. Nato ga je pa po štirih dneh razrešil kot neizvršnega direktorja v slabi banki. Verjetno zato, da se ne bi napačno odločil in ostal v slabi banki, da bi nadzoroval, kaj se bo tam delalo. Da vam tudi Evropa ne zaupa, kaže tudi to, da oni delajo stresne teste, ker ne verjamejo temu, kar bi pripravili vi. In denar bo spet odtekal. Upajmo, da ne, da bodo tuji direktorji, ki so v slabi banki, pravim, gledali pod prste, če bi se želelo kaj takega. Smo pa prebrali v časopisu, da se lahko obeta tudi kaj drugega. Vemo, da slaba banka ni bila vaša opcija oziroma ste se morali ta način reševanja bank sprejeti. Vemo, da tisti, ki vam svetujejo ali pa kateri opciji pripadate, zagovarjajo ves čas dokapitalizacijo, ne pa iskanja krivcev in drugačne sanacije bank, kot smo ji že bili priča v tej državi in jo še danes plačujemo. Vaša današnja šefinja oziroma premierka je bila glavna pri tem, zbirala podpise in želela na vse načine preprečiti, da bi nastala slaba banka. Minister, v Večeru ste v intervjuju rekli, da vas najbolj moti polletna zamuda pri sanaciji bank. Zamujamo že mnogo več kot pol leta. Kot sem rekla, za zadnje obdobje je kriva sedanja premierka Alenka Bratušek, ki je kot opozicijska poslanka temu zelo nasprotovala. V SDS smo pa že leta 2009 predlagali takratnemu premierju Pahorju ustanovitev slabe banke. Ko smo prevzeli vodenje banke in imeli pač to moč, smo to želeli tudi narediti. Kot rečeno, je bilo v lanskem letu toliko polen pod nogami, da imamo slabo banko šele sedaj oziroma se šele sedaj postavlja. Sprašujemo vas tudi o tem, zakaj smo letos vložili več kot 100 milijonov v Probanko in Factor banko, nekateri kolegi so obtoževali gospoda Širclja, zakaj ni on kaj naredil – zato ker se je prej poslovil od tega mesta. 26. aprila ste vi dobili revizijo, takrat videli, v kakšnem stanju sta obe banki. Zakaj ju niste dali takrat v stečaj ali prisilno likvidacijo? Zakaj ste omogočili, da je gospod Rigelnik še nekaj milijonov potegnil ven? Rekli ste tudi, da ste razmišljali o tem, kako ti dve banki zapreti, da bo imelo gospodarstvo čim manj škode. Katero gospodarstvo? Tisto organizirano v Forumu 21? Namreč, v Probanki so bili zbrani v glavnem takšni, ki so v Forumu 21, enako tudi v Factor banki. Njeni lastniki so hkrati tudi njeni veliki dolžniki in ja, iz teh dveh bank so se kreditirali tajkunski prevzemi. Gospod Kordež je danes že v zaporu, zraven so še Trimo, Perutnina Ptuj, Avtotehna, Pivovarna Laško, Lovše, Zoran Janković, 11 milijonov je dolgoval Factor banki s svojim podjetjem. Sami prijatelji bivšega predsednika Kučana, ki so se sestajali na sestanki Foruma 21, mislim, da je tudi danes bil en dogodek Foruma 21. Danes so vsi ti gospodje in uspešni direktorji v bankrotu oziroma v stečaju ali pa do vratu zadolženi. Tajkunske kredite ves čas očitate Janševi vladi, čeprav smo že nekajkrat povedali, da kreditov ne daje predsednik vlade, torej Janša jih ni dajal, pač pa jih je dajal gospod Kramar, gospa Pajenkova v Probanki, nadzoroval pa jih je najprej gospod Gaspari kot guverner, kasneje pa gospod Kranjc. Nihče od teh ni opravil dobro svojega dela, ampak kakšen drug guverner takrat ne bi prišel skozi sito takratnega predsednika republike, zato prav veliko izbire nismo imeli. Če ni naredil svojega posla, tako kot bi ga moral, je prav, da za to tudi odgovarja. Gospod Čehovin, ste rekli, da moramo mi kaj prečitati. Tudi vi bi morali kaj prečitati iz tistega časa. Namreč, takrat smo spremenili Zakon o prevzemih, ko so morali javno objaviti prevzemne pogodbe, ko se je javno obelodanilo zaradi spremembe zakona, da ti gospodje kar z delnicami, katerih lastniki še niso, garantirajo za kredit, ki so ga najeli za nakup teh delnic. Takrat se niso rodili tajkuni, pač pa so se takrat obelodanili, zato ker smo spremenili zakonodajo. Je bilo pa treba še marsikaj spremeniti na kakšnem mestu direktorja agencije za pranje denarja, urada za pranje denarja, Urada za varstvo konkurence in tako naprej, je bilo treba najprej nekaj ljudi zamenjati, ker tisti, ki so bili tam, so bili tam zato, da se nič ni ugotovilo. Minister, rekli ste, da ste morali to narediti pri Factor banki in Probanki, da ohranimo gospodarstvo. Mi smo dobili od direktorja Ptujskih pekarn in slaščičarn s 60 zaposlenimi in 3,5 milijona evrov ustvarjenega letnega prometa, da jim je Probanka, ki je od septembra v procesu likvidacije, zablokirala vse poslovne račune. Imajo rez terjatev, kredit 1,1 milijona, skratka, zdaj imajo zablokirane vse račune in najbrž se bo teh 60 novih ljudi znašlo na zavodu za zaposlovanje. Če ste si tako predstavljali reševanje gospodarstva in pomoč gospodarstvu, ste se slabo odločili. Ponovila bi vprašanje, ki ga je povedal, mislim da že kolega Pukšič in še kdo: ali vam je svetoval stric Jože Mencinger ali pa vas je morda poklical Drago Isajlovič? Ta je po nekaterih podatkih tudi leta 2009 poklical takratnega ministra Križaniča, ki je najel kredit in nato iz tistega kredita vložil v Probanko in Factor banko več kot 200 milijonov. Vi delate enako. Če je to rešitev in če bomo na ta način karkoli rešili, je to samo vaše mišljenje, naše pač ne. Letos ste ponovno, smo vzeli kredit, da smo dali 100, več kot 100 milijonov v ti dve banki, ko ste od 26. aprila vedeli, da sta obsojeni na propad, in niste reagirali tako, kot bi kot minister morali, tako kot ste prisegli, da boste delali v dobro države in državljanov. To zagotovo ni v dobro državljanov, kar ste naredili. Saj bo prišel trenutek, ko bo treba položiti račune in ko boste morali pojasniti, kaj se je dogajalo; mogoče ne nam, morda pa kdaj kakšnim kriminalistom ali sodiščem, ker verjamem, da bomo v tej državi enkrat vzpostavili pravni sistem, ki bo deloval, ker tokrat se sanacija bank ali pa reševanje bank ne bo končalo, kot se je prva, ko so se krivci za bančno luknjo poskrili, nato pa ponovno zasedli položaj v bankah in zato smo ponovno tam, kjer smo. Sedaj ne samo mi, ampak tudi javnost, državljani želijo izvedeti, kdo so krivci za situacijo, in zaradi napačnih odločitev boste morda med njimi tudi vi. Kot rečeno; to, kar ste naredili in zato vas tudi interpeliramo, ni delo v dobro države in državljanom.
Izvolite, postopkovno mag. Majda Potrata.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Menim, da je treba reagirati na raven javne besede, ki smo ji bili ravnokar priča. V tem nastopu je bilo zelo veliko žalitev ljudi, ki jih danes ni v tej dvorani, ne bom naštevala vseh, ampak da se za rektorja Ljubljanske univerze, uglednega ekonomista, ne glede na to, ali z njegovimi teorijami soglašamo ali ne soglašamo, uporabljajo take oznake, ki nimajo z njegovo strokovnostjo nič opraviti, zato če ima predsednik stranke gospe Jeraj težave s sestričnami, pa še s tem, da ga ni mogoče v tej državi najti na naslovu in mu dostaviti pošte, je to njihov problem. Ampak, da tako žalijo ljudi, ki jih ni v tej dvorani – že poprej je gospod Breznik zaničljivo govoril o ministrih –, presega vse meje. Nemogoče je soglašati, da je resno delo zvezano z žalitvami in omajanim dostojanstvom ljudi, zlasti tistih, ki jih ni tukaj. Bi pa v tem primeru rekla tudi, da je glede na raven te interpelacije in obrazlaganj interpelacije minister dr. Uroš Čufer govoril še bistveno preveč zaradi tega, ker vsak njegov stavek je bil dvakrat pregriznjen in zaobrnjen. Če govorimo zdaj o nekem spodobnem, koristnem in v prid države in državljanom namenjenem delu, potem se dajmo tudi temu primerno vesti, ne pa da tisti, ki žalijo, potem od drugega dela zahtevajo celo opravičila. Prosila bi vas, da bi pazili, ker nekateri govorijo res zelo hitro in toliko žalitev natrosijo, da je nemogoče na vse reagirati. Hvala.
Hvala lepa, mag. Potrata. Se strinjam z vami in sedaj javno opozarjam vse poslanke in poslance, da se držijo Poslovnika Državnega zbora in razpravljajo v skladu s poslovnikom. Torej korektno, brez žalitev in omenjanj ljudi, ki jih ni tukaj in se tudi ne morejo potem tega braniti. Postopkovno želi gospod Jože Tanko. Imate besedo.
Hvala lepa. Jaz bi vas tudi opozoril, da ko je gospa Potrata predlagala, da ne bi navajali ljudi, ki jih ni tukaj, samo opozarjam, da tudi gospoda Janše in njegovih sestričen ni tukaj, pa ste v svoji argumentaciji to pograbili in uporabili za postopkovni predlog. Prosil bi, da če že delate tako kvalitetne argumentacije, kot jih delate, tudi vi ne obešajte in argumentirate s tistim, česar ni, tako da ste pri tem dosledni. Drugo, kar pa namenjam vam, spoštovana predsedujoča, pa je, ali lahko potem uporabljamo pri razpravi v Državnem zboru citate oseb, ki jih ni, ker to je tudi del dela poslancev Državnega zbora. Zdaj tu gospoda Mencingerja, kot vidim, ne bomo smeli več citirati pri njegovih izjavah in komentarjih, pri njegovih zgodovinskih izjavah. Nekatere so ponarodele, čudim se samo še, da ni padla kakšna Nobelova nagrada za ekonomijo in tako naprej. Rad bi potem, da predsedujoči pojasni, kako bo vodil sejo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Tanko. Prav je, da razpravljamo brez žalitev. Kar se tiče enega od zadnjih citatov, je tudi gospod Černač kot predlagatelj imel in ga absolutno nisem ustavila, da kaj ne bi bilo v redu z njegovim citatom. Gospod Franc Jurša ima besedo. Za njim gospod Marko Pavlišič in potem gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, podpredsednica. Lep pozdrav ministrom, ministrici, državni sekretarki in seveda kolegicam in kolegom! Ne bom obračunaval, niti pel hvale; ne bom postavljal vprašanj, bom pa opozarjal. Minister, res ste redkobesedni, ampak to vam ne štejem za slabo kot ministru za finance. Res pa je, da vam štejem eno zadevo za slabo. Včasih ste bistveno prehitri, predvsem mislim, ko javnosti sporočite neko zadevo, katere niste predhodni uskladili vsaj s koalicijskimi partnerji. To pa bi v prihodnosti vam kazalo popraviti. Ampak, vi se boste ali ne boste držali mojega opozorila, to je vaše vprašanje. Tudi tokrat, ko sem v predstavitvi stališča poslanske skupine govoril, ne bom govoril o direktnem vprašanju, ki je navedeno v interpelaciji, je pa z njo na nek način povezano. Za nas je dejansko v naši poslanski skupini, kakor tudi v Demokratični stranki upokojencev, v tem trenutku top tema ali pa prvorazredna tema, če hočete, povezana tudi z Ministrstvom za finance. Zato bom danes tukaj o tej zadevi govoril. Da je Kad samostojna in pravna oseba, smo dejansko dogovorili pred enim letom in zapisano je v obstoječem zakonu, da SDH ne sme razpolagati s kapitalsko naložbo v Kadu, da Kad opravlja naloge, določene v skladu s pokojninsko zakonodajo, da ima Kad v svojem nadzornem svetu zagotovljeno članstvo iz vrst organizacije upokojencev, da se premoženje Kada lahko uporabi le za namene, določene z zakonom, ki ureja pokojninsko in invalidsko zavarovanje, da se plače in dobiček ne morejo uporabiti za razdelitev delničarjem, da Kad nakaže ZPIZ vsako 50 milijonov do 30. septembra primarno za usklajevanje pokojnin, kljub temu da tega usklajevanja tudi v preteklosti že nekaj let nismo delali in smo se odpovedali temu oziroma so se upokojenci temu odpovedali v prihodnjih dveh letih. Da poleg tega nakazila 50 milijonov SDH za zagotavljanje dodatnih sredstev ZPIZ nakaže 10 %, ki jih dobi SDH iz naslova prodaje kapitalskih naložb. Zelo pomembna pridobitev! Gospod minister mi smo zadovoljni s to rešitvijo in za nas spremembe zakona ni treba, v kolikor niste pripravljeni poslušati naše poslanske skupine, naše stranke, sindikatov, Zveze društev upokojencev in še nekaterih, ki želimo dati k temu svoj prispevek. Vi želite z novelo generaciji, ki je to ustvarila, tudi določene stvari odvzeti. Da bi Kad izgubil svojo upravno samostojnost, namesto tega se predlaga ločena evidenca premoženja, razveljavijo se določila o tem, da mora SDH za zagotavljanje dodatnih sredstev za pokojninsko blagajno Kadu nakazati 10 odstotkov vrednosti kupnine, ki jo SDH dobi od prodaje kapitalskih naložb, ki so opredeljene kot premoženje SDH. Ohrani se sicer določilo, da mora SDH nakazati vsako leto do 30 septembra petdeset milijonov SPIZ, vendar ni določena namembnost porabe za usklajevanje pokojnin. To pa je ključnega pomena in seveda s takšno dikcijo se mi ne moremo strinjati. Zakaj mi nasprotujemo predlogu finančnega ministrstva? Minister, pozabili ste oziroma pozabljate, verjetno pa ste tudi premladi, da bi vedeli, čemu je bil Kad leta 1991 sploh ustanovljen. Pa naj vas spomnim. Namen Kapitalske družbe je zagotoviti dolgoročno finančno vzdržnost pokojninske blagajne in s tem javnost in stabilnost sedanjih bodočih pokojnin; varnost stabilnost sedanjih in bodočih pokojnin. Minister je kot kompromisni predlog namesto samostojne pravne osebe ponudil ločeno evidentirano premoženje Kada in SDH. Vendar to ne daje nobenih pravnih garancij za vrnitev premoženja Kada in njihovo namensko uporabo. Obstaja namreč velika verjetnost, da bi se premoženje Kada utopilo v neki večji pravni osebi in bi tako rekoč izginilo. Obveze drugih pripojenih družb, zadostuje samo Sod, so tako visoke, da v hipu pogoltnejo Kadovo milijardo premoženja. Absolutno nasprotujemo ideji ministra, da SDH kot univerzalni pravni naslednik stopi v vse pravice in obveznosti Kada, kar bi lahko prosto po Prešernu pomenilo, da razpolaga s pokojninskim premoženjem, teoretično pa lahko tudi neodplačno ga odsvoji. Predlog zakona mu tega namreč ne prepoveduje. Kot univerzalni pravni naslednik Kadovega premoženja bi bil samo SDH upravičen do donosa iz upravljanja tega premoženja. Z idejo te pripojitve pa ministrovem prepričanju, ker Kad ne bi več obstajal, je padlo v vodo tudi težko izpogajana 10-odstotna kupnina iz kapitalskih naložb države, namenjena za zagotavljanje dodatnih sredstev v pokojninski blagajni. In minister pričakuje, da bomo njegovo mačehovsko ravnanje do generacij, ki so dejansko postavile na noge samostojno Sloveniji in se z delom odpovedale marsičemu, da bi to zadevo podprli. Te zadeve enostavno in preprosto ni moč z naše strani podpreti! Zato še enkrat javno, tukaj v Dvorani državnega zbora, predlagam: pustite Kad pri miru! Po ZPIZ je dolžnost vlade ustanoviti demografski razvojni sklad, ki naj bi bil namenjen prav temu, čemur je danes namenjen Kad, seveda dodatno še z drugimi finančnimi injekcijami. Predsednica Vlade nam konkretnega odgovora na postavljeno vprašanje ni podala, prepričani pa smo, da je Kad vsaj eden od možnih virov financiranja tega sklada. Zato še enkrat: pustite sklad oziroma Kad pri miru do ustanovitve demografskega razvojnega sklada! Res da so razlogi, ki sem jih navedel bolj usmerjeni v prid interpelacije, čeprav predlagatelji interpelacije te problematike niso izpostavili, zato tudi mi ministra ne bomo interpelirali. Smo pa izkoristili to možnost in priložnost, da smo opozorili na pereči problem, s katerim se srečujemo danes, jutri in v temu času. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Pavlišič, za njim gospod Tanko in gospa Maša Kociper.
