Lep pozdrav vsem, tudi obema predstavnikoma vlade, ministroma Gantarju in Bohincu! Rad bi vas obvestil, da se je za nadaljevanje 20. seje državnega zbora torej opravičilo kar precej naših kolegic in kolegov, pri čemer pač moram ugotoviti, da bi v primeru, ki ga zdaj še nismo imeli, pa bi se lahko zgodil, v primeru nesklepčnosti pri glasovanju, morali glasovanja z dne, ko bi bili nesklepčni, preložiti na naslednji dan. Upam, da se to ne bo zgodilo. To se nam še ni zgodilo. Ampak je prav, da vemo, kako bomo ravnali v takih primerih. Upam, da se tudi danes popoldan ne bo zgodilo, ko bomo ob pol šestih glasovali. Do zdaj se nam še to, kot rečeno, ni zgodilo. Dr. Andrej Bajuk bo manjkal danes, kolega Barovič, Bevk, dr. Brejc, Cimperman, Čebulj, Čeligoj. Od 16. ure dalje kolega mag. Drobnič, od 13. ure kolega dr. Gasparini od 13. ure dalje Germič, pa potem mag. Gračner, Horvat, Kacin. Od 17. ure kolega Kavčič. Od 13. ure kolega Kelemina. Od 16. ure kolega Kopušar. Kolegi Malovrh, Petan, Pozsonec, Sok, Špindler, Tanko, Terčon, Trofenik in Zamernik od 12. ure dalje. Torej, kar precej kolegic in kolegov. Predlagam, da preidemo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOSTOPU DO INFORMACIJ JAVNEGA ZNAČAJA. Predlog zakona je v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina 11 poslancev s prvopodpisanim mag. Andrejem Vizjakom zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Najprej bom dal predstavniku vlade možnost 5 minut za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim, dr. Bohinc, minister za notranje zadeve, imate besedo.
Spoštovani, s kolegom ministrom Gantarjem bova skupaj, tako kot sva skupaj pripravljala, tudi predstavila zakon, zato z moje strani najkrajše. Zakon o dostopu do informacij javnega značaja je pomemben steber odprte državne uprave, ker je eden od temeljev njene reforme. Le z informacijami oborožen državljan lahko sodeluje v javnih diskusijah. In s tem se postavljajo temelji državljanske participacije pri upravljanju v družbenih zadevah. Zakon postavlja zelo liberalno načelo, da je vsaka informacija dostopna, razen če se ne uvršča v izjeme. Izjeme so točno naštete, določno naštete v samem zakonu in pri tem ni naša ureditev nič drugačna od drugih. Mimogrede, 24 od 30 držav OECD-ja ima takšen zakon že sedaj. Pomembna ureditev iz zakona je presumpcija javnega interesa, pomeni, interesa ni državljanom potrebno posebej dokazovati. In zakon ima pravilo, da so informacije dostopne s strani vseh državnih organov in javne uprave, izvzeto je sodstvo. O vprašanju sodstva bo smiselnoše razpravljati. Zakon bi bil boljši, če bi bilo tudi sodstvo vključeno. Še dve stvari sta pomembni. Zakon temelji na postopku sodnega varstva pravice do javnih informacij. Instančno je najprej pristojna vlada, da rešuje pritožbe, zatem na drugi instanci upravno sodišče. In še slednje. Zakon uvaja poseben organ, svet za dostop do informacij javnega značaja, ki naj bi imel spodbujevalno, svetovalno, proaktivno vlogo pri tem, pomagal državljanom in uveljavljal širjenje te pravice. Toliko z moje strani. Predlagam, da se zakon podpre v prvi obravnavi.
Prosim, minister dr. Gantar.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Zakon, ki je pred vami in ki ureja dostop do informacij javnega značaja, s tem tudi uresničuje ustavno pravico in svoboščino državljank in državljanov, da pridejo do informacij, ki omogočajo vpogled v delo državnih organov, s tem pa tudi možnost za nadzor nad njihovim delovanjem. Obveščenost in dostop do informacij javnega značaja sta še kako pomembna za uveljavljanje drugih pravic in svoboščin, ki jih zagotavlja ustava. Ob tem pa naj posebej poudarim in naj navedem enega od avtorjev, ki se ukvarjajo s tem področjem, da se v zadnjih letih koncept svobode informacij razvija od moralne obsodbe skrivnosti in zaupnosti države k orodju za tržno regulacijo in bolj učinkovito vladanje in za ekonomski ter tehnološki razvoj. V bistvu se s tem zakonom spreminja tudi način delovanja javnih oblasti, predvsem informacij, kot je bilo rečeno, ki niso zaščitene, so dostopne in so na razpolago vsem, ki jih zanimajo. Te informacije, podatki, analize so zbrane z davkoplačevalskim denarjem in je prav, da so tudi njim na razpolago. V državah, kjer je dovoljena sekundarna raba informacij, se jerazvila močna informacijska industrija, ki temelji na procesiranju in obdelavi teh informacij za zasebni sektor, nevladne organizacije, univerze in tako naprej. Po podatkih, ki jih je objavila Evropska unija, je vrednost izkoriščanja informacij javnega značaja v Uniji dosegla že približno 70 milijard evrov, toliko kot tudi drugi segmenti telekomunikacijske industrije. Torej odpiranje teh informacij pomeni pomembno gospodarsko spodbudo. Pri zakonu smo se ravnali po naslednjih načelih: zakon naj temelji na presumpciji odprtosti, država ni lastnik informacij, te pripadajo državljanom; izjeme morajo biti zapisane v zakonu in po možnosti kar se da natančno opredeljene; izjeme morajo temeljiti na škodi, ki jo je mogoče identificirati, če bi informacija prišla v javnost. In tudi, kadar obstaja škoda, je treba presoditi, ali odtehta javne interese, če takšne informacije ne objavimo. Ta presoja je dana pritožbenim instancam in seveda tudi upravnemu sodišču. Vzpostavljen mora biti organ, ki odloča o sporih. Naj po vsem tem še poudarim, da sprejem takšnega zakona narekuje tudi razvoj informacijske družbe, posebno svetovnega spleta, zato zakon poleg postopkov predvideva tudi objavljanje na portalih vlade in ministrstev in tako naprej, kar bo zmanjševalo potrebo po posebnem zaprošanju za informacije. Vsi ti elementi so zagotovljeni v tem zakonu, seveda upoštevajoč tudi naš pravni red. Nekatere stvari pa so lahko še predmet razprave, tudi nekatere pobude, ki so prišle pozneje. Prav tako podpiram stališče ministra dr. Bohinca v zvezi s sodišči. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, gospod minister, dr. Gantar. Naj spomnim, koliko imajo posamične poslanske skupine časa za razpravo: LDS 15 minut, SDS 5, ZDSL 5, SLS 5, NSi 20 minut, DeSUS 5, SNS 10, SMS 5 minut in vlada 3 minute za odgovor. Slišali bomo predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej bom povabil k besedi kolega Kebriča, da bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS. Imate besedo, kolega Kebrič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister oziroma dva ministra! Kolegice in kolegi! Živimo v dobi informacijske družbe, kjer informacije dobivamo državljani iz različnih virov, v njih pa prevladujejo tiskani elektronski, ki jih posredujejo ostali mediji. Človek brez informacij ni samo kot slepec, ampak je tudi gluh, torej popoln invalid. Da pa naši državljani v tem smislu ne bi bili taki, je zadeva že urejena v 39. členu naše ustave, kjer je zapisana pravica vsakogar, da pridobi informacijo javnega značaja. To je osnovna kategorija človekovih pravic in svoboščin, ki tudi normativno razmejuje demokratičen politični sistem, kjer so informacije javnosti dostopne. Nedemokratičen je tisti politični sistem, kjer so informacije javnosti nedostopne. Tak sistem je seveda nedemokratičen. Največja dobrina je, da razpolagaš s čim širšo paleto informacij, da si lahko ustvariš svoje mnenje po demokratični pravici svoje svoboščine. Ob zamenjavi političnega sistema v 90. letih je bistveno napredovala demokracija v naši družbi. Dejstvo je, da v totalitarnih režimih javnost nima dostopa do informacij javnega značaja, ampak samo do tistih informacij, ki jih lansira bodisi režim po svoji volji ali pa tisti, ki njemu edinole ustreza. Predlog za sprejetje zakona o dostopu do informacij javnega značaja je bil podan že v poročilu varuha človekovih pravic leta 1998 skupaj s posebno analizo, kjer so predlagali rešitve glede dostopnosti predpisov. 7 let pred tem, leta 1991, je bila sprejeta naša ustava, kjer je bila ta pravica, kot povedano, posebej določena. Zato se zavedamo, da je to eden od pomembnih zakonov za naš političnih sistem, ki se zrcali v demokraciji in v svoboščinah, ker se s tem tudi v praksi utrjuje ta demokratični sistem. V naši poslanski skupini podpiramo sprejetje tega zakona, vendar imamo nekatere pripombe, ki bi jih po našem mnenju bilo v nadaljnjem postopku vredno upoštevati in temeljito premisliti. Kot prvo smo mnenja, da po načelu enakosti vseh treh vej politične oblasti ni ustrezno izvzemati katere od njih, zato predlagamo da se v nadaljevanju premisli o tem, da se ta zakon uporablja tudi za sodno vejo oblasti, ki je sedaj v 1. členu izločena, katere predlog zakona, ta predlog zakona namreč, kot povedano, ne upošteva. O takšnih rešitvah bi bilo smiselno razmisliti in bi dočasa, ko bomo postali polnopravni člani Evropske unije, morali omogočati tile zakonski predpisi tudi določbo, eksplicitno, da se v primeru delnega dostopa do informacij, ki ga obravnava 6. člen tega zakona, izda tudi pisna odločba. Ocenjujemo, da je po enajstih letih od sprejetja ustave skrajni čas za sprejetje tega zakona, ki bo na normativni ravni odpravil pravno praznino in na tem področju zagotovil izvajanje ustavne pravice iz 39. člena ustave Republike Slovenije, da ima vsakdo pravico dobiti informacije javnega značaja. Hvala za vaše poslušanje.
Hvala lepa, kolega Kebrič. Zdaj dajem besedo mag. Majdi Potrata. Predstavila bo stališče poslanske skupine ZLSD, za njo kolega Jelinčič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, cenjene kolegice in kolegi! Z vstopom v informacijsko družbo se je zavest o pomenu informiranosti izjemno povečala. Dostopnost informacij javnega značaja pa je merilo demokratičnosti posamezne države in osnova za presojanje kakovosti in učinkovitosti delovanja državne uprave, ki ima zbranih največ informacij v državi. Hkrati pa tudi možnost vsakomur omogočiti ali preprečiti dostop do informacij javnega značaja. In ker se z dostopnostjo informacij omogoča tudi dejavnejše in kakovostnejše vključevanje posameznika, urejanje pomembnih javnih zadev in drugih pravic in svoboščin, pripisuje Združena lista socialnih demokratov zakonski ureditvi tega področja velik pomen. Čeprav je pravica pridobiti informacijo javnega značaja zapisana že v slovenski ustavi, nas k uresničevanju te pravice usmerjata tudi dva mednarodnopravna zavezujoča akta, in sicer mednarodni pakt o državljanskih pravicah Organizacije združenih narodov in konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin Sveta Evrope. S sprejetjem zakona se bo Slovenija pridružila večina članic OECD, ki takšen zakon že imajo. Za oblikovanje dokončne podobe zakona je tako pomembna tudi primerljivost z zakoni drugih držav. Kajti ob prostem pretoku ljudi, blaga in storitev je prost pretok informacij bistvena pridobitev sodobnega sveta. Pomembna sprememba v prid odprtosti državne uprave je dejstvo, da predlog zakona izhaja iz prostega dostopa do informacij javnega značaja in navaja izjeme, v katerih je dostop omejen, in ne obratno. Seveda je v naboru izjem mogoče v predlaganem zakonskem besedilu upoštevati tudi morebitne popravke, ki jih predlagajo nevladne organizacije. Vsekakor pa je treba zadržati primerljivost teh izjem z izjemami v drugih državah. Za učinkovitost uveljavljanja pravice do neovirane dostopnosti informacij javnega značaja je v zakonskem predlogu določen tudi postopek za zahtevo, če je ta ustna ali pisna, pri čemer nalaga uradni osebi, pristojni za posredovanje informacij javnega značaja, da pomaga v postopku. V okviru tega bi kazalo premisliti pripombe o potrebnem skrajšanju rokov, določenih za odločitev o zahtevi in odločitev o ponovni zahtevi. Posebej kaže poudariti, da predlog upošteva pravno prakso drugih držav, ki ne zahtevajo posebnega preverjanja pravnega interesa, ampak ga vsakomur priznajo. Vnovičnega premisleka pa je potrebna odločitev, da predlagatelj sodne veje oblasti ni vključil v obravnavani predlog zakona. Menimo namreč, da bi bilo smotrno zajeti vse tri veje oblasti. Za prenos z normativne ravni v prakso je dobro, da je dostopnost informacij brezplačna, pri čemer pa določeni materialni stroški ne bi smeli izničiti deklarirane brezplačnosti. K oživljanju zakona v praksi in s tem do resničnega delovanja državne uprave kot odprte, demokratične pa bodo nedvomno pripomogle tudi določbe, povezane s sodnim varstvom pravice do dostopnosti javnih informacij. Ustanovitev posebnega organa, to je sveta za dostop do informacij javnega značaja, je mogoče sprejeti kot rešitev, primerljivo z drugimi evropskimi državami. Razmisliti pa bi bilo potrebno, ali je s svojo samo svetovalno in spodbujevalno vlogo lahko učinkovita pomoč posamezniku pri uveljavljanju pravic, zapisanih v tem zakonu. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da zakon o dostopu do informacij javnega značaja potrebujemo in da je predlog zakona primeren za drugo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa vam, kolegica mag. Potrata. Ali je z nami kolega Jelinčič? [[Ne.]] Potem vabim k besedi kolega Podobnika. Predstavil bo stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Imate besedo.
Hvala, gospod predsednik. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se veselimo, da smo dobili v proceduro predlog zakona o dostopu do informacij javnega značaja. Zakon je v nekem smislu medresorski, saj sta nosilca dva ministra in potem tudi dva državna sekretarja. Torej informacijske družbe in notranjih zadev. V okviru prve obravnave poslanska skupina torej javno napoveduje podporo temu zakonu. In samo na kratko kot razloge za našteva naslednje. Pravica do pridobitve informacij javnega značaja je ena od temeljnih pravic v demokratični državi, kajti omogoča dostop do vpogleda v delovanje državnega aparata, s čimer je omogočen boljši nadzor nad njegovim delovanjem. Glede na to, da je transparentnost delovanja državne uprave vedno bolj aktualna in na trenutke tudi pereča tema, bi s sprejetjem tovrstnega krovnega zakona to področje tudi regulativno uredili. Ne nazadnje gre tudi za način, preko katerega se delovanje države uprave čimbolj približa tistim, zaradi katerih je. Državna uprava je zaradi državljanov, niso državljani zaradi državne uprave. Upoštevajoč usmerjenost Slovenije v razvoj informacijske družbe in elektronske uprave, e-uprave, je to korak v pravo smer. Pomembnost sprejetja tega zakona je ne nazadnje tudi podkrepljena s stališči še edinega pravega evropskega parlamenta, če smemo temu tako reči, to je Sveta Evrope, kajti konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in tudi ta argumentacija sledi iz akta Združenih narodov, to je pa mednarodni pakt o državljanskih pravicah. To so pakti in akti, ki so za Slovenijo pravno zavezujoči. S sprejetjem tega zakona bo slovenska država uresničila v ustavi že zagotovljene pravice do dostopa do informacij javnega značaja. Izpostaviti je potrebno, da zakon določa izjeme, ki jih potem tudi zelo podrobno, taksativno našteva, v katerih se lahko dostop do informacij zavrne. Poleg tega pa bo ta zakon zavezoval organe k posredovanju posameznih informacij v svetovni splet in bo tudi racionaliziral njihovo delo in reguliral redno vzdrževanje in ažuriranje seznamov podatkov. Nosilci informacij javnega značaja so namenoma zelo široko opredeljeni, kajti le tako bodo posamezniki lahko imeli dostop do čim širšega spektra informacij. Pozitivni doprinos zakona pa je tudi možnost, da lahko posameznik zaprosi za informacijo pisno, na elektronski način, tudi celo ustno. S tem pa zmanjšujemo birokratizacijo celotnega postopka. Naši državljani in državljanke ne marajo birokratskih postopkov. Želijo tudi osebnih stikov in ta zakon to omogoča. Pravno varstvo prosilca, katerega zahtevi za dostop ni bilo ugodeno, zaobsega tudi pravico do pritožbe in pravico do sodnega varstva. Pomembno pa je tudi omeniti, da bi bil dobrodošel tudi določen nadzor nad spremljanjem in uresničevanjem pravice javnosti do pridobitve informacij javnega značaja. Tukaj je bil že omenjen od spoštovane predgovornice predlog nevladne organizacije kot posebnega informacijskega varuha, kot je tudi navedeno že v ustavi. Kajti ustava dopušča možnost ustanovitve varuha za posebna področja, na primer predlog varuha za otrokove pravice. Za dosego hitrega in enotnega pravnega varstva pa bo za izvajanje instančnega nadzora, to pa podpiramo, zadolžena vlada. Zakon o dostopu do informacij javnega značaja je v bistvu krovni zakon in tudi z njegovim sprejetjem pomeni, da se na tem področju Slovenija približuje pravni ureditvi v Evropski uniji, zato bo imel podporo poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Hvala.
Hvala lepa, kolega Podobnik. Kolega Vnučec bo predstavil stališče poslanske skupine Stranke mladih, za njim mag. Drobnič stališča stranke Nove Slovenije. Vas, kolega Peče, pa moram obvestiti, da ste zamudili čas, ko ste imeli besedo; v skladu z 71. členom poslovnika vam bom dal besedo, če bo za to ostal čas. Hvala.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister! Kot ugotavlja predlagatelj v uvodu predloga zakona, je pravica vsakogar, da pridobi informacijo javnega značaja, še posebej pri nas, saj je to ustavna pravica; ustava to v 39. členu uvršča v kategorijo človekovih pravic in temeljnih svoboščin. In, kot sledi v uvodu predlagatelja, je omenjena ustavna pravica v slovenskem pravu urejena pomanjkljivo, nesistematično, parcialno in nepregledno. Marsikatero absurdno situacijo lahko takšen zakon, če je kvalitetno napisan, popravi in izboljša, vse z namenom čim večjega varovanja pravic in s tem približevanjademokratičnemu idealu države. V Stranki mladih Slovenije podpiramo predlagatelje in se pridružujemo ter podpiramo namero, da se z zakonom uredi postopek, na podlagi katerega bo možen dostop do informacij javnega značaja in kjer bodo taksativno določene izjeme, ko dostop do informacij ne bo mogoč. Po mnenju naših poslancev pa je pri teh izjemah bistveno, da je treba izjeme razlagati restriktivno. Tu se dozdeva, da predlagatelj ni bil dovolj temeljit oziroma v tem primeru restriktiven in bi veljalo upoštevati več kot utemeljene pripombe nevladnih organizacij in posameznikov, zbranih pod okriljem mirovnega inštituta. Govorim predvsem o možnih izjemah od splošnega načela prostega dostopa in pa tudi po našem mnenju največji pomanjkljivosti predloga zakona, in sicer odsotnosti učinkovitih nadzornih in spodbujevalnih mehanizmov za uresničevanje pravice, ki je temeljna vsebina predloga zakona, o katerem razpravljamo. Tudi pripomba o informacijskem varuhu človekovih pravic ali širitvi pristojnosti v tej tematiki sedanjemu varuhu človekovih pravic je utemeljena in vredna razmisleka v nadaljnji obravnavi. Za predvidena sredstva oziroma posledice za proračun po sprejemu zakona pa menimo, da predlagatelj podcenjuje obsežnost materije, in to je lahko slaba popotnica temu zakonu. Zakon sprejemamo za preglednejše in posledično bolj učinkovito delovanje države, ne zgolj za všečnost ali formalno enačenje s tujimi pravnimi sistemi. Tudi to določbo bi veljalo kasneje v postopku dodatno pretehtati. In kot sem uvodoma že dejal, bomo v Stranki mladih Slovenije zakon podprli in seveda v nadaljnjem postopku, če bo potreba, predlagali ustrezne popravke. Hvala.