Hvala za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovana ministra, spoštovana državna sekretarka, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Ministru se očita podelitev neomejenega državnega poroštva, pri čemer je iz sklepov, povezanih z nadzorovanjem prenehanja poslovanja dveh bank, popolnoma jasen zgornji znesek državnega poroštva. Ocenjena je bila tudi predvidena končna cena tega posega. Obtožba je torej popolnoma neutemeljena že v samem izhodišču, nato pa se nadaljuje z retoriko, ki odslikuje uporabo vseh pravnih in političnih sredstev za dosego ciljev, ki pa so zunaj tako prava kot tudi razumne politike. Predlagatelji interpelacije omenjajo, da če bi celoten bančni sistem sanirali na enak način, bi na davkoplačevalce prišel strošek 14 milijard evrov. Razumem, da predlagatelji s tem želijo upravičiti pomanjkanje poguma, da bi ta problem rešili sami pred prihodom vlade, ki ta pogum premore. Seveda pa ob tem ne morem spregledati ključne vloge guvernerja Banke Slovenije, skupaj s finančnim ministrom imamo odločno dvojico, ki je ni strah sprejemati ustrezne rešitve na primeren način. Ob tej temi ne moremo mimo tistega, ki nam, hočeš ali nočeš, kroji tudi našo usodo. Gre za Evropsko unijo, kamor smo, tega ne smemo pozabiti, vstopili z referendumom s skoraj 90-odstotno večino. Zato je prav, da izkoristimo vso pomoč, ki nam je na voljo in jo tudi plačujemo tako strokovno kot tudi finančno, in ne preslišimo njihovih nasvetov ter mnenj. Omenjena akcija v dveh bankah [[...]]
Prosim za red v dvorani, da lahko gospod Pavlišič pove.
[[...]]in omenjena akcija v dveh bankah je bila v sodelovanju z ustreznimi institucijami Evropske unije. In tudi po tem so bile danes ocene, da je bila izbrana pot pravilna. Smo pa o tej temi že imeli precej dolgo parlamentarno debato in jo imamo ponovno. Da smo si na jasnem, več časa kot je na voljo, lažje in bolj temeljito lahko tisti z ustreznim vplivom v banki poskrbi za svoje interese. Predlagatelji interpelacije ministru v isti sapi očitajo, da so nekateri iz bank v postopku že pobrali ven, kar so pač lahko, in nato tudi, da bi moral še počakati vsaj do konca stresnih testov. Minister je tako po mnenju predlagateljev interpelacije hkrati prepočasen in prehiter. Zanimivo, očitno se predlagatelj ne more odločiti, pa je pobral kar obe varianti. To seveda lahko razumemo predvsem kot dejstvo, da predlagatelji niso zadovoljni s tem, ker se je zgodilo, pri čemer jih razumem. Tudi sam nisem zadovoljen, da nam banke propadajo in da gospodarska aktivno upada. Ampak premorem pa toliko razuma, da zato ne bom krivil tistega, ki je prvi naredil to, kar je bilo potrebno narediti, in pokazal na golega cesarja oziroma jasno povedal, da bank, ki ne poslujejo dobro, ne potrebujemo. Verjamem pa, da tudi minister Čufer razume, da je pač primerna tarča za trenutne potreba opozicije in tega pretirano ne zameri. Če bo ta debata na koncu pripomogla vsaj k temu, da se bo predlagatelj lahko odločil, ali je bil minister prehiter ali prepočasen, si bom rekel: "Splačalo se je, vsaj nekaj smo dosegli." Moram pa pohvaliti tudi predlagatelja za nov pristop. Do sedaj ni bilo v navadi, da bi bile interpelacije ministru konstruktivne, da se hkrati predlaga tudi nov minister. To ocenjujem kot zanimivo idejo, morda vredno razmisleka, pa ne le zaradi kvalitete predlaganega kandidata dr. Janeza Šušteršiča, katerega kolumne še vedno rad preberem, čeprav niso ravno prijazne do naše vlade. Prav je, da nam postavlja ogledalo, precej kvalitetnejše kot pa ga dobimo tukaj v tej hiši. In nekateri to cenimo. O ideji konstruktivne interpelacije ministra pa kdaj drugič, v okviru kakšnega drugega zakona. Pa da se vrnem nazaj k vsebini interpelacije. Ministrstvo za finance je po vodstvom ministra Čuferja opravila vse, kar je potrebno, da sedaj druge, za to pristojne institucije svoje delo opravijo do konca. Podobno kot je bilo že zaključeno delo v primerih, kot so Merkur, Vegrad, Istrabenz ali gradbeni baroni. Zadovoljni bomo, ko se bosta temu spisku pridružila tudi Probanka in Factor banka. Počasnost sanacije bančnega sistema nam ni v čast, zato pa smo toliko bolj lahko zadovoljni s samim načinom, da se pred tem opravi zunanja ocena, skupaj s stresnimi testi, je garancija, da ne bomo znova ponovili zgodb o nacionalizaciji ali dokapitalizacijah, pa naj bodo navaden ali CoCo oblike. Da bomo enkrat za vselej pozdravili ta gnojni tur slovenske družbe in se izognili ponovnim dokapitalizacijam v breme davkoplačevalcev, kar se je nazadnje zgodilo pod prejšnjo vlado. To je seveda le prvi korak. Drugi je nevmešavanje politike v samo delovanje banke, kar pa se lahko zgodi le z izstopom države kot lastnika. Kolikor vem, minister Čufer to idejo odločno podpira. Minister Čufer s svojimi rešitvami hodi po robu, ampak do tega roba Slovenije ni spravil on. Gre za posledico in ne vzrok. Minister nam je pripravil že kar nekaj zakonskih rešitev, ki jasno kažejo na to, v kakšni situaciji imamo državo. Naj omenim le repo posle, Zakon o finančnem zavarovanjih, Zakon o bankah pa še kaj bi se našlo. Ampak minister Čufer pri tem ni nekaj posebnega. Spomnimo se, recimo, CoCo obveznic ali dokončne nacionalizacije Nove Ljubljanske banke. Tudi to je bila hoja po robu. Smo v finančno zelo zahtevnih časih in država potrebuje širok izbor instrumentov, da se na to v primernem trenutku izbere optimalna rešitev. Minister Čufer se v teh primerih izkazal tako s svojo strokovnostjo kot tudi s svojo odločnostjo. Predlagatelj nam je na hitro pokazal graf, ki pa so ga pozabili dati med gradivo za interpelacijo. Tako sem si naredil nekaj zabeležk. Po mnenju predlagatelja so pribitki na obveznice začeli v sredini lanskega leta naraščati zaradi delovanja takratne opozicije. In glej ga zlomka, kot po naključju se je to dogajalo tudi letos v tistem obdobju, ko je opozicija napovedala uporabo vseh pravnih in političnih sredstev. Zdaj le njim znan cilj; cilj, ki pa žal viša ceno zadolževanja vsem državljanom. Če bi na grafu označili tudi, kdaj se je zadolžila prejšnja vlada, verjamem, da tega grafa sploh ne bi prikazali. Zadolžitev pod prejšnjo vlado je bila namreč opravljena blizu vrha. Pa tega sedaj ne očitam. Razlogi za to so namreč malce drugačni, ampak o tem kdaj drugič. Omenjeno je bilo tudi "virantovanje" kot posrečeno izpeljanko kurentovanja, ki je vsekakor nekaj pozitivnega; preganja zimo in prinaša pomlad, odganja skrbi in prinaša upanje, za razliko od pijančevanja, ki prinaša zgolj glavobol. Naj omenim še zadolževanje. Pošteno bi bilo pokazati neto zenske zadolževanja. Velik del, včasih celo večina, je namreč namenjena temu, da se pokriva minule dolgove, ki v nekem letu pač zapadejo, izhajajo pa pet, deset ali celo petnajst let nazaj. Sicer pa nobena zadolžitev ni dobra novica, vendar tukaj finančni minister mora slediti sprejetemu proračunu, ki ga sprejmemo tukaj, v Državnem zboru. To je njegovo delo, delo ministra za finance Republike Slovenije. Po navadi se ministre razrešuje, ker svojega dela ne opravljajo ali ga opravljajo slabo, ne pa zato, ker ga opravlja strokovno, odločno in učinkovito. Minister Uroš Čufer ga opravlja točno tako: strokovno, odločno in učinkovito. Pa da se vrnem na sam začetek. Rojstvo ministra Čuferja ni bilo niti lahko niti kratko. Nekateri mediji so že govorili o farsi, ampak po teh sedmih ali osmih mesecih lahko ocenim, da se je splačalo počakati. Slovenija ima enega najboljših finančnih ministrov do sedaj in enega boljših ministrov sploh. Naj tako tudi ostane. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko. Gospod Černač, vi kot predlagatelj želite? Izvolite, gospod Černač.
Samo nekaj besed o tem dobrem finančnem ministru. Prej sem pokazal ogledalo tega dobrega ministra. To ogledalo so javnofinančni podatki. Nekateri so bili omenjeni. Eden izmed teh zelo pomembnih je gotovo tudi pribitek na slovenske obveznice in na tem grafu je bilo zelo jasno pokazano, kdaj so ti pribitki pričeli rasti. Januarja 2013, to je točka "virantovanja", vam dobro znana, to je točka, ko ste žrtvovali boljšega ministra za finance, kot ga imamo danes, dr. Janeza Šušteršiča, zato da ste ostali v vladi. To je bila pač vaša tiha interpelacija. Zaradi tega dvomim, da bi ga sedaj, če bi do zamenjave prišlo, podprli. Od tukaj naprej, seveda, so začeli ti pribitki strmo rasti. S tem nima opozicija ničesar. Opozicija, sedanja opozicija, te vlade seveda ni podprla. Je pa mogoče tudi na podlagi te razprave zaključiti, da tudi gospod Marko Pavlišič podpira to politiko ministra za finance, ki smo ji priča danes: politiko močnega, dragega zadolževanja, politiko plačevanja visokih obresti, 5 oziroma 6 %, ki gredo v glavnem špekulativnemu kapitalu, politiko sanacije bank na način, da rabote bančnih tajkunov v prvi vrsti ne plačajo tisti, ki so jih povzročili, pač pa davkoplačevalci, politiko, da za dve minorni bančici z majhnim deležem, na bančnem trgu nepomembni v smislu celotnega slovenskega bančnega sistema država nameni milijardo 30 milijonov evrov poroštev. Skratka, to je tudi po mnenju gospoda Pavlišiča, pravilna politika. Mi menimo, da ne. Ne nazadnje tudi bilančni podatki, podatki o poslovanju bank kažejo, da je ta politika slaba, petkrat višje so izgube v slovenskih bankah v prvih devetih mesecih letošnjega leta kot v istem obdobju lani. Bistveno je skrčen obseg kreditnega potenciala, kar vse duši gospodarstvo, zaradi tega tudi ni tega gospodarskega napredka, zaradi tega smo ena redkih držav, ki bomo šele v letu 2015 izšli iz recesije oziroma ne ena redkih, edina država, edina točka na tem evropskem zemljevidu, vse ostale bodo pozitivno gospodarsko rast dosegle že v prihodnjem letu.
Hvala lepa. Gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Zdaj ko se dogajajo sklepne razprave, pač lahko naredimo bilanco dneva. Vložili smo interpelacijo proti ministru Čuferju. Minister ne odgovarja, beži, pravzaprav plaha ptica med ministri, ampak je ta interpelacija pravzaprav doživela nek stranski učinek, kajti odstopil je minister Stepišnik. Glede na to, da tudi na tistem področju gospodarstva ni bilo storjenega nič pomembnega, se pravi, da se je zelo arogantno zavrnilo tudi ukrepe, ki jih je na izziv predsednice Vlade predlagalo gospodarstvo, in to z zelo grobimi besedami, tako na strani Vlade kot na strani koalicijskih poslancev, pač je ta odstop nek blagodejni korak. Edini, ki je iz tistega nabora ukrepov Kisik za gospodarstvo dobil kisik, je gospod Stepišnik, ki je sam sebi za odpravnino dodelil približno 380 tisoč evrov odpravnine svojega ministrstva in kandidira še na novi razpis. Kar koli se bo zgodilo pri iskanju tega ministrstva, mislimo, to je tudi eden od kolegov napisal na twit, da bi bila najboljša kandidatka gospa Alenka Pavlič, sicer bodo vse drugo mokre sanje. Veliko je bilo govora o tem, da je minister Čufer že potem, ko je bil seznanjen s slabima revizijskima poročiloma za obe banki, v ti dve banki vložil približno mesec dni kasneje 109 milijonov evrov. Minister ni pojasnil, ali je to storil samoiniciativno, ali je bil v to prisiljen, ali pa je to storil kdo mimo njega, ne da bi on to vedel. Pomembna informacija bi bila to in pričakujemo pojasnilo. Ta znesek 109 milijonov evrov je izgubljen in da vas samo spomnim, koliko naporov ste vložili, da ste v tem državnem zboru preko postopka izpeljali določene zakone, ki so jemali – zakon o dohodnini 30 milijonov evrov in je zajel praktično vse plače, gospa državna sekretarka je dejala, tudi minimalno in je res. Oslabili ste vse davčne olajšave, uvedli in povišali prispevke brezposelnih za zdravstveno zavarovanje in tako naprej. Tu je z levo roko odletelo v dve banki s težavami, ki sta sedaj v nadzorovani likvidaciji, 109 milijonov evrov. Naj samo spomnim, to je približno toliko, kot ta država nameni za štipendije za celo leto. 109 milijonov evrov je približno letni štipendijski fond te države in nihče med koalicijskimi poslanci ni trenil, ko smo vprašali, ali je to res ali ni res in ali je ta denar izgubljen ali ni. Po našem mnenju je izgubljen. Mislim, da je šlo pri temu dejanju, ko se je dolil denar v obe banki, za diverzijo v javnih financah, in to diverzijo, ki je bila namenjena tistim izbranim v teh dveh bankah. Po sklepu, odločitvi vlade, ministra, so to postali nova skupina privilegiranih, bodo davek za to plačali davkoplačevalci oziroma vsi tisti, ki ste jim že v teh nekaj kratkih mesecih odkar ste na vladi, sneli, znižali, subvencije, jih dodatno obremenili, jim podražili karte za dijaške in študentske prevoze in tako naprej. To je davek na način dela vlade Alenke Bratušek. Ne čudim se, da tu ministra skoraj nismo videli, videli smo vse ostale. Gospod Jakič je danes za to vladno mizo trikrat toliko časa, kot je bil minister, proti kateremu je vložena interpelacija, trikrat toliko časa [[...]]
[[...]]Gospod Tanko, prosim, da se osredotočite na interpelacijo.
Ja, o čem pa govorim, gospa?! O čem? [[...]]
[[...]]O gospodu Jakiču [[...]]
[[...]]Govorim o interpelaciji in o tem, koliko časa je prebil z nami minister, proti kateremu je vložena interpelacija. Mislim, da sem korektno opozoril, da je minister Jakič tu 3-krat toliko časa prebil na vladni strani kot tisti, proti kateremu je vložena interpelacija. Mislim, da bi bilo odgovorno od ministra, da bi pojasnil, kaj se je zgodilo in zakaj se je zgodilo to, kar se je zgodilo s temi 109 milijoni evrov meseca maja. Če ni toliko možaka, da bi to pojasnil poslancem Državnega zbora, potem je nekaj z ministrom, ki zaseda to funkcijo, narobe. Prav tako bi bilo potrebno pojasnilo oziroma predložiti poslancem Državnega zbora izračun za eno in drugo varianto, ki jih je imel minister na razpolago. Imel je dve, se pravi nadzor, likvidacijo ali stečaj. Povedal sem že v stališču poslanske skupine, da nobena od teh dveh izbir ni dobra, je slaba, vendar smo pričakovali tako na razpravi septembra kot tudi pri interpelaciji in tudi v odgovoru na interpelacijo in tudi danes ali vsaj danes podatke o tem, katera odločitev je za Slovenijo ugodnejša oziroma sprejemljivejša. Ne morem verjeti, da minister, ki ima očitno dobro ekipo sodelavcev in tudi zelo bogato kadrovsko opremljeno ministrstvo, ni bil sposoben predložiti Državnemu zboru izračuna. Zakaj se skriva pred poslanci Državnega zbora, katera odločitev je finančno uspešnejša? Tam bi lahko minister dodatno obrazložil vse tiste druge razloge, ki bi lahko pripomogli k temu, da ne bi izbrali finančno ugodnejše variante, ampak minister govori samo o nekih razlogih, ki naj bi jih k temu napeljali, ne da pa nobenih podatkov. Kako vi od nas pričakujete, na osnovi tega, kar sem že do zdaj povedal, da bi mi tej izjavi ministra verjeli kar tako, na pamet. Prav tako ni pojasnil, zakaj se je dopustilo, da potem ko je Vlada, ko je minister odobril 109 milijonov za ti dve banki, prišlo do delitve dividend, če se je vedelo, da sta ti dve banki v stečaju oziroma zreli za stečaj oziroma za likvidacijo. Naj vas spomnim, leta 2009 je gospod Kramar dobil milijon iz Nove Ljubljanske banke in takrat ste sedanji koalicijski poslanci vložili poseben zakon, kjer ste ta njegov milijon obremenili z dodatno davčno stopnjo. Gospod Trofenik je bil predlagatelj, kolegi, ki jih tu pred sabo gledam, so pri tem aktivno sodelovali in izglasovali zakon in s te ukrepali proti temu, takrat ste dejali "nehigiensko izplačanemu milijonu". Gospod Herman Rigelnik [[...]]
Prosim, gospod Tanko, da se osredotočite na interpelacijo zoper ministra Čuferja. Govorite o imenih ljudi, ki jih ni tukaj, da bi vam zadeve pojasnili.
Poglejte, vi očitno niste prebrali interpelacije. Vse to, o čemer govorim, je napisano v besedilu interpelacije. Pričakujem od tistega, ki vodi sejo, da prebere materijo, o kateri govorimo. Gospod Herman Rigelnik je dobil, potem ko je minister dal 109 milijonov v te dve banki, skoraj 7 milijonov evrov dividend. To se pravi za sedem Kramarjev. Zanima me, kaj bo sedaj storila ta ista koalicija, da bi dobila nazaj teh neupravičeno izplačanih 7 milijonov evrov dividend iz očitno neuspešnega poslovanja njegove banke. Kaj boste storili? Kako bo minister zaščitil vložek v te dve banki? Kaj boste storili koalicijski poslanci v tem primeru? Kaj boste storili? Pri Kramarju, sedemkrat nižjem znesku gospoda Kramarja, ki ga je dobil, kot razumemo, kot nagrado, ste vložili poseben zakon. Sedaj, ko govorimo o gospodu Rigelniku, niti ideje, niti ne vem česar, da bi se kar koli na tem področju ukrepalo! Zanima me, v čem je ta prednost nadzorovane likvidacija boljša od stečaja. V nadzorovani likvidaciji, to je postopek, pri katerem banka posluje, bodo pač tisti, ki bodo v teh izrednih upravah odločali o novih terjatvah, o novih obveznostih, nastajale bodo nove luknje, nove dubioze, lahko se bo nadaljevalo odtekanje denarja iz teh dveh bank in posledica tega bo nov predlog, nova zahteva za dokapitalizacijo oziroma za nov denar, da se bo to pokrivalo. V postopku nadzorovanja likvidacije se ne bo v naslednjih petih letih ugotovilo stanja terjatev in obveznosti, ker je postopek tak in tak naprej. Skratka, minister se je odločil za neko rešitev, ki omogoča samo paralelno poslovanje teh dveh bank zraven bančnega sistema. V čem je prednost tega, da sta ti dve banki zraven sistemskih bank in bank, ki so pod nadzorom stresnih testov? V čem je dodana vrednost tega koncepta in tega modela? V čem je dodana vrednost tega, da nimamo enotnega bančnega sistema, da bo ta del funkcioniral sui generis, ostalo pa po nekih drugih pravilih? Mislim, da je to, kar se je zgodilo v tej nadzorovani likvidaciji, pravzaprav načrtno izigravanje tudi pravil Evropske unije, tudi principa poslovanja, tudi izigravanje enotnega nadzora nad bančnim poslovanjem. To bo teklo kar takole mimo, potem se bodo spremljale razne sheme dokapitalizacije in bog si ga vedi, kaj še vse drugega, na koncu pa nekaj jastrebov, ki bo čakalo, kdaj bo kaj priteklo iz tega sistema ven. Mislim, da nismo tako bogata država, da bi si lahko privoščili tako ekscesno rešitev, kot je v tem primeru. Niti ena država, si kakšne take rešitve pri tako nizki stopni odgovornosti in pri tako nizki stopnji varnosti, kot jo imamo varčevalci v slovenskem bančnem sistemu, tega najbrž ne bi privoščila. Mislim, da smo varčevalci v slovenskih bankah izredno izpostavljeni. Nekaterim se zagotovijo nadstandardne rešitve, tudi zavaruje in poplača njihova vloga, ki je nad dogovorjenim ali pa predpisanim zakonskim limitom, drugi pač bodo imeli lahko svoja pričakovanja največ do višine, ki jima predpisuje zakon. Zakaj je takšno ravnanje, da imamo prvovrstne in drugovrstne komitente v enotnem – če je še enoten – bančni sistem? Zakaj so komitenti Factor banke in Probanke v ugodnejšem položaju kot komitenti vseh drugih bank? Gospod minister je povedal, da mu je rešitev predlagala komisija, ki je nastala na osnovi zakona o slabi banki. Ta komisija je sestavljena tako – osemčlanska je sicer –, da ima v njej veliko večino vladna stranka. Se pravi, izmed osmih članov te komisije tri predlaga Banka Slovenije, pet Vlada, od tega tri minister za finance in njegov človek tudi vodi to komisijo in ima tudi odločilen glas v tej komisiji v primeru uravnoteženega glasovanja. Torej, to, kar se je s tem predlogom zgodilo, zagotovo ne moremo reči, da je šlo za nek strokoven predlog, ampak je šlo za politično odločitev. Če bi šlo za strokovni predlog in če bi izbrana varianta gospoda ministra Čuferja bila boljša od stečaja, potem sem prepričan, da bi tukaj imeli ekspoze oziroma argumentacijo za takšno odločitev. Nič od tega nismo dobili poslanci na mizo, kar je velik razlog za sume, da s tem postopkom nekaj ni v redu. Razumem tudi težavo ministra, da ne govori, da tudi tisto, kar je bilo pojasnjeno, se je nanašalo v bistvu na neko dodatno razpravo, ki je bila zunaj obsega interpelacije, tudi ta zadolžitev, mimogrede, ki je prišla kakšen dan ali dva nazaj, je pravzaprav nepotrebna zadolžitev. V obrazložitvi je minister povedal vse naše obveznosti do konca leta 2014, ampak mi ne potrebujemo sedaj denarja za oktober 2014, do aprila 2014 je depozitov dovolj, še 20. septembra jih je bilo dovolj. To je bila izjava gospoda ministra v New Yorku za Wall Street Journal. Sedaj pa plačujemo in najemamo drage kredite po najvišjih dnevnih cenah. Dražjega se ni dalo dobiti tisti dan. Zanimivo je, da mnoge države, naše sosede, afriške države, južnoameriške države, ki niso v nobenem stabilnem finančnem območju, nimajo trdne valute, dobivajo kredite po bistveno ugodnejših cenah, po 20, 30, 50 % nižje obrestne mere. Povsem nelogično je, da se z nekim, bom rekel, ravnanjem povzroči zavestno škodo v tej državi. Zakaj bi dali, ne vem, 50t ali 70 ali 100 milijonov nekim posojevalcem denarja, če tega ne potrebujemo? V čem je prednost tega, da ste to storili? Tega ne moremo oceniti drugače kot to, da se greste neke prvovrstno razsipništvo. To je razsipništvo. Tudi, če bi imeli na razpolago – in imamo na razpolago – denar iz mehanizma stabilnosti po zelo nizkih obrestnih merah, najbrž je razumsko, da bi se država, Vlada, minister odločili, da bi pristopili do tega mehanizma in okoristili tisto, kar je na razpolago, saj sicer v ta sklad najbrž samo vplačujemo. Ta denar, ki bi ga na tak način dobili, po teh nizkih obrestnih merah, bi najbrž lahko koristno uporabili in vse te pravne zakonske podlage, ki smo jih sprejeli v teh zadnjih dveh, treh mesecih, bi bile več ali manj nepotrebne. Nepotrebne! Ne razumem Vlade, zakaj dela državljane tako nesvobodne, da jim bo pobrala zadnji denar, da se jim bo usedla na premoženje, če kakšne obveznosti do države ne bo mogla izpolniti, tam pa ne zagrabi ponujene priložnosti in zato bi bilo potrebno zelo malo storiti, zelo malo storiti. Malo porezati peruti, apetite po javnem sektorju in morda še kje, ne veliko, in bi zlahka izpolnjevali vse te obveznosti, ki so pred nami. Kot rečeno, minister, popolno razočaranje, nobenih odgovorov, nobenih argumentacij, podobno kot pri proračunu, podobno kot pri drugih ključnih zadevah. Skratka interpelacija je več kot upravičena. Hvala lepa.
Hvala lepa Gospa Maša Kociper ima besedo.
Hvala lepa, predsedujoča. Težko je biti zadnja razpravljavka po skoraj trinajst urah razpravljajočih in te razprave; ampak naj tistim davkoplačevalcem in državljanom, ki pošiljajo sporočila o tem, kako brezplodno je to početje danes, takoj na začetku povem, da to početje, ki smo mu bili danes priča in zaradi katerega je šel cel delovni dane enemu najbolj obremenjenih ministrov v težki finančni krizi, ni posledica želja ali volje vladajoče koalicije, ampak ponovno želja opozicije, ki nas že dneve in dneve sili, da tukaj razpravljamo o povsem nepotrebnih rečeh. Vlogo opozicije sem nekoč razumela kot nadzor in kontrolo. V konkretnem primeru je ni mogoče razumeti drugače kot destrukcijo in blokado, kajti po trinajstih urah razprave je mogoče ugotoviti samo to, da je ta interpelacija popolnoma nepotrebna, neargumentirana in nesmiselna. Ima samo en namen, to je namen političnega obračunavanja in to je razvidno iz tega, da kljub vsem odgovorom, ki so bili dobljeni s strani ministra tako v pisnem sporočilu kot danes na seji, s tem nikakor niste bili zadovoljni. Kot že mnogokrat poprej, ste iz predala ali žepa zopet potegnili stare zgodbe in stare zamere od Foruma 21, Kramerja in vseh ostalih lastnikov ali direktorjev bank in obračunavali z nami, kot da smo mi tukaj v Pozitivni Sloveniji in ostali v koaliciji krivi za popolnoma vse težave te države. Pojdimo nazaj k interpelaciji. Kaj je v bistvu osrednja točka te interpelacije? Osrednja točka je razrešitev vašega poslanca, gospoda Širclja, z besedami predsednice Vlade, najmanj neokusno. Zakaj je gospod Šircelj s funkcije državnega sekretarja v zadnji vladi gospoda Janše postal hkrati tudi direktor, sicer neizvršilni, v slabi banki, ne vemo. Da pa nam očitate, da smo ga s te funkcije razrešili, kljub temu da je bilo takšno mnenje Službe Vlade za zakonodajo in KPK, pa je res čudno. In da to očitate ministru, ki pri tem ni ravnal niti malo politično, pa bi lahko. Če je resnica ta, da je bil gospod Šircelj imenovan s funkcije državnega sekretarja na to funkcijo zato, da bi bilo sodelovanje med Ministrstvom za finance in slabo banko boljše, potem menda razumete, da Ministrstvo za finance ni moglo sodelovati z najbolj kritičnim opozicijskim poslancem, če smo že pri političnih imenovanjih; ampak to sploh ni bistveno. Bistveno je to, da ste vi to imenovanje imenovali za nezakonito, protizakonito, pri čemer sploh nihče ne ve, da bi ga kdor koli, niti gospod Šircelj,ne priznaval. Kolikor vem, se ni pritožil na odločbo, in kolikor vem, v tej državi nezakonitost in protizakonitost še vedno določajo samo sodišča. Tako moram tudi sama reči, da sem presenečena, da si je gospod Šircelj kot poslanec, dolgoletni državni sekretar dopustil to sramoto, da danes razpravljamo o tem, ali je bil res upravičen poleg poslanske plače opravljati še eno funkcijo in dobivati iz tega naslova še 2 tisoč evrov mesečno. Vsi tisti, ki opravljamo poslansko funkcijo resno in odgovorno in jaz se imam za tako, ugotavljamo, da komaj zmoremo opravljanje te funkcije. Ta funkcija je pomembna funkcija, smo izvoljeni s strani volivcev, zaupana nam je neka odgovornost in kdor jo želi odgovarjati resno, mora v to vložiti ustrezno količino časa, volje, znanja in dela. Gospod Šircelj je očitno, kot je ugotovil kolega Möderndorfer, res superman. Poleg te funkcije z lahkoto opravlja še funkcijo v najbolj izpostavljenem podjetju, to je slabi banki. Na to čudno zgodbo razrešitve gospoda Širclja ste potem nekoliko na silo pripeli še likvidacijo obeh bank. Naj zopet naše poslušalce, če kdo že ni obupal, spomnim, da smo prav na to temo prav na vašo pobudo izgubili že cel dan, ko smo razpravljali izključno o teh dveh vprašanjih. In bom ponovila še enkrat: likvidacija bank je posledica preteklih napak. Govorim o Factor banki in Probanki. Kot je povedal minister, okostnjaki so padli iz njegove omare. V letih 2007 do 2013 je bilo za obe banki izdanih 62 posebnih ukrepov in v šestih primerih je bilo potrebno neka dejanja prijaviti organom pregona. Sprašujem se, zakaj vaša vlada ni takrat naredila tega, kar bi bilo potrebno, na način, na katerega bi ona smatrala, da je ustrezen? Nova vlada in novi guverner sta pač presodila, da je to najustreznejši način. Ampak poslanci SDS ste zopet bolj pametni kot Banka Slovenije in Ministrstvo za finance. Po vnaprej predvideni proceduri, ob ocenjevanju vseh tveganj je bila sprejeta takšna odločitev, da se gre v nadzorovano likvidacijo in takšno odločitev je potrdila Evropska komisija in Evropska banka. Kakšni so bili razlogi, je bilo na takratni seji zelo podrobno razloženo. Dr. Jazbec, guverner, je povedal, da sta banki zašli v likvidnostne težave, ki so se v zadnjih mesecih stopnjevale do te točke, da bi kakršno koli prepuščanje teh bank trgov lahko povzročilo nepredvidljive posledice za celoten bančni sistem in predvsem za finančno stabilnost. Zato so pri odločanju o kontroliranem prenehanju upoštevali naslednje tri vidike: finančna stabilnost, varnost vlog varčevalcev in stroškovni vidik, nikakor pa interesnega vidika, kot jim ves čas skuša vsiliti opozicija. Tega vidika Banka Slovenija kot centralni regulator in nadzornik bančnega sistema ne želi in nikoli ne bo upoštevala, kot je povedal guverner Jazbec. Lepo je razložil, tako on kot minister, zakaj je bila ta odločitev boljša od stečaja. Stečaj je vedno neka nepredvidljiva situacija, je povedal. V tej banki je bilo skupaj 631 vlog varčevalcev, od tega je bilo 631 milijonov vlog varčevalcev, od tega je bilo 400 milijonov vlog fizičnih oseb in malih pravnih oseb, ostalih vlog pa je bilo v razliki do 631 milijonov. V povprečju so imeli mali varčevalci depozit v vlogi 11 tisoč evrov. Če bi bile te vloge izgubljene, bi prišlo do velike panike na trgu in bi lahko imeli velike posledice tudi v drugih bankah. Ostale vloge, ki so predstavljale vloge nad 100 tisoč evrov, pa so bile zanemarljivo majhne in bi njihova odprava pomenila likvidnostni krč za velik del teh podjetij. Glede na to je bila sprejeta po mojem mnenju edina pametna in možna odločitev, ki sta jo, kot rečeno, potrdila tudi Evropska komisija in Evropska centralna banka. Pa še to: tudi v skladu s tem dejanjem so bili ustrezni postopki glede pregona kaznivih dejanj, ki bi se morda lahko zgodila v teh bankah, posredovani naprej in zahtevano je bilo, da na njih odreagirajo organi pregona. Potem ste danes v to interpelacijo vključili še zadolžitev. Ugotovili ste, da je nesorazmerna, da je predraga, izrekli kup žalitev glede ministra, glede koalicije in tako naprej. Zopet vas sprašujem: Zakaj nam ne pustite, da kot vladajoča koalicija v tem trenutku opravimo svojo vlogo? Zakaj nam vsiljujete svoje teze? Finančni minister se je v konkretni situaciji pač odločil tako, kot se je. Odločil se je pa zato, ker kot veste, ta država še nekaj časa ne bo mogla shajati brez zadolževanja, če bo želela izvajati svoje zakonske in druge obveznosti. Morda bi se vi odločili za kakšen drug sklad, ampak s tem drugim skladom ali drugo obliko pomoči, kakor koli že to imenujemo, bi prišle resne in stroge zahteve, ki bi močno posegle v našo socialno državo, v javni sektor, kot ga poznamo, tudi v pokojnine. In to je res nekaj, kar je stranka SDS ves čas želela storiti. Zato verjamem, da bi se vi odločili za ta mehanizem. Mi se pač nismo. Nam se zdijo te vrednote pomembne. S tem zadolževanjem tudi ta vlada, ki ima šele osem mesecev, rešuje stare napake. Kot je bilo že večkrat povedano, največje število slabih kreditov je bilo v tej državi danih v letih 2006, 2007, tudi 2008. Zadolževanje je bilo zelo veliko že v prvi vladi Janeza Janše, nato v vladi Boruta Pahorja in zopet v vladi Janeza Janše. Kdor je mislil, da bo po osmih mesecih vlade Alenke Bratušek zadolževanja konec, [[...]]