Hvala vam, kolega Vnučec. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo zdaj predstavila kolegica Majda Zupan. Potem pa bomo prešli na razpravo poslank in poslancev, prvi bo dobil besedo kolega Jožef Jerovšek. Prosim, kolegica Zupanova, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Pravica biti obveščen oziroma uradno pridobiti informacijo javnega značaja je ustavna pravica in spada v področje človekovih pravic in temeljnih svoboščin in je nujen pogoj za učinkovito uveljavljanje cele vrste drugih pravic, med katerimi je tudi pravica do sodelovanja pri urejanju javnih zadev, pravica do zakonodajne iniciative, do zakonodajnega referenduma in podobno. Zavedamo se, da je pravica biti obveščen pomanjkljivo urejena v različnih zakonih. Še bolj pa je pomanjkljivo opredeljen postopek za dostop do informacij javnega značaja in njenega pravnega varstva. V zakonu o tajnih podatkih, in sicer iz lanskega leta, je urejena omejitev pravice do dostopa do tajnih podatkov javne varnosti, obrambe, zunanjih zadev, obveščevalne in varnostne dejavnosti, vendar pa manjka sistematična ureditev, ki bi omogočala uresničevanje te pravice v njeni celovitosti, posebej pa še s pomočjo informacijske tehnologije. Pri predlogu zakona, ki ga imamo pred seboj, pa bi želeli opozoriti na nekatera določila, in sicer na tista, ki kažejo na to, da bi lahko bila določena določila tudi ovira za novinarje, na primer rok, do katerega mora organ posredovati informacije, in pa izjeme, ko informacij javnega značaja ni mogoče pridobiti. Tu mislim na 5. člen, v katerem so naštete izjeme, v katerih organ prosilcu zavrne dostop do informacij. Eden izmed razlogov je tudi ta, da gre za podatke iz dokumenta, ki je v postopku izdelave in bi njegovo razkritje povzročilo napačno razumevanje njegove vsebine, ali da gre za podatek, ki je bil pridobljen ali sestavljen zaradi upravnega postopka in bi njegovo razkritje škodovalo njegovi izvedbi. Tak razlog je razumljiv v kazenskih zadevah, ne pa tudi v upravnih. Obe izjemi sta zelo raztegljivi in imata za možno posledico, da lahko vsak javni dokument pridobi oznako "v izdelavi", kar lahko pomeni, da javnost ne bo imela nadzora nad postopki državne uprave, recimo dokumenti v upravnem postopku. Tudi ohlapna je določba glede roka, da mora organ o zahtevi prosilca odločati nemudoma, najkasneje pa v dvajsetih dneh od prejema zahteve, oziroma je rok lahko še daljši, trideset dni, če organ potrebuje več časa za posredovanje zahtevane informacije zaradi izvedbe delnega dostopa do informacije javnega značaja ali zaradi obsežnosti zahtevanega dokumenta. Torej takšna ohlapna določba lahko daje državnim in drugim organom velik manevrski prostor in pomeni, da bodo organi lahko vsako pomembnejšo informacijo zadržali za daljši čas, torej lahko za več mesecev, brez utemeljenih razlogov. Lahko se zgodi, da bo poleg uredniške cenzure, ki jo doživljajo novinarji, prisotna še neposredna državna cenzura. Postavlja pa se nam še neko drugo vprašanje, in sicer regulacija pridobivanja informacij iz arhivov oziroma evidenc, kar je večina vzhodnih evropskih držav že storila. Tudi pri nas moramo urediti to področje na ustrezen način, sicer bo še vedno prihajalo do zlorab in šikaniranja posameznikov. Prav tako menimo, da tudi informacije s področja sodstva ne bi smele biti izvzete, sicer ostaja preveč sivih polj in zaradi tega lahko zakon postane na nek način ohromljen. Upamo, da tega predlagatelj ne želi. V naši poslanski skupini Nova Slovenija podpiramo vsa prizadevanja, da bo ta ustavna pravica tudi v praksi zaživela. Želimo, da je čim več informacij dostopnih javnosti, saj ta pravica odraža bistvo demokracije, ker omogoča vpogled v delovanje državnih organov in s tem nadzor nad njihovim delovanjem. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo izčrpali predstavitev stališč poslanskih skupin. Sedaj vabim k besedi kolega Jerovška, za njim kolega Beuermanna. Kolega Jerovšek? Ne želite besede? Prav. Prosim, kolega Beuermann, imate besedo, za vami kolega Bernik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministra! Kolegice in kolegi! Zakon o dostopu do informacij javnega značaja po svoji vsebini zagotavlja oziroma omogoča uresničevanje človekove temeljne pravice in svoboščine do dostopa do informacij javnega značaja, ki jo zagotavlja 39. člen naše ustave. Predlog zakona obravnavamo po 11 letih od uveljavitve ustave, toda bolje pozno kot nikoli. Menim, da gre za zelo pomemben zakon, saj je materija, ki jo obravnava, urejena v mednarodnem pravu v tako pomembnih aktih kot sta mednarodni pakt o državljanskih pravicah Organizacije združenih narodov in konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin Sveta Evrope. Ob tem je vsekakor potrebno izpostaviti konvencijo o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva o okoljskih zadevah, ki je bolj znana po imenu kraja, kjer je bila sprejeta, kot Aarhuška konvencija, ki pa žal po skoraj petih letih, odkar je bila sprejeta, še vedno ni bila ratificirana. Globoko upam, da podatek, ki je objavljen v uvodu zakona, drži in da bomo v državni zbor res v kratkem prejeli zakon o ratifikaciji Aarhuške konvencijein s čimprejšnjim sprejetjem omogočili njeno pravno veljavo. Zakon o dostopu do informacij javnega značaja razumem kot pomemben pravni inštrument za implementacijo prvega stebra konvencije, ki zagotavlja posameznikom in civilni družbi dostop do okoljskih informacij. Seveda pa ne gre le za okoljsko problematiko, v osnovi gre za vzpostavitev kulture transparentne javne oblasti. Glede na povedano je jasno, da danes obravnavamo izredno pomemben zakon, ki bo po sprejetju oziroma po njegovi polni uveljavitvi močno vplival na razvoj participativne demokracije, to je političnega sistema, ki uveljavlja načelo doseganja konsenza vseh subjektov družbe pri sprejemanju odločitev, ki jih zadevajo. Zato sprejetje zakona močno podpiram in se mi zdi kar prav, da se opravi splošna razprava v okviru prve obravnave. Menim, da je predlog zakona dobro napisan in je primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo, vendar pa imam nekaj pomislekov v zvezi z opredelitvijo, da se zakon ne uporablja za sodno vejo oblasti, vprašljiva pa je tudi rešitev, da vlada Republike Slovenije vsakoletno objavlja seznam organov, ki jih zakon zavezuje k dajanju informacij javnega značaja. V zakon bi bilo potrebno tudi bolj decidirano zapisati namen doseganja čim večje obveščenosti javnosti o delovanju oblastnih organov. V naslednjih fazah sprejemanja zakona bo potrebno vgraditi učinkovite mehanizme nadzora uresničevanja zakona in obdelati spodbude za uresničevanje pravice do pridobivanja informacij javnega značaja. Potrebno bo preseči staro miselnost, da jenedostopno vse, kar ni izrecno opredeljeno kot dostopno. V duhu demokratične tradicije pa je potrebno uveljaviti pravila in prakso, da so javnosti dostopna vsa gradiva, razen tistih, ki so z zakonom opredeljena kot nedostopna oziroma označena z določeno stopnjo zaupnosti. Temeljne določbe je potrebno dopolniti z določilom, da je v spornih primerih breme dokazovanja na organu, ki odklanja razkritje zahtevane informacije zaradi tajnosti. V izogib pretiranemu arbitriranju je potrebno zelo natančno našteti izjeme, ko organ prosilcu zavrne dostop do informacije, in jih čimbolj omejiti. Nikakor ni sprejemljivo, da bi javno dostopne informacije po njihovem prehodu v arhive postale za javnost nedostopne. Naj končam z mislijo, da je pred nami dober zakon. Ta moja ocena pa temelji tudi na pomembnem dejstvu, da prosilcu informacije ni potrebno pravno utemeljevati zahteve ali pa izrecno označiti, da gre za zahtevo za dostop do informacije javnega značaja. V poslanski skupini liberalne demokracije bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj dajem besedo kolegu [[...]]Ali vas je navedel v govoru? Nisem bil pozoren na to. Ali zahtevate repliko? Mislim, da vas ni sploh refereriral v svojem govoru, kolega Jerovšek, tako da vam replike ne morem dati. Vam bom dal potem besedo, ko bo ostal čas za razpravo. Prosim, dr. Bernik ima zdaj besedo, za njim kolega Jakič.
Gospod predsednik, gospoda ministra, kolegice in kolegi! Pozdravljam idejo tega zakona. Mnogo je bilo že rečenega o potrebi tega zakona in tudi nekaterih pomanjkljivostih, zato se bom omejil v svojem komentarju na nekatere druge stvari. Namreč, vse tradicionalne države imajo ta zakon že vrsto let, nekatere tudi desetletja. Pri nas smo se pri tem obotavljali in končno smo prišli do nekega zakona oziroma osnutka, ki je podoben nekaterim drugim evropskim državam. Predlagatelj pravi, da so temeljne določbe o javnosti informacij v mnogih drugih državah dobro urejene in tudi pri nas zakon temelji na ustavi in na ustavni pravici državljanov. Predlagatelj omenja tudi razne zakone, kjer so omenjene oziroma določene omejitve o javnosti informacij v nekaterih drugih zakonih. Med njimi so omenjeni zakon o medijih, o arhivskem gradivu in arhivih, zakon o varnosti osebnih podatkov in podobno. Naša ustava, člen 39, uvršča pravico državljanov, da pridobijo informacije javnega značaja, v kategorijo človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Do tukaj je vse lepo in prav. Vendar mi smo še vedno tranzicijska država, brez demokratične tradicije. Mnogo naših institucij je zgrajenih solidno, vendar v njih često manjka, pogostoma manjka duh in pa značaj. Ta predlog ima tudi eno bistveno hibo, tako kot tudi nekateri drugi zakoni, ki so bili že sprejeti. Recimo tisti, ki sem jih omenil zgoraj. To omenjam na podlagi dosedanjih izkušenj, zato dovolite nekaj skepse. Naša vlada, to je vlada zgodbe o uspehu, je v svojem 10- letnem delovanju in monopolu skrbno zaščitila sebe in svoje uslužbence, da državljani ne pridejo do nekaterih podatkov. To se pravi, ne morejo izvrševati svojih ustavnih pravic. To velja na celotnem področju informacij o delovanju vlade, posebno pa nekaterih informacij o bolj temnih straneh preteklosti in njenega vpliva na sedanjo državno usmerjenost. Z uporabo državne ideologije, ki temelji na tako imenovanih pridobitvah revolucije, imamo še vedno velike težave. Dobro, kje je potem problem v tem zakonu ali predlogu zakona. Člen 5 našteva izjeme za zavrnitev postopka do zahtevanih informacij. Teh izjem je kar 13. To se pravi, je srečna številka. Med tem je nekaj takih zakonov, ki so bili že sprejeti in so vgradili v pravice državljanov plot čez katerega ni mogoče skočiti. To so recimo osebni podatki o delovanju nekaterih sedanjih visokih in drugih državnih funkcionarjev v preteklem nedemokratičnem represivnem režimu. Dalje, nekateri členi v arhivih tudi onemogočajo dostop do določenih podatkov, ki so bili nekdaj javni, sedaj so pa zaprti. Tu ne gre za nobeno preganjanje ljudi iz preteklosti. Gre pa za to, da imamo državljani pravico vedeti, s kom imamo opravka v državni upravi in v gospodarstvu. To so storile tudi druge tranzicijske države, pa se jim svet ni podrl. Tudi zaradi tega nimajo nič bolj resnega problema s spravo, kot ga imamo mi. Brez take razširitve tega zakona lahko rečemo, da je ta predlog podaljšanje tistega plotu, o katerem sem govoril zgoraj. No, sicer se bo ta plot sam po sebi nekoč podrl, vendar sedaj je še vedno tukaj. Recimo, ko bo zakon prišel v veljavo, me bo izredno zanimalo, da izvem, kakšne osebne reprezentančne stroške imata predsednik države in predsednik vlade, da se postavljata po svetu kot najboljša državnika, kar jih je v naši državi; osebno vem, da gre tu za težke milijone dolarjev. Potem bi vprašal tudi to, kaj se je zgodilo z nunciaturo v Ljubljani. Morala bi biti zgrajena že pred desetimi leti, vsaj začetek gradnje, vendar se nikamor ni premaknilo in človek ne more izvedeti, kaj se je storilo s to stvarjo. Pa še nekaj drugih stvari, tudi nekateri podatki, ki jih človek zahteva od tajništva našega parlamenta, ne dobi nobenega odgovora, tako da ne ve, kaj je za to stvarjo. Na ta način napovedujem nekaj vprašanj, potem ko bo zakon stopil v veljavo. V Novi Sloveniji, kot je že rekla moja predgovornica, gospa Majda Zupan, bomo zakon podprli, zavedajoč se, da ima pomanjkljivosti. Vendar upamo, da bodo naši državljani s svojim posegom oziroma uporabo ustavnih pravic dali temu zakonu krila in da bo vlada prisiljena prej ali slej ta zakon spremeniti tako, da bo v njem resnično izražena ustavna pravica vseh nas, državljanov. Hvala.
Hvala lepa, dr. Bernik. Kolega Jakič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, ministra! V resnici smo dolgih enajst let čakali, da se je v državnem zboru znašel ta predlog zakona, ki končno v resnici konkretizira ustavne določbe ene od kategorij človekovih pravic in svoboščin, se pravi pravico vsakogar, da pridobi informacijo javnega značaja. Vendar pa po mojem mnenju ta predlog zakona ni pomemben samo zato, ker omogočauresničevanje ustavnih pravic, ampak ker končno omogoča prezračitev zatohlih pisarn birokratov v javni upravi. Pri tem mislim na zgodovinsko pogojeno tradicijo zaprtosti in tajnosti dela državnih organov, pri čemer se je uveljavilo pravilo, da je nedostopno vse, kar ni izrecno določeno kot javno oziroma kar ni bilo izsiljeno v javnem interesu. Res, da to ni značilno le za našo javno upravo, vendar pa sodim, da je napočil čas, da javno upravo odpremo vsem državljankam in državljanom, ne glede na njihov interes, saj bomo le tako omogočili njihovo legitimno uveljavljanje pravic in interesov. Predlagatelj predvsem poudarja, da bo predlog zakona omogočil ljudem vpogled v delovanje državnih organov in razumevanje njihovega dela ter s tem tudi posredno nadzor nad njimi. Sam pa vidim pomen zakona v možnosti kakovostnega vključevanja teh ljudi v upravljanje javnih zadev in tudi posledično njihove intenzivnejše aktivacije v političnem prostoru. Državljani bomo imeli možnost seznaniti se z vsemi do sedaj zamolčanimi informacijami, za katere so državni uradniki menili, da niso za vsakršna ušesa. Prepričan pa sem tudi, da bo ta zakon onemogočil neupravičeno izkoriščanje, predvsem gmotno, nekaterih javnih uslužbencev z zadrževanjem ali usmerjanjem, posredovanjem informacij samo določenim subjektom, čeprav bi te informacije morale biti javno dostopne. Z drugimi besedami, predsednik, mislim, da bomo s tem zakonom na nek način poskušali onemogočati poskuse koruptivnega ravnanja javnih uslužbencev. Ta zakon bo posredno vplival na vrednotenje delovanja posameznih javnih uslužbencev, ki so se doslej oklepali svojih položajev le zaradi monopola nad posredovanjem informacij, ki bi morale biti javno dostopne vsem. Odslej bo pri vrednotenju njihovega dela lažje ocenjevati, ali svoje delo opravljajo uspešno, učinkovito in strokovno. Razbili bomo vrata tako imenovanim "guy keepersom" oziroma javnim uslužbencem, ki so z zadrževanjem pomembnih informacij onemogočali prepotrebne spremembe določenih politik. Veliko vrednost tega zakona pa vidim tudi v koristih, ki jih bo imelo gospodarstvo, saj jim bo zaradi transparentnosti javno dostopnih odločitev in politik državnih organov lažje načrtovati izvajanje poslovnih dejavnosti. Vendar pa bo do tega prišlo le, če bomo glede na razvoj informacijske tehnologije in glede na usmerjenost Slovenije v razvoj informacijske družbe in v tem okviru tudi e-uprave v čim večji meri omogočili dostop do informacij javnega značaja s pomočjo informacijske tehnologije. Zato je še kako pomembna določba zakona, ki organe zavezuje k posredovanju posameznih kategorij informacij v svetovni splet, pri čemer je takšen dostop do informacij brezplačen. Predlagatelj v obrazložitvi navaja, da s to določbo želi po eni strani olajšati dostop do informacij javnega značaja, po drugi strani pa racionalizirati in razbremeniti delo organov, saj za dostop do informacij, ki bodo posredovane v svetovni splet, namreč ne bo potreben poseben upravni postopek. Menim, da je takšno gledanje glede na koristi, ki sem jih omenil, preozko. V skladu z v anglosaksonskih državah uveljavljeno politiko odprte vlade oziroma "open government" je potrebno na svetovnem spletu objaviti čimveč računalniških baz z informacijami, ki bi koristile vsem nam, pa tudi gospodarstvu. Zaradi tega se mi zdi ocena finančnih posledic, to je bilo tu že rečeno, predlagatelja preskromna. Sam si želim, da bi v informacijsko tehnologijo in v objavljanje informacij na spletu v državnih organih vlagali več sredstev. Res, da to ni stvar tega predloga zakona, saj vsebuje lenačelno usmeritev, bi pa seveda pozval tu navzoče, oba ministra, da naj ne tolmačijo zakona preozko in resno pristopijo k udejanjanju omenjene usmeritve. Jaz bom seveda zakon podprl. Poleg povedanega podpiram tudi temeljne usmeritve oziroma načela, ki so tu zapisana. Hvala.
Hvala lepa. Predstavniki vlade so želeli, da se odzovejo s 3 minutami na razpravo poslank in poslancev. Iz dvorane vidim, da bi želeli nekateri uveljavljati možnost iz 71. člena. Želi vlada besedo zdaj ali na koncu te razprave? Na koncu. Kdo želi zdaj besedo? Kolega Peče, kolega Jerovšek, kolega Drobnič. Kar nekaj nas je. Ostalo je manj kot slabe pol ure. Predlagam, da ima sleherni od vas 7 minut po tem vrstnem redu. Kolega Peče najprej. 7 minut.
Hvala za besedo. Jaz se opravičujem, da nismo izkoristili naše možnosti pri predstavitvi poslanske skupine. Napaka je bila na naši strani, ker smo pač zamudili in zato bi to izvajanje posvetil oziroma enačil z izvajanjem stališča Slovenske nacionalne strankedo omenjenega zakona. Gre na vsak način za eno izmed zadnjih ustavnih kategorij, ki niso bile zakonsko opredeljene. Nekaj malega jih je v ustavi še ostalo. Torej, to pomeni, da nekaj malega ustavnih kategorij mora vlada še pripraviti, da bomo lahko rekli,da smo ustavo Republike Slovenije v popolnosti spoštovali in iz nje izpeljali tiste določbe, ki jih vlada republike mora. V predstavitvi poslanskih skupin so več ali manj vse poslanske skupine dale pozitivno mnenje o tem zakonu in prav tako v Slovenski nacionalni stranki. Upamo, iskreno upamo, da bo zakon dosegel svoj cilj in da bo zakon pripomogel k temu, da se bo, prvič, zmanjšalo nezadovoljstvo odjemalcev, nosilcev javnih informacij, po drugi strani pa, da se bo dosegel neke vrste sinergijski učinek. Toda bojimo se, žal, da tega učinka ne bomo dosegli, kajti pomanjkljivost v zakonu, kot jo vidimo v Slovenski nacionalni stranki, izhaja predvsem iz 1. člena, torej vsebine omenjenega zakona, ko zakon taksativno našteva, da se izpušča sodna veja oblasti. Ponaši oceni bi ravno sodna veja oblasti oziroma sodišče moralo biti opredeljeno kot nosilec javnih informacij in pa dostopnost pridobivanja javnih informacij z njihove strani. Prav tako ocenjujemo, da je največ nesoglasij o pridobivanju javnih informacij ravno s področja sodne veje. Verjetno boste predlagatelji zakona odgovorili, da gre za drugačno materijo, ki je že opredeljena v osnovnih zakonih s področja sodne veje oblasti. Toda glede na prvo obravnavo in glede na splošno razpravo bi vas v imenu Slovenske nacionalne stranke vseeno pozval k morebitni elastičnosti in izpustitvi drugega odstavka 1. člena, da bi se tudi sodstvo opredelilo kot nosilec javnih informacij, ki je dolžan posredovati le-te v skladu z nadaljnjimi določbami, ki so opredeljene v tem zakonu. Danes v prvi obravnavi vsaj besedno ne bomo nasprotovali temu, da se s predlogom zakona, iskreno upamo, v obliki dopolnjenega, kot smo rekli, srečamo tudi v naslednji obravnavi. Hvala.
Hvala lepa, kolega Peče. Kolega Jerovšek, za vami kolega Drobnič in kolegica Širca.
Po dvanajstih letih in še nekaj več, odkar imamo ustavo, je res skrajni čas, da temeljno ustavno pravico tudi z zakonsko materijo dopolnimo oziroma ta zapozneli refleks vlade pravzaprav kaže odnos do uresničevanja temeljnih ustavnih pravic. Ko tu poslušam in gledam zakon, se mi zdi, da bo dostop do informacij javnega značaja kljub temu tudi po sprejetju tega zakona relativno težak, posebej takrat, ko bodo javnost zanimale informacije, ki so izredno pomembne, o stvareh, ki - ali pa o nečednostih oblasti. Namreč, indikativno je, da v tem zakonu daleč najobširnejši in najpodrobnejši 5. člen, ki navaja izjeme, ima 13 podalinej, in prepričan sem, da imamo tako spretno oblast, da si bo našla vzrok v eni od teh 13 točk za izjeme, ko bo želela javnosti preprečiti, da bi prišla do neke informacije javnega značaja. Namreč, to se dogaja, in lahko rečem, da je sedaj, v času predvolilne kampanje, bilo pravzaprav ogromno kršitev tega zakona, ki sicer še ni sprejet. Na to me navaja tudi, bom rekel, hipokrizija dveh mojih poslanskih kolegov, ki sta se tu sklicevala na to, da je treba preseči staro miselnost, da je nedostopno vse, kar ni izrecno dostopno, in da, kot je gospod Jakič navedel, da javno upravo odpremo do vseh informacij. Glejte, tukaj je v ponedeljek gospod Bajuk predsednika vlade, predsedniškega kandidata, spraševal o informacijah, da bi naj podal informacije o premoženjski bilanci države. O izredno pomembnih informacijah, ki so zakonsko določene, pa jih ni dobil in je na podlagi tega zahteval, da opravimo razpravo o tem. In tu je hipokrizija. Mislim, da sta oba kolega glasovala proti temu, da se taka razprava odpre in dobijo vsaj poslanci to informacijo, ki je javnega značaja. Glasovali ste proti. In zaradi tega se moram opredeliti proti takšni hipokriziji, da takrat, ko lahko si všečen javnosti, nastopaš kot všečen javnosti, v konkretnem primeru pa je tvoje ravnanje ravno nasprotno. Glejte, v tem času, v zadnjih dveh mesecih, če se samo spomnim primerov, kje je bila kršena taka temeljna ustavna pravica. Javnost oziroma novinarji so želeli preveriti, kdo uporablja protokolarne objekte v zasebne namene. Kolikokrat so bili uporabljeni. Ali so plačali za zasebne namene. To so informacije, ki javnost izredno zanimajo. Morda v tem času najbolj. Pred časom se spomnim, da so tudi postavljali vprašanja, ali je, ko so organi Liberalne demokracije zasedali na Brdu, ali so za to plačali račun in kdo ga je plačal. Mislim, da ni javnost dobila te informacije. Potem v ponedeljek smo spraševali ministra za zdravstvo, naj končno da podatke, kdo so tisti nesrečniki, ki so že verjetno umrli, ki jim v celjski bolnišnici ni bila, mislim, nudena oziroma dostopna tudi temeljna ustavna pravica do dostopa do zdravstvenih storitev. Ki jim ni bila narejena preiskava rakastih tkiv in so zaradi tega prav gotovo umrli. Nobene informacije nismo dobili. Kdo so bili posamezniki oziroma od tistih 3 tisoč, ki jim to ni bilo opravljeno, kdo so bili izjeme. Sliši se, da so bili izjeme v tem času po statusnem kriteriju, po kriteriju političnih preferenc. Ja, to so najbolj pomembne informacije, ki jih na izrecno vprašanje, tudi poslansko, poslanec ne more dobiti v tej državi. Tu pa poslušamo, kako se zavzemate, da bo povprečni državljan lahko prišel do informacije, ki ga zanima in ki ga objektivno zanima. Pa bomo šli dejansko tako dvotirno, da se bomo navidezno zavzemali za nekaj, v praksi pa ravno vaša vlada to dosledno krši, skoraj dosledno. Jaz vas pozivam, kolegi poslanci, da bodite takrat, ko je prilika, ko se glasuje o tem, da bomo prišli do neke informacije, da pritisnete tipko "za" in tu se bo videlo potem, ali to zares mislite ali samo blefirate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Drobnič, za vami kolegica Širca.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ko govorimo o tem zakonu, pravzaprav odpiramo temeljno civilizacijsko vprašanje, čigava je ta država. Do zdaj se je pač tako odvijalo, da so si nekateri jo vzeli v zakup. Ne mislim zdaj na to zadnje kratkoročne obdobje, ampak obdobje, ki sega precej nazaj. In to se je odvijalo in to smo mi dobili, ta čip v glavo. Zato je tudi potem značilno servilno obnašanje do državnih organov, kadar zahtevaš, kadar pričakuješ informacijo, ki ima javni značaj, pa jo drugi čuvajo. Torej, tu se odpira vprašanje, čigava je država. Država mora biti last državljanov. Vse, kar je javni podatek, mora biti dostopno na enak način vsem. Zato tudi nasprotujem predlogu zakona ofunkciji predsednika, ko se z izrecnim določilom bivšemu predsedniku po izteku mandata, ko ni več tam, določi ekstra pristop do nekaterih podatkov. Do kateregakoli. Tega se moramo zavedati. To civilizacijsko držo moramo ohraniti. Kdorkoli. Vsi moramo imeti simetrične možnosti do javnih podatkov. Sicer mora biti pa opredeljeno, zakaj ne in kdo ima pooblastilo. Odpira se še eno vprašanje. Glede podatkov nekdanje službe državne varnosti. Pravico dostopa do teh podatkov in preprečevanje seveda zlorab. Če so nekomu dostopni ti podatki, pa jih potem zlorablja, nekdo drug pa ne, spet kršimo to pravico oziroma enakost. Zagotovo ima pa vsak izmed nas državljanov, glede na tragično usodo, pravico do vpogleda v podatke službe državne varnosti za sebe. In to moramo tudi urediti v zakonu, zakonsko določiti, da se ne bi to zlorabljalo - podobno, kot je to urejeno v drugih državah, ki so imele, žalibog, izkušnjo, bodisi s komunističnim sistemom ali pa s fašističnim sistemom, sistemom totalitarnih ideologij. Dostop do javnih podatkov - poglejte, gospod Bajuk je želel pridobiti pogodbo o tistih fantomskih plačah menedžerjev. Mnogi boste rekli, ja, to so individualni podatki, nanašajo se na delovanje gospodarske družbe. Ne, če gremo vsebinsko pogledat, kako je potekal ta postopek transakcije državnih sredstev prek fantomskega podjetja Skimar, potem ne gre več za zasebno gospodarsko družbo ali pa tržno gospodarsko družbo v državnih rokah, ampak za transmisijo javnih sredstev, in bi ta družba imela značaj javne gospodarske družbe, z nobeno plombo pred tem, da se pojavijo, da se pride s pogodbo na dan. Ne gre samo za formalno, gre za to, kako državljani in tisti javni uslužbenci ravnajo z državnim denarjem in da se zahteva od njih odgovornost. In kaj smo dobili po treh tednih? Nič nismo dobili. Požvižgajo se ljudje iz države in funkcionarji. To je zaskrbljujoče, ne glede na ta zakon, ta zakon zagotovo rabimo, ampak na podlagi demokratičnih načel te države, da nima nihče v zakupu te države in da so javne informacije dostopne vsem,bi morali ravnati sedanji funkcionarji in uslužbenci tako, kot to zahteva etika in demokratična drža. Ali naj zdaj čakamo, da bo ta zakon sprejet in da bomo to dobili? In to - ne bom rekel, da je to v nekem privilegiranem položaju poslanec zahteval - kot državljan, vendar s temi pooblastili oziroma s to funkcijo, da vpraša v institutu poslanskega vprašanja z namenom, da državljani to izvedo, te podatke. Vendar ne, ne dobimo. "Pišmevuh" odnos! To je zaskrbljujoče. Povsem se strinjam z obrazložitvijo gospoda Jakiča, poslanskega kolega, ker je zelo dobro, sistemsko in strukturno pokazal in razložil utemeljenost tega zakona. Moram reči, da ga še kako podpiram. Še bolj pa podpiram dejanja, ki gredo v tem okviru. Hvala lepa.