Prosim za red v dvorani.
[[...]]se je verjetno zmotil. V tistih letih prve vlade vašega predsednika je bil, nekateri temu rečejo, ubit tudi sloj uspešnih menedžerjev in nadomestili so jih drugi, ki so nato opravili tranzicijske privatizacije, tajkunske jim rečejo nekateri, in tudi zato smo danes tukaj, kjer smo. Če smo že pri tem, dolg se ne povečuje tako veliko v nominalni vrednosti, ampak se povečuje statistično, in to zlasti zaradi padca BDP. Tudi padec BDP je nekaj, za kar ne more biti kriva naša vlada. Kajti, če si že kažemo razpredelnice, bom jaz še enkrat pokazala tole. Od tukaj do rdeče tabele imamo vašo vlado, vlado Janeza Janše. Ko smo prevzeli vladanje, smo bili na 4,7 % pod nulo gospodarske rasti. Samo v tem vmesnem obdobju smo prišli – sicer še vedno – na minus 1,7 %. To so številke, o katerih se lahko pogovarjamo. In kakor koli nočete slišati, prejšnji petek je prišlo do velikega preobrata. Sprejet je bil proračun, dana je bila zaupnica vladi Alenke Bratušek in tako Evropska komisija kot tudi druge institucije v Evropi so povedale, da [[...]]
Prosim za pozornost.
[[...]]To je huda bolečina, podpredsednica, poslušati take besede resnice. Zaključila bom s tem, da bodite korektni, pustite naši vladi, našim ministrom možnost, da sprejemajo odločitve, za katere mislijo, da so najprimernejše in ki jih, zatrjujem vam in zagotavljam, sprejemamo ob najboljši veri, da delamo v dobro države in državljanov. Dr. Uroš Čufer je po mojem eden najsposobnejših ministrov v tej vladi in pomeni točno to, kar volivci želijo: nov, neomadeževan mlad obraz s čisto preteklostjo. Ima izjemne strokovne reference ravno na področju bančništva, kjer jih v tem hipu najbolj potrebujemo. Skupaj z guvernerjem Jazbecem in predsednico Vlade Alenko Bratušek tvorijo trojico novih neomadeževanih obrazov, ki bodo to državo popeljali v boljše, lepše čase; in ta vzpon se je že začel. To vi vidite, in to vas boli, zato trosite neresnice, laži, žalite in delate vse drugo, ker je v vaši navadi. Ni res veliko tega, kar je bilo danes povedanega! Pozitivne Slovenije in te osemmesečne koalicije ne morete kriviti še za nobeno napako. Zakon o SDH ni bil sprejet, zato ker je Pozitivna Slovenija nasprotovala nekaterim konceptom, zlasti netransparentnosti, ki jo je vseboval vaš zakon. Po vašem zakonu se z zakonom o SDH ne bi uporabljal Zakon o javnem naročanju, ne bi se uporabljal Zakon o dostopu do informacij javnega značaja in po vaši verziji tudi ne bi Računsko sodišče moglo nadzorovati SDH. Vse to in nekateri statusni problemi so problemi, ki se še sedaj rešujejo in zaradi teh problemov smo SDH konceptu, ki ga je pripravila vaša vlada, ugovarjali. Kar se pa slabe banke tiče, pa prosim, nehajte ponavljati laži, da smo z blokado – koalicija, Pozitivna Slovenija – onemogočili, da bi ta banka zaživela prej. Ni res! Povem petdesetič, ker ste petdesetič povedali narobe! Res smo vložili zahtevo za referendum, vendar naši podpisi niso bili priznani zato, ker so bili fotokopirani. Zaradi tega ta vložitev podpisa ni niti za en dan zadržala izvajanja slabe banke. Skratka, zaključujem s tem, da smo bili priča še eni neplodni in dolgi razpravi, nekonstruktivni, kakor koli že hočete vi trditi drugače, razpravi na nizkem nivoju in razpravi, ki ni dala prav nobenega rezultata. In to, verjamem, je za ljudi težko gledati. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj je na vrsti kot predlagatelj gospod Zvonko Černač.
Če bi celotno današnjo razpravo merili po tej zadnji razpravi, bi mogoče še lahko pritrdili gospe Maši Kociper, vendar je ne bomo. Mislim, da je bilo v tej razpravi marsikaj povedanega, žal pa bolj malo odgovorjenega. Treba je poudariti, da predvsem na ta nova vprašanja, ki so bila danes izpostavljena in ki so bila zelo pomembna, ni bilo odgovorov. Ni bilo odgovora na eno izmed zelo pomembnih vprašanj, zakaj je minister v klinično mrtvo banko plasiral dodatno finančno injekcijo državnega denarja maja meseca letos v višini 108 milijonov evrov. Pri obratu trendov v gospodarstvu gre seveda za nek proces, ki se odvija na malo daljše časovno obdobje, kot bi mogoče pričakovali oziroma si želeli. To je nekaj podobnega kot pri investicijskih ciklih. Tisti glavni učinki pri investicijah, predvsem večjih, se poznajo šele v naslednjem mandatu ministra. Se pravi, delo njegovega predhodnika je vidno v naslednjem mandatu in nekaj podobnega je tudi tukaj. Ti trendi so se začeli obračati na gospodarskem področju v pozitivno smer predvsem zaradi tega, ker so bili v času druge Janševe vlade sprejeti nekateri reformni ukrepi. In če jih v Pozitivni Sloveniji in pri Socialnih demokratih lani drugi polovici leta ne bi blokirali, predvsem govorim o slabi banki pa SDH, potem bi bil ta pozitivni cikel glede gospodarske rasti letos že bistveno večji. In gotovo Slovenija ne bi bila edina država, ki bo v letu 2014 beležila negativno gospodarsko rast oziroma je ne bo imela, bo imela recesijo. Tako da hvaliti se zdaj in kititi s to empirijo je najmanj, kar je, nekorektno in nedostojno. Kajti nič od tega, kar je sprejela vlada Alenke Bratušek, ne gre v smeri pospeševanja gospodarske rasti. Vsi ukrepi gredo v smeri oteževanja tega procesa, tako glede višjih davkov kot glede ostalih ukrepov, ki so bili sprejeti in ki otežujejo gospodarske aktivnosti. V času druge Janševe vlade je bila sprejeta pokojninska delovnopravna reforma, bila so sprejeta znižanja davkov na posameznih segmentih, bili so sprejeti še številni drugi ukrepi in še veliko več bi jih bilo seveda treba sprejeti in računali smo, da se bo ta politika v temu mandatu nadaljevala in do neke mere se tudi je, potem se je pa ta proces ustavil. Zaradi tega seveda so se ti trendi v letošnjem letu začeli obračati v drugo smer in ta padec ni več tako izrazit, kot je bil. Predvsem pa smo računali, da se bo tudi investicijska aktivnost države v letošnjem letu ohranila vsaj na takšni točki, kot je bila predvidena s prvotnim proračunom, predvsem pa da se bo ohranila v naslednjih dveh letih, ker dostopamo ne samo do iztekajočih dveh let predhodne finančne perspektive, ampak prihajamo tudi v novo finančno perspektivo 2014–2020. Smiselno bi bilo čim prej izkoristiti ta potencial, ki je na voljo, zaradi tega, da te krizne razmere in ta negativni trend na področju gospodarske rasti čim prej obrnemo v pozitivno smer. Vlada Alenke Bratušek se je ob finančni politiki, ki jo vodi minister za finance dr. Uroš Čufer, odločila drugače in je bistveno zmanjšala investicijsko aktivnost v letu 2015. Nekateri sistemi bodo zaradi tega jačali in ne bodo mogli izvajati niti osnovnih funkcij, veste, da bo 52 projektov na enem izmed med področij ustavljenih, nastali bodo dodatni stroški. Zanima je trditev, da javni dolg ne narašča nominalno, ampak samo statistično. Moram reči, da je ta trditev vredna tiste o dveh krogcih, ali gre eden v drugega ali ne. Prej sem pokazal, kako je s tem. Realno narašča, realno. In to bo treba tudi plačati in vrniti; in to ne z majhnimi obrestmi! Povedal sem tudi, kje je začel ta dolg naraščati in zakaj smo sedaj na 23 milijardah evrov pri tem javnem dolgu. Ob koncu prve Janševe vlade smo bili pa na 8 milijardah evrov in da bomo konec naslednjega leta po tej dinamiki [[...]]
[[...]]prosim za pozornost.
[[...]]na 30 milijardah evrov.Do leta 2004 je javni dolg znašal 7 milijard te države, v času prve Janševe vlade se je povečal za cirka milijardo evrov in v treh letih Pahorjeve vlade za 8 milijard evrov pa pol. Torej, v teh letih se je poveča za toliko kot v celi naši zgodovini samostojne države od leta 1990 do 2004. Toliko o sposobnosti takratnega ministra za finance in o tem, kam je ta minister namenjen. Potem se je država, kljub temu da je bila v težkih razmerah, v letu 2012 zadolžila za manj, kot bi se lahko; za manj, za 1 milijon 660 milijonov. To se pravi, zadolževanje je pričelo upadati. Predviden primanjkljaj je druga Janševa vlada z rebalansom skrčila, ne povečala. S predvidene 2 milijarde 300 milijonov evrov, kot ga je načrtovala Pahorjeva vlada, na milijardo 100, ki je bil tudi tako realiziran. Vlada Alenke Bratušek, ko je letos prišla, je predvideni primanjkljaj v višini približno milijard in 100 za letošnje leto ocenila kot nerealnega in ga povečala za 500 milijonov na milijarda 600, kar bo tudi realizirano, glede na to, da danes beremo, da smo tam že na številki milijardo 411. Letos se bo ta javni dolg povečal za preko 4 milijarde – vidite stolpec, je bistveno višji kot vsi ti tukaj. In v letu 2014 je predvideno 4 milijard 800 samo iz enega naslova. Tukaj v tej številki niso vključene obveznice za sanacijo bank v višini dveh milijard in ne za ostale posege na dolžniškem vrednostnem papirju in vse ostalo, kar je predvideno v sprejetem zakonu oziroma proračunu. Tako se nič ne povečuje statistično, realno se povečuje in to je problem. Problem tega ministra je, da ni povedal, kako in na kakšen način bo ta država v prihodnje odplačevala oziroma servisirala ta dolg, kajti že naslednje leto bo samo za to potrebno nameniti milijardo evrov letno – leta 2008 300 milijonov. Ob predvidenih gospodarskih gibanjih za naprej je to velik problem – da ne govorim o teh slabih kreditih, kdaj so nastali, kdo je za to odgovoren. Ponovno in zadnjič: Banka Slovenije je tista, ki je določala te okvirje, in guverner Banke Slovenije takratni Gaspari je v obdobju 2006–2008 najbolj odgovoren za to področje, vendar pa je bil nagrajen z ministrskim mestom v Pahorjevi vladi v mandatu 2009–2011. Povprečne vloge v teh dveh bankah, ki jih bomo sanirali z davkoplačevalskim denarjem, so znašale 11 tisoč evrov in če bi bile izgubljene, bi nastala panika, je bilo rečeno. Gospa Kociper, zakon jamči do 100 tisoč evrov, ne do 11 tisoč evrov. Vse vloge do 100 tisoč evrov so zajamčene in varovane, ne glede na to, na kakšen način banka preneha poslovati, in nobena panika ne bi zaradi tega nastala! Seveda bi pa nastala panika pri nekaterih drugih, če ne bi bil tak model sprejet, kot je bil. Predvsem pri tistih, ki so očitno z vplivom, ki ga imajo, uspeli doseči, da je bil ta model ukinitve teh dveh lupin sprejet, kot je bil, in so s tem na eni strani v največji meri ohranili svoje premoženje in še depozite pravočasno potegnili ven. Tudi tisti, ki niso bili potegnjeni ven, so 100 % varovani. Iz več razlogov je bil ta način, ki je bil izbran, neprimeren in zaradi tega je bila ta interpelacija utemeljena ravno na predlogu za podelitev državnega poroštva v višini milijarde 30 milijonov evrov pri likvidaciji Probanke in Factor banke, s čimer se bremen neodgovornega in škodljivega klientelističnega gospodarjenja v teh dveh privatnih bankah neposredno nalaga na ramena slovenskih davkoplačevalcev, kar posledično pomeni, da bomo državljani preko višjih davkov plačali kredite, ki so jih najeli, ne pa tudi vrnili, bančni tajkuni, ki prihajajo v glavnem z leve politične provenience. To drži! Poglejte en primer tega kadrovskega kolobarjenja, veliko jih je. Ne bi končali do jutri, če naštejemo vse. Tudi zdaj je bilo izpostavljeno, da smo izpostavili Kramarja. Nismo mi izpostavili Kramarja. Gospoda Kramarja je izpostavila premierka tukaj, v Državnem zboru danes dopoldan, ko je rekla, da smo mi kadrovali v največji državni banki Novi LB in da smo mi odgovori za te stvari. Predsednik uprave Nove LB v obdobju 1. februar 2008 do 1. februar 2009 je bil gospod Kramar. Kdo mu je podpisal pogodbo? Državni sekretar takratnega ministrstva za finance, tudi v nekaterih obdobjih tesen sodelavec gospoda Ropa, Anton Žunič, ki je bil predsednik nadzornega sveta!
Gospod Černač, osredotočite se na interpelacijo.