Da, bili ste omenjeni, imate pravico do replike, kolega Jakič.
Hvala za besedo. Gospod predsednik, glejte, tu je neka dilema oziroma izpostavljeno je bilo s strani gospoda Jerovška in gospoda Drobniča [[...]]
Morate popraviti napako v njunem izvajanju. Prosim.
Napako v njunem nastopu. Osnovna napaka v njunem nastopu je, da mešata dve stvari. Po že veljavni zakonodaji imata tako gospod Bajuk kot gospod Drobnič in gospod Jerovšek in mi vsi tukaj pravico do informacije, ki nam jo mora posredovati vlada Republike Slovenije, po veljavni zakonodaji. Zakonodaja, ki pa jo obravnavamo danes, pa daje pravico državljankam in državljanom, ki jih zakon o poslancih, vladi in ne vem kaj ne omenja, pravico dobiti podobno, enako ali kako drugo informacijo. Zato bi, predsednik, seveda prosil, da tiste kolege in kolegice, ki gredo seveda izven zakonodaje, ki je na mizi, pač opozorite, da ne govorijo o zakonodaji, o kateri razpravljamo. In seveda v tem kontekstu se ne morem izogniti pač opazki, da gre v kontekstu neke predvolilne kampanje, ne govorim za gospoda Drobniča, za gospoda Jerovška, ki je govoril o predvolilni kampanji.
Vem, na kaj mislite, kolega Jakič. Vsakemu od predsedujočih je vedno težko, ko v primeru nekega zakona kdo poseže po primerih, s katerimi utemeljuje svoje argumente. Takrat je vedno skušnjava za predsedujočega, da prekine tak nastop ali ne; če tako izvajanje dlje časa traja, to tudi storimo. Kolegica Širca, imate besedo, prosim.
Hvala lepa. V naši ureditvi imamo vsaj deset, najmanj deset zakonov, ki govorijo o temeljnih določbah o javnosti informacij, ne o načinu do dostopa do informacij, ampak o javnosti informacij. Zato je 5. člen, ki je bil danes večkrat omenjen kot preveč restriktiven, člen, ki govori o izjemah, kjer organ prosilcu lahko zavrne dostop do zahtevane informacije, pravzaprav še zelo širok in se sklicuje in izhaja iz obstoječe zakonodaje, temelječe na teh že prej omenjenih desetih zakonih. Med njimi je tudi en zakon, zakon o medijih, ki ga je omenila že oziroma mogoče ne dovolj upoštevala gospa Zupan pri svoji predstavitvi, ko je dejala - in mislim, da potrebuje zgolj dodatno pojasnilo njen nastop - ko je dejala, da bo novinar nekje v slabši situaciji zaradi tega, ker se mu bo rok, ki ga določa ta zakon za pridobitev določene informacije, da se ji zdi, da je predolg. V tem smislu velja dopolniti v informacijo tudi to, da zakon o medijih, ki smo ga sprejeli pred dvema letoma in ki ga celotna novinarska branžazelo koristi, že ureja dostop do javnih informacij za področje medijev. In sicer poglavje o javnih informacijah govori o tem, če se spomnite, da morajo vsi predstavniki javnih služb dajati resnične, pravočasne, popolne informacije o vprašanjih s svojega delovnega področja za objavo preko medijev. Govori tudi o tem, da si morajo javne osebe s pravnimi akti urediti način dajanja informacij, govori o tem, da morajo javne službe določiti osebo, ki bo dajala te informacije, in celo navaja primere, kdaj se lahko odreče dajanju informacij; in sicer takrat, ko gre za vojaško, uradno tajno, za poslovno skrivnost, če gre za kršenje tajnosti osebnih podatkov in če škodi sodnemu ali podzakonskemu postopku. V tem primeru, če dopolnim še to poglavje, v medijskem zakonu mora javna oseba, v kolikor teh zahtevanih informacij ne da, v enem dnevu pisno obrazložiti razloge za zavrnitev, v kolikor to zahteva odgovorni urednik, pa tudi sankcije za kršitev neoddanih informacij, netočnih, neresničnih, nepravočasnih in nepopolnih ali sploh za neobrazložitev so zelo visoke, višje kot v tem zakonu in znašajo 500.000 SIT oziroma 150 za fizično, 500 pa za pravno osebo. V tem smislu hočem povedati, da pravzaprav se bodo sedaj novinarji lahko posluževali obeh zakonov, ker konec koncev ta zakon medijskega zakona ne deregulira, kar je logično in prav. Predpostavljam, da bodo tudi sami presodili, kdaj se jim splača poseči po svojem cehovskem zakonu, se pravi po zakonu, ki ureja njihovo delovanje, in kdaj po tem. Najbrž se bodo odločili, da bodo posegli po medijskem zakonu takrat, ko bodo hoteli dejansko ta rok imeti zelo zelo kratek in odgovor, ne bodo se postavljali v situacijo, ko bi lahko na odgovor čakali 20 oziroma 30 dni, kot zahteva postopek po tem zakonu. V tem smislu se mi zdi, da jeta podprtost potrebna. Mogoče bi jo bilo veljati v kohezivnem smislu dopolniti tam, ko se govori o svetu, ki naj bi spremljal delovanje in dajanje javnih informacij, ko bi lahko vstopilo še kakšno ministrstvo oziroma še kakšna služba, ki je pristojna za to delo. Zagotovo pa bodo imeli vsi še največ problemov s 7. členom, ko bodo morali definirati katalog javnih informacij, in zagotovo bodo službe, uradne osebe, pristojne za posredovanje informacij javnega značaja, v vseh javnih službah zelo obremenjene, ker se bojim, da bodo postopki glede na to, kaj je informacija in kaj je neke vrste svetovanje, zelo pomešani in bodo te službe dejansko pridobile veliko odgovornost oziroma na veliko količino dela. Hvala.
Ali se želi vlada odzvati na razpravo poslank in poslancev? Prosim, dr. Gantar, minister.
Na kratko. Mislim, da sva oba z ministrom z zadovoljstvom spremljala razpravo in tudi podporo zakonu. Vsekakor bi lahko rekel nekaj kratkih komentarjev, ki bi jih strnil v naslednje. Prvič, kar zadeva Aarhuško konvencijo, ureja nekatera vprašanja v zvezi z javnostjo, seveda pa ne more nadomestiti njene ratifikacije in specifičnega mehanizma v konvenciji. Drugič, kot je rečeno, zakon ne posega v zakon o medijih. Obrazložitev je bila dana s strani gospe poslanke Širca, zelo kvalitetna. Mislim, da je splošno stališče državnega zbora, tako smo ga razumeli, da je treba tudi sodno vejo seveda vključiti v zakon, seveda kot sodno upravo, ne pa seveda v smislu samih sodnih postopkov, ki jih ureja sam zakon, torej ta področna zakonodaja. Nekaj predlogov mirovnega inštituta oziroma nevladnih organizacij, pravnega centra bi gotovo izboljšalo in bo gotovo izboljšalo tekst zakona, o nekaterih pa mislim, da je potrebna vsebinska razprava na odboru. Kar zadeva izjeme, ki so v posebnih zakonih, mogoče malo sicer z drugačno motivacijo, tudi marsikdo v vladi meni, da v nekaterih področnih zakonih bi bilo treba preveriti, ali je takšen način ščitenja določenih podatkov, informacij še potreben ali ne. Vendar to seveda ni predmet tega zakona. Toliko. Hvala lepa.
Želite kaj dodati, minister za notranje zadeve? [[Ne.]] Potem bom razpravo sklenil. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali ob 17. uri in 30 minut. Do tokrat to točko dnevnega reda prekinjam. Državni zbor bo nadaljeval razpravo o 21. točki dnevnega reda ob 11. uri in 15. minut. To je čez dobro minuto. Do takrat prekinjam sejo.
Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PRVE FAZE PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH PROSTORSKIH SESTAVIH DOLGOROČNEGA IN SREDNJEROČNEGA DRUŽBENEGA PLANA REPUBLIKE SLOVENIJE. Razprava o tem predlogu bo trajala do 12. ure in 15 minut. Skupni čas razprave je 1 ura. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila vlada. Njenemu predstavniku, to je minister mag. Kopač, dajem besedo za dopolnilno obrazložitev. Imate 5 minut. Prosim.
Hvala, spoštovani predsednik. Poslanke in poslanci, lep pozdrav! Odlok je pravzaprav zadnji odlok o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin dolgoročnega in srednjeročnega družbenega plana, ki ga ima ta država zdaj že skorajda 20 let. Ravno včeraj je bil sprejet zakon o urejanju prostora, ki bo začel veljati s 1. januarjem in predvideva nov dokument. Ta dokument se ne bo več imenoval družbeni plan, ampak se bo imenoval strategija prostorskega razvoja Slovenije. No, ampak ne glede na to, da pričakujemo, da bo morda sprejet že proti poletju prihodnjega leta, če bo vse po sreči, tu v parlamentu, smo bili v časovni stiski z nekaterimi potrebnimi umestitvami posameznih objektov v prostor, ki pa, če to želimo narediti, predhodno zahtevajo spremembo obstoječega, dovolite mi, da rečem kar državnega prostorskega plana in ne dolgoročnega in srednjeročnega družbenega plana. Predlagamo tri spremembe. Prva je možnost umestitve vetrnih elektrarn v prostor. Po obstoječem prostorskem planu morajo biti v državnem prostorskem planu, po obstoječih pravilih, narisana območja vseh potencialnih elektrarn, ne glede na to, ali so vetrne ali kakšne drugačne, ki presegajo moč 10 megavatov. Seveda ta hip ne vemo natančne potencialne lokacije. Država nikoli ni šla merit jakosti vetra, da bi vedela, kje natančno to risati; to navsezadnje tudi ni naloga države, to je naloga potencialnih privatnih investitorjev. Zato smo opredelili območje, ki pa je po strokovnih podlagah najprimernejše za izrabo vetrne energije, in to je, če lahko rečem kar poenostavljeno, večji del Primorske. Skratka, znotraj Slovenije je predel, ki je primeren za komercialno izrabo vetrne energije, torej za večja polja vetrnih elektrarn, in ta predel se imenuje pretežni del Primorske. Znotraj njega smo opredelili lokacije, ki so primernejše, in lokacije, ki so manj primerne, pa tudi lokacije, ki so povsem neprimerne, glede na druge zahteve po varovanju tako gozda, v skladu z zakonom o gozdovih, kjer greza varovalni gozd, tako predlaganih naravnih vrednot, v skladu z zakonom o ohranjanju narave, zaščitenih kulturno-zgodovinskih območij, in tako naprej. Druga sprememba državnega prostorskega plana je predlagana umestitev črpalne hidroelektrarne Avče. Slovenija nujno potrebuje energijo, konično električno energijo, to je tista, ki se lahko pridobi tako rekoč v minuti, če jo potrebuješ, in je seveda tudi daleč najdražja. V Sloveniji takih hidroelektrarn sploh nimamo, imamo pa plinsko termoelektrarno v Brestanici, ki služi tem potrebam. Bistveno cenejša kot plinska je tovrstna hidroelektrarna. Načrtovana je bila za te potrebe nova hidroelektrarna Moste pri Bledu, vendar ker je občina Bled sprejela odlok, s katerim je zavarovala določeno območje kot območje varovane narave, in prek tega ni moč iti, smo morali iskati drugo lokacijo. In ta druga lokacija, ki je tudi naravovarstveno povsem nesporna, je nad Avčami nad Soško dolino, kjer je predvideno, da bi vodo prečrpavali iz akumulacijskega jezera, ki že obstajav dolini, ponoči s cenejšo elektriko navzgor in jo takrat, kadar je potreba po konični električni energiji, tudi spuščali na turbino in na ta način dobili še hidroelektrično energijo za potrebe konic. Tretji predlog pa je samo določitev pravil za umestitev repetitorjev oziroma objektov za mobilno telefonijo, ki jih, ko se je delal ta družbeni plan pred skoraj 20 leti, takih pravil seveda še ni bilo, ker še ni bilo mobilne telefonije, pa nas je čas povozil in to tudi spotoma potrebujemo. Hvala.
Hvala lepa. Poslanske skupine imajo naslednje časovne okvire: SDS 15 minut, ZLSD 5, SLS 10, Nova Slovenija 10, SNS 10, SMS 5 minut in vlada na koncu 3 minute. Najprej bo stališče poslanske skupine ZLSD predstavil kolega Aurelio Juri. Za njim kolega Franc Sušnik v imenu poslanske skupine SDS. Prosim, kolega Juri.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav! Poslanska skupina Združene liste podpira in pozdravlja predlog odloka, še zlasti zato, ker uvaja v prostorske osnove nacionalne energetike izrabo vetrne energije. Pa če mi dovolite vzklik, končno! Rad bi vas spomnil, kolegice in kolegi ter predstavniki vlade, da v naši stranki že več čas opozarjamo na nujo po zagonu izkoriščanja tako imenovanih alternativnih obnovljivih in sonaravnih virov. Soglašamo s predmetnimi utemeljitvami, zato ne bi tu ponavljali, kaj vse ta izbira pomeni vizavi izpolnjevanja obveznosti iz Kjotskega protokola oziroma do imperativa po zmanjševanju emisij toplogrednih plinov in tako naprej. Želeli bi si, da bi bilo v območjih, interesantnih za pridobivanje tovrstne energije, več od ocenjenih oziroma ne le na Primorskem, a za to ni kriva vlada temveč klimatska danost Slovenije. Želimo si, da bi prve vetrne elektrarne čimprej videli v gibanju oziroma v pogonu, zato z našim glasom za sprejem odloka seveda ne bomo oklevali. Opozarjamo pa, to je naša glavna opazka in skrb, da v kolikor ne bo predlagatelj poskrbel za to, da bodo pogoji za zagon tega projekta lažji, manj strogi, bolj uresničljivi oziroma, v kolikor ne bo odpravljena vrsta pomembnih če-jev v zvezi z vprašanjem drugih uporabnikov prostora ter še posebej s tako imenovanim varovanjem naravnih in kulturnih vrednot državnega pomena, velikih ventilatorjev oziroma vetrnic, kot jih videvamo, ko potujemo po razviti Evropi, še dolgo pri nas ne bomo videli. Podčrtujemo ugotovitev v obrazložitvi, da je učinkovitost delovanja vetrnih elektrarn odvisna od primernosti lokacije, ki je pogojena predvsem z zadostno prevetrenostjo, in da je pri iskanju ustreznih lokacij za njihovo postavitev vetrni potencial izključitveni kriterij. V nadaljevanju pa se vendarle opredeljevanje do ustreznosti prostora dokaj trdno veže na razmerje med njegovo privlačnostjo, torej predvsem prevetrenostjo in ranljivostjo, predvsem seveda zaradi ohranjanja tako imenovane biotske raznovrstnosti oziroma varovanje naravnih in kulturnih vrednot. Temu ne oporekamo. Opozarjamo pa, da so in bodo situacije, v katerih bo enega od kriterijev skoraj nujno potrebno podrediti drugemu, pri čemer ne pozabimo, da vpliva na smeri, količino in moč vetra nimamo. Imamo pa ga na klasificiranje in določanje kategorij naravnih in kulturnih vrednot. Skratka, če mi dovolite drobtinico banalnosti. Če bo potrebno žrtvovati kakšno ptičje gnezdo za to, da pridobimo ustrezno količino energije iz teh elektrarn, govorimo o ustrezni količini, imejmo v mislih predvsem želeno in ekonomsko upravičeno količino, bomo morali pač stisniti zobe in to storiti, sicer sčasoma oziroma bodo sčasoma ne le tisto gnezdo, ki smo ga želeli zaščititi, ampak še mnoga druga ostala prazna. Dobro bi bilo, ko bi se tudi najbolj goreči naravovarstveniki tega zavedali, tako kot smo takega zavedanja priče, recimo, to pozdravljamo, ob projektu mreže savskih elektrarn, ki bo zagotovo kak biotop pokopal. Spremembe podnebja zaradi nespametne izrabe fosilnih goriv so žal neizprosne. Še huje, to, kar se je dogajalo poleti v Evropi in drugje po svetu, kaže seveda, da se dogaja v tempu, ki ga tudi najbolj črnogledi niso napovedovali, in da postaja stanje dramatično. Na koncu mi dovolite, gospod minister, da vam še prenesem presenečenje in razočaranje nekega kraja oziroma tamkajšnjih prebivalcev - ni tako zanemarljivo seveda, kako se kraj opredeli, glede na pogostejši obratni trend ob takih prilikah - nad tem, da stesvojo spomladansko oceno o primernosti tamkajšnje lokacije, za katero ste izjavili, da bi naj bila celo ena najbolj zanimivih, in ki je že bila vključena v družbeni plan, govorim o Goliču, to veste, jeseni preklicali. Po novem naj bi bila, citiram vaše besede - "povsem neprimerna". Če še ta lokacija odpade, še neke druge so bile seveda odmišljene, ostaja v igri samo še Kokoš, sami pa veste, da je tam tako malo prostora, da pretiranega interesa [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]za postavitev vetrnic, ki bodo tudi ekonomsko upravičene, ni. Hvala.
Hvala lepa, kolega Juri. Zdaj vabim k besedi kolega Sušnika. Predstavil bo stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Potem povabim k besedi kolega Jelinčiča, čeprav ga ponovno ne vidim v dvorani. Prosim, kolega Sušnik.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister! V poslanski skupini Socialdemokratske stranke pozdravljamo in soglašamo z nujnostjo sprememb odloka o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin dolgoročnega in srednjeročnega družbenega plana Republike Slovenije. Z nujnostjo predvsem v tistem delu, ki se ukvarja z napravami za mobilno telefonijo. Mnenja smo namreč, da tu zamujamo vsaj za deset oziroma najbrž več let in da bi se s pravočasno ureditvijo tega problema izognili kaotičnemu stanju, ki smo mu priča na področju montaže in izgradnje teh naprav široko po Sloveniji. Izognili bi se brez števila sporom in pa tudi takšnim situacijam, da se v strnjenih naseljih, opredeljenih za rekreacijo otrok, kjer so vrtci, kjer so šole, na dveh ločenih objektih nahajata dve ločeni postaji in podobno. Zato mislim, da je to nujnost, da je to zadnji čas, da to naredimo in pričakujemo, da bo tudi v strategiji prostorskega razvoja Slovenije umestitev teh naprav, ki imajo zastranski produkt, bom rekel, tudi neko določeno vrsto onesnaževanja v obliki sevanja, deležna posebne pozornosti. Veseli pa smo, da se v državnem planu prvič, bom rekel, srečujemo tudi z energijo, izrabo energije vetra kot enim od obnovljivih virov energije. Vendar mislimo, da je opredelitev samo enega dela Slovenije ozka, prehitra, nedorečena, da je ta opredelitev, tudi kar se tiče mikrolokacij, nerazumljiva, ob tem, da bi se naj po nekaterih vedenjih območje Nanosa in ožjega dela Vipavske doline izločilo v tem odloku, čeprav vemo, da na tem področju imamo celo področja, ki nimajo urejene oskrbe z električno energijo. Tako, da mislim, da bi kazalo s tega vidika še enkrat proučiti, kot je bilo že prej povedano, lokacije, ki so zdaj iz tega odloka izločene. Prav tako smo mnenja, da ne kaže omejiti rabe vetrne energije samo na področje Primorske. Primeri iz sosednje Avstrije kažejo, kjer se trenutno ukvarjajo z intenzivnim proučevanjem izrabe vetrne energije na visokogorskih področjih, to se pravi na slemenih gora, ki so v sosedstvu naših Karavank, Pohorja in še nekaterih, da ni samo območje Primorske primerno za izrabo vetrne energije in bi se kazalo tudi v tem pogledu obrniti k našim severnim sosedom. Oziroma, sprašujem, kako odgovoriti pričakovani privatniiniciativi, da na primer na področju Pohorja, Rogle pride investitor, ki bi želel zgraditi vetrno elektrarno moči 10 megavatov, za kar po vsej verjetnosti obstajajo pogoji. Nobenih pripomb nimamo na umestitev pretočne hidroelektrarne Avče v ta prostorski državni plan. Za zaključek bi pa mogoče še kot pobudo. Izraba vetra je sigurno eden od ključnih korakov pri izvajanju Kjotskega protokola, je ključni korak naprej pri izrabi obnovljivih virov. Mi bi predlagali, da se v strategiji prostorskega razvoja Slovenije opredelijo tudi na primer območja, ki so primerna za izkoriščanje biomase kot obnovljivega vira energije, ker bi na ta način, prepričan sem, lahko skrajšali postopke oziroma poenostavili postopke, ki so potrebni za izgradnjo kotlovnic oziroma kurilnic za izrabo tovrstne energije. Mislim, da bi bilo to dobro in koristno narediti. V poslanski skupini bomo predlog odloka o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin dolgoročnega in srednjeročnega družbenega plana Republike Slovenije podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Sušnik. Kolega Jelinčiča ni, zato vabim k besedi kolega Božiča v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Stališča poslanskih skupin bo zaključil kolega Vnučec.
Hvala lepa, predsednik. Lepo pozdravljene kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci! Tudi v naši stranki, Slovenski ljudski stranki, v naši poslanski skupini smo zadovoljni s predlogom odloka o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin dolgoročnega in srednjeročnega družbenega plana Republike Slovenije. Pri obravnavi tega odloka sem malo pobrskal tudi po dosedanjem odloku, ki je bil objavljen 19. februarja 1999. leta v Uradnem listu štev. 11 na strani 946. Namreč skoraj vse našteva v točki c), kar je danes predlog, s to razliko, da smo dodali še vodo in sonce. Namreč v Sloveniji premalo, do sedaj premalo izkoriščamo obnovljive vire energije. Sam sem pogosto kritiziral in tudi danes bom še rekel, premalo navdušenja je za gradnjo malih elektrarn, ne pri investitorjih, več je tega, da ni dovoljenj za koncesije. Pri tem bi rad še nekaj rekel, da za vse te objekte, ki se bodo gradili na podlagi teh energij, je tudi opisano v tem zakonu, kaj bi moralo še biti zraven narejeno - da mora biti preverjena družbena sprejemljivost gradnje energetske infrastrukture in v okviru možnosti upoštevani interesi lokalnih skupnosti in širši javni interesi. Mislim, da v naši državi marsikdaj premalo upoštevamo interese lokalnih skupnosti. Rad bi še rekel nekaj besed o hidroalektrarni Avče, ki se bo zgradila s tem, da se bo prečrpala voda na višje ležeča mesta. Zelo sem navdušen nad tem planom. Lani sem bil na obisku oziroma bil sem v avstrijskih gorah in v Maltatalu sem videl tako elektrarno. In zamislil sem si in rekel, zakaj v Sloveniji ki imamo dosti voda v dolini, ne bi prečrpali nekaj na hrib za čas, ko bi to energijo najbolj rabili. Zato mislim, da je ta primer, da bomo prečrpali vodo na višje ležeča mesta v Avčah, začetek mogoče tudi drugačnega razmišljanja in boljšega izkoriščanja vode, kjer ne bo nobena hidroelektrarna uničila dobrih kmetijskih zemljišč v ravnini. Pri telekomunikacijah bi se malo spotaknil ob to, ob tem, ko piše: "Pri načrtovanju objektov in naprav omrežja mobilne telefonije je treba upoštevati naslednje usmeritve in pogoje." To je šesta alinea na strani 26, kjer pravi: "Na zavarovana območja narave, razen ožjih zavarovanih območij narave, kjer se objekti in naprave mobilne telefonije ne postavljajo, na območja, predvidena za zavarovanja, na območja naravnih vrednot in na ekološko pomembnih območjih naj se posega le izjemoma in na način, ki ne spreminja lastnosti, zaradi katerih je območje pridobilo ta status." Pri tem mislim na Triglavski narodni park. Lani sem bil na vrhu Krna cel dan in nisem uspel vzpostaviti nobene telefonske zveze z ravnino oziroma s hišo, v katero sem gledal. Torej, mislim da tudi Triglavski narodni park, naše Alpe, kjer je veliko nesreč planincev, morajo imeti možnost, da se z mobilnimi telefoni pokličejo v primeru nesreče. Ne moremo biti zagledani v varovanje, tako kot je bil Pitagora v svoj grah. Pripombo imam pa še na nekaj, kar mislim, da je gospodu ministru ušlo. Na isti strani, 946, Uradnega lista pod točko č) piše: "Upoštevana mora biti gospodarnost, ki jo določa zlasti interna stopnja donosnosti naložbe. Zagotovljena morajo biti vračila naložbe v obliki koristi skupnosti in uporabnikov, skupaj s posrednimi učinki in koristmi na omrežja, uresničljivost predlogov glede na stvarne tehnološke možnosti gradnje, na višino stroškov naložbe obratovanja in vzdrževanja, omogočanje postopne ali etapne gradnje glede na energetske potrebe in ekonomske možnosti in nazadnje, na načrtovanje in gradnjo infrastrukturnih sistemov s čim nižjo porabo oziroma izgubo energije." Mislim, da to, kot tudi sama preambula k točki 301.22 o gospodarnosti ne sodi več v take zakone, kot jih sedaj sprejemamo, oziroma v naš čas. Kot sem že rekel, v naši poslanski skupini smo zadovoljni, da je prišlo do predloga tega odloka in ga bomo, vsaj upam, s kakšnimi dopolnili tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Božič. Kolega Vnučec bo predstavil stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije. S tem bomo izčrpali predstavitev stališč poslanskih skupin. Naslednji, ki bo dobil besedo, bo kolega Mamić. Prosim, kolega Vnučec, imate besedo.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, ostali člani ministrstva! V Stranki mladih Slovenije podpiramo predlog odloka o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin dolgoročnega in srednjeročnega družbenega plana Republike Slovenije za obdobje 1986 - 2000, s katerim se ureja zasnova državnega energetskega omrežja ter kriteriji in pogoji za umeščanje objektov in naprav mobilne telefonije v prostor. V Stranki mladih menimo, da je potrebno v Sloveniji ujeti razvoj in uporabo izrabe vetra v energetske namene. Dejstvo namreč je, da postaja uporaba vetra v energetske namene v Evropi in v svetu vedno bolj pomembna. Sam napredek te tehnologije pa omogoča hiter razvoj izrabe tega pomembnega obnovljivega vira. Bistvene prednosti energetske izrabe vetra vidimo predvsem v ekoloških in ekonomskih učinkih in v velikem doprinosu k čistejšemu okolju. Kot je navedel predlagatelj, bomo z izgradnjo vetrnih elektrarn občutno prispevali tudi k uresničevanju obveznosti iz Kjotskega protokola, po katerem moramo zmanjšati emisije toplogrednih plinov za 8%, glede na izhodiščno leto 1986. Ker je predlog sprememb in dopolnitev prostorskih sestavin dolgoročnega in srednjeročnega plana Republike Slovenije pripravljen na podlagi rezultatov pripravljenih strokovnih podlag in opredeljuje območja, ki so ustrezna za proučevanje izgradnje in izgradnjo vetrnih elektrarn, pričakujemo, da bodo dejanske lokacije poselitve vetrnih elektrarn predvsem tam, kjer bodo s tem tudi najbolj varovane naravne in ustvarjene dobrine. Seveda pa je za določitev natančnejših lokacij za postavitev vetrnih elektrarn odločilno predvsem mnenje lokalnih skupnosti, ki ustreznost teh področij najbolj poznajo. V Stranki mladih podpiramo tudi predlagane spremembe in dopolnitve prostorskih sestavin od leta 1986 do 2000, ki se nanašajo na usmeritve za umeščanje objektov in naprav mobilne telefonije v prostor. Prepričani smo, da je potrebno tudi v tem dokumentu ujeti izreden razvoj mobilnih telekomunikacij v zadnjih letih. V prostorskih sestavinah plana je po našem mnenju najpomembnejše, da se določijo natančni kriteriji, ki bodo določali osnovni prostorski okvir za postavitev objektov in naprav mobilne telefonije, ter prioritetna območja pokritosti slovenskega prostora s signalom mobilne telefonije. Predlog odloka bomo, kot sem že povedal, podprli. Hvala.
S tem smo izčrpali predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Najprej vabim k besedi kolega Mamića, za njim kolega Kelemino. Kolega Mamić, imate besedo.
Hvala lepa. Pozdravljam vse prisotne! Me veseli, da se danes lahko pogovarjamo o tem izkoriščanju naravnih danosti v energetske namene. Seveda se postavljajo različna vprašanja ob takih odločitvah, predvsem v ekološkem smislu, kar tudi ta predlog sicer vsebuje. Glede izkoriščanja vetra - kot prebivalec Primorske poznam dobro to podnebje, z vipavsko in kraško burjo, saj jo poznamo vsi. O tem problemu smo se v Vipavski dolini dosti pogovarjali že pred časom, ne samo o pridobitvah, ki nam jih burja ponuja, pač pa tudi strokovno. Naravovarstvenike razumem, toda mnenja sem, da postavitve vetrnic ne bi toliko ogrožale obstoja ptic - kot pravijo, da bi vse ptice pomrle, da jihbodo vetrnice pobile in tako naprej. Če govorimo o pticah, potem sploh ne bi smeli delati avtocest, ker s tem bistveno več ptic umre, kot bi jih v primeru vetrnic. Poseben poudarek dajem izkoriščanju biomase. Na vsak način vam kar vnaprej povem, podpiram ta predlog s kompletno vsebino. Poseben poudarek dajem izkoriščanju biomase, ker doslej se ni nič naredilo na tem področju, pa tudi kaj dosti se ni pogovarjalo. Vsi vemo, da se Slovenija nezadržno zarašča. Če ne bomo nekaj naredili, bomo okoli mest imeli džunglo. Zakaj okoli mest? Saj slovenske vasi se praznijo in bodo potemtakem postale ena sama džungla. Zaradi centralizma, kar nam je tudi znano. Z izkoriščanjem biomase se bo temu problemu izognili. Namreč s pametno politiko stimulacije bi zaposlili toliko ljudi s podeželja in zmanjšali uvoz dragih naftnih derivatov. To se pravi, zaposlili bi tiste ljudi, ki živijo v tistih, še enkrat govorim v navednicah, džunglah, samo te ljudi je treba stimulirati ali da bi bili toliko časa neobdavčeni ali karkoli drugega. V glavnem, stimulacija je tu nujno potrebna. Zdaj pri vsem tem, kar smo slišali danes, kar so govorili predstavniki poslanskih skupin, kar sem seznanjen dlje časa s temi problemi, se mi postavlja eno zelo močno vprašanje: Na kaj smo čakali do zdaj? Ali se je ta problem zdaj pojavil? Ne. Ali se ni vlada tega prej zavedala, že recimo od 1991. leta naprej? Ali se bo kljub temu predlogu, če ga podpremo - in mislim, da ga bomo podprli in je prav, da ga podpremo - kaj premaknilo? Jaz bi rad slišal, če je možno danes, vsaj pavšalen odgovor na to vprašanje, ker me to zelo zelo zanima. Torej, naredimo nekaj, ker je skrajni čas, da naredimo nekaj tu, predvsem mislim na biomaso, da ne bo samo še en papir v predalu, ki ga bo mogoče kdo čez nekaj let potegnil in pogledal, si rekel," to je zanimivo, bomo upoštevali, pa se bomo o tem pogovarjali, bom dal spet kakšen predlog" in tako naprej. Zato, ker nekaj sklepati in se kregati in ne vem še kaj in podpirati amandmaje, zavračati in tako naprej in da se kljub temu nične dogaja, potem smo mi tukaj samo zato, da govorimo nekaj v prazno. Torej, delo, če ni narejeno, to je isto, kot v krščanstvu rečemo, da molitev brez dela ni nobena vera. Polagam na srce in na dušo naši vladi, da vendar nekaj naredi na tem. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Mamić. Kolega Kelemine ne vidim v državnem zboru, prav tako ne kolega Jelinčiča. Zato pa je tu kolega Franci Rokavec. Imate besedo, če želite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani gospod minister! Mogoče na kratko k tej točki oziroma predlagani spremembi odloka družbenega plana Republike Slovenije. Namreč mislim, da je poglavje v 3. členu zelo pomembno, ampak še enkrat, to je bilo že danes večkrat povedano, zelo pozno. Zelo veliko tegob in pa nadlog je bilo že v tem času na terenu. In škoda, da ni prišla rešitev mobilne telefonije v družbeni plan že v prejšnjih spremembah. Prav tako pa bi se mogoče dotaknil koncesij za hidroelektrarne. Govori se samo v 2. členu. To je rešeno že v drugih rešitvah obstoječega družbenega plana. Bolj je tukaj vprašanje, kako to zasnovo, ki je v planih, speljati v prakso. Namreč mislim, da se na tem področju in na tem segmentu že leta in leta v naši državi preveč zatika, da se na tem področju preveč onemogoča zasebna iniciativa in tudi izraba možne električne energije pri vzpostavitvi manjših hidroelektrarn in pa seveda tudi privatnega vlaganja na tem področju. Zato ker je tukaj tudi resorni minister, dajem ponovno tudi to pobudo, da je potrebno na tem področju bistveno več storiti. In pa še nekaj. To je bilo pa tudi v vašem uvodnem nastopu povedano, nujno rabimo nov razvojni plan Republike Slovenije, ker namreč tudi s sprejeto zakonodajo je čas povozil sedanji način oblikovanja planskih rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi kolega Božič še kaj dodati? [[Ne.]] Za besedo je prosil minister Kopač.
Hvala za besedo. Upam, da mi bodo 3 minute zadoščale za odgovor na številne zelo dobre predloge, ki sem jih v tej razpravi slišal. Dovolite, da jih poskušam na kratko komentirati. Najprej kar se tiče razprave gospoda Sušnika in vetrnih elektrarn. Ko smo pripravljali to spremembo sestavin dolgoročnega in srednjeročnega družbenega plana, smo morali iti po proceduri, ki jo predvideva obstoječi zakon. Ta procedura pravi, da moramo imeti strokovna izhodišča. Mi imamo eno študijo o vetru v Sloveniji, in ta, ki je že kar nekaj let stara, pravi, da vetra za izkoriščanje za električno energijo ni zadosti, da če pa že kje je, ga je pa največ na Primorskem. In je seveda opredeljena ta lokacija. To je bila naša strokovna podlaga; nekaj pač moramo uporabiti kot strokovno podlago. Lahko smo se oprli samo na to. In zato je tu pred vami tak zemljevid, kot je. Se pa zelo strinjam z vami, res, in podpiram to razpravo, ki ste jo načeli ali pa to pobudo, ki ste jo načeli, da bi pravzaprav bilo potrebno, morda celo v obliki vašega amandmaja, razširiti potencialno možnost izgradnje vetrnih polj, polj vetrnih elektrarn tudi na drugih območjih Slovenije, če potencial to omogoča. Zakaj je to pomembno? Čas namreč teče in tehnologija se razvija in ko je bila delana ta študija, so bile vetrne elektrarne najbolj zmogljive, ne vem, en megavat in se takrat to ni izplačalo danes so pa že najbolj zmogljive ena in pol megavata in gredo že proti dvema in morda čez pet let bomo poznali pa že mnogo bolj razvite in se bo dalo ekonomsko izkoriščati veter marsikje po Sloveniji, ne samo na Primorskem. Zato seveda se strinjam s tem, da bi bilo potrebno to razširiti. Razumite pa mene kot predstavnika vlade, da mi tega vključiti nismo mogli, ker take strokovne podlage nismo imeli. Če bi pa hoteli imeti tako strokovno podlago, bi pa morali dati narediti študijo, pa bi to seveda trajalo spet kakšno leto in niti teh sprememb ne bi imeli pred seboj. Poslanci si v tem primeru lahko privoščite več kot vlada. Predlagam še detajlnejši razgovor na to temo seveda pred sejo odbora za infrastrukturo. Kot drugo, omenili ste, da bi kazalo usmeriti morebitno postavljanje anten za mobilno telefonijo na en sam skupni drog. Mislim, da je prav primer Vranskega primer, kjer imata to dve družbi, Simobil in Mobitel. Mi smo šli to pogledat z inšpekcijo, smo ugotovili, da ena od teh dveh nima gradbenega dovoljenja, je črna gradnja, [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]smo sprožili -
Imate še dve minuti.
Hvala - smo sprožili ustrezne postopke, ampak prav 2. člen tega poglavja predlaganega, druga alinea pravi: "Objekti in naprave mobilne telefonije se umeščajo v prostor tako, da se združujejo v obstoječe ali načrtovane infrastrukturne koridorje in naprave." To je usmeritev zdaj. Do zdaj take usmeritve ni bilo. Zato je bilo teoretično, če je bila vloga popolna, treba dati gradbeno dovoljenje in za eno in za drugo lokacijo. Poslej, če bomo imeli tako usmeritev, bomo lahko rekli ne, ne dovolimo, kljub temu, da je vloga popolna. Zato, ker tam že obstaja druga antena, pa se umestite tja, kajti po zakonu o telekomunikacijah pa morajo drug drugemu dajati prostor na istem stebru. No in naj povem še to, da prav ta teden sem podpisal podzakonski akt, ki omogoča montiranje anten za mobilno telefonijo tudi na obstoječe elektroenergetske daljnovode in stebre, po katerih teče elektrika, če seveda statika to dovoljuje. No, tretje vprašanje, ki ste ga načenjali, ne vem točno kdo, je bilo vprašanje biomase. Dodatna opredelitev potencialnega izkoriščanja biomase v prostorskem aktu nič ne pomaga, da bi kaj pospešili postopke, ker nam ni potreben ali pa, bilo bi neprimerno zdaj risati v državni prostorski plan ne vem, neko veliko termoelektrarno na biomaso - to je edini poseg, ki bi ga morebiti za kaj takega rabili v državnem prostorskem planu. Sicer pa ne tekstualni ne kartografski del državnega prostorskega plana pri tem nič ne pomaga. Pri tem pomaga zakon o graditvi objektov, na primer, ki je tudi v proceduri. Pri tem pomaga zakon o urejanju prostora, za lažje planiranje tega v prostoru, ne pa državni prostorski plan, tako da tu gre morda bolj za nesporazum. Se pa strinjam seveda, da bi bilo treba pospešiti spodbujanje izrabe biomase.
Še kaj?
Mislim, da sem odgovoril. Hvala.
Hvala lepa, minister Kopač. Nekaj minut nam je še ostalo. Želi še kdo besedo pred iztekom te točke? [[Nihče.]] Prav. Potem bom to točko prekinil. O predlogu sklepa, da je predlog odloka primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes ob 17.30 uri. Do takrat je ta točka dnevnega reda prekinjena. Čez dobrih 15 minut pa bomo začeli 26. točko dnevnega reda, to je obravnavo 7. rednega poročila varuha človekovih pravic v letu 2001. Razprava bo trajala 3 ure in 20 minut. Začela se bo, kot rečeno, ob 12.15 uri in zaključila ob 15.35. Do takrat prekinjam sejo.