Točno to počnem. Kje je ta gospod Anton Žunič nadaljeval svojo profesionalno kariero? Bil je vodja sektorja za obvladovanje tveganj v Factor banki! V tej banki, za katero bodo davkoplačevalci plačali zapitke. Isti gospod. In minister, o katerem govorimo danes, gospod Uroš Čufer, prihaja z visokega položaja enega izmed direktorjev največje državne banke, kjer bo ta bančna luknja verjetno petkrat večja kot v teh dveh bankah. Petkrat večja! In kdo bo ponovno plačal ta zapitek, vas vprašam? Direktorji, člani uprav, nadzorni sveti v teh bankah ali ponovno davkoplačevalci? Na ta način, kot je tukaj predlagan, očitno ponovno davkoplačevalci. In zakaj se moramo posledično zadolževati? Ali res za pokojnine in socialne transfere? Za to se moramo zadolževati! Za poplačila teh bančno tajkunksih rabot v preteklosti in v posmeh temu se danes dogaja neka preiskava zaradi domnevnega oškodovanja, ker so se nekateri pogovarjali, da bodo neke delnice prodali v višini 5 milijonov evrov, ki naj bi bile vredne nič. Tukaj pa govorimo o desetinah, stotinah milijonov evrov! Stotinah milijonov evrov! Pred očmi celotne javnosti, ki jih bodo pokrili davkoplačevalci – pa ni nič! Nobenega elementa za protipravno ravnanje, nobenega kaznivega dejanja, nobenemu se ne zgodi plomba premoženja. Ničesar! Zgodi pa se odločitev ministra za finance, posledično Vlade in vseh ostalih, za sanacijo teh bančno tajkunskih raboto. Zaradi tega smo vložili interpelacijo in v manjšem delu tudi zaradi protipravne razrešitve enega od štirih neizvršnih direktorjev tako imenovane slabe banke, ker je bila ta storjena v nasprotju z osmim odstavkom, 8. člena zakona o tako imenovani slabi banki, ker tega konflikta interesov ni bilo. Ni bilo! Upravni odbor in neizvršni direktorji ne nadzorujejo banke, ampak ima nadzorno funkcijo po 3. členu tega zakona ministrstvo, pristojno za finance. In očitek je bil samo o tej protipravnosti, vendar je tu manjši del in nebistven v tej celotni zgodbi, ko govorimo o interpelaciji zoper ministra za finance dr. Uroša Čuferja. Če smo čisto pošteni, je danes tukaj v dodatni obrazložitvi sami priznal, da je predlagal, da se da gospodu Širclju rok, tako kot bi moralo biti v skladu z zakonom, da se odloči, katero od teh dveh funkcij bo še nadalje opravljal, in je bil potem očitno z ne vem strani česa preglasovan. Če so to nepotrebne reči – za nekatere očitno so dejansko nepotrebne reči. Mislim, da so to zelo pomembne reči, od katerih je odvisno, ali bo ta država v bodoče še socialno pravična, ali bo še sposobna zagotavljati denar za pokojnine, ali bo še sposobna zagotavljati denar za socialne transferje, ali bo sposobna opravljati vse tiste storitve, ki jih mora kot socialna država, in ali ne bodo te odločitve privedle do tega, da bodo tisti, ki prihajajo za nami in to ne samo ena generacija, ampak več njih, prisiljeni skozi desetletja poplačevati to, kar se dogaja zdaj danes in se bo dogajalo v naslednjih dveh letih. Zaradi tega je ta razprava še kako utemeljena in prav bi bilo, da bi na koncu le slišali odgovor ministra, ali namerava spremeniti to politiko zadolževanja, ki jo trenutno izvaja, ali namerava kaj storiti na tem, da se država v prihodnje ne bo zadolževala na tak način, kot se je zdaj nazadnje, preko noči, z enim vlagateljem, ki je še vedno fantomski, ali bo kaj storjeno na tem, da bo to breme, ki ga davkoplačevalci namenjajo za odplačilo obresti, v prihodnje nižje.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Izvolite, gospod Černač, postopkovno.
Glejte, spoštovana predsedujoča! Tukaj imam seznam predvidenih razprav, v katerem piše: Alojzij Potočnik, namesto njega je razpravljala gospa Maša Kociper, potem pa piše minister in nazadnje predlagatelj. In jaz sem, jaz [[...]]Trenutek. K razpravi sem se prijavil pred razpravo ministra, pričakoval sem, da bo razpravljal še minister, če pa minister ne bo razpravljal, potem pa jaz razprave kot predlagatelj še nisem zaključil.
Spoštovani gospod Černač! Ničesar niste v tej smeri izkazali, da bi kakor koli imela občutek, da pričakujete, da bo še beseda ministra. Čas je ostal, in zaradi tega lahko razporedimo čas in se boste prijavili. Izvolite, gospod Černač.
Glejte, še enkrat. Prebral sem vam seznam predvidenih razpravljavcev, povedal sem, da pričakujemo od ministra, da bo na ta vprašanja odgovoril, pričakoval sem, da bo v skladu s seznamom, ki ga imamo pred seboj, tudi na ta vprašanja odgovoril, ker pa tega ni storil, bom pa jaz svojo razpravo v okviru časa, ki mi je preostal, kot predlagatelj nadaljeval, ker vi niste vprašali ministra, ali želi na koncu besedo ali ne.
Spoštovani gospod Černač, verjemite, da sem ga vprašala. Izvolite, gospod Pukšič, imate postopkovno, za njim gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Predlagam, da v skladu z veljavnim poslovnikom to odpeljemo do konca, ni potrebe zdaj, da bi dvigovali temperaturo. Če ste ga vprašali, ste ga vprašali tako, da poslanke in poslanci tega niso slišali, [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]zato je v skladu s poslovnikom tako, kot tukaj piše, torej predlagatelj – kadar koli, zadnji je minister Uroš Čufer. Če ga boste vprašali in bo rekel, da ne želi besede, potem je še vedno lahko predlagatelj, ker to možnost ima, če se bo odrekel temu, potem pa je čas delitve časa. Prosil bi vas, da spoštuje poslovnik in delate v skladu s poslovnikom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naj povem, spoštovani gospod Pukšič. Trudimo se vsi predsedujoči Državnega zbora, da delamo po poslovniku. Tudi jaz. Gospa Maša Kociper je imela besedo, za njim sem dala besedo gospodu Zvonku Černaču. Gospod minister je imel možnost, če bi želel besedo, in ker se ni odločil, zatorej je bil gospod Černač na vrsti. Sedaj ima postopkovni gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsedujoča. Da bom podkrepil, da ste pravilno ravnali, vas spomnim, po tem poslovniku smo imeli v tem mandatu že eno interpelacijo pri gospodu sedanjemu poslancu gospodu Vinku Gorenaku in bila je popolnoma enaka situacija. Da vam osvežim spomin. Ko je vodil takratni podpredsednik gospod Presečnik sejo, je na moje izrecno vprašanje, če bom lahko kasneje kot predlagatelj, kje sem v imenu predlagatelja interpelacije vstopal v razpravo, če bom lahko kasneje še imel besedo. Rekel je, da seveda, boste prišli do besede. In ko je ministra vprašal za razpravo, mu je dal besedo za zaključno razpravo in na koncu se je odločil, da razprave ni več. Rekel je, da zdaj gre po delitvi časa, ker ste vi imeli besedo pred ministrom in je niste izkoristili do konca in zadeva se je zgodila popolnoma enako. Potem je prišlo do same delitve časa in ste si razdelili moj čas, ki mi je ostal, tako kot si bomo zdaj mi vašega. Zato je, seveda v skladu s poslovnikom, zdaj tisti čas, ko pridemo do delite. Zagotovo verjamem, ker se boste prijavil k besedi, boste imeli čas in lahko boste še izkoristili tisto, kar vam bo ostalo. Hvala.
Hvala lepa. Glede na to, da je čas ostal, kot sem že prej povedala, izvolite gospod Tanko. Postopkovno imate?
Hvala lepa. Spoštovana predsedujoča! V tej fazi kaj drugega ni pričakovati. Poglejte, predlagatelj gospod Černač se lahko javi za katerim koli razpravljavcem v Državnem zboru. Za katerim koli. In to je tudi počel. Takrat, ko je ocenil, da je bilo treba opraviti razpravo v imenu predlagatelja, je to storil. Tudi za gospo Kociper. Dolžnost predsedujočega, ki vodi sejo, pa je, da tako kot vpraša vsakega izmed teh tukaj napisanih, uradno, formalno tudi ministra, ali želi besedo. Če minister ne želi, vpraša še predlagatelja po tem spisku, ali želi besedo. Tega niste storili. Predlagam, da vrnete razpravo nazaj, tja za razpravo gospoda Černača, in pozovete ministra, ali želi besedo, tako da bomo tudi mi vedeli, kaj se dogaja v Državnem zboru, ki sodelujemo pri seji, in seveda tudi predlagatelj, ki je tisti, ki ima še razpravo. Saj ne gre drugače. Če ste vsakega izmed teh po spisku pozvali, ali bo razpravljal ali ne, in ste ga napovedali, če se ni odjavil, potem velja napoved tudi za ministra na koncu in za predlagatelja čisto na koncu. Tak je bil hišni red do sedaj. Predlagam, da na tak način tudi to sejo zaključimo. Potem pa, ko so izčrpane razprave ministra in predlagatelja, potem je pa tudi delitev časa. To pa drži. Ampak preskočili ste pa dve osebi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naj povem, da vsakega, tudi iz vaše poslanske – samo malo, da obrazložim –, tudi iz vaše poslanske skupine vaši strokovni sodelavci pridejo našim strokovnim sodelavcem odjaviti določene osebe ali prestaviti termin razprave. En primer bom povedala, upam, da mi ne bo moja kolegica zamerila. Primer, gospa Ljudmila Novak je razpravljala bolj na začetku, zatorej je potem kasneje nisem še enkrat pozvala, ampak je bila prečrtana in nisem omenila, aha, gospa Novak je razpravljala že prej. Ali nekdo drug, recimo iz poslanske skupine Pozitivne Slovenije gospod Darko Jazbec, ki se je odjavil – ga nisem omenila. Gospod Čufer, ker je izrazil sam željo oziroma odločitev, da ne bo razpravljal, zatorej ga nisem omenila. In nič novega nisem naredila, čisto nič. Postopkovno ima gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Vsi, ki ste zdaj zlorabljali poslovnik, bi vas rad opozoril, da upoštevate 282. člen Poslovnika Državnega zbora, ki ima štiri odstavke in natančno določa, kdo razlaga poslovnik. Med sejo razlaga poslovnik predsedujoči Državnemu zboru, zunaj seje daje razlago poslovnika pristojna komisija. Komisija lahko po potrebi zaprosi za mnenje Zakonodajno-pravno službo in če še to ni dovolj, potem lahko komisija zaprosi in da na dnevni red Državnega zbora tudi tako, da se Državni zbor sestane in sprejme avtentično razlago poslovnika po postopku, ki je s tem poslovnikom predviden za avtentično razlago zakona. Predlagatelj zadeve se lahko kadar koli javi, ne glede na vrstni red razpravljavcev in to enako možnost ima tudi minister, tako da predsedujoči ni nujno oziroma sploh ni potrebe, da vsakokrat sprašuje po vsakem razpravljavcu tako predlagatelja zadeve kot ministra, ali želi razpravljati ali ne želi razpravljati. Kajti potem bi morali po vsakem razpravljavcu vprašati tako predlagatelja: "Gospod Černač, želite razpravljati?" "Gospod Čufer, želite razpravljati?" To bi bilo nekako čudno. Prosim, da upoštevate 282. člen Poslovnika Državnega zbora, kajti med samo sejo poslovnik razlaga predsedujoči. Imate pa še tri druge možnosti, da, bi rekel, si razjasnite to zadevo, pred katero sedaj stojimo.
Najlepša, hvala gospod Samo Bevk. Upoštevali bomo 282. člen Poslovnika Državnega zbora. Sem že prebrala, da ste vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste želeli, dobili besedo in ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Torej, želim odpreti prijavo. Prej se je že prijavil gospod Pukšič, potem gospod Černač, še prej [[…]]Oprostite, gospod Kavtičnik, bili ste pred gospodom Pukšičem, potem pa še gospod Frangež.
Hvala lepa, predsedujoča. Tudi sam sem želel predlagati ta postopkovni predlog, da se ne upošteva 282. člena, kajti zdi se mi normalno, da predsedujoča ne more reči predlagatelju: "Gospod Černač, ali želite za seboj še enkrat govoriti?" Hvala.
Hvala lepa. Ravno na to sem tudi jaz mislila. Izvolite, gospod Pukšič.
Gospa predsedujoča, do točke, ko ste razlagali poslovnik, da je predlagatelj imel besedo, med tistim časom vas je minister obvestil, tako ali drugače, da ne želi več besede – tega predlagatelj seveda ni vedel. Pravilno bi bilo, da ko je predlagatelj končal s predstavitvijo, da bi mu povedali, da minister ne želi besede in če je on zaključil, boste čas delili. Te možnosti predlagatelju niste dali. Mislim, da je tukaj bila postopkovna napaka, enostavno jo je popraviti; enostavno tako, da daste predlagatelju še besedo in seveda to je zadnja njegova, ker se je minister odpovedal besedi, potem pa preostali čas delite. Sem prepričan, da bi bilo tako prav, vendar vi ste predsedujoči in vi poslovnik razlagate, kar je res; imamo pa seveda poslanke in poslanci pravico, če smatramo, da nekaj ni v skladu s poslovnikom, da to na postopkovni način opozorimo. Hvala.
Hvala lepa. Naj vam povem, da preden je razpravljal gospod Jože Tanko, je gospod minister izrazil svojo voljo, torej, da ne bo razpravljal. Izvolite, gospod Han.
Spoštovani, spoštovane! Dragi ministri in ministrice! Trinajst ur! Trinajst ur sedimo v tej okrogli dvorani in zdaj se zapletamo s temi proceduralnimi procedurami in smo eden bolj pameten od drugega. Vsi pa vemo, da ne bomo spremenili tistega, kar ste se vi namenili, koalicija pa bo izglasovala to, da bo gospod Čufer naprej minister. Predlagam gentlemanski dogovor, da vzamemo 5 minut pavze vsi skupaj, da se mogoče vodje poslanskih skupin v teh petih minutah pa vendarle dogovorimo, da končamo to sejo na nek dostojanstven način, ker si vsi skupaj to želimo. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov prosim za 5 minut pavze.
Hvala lepa. Sprejemam vaš postopkovni predlog in vas obveščam, da nadaljujemo sejo ob 23.00.
Spoštovane kolegice in kolegi, nadaljujemo z delom. Ker je gospod Matjaž Han predlagal odmor za posvetovanje sprašujem, če želi besedo, da predstavi dogovor. Izvolite, Matjaž Han, imate besedo.
Hvala lepa. Res sem zahteval proceduralni predlog. Dogovor je pa bil na ravni vodij poslanskih skupin na nek način gentlemanski, da predlagatelj vendarle še dobi nekaj časa, ki mu je sicer ostal in obrazloži svoje videnje na to sejo in svoj pogled. Potem imamo še naprej nekatere procedure, ki jih moramo izpeljati. Vendar z gospodom Tankom smo se dogovorili nekatere zadeve in jaz mu verjamem. Sedaj bomo pa videli, kako dolgo bo ta seja trajala. Mislim, da smo naredili, da se bo ta seja na koncu končala dostojanstveno.
Postopkovno, gospod Möderndorfer.
Bom zelo kratek. Tam za mizo smo imeli vodje poslanskih skupin dogovor. Danes bom videl, ali kdo sploh še drži besedo. Bom zelo pozoren. Hvala lepa.
Gospod Bevk, postopkovno.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! V izogib podobnim situacijam, kot so bile sedaj, bom na podlagi drugega odstavka 282. člena Poslovnika Državnega zbora poslovniški komisiji dal pobudo za razlago prvega odstavka 68. člena Poslovnika, ki govori prav o prijavi časa in vrstnem redu razpravljavcev na Državnem zboru oziroma če to ne bo dovolj, pa predlagal tudi dopolnitev Poslovnika v zvezi s to zadevo. Prosim, da bi nocoj lepo in v miru končali to sejo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. V skladu z dogovorom dajem besedo predlagatelju gospodu Černaču.
Hvala lepa. Mislim, da je bil ta zaplet popolnoma nepotreben. Potreboval sem še kakšnih pet minut, da zaključim tisto, kar smo predlagatelji imeli namen povedati, in tudi izhajal sem iz tega seznama, ki ga imamo tukaj vsi pred seboj, kjer piše: Maša Kociper, minister, predlagatelj. Po razpravi Maše Kociper sem se prijavil in sem računal, da bo minister na tisto, kar smo ga spraševali, tudi odgovoril in v tej smeri je šla tudi moja razprava. Mi smo danes v okviru odgovorov na interpelacijo poslušali nekaj uvodnih misli okrog desete ure s strani ministra, nekaj dodatnih obrazložitev, ki niti niso vsa v celoti odgovorila na vprašanja, ki smo jih v okviru interpelacije izpostavljali. Potem so bila v okviru dodatne obrazložitve pa tudi v razpravi posameznih poslank in poslancev izpostavljena še nekatera druga vprašanja v zvezi s to interpelacijo. Tudi na ta dodatna vprašanja ni bilo odgovorov. Zaradi tega še zadnjič sprašujem ministra o tem, zakaj, na podlagi kakšnih analiz, na podlagi kakšnih argumentov je bila sprejeta odločitev o tem, da se za dve banki, za kateri je bila že v aprilu mesecu podana ocena, da sta klinično mrtvi in da ju bo treba zapreti, da je ta isti minister maja meseca vanjo plasiral 108 milijonov dodatnih evrov za zagotavljanje njune likvidnosti in da tega v istem obdobju niso storili lastniki teh bank, torej tisti prvi odgovorni, ki bi morali skrbeti za svojo lastnino, niso več verjeli v to, da je te banke še mogoče obdržati pri življenju, država pa je zasebnima bankama pomagala, da sta na umeten način ostali pri življenju še čez poletje, kar je omogočilo,da so si nekateri lastniki v tem vmesnem času izplačali iz podjetij, ki so bili lastniki teh dveh bank, še dividende. Gospod Herman Rigelnik, recimo, v višini 6 milijonov 900 tisoč evrov. Tega odgovora na to vprašanje, zakaj je bila ta odločitev sprejeta, nismo dobili. Država je namreč vrednost depozitov v teh dveh bankah v mesecu maju povečala z 209 milijonov 400 tisoč na 318 milijonov 300 tisoč evrov. Nadalje nismo slišali odgovora na vprašanje, kdo je kupec te milijarde in 500 milijonov evrov obveznice. Rečeno je bilo s strani ministra, enkrat pozno popoldne, nekje okrog pol šeste, ko se je drugič in zadnjič priglasil k besedi, da bomo to izvedeli preko luksemburške borze, tam naj bi bili ti podatki prihodnji teden objavljeni. Tukaj je parlament, tukaj je Državni zbor, tukaj je v bistvu ljudstvo – če parafraziramo. In temu ljudstvu je ta minister odgovoril in to ljudstvo je želelo slišati, kdo je bil kupec te obveznice za milijardo in pol, kakšna je bila provizija pri izdaji te obveznice, kdo jo je prejel, ali je res ta kupec dobil diskonta v višini 6 milijonov evrov v trenutku izdaje in tako naprej. Skratka, vse te podrobnosti, ki nas zanimajo toliko bolj, ker ta kotacija ni bila po tako nizki obrestni meri. 4,84 nas uvršča tam nekje med Romunijo in Bocvano. In veseli bi bili, če bi bili lahko v družbi tistih držav, za katere je premierka dopoldne dejala, da več ne sodimo v ta okvir – Portugalska je bila omenjena in tako naprej. Nismo. Daleč od tega smo. Bilo je postavljenih še vrsto drugih vprašanj, ki jih ne bi ponavljal. Skratka, nekih odgovorov o tem, zakaj se je minister odločil, da vodi javnofinančno politiko, ki na dolgi rok onemogoča zapiranje javnofinančnih bremen – breme odplačevanja prenaša na naslednje generacije, slišali smo, da bomo za obresti v prihodnjem letu namenjali že milijarde evrov –, danes nismo dobili. Skratka, da zaključim. Minister je ob prisegi prisegel, da bo spoštoval ustavni red, da bo ravnal po svoji vesti in da bo z vsemi močmi deloval za blaginjo Slovenijo. Celotno njegovo ravnanje nakazuje k temu, da ne spoštuje te prisege, ki jo je dal ob imenovanju na položaj ministra za finance; namesto da bi z vsemi močmi deloval za blaginjo Slovenje, z vsemi močmi deluje za interese vplivnih posameznikov, za interese tistih, ki so dogovorni za velikanske luknje v bančnem sistemu na eni strani in na drugi strani za interese špekulativnega kapitala. Minister za finance, dr. Uroš Čufer sprejema in podpira ukrepe, ki dodatno bremenijo davkoplačevalke in davkoplačevalce. Predlaga in sprejema ukrepe in odločitve, ki niso v interesu državljanov, pač pa posameznih interesnih skupini in ki slabijo našo suverenost, Vse to pa so ravnanja, ki so daleč od prisege, ki jo je minister dal ob imenovanju na ta položaj. Minister je seveda odgovoren za ravnanja, ki so opisana v interpelaciji, od katerih so nekatera tudi protipravna po našem mnenju, predvsem pa so v škodo državi in državljanom, in je za ta ravnanja objektivno in subjektivno odgovoren. Iz teh razlogov, po našem mnenju minister za finance dr. Uroš Čufer ne more več odgovorno opravljati javne funkcije na način, da bi ga javnost sprejemal kot skrbnika in varuha javnih financ, torej nekoga, ki deluje v interesu te države in državljanov, in zaradi vsega navedenega, predlagamo, da ta Državni zbor sprejme sklep o razrešitvi dr. Uroša Čuferja s funkcije ministra za finance. Hvala lepa.
Hvala. Glede na to, da smo v fazi razdelitve časa, minister lahko v tem okviru dobi besedo, če bo izrazil interes da govori. Če se ne boste prijavili k razdelitvi časa, bo minister edini, ki bo govoril v tej fazi, če pa se boste prijavili, pa bo minister lahko dobil besedo na koncu, ko vsi prijavljeni, bom rekel, za maksimalno 5 minut opravite razpravo. potem če minister izrazi interes v tej fazi, ko vas pozovem za razpravo, govori na koncu. Če pa se ne priglasite k dodatnemu času, pa lahko minister govori takoj in se potem seja zaključi z glasovanjem. Prosim? Torej, smo pri razdelitvi časa v skladu s prvim odstavkom 71. člena Poslovnika Državnega zbora in še enkrat sprašujem: "Minister, želite razpravljati?" Ne. Vse ostale pa vabim k prijavil, da vidim, koliko vas je zainteresiranih za razdelitev preostalega časa. Prijavljenih 52, 3 minute ima vsak [[...]]Prosim? Je zdaj točen izračun? Ja. 2 minuti in 38 sekund ima vsak razpravljavec na razpolago, prijavljenih pa je 52. S tem da opozarjam, da se minister ni priglasil k razpravi in mu tudi ne bom mogel dati na koncu besede. Tako, da ne bo pomislekov glede poteka. Prehajamo na razprave. Najprej dajem besedo gospodu Zvonku Černaču.
Hvala lepa za besedo. Ugotavljam, da odgovorov na ta vprašanja, ki so bila izpostavljena, žal ne bomo dobili. Kot smo slišali, bomo nekatere odgovore prebrali v mednarodnih publikacijah, kar je na nek način poniževalno do Državnega zbora, moram reči. Mislim, da bi vsak kolikor toliko odgovoren minister moral odgovarjati na vprašanja v Državnem zboru. V kazenskih postopkih se po navadi tisti najhujši kriminalci branijo z molkom, tako da upam, da ta asociacija ne bo po zaključku te razprave prevladala. Danes smo govorili o resnih temah, govorili smo o tem, ali bo ta država po sprejetih odločitvah ministra za finance tako v zvezi s sanacijo teh dveh zasebnih bank, kjer ne bodo največjega bremena po vrstnem redu, tako kot bi moralo biti, nosili lastniki, člani uprav nadzornih svetov, depozitarji z več kot 100 tisoč evrov; skratka tisti, ki so v največji meri odgovorni za poslovanje teh bank, pač pa v prvi vrsti davkoplačevalci in posledično zaradi odločitev, ki jih ta ravnanja terjajo, se pravi zaradi sanacije teh bank in vseh ostalih bank, ki jo bo še treba izvršiti v prihodnje, bo treba opraviti dodatno zadolževanje države z izdajo obveznic za sanacijo teh obveznosti. Obresti za te zadolžitve po trenutnih stopnjah, po katerih se zadolžuje država na ravni 5 do 6 %, pa pomenijo neko finančno spiralo, ki je država s tako nizkim obsegom bruto domačega proizvoda in s tako nizko stopnjo gospodarske rasti oziroma s celo napovedano recesijo v letu 2014 enostavno ne bo zmogla, ne da bi bilo potrebno za to sprejeti radikalne ukrepe. Prišli bomo v situacijo, ko za sprejem zelo bolečih ukrepov ne bo potrebna nikakršna trojka, pač pa bo te ukrepe očitno sprejemala štirka, vlada Alenke Bratušek v sestavi štirih strank – nekatere že sprejema in bolijo. Bolijo predvsem gospodarstvo, bolijo prebivalstvo, bolijo tiste, ki niso nič imeli pri tem, da so se posamezni bančno-politični tajkuni okoristili. Iz tega razloga smo seveda predlagali, da se taka politika spremeni, sprememba takšne politike je mogoče, če se zamenja minister, ki je odgovoren za to področje, in iz tega razloga tudi predlog za razrešitev ministra za finance, ker vodi na en način škodljivo politiko, na drugi strani pa je opravil tudi nekatera ravnanja, ki so bila protipravna.
Hvala. Besedo ima gospod Srečko Meh, pripravi se Jože Tanko.
Hvala lepa. Interpelacije ne bom podprl. Kdor je želel poslušati, je slišal prav vse odgovore, jih je razumel, o teh smo veliko govorili tudi v preteklosti in vsa vprašanja so bila odgovorjena toliko, kot je razumnemu človeku dovolj. Narobe je – pravzaprav nič ni narobe z ministrom, marsikaj je narobe z vlagatelji interpelacije. Odločitev o prisilni likvidaciji ali stečaju je minister natančno razložil, kako je prišlo do te odločitve. Razrešitev neizvršnega direktorja gospoda Širclja je pravzaprav čisto v zadnjem planu, pa se mi zdi, da sta bili obe točki zelo enakovredni. In govorili smo o vsem, samo ne o tem, o čemer je bilo govora, tudi o vsej zgodovini in vsem, kar se je dogajalo. Tako se mi zdi, da bi veliko bolje bilo govoriti o tem, kaj bomo naredili od jutri naprej. Še enkrat naj ponovim tisto, kar sem danes enkrat že povedal; vsa sredstva so dovoljena za to, da dosežemo svoj cilj, da dosežete svoj cilj. Vsa sredstva in vse, kar koli je pomembno, tudi s prekinitvami in nočnimi sejami, zato da bi ustvarili izredno vzdušje. Pa naj povem še enkrat, ni izrednega stanja, ni potrebe za takšne seje in lahko bi delali normalno. To, da pa smo danes tukaj sedeli mi, pa niti ni tako velike škode – bi rekel marsikdo od državljank in državljanov. Torej, interpelacije ne bom podprl.
Hvala. Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. No, v Državni zbor se je zavlekel nek čuden vzorec dela Vlade v odnosu do Državnega zbora. Mislim, da se še v tej parlamentarni zgodovini ni zgodilo, da bi minister tako malo časa porabil za to, da bi poslancem pojasnil in odgovarjal na vprašanja, kljub temu da je imel obilico časa na razpolago. Na izrecna vprašanja, zakaj je bilo vloženo 109 milijonov samo nekaj mesecev pred nadzorovano likvidacijo in samo v ti dve banki, s čimer se je omogočilo, da so se nekateri delničarji poplačali z dividendami za dobičke po teh bankah iz poslovanja, v resnici je bila pa izguba, se pravi, minister tega sploh ni pojasnil. Prav tako nismo dobili nobenega pojasnila, zakaj je izbrani način boljši od stečaja. Mislim, da bi moral kdor koli se odloča med dvema variantama, ti dve varianti finančno ovrednotiti, obdelati tudi z drugimi kriteriji in potem, če se to od njega zahteva, pojasni tistim, ki so do teh informacij upravičeni, zakaj je bila takšna odločitev. Mi nismo dobili ne v odgovoru ministra, ne v pisnem odgovoru na interpelacijo, ne v razpravi o bančnem sistemu pravzaprav nobenega odgovora na vprašanja, ki so potem bila temelj te interpelacije. 109 milijonov evrov je več kot ta država nameni letno za štipendije. Je več kot je teh intervencij v sociali, mnogo več, za 17 ali 20 milijonov evrov, če se spomnite pri proračunu, ki ga je predlagala Janševa vlada, je stalo 3 tisoč 500 študentov okrog Državnega zbora in kot velik dosežek ste takrat slavili, da se je to vneslo v proračun. Danes se pogovarjamo o znesku, ki je približno petkrat, šestkrat večji, pa niti ne trza nihče, celo pokrivate ministra, da se na tak, bom rekel, neprimeren način z molkom brani, kot da smo pri kakšni inkviziciji. Skratka, interpelacijo bom podprl, zato ker želim, da imamo pred seboj ministra, ki bo odgovoren in ki bo znal nam poslancem tudi kaj pojasniti. Ta minister očitno tega ne zna.
Hvala. Besedo ima gospod Mirko Brulc, pripravi naj se Marjana Kotnik Poropat. Izvolite, gospod Brulc.
Hvala lepa. Torej, minister Čufer se obnaša kot pravi zakladničar. Gostobesednost in govorjenje v prazno ni njegova vrlina in marsikdo od nas bi se lahko od njega tudi učil in bi bilo dobro. Danes sem marsikaj izvedel o Forumu 21, o SD itd., kar nisem prej vedel. Za to se vam zahvaljujem. Bilo je nekaj tudi strokovnih razprav, bilo je pa flancarije, da vam ne povem, koliko ur. Še nekaj. pod vlado Janeza Janše sem bil v Komisiji za nadzor javnih financ. Bili smo v tihi sobi in je minister Šušteršič prišel v tiho sobo in je rekel: "O nekih zadevah ne bom povedal." Kaj se pa zdaj čudite, da vam bo tukaj minister odgovarjal na vse vaše pritlehne in tudi druga vprašanja? Ponavljam, bila so tudi strokovna, bilo je pa ogromno drugega. Jaz bom glasoval proti interpelaciji ministra. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravi naj se mag. Andrej Vizjak.
Hvala za besedo. Spoštovani! Danes je bilo že večkrat povedano, da je ta interpelacija vložena po nepotrebnem, da je vložena v neprimernem času, torej v času, ko ima minister in Ministrstvo za finance največ dela. Ne bom spominjala na vse zakone, ki so jih pripravili, na proračuna itn., pač pa bi spomnila ponovno na to, da je bila interpelacija vložena zaradi dveh zadev; zaradi podelitve poroštva pri nadzorovani likvidaciji Probanke in Factor banke in zaradi razrešitve mag. Andreja Širclja z mesta neizvršnega direktorja. Jaz bi se predvsem na to drugo zadevo – ker pač mi je to bolj poznano, ker sem po poklicu pravnica in se ne bi v finančne zadeve toliko spuščala. Skratka, menim, da je bila ta razrešitev utemeljena in da bi gospod Šircelj moral ta odstop že sam opraviti prej, ker se je moral zavedati, da ta funkcija neizvršnega direktorja in funkcija poslanca v Državnem zboru nista združljivi in da se je treba odločiti za opravljanje ene ali druge funkcije. Predsednica Vlade je tukaj danes zjutraj povedala, da zaupa ministru, da dela dobro, da naloge opravlja vestno in pošteno. Jaz bi se temu pridružila, kolikor pač poznam delo ministra, mislim, da so te besede tiste prave. Torej ocenjujem, da je minister dr. Uroš Čufer odgovoren in da za očitana dejanja ni podlage, da je torej interpelacija neutemeljena, zato bom glasovala proti njegovi razrešitvi. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima mag. Andrej Vizjak, pripravi pa se mag. Marko Pogačnik. Izvolite gospod Vizjak.
Hvala lepa za besedo. Oglašam se danes prvič. Minister Čufer z Vlado se je po moji oceni odločil za napačni način sanacije slovenskega bančnega sistema, vendar to ni edina stvar. Današnja razprava je odprla še marsikatero drugo problematično in nevralgično točko delovanja te vlade. Opozoril bom na eno, ki se mi zdi najbolj problematična in na katero smo danes lahko slišali opozorila tudi na vrhu gospodarstva na Brdu. To je to, da smo pri uravnoteženju javnih financ pomanjkljivo spoštovali oziroma je Vlada pomanjkljivo spoštovala svoje lastne zaveze v reformnem programu oziroma v programu stabilnosti in je premalo naredila pri ukrepih za uravnoteženje javnih financ na odhodkovni strani. Tu je bila relativno tolerantna do nekaterih tudi privilegiranih skupin in ne nazadnje do širšega javnega sektorja. Mislim, da bi lahko Vlada izkoristila to krizo in ne nazadnje tudi eno benevolenco številih socialnih skupin za to, da se naš javni sektor nekoliko očisti, tudi navlak iz preteklosti in nepotrebnih stroškov. Ta vlada je namesto te priložnosti raje posegla po prihodkovni strani z dvigovanjem davkov, kar dodatno mori gospodarsko iniciativo. Mislim, da je to slaba, pravzaprav lahko rečem trudi samomorilska politika na gospodarskem in finančnem področju in gospod Čufer je gotovo pomembno soodgovoren za takšno politiko. Ko sem vprašal danes tudi predstavnika Evropske komisije za mnenje, kako to, da so pravzaprav glede na ocene proračuna to logiko spregledali, je pač rekel, da se oni sploh s strukturo proračuna kaj veliko ukvarjali niso, temveč da so pogledali dosego ciljev – cilj je pod 3 % primanjkljaja – in kakšna je struktura, je seveda drugo vprašanje in da je to naša interna stvar. Skrbi tudi to, kajti prihodkovni del se, po moji oceni, ne bo realiziral in zato bo treba zarezati v investicije, da se bo dosegel ta fiskalni cilj pod 3 % BDP, čeprav verjetno bodo to res tudi to "mokre sanje" te vlade. To se pravi, da bo primanjkljaj pod 3 %. Torej, to so, po moje, elementi, ki so prav tako pomembni kot številni očitki iz te interpelacije, da takšna politika finančnega ministra in te vlade ni vzdržna, ne srednjeročno, kaj šele dolgoročno in da to pomeni velik problem za javne finance.