Spoštovani in spoštovane! Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA 7. REDNEGA POROČILA VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC V LETU 2001. 7. redno poročilo je v obravnavo zboru predložil varuh človekovih pravic, ki ga skupaj z njegovimi sodelavci prav lepo pozdravljam. Lep pozdrav tudi predstavnikom vlade Republike Slovenije. Besedo dajem varuhu človekovih pravic za dopolnilno obrazložitev predlaganega poročila. Gospod Matjaž Hanžek, izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, tisti, kolikor vas je tukaj, spoštovana ministra ter ostali predstavniki vlade in javnosti! Vem, da ste vsi natančno prebrali 7. redno poročilo varuha človekovih pravic, zato bom skušal biti v tem uvodu kratek. Najprej se vam moram zahvaliti za spremenjen poslovnik državnega zbora, v točki, ki od državnega zbora zahteva, da varuhovo poročilo obravnava na jesenski seji. S tem je tudi formalno dana človekovim pravicam tista teža, ki jo morajo imeti v vsaki sodobni družbi. Prav tako se zahvaljujem vladi za hiter odziv na poročilo, saj je zelo hitro podala lastne pripombe nanj in s tem pokazala resen odnos do reševanja perečih družbenih problemov. Vlada je namreč nemudoma analizirala ugotovitve iz poročila, o njih napisala svoje mnenje ter temu poročilu posvetila tudi eno izmed svojih sej, na katero je povabila varuha človekovih pravic. Žal pa ima to mnenje vlade nekaj pomanjkljivosti. Prva je v tem, da mnenje ni pripravljeno enotno za vse njene dele, kar utrjuje kritike, da vlada še vedno ne deluje enotno, ampak bolj kot zbirka posameznih resorjev. Pri tem ugotavljam, da nekaterih delov poročila sploh ne omenja, druge pa obravnava nesorazmerno podrobno; ponekod se ponavljajo opisi ureditev in podatki, ki niso sporni ali niso bistveni, drugje pa pomembne probleme izpušča. Tako v mnenju ni opredelitve glede problematike podzakonskih aktov, opisane v poročilu, ki je po našem prepričanju eden najpomembnejših problemov pri kršenju človekovih pravic. Pri tem bi morda veljalo poudariti, da so najbolj pomanjkljive opredelitve glede tistih vprašanj, ki zadevajo več resorjev. Morda bi lahko strnil, da manjka celovit pogled vlade kot celote in ne le kot posameznih ministrstev o tem, kako vlada vidi stanje človekovih pravic, kot se kaže iz poročila, in kaj bo kot najbolj pristojna naredila, da se stanje izboljša. Najprej pa bi podal nekaj splošnih besed o poročilu. V lanskoletni razpravi v državnem zboru je bilo danih nekaj predlogov za izboljšanje poročila. Večino smo upoštevali, nekaterih pa nismo mogli. Med drugim je bilo predlagano, da bi bilo poročilo krajše. To je tudi naša želja, a realnost je bolj zahtevna. Ker se kršitve pojavljajo na številnih različnih področjih, jih je težko strniti v nekakšen skupen imenovalec in pri tem ostati še dovolj konkreten. Težav je več vrst. Namen poročila je tudi izobraževanje. Analiza posameznih kršitev naj bi povzročiteljem pomagala te napake odpraviti, državljanom pa nudila nasvete, kako se v podobnih primerih obnašati. Po drugi strani pa je zelo problematično narediti izbor tistih kršitev, ki bi jih lahko izpustili iz poročila; vsaka kršitev je za posameznika huda in mi težko odločamo, katero izpustiti in katero uvrstiti v poročilo. Zato je letošnje poročilo še vedno obsežno. Vsakdo, ki si ga želi, ga lahko dobi brezplačno, dostopno pa je tudi na internetu, na naši spletni strani. Ker je ena od nalog varuha človekovih pravic tudi seznanjanje in dvigovanje samozavedanja ljudi na tem področju, se bomo v prihodnje tudi aktivneje lotili informiranja, predvsem mladih, in to ne informiranja le s poročilom. Naj tudi dodam še nekaj besed o načinu dela varuha človekovih pravic, saj pogosto prihaja do nerazumevanja ali vsaj nesporazumov. Nekajkrat sem slišal, da je naše poročilo preveč kritično in da včasih preveč ostre reakcije blokirajo komunikacijo. Naj citiram komentar k 59. členu ustave, v katerem je opredeljeno delo varuha človekovih pravic. Varuh ni del mehanizma oblasti, ampak je prej protioblast, saj s svojim delovanjem omejuje njeno samovoljo pri poseganju v človekove pravice in temeljne svoboščine. Ta položaj protioblasti določa raven kritičnosti varuha. In priznati moram, da intimno mislim, da smo še premalo kritični. Ta vtis še posebej potrjujejo naši vsakdanji stiki z ljudmi, izgubljenimi v pogostem prepletanju koles državne oblasti, neobčutljivosti uradnikov, interesov močnikov in mogočnikov, pogosto pomanjkljivimi predpisiin neodločenostjo ali vsaj nezainteresiranost državnih institucij, ki delujejo prepočasi in premalo odločno pri zaščiti šibkih posameznikov. Dal bi še kratek povzetek nekaterih najpomembnejših razlogov za kršitve. Prvo, neoptimalna organiziranost države. Temeljitejšo proučitev in potrebo po korekciji bi zahtevala naslednja vprašanja: zagotovitev koordinacije dela med resorji in znotraj resorjev, teritorialna organiziranost uprave in pomanjkljiva mreža lokalne samouprave, nedomišljena deetatizacija državnih funkcij in prenos javnih pooblastil na stanovska združenja. Naslednje so pomanjkljivi podpisi, sestavljanje pravnega sistema po zgledu drugih držav ob različnem in slabem upoštevanju naših posebnosti, hitenje pri obilici zakonodajnega dela, sprejemanje zakonov brez temeljitih analiz, pogosto se sprejemajo zakoni brez ali z nerealno oceno finančnih in drugih posledic, pa tudi možnostmi za izvedbo v določenih rokih. Pogosto je spreminjanje predpisov, celo pred začetkom njihovega izvajanja. Napake pri odločanju, pripravljanju in izdajanju podzakonskih predpisov, preveliko število instanc upravnih in nekaterih drugih zadevah ne povečuje pravne varnosti, nepopolno izvajanje predpisov kot tretja točka. Premajhna je vloga ministrstev pri zagotavljanju pravilnega, enotnega in učinkovitega izvajanja. Ni pravočasnih, pogosto ni pravočasnih vsebinskih in organizacijskih navodil. Kršitev zakonskih rokov za odločanje je postalo že vsakdanjik, ob tem pa ni nikakršnih sankcij. Samo en zelo pereč problem poudarim - zakonski rok dveh mesecev za izdajanje in vročitev odločbe o odločanju pravnih organov na prvi stopnji, v katerih se zagotavlja varovanje koristi otrok, ko je na primer postopek urejanja pravic do osebnih stikov zelo pogosto kršen in zaradi tega pride do mnogihtudi javnosti znanih travm, primerov in tako naprej. Kaže, da se je država očitno sprijaznila s takšnimi kršitvami roka, določenega v interesu otrok v postopku. Naslednje. Ni vselej dovolj restriktivne razlage dopustnosti posegov v človekove pravice, po drugi strani pa so razlage določb o pravicah posameznika zožujoče. Neenotno sta obravnavana posameznik in država. Nezadostna je strokovna usposobljenost uslužbencev, kar se kaže v napakah pri vodenju postopkov in izdanih aktih. Pogosto je problematičen tudi odnos med javnimi uslužbenci in strankami. Delo inšpekcij je neučinkovito, pogosto so le opazovalci, ki pišejo zapisnike in odločbe, ki jih nihče, predvsem pa kršitelji, ne upošteva. Premajhni so učinki drugih kontrolnih organov - računsko sodišče, uradza revizijo naročil in tako naprej. Nezadostna je kontrola zakonitosti in finančnega poslovanja občin. Četrta točka. Posebej bi poudaril vrsto zakonov, pomembnih za varstvo človekovih pravic, ki še niso sprejeti: zakon o duševnem zdravju, zakon, ki bi urejal pravico do pridobitve informacij javnega značaja, sprememba zakona o volitvah v državni zbor, ki jih naroča ustavno sodišče. Kot petič, zakonodajalec in vlada se zelo pogosto ne odzivata pravočasno na ugotovitve ustavnega sodišča o neskladnosti zakonov z ustavo. In končno, ni še zagotovljena pravica - ni končno, ampak končno, kar bom tu povedal, drugače pa je teh točk lahko še veliko - do sodnega varstva brez nepotrebnega odlašanja. Večletno čakanje po vložitvi tožbe na prvi narok za glavno obravnavo v pravdnih zahtevah, zlasti pred nekaterimi okrajnimi sodišči, je še vedno skoraj pravilo. Ob hitrem sojenju je treba poudariti še tudi pravico do kakovostnega sodnega odločanja, ki tudi ni vedno zagotovljeno. Naj zaključim še z nekaj besedami o prihodnjem delu. V prihodnosti je nujno zagotoviti večjo odgovornost državnih organov za spoštovanje zakonitosti in podpreti tudi napore za njihovo racionalnejšo organizacijo. Prenehati je treba s preveliko lahkotnostjo pri sprejemanju zakonov, ki se ne morejo izvajati ali za njih niso izdani podzakonski akti; skratka, ne delujejo tako, kot bi morali. Ob pravnem vidiku ureditve države je treba upoštevati tudi socialno integriranost družbe, saj je po ustavi Slovenija pravna in socialna država. Ker pogosto ne gre toliko za neposredne kršitve pravic kot za nezagotovitev pogojev za njihovo uresničevanje, je državljane treba spodbujati, da k uveljavljanju svojih pravic pristopijo aktivneje. Na posameznih področjih pa je nujno sprejeti tudi predpise, ki bi zagotavljali učinkovite pritožbene poti. Ne morem tudi mimo tega, da ne bi poudaril, da je v družbi opazna premajhna toleranca do drugačnosti, zato je treba začeti z aktivnim spoznavanjem in razumevanjem drugačnosti. Obstaja tudi prikrita diskriminacija in pomanjkanje volje za njeno odpravo. Zato državnemu zboru predlagam, da naloži vladi, da pripravi strategijo protidiskriminacijske politike, v katere izdelavo pa naj vključi tudi posamezne urade, katerih obstoj je namenjen tudi tem vprašanjem, na primer urad za verske skupnosti, urad za invalide in bolne, za narodnosti, mladino in tako naprej. Tako strategijo nujno potrebujemo sami, zahtevala pa jo bo tudi naša vključitev v Evropsko unijo. V pomoč ponujamo tudi naše znanje, na vas pa je, da temu dodate še politično voljo in ostala sredstva, ki so potrebna. Hvala lepa.
Hvala lepa. 7. redno poročilo je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Prosim članico odbora, da predstavi poročilo odbora. Gospa Majda Zupan, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod varuh človekovih pravic, spoštovani sodelavci, člani vlade, spoštovani zbor! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko kot matično delovno telo je sedmo redno letno poročilo varuha človekovih pravic v letu 2001 obravnaval na 27. redni seji 8.11.2002, in sicer pri tem je bil seznanjen tudi z mnenjem vlade Republike Slovenije, pregledom zakonskih aktov, ki jih je pripravila zakonodajno-pravna služba- tu gre za akte, ki jih je treba na podlagi odločbe ustavnega sodišča uskladiti z ustavo - ter z odgovorom vlade Republike Slovenije na to gradivo, dopisom odbora za gospodarstvo ter dopisom ministrstva za zdravje. Uvodno besedo je podal gospod Matjaž Hanžek, varuh človekovih pravic in ocenil kot pomemben pozitivni premik obravnavo poročila na seji vlade Republike Slovenije in poročila o izvršitvi sklepov državnega zbora, sprejetih ob obravnavi petega in šestega poročila varuha človekovih pravic. V nadaljevanju je seznanil člane odbora z nekaterimi bistvenimi informacijami o delu varuha, predvsem v zvezi z možnim nadaljnjim delovanjem, ki ni neposredno vezano le na letno poročilo. V skladu s sprejetimi sklepi državnega zbora v lanskem letu ob obravnavi petega in šestega rednega letnega poročila se je področje varuha razširilo, in sicer posebej se ukvarjajo še z otrokovimi pravicami pa tudi je dobil novo zadolžitev, in sicer kot neodvisna institucija za varstvo osebnih podatkov se pojavlja tudi v uradu. Zlasti pa je izpostavil vprašanje koncepta varovanja človekovih pravic, in sicer: ali potrebuje Slovenija večje število varuhov, ki bodo specializirani za različna posamezna področja, ali pa naj ostane v veljavi dosedanji koncept varuha človekovih pravic z dokaj širokimi pooblastili. Nadalje je opozoril, da bi se morali posamezni številni vladni uradi v svojih področjih več ukvarjati tudi z varstvom človekovih pravic, vendar ugotavlja, da večina nima ustreznega koncepta antidiskriminacijskega delovanja, zato poziva, da bi bilo treba tudi zaradi smernic Evropske unije izdelati tudi koncept antidiskriminacijske politike. Nadalje je gospod Hanžek opozoril, da se lanskoletni sklepi državnega zbora, sprejeti ob obravnavi petega in šestega rednega letnega poročila varuha človekovih pravic, le delno realizirani. Glavni problem še vedno ostajajo sodni postopki, ki zaradi svoje dolgotrajnosti pomenijo tudi nepravičnost in nekorektnost, pogostoma pa se zaradi tega pojavi še vrsta drugih kršitev. Varuh je nadalje opozoril na slabo pripravo zakonskih predlogov ter na pomanjkanje oziroma kasnitev podzakonskih aktov, kar onemogoča izvajanje zakonov v praksi. Še vedno ostaja pomemben odnos do sklepov ustavnega sodišča, zato poziva, naj vlada Republike Slovenije državnemu zboru pravočasno posreduje ustrezne spremembe zakonov oziroma drugih aktov za odpravo z odločbo ustavnega sodišča ugotovljenih neskladnosti. V nadaljevanju je potem varuh človekovih pravic opozoril še na nekatere konkretne pripombe, recimo na dolgotrajnost postopkov oziroma na zaostanke pri odločanju o pritožbi na ministrstvu za okolje in prostor, pogosti pa so zaostanki prisotni tudi na ministrstvu za delo. V nadaljnji razpravi, ki so jo imeli člani odbora, je bilo poudarjeno, da je treba jemati poročilo varuha kot resno opozorilo na nezadostno urejenost mnogih področij našega javnega in družbenega življenja. Na splošno je bilo ocenjeno, da se avtoriteta varuha krepi, saj predstavlja institut varuha človekovih pravic tisti instrument, s katerimi so posamezniku dane možnosti, da v stiku z državnimi organi opozori, da v postopku pravilnega in konkretnega ravnanja oblasti ni bilo vse izpeljano tako, kot bi moralo biti. Vsakoleten reden način poročanja varuha kaže na to, da se zadeve spreminjajo na marsikaterih področjih na bolje. Seveda bo pa treba vložiti še veliko naporov, da bodo odpravljene vse pomanjkljivosti na posameznih segmentih družbenega življenja. Če na hitro končam, je odbor sprejel sklep, da je odbor za notranjo politiko obravnaval 7. redno letno poročilo varuha človekovih pravic v letu 2001 ter na podlagi spremljajočih gradiv in razprave na seji odbora določil besedilo predloga priporočila, ki ga predlaga državnemu zboru. Predlog priporočila je sestavljen iz petih delov in se nanaša na pet področij, in sicer na pravno varnost v državi, omejitve osebne svobode, sodni postopki, policijski postopki in pa upravne zadeve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku vlade za predstavitev mnenja. V imenu vlade nam bo mnenje predstavil mag. Ivan Bizjak, minister za pravosodje. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani gospod varuh človekovih pravic, namestniki varuha, spoštovane poslanke in poslanci! Želel bi na kratko predstaviti tisto, kar je vlada posredovala temu zboru kot svoj odziv na 7. poročilo varuha človekovih pravic, torej predvsem mnenje vlade in pa tudi poročilo o izvajanju doslej sprejetih sklepov ob obravnavi letnega poročila varuha človekovih pravic. Predvsem bi želel uvodoma zatrditi, da odziv vlade kaže njeno resno zavedanje, da so problemi, ki jih izpostavlja varuh človekovih pravic v svojem letnem poročilu, resni, da torej resno jemlje to problematiko; in drugič, da se zaveda, da je delo za spoštovanje človekovih pravic in za uveljavljanje teh pravic nikoli končana naloga. Vsekakor ni niti časa niti možnosti, da bi v podrobnosti predstavljal mnenje vlade glede posameznih vprašanj. Ker pa je strukturirano enako, kot je strukturirano poročilo varuha, mislim, da lahko precej hitro ugotovite, v kolikšni meri je vlada že sledila določenim ugotovitvam varuha o pomanjkljivostih na posameznih področjih, o nepravilnostih in v kolikšni meri je sledila konec koncev tudi predlogom in priporočilom varuha. Torej, mnenje vlade vsebuje glede posameznih problemov bodisi pojasnilo o problemih, podrobnejši opis tistega, kar je bilo že storjeno, bodisi predvidene ukrepe, vključno s časovnim okvirom izvajanja teh ukrepov za razrešitev posameznih problemov, bodisi opis aktivnosti, kiso še v teku, da bi se pomanjkljivosti in nepravilnosti odpravile, ali pa tudi že informacijo o tem, kako so bili posamezni problemi rešeni. Seveda je to odvisno od zahtevnosti problema, ki je v poročilu izpostavljen, tako da so tudi pristopi pri odzivih na posamezne probleme zaradi tega, razumljivo, nekoliko različni. Enako velja tudi za poročilo o izvršitvi sklepov. Na splošno lahko rečemo, da je večji del sklepov, ki jih je ta državni zbor sprejel, izvršen ali pa vsaj v pretežni meri izvršen; ali je izvršen ustrezno - o tem boste presodili tudi vi, spoštovane poslanke in poslanci. In mislim, da je ravno zaradi tega obravnava poročila varuha človekovih pravic izrazito pomemben dialog med institucijo varuha, vlado in državnim zborom, seveda predvsem v interesu tistih, na katere se poročilo nanaša, torej posameznikov, ki se srečujejo z raznovrstnimi problemi. Ne bi želel niti ocenjevati odziva vlade, glede kritik, ki so bile tu že izrečene, da je torej to poročilo premalo enakomerno in da ponekod daje premalo pogleda vlade kot celote na probleme. Mislim, da je ravno namen razprave v državnem zboru, da da oceno, ali se vlada kot celota celovito in primerno odziva na probleme. Lahko pa zatrdim, da je bilo pri pripravi tega mnenja, kar precej medsebojnega usklajevanja med resorji, tam, kjer gre za probleme, ki zadevajo več resorjev. Ali je bil ta odziv zares dovolj usklajen - tudi to je lahko predmet te razprave. Naj zaključim predvsem s tem, da štejem, da bo tudi ta razprava pomemben nadaljnji dialog o tem, kateri problemi so najbolj težavni, kateri problemi niso ustrezno nagovorjeni. In ta dialog torej želimo tudi s strani vlade nadaljevati tako, da bomo skrajno resno vzeli priporočila, ki jih bo državni zbor po današnji obravnavi sprejel. Hvala.
Hvala lepa. Temu sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Samo da vas opomnim na čas, ki je predviden za poslansko skupino: LDS 25 minut, SDS 30, Združena lista 15, SLS 20, Nova Slovenija 40, DeSUS 10, SNS 10, predlagatelj 10 in vlada 15 minut. Najprej ima za predstavitev stališč poslanskih skupin besedo gospod Franc Lenko, ki bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani varuh s sodelavci, spoštovana ministra, spoštovane kolegice in kolegi poslanci. Poslanci Demokratične stranke upokojencev smo zadovoljni z določbami novega poslovnika državnega zbora, ki določajo razmerja državnega zbora do varuha človekovih pravic, saj menimo, da to poglavje poslovnika pomembno prispeva k zagotovitvi ustreznejšega ovrednotenja vloge varuha v sistemu državne ureditve, s čimer bo področje človekovih pravic in temeljnih svoboščin deležno večje pozornosti in, upajmo, učinkovitejše obravnave. V stranki upokojencev smo skrbno proučili redno in posebno poročilo varuha človekovih pravic. Posebno pozornost smo namenili delu poročil, ki se nanaša na starejšo generacijo, pa tudi druge probleme, na katere opozarja varuh, nismo zanemarili. Najprej bi se navezali na tematiko, ko jo varuh povzema v posebnem poročilu, problematika najemnikov denacionaliziranih stanovanj. Vemo, da bo o tem mogoče obširneje razpravljati ob sprejemanju stanovanjskega zakona, pa vendar se nam zdi nujno, da o tem spregovorimo tudi danes. Zavedamo se, da gre pri najemnikih denacionaliziranih stanovanj za zapleteno pravno in ekonomsko vprašanje, na kar kaže tudi to, da v 11 letih nismo našli zadovoljive rešitve za konflikt interesov in odnosov med najemniki in lastniki denacionaliziranih stanovanj. Vendar to ne ukinja obveznost države, da išče nove, bolj zadovoljive predloge, da se reši konflikt, ki ga je v bistvu sama ustvarila. Logično za nas je, da v celoti podpremo prizadevanje tistih, ki se borijo za pravično stvar, to so najemniki nacionaliziranih stanovanj. Med njimi je tudi veliko starejših ljudi, ki v takih stanovanjih živijo že več let. Zato bomo vztrajali pri takih zakonskih rešitvah, ki bodo zagotovile najemnikom denacionaliziranih stanovanj enake pravice v primerjavi s tistimi imetniki stanovanjske pravice, ki so imeli možnost odkupiti nekdanja družbena stanovanja pod ugodnimi pogoji in s tem njihovo neenakopravnost. Ne moremo dopustiti, da bi denacionalizacija in stanovanjska reforma ustvarila nove krivice. V celoti podpiramo rešitve, ki jih je v poročilu nakazal varuh. Poleg tega pa bomo vse naše pomisleke v zvezi s predlogom novega stanovanjskega zakona nakazali takrat, ko bo zakon v obravnavi. Kot negativno dejstvo ocenjujemo povečanje števila pritožb na področje pravic iz zdravstvenega varstva, na katere varuh sicer že nekaj let opozarja. Pravice, ki iz tega izhajajo, zadevajo veliko število naših državljanov, tudi veliko število starejšega prebivalstva, ki so vsekakor upravičeni, da se jih korektno izvršuje. Poleg kršitev, ki jih omenja varuh človekovih pravic, je v zadnjem času zaslediti tudi zavajanje bolnikov z akademskimi nazivi, ki pa v resnici osebi, ki se z njim sicer predstavlja, ne pripada, ker lahko na ta način marsikaterega bolnika, željnega bolniške pomoči, domnevni zdravnik dejansko oškoduje; apeliramo na vlado ali zdravniško zbornico, naj poostri nadzor, da ne bo več prihajalo do omenjenih kršitev. Želimo pa si tudi čimprejšnje obravnave spremembe zdravstvene zakonodaje, ki bo tako, upamo, prinesla pozitivne spremembe. Pereč problem, ki ga vidimo z vidika stranke upokojencev, je tudi stanje na področju socialnega varstva. Revščina, brezposelnost, podobno nam povedo, da kljub velikim ugodnim napovedim in kazalcem, ki nas hrabrijo, vsi tega le niso deležni. Zaskrbljujoče je, da gradnja socialnih stanovanj ne dosega predvidene, kar dolgoročno pomeni še poslabšanje stanja. Marsikdo zaradi pogojev bank - tu mislimo na starejšo, pa tudi na mlajšo generacijo - ne more do kredita, da na ta način pride do primernega stanovanja. Pismo o nameri sodelovanja pri zagotavljanju stanovanj ter spodbudi cenejše in kvalitetnejše gradnje, ki se je ali se namerava podpisati z nekaterimi občinami, bi v prihodnje morala biti podpisana z vsemi občinami, kjer se potreba pojavi, da ne bi prihajalo do diskriminacije med občani različnih občin. Zaskrbljujoče je nepravočasno izdajanje podzakonskih aktov, ki so nujen pogoj za izvajanje določenega zakona, saj to dejansko pomeni neizvajanje z zakonom priznanih pravic in obveznosti. Pomanjkanje oziroma nedorečenost podzakonskih aktov varuh ugotavlja tudi na področju pokojninskega in invalidskega zavarovanja, kar marsikateremu državljanu ne omogoča uresničevanje pričakovane pravice. Neažurnost upravnih organov pa sicer z zakonom priznane pravice prestavlja v prihodnost za nedoločen čas. V mnenju vlade pogrešamo predloge za konkretnejše ukrepe, ki bi nakazovali rešitev problemov. Čeprav se je število pobud, ki se nanašajo na problematiko sodnih zaostankov, zmanjšalo, kar je pohvalo, menimo, da je vsakemu državljanu treba zagotoviti sodno varstvo brez odlašanja. Učinkovitost sodstva pomembno prispeva k delovanju pravne države in menimo, da če dosedanji ukrepi za zmanjšanje sodnih zaostankov niso dovolj učinkoviti, je treba najti boljše. Podpiramo predlog varuha za oblikovanje posebnega organa, ki bo znotraj novinarskih in založniških združenj ob sodelovanju javnosti obravnaval etnično sporna ravnanja medijskih akterjev. Kršitve osebnostnih pravic, posebej z objavo polnega imena ali drugih podatkov domnevnega storilca, iz katerih je mogoče sklepati, za katero osebo gre, se nam zdi še posebej problematična pri mladoletnih osumljencih. Menimo, da ima mladoletnik z objavo njegove identitete, pa čeprav pred formalno uvedbo postopka ali pa še bolj takrat, ko je malo možnosti za ponovno integracijo v družbeno okolje, kljub temu da morda ne bo spoznan za krivega, kar še posebej velja za manjše kraje. Varstvo koristi otroka, domneva nedolžnosti in varstvo zasebnosti bi v omenjenih primerih vsekakor moralo biti pred pravico in željo javnosti, da je seznanjena z dogodki iz javnega življenja, seveda če ne gre za specifično naravo kaznivega dejanja. Varuhu človekovih pravic se na koncu zahvaljujemo za njegov trud in prispevanje k večjemu spoštovanju človekovih pravic. Še posebej nas veseli, ker je s svojim zavzemanjem vlado opozoril na diskriminacijo upokojencev pri kandidiranju znanstvenikov za raziskovalne dejavnosti, za kar smo se tudi sami večkrat zavzemali in tako skupaj dosegli odpravo nekaterih diskriminacijskih določb. Glede na majhno število ljudi, ki so na tem področju kompetentni, mislimo, da je to dobro za vse nas. Le upamo lahko, da bo obravnava varuhovih poročil večkrat naletela na odprta ušesa, tako vlade kot drugih organov. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev pa si bomo prizadevali, da bomo zakonske predloge vedno pregledali tudi z vidika varuhovih opozoril in skrbeli za uresničevanje temeljnih človekovih pravic. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavila mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani varuh človekovih pravic, spoštovana ministra, cenjene kolegice in kolegi! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov vsakokratno poročilo varuha človekovih pravic obravnavamo z izredno zavzetostjo in natančnostjo, ker menimo, da je varuh, kot tisti, ki varuje posameznika v stikih z državnimi organi, organi lokalne samouprave in nosilci javnih pooblastil, in kot tisti, ki nadzira njihovo delovanje, merilo za pravilno in korektno ravnanje oblasti v razmerju do posameznika. Varuh lahko daje varstvo posamezniku s tem, da njegove pritožbe preiskuje in predlaga odpravo nepravilnosti, če ugotovi, da je pritožba utemeljena. Zato v Združeni listi socialnih demokratov znova, tako kot ob vsakokratnem varuhovem poročilu, poudarjamo pomen obravnave letnega poročila in hkrati z zadovoljstvom ugotavljamo vse večjo odzivnost vlade in vladnih služb na poročilo, izraženo v mnenju vlade o njem. Pri tem pa vnovič opozarjamo na odgovornost državnega zbora, da s sprejetjem ustreznih sklepov naloži vladi, da odpravi ugotovljene nepravilnosti. Predlagatelj poročila je opozoril na to, da je le-to strukturirano podobno, kot so bila vsa dosedanja. Jemljemo ga kot resno opozorilo na neurejenost ali nezadostno urejenost mnogih področij našega javnega in družbenega življenja, pri čemer pa ostaja odprto vprašanje,ali obravnavani primeri odražajo popolno sliko vseh kritičnih točk, v katerih posameznik v stiku z državnimi organi in posameznimi nosilci javnih pooblastil na različnih ravneh ni bil deležen pravilnega in korektnega ravnanja. Varuh namreč v poročilu opozarja tudi na premajhno seznanjenost ljudi z lastnimi pravicami in nemoč zaradi posameznikove izgubljenosti v nepregledni mreži državnih institucij. Še vedno se kaže premajhna prizadevnost državnih institucij, da bi se bolj približale ljudem. Prevečkrat je posameznikov položaj v primerjavi s položajem države neenakopraven, na primer upoštevanje rokov je različno obravnavano. Najbolj znani so sodni zaostanki in druge kršitve rokov, medtem ko je za posameznika spoštovanje rokov zavezujoče. Posameznikova nemoč izvira tudi iz državnega samovoljnega spreminjanja pravil, celo kršenja sprejetih zakonov. Poseben problem se nam zdijo ugotovitve varuha človekovih pravic o pomanjkljivosti predpisov oziroma o njihovem neizvajanju, pa tudi nespoštovanje rokov, ki jih ustavno sodišče predpisuje za odpravo neskladnosti z ustavo. V zvezi s tem posebej podpiramo sklep odbora za notranjo politiko, ki govori o tem. Kljub že omenjeni večji odzivnosti vlade še vedno ostaja razlika med tem, kako razmere vidi ona, in tem, kako se občutek državljank in državljanov kaže iz varuhovega poročila. Če to primerjamo z javnomnenjskimi raziskavami o stopnji zaupanja v posamezne institucije in o stopnji zadovoljstva s stanjem demokracije v naši državi, je vendar jasno, da je tudi na državnem zboru velika odgovornost, da to ne samo zazna, ampak tudi ukrepa. Prav tako pa sta zaskrbljujoči ugotovitvi, zapisani v oceni spoštovanja človekovih pravic in pravni varnosti, da se v celotni družbi kaže premajhna strpnost do drugih in drugačnih ter da narašča število pritožb zaradi kršitev človekovih pravic v policijskih postopkih. Zato je dobro, da so nekatera varuhova opozorila doživela zakonsko ureditev - recimo, ureditev problema desetletne omenjene "začasnosti" bivanja beguncev iz Bosne in Hercegovine Še vedno pa je zaskrbljujoč nerešen problem izbrisanih iz registra stalnega prebivalstva Slovenije. Zaskrbljujoče je tudi naraščanje zadev, povezanih s kršenjem temeljnih ustavnih pravic. Zato je odprava sleherne oblike diskriminacije civilizacijska in pravna norma, ki bi morala biti spoštovana. Zato je popravek zakonodaje, ki je pripadnikom romske skupnosti zagotovil pravico do svetnika v 20 občinskih svetih, sprejet letos, v Združeni listi socialnih demokratov doživel podporo. Iz poročila smo tudi ugotovili, da resnično obsežni sistemski premiki na področju javne uprave zaenkrat še niso zmanjšali števila prejetih pobud. Varuhova opozorila na prepozno izdajanje podzakonskih aktov pa mora biti pripravljavcem zakonov v tehten premislek o primernosti rokov, postavljenih v zakonskih predlogih. Število obravnavanih pobud, povezanih z denacionalizacijo, se je sicer zmanjšalo. Žal pa je iz tistih, ki so jih naslovile na varuha največje skupine, to so združenje lastnikov razlaščenega premoženja, društvo najemnikov denacionaliziranih stanovanj in društvo najemnikov poslovnih prostorov, mogoče razbrati, da so v resnici odprti še vsi problemi, na katere je opozarjal varuh že v dosedanjih letnih poročilih. V zvezi s posebnim poročilom varuha človekovih pravic o problematiki najemnikov v denacionaliziranih stanovanjih, ki sicer ni del tega poročila, pa v Združeni listi socialnih demokratov menimo, da bi bilo treba to poročilo vključiti kot točko ali podtočko v varuhovo letno poročilo, ker prikazuje zelo resno problematiko nemajhnega števila ljudi, ki se z upravičenim velikim nezadovoljstvom soočajo z majhnim napredkom pri reševanju problemov. To pa ob siceršnjem povečanju zadev, povezanih s stanovanjsko problematiko, kaže na zaostrovanje razmer pri zagotavljanju stanovanj, predvsem socialnih. Zaskrbljuje tudi povečanje primerov s področja delovnih razmerij in zaznavna materialna stiska družin ali posameznikov, povezana z dolgotrajno brezposelnostjo ali neodzivanjem državnih institucij. Zato se nam zdi toliko pomembnejše sprejemanje ukrepov, s katerimi namerava država zmanjševati število težje zaposljivih brezposelnih, in vseh tistih ukrepov, ki bodo povečali socialno varnost in zmanjšali statistično ugotovljeno revščino. Varuhovo poročilo pa razkriva tudi temne plati zasebnega življenja, denimo nasilje v družini in kršenje otrokovih pravic in kar praviloma upoštevano neplačevanje preživnin. Pri nekaterih od teh problemov bo mogoče v prihodnosti sicer računati na zmanjševanje glede na sprejete zakonske določbe. Ob koncu bi se rada dotaknila samo še vprašanja vpeljave posebnih varuhov in razmejitve pristojnosti med specializiranimi uradi in v njih vpeljanih novih institucij, denimo tako, kot je v okviru urada za enake možnosti vpeljana zagovornica ali zagovornik enakih možnosti, in varuhi. Pobude za vpeljavo posebnih varuhov - znana je, recimo, pobuda za informacijskega varuha ob obravnavi predloga zakona o dostopu informacij javnega značaja, pa še ob kakšnem drugem predlogu bi bilo mogoče razpravljati - in ob imenovanju posebne varuhinje bolnikovih pravic v mestni občini Maribor na lokalni ravni bi bilo mogoče razreševati te pobude na različne načine. Recimo tako, kot s posebnim varuhom otrokovih pravic v okviru ustanovljenega, delujočega inštituta varuha človekovih pravic, ali pa morebiti tudi tako, da bi delovanje varuhov, specializiranih varuhov človekovih pravic, približali tistim, ki jim je to delo tudi namenjeno. Namreč, da bi njihove izpostave razpršili po Sloveniji in tako tudi spodbudili tisto vlogo, ki jo jespoštovani varuh človekovih pravic v svojem poročilu danes omenil, namreč, da ima varuh dvojno nalogo: ena je nadzorna, druga pa je vzgojna. In samo želeti si je, da bi ob povečanju pripada zadev, ki jih državljanke in državljani Slovenije naslavljajo na varuha človekovih pravic, bilo to posledica zvečane občutljivosti za vse kršitve človekovih pravic, hkrati pa bi bil to tudi odsev naše povečane ozaveščenosti o nujnosti spoštovanja človekovih pravic. Naj sklenem z zahvalo varuhu človekovih pravic za vse doslej opravljeno delo in z željo za dobro delo tudi v prihodnje. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije bo predstavil gospod Rudolf Petan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani varuh, spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi. V poslanski skupini SDS smo pozorno pregledali poročilo varuha človekovih pravic, ki je, kot smo lahko ugotovili, sedmo po vrsti in pa prvo tega sedanjega varuha človekovih pravic. V tem poročilu, ki ga nekako smatramo kot podobo, ki je javno na ogled postavljena, ali kot zrcalo naše družbe, našega ravnanja, našega razmišljanja, tudi našega dela, je ogromno stvari, ki jih je treba, ne samo prebrati, imeti nekako za tisti trenutek, ko smo ga prebrali, ampak ga je treba upoštevati. In v tem je ravno tudi smisel varuha in pa tudi smisel takšnega poročila. Drugače so seveda takšna poročila proč vržen čas varuha človekovih pravic. Ogromno je stvari, na katere bi bilo treba opozoriti, zato verjetno niti ni časa, posebej pa bi izpostavil stvari, ki so se nam zdele v stranki, v SDS, še posebej vredne, da se ustavimo pri njih. Pri tem je še vedno dejstvo, da ljudje so še vedno premalo seznanjeni s svojimi pravicami in možnostmi, ki jih daje ta institut uveljavljanja pravic. Menimo, da je opozorilo varuha, da bi morale vse državne institucije narediti več za preglednost svojega dela in za osveščanje in obveščanje državljanov o njihovih pravicah, upravičeno, čeprav menimo, da se stanje na tem področju izboljšuje iz leta v leto. Seveda pa želimo priti na višji nivo. Pri tem bi opozoril, da volilno geslo - pa to ni zdaj [[...]]k sreči so volitve mimo -, ki smo ga imeli pred lokalnimi volitvami, da je vsaka človek najpomembnejši, da na to varuh v nekem smislu tudi opozarja, da državne institucije nimajo časa za stiske malih ljudi in da bi tu država morala storiti več za reševanje stisk teh ljudi, tako posredno kot neposredno. In omenil bom birokracijo, ki jo mislim v pozitivnem pomenu, da se včasih ljudje s tega področja premalo zavedajo, da so oni zaradi ljudi, zaradi državljanov in da ni obratno. Varuh tudi opozarja na neoptimalno organiziranost države. In v tem predvsem na nepovezanost posameznih državnih resorjev. Posledica tega pa je nepreglednost dela raznih vladnih organov, uradov, agencij in zavodov, na kar tudi v naši stranki nemalokrat opozarjamo. Pri tem bi opozoril, da nova zakonodaja s področja javne uprave, ki je bila pred kratkim sprejeta in ki smo jo tudimi podprli - upamo, da to bo neka garancija, da v prihodnjih poročilih te pomanjkljivosti ne bodo več v tako velikem številu in da se bodo z leti tudi zmanjševale. V naši poslanski skupini, SDS, vseskozi tudi opozarjamo na hitro, neurejeno in pa nepremišljeno predlaganje zakonov v parlamentarni postopek s strani vlade, brez ustreznih analiz in pa proučitve posledic. Zaradi tega seveda sprejemamo nedodelane, nedomišljene, neustrezne, slabe zakone, kar pa seveda ima potem določene posledice in na katere tudi varuh opozarja v tem svojem poročilu. Posebno mesto ima seveda tudi stanje v sodstvu, kjer večjih premikov v zadnjih letih, kljub nekaterim poskusom, vsaj večjih premikov ni zaznati in to je resen opomin, na kar seveda opozarjajo tudi mednarodne institucije, predvsem v zvezi s hitrim in kakovostnim sojenjem. Tu bi omenil, da tudi reševanje problemov mora biti v realnem času. Če mine deset let, to ni več realni čas in seveda stvar izgubi svojo vrednost. Tisti pa, ki išče pravico, pa seveda izgubi tudi vsako upanje. Razmišljanje o tem, ali Slovenija potrebuje večje število varuhov - in tudi za specializirana področja - menimo: pri odločitvi bo seveda pomembno mnenje varuha in pa ocena stanja na tem področju in pa tudi okolja, v katerem se vse skupaj dogaja. Nič ne pomaga, če bi imela vsaka krajevna skupnost svojega varuha ali če bi vsak človek, vsak državljan imel svojega varuha, če za to ni ustreznega posluha, če za to ni ustreznega okolja, potem to ne pomaga prav nič. In tudi v tem kontekstu je treba razmišljati ob tem poročilu. V poslanski skupini smo mnenja, da varuh resno opozarja na nekatere pomanjkljivosti naše družbe in predvsem stanje institucij, za katere je odgovorna vlada. Pričakujemo, da bo vlada resneje pristopila k odpravljanju pomanjkljivosti, na katere opozarja varuh. Seveda moji kolegi bodo o tem še podrobneje govorili. Meni pa dovolite, da vas spomnim na mnenje v poročilu varuha človekovih pravic, za katerega sem dejal, da je kot zrcalo naše družbe, kjer med drugim tudi zaznava strah pred posledicami pritožbe, nezaupanje v družbo in podobno. Skratka, da bi lahko varuh človekovih pravic sploh deloval, je potrebna določena stopnja demokratične in kulturne razvitosti celotne družbe. S tem se seveda popolnoma strinjamo, kajti tudi sami večkrat opozarjamo na te stvari in menimo, da če okolje ni zrelo za določene postopke, potem seveda ti postopki ne bodo rodili prav nobenega sadu. Če okolje ne sprejema podobe takšne, kot se kaže v zrcalu, potem prav nič ne pomaga natikanje rožnatih očal, barvanje stekla in podobno. Dejstvo je, da družba mora sprejeti tudi kritiko, mora sprejeti tudi dejanski opis stanja, ki je v družbi, kajti drugače so vsi takšni postopki brezpredmetni in ne rodijo ustreznega sadu. V naravi nam je popolnoma jasno, da če želimo saditi seme, ga moramo saditi v za to pripravljeno zemljo, v za to pripravljeno okolje. Vsi vemo, da pšenico moramo sejati na dobra zemljišča, in vsi vemo, da pšenice ne moremo sejati v puščavi. Ko pa govorimo o semenu demokracije, bi pa marsikdaj radi to seme sadili v puščavo, v neustrezno okolje, seveda v smislu, da se ne bi nič spremenilo in da bi lahko svoje navade, ki tudi niso vedno slabe, ampak govorim seveda o tistih, ki niso dobre, da bi ostalo vse po starem, da se ne bi nič spremenilo, da bi svoje navade lahko obdržali. In prav nič ne pomaga, da ob tem enkrat na leto v parlament poslanem poročilu ugotavljamo, da nekaj ni v redu, da si želimo nekaj boljšega in mogoče tudi razpravljamo o tem, kako bi bilo dobro, če bi bilo to boljše. Kajti, to lahko in edino lahko naredimo takrat, ko imamo na razpolago seme. To seme je pa takrat, ko imamo zakonodajni postopek in ko za določeno področje pripravljamo, spreminjamo, dopolnjujemo ustrezen zakon, ki ureja določeno področje. Takrat imamo na razpolago semein marsikdaj se v socialdemokratski stranki počutimo kot tisti, ki seje dobro seme v puščavo. Kajti, vsa opozorila, da ustrezne zakonske rešitve niso dobre, niso najboljše, da bodo imele določene posledice, je kot glas vpijočega v puščavi. Seveda, potem se stvari pokažejo, se zaznajo in o tem tudi vidimo sliko v tem poročilu varuha človekovih pravic. Tu bi opozoril tudi na to, da to seme, ki ga mi sejemo tu, je pač takšno, da bi bilo dobro kdaj tudi poslušati glas opozicije in upoštevati ustrezne dokumentirane, argumentirane pripombe, da ne bi kdaj - ne trdim, da vedno, to posebej izpostavljam, da ne vedno, ampak kdaj -, da ne bi sejali seme v puščavo. Tudi v tem kontekstu se nam zdi, da je to poročilo dobro in nujno potrebno. Mogoče v tem kontekstu sejanja v puščavi bi bilo dobro, če bi se mogoče takšna podoba se dvakrat na leto postavljala na ogled, da bi se takrat zamislili o tem tudi, kaj mi delamo in kaj se dogaja v naši družbi. In v tem smislu menimo, da je takšno poročilo dobro. Kot sem dejal, mogočebi bilo dobro, če bi vsaj dvakrat na leto lahko takšno poročilu tudi javno obravnavali v državnem zboru. Ostale pripombe in razmišljanja ob tem poročilu pa bodo podali še tudi moji poslanski kolegi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Sašo Peče. Izvolite.
Spoštovani prisotni, lep pozdrav! Še posebej lep pozdrav moji mami, tam zgoraj na balkonu. Dovolite, da se dotaknem današnje materije. Tako kot se spreminja čas, se spreminjajo tudi ljudje in vsebina za to govornico. Ni dolgo nazaj, ko je za to govornico bil gospod Drnovšek in govoril o kvaliteti življenja v naši državi, govoril o stopnji brezposelnih, ki češ da ne presega 6,8% po tako imenovanih ILO-standardih; o tem, kako smo v naši družbi fantastični in kako smo dejansko tista zgodba o uspehu. Danes, ko se srečujemo s poročilom varuha človekovih pravic, pa vidimo, da dejansko še zdaleč ni vse tako lepo, kot bi moralo biti. In če to poročilo varuha človekovih pravic gledamo po obravnavanih zadevah, vidimo, da je le na redkokaterem področju manjši odstotek oziroma indeksacija izboljšav kot v preteklem obdobju. Torej s strani druge državne institucije, varuha človekovih pravic, vidimo, da ne držijo besede predstavnika vlade Republike Slovenije; da se zadeve ne odvijajo na ta način, kot nam jih poskušajo prikazati. Če povzamemo kot skupni imenovalec iz poročila varuha človekovih pravic, da so ljudje nemočni, da ne najdejo posluha v državni upravi, politiki in navsezadnje tudi v tem državnem zboru, potem moramo vzeti to dobronamerno. Potem mislim, da je smiselno, da s tem poročilom naredimo več, kot da ga le poslušamo, temveč da se nas to poročilo dotakne. Toda dovolite, da grem po vrstnem redu obravnavanih zadev. Kar se tiče ustavnih pravic - govoril bom v odstotkovnem povečanju števila lanskega leta obravnavnih zadev - je varuh človekovih pravic obravnaval 236% več zadev kot v letu pred tem, na področju socialne varnosti je za 11% porasta, delovnopravne zakonodaje za 18,3% porasta. Upravne zadeve kot drugo največje poglavje oziroma zadeve, če jih lahko tako imenujemo, so še zmeraj na drugem mestu in so še zmeraj zelo zaskrbljujoče na tem področju. Mislim pa, da se je smiselno, vredno in pametno ustaviti predvsem na področju sodnih postopkov. Kot veste, je vlada Republike Slovenije v določenem preteklem obdobju izdelala tako imenovani "twinning" projekt oziroma modernizacijo sodstva, iz katerega je razvidnih šest ukrepov, kako izboljšati neučinkovitost sodstva, ki je tudi po poročilu varuha človekovih pravic eden tistih elementov v naši družbi, ki povzroča zaostanke in s tem nekvaliteto bivanja tudi v naši državi. Iz tega tako imenovanega "twinning" projekta oziroma projekta modernizacije sodstva, mislim, da je smiselno omeniti to, da je naše sodstvo številnejše kot sodstvo v primerljivi evropski regiji, bolje opremljeno, bolje plačano, a slabše, manj učinkovito na pravdnih in ostalih postopkih. Toda država, vlada Republike Slovenije na tem področju, kljub včerajšnji obravnavi sorodne teme, tudi tu nič ne naredi. Celo več! Po mojem osebnem prepričanju gre za potuho v tem neučinkovitem elementu v naši družbi. Nagrajujemo jih s trajnim mandatom. Nagrajujem jih s tistim, da jih ustoličimo in naredimo nedotakljive. Toda seveda, okoli sodstva je ta državni zbor povedal že kar nekaj stvari. Žal oziroma popraviti se moram - z veseljem je pred letom dni celo sprejel sklep, ki bi omogočal višjo kvaliteto in manjše sodne zaostanke na področju sodstva, a kaj, ko vlada Republike Slovenije k temu ni pristopila. Mislim, da če bi vlada Republike Slovenije pristopila k modernizaciji in pa boljši učinkovitosti sodstva, bi bilo tudi v poročilu varuha človekovih pravic to razvidno: v boljših