Hvala. Besedo ima mag. Marko Pogačnik, pripravi naj se gospod Danijel Krivec.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo! Na glavnino vprašanj, ki so bila danes zastavljena ministru dr. Čuferju, ni odgovorov. To se mi zdi zelo problematično. Ni odgovoril, zakaj je Ministrstvo za finance vložilo po mesecu maju več kot 100 milijonov evrov depozitov v Probanko in Factor banko, če vemo, da so že aprila revizorji obeh bank prižgali tako imenovano rdečo luč in da so vedeli, da to podjetje ne more nadaljevati kot delujoče podjetje. Nismo dobili odgovora, kaj se pričakuje, kakšna bo odločitev Evropske komisije, ki je dala samo začasno odločbo, da se gre v to likvidacijo. Kaj če bo prišlo do stečaja? Kakšne bodo te posledice? Najbolj zaskrbljujoče ja pa seveda zadolževanje ministra dr. Čuferja na zaprtem trgu po ekstremno visokih obrestnih merah. Zadolževanje na zaprtem trgu pomeni za vsako državo, da je v hudi finančni stiski in da nujno potrebuje denar – eno milijardo in pol. Ni povedal, na kakšen način in kdo in za kaj se bo denar potreboval. Predsednica Vlade razlaga, da se denarja ne potrebuje, med besedami pa minister za finance pove, da ga potrebuje za izvrševanje proračuna. Najbolj v 17 minutah, v katerih je odgovarjal, je dejansko minister za finance nam zastavljal vprašanje, kakšna je cena obresti na neodvisnost in suverenost Slovenije. Ta je pa malo huda! Vprašajmo se, zakaj ne uporabljamo evropskega reševalnega mehanizma. Davkoplačevalci smo v to dali 342 milijonov evrov denarja. Španija ga je lepo izkoristila po nizkih obrestnih merah. Španija je še vedno suverena država, športniki Španije še vedno nastopajo pod špansko zastavo, BDP se jim povečuje in niso jim dali ne vem kakšnih hudih zavez – prestrukturiranje in nadzor nad bančnim sistemom. Prestrukturiranje in nadzor nad bančnim sistemom. Zakaj ne izkoristite sklada ESM, če smo že davkoplačevalci noter dali 342 milijonov evrov? Vi pa se zadolžujete na zaprtih trgih po ekstremno visokih obrestnih merah. Interpelacijo zoper finančnega ministra bom podprl.
Hvala. Besedo ima gospod Danijel Krivec, pripravi se gospod Franc Breznik. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Tudi sam sem v razpravi povedal, da se bom odločil na osnovi odgovorov ministra o tem, ali podprem interpelacijo ali ne. Na žalost mi je odgovoril, vendar je odgovoril na ta način, da je bil večinoma tiho oziroma nedorečen, zato sem si dobil iz tega njegovega nastopa odgovore. Očitno, za dokapitalizacijo v maju mesecu ni vedel in je bila opravljena mimo njega, zato tudi težko komentira in težko razlaga. Drugič. Zakaj in kako je bila izbrana nadzorovana likvidacija namesto stečaja? Spraševali smo, na osnovi kakšnih merodajnih informacij oziroma kakšnega izračuna je bila posamezna izbira izvedena, se pravi, nadzorovana likvidacija namesto stečaja. Tudi tu je minister na nek način odgovoril, da takšne primerjave praktično ni bilo narejene, ampak so se odločili, očitno politično, da rešujejo 0,5 % komitentov, lastnikov, ki so seveda bolj vplivni kot drugi del teh vlagateljev, teh je 35 tisoč, oziroma 99,5 %. Se pravi, minister je skozi celotno razpravo danes na nek način odgovarjal, odgovoril je tudi na nek način, zakaj smo se zadolževali v prejšnjem tednu na zaprtem trgu, ne pa na odprtem trgu. Tudi tam je na nek način s svojim molkom dal odgovor, ne samo na to, zakaj in kako, ampak jasno je, da si na odprti trg ta država v tem trenutku ne upa, kajti v tem primeru bi morala pokazati svoje bilance in tudi svoj obraz glede obvez do Evropske unije, glede uravnoteženja javnih financ, glede ukrepov, ki jih izvaja. Na zaprtem trgu pa je jasno, da je stvar ponudbe in povpraševanja, na nek način pod roko, zato so tudi obresti temu primerne. Verjetno bomo čez kakšne mesece ali tudi še prej tudi izvedeli, kakšne so bile provizije, kdo jih je dobil in tako naprej in se bo verjetno enako zgodilo kot pri opozarjanju v primeru gospodarskega ministra, ko ste tudi tako vehementno zagovarjali, da je vse v redu in vse prav, vendar se na koncu izkaže, da marsikatera stvar, ki jo tako vehementno zagovarjate, se na koncu pokaže kot problematična. Ta interpelacija je vseeno odgovorila na veliko vprašanj, ki so bila postavljena, tudi s tem, da minister ni odgovarjal.
Hvala. Besedo ima gospod Franc Breznik, pripravi pa se dr. Vinko Gorenak. Izvolite, gospod Breznik.
Hvala za besedo. Na žalost ministra za finance ne vidim tukaj, postavil sem mu tudi nekaj normalnih vprašanj, seveda pa prvi odgovor tega, kar mu lahko očitam, je predvsem ta pasivnost. Mislim, da sem danes v svoji razpravi analiziral tok dogajanj na tujih finančnih trgih, predvsem v pribitkih 10-letnih obveznic. Pokazal sem mu stanje začetka druge Janševe vlade in predvsem stanje delovanja 8 mesecev vlade Alenke Bratušek. Vse tisto, kar v tržnem gospodarstvu šteje, so predvsem finančni trgi, kako vlagatelji verujejo v neko državo, kako verujejo v neko politiko neke države. In če pravite, da je politika igra, je politika igra tudi z večjimi vsotami. Finančni minister je zaprisegel pred Državnim zborom, predvsem v smeri, da bo deloval po svojih najboljših zmožnostih predvsem za blaginjo državljank in državljanov. To državo smo nekako konstituirali zaradi tega, da bi dvignili blaginjo državljanov in državljank, to je bila tista najbolj pomembna odločitev, odločili smo se za tržno gospodarstvo in odločili smo se, da pokažemo vso svojo prednost, ki ima slovenski narod v dolgi zgodovini, ko je živel v oplajanju z drugimi najbolj pomembnimi kulturami, narodi in kjer smo živeli vsaj nekaj časa z neko protestantsko etiko in verjamem, da ima ta narod, če ima priložnost, ima tudi lahko tudi neko prihodnost. Danes me je minister za finance, moram priznati, razočaral, razočaral me je predvsem, da ni postavil nekih tehtnih argumentov, zakaj se je odločil za politiko, zakaj podpira totalen zasuk ekonomske politike, ko je politika Janševe vlade v zadnjih nekaj mesecev pokazala neverjeten zdrs teh osnovnih pribitkov, celo na raven 4,2 %, kar je bil v teh razmerah v naši državi, ko je konkurenčnost slovenskega gospodarstva relativno šibka, zelo dober dosežek. Zato moram priznati, da branjenje z molkom, slabo argumentiranje so pa tisti temelji današnje večurne razprave, ki kažejo na neko slabo vest ministra. Še enkrat bi prosil, če ima možnost danes, da mi odgovori na vsa tista temeljna vprašanja, zakaj je takšna sanacija teh dveh manjših tajkunskih bank. Razumel bi, če bi se to dogajalo z Novo Ljubljansko banko, da bi se lahko sesedel bančni sistem, in zakaj takšna smer zasuka ekonomske politike. Zakaj takšna njegova pasivnost, ko bi moral nekako reagirati tudi v okviru drugih ministrstev za neko boljšo ekonomsko politiko. To so temeljna vprašanja danes za ministra, na katera je moral odgovoriti in na to ni odgovori.
Hvala. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, pripravi pa se dr. Ljubica Jelušič.
Moram reči, da tekom dopoldneva se nisem javljal k besedi, so pa drugi mene omenjali. Moram reči, da sem bil omenjen v tem kontekstu, da nisem na nekatera vprašanja odgovarjal v času interpelacije in da me ni bilo tu in ne vem kaj vse. Na svoji interpelaciji sem povedal 17 tisoč 334 besed, gospod Čufer pa 2 tisoč 538, tako da ga verjetno želodec boli, ampak tako to je. Skratka mislim, da sem svoje naloge dobro opravil. Moram se pa odzvati v svojem edinem današnjem nastopu na jutranji nastop predsednice Vlade. Ta je – mislim, to je neverjetno, da predsedniki vlade lažejo v kamero, potem je pa hudo! Ona je zjutraj govorila o tem, kako so bili najslabši krediti podeljeni v času Janševe vlade, kako smo se takrat zadolževali in tako dalje in tako dalje in naredila za odgovornost seveda Janševo vlado. Še enkrat je treba ponavljati zaradi slovenske javnosti: banko je vodil gospod Kramar, ki ga je postavil gospod Rop. To je jasno kot beli dan, torej LDS. Pogodbo mu je podpisal gospod Žunič in pogodba je bila taka, da je na koncu dobil milijon evrov odpravnine. Kaj ima s tem Janševa vlada? Nič! In kar se tiče zadolževanja,k potem je šel pa v Factor banko, o kateri smo danes veliko govorili, kjer je bil zadolžen za rizično poslovanje. Ali ni to zanimiva zadeva? To je ta gospod Žunič. Kar se tiče kreditov, pa je seveda zelo jasno, gospod Černač vam je pokazal cel spekter tabel, grafov in tako naprej in je vse jasno, več kot beli dan. In govoriti o kreditih 2006, 2007, 2008 in noter všteti kredite prebivalstva – ja, kdo pa je odgovoren za kredit, ki ste ga vi, jaz ali kdor koli v tej dvorani ali kateri koli državljan vzel za pralni stroj, zamrzovalno skrinjo ali kar koli? Za to je pa res odgovorna vlada! In to je nastop predsednice vlade! Na tak način zavajati ni na noben način dostojno predsednika vlade, kaj šele kaj drugega. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima dr. Ljubica Jelušič, pripravi pa se mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala predsednik. Rada bi opozorila na nekaj nedoslednosti, ki so bile ponujene v današnji razpravi, ni sicer dovolj časa, da bi podrobneje obrazložila, kaj me je zmotilo, bom pa povedala naslednje. Predlagatelj je namreč trdil, da neizvršni direktor naj ne bi imel pomembne funkcije. To je bilo prvič, ko je to omenjal. In drugič je rekel, da naj bi v slabi banki celo ne imel nadzorne funkcije, kar ni res, kajti zakon o slabi banki za Družbo za upravljanje terjatev bank pravi, da jo vodi upravni odbor, ki ima v enotirnem sistemu upravljanja, takšen je namreč bil za slabo banko predviden, funkcijo vodenja in nadzora. Zakon o gospodarskih družbah v 257. členu pa še dodatno pravi, da ima upravni odbor in tisti, ki vodi upravni odbor, izjemno pomembno vlogo, zlasti seveda v primeru, ko je število glasov tistih, ki odločajo, izenačeno. V temu primeru ima predsednik upravnega odbora, torej predsednik organa vodenja, odločilen glas. V primeru neizvršnega direktorja mag. Širclja je šlo za to, da je bil predsednik upravnega odbora slabe banke. Mislim, da ni dobro tako poniževati te njegove funkcije in dobro je, da pošteno povemo, da ne samo da neizvršni direktorji imajo funkcije nadzora, to se seveda natančneje določi tudi v statutu banke, neizvršni direktorji imajo tudi upravljavske funkcije; in sicer zato, ker so sodelujoči korporativni organ upravljanja pri vseh odločitvah. Drugič bi še na kratko opozorila na en podatek, ki ga je omenil kolega Čuš, in sicer rekel je, da je Španija zgodba o uspehu, pri tem pa je pozabil povedati, da je v Španiji trenutno 55 % mladih brezposelnih, v Sloveniji, v vzhodni regiji, kjer je največ mladih brezposelnih, pa jih je 23 %. Torej, toliko o zgodbi o uspehu, ki se zadolži v mehanizmu ESM. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Borut Ambrožič, pripravi pa se gospod Branko Smodiš [[...]] Pardon, najprej mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. No, danes j bilo izrečenih veliko vrednostnih sodb, ki so bile pa v slogu pripovedne tehnike, ki se ji reče črno-belo prikazovanje. Pri tem se razume, da je bil minister za finance ves črn in vsi drugi, z druge strani, zlasti pa mag. Šircelj, pa ves bel in sijoč. Se bojim, da gospod Šircelj ni Atlas, ki bi zmogel nositi breme blagra cele države, da ne rečem še večjega dela. Namreč, zdi se mi, ko presojam stališča etike in evropskih vrednot in poslovne etike, tudi evropske, pravzaprav malo dvomljivo, da nekdo prinese interpelacijo, v kateri je polovica interpelacije napisana v njegov bran proti ministru in to naj bi bilo seveda razrešitveno dejanje, tista glavna krivda, po vrhu vsega se pa skuša še funkcijo zminimalizirati, takrat ko se opozarja na konflikt interesov. Vrsta stvari je v tej interpelaciji tako zelo nekoherentnih, ampak dejstvo pa je, da če bi to interpelacijo očistili – in vse, kar se je danes dogajalo – očistili vseh podvojitev, vseh neskončnih ponavljanj, potem nam ne bi bilo treba te interpelacije in o tej interpelaciji odločati v drugem dnevu, ko se je interpelacija začela, ampak po zelo kratkem času. V šoli sicer velja repetitio est mater studiorum, ampak kaže, da se bom morala navaditi na to, da ne bo dovolj ena izredna seja o Factor banki in Probanki, da bomo morali imeti še več izrednih sej. Za konec sem pa prihranila tisto, kar je tudi značilnost današnje razprave, da je bilo mogoče slišati marsikaj ali večino tistega, česar v interpelaciji ni, in tudi petkovo vest o zadolžitvi Slovenije. Govora je bilo, kako se je Slovenija slabo zadolžila; iz javnega hrvaškega medija je mogoče bilo danes slišati, da se je Hrvaška v Ameriki zadolžila za milijardo in pol po 6,4 % obrestni meri – pa primerjajte! Interpelacije ne bom podprla. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Borut Ambrožič in potem se pripravi gospod Branko Smodiš. Gospod Ambrožič, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Tudi sam se danes javljam prvič in je pravzaprav prava priložnost, da prvič uporabim latinski rek, ki sem se ga naučil na Pravni fakulteti v Mariboru, ki mogoče nekako lahko obrazloži to molčečnost ministra, in sicer gre tako qui tacet consentire videtur ali pa mogoče v njegovem primeru qui tacet consentire non videtur :kdor molči se zdi, da ne pritrjuje; v tem primeru pač, da ne pritrjuje obtožbam, ki letijo s strani opozicije, ki je vložila interpelacijo. Kar se pa tiče na neodgovorjena vprašanja, pa me kot, bi rekel, svežega poslanca pravzaprav čudi, da tisti, ki vprašanja zastavljajo ministru, nekako ne izkoristijo mogoče bolj intenzivno instituta poslanskih vprašanj, s katerim lahko konkretno povprašajo vsakega resornega ministra o konkretnih vprašanjih in tudi primerih in seveda v postopkovnem roku zahtevajo odgovor na zastavljeno vprašanje. Danes predstavljeni argumenti za interpelacijo, kot je verjetno iz začetka moje obrazložitve razvidno, me niso prepričali, zato interpelacije ne bom podprl. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Branko Smodiš in pripravi se gospod Andrej Čuš. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni! Interpelacije ministra za finance gospoda dr. Uroša Čufarja ne bom podprl. Zakaj? Ker če bi bili Probanka in Factor banka dani v stečaj, bi verjetno danes prav tako tukaj sedeli in razpravljali, zakaj stečaj in ne likvidacija, čeprav je bilo jasno povedano, da je bila med dvema slabima izbirama izbrana manj slaba. Glede druge točke interpelacije ne bom komentiral. Pravila morajo biti za vse enaka. Na koncu bi samo dodal, ali je vzrok interpelacije pozitivni signal iz finančnih trgov, pozitivno mnenje iz Bruslja, sprejet proračun za leto 2014, pridobljeno zaupanje Evropske komisije – je to problem? Če se gre v pravo smer, izgleda, da to za nekoga ni dobro. Še enkrat na koncu, ne bom podprl interpelacije. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Andrej Čuš, pripravi pa se gospod Matjaž Han. Izvolite, gospod Čuš.