rezultatih in v negativnem stanju sodnih zaostankov v primerjavi s prejšnjimi leti. Na vseh področjih, najsi bodo okolja in prostora, kot delovnega področja varuha človekovih pravic, eno izmed sedmih, je naraslo število pritožb, predlogov za 32,4%, kar se tiče gospodarskih, javnih služb za kar 51% in to kljub temu da vladi Republike Slovenije kot izvršilni veji oblasti smo že nekajkrat ponudili tisto rešitev, ki bi bila po oceni Slovenske nacionalne stranke optimalna. Torej, z večno dilemo in pa večnim problemom gospodarskih javnih služb, ki po eni strani v svoji tituli nosijo naziv javno podjetje in kjer se morajo zgledovati po zakonu o javnih gospodarskih družbah, v drugem delu svoje titule pa imajo oznako kapitalske družbe. In dokler bo to nesorazmerje v pravnem pogledu obstoja te družbe, toliko časa bo imela slovenska politika - kar navsezadnje ni tako pomembno, ampak pomembnejše je, toliko časa bomo imeli slovenski državljani problem s področjem gospodarskih javnih služb: tako na nivoju lokalnih skupnosti, torej občine,kakor na nivoju države, najsi bo v obliki višine prispevkov skozi položnice ali navsezadnje v obliki privatizacije. In kot veste, se v tem trenutku v naši državi odvija kar nekaj privatizacijskih zahtevkov, ki se v končni fazi odražajo tudi v referendumskih zahtevkih. In nekoč je nekdo rekel, da je referendum najbolj demokratična oblika odločanja. Jaz pa bom rekel - referendum je posledica neznanja politike. Referendum nastopi takrat, kadar se ljudje ne strinjajo z odločitvami vlade, kadar vlada nima posluha za tako zadevo. Nadaljujem - 18,5% je bilo povečanje zadev na področju stanovanjske problematike. In tudi, če pogledamo tržne cene stanovanjskih nepremičnin, smo videli, da se bo verjetno procent teh vlog v naslednjih letih še povečal. To je tako, kot sem na začetku povedal - poročilo je eno, lahko gre mimo nas, lahko se nas pa dotakne. Jaz iskreno upam, da iz tega poročila, poročila varuha človekovih pravic, bomo poslanci nekaj vzeli. Se nekaj naučili. To je, da v tej državi nastopa še druga plat: ne samo plat gospoda Drnovška, da je vse v redu in vse čudovito, ampak da v tej državi nastopajo tudi izjemni problemi. Da ga ni področja, žal, v tej naši državi, ki bi funkcioniralo tako, da bi mu s ponosom pritrdili. Toda seveda, govorniki pred mano so govorili, da je smiselno, da vlada Republike Slovenije pristopi k vsemu. To je res. Mislim pa, da je vsaj toliko pomembno, če ne skoraj bolj pomembno, da k reševanju te problematike pristopimo tudi poslanci in pa poslanke. Da pristopi politika oziroma tisti predstavniki ljudstva, ki so nas ljudje izbrali za to, da poskušamo izbrati tudi njihove probleme. Mislim, da je strankarska politika oziroma državna politika napačna. O tem mojem prepričanju oziroma o mojih besedah, govori tudi poročilo varuha človekovih pravic. Kot sami veste, samo v zadnjem obdobju v tem državnem zboru negativno izglasovali, torej nismo izglasovali, kar nekaj pomembnih področij, o katerih bi lahko debatirali. Imeli smo možnost debatirati o tako imenovanem javnem dolgu, ki bremeni vsakega Slovenca, tudi tistega, ki ni polnoleten, in pa seveda Slovenko za prek 700 tisoč slovenskih tolarjev. A se je ta državni zbor odločil, da vprašanje javnega dolga ne bo obravnaval. To se je zgodilo na prejšnji redni seji. In to kljub temu da je znano dejstvo, da skoraj oziroma nekaj manj kot 300 tisoč Slovencev živi pod pragom revščine. A poslankam in poslancem, tistim, ki ste dosegli, da tega nismo obravnavali - se vam očitno to ni zdelo vredno. Vsi nas opozarjajo, naj si bo tudi s strani Evropske unije, na enakomeren regijski razvoj: da se v naši državi osrednja slovenska regija razvija dokaj dobro, da pa so potem regije, predvsem tiste, ki so odmaknjene iz centra naše države, ki za nekajkrat izstopajo v pogledu zaposlenosti oziroma brezposelnih, v pogledu gospodarskega razvoja, družbenega in pa kulturnega. Toda niti to vprašanje, ki smo ga imeli dvakrat možnost izglasovati in obravnavati na seji državnega zbora, se ni poslancem zdelo vredno, da bi ga obravnavali. In v končni fazi, vsi vemo, imamo zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Zakon smo sprejeli zato, da bomo politiki sami sebi rekli: no, saj zakonsko osnovo za skladen razvoj pa imamo. Nismo zagotovili pa sredstev za to. Blefiranje koga je to, spoštovane poslanke in poslanci? In enaka zgodba se odvija danes oziroma že tri dni na matičnem delovnem telesu, odboru za gospodarstvo, okoli zakona o pomoči podjetjem v težavi. Ker isto ta državni zbor ne dovoljuje dajanje sredstev po tem zakonu, da bi pomagali gospodarskim subjektom v težavah. Gospodje in gospe, s takim načinom, kot dela ta državni zbor, mislim, da ne bomo pripomogli v nobenem pogledu k izboljšanju poročila varuha človekovih pravic. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Podobnik. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe in gospodje, spoštovani varuh, sodelavci, predstavniki vlade! V poslanski skupini pokrivam različna področja. In ker se mi je zgodilo, da sem zaradi objektivnih razlogov na matičnem delovnem telesu pokril to področje, mi je pač padla še naloga, da danes nastopim tudi tukaj v imenu poslanske skupine. Svoj nastop sem si zamislil iz štirih delov: najprej bo nekaj uvodnih načelnih misli, nato bom poskušal na kratko komentirati poročilo matičnega delovnega telesa, sledil bo kratek komentar teksta varuha in na koncu bom tudi predstavil nekaj amandmajev k predlogu za rešitve, ki jih je oblikovalo delovno telo. Če sem prav videl, smo samo v naši poslanski skupini tudi s konkretnimi amandmaji poskušali še dodatno izboljšati predloge sklepov oziroma predloge priporočil. Najprej glede načelne misli, ki je vezana na status varuha človekovih pravic v slovenskem pravnem in ustavnem sistemu. Kot sem že na odboru povedal, je normalno in tudi na nek način razumljivo, da je lahko poročilo varuha človekovih pravic zelo dobro gradivo, da se tiste parlamentarne stranke, ki imate status v opoziciji, da prek njega nastavljate zrcalno podobo, kako funkcionira izvršilna oblast v državi. Tak nastop je normalen in je tudi v političnem smislu razumljiv. Še posebej se mi je ta misel utrnila ob zadnjem nastopu spoštovanega kolega Pečeta. Namreč, da bi lahko bilo poročilo varuha senčna stran države, če parafriziram morda najbolj zelo znano Kocbekovo novelo o senčni strani meseca ali pa o zelo znani razstavi spred nekaj let, ima vsaka podoba sončno in senčno plat. Sam bi si sicer upal trditi, da je poročilo varuha človekovih pravic vedno sinteza senčne in sončne plati. In ker se to presečišče dogaja v parlamentu, je še toliko bolj pomembno, da poskušamo tukaj preseči delitev opozicija: pozicija in predvsem s priporočili vladi oblikovati rešitve, da bo čim več ljudi v Republiki Sloveniji živelo na način, da bodo lahko rekli, da živijo v sončni državi. Ker sem bil, kot rečeno, aktiven tudi na delovnem telesu, to je odbor za notranjo politiko in pravosodje, ki ima zelo veliko dela - uspešno dela -, sem bil pozoren tudi do poročila, in ker po novem poslovniku velja - mimogrede, škoda je, čeprav je praksa razumljiva, da bo relativno malo poslanskih kolegov poslušalo to razpravo. Bojim se, da bo velika večina poslanskih kolegov zvečer glasovala, kljub temu da ne bo detajlneje prebrala celotnega poročila. Ampak to je smer, v katero gredo evropski parlamenti, da gre pač za odločitev poslancev in poslank samih, kaj je tema, ki jih pritegne. In torej, ker je po našem poslovniku obravnava na delovnem telesu zelo pomembna, sem bil pozoren, kajti v poročilu, ki je obsežno [[govorim o poročilu odbora za notranjo politiko in pravosodje]] , v tem poročilu ni nekaj tem, ki so bile izpostavljene - izpostavil sem jih sam, pa tudi nekateri drugi kolegi - in če manjkajo, ne pomeni, da niso bile izpostavljene, in jih moram tu najprej navesti. Postavil sem vprašanje razlogov, ki so varuha navedli, da je na strani 26 govoril o amnestiji. Tako je rekel: "Gordijski vozel dolgotrajnosti postopkov, ki kazenskopravno obravnavajo dejanja ob osamosvojitvi, je treba čim prej presekati. Pravna država terja, da se kazenski postopek čim prej konča. Dolgotrajnost teh postopkov že vzbuja skrb." Hkrati varuh daje pristojnim organom, zlasti tudi državnemu tožilstvu v razmislek, ali bi morda ne veljajo predlagati amnestije, da se odpusti kazenski pregon vsaj za določena kazniva dejanja. Amnestija pomeni akt milosti, hkrati pa je tudi izraz politične modrosti, da se z njo upoštevajo pravne in nepravne okoliščine, ki lahko v določenih primerih narekujejo in upravičujejo njeno uporabo. Državni zbor je prvi in edini zakon o amnestiji v samostojni Sloveniji sprejel konec leta 2001. Takrat je bila zamujena priložnost za obravnavanje morebitne abolicije, to je opustitve kazenskega pregona vsaj za določena kazniva dejanja, storjena v osamosvojitvenih dneh mlade države. Gospod varuh mi je na kratko na moje vprašanje tudi odgovoril. Osebno ocenjujem, da je šlo za zelo pogumno odločitev varuha, da je tak tekst zapisal. In ker sem to vprašanje na delovnem telesu odprl, ker je zelo pomembno, občutljivo politično vprašanje,sem bil razočaran, ker ni našlo mesta v poročilu. Drugo vprašanje je vprašanje, ki je tudi vprašanje moje stroke, ki ji še vedno z dušo in telesom pripadam, to je zdravstvene stroke. Ob pozorni obdelavi odgovora vlade - in mimogrede, pohvalil bi vlado za njeno mnenje, ker je dobro pristopila k temu poročilu, zelo sistematično, in ta komunikacija vlada-varuh je dobra; ne nazadnje je tudi na simbolni ravni, da danes tu vlado predstavlja poleg mag. Kopača mag. Ivan Bizjak, prejšnji varuh človekovih pravic, kar je pravzaprav dober znak za to sodelovanje. No, in v tem poročilu vlade - to je dokaz, da smo vendar zelo pozorno sledili - pa je izpadlo prav področje, ki je vezano na nekatera vprašanja glede zdravstvenega in pokojninskega zavarovanja - gre za vprašanje seznama poklicnih bolezni. In potem, mislim, da smo pred dvema dnevoma prejeli dodatno mnenje vlade k letnemu poročilu, in tu je napisano naslednje: "Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve je oba podzakonska akta," gre za seznam telesnih okvar in seznam poklicnih bolezni, "pripravilo in ju poslalo v pregled in pripombe ministrstvu za zdravje in drugim organom, vendar do soglasja ni prišlo." Torej, ni prišlo do soglasja. In tu bi vas, kolegice in kolegi, prosil, da podprete naš dodatni amandma k tem priporočilom, ki pravi, da mora tu vlada storiti korak naprej. Je pa vlada korektno priznala, da ji to še ni uspelo. In če ste pozorni, na strani 49 je varuh zapisal, da se trenutno za poklicno bolezen izključno šteje bolezen, ki je opredeljena v seznamu poklicnih bolezni. Spomnili se boste, koliko človeških in drugih problemov, na primer, je samo naredila pri vseh tistih, ki so zboleli za borelijo, torej bolezen je pa borelioza. Tega žal ni v poročilu. Pričakoval sem, da bo v poročilu vendar zapisana tudi razprava, v kateri je sodeloval tako varuh, predvsem pa njegov namestnik, in je vezana na področje zamudnih obresti. Gre za vprašanje zamudnih obresti in varuh pravi, da je to eden najhujših problemov v davčnih zadevah. "V zvezi z vprašanjem začetkateka zamudnih obresti smo večkrat opozorili," tako varuh, "na neenakopravnost davčnega zavezanca v razmerju do države." Če je to zapisano, bi morali zvoniti vsi alarmni zvonci. Vlada odgovarja, da je nekaj že naredila, žal pa ne vsega. Naš dodatni amandmavlado zavezuje k še bolj trdi drži do tega vprašanja. Torej, v spopadu med državo in davčnim zavezancem storimo način, da ne bo krivičen do davčnih zavezancev. Še eno področje je, ki sem ga odprl na seji delovnega telesa in ni dobilo odmeva v poročilu. To pa je bilo vprašanje, na kakšen način se je lanski dodatni sklep, ki sem ga, mimogrede, sam predlagal, se je pa dotikal letnega poročila varuha človekovih pravic za leto 1999 in 2000 in se glasi: "Državni zbor poziva pristojne organe, da ukrenejo vse potrebno za dostojno obeležitev grobišč po vojni ubitih oseb, za njihov simbolni pogreb, vzpostavitev spiskov teh oseb, pietetno ravnanje z najdenimi posmrtnimi ostanki in dostop svojcev do vseh podatkov o njihov usodi." Varuha sem vprašal, kako to, ali res ni bilo v celem letu nobenega pisma, pobude, stiske s tega področja, kajti dobili smo nekaj dopisov na naše poslanske klopi, kjer je bilo zapisano, da so se s temi vprašanji obrnili tudi na varuha. Varuh mi je odgovoril, da niso dobili. Verjamem mu. Moje vprašanje pa je bilo samo, ali ocenjuje, da se je ta dodatni sklep, ki ga je lansko leto sprejel državni zbor, s strani vlade kvalitetno uveljavljal. Žal ugotavljam, da se ni v celoti. Tudi to ni zapisano v dodatnem poročilu. In še ena misel, ki ni bila zapisana v dodatnem poročilu, pa je zelo zelo pomembna. To pa je pravzaprav nova sintagma, nov izraz, ki ga je zelo ponovno pogumno, bi rekel z neko svojo izvirno prostodušnostjo, prinesel v slovenski politični prostor gospod Hanžek. Rekel je, da bi lahko ugotovil, da se v Sloveniji vzpostavljajo nekatere relacije na področju enakomernega regionalnega razvoja, na podlagi katerih bi lahko rekli, da prihaja do tako imenovane regionalne deprivilegiranosti. To pa je, kot rečeno, zelo pogumna teza. Številni poslanski kolegi se bodo spomnili, da smo jo večkrat v naših razpravah že izpostavljali. S tem zaključujem komentar tega poročila. To ni kritika pripravljavcem, to je predvsem nastop za to, da to ostane sestavni del delovanja državnega zbora, da to ostane kot dokument in odtis dela, mene osebno in poslanske skupine, ki je ta vprašanja odprla z vso odgovornostjo. Prehajam na kratek komentar rednega 7. poročila varuha človekovih pravic. Kot so nekateri kolegi že omenili, se ta struktura poročila ne razlikuje bistveno od prejšnjih. Pravzaprav jih nadgrajuje, sprejema osnovne konture, kot so jih prejšnja poročila že uveljavljala. Je pa morda še dodatno bilo uspešno pri preglednosti in transparentnosti posameznih obravnavanih področij. Mi razumemo celotno poročilo kot način seznanjanja javnosti s stanjem na področju človekovih pravic v državi in tudi o njihovih kršitvah. V poslanski skupini smo prepričani, da institut varuha človekovih pravic in predvsem njegovo delovanje predstavlja mehanizem opozarjanja državnega aparata na stiske njenih državljanov in ostalih prebivalcev Republike Slovenije. Oba dosedanja varuha sta bila na tem področju uspešna in državljani in državljanki ju kot taka tudi prepoznavajo. 3. Pomembno je stremeti k izboljšanju delovanja na vseh področjih, saj žal odsotnost pritožb še ne pomeni a apriori tudi odsotnost kršitev. Na primer, razlog za to je lahko tudi nepoznavanje poti, ki se jih lahko posamezniki poslužujejo, ali pa celo še huje: bojazen pred morebitnimi posledicami. Glede na to je potrebna čimvečja transparentnost delovanja vseh državnih organov - danes zjutraj smo pričeli z obravnavo enega zakona s tega področja - in tudi uporaba različnih metod za seznanjanje posameznikov o njihovih pravicah. Četrtič. V poročilu varuha je govor tudi o diskriminaciji, med drugim o diskriminaciji starejših oseb. Prva tako kot v večini evropskih držav je tudi v Sloveniji prisotno staranje prebivalstva, zaradi česar bo ta pereča tema nedvomno vedno bolj aktualna tudi v Sloveniji. Naprej. Na temo medijev in mehanizmov za nepristransko obravnavo etičnih pravil novinarskega poklica kot medijskega razsodišča se v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke strinjamo z varuhom, ki podpira mnenje, da bi bila intervencija države na tem področju neustrezna ter da je treba mehanizme, ki bodo dovolj nepristranski, da bodo pridobili zaupanje javnosti, oblikovati s strani medijskih akterjev samih. Naslednjič. Varuh nadalje opozarja na premajhno občutljivost in razumevanje državnih organov do stisk in problemov ljudi. To je tema, ki je "lajt motiv" številnih nastopov poslank in poslancev v državnem zboru. Mi smo prepričani, da je treba delovanje organov države približati ljudem. In to na način, da ne bodo čutili strahu pred uveljavljanjem pravic, ki so jim po zakonu zagotovljene. Naslednja misel. Glede uporabe izraza "materinščina" kot sopomenke za "slovenski jezik" podpiramo stališče zavoda Republike Slovenije za šolstvo, ki se je zavezalo k odpravi vseh dvoumnosti pri uporabi omenjenega izraza, saj bi taka interpretacija na nek način izključila vse tiste državljane Republike Slovenije, katerih materin jezik ni slovenščina. Naslednja misel. Varuh je v svojem poročilu izpostavil problematiko zaostankov na delovnih in socialnih sodiščih kot eno temeljnih vprašanj glede varovanja pravic delavcev do poštenega sojenja in pravne varnosti. V dogovoru z državno tožilko je varuh dosegel obljubo ali zavezo, da bodo tožilci dosledneje uporabljali predpise kazenskega zakonika, ki se nanašajo na kazniva dejanja zoper delovna razmerja in socialno varnost. Menimo, da je le z ažurnimi in po črki zakona izpeljanimi postopki moč zagotoviti celovito varstvo delavcev. Naslednja misel. V poročilu varuh opozarja na zaostanke pri delu centra za socialno delo, ki prepogosto kršijo zakonski rok dveh mesecev za izdajo in vročitev odločb na prvi stopnji. Podobno velja tudi za kršitve rokov v pritožbenem postopku. Glede na odgovor vlade, da navedena tematika - primeri, ki so vezani na otroka - terja temeljitost, zaradi česar ni mogoče končati teh postopkov v nerazumno kratkih rokih, bi bilo primerneje, da bi se predlagala sprememba z zakonom določenih rokov kot pa njihovo redno kršenje, saj neupoštevanje zakonskih določb gotovo ne doprinaša k pravni varnosti države. Sedaj pa še nekaj naših amandmajev, s katerimi bi želeli izboljšati ali nekaj dodati k priporočilom državnega zbora, vladi Republike Slovenije. I. Pravna varnost v državi. Predlagamo, da naj vlada Republike Slovenije ukrene vse potrebno za odpravo neenakega obravnavanja države in posameznika v sodnih in upravnih postopkih, na primer za odpravo neenakopravnega položaja davčnega zavezanca v razmerju do države. Obrazložitev je bila že na kratko povedana. Mi, ki smo prepričani, da bi bilo pravično, da bi vlada težila k odpravi neenakega položaja obravnavanj države in posameznika - v sodnih postopkih na primer, o tem govori tudi varuh, pri izračunavanju zamudnih obresti, saj je država že s svojim aparatom že sama po sebi v privilegiranem položaju v razmerju do posameznika. V rimski dva priporočil predlagamo amandma, ki se glasi: "Pristojni državni organi naj namenijo večjo skrb pri izvajanju in nadzoru varnostnega ukrepa obveznega psihiatričnega zdravljenja." Potrebna je večja skrb kot pri izvajanju in nadzoru varnostnega ukrepa obveznega zdravljenja. Varuh opozarja na primere, pri katerih ni bilo niti potrebne dokumentacije, ter prav tako nereguliranih rednih preverjanj o potrebi varnostnega ukrepa. V rimski pet predlagamo amandma, ki bi se glasil: "Vlada naj teži k hitrejšemu in bolj učinkovitemu reševanju denacionalizacijske problematike." Mislim, da obrazložitev ni potrebna, da jo še tukaj javno ponovno ponavljam. Predlagamo amandma za novo šesto poglavje, to je področje pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Amandma bi se glasil: "Vlada naj pripravi nov, ažuriran sistem telesnih okvar, saj je ena izmed pravic iz invalidskega zavarovanja pravica do invalidnine ali nadomestila za okvaro, ker neažuriran seznam ne omogoča korektne in enakopravne obravnave vseh okvar. Pristojni organi vlade se obvežejo k čim hitrejši pripravi novega seznama poklicnih bolezni." O sami obrazložitvi sem že govoril prej, ko sem govoril o poročilu delovnega telesa. Nato sledi še šesti amandma, za novo sedmo poglavje, ki bi se glasil - to je pa stanovanjsko področje -: "Vlada Republike Slovenije naj stori vse potrebno za uresničevanje nacionalnega stanovanjskega programa ter pripravi različne mehanizme, ki bodo sledili dejanskim potrebam po neprofitnih najemnih in socialnih najemnih stanovanjih..." Prej sem se že na kratko pogovarjal z ministrom mag. Kopačem, ki je izrazil skepso v nadaljevanje tega amandmaja, ki se glasi: "...na primer sprememba nacionalnega stanovanjskega programa, zakon o nepremičninskih investicijskih skladih." V poslanski skupini smo seveda odprti, da predlagamo tak amandma, ki bo s čim večjim konsenzom sprejet, izkoriščam pa to priložnost za kratko utemeljitev našega predloga. Namreč, zakaj menimo, da bi lahko investicijski skladi, če jih bomo ustanovili, bili pomemben mehanizem k socialnemu gledanju na področju stanovanjske izgradnje? Po našem mnenju bodo investicijski skladi, če bodo z zakonom omogočeni, lahko gradili nepremičnine in jih ne bodo kupovali na trgu. To pomeni, da bodo s tem že nepremičnine dosegle ceno zgolj gradbenihin obrtniških del ter drugih stroškov in ne cene, ki veljajo na trgu. Tak zakon bi določal, da bodo nepremičninski skladi večino tako pridobljenih nepremičnin obdržali v svoji lasti. S tem bi dosegli svoj prihodek z oddajanjem v najem in upravljanje. Učinek na trgu bo zmanjšal povpraševanje po lastniških nepremičninah in na ta način bo marsikdo lahko po dostopni ceni in na trgu najel stanovanje in mu ne bo treba čakati na občinah na socialno ali neprofitno stanovanje. Bistveno je, da bo na ta način osnova za izračun najemnine mnogo nižja od cene stanovanj, kot je sedanja osnova za izračun profitne najemnine. Seveda pa bo trg kljub znižanju cen nepremičnin še vedno pomemben generator gospodarske rasti. In še nekaj. Po našem mnenju bo to tudi pomemben učinek na vpliv trga dela in še posebno na mobilnost delovne sile. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavila gospa Majda Širca in potem še gospa Majda Zupan kot zadnja. Izvolite.