Hvala za besedo gospod predsednik. Če že vsi tako na široko in dolgo komentirate in opisujete značilnost današnje seje, se moramo strinjati vsi, da je bila značilnost današnje seje predvsem v tem, da minister ni govoril nič in ni povedal nič. Ne vem, če minister ne odgovarja parlamentu – ne vem, kaj misli še pred glasovanjem odstopiti? Kot sem tudi prej govoril, minister je danes govoril 16 minut in pol. V tem času ni odgovoril na prav nobeno vprašanje iz vrst naše poslanske skupine oziroma opozicije. Da, gospod Brulc, lahko se prijavite k besedi, potem. Ko je bilo toliko govora o transparentnosti; gospod minister, mene res zanima, zakaj smo se v petek zadolžili za milijardo pa pol in kdo bo zaslužil teh 200 milijonov obresti. Govora je v končni fazi tudi o nekih provizijah, sem že govoril, o 36 do 60 milijonov evrov. Potem nekako razumem srečo vladnih predstavnikov in tistih, ki so skrbeli za to, da se zadolžimo. Z moje strani je bil tudi očitek, da ste proračuna za naslednji dve leti pripravili zelo kreativno, predvsem na strani prihodkov, me pa moti, da na strani odhodkov niste naredili pravzaprav nič. Celo nasprotno, na nekaterih postavkah se sredstva povečujejo, v končni fazi pa proračun ne vsebuje nekaj postavk, ki bodo pomembno vplivale na življenje Slovenk in Slovencev v prihodnjih letih. 4,84 je obrestna mera na naše triletne obveznice. Videl sem, da nekateri mešate med tri-, eno-, desetletnimi obveznicam in naše stanje je tako, da smo trenutno ravno nekje med Botsvano in Romunijo in zelo blizu državi Čile. Torej nismo si ravno v ponos in to dovolj pove o tem, kaj si mednarodna skupnost in svet mislita o naši fiskalni politiki. Vsak novorojenec na račun tega zadolževanja in neukrepanja na odhodkovni strani proračuna dobi v zibelko 11 tisoč evrov dolga. Mislim, da je to moralno nesprejemljivo do vseh mladih in do tistih rodov, ki šele prihajajo. Sam bom podprl interpelacijo, ob tem pa bi rad opozoril, da so proti zaviranju gospodarstva in podeželja uperjeni vsi vaši ukrepi.
Hvala. Besedo ima gospod Matjaž Han, pripravi pa naj se gospod Samo Bevk.
Hvala lepa. Bom zelo kratek. Po vsakem takem razpravljavcu imam nekaj ekonomskega znanja več. Zaradi zaposlenih v tem Državnem zboru, ki že dneve in noči delajo, zaradi vas bom zelo skrajšal svojo razpravo in bom samo rekel, da gospod Čuferja podpiram in kar tako naprej. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Samo Bevk, pripravi naj se gospod Matevž Frangež.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! 20. septembra smo razpravljali o tej zadevi osem ur, danes razpravljamo o tej zadevi skoraj že 15 ur, vsega skupaj 24 ur tako rekoč o tej zadevi. Mislim, da so te diskusije, ki gredo v pozno noč pa celo v jutranje ure, neproduktivne in nimajo neke racionalne razlage, zato bi predlagal Kolegiju predsednika Državnega zbora, da se pogovorite, kako naj Državni zbor dela v nadaljevanju. Jutri so že seje odborov ob 7. uri zjutraj, ob 9. uri je seja Državnega zbora. Ko smo imeli tisto nočno-jutranjo sejo, ko smo jo končali ob sedmih zjutraj, smo nekaterim morali na javno predstavitev mnenj ob 10. uri in 35 ur nismo zatisnili očesa. To ni več normalno delo. Plediram, gospod predsednik, da zagotovite in tudi vsi vodje poslanskih skupin v nadaljevanju neko normalno delo, saj nismo v izrednih razmerah. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Matevž Frangež, imate besedo.
Ja, seznam 51 razpravljavcev se je zelo hitro, nepričakovano izčrpal. Dovolite mi, da kot zadnji v tej vrsti podam neko svoje videnje današnjih dogodkov. Mislim, da se je interpelacija, postavljena v dveh točkah, očitkih zaradi nadzorovane likvidacije dveh manjših bank in razrešitve mag. Andreja Širclja, izkazala kot neutemeljena. Tako minister, četudi redkobesedno, ampak tehtno, kot tudi vrsta razpravljavk in razpravljavcev smo zavrnili očitke iz predlagane interpelacije in, upam si trditi, na prepričljiv način pokazali, da je izbrani način nadzorovane likvidacije Factor banke in Probanke ustrezna rešitev, ki je tudi za državo in posledično davkoplačevalce v naši državi bistveno cenejša rešitev. Da se je z diskretnimi in premišljenimi ukrepi preprečilo, da bi ta problem postal problem širših razsežnosti in da bi pravzaprav bil ogrožen celoten bančni sistem in nacionalna ekonomija v celoti. Drugič, da je bilo postopanje tudi v zadevi razrešitve bivšega neizvršnega direktorja in predsednika upravnega odbora Družbe za upravljanje terjatev bank korektno in da se je sledilo jasni zakonski dikciji ne zakona o integriteti, pač pa zakona o poslancih. No, razprava današnjega dne je pokazala, da se dr. Urošu Čuferju danes sodi tudi zaradi drugih dogodkov. Nekateri razpravljavci na strani predlagatelja so jih ocenili kot pomembnejše [[...]]Gospod predsednik, oprostite, ampak trenutno je v dvorani zelo živahna razprava, bi pa želel v miru zaključiti svojo misel.
Nadaljujte, gospod Frangež, ker bo zmanjkalo časa.
Razumem, da bo zmanjkalo časa, ampak gospod predsednik, okoliščine ne dovoljujejo ravno mirne in zbrane razprave. Skratka, da je danes Uroš Čufer na zatožni klopi zaradi petkove zadolžitve, se pravi, okoliščin, ki ob vložitvi interpelacije pravzaprav niso bile znane. Priznati moram, da je danes dr. Uroš Čufer upravičil ne samo zaupanje, ki sem mu ga dal kot ministru za finance ob imenovanju vlade, ampak pokazal, da z vodenjem trezne in premišljene in umirjene finančne politike daje razlog, da mu zaupam bolj, kot sem mu zaupal [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod Frangež in opravičilo, ker dejansko ni bilo dovolj pozornost v dvorani, da bi prisluhnili zadnji razpravi. Namreč, s tem zaključujem razpravo o interpelaciji. Predlagatelji interpelacije predlagajo Državnemu zboru, da po opravljeni razpravi sprejme naslednji sklep: Državni zbor Republike Slovenije na podlagi vložene interpelacije izreka nezaupnico ministru za finance dr. Urošu Čuferju. V skladu z drugim odstavkom 118. člena Ustave Republike Slovenije bo nezaupnica ministru izrečena, če bo zanjo glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Če bo nezaupnica izglasovana, se šteje, da je minister razrešen. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Obrazložitev glasu. Vas lahko povabim k prijavi za obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin? Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Hvala lepa. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo sklep seveda podprli. Ocenjujemo, da je bil pristop ministra za finance dr. Uroša Čuferja pri likvidaciji dveh privatnih bank napačen, poleg tega je ti dve privatni banki podprl z dodatnim državnim denarjem v višini 108 milijonov evrov v mesecu maju letos, v času, ko so roke oziroma predvsem sredstva iz teh dveh bank dvignili privatni lastniki oziroma so si še celo izplačevali dividende. Torej minister s svojimi ravnanji privilegira tiste, ki so odgovorni za bančno-tajkunske rabote, privilegira tiste, ki so odgovorni za slabe kredite, ki ne bodo nikoli poplačani, njihove dolgove pa bomo plačali davkoplačevalci. Pri tem pa ne smemo vedeti niti tega, za koga gre. Zaradi te odločitve in podobnih odločitev, ki jih sprejema minister, bo zadolževanje države večje, kot bi bilo to potrebno. Po odstopljenem ministru za gospodarstvo menimo, da potrebuje država drugačen pristop tudi na področju javnih financ, na področju davčne politike, na področju upravljanja z državnim premoženjem, kjer smo kritike danes poslušali tudi s strani predstavnikov Poslanske skupine DeSUS; gospodarstvo ječi, zmanjšuje se obseg kreditov, obrestne mere so visoke, gospodarstvo je zaradi tega nekonkurenčno. Bančni in kreditni krč ne popušča, izgube v slovenskih bankah v prvih 9 mesecih letošnjega leta znašajo 567 milijonov 300 tisoč evrov, v istem obdobju lani 115 milijonov 200 tisoč evrov. Drugi razlog, na katerega smo tudi oprli ta predlog za razrešitev ministra dr. Uroša Čuferja, je bila protipravna razrešitev mag. Andreja Širclja. Ta razrešitev je bila politične narave, zgodila se je na dopisni seji v petek popoldne, 13. septembra, torej teden dni po sprejetem sklepu o državnem poroštvu v višini milijarde 30 milijonov evrov za jamčenje v dveh privatnih bankah, torej teden dni po odločitvi, ki jo je mag. Andrej Šircelj v javnosti problematiziral in kritiziral. Torej še enkrat, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je ministra treba razrešiti, zaradi tega bomo ta sklep podprli. Hvala.
Hvala. Besedo dajem gospodu Janiju Möderndorferju, izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Danes smo bili cel dan priča vloženi interpelaciji in tudi sami izvedbi, ki je imela pred seboj samo dve točki: eno je seveda to, v kar so oni bili prepričani – tisti, ki so vložili interpelacijo –, da je gospod Šircelj bil neupravičeno razrešen, in trdijo, tako kot smo malo prej slišali, da gre za politično razrešitev. Res je, v Državnemu zboru sprejemamo politične odločitve, na Vladi pa politične in strokovne, ki imajo za seboj tudi aparat. In če smo to rabili za to šestnajst ur, da smo ugotovili, da je bila to politično-strokovna odločitev – eureka! In drugo, kar je pomembno, je tudi to, da smo danes tudi ugotovili, da je Banka Slovenije tista, ki je potegnila odločitev in še danes smo prepričani, vsaj v večini, da je bila to prava odločitev, je pa res, da je Vlada dala tudi za to soglasje in da je Ministrstvo za finance, seveda z roko v roki, sodelovalo pri tem, da je prav, da se te odločitve v tej smeri tudi zgodijo. Minister je to danes tudi razložil, obrazložil, povedal večkrat, res pa je, da to ni padlo na tista plodna tla, ker še preden je uspel kaj povedati, ste vi že vnaprej povedali, da mu ne verjamete. V Pozitivni Sloveniji bomo zato glasovali proti tej interpelaciji, minister, vam pa čestitke za dobro držo z nizkim pritiskom. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima še gospod Matej Tonin, izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Ministra za finance smo masirali vse od devete ure zjutraj. Očitno niti po toliko urah ni odstopil od svojega sloga, to je, da je zelo redkobeseden, kot ste lahko videli, so bili poslanci zaradi tega zelo nezadovoljni, upam, da je zaradi tega zadovoljna vsaj njegova žena. Če rečem naslednje, da je minister definitivno dal premalo pojasnil, premalo podatkov in da to vzbuja zagotovo negotovost in strah na finančnih trgih. Krščanski demokrati smo mu že v jutranjih urah zastavili nekaj zelo preprostih vprašanj in mu dali priliko, da nanje konkretno odgovori in dobi tudi našo podporo. Ta vprašanja so bila: Zakaj niste v Factor banko in Probanko poslali najprej prisilne uprave in se šele nato odločili, kaj je cenejše za državo: stečaj oziroma nadzorovana likvidacija? Vprašali smo vas: Če ste vedeli, da sta ti dve banki v težavah, zakaj ste potem še vedno vlagali vanje državne depozite? Zakaj je država nalagala depozite v banke, v katere niti lastniki teh dveh bank ne verjamejo več? Zakaj se z vsaj štiristo milijoni evrov državnega denarja rešuje zgolj majhna peščica ljudi? In: Zakaj banke, katerih 99,5 % komitentov ima tako ali tako vloge pod 100 tisoč in jim garantira država, niste poslali v stečaj? Mislim, da so bila to zelo jasna, zelo preprosta vprašanja, tudi mislim, da za vas kot strokovnjaka nič pretirano težka vprašanja. Več ur ste imeli priliko, da bi nanje odgovoril, žal niste hoteli oziroma niste smeli. Ne vem, kaj je pravi razlog, to veste samo vi. Ker teh odgovorov nismo dobili, nas najverjetneje razumete, da bomo to interpelacijo podprli in glasovali za vašo razrešitev.
Hvala. Ali lahko preidemo na odločanje? Gospa Alenka Jeraj, želite obrazložiti glas? V lastnem imenu bo obrazložila glas gospa Alenka Jeraj, izvolite.
Vidim, da so eni že zelo utrujeni. Interpelacijo bom podprla, zato ker podobno kot moji kolegi nismo dobili nekaterih odgovorov. Premierka je rekla, da imamo denarja do konca leta, minister je rekel, da ga imamo do aprila, v Vilni je celo rekel, da imamo polne račune denarja in kljub temu smo si sposodili eno milijardo in pol po zelo visokih obrestih, ki jih bomo morali vrniti, danes sicer še ne vemo kako, ampak s tem se bomo ukvarjali, ko bo aktualno. Koalicijski poslanci so rekli, da se stvari obračajo na bolje, da prihajajo iz Evropske unije pohvale, tudi premierka tako bere poročila, čeprav, če jih zelo dobro beremo, niso tako zelo pohvalna, pač pa govorijo o tem, da ni nobenih rezerv, da ne sme biti odstopanja, da se moramo striktno držati in tako naprej. Nekaj zadev se je res naredilo tudi z našo pomočjo, čeprav nam vseskozi očitate, da ne želimo sodelovati. Sprejeli smo spremembo referendumske zakonodaje, fiskalno pravilo in še kaj od tega. Čas bo sicer pokazal, ali je nadzorovana likvidacija prava poteza ali ni; tisto, kar se pa je pojavilo od takrat, od tiste seje, ki ste jo mnogi omenjali, ne zakaj stečaj ali pa likvidacija, pač pa sprašujemo ministra – to smo izvedeli v poslanskem vprašanju, za tiste, ki mislite, da ne vemo, kaj vse imamo na voljo, da je bilo maja, ko je minister že imel, torej od 26. aprila, revizijo in je videl, v kakšnem stanju sta banki –, zakaj je takrat vložil preko 100 milijonov državnih depozitov v banko, zakaj ju ni dal v likvidacijo ali stečaj takrat brez tega 100 milijonskega vložka in na ta način omogočil, da je gospod Rigelnik, in še nekateri drugi, odnesel ven 6,9 milijonov. To je vprašanje in to smo ministru zastavljali. Na to nam ni odgovoril, zato, kot rečeno, bom interpelacijo podprla.
Hvala. Ugotavljam, da lahko odločimo o naslednjem sklepu: Državni zbor Republike Slovenije na podlagi vložene interpelacije izreka nezaupnico ministru za finance dr. Urošu Čuferju. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 48. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da ministru za finance dr. Urošu Čuferju nezaupnica. ni bila izglasovana. Gospod minister, želite mogoče nagovoriti Državni zbor ob zaključku seje? Jasno sporočilo. Hvala. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 19. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali danes ob 9. uri. Lahko noč.