Spoštovani! Vsako poročilo varuha človekovih pravic je na nek način travmatično. Hkrati pa je tudi nek površen detektor strpnosti, nestrpnosti, spoštovanja človekovih pravic in svoboščin in človekovega dostojanstva. Travmatično, pravim, nemalokrat zato, ker se običajno zaključi s sklepi, ki so iz leta v leto podobni in imajo skupni imenovalec: treba je učinkoviteje ukrepati; treba je zagotoviti dodatna sredstva; potrebno je storiti vse za učinkovitejše reševanje; prizadevati si moramo; zavzemati se moramo za spoštovanje in tako naprej; naj se vloži več naporov; treba je nameniti več pozornosti; težiti je treba in podobno. Seveda, zelo nerodno je, da so sklepi pri obravnavi prejšnjega poročila precej podobni tistim, ki jih bomo mogoče sprejeli, mogoče celo dodatno sprejeli pri tem poročilu. Ampak ob tem nedvomno velja poudariti, da ne zanikam, da je treba upoštevati tudi vladno poročilo oziroma pojasnilo, kjer so ukrepi nakazani, seveda na mnenje prejšnjega poročila, volja izrečena,nekateri postopki že dodatno pojasnjeni in v teku, kajti vsaka zgodba zagotovo ima svojo zrcalno sliko in resnico. In le v skladu z dopolnilom vlade velja razumeti in brati to poročilo. Hkrati pa poročilo varuha v državnem zboru lahko beremo še na kakšen način več: bodisi kot napotek k popravku zakonom bodisi pa tudi kot priporočilo k popravkom "vesti", seveda v navednicah izrečeno, "vesti" tistih, ki zakone izvajajo in aplicirajo v praksi. Kakorkoli že beremo poročilo, v vsakem primeru je to gradivo streznitveno, ne glede na to, da ne zajema večino ali pa več težav, ki muči državljanke in državljane. Zato sem tudi uvodoma dejala, da gre za površen detektor. Kajti pritožbe, ki se naslanjajo na varuha, zajemajo le tiste primere, kjer se ljudje odločajo za postopek, ne pa tudi tistih - in teh je zagotovo, vsaj vemo, da jih je precej -, kjer si tega instituta ljudje ne upajo izrabiti. Kot že sam varuh ugotavlja, ljudje niso vedno seznanjeni z lastnimi pravicami in potmi do njih ali pa, če že so seznanjeni, se mnogokrat ne želijo in upajo spuščati v mrežo pritožbenih postopkov, bodisi zato, ker se pred njimi počutijo nemočne, bodisi ker jih je strah posledic, bodisi ker ne zaupajo družbi na sploh. No, in družba na sploh, torej ne zgolj segment znotraj določenih institucij, postaja, in to ne le pri nas - poudarjam, ne le pri nas - vse manj strpna in tolerantna, da ne rečem, vse manj solidarna, še posebej do drugačnih. In to je osnovno sporočilo varuha človekovih pravic. Recimo, nihče ne želi sprejeti v svoji bližini ne odpadkov ne ljudi, ki so drugačni, od beguncev, narkomanov do otrok s posebnimi potrebami in težavami. Primeri poniževanja Romov v ne najbolj plemenitih razpravah, tudi znotraj naših vrst oziroma prostorov, kažejo na netoleranco tudi tam, kjer bi moral biti zgled strpnega dialoga. Že na odboru sem poudarila, s pomočjo, priznam, zelo banalnega primera, in sicer primera prisotnosti slovenske miss na tekmovanju za najlepšo žensko sveta v državi, kjer se matere z nezakonskim otrokom obsoja na smrt s kamenjanjem; skratka, s pomočjo tega na videz banalnega primera sem poudarila, da ob skrbi za pravno državo mora vedno obstajati še skrb za etično državo oziroma etično držo. Res je, da etika izhaja iz spoštovanja pravne varnosti, osebne svobode, iz doslednega izvajanja sodnih, upravnih postopkov in spoštovanja policijskih postopkov, in res tudi je, da če institucije same ne spoštujejo pravil, je težko pričakovati, da jih bodo spoštovali občani v vsakodnevnem življenju. Tisti, ki iz ljubega miru, če lahko tako rečem, ali le njemu znane nestrpnosti maltretira sočloveka na ulici, svojega vzornika lahko poišče v uradni osebi, ki le iz njemu znanih razlogov vklenja državljana na cesti, ga proglaša za pijanca in tatu, ne da bi razpolagal s predhodnimi dokazi. Tisti, ki - če se dotaknem le kančka primerov - tisti, ki nekaznovano spusti v lokal le njemu všečne goste, nevšečne manjšine pa ne, tisti, ki širi nestrpnost z žaljivimi napisi o, recimo, volilne pravice nevrednih čefurjih in pedrih, bo iskal alibi za svoje početje v neobsojeni pravici netolerantnega izražanja. V tej logiki, kjer se pravila nespoštovanja človeške integritete izgubljajo, se izgublja tudi solidarnost in vrednost življenja. Poročilo se praviloma zaustavi - in logično je - prav pri tistih, ki so v drugačnih robnih pozicijah, bodisi da gre za pripornike, obsojence na prestajanju zaporne kazni, ki so dvojno kaznovani, ne samo s kaznijo samo, ampak tudi s slabšimi razmerami v zaporih, bodisi da gre za osebe z duševnimi motnjami, o katerih je bilo ževečkrat govor, za tujce, za prosilce državljanstva in tako naprej. Funkcija varuha človekovih pravic in temeljnih svoboščin je na nek način omejena na mediatorsko posredniško pozicijo, temu pravim jaz, dežurnega opazovalca. Ne glede na to sem prepričana, smo prepričani, da se bo njegov status vse bolj utrjeval, še posebej, če bo izrabljal tudi še naprej tiste poti, ki se ne zgostijo zgolj v poročilu, s katerim se srečamo enkrat ali večkrat na leto v državnem zboru, temveč ko bo uporabil tudi tiste poti, ki jih nudi predvsem medijski prostor. Že v tem poročilu se soočamo z nekaterimi policijskimi postopki, kjer so pooblastila prekoračena, spoštovanje zakonitosti policijskih postopkov pa kršena. Naša teza je oziroma teza celotnega sveta po 11. septembru in po nedavnih dogodkih v Moskvi, da bo potreba ljudi po zaščiti vsak dan večja, s tem pa tudi dana vse večja možnost nekega nadzorovanja. V tem kontekstu mi je žal, če izrečem, da se bo vloga varuha okrepila, saj ta domneva predpostavlja, da bo svoboda v prihodnosti vse bolj hlepela po zaščiti. Ampak v vsakem primeru bo vsaj ta kanal razprave, ki je omogočen v državnem zboru, lahko ne glede na sklepe, ki zagotovo vedno niso dosledno izpeljani, dobrodošla še naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. In stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavila gospa Majda Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani. Danes bomo namenili kar precej časa poročilu varuha človekovih pravic in zdi se mi, da je to pravilno. Zavedamo se, da je varuh človekovih pravic kot možnost zunajsodnega varstva pravic posameznika, ki sicer nima pristojnosti oblastnega odločanja, pomemben institut, ki varuje posameznika v stikih z državnimi organi in nosilci javnih pooblastil, organi lokalnih skupnosti in nadzira njihovo delovanje. Ker je njegovo delo javno, je tudi njegovo letno poročilo eno izmed oblik komuniciranja, s katerim seznanja javnost o spoštovanju človekovih pravic v družbi in o prizadevanjih za odpravo kršitev teh pravic, deležno iz leta v leto večjega zanimanja. Pohvalo se zdi, da je bilo skupaj s poročilom varuha priloženo še poročilo o načinih reševanja odprtih vprašanj in ukrepov za izboljšanje stanja, poročilo o realizaciji sklepov državnega zbora s konca lanskega leta, ki zavezujejo vlado in so bili sprejeti ob obravnavi poročila za leti 1999 in 2000, ki pa ni celovit pregled, ter pregled zakonskih aktov - ki jih je treba na podlagi odločbe ustavnega sodišča uskladiti z ustavo -, iz katerega pa izhaja, da so nekateri zakonski akti še iz leta 1997, ki čakajo na uskladitev. S prikazanim stanjem vsekakor ne moremo biti zadovoljni, saj se kaže velika neurejenost našega državniškega in družbenega življenja. Kršitve, ki jih varuh človekovih pravic navaja v svojem poročilu, se iz leta v leto ponavljajo - več ali manj -, kar kaže na to, da državni organi in institucije, kljub opozorilom vse premalo naredijo za njihovo odpravo. Dovolite, da v imenu poslanske skupine Nove Slovenije iz široke palete obravnavane problematike poudarim zlasti naslednje ugotovitve, nad katerimi se moramo kot poslanci še posebno zamisliti. Pomembna ugotovitev varuha človekovih pravic se zdi, da so se marsikatere državne institucije, ki imajo v svojem delokrogu tudi dajanje informacij in pravnih nasvetov ljudem v stiski, premalo približale ljudem in da so premalo občutljive za stiske ljudi, ki potrebujejo pomoč. Upamo, da bo to v določeni meri rešil tudi zakon o dostopu informacij javnega značaja, ki je v proceduri. Potem je pomembna ugotovitev na zakonodajnem področju. Zlasti glede nespoštovanja odločb ustavnega sodišča pri problemih malih ljudi, kar kaže na odnos do človekovih pravic vsakega posameznika. Sodni postopki, ki se vlečejo lahko tudi več let in s tem nezaupanje v pravno državo, so velika rakova rana naše družbe. Prav tako tudi dolgotrajni denacionalizacijski postopki, za katere se zdi, da bi jih država najraje pozabila. Kar nas mora pa še posebej skrbeti, so: slabo pripravljeni predlogi zakonov in predpisov; sprejemanje teh zakonov po hitrem ali nujnem postopku in pri tem premalo temeljitih analiz in možnosti glede izvedbe v praksi; vse preveliko število podzakonskih aktov in trgovanje med strankami, kar pa ne zagotavlja kvalitetne priprave; vezanost državne uprave na potrebe političnih strank in posameznikov ter ustanavljanje najrazličnejših uradov in agencij, velikokrat brez pravega koncepta; premajhna koordinacija med ministrstvi, kar povzroča tudi slabo organizacijo državo. Oblastna struktura s premočjo spreminja pravila obnašanjain se ne drži sprejetih zakonov, pri tem pa na drugi strani premalo odločno varuje ljudi pred različno samovoljo nekaterih organov. Vse to pa povzroča strah, nezaupanje ter negotovost v ljudeh. Veliko je še področij, na katere je opozoril varuh človekovih pravic. O tem bodo marsikaj rekli še moji kolegi. Nadalje lahko ugotovimo, da je vlada pripravila svoje mnenje in poskušala dati nekatere odgovore, vendar pa je to vsekakor premalo. Poročila poslanci ne moremo razumeti le kot spodbudo, pač pa tudi kot potrditev nezadovoljstva, zlasti opozicije, do slabega delovanja državnih, lokalnih organov in institucij. Ni dovolj le komentar o poročilu, ali kot je rekel gospod Podobnik: komentar, ki je sestavni del, vtis dela in vsebine poslancev, mene osebno. Potrebna je politična volja po spreminjanju stanja na področjih, na katere opozarja varuh človekovih pravic. Ta politična volja je vsekakor premajhna, zato se bojimo, da bo poročilo varuha za leto 2002 še obsežnejše. Sicer pa poslanci Nove Slovenije sprejemamo poročilo in priporočilo odbora vladi Republike Slovenije in drugim institucijam, da se dejansko izboljšajo razmere. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Najprej ima besedo gospa Silva Črnugelj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni kolegi in kolegice, predstavniki vlade, gospod varuh! Preverjanje varuhovega poročila je zelo zanimivo početje in ga primerjam z branjem zanimive knjige. Odkriva in razkriva mi neke nove poglede, v meni spodbuja drugačna razmišljanja, me navaja k drugačnemu miselnemu toku in ne nazadnje, daje napotila in navodila za nadaljnje delo. Ker varuhovo poročilo zajema vsa področja in se dotika vsake življenjske pore, razpravo o varuhovem poročilu lahko primerjam z obravnavo in razpravo o proračunu. V tem predvolilnem času sem imela to priložnost, da se kot nadomestna članica udeležim sej vrste odborov, čigar članica sicer nisem. To mi je dalo možnost celovitega vpogleda na delovanje večine delovnih teles in na razmišljanja in hotenja posameznih poslancev. Lahko ugotovim, da se je na večini teh odborov izoblikovala ideja o tem, da bi odbori državnega zbora poročilo varuha obravnavali kot samostojno točko dnevnega reda, državni zbor pa poročilu namenil samostojno sejo. S takim dejanjem bi institutu varuha in njegovemu poročilu dali nov ton in težo. Danes bom več pozornosti namenila okolju in okoljski problematiki, saj sem se pred dnevi udeležila okrogle mize o kakovosti pitne vode. Vse razprave so se večinoma osredotočile na status ogroženega okolja, na zaščito okolja, na mehanizme, nadzora, na njihove pomanjkljivosti in na strategije trajnostnega razvoja, na strategijo v zvezi z okoljskim usposabljanjem, izpostavljanjem in izobraževanjem, zlasti izobraževanjem mladih. Ugotovljeno je bilo, da je okolje mnogo bolj ogroženo, kot kažejo bežne slike in poročila vladnih služb in uradov. Tako so upravičeni vsi klici posameznikov in številnih organiziranih društev in organizacij, da je treba nemudoma pristopiti k organiziranemu sistematičnemu nadzoru vseh komponent okolja. Zato sem še bolj skrbno pregledala vsa poročila iz preteklih let, ki se nanašajo na okolje, in ugotovila, da se večina ponavljajo in ponavljajo problemi težavnosti urejanja okolja, problem, ki se nanaša na hrup v okolju, prometu, gostinskih obratih, o smradu, o številnih nepravilnosti v zvezi s pridobivanjem gradbenih in lokacijskih dovoljenj, priglasitvijo del, sprejemom urbanističnih dokumentacij in kršitvijo postopka. Pričakujem pa, da bosta ta dva nastajajoča zakona, in sicer zakon o gradnji objektov in urejanju prostora, te probleme nekoliko omilila in razrešila. Kljub dejstvu, da imamo v Sloveniji kar vrsto dobrih dokumentov in dobre zakonodajne predpise, najbolj sodoben zakon o varstvu okolja in program varstva okolja, so problemi številni in se samo kopičijo in se počasi razrešujejo. Sama bom še dodala, da žal poročilo o stanju okolja v Sloveniji ni izdelano od leta 1996. To je sicer bilo izdano leta 1999, vendar se upravičeno ob veliki zaskrbljenosti sprašujem, kaj se je dogajalo po letu 1996. Ali lahko vlada sploh ustrezno in pravočasno ukrepa, če nima pravih parametrov, na podlagi katerih bi lahko učinkovito ukrepala. Zato sprašujem vlado, kdaj bo izdelala poročilo o stanju okolja, saj lahko samo ugotovim, da sem to vprašanje zastavila tudi lansko leto. Hkrati pa varuha lepo prosim, da tudi on kaj ukrene, da to poročilo o stanju okolja na Slovenskem dobimo v kratkem. Najmanj enkrat na teden me pokličejo zaskrbljeni posamezniki in državljani in me sprašujejo, kako bi tudi oni lahko pomagali pri reševanju določene problematike okolja. Zavedam se, da se problemov okolja ne rešuje z enim poročilom, da je to trdovratno vsakodnevno delo vsehna ozaveščanju, izobraževanju, informiranju in na spreminjanju miselnih vzorcev, vrednot in tako naprej. Zavedam se, da le malokdo od nas lahko naredi karkoli za to, da bi tankerji z milijoni sodčkov nafte prenehali pluti po neomadeževanih morjih, vsi skupaj pa bi lahko marsikaj naredili za to, da bomo potrebovali manj tankerjev in manj nafte. Nihče od nas ne more zmanjševati luknje v ozonski plasti nad Antarktiko, vsi skupaj pa lahko zmanjšujemo porabo freonov, preprečujemo širjenje te luknje nad naseljena področja. Zaključila bom z izsledki neke študije, ki kaže, da trije ljudje od štirih menijo, da zakoni niso dovolj močni in da so močno preblagi. Kaj bi vi in mi oziroma državni zbor in poslanci lahko naredili za okolje? Za začetek pomislimo vsaj enkrat na dan ob prebujanju na okolje: za vse nas in za bodoče rodove. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi je bila priglašena Majda Zupan, ki je ni. Besedo ima gospod Pavel Rupar, ki ga tudi ni, Majde Širce tudi ne, Zmaga Jelinčiča tudi ne, ravno tako ni dr. Andreja Bajuka in Mirka Zamernika. Jaša Zlobec Lukič, izvolite.
Letno poročilo varuha človekovih pravic Matjaža Hanžka in njegovih sodelavcev za leto 2001 je po eni strani treba sprejeti kot izjemen dosežek. Hanžek in njegovi so izdelali natančno analizo. Najtopleje bi iz slovenskega parlamenta pozval vse naše državljanke in državljane, naj si priskrbijo to poročilo in ga preberejo ter premislijo. Bolj ko je analiza nepristranska, slabšo podobo kaže resnici slovenskega zrcala. Kdor ga bo natančno prebral, mu bo težko pri duši. Od leta 1990 naprej smo Slovenci neskončno ponosni nase, kaj vse smo postorili v zadnjih dvanajstih letih naše suverene države. Med drugim smo stopili skozi vrata Evropske unije in dobili vabilo za članstvo v Natu. Velik uspeh za majhno Slovenijo. Vendar pa je vse relativno. Z do pike enakimi dosežki se lahko pohvalijo tudi vse druge srednjeevropske države, ki so bile pred desetimi leti tako gospodarsko kot politično neprimerljive z razvito in politično uravnoteženo Slovenijo. Navsezadnje je ključno vprašanje o prihodnosti Slovenije, kot je že koncem 60. let vztrajno ponavljal pokojni Dušan Pirjevec: bistvo je v tem, kaj bomo Slovenci delali sami s seboj. Na to vprašanje, žal, še nimamo nobenega pametnega odgovora. Hanžkovo poročilo je odkrito in neusmiljeno. Slovenci sami s sabo delamo slabo. S prišleki, ki so se zaradi vojne in balkanskega kaosa zatekli k nam, smo ravnali še bolj neprijazno. Vsi smo poslušali in prebirali neumornega Matevža Krivica, ki vseskozi opozarja na najhujše in najbolj očitne krivice, ki jih počenja slovenska država ob zadovoljni asistenci Slovenk in Slovencev. Podobno se dogaja helsinškemu monitorju. Kdor skuša pomagati ljudem, ki se jim godi krivica,ga okličejo za bedaka ali celo za sovražnika države. Saj niso naši. To so tuji ljudje. Čeprav sam to dobro in predobro vem, sem ob letnem poročilu za leto 2001 le stežka verjel, da je resnica še dosti bolj duhamorna, kot sem si mislil v najbolj morastih sanjah. Slovenska država je bleda mati svojim marginaliziranim državljanom, da o tujcih, pribežnikih in marginalnih slojih sploh ne govorimo. Ti ljudje so tako prestrašeni, da niti ne znajo niti si ne upajo od države dobiti vsaj tistega minimuma, ki pripada še tako šibkim slojem in posameznikom. Vse to je Hanžek s svoj ekipo vestno zabeležil in popisal. Zgodba je ena sama žalost. Kaj se dogaja? Citiram iz poročila. "Nekatere skupine ljudi, predvsem marginalizirane, le redko iščejo pomoč ali zaščito pri varuhu človekovih pravic. Te skupine so med drugim šolajoči se otroci, Romi, revni in begunci. Odsotnost njihovih pritožb pa ne kaže na to, da se tem skupinam ljudi ne kršijo pravice ali da jih uveljavijo brez problemov. Pogosto je celo obratno." Konec citata Vedno znova se izkaže, da je država do ljudi brezbrižna. Huje, ko je ljudem na robu, manj strpnosti in razumevanja kažejo Slovenci. Država ni nič boljša, čeprav smo nanjo tako ponosni. Citat: "Naslednji vir kršitev človekovih pravic je neenak položaj države in posameznika tudi tam, kjer ne bi smelo biti tako. Tako sodišča pogosto leta zamujajo z odločanjem, posameznik pa zamudi pritožbeni rok, če zamudi le en dan. Država svojo premoč izrablja in samovoljno spreminja pravila obnašanja, pogosto pa tudi samakrši sprejete zakone. Pogosto je pomembnejše pripadati katerikoli politični stranki kot pa strokovnost. To povzroča negativno selekcijo zniževanja strokovnih meril in korupcijo." To se sicer sliši bolj načelno, ampak varuh človekovih pravic in njegovi so bili glede tega več kot natančni. Citiram: "Najpogostejše so bile pritožbe o zatajevani diskriminaciji na podlagi vere, nacionalne pripadnosti, spola ali spolne usmerjenost. Muslimanska skupnost Slovenije si že skoraj tri desetletja zaman prizadeva zgraditi svoj kulturni center. Odraz brezbrižnosti zakonodajalca do nemočnih skupin prebivalcev je, da še vedno ni sprejet zakon, ki bi uredil področje duševnega zdravja. Čeprav ne moremo sprejeti odklonilnega, ponekod celo sovražnega odnosa slovenskih državljanov do ljudi v stiski, ki kaže visoko stopnjo ksenofobije, moramo na tem mestu grajati predvsem dejanja oblasti. Huda sistematična kršitev človekovih pravic in šikaniranje ljudi pa je izbris ljudi iz registra stalnega prebivalstva Slovenije, še hujše pa že desetletno neodpravljanje tistih kršitev, ki jih je država sama zagrešila. Še vedno ni zagotovljena ustavna pravica do sodnega varstva brez nepotrebnega odlašanja, saj je večletno čakanje po vložitvi tožbe na prvi narok za glavno obravnavo v pravdnih zadevah skoraj pravilo. Številne pritožbe nad prisilnim ravnanjem policistov so verjetno tudi odsev napačnega razumevanja vzdrževanja varnosti, policija pa pritožb ne obravnava dovolj nepristransko, pri čemer je tudi predpisani postopki ne zavezujejo dovolj." Konec citata. Seveda vsaka država poskrbi najprej zase. In ne sprenevedajmo se, drage prijateljice in prijatelji, tudi mi kot parlament smo del države, in to pomemben del. Če je bil uvod varuha človekovih pravic kljub vsemu načelne narave, pa so toliko bolj srhljivi konkretni primeri, se pravi živi ljudje z imeni in priimki, ki morajo iz dneva v dan preživljati vzišenost države in vrh vsega še prenašati brezbrižnost ali celo sovraštvo svojih sodržavljanov. Z eno besedo povedano: bolj ko je posameznik ali skupina ljudi odrinjen na margino, manj možnosti ima, da bi se uspešno izbojeval svoje pravice. Romi na Slovenskem so brez dvoma tista skupina, ki se je vsi otepajo, čeprav so državljani Slovenije. Tudi letos se je ob volitvah izkazalo, kako so v številnih občinskih svetih nekateri storili vse, da bi Rome in njihove pravice postavili v kot. Po možnosti za zmeraj. Da sploh ne omenjam občine Grosuplje, kjer Rome pišejo kar z malo začetnico. Čeprav se imamo Slovenci za svetovljane, pa smo glede diskriminacije na podlagi spolne usmerjenosti bližje Balkanu kot Evropi. Da ne govorimo o barvi kože, ki je pogostokrat dovolj za to, da je njen lastnik brutalno pretepen. Mednarodno pozornost je vzbudilo posredovanje varuha ob zavrnitvi objave bajramskih nagovorov slovenskega muftija islamske skupnosti v Republiki Sloveniji na RTV Slovenija. Seveda je šlo za diskriminacijo muslimanov, ki v Sloveniji traja že več kot 30 let. Podobno izmuzljivo si oblast izmika gradnji džamije na obrobju Ljubljane, pri čemer hočejo pravico v roke vzeti kar tamkašnji vrtičkarji in svoje vrtičke predstavljajo kot nacionalni interes. Sicer pa veljajo različna merila za različne verske skupnosti. Ob razreševanju pobude dveh predstavnikov verske skupnosti, ki ni Katoliška cerkev, ki sta si želela uveljaviti povračila prispevka delodajalca za socialno zavarovanje duhovnikov in redovnikov, kot piše, so pri varuhu ugotovili, da urad za verske skupnosti nima nikakršnih meril za dodeljevanje sredstev verskim skupnostim. Na pisne prošnje o razlogih urad tudi ne daje odgovorov. Direktor urada je to celo glasno potrdil. Če je država namenila določena proračunska sredstva za pomoč verskim skupnostim, mora opredeliti tudi merila in postopek za delitev. In ne tako kot do zdaj, ko je vlada privilegiranim verskim skupnostim razdelila vsa sredstva. Vsa verstva so enaka, samo da so nekatera bolj enaka - Orwell [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]] Naprej. Varovanje osebnih podatkov je ustavno zavarovana pravica in sodi med temeljne pravice in svoboščine. Če pa hkrati niso zagotovljeni učinki mehanizma nadzora in varovanja, se celoten sistem poruši. Evropska unija nam je že očitala, da še nimamo neodvisne institucije za varovanje osebnih podatkov, ki jih predvideva direktiva evropskega parlamenta. Tudi zaporniki so ljudje, vsaj tako bi morali v zaporih tudi z njimi ravnati. 42. člen zakona o izvrševanju kazenskih sankcij kot pravilo določa bivanje obsojenca v samski sobi. Saj to ni smešno, to je frapantna. V resnici so slovenski zapori prezasedeni. V ljubljanskem zavoduje bila zmogljivost presežena za 50 odstotkov, včasih pa prezasedenost presega uradne zmogljivosti za 60 do 70 procentov. Zaradi prostorske stiske so v ljubljanskem zavodu celo prostor za prostočasne dejavnosti pripornikov spremenili v bivalni zapor. V zadnjih letih - to je vse iz Hanžka in njegovih - v zadnjih letih, zlasti v letu 2001, je bilo v zavodih več smrti obsojencev in pripornikov. Odgovorni so z neverjetno lahkotnostjo pojasnjevali, da je sorazmerno veliko samomorov tudi med ljudmi na prostosti.Obsojencem in pripornikom je država vzela prostost, zato ima dolžnost sprejeti vse razumne ukrepe, da bi do primerov smrti ne prišlo. Zlasti v odmevnejših kazenskih zadevah je skoraj pravilo, da je pripornik na sodišče pripeljan vklenjen, pri tem pa izpostavljen javnosti. Takšno izpostavljanje vklenjenega pripornika je ponižujoče, saj gre za fazo kazenskega postopka, ko velja domneva nedolžnosti. Popolnoma neverjetna je zgodba, ki jo je urad varuha izbrskal na zavodu za duševno in živčno bolne Hrastovec-Trate. 54-letni mož je bil sprejet v zavod leta 1962. Leta 1989 je nevropsihiater ocenil, da "je ukrep obveznega čuvanja in zdravljenja nepotreben oziroma nima več nikake svrhe" [[konec citata]] . Kljub vsemu temu je bil varovanec leta 2001 še vedno v zavodu, čeprav ga sploh niso imeli v evidenci, morali pa bi vsako leto odločati o njem in njegovem statusu. Človek se je izgubil iz statistike pri živem telesu - "Kafka redivivus". Potem imamo tukaj center za odstranjevanje tujcev, enega v Ljubljani, drugega na Velikem Otoku pri Postojni. Torej, ta center ima že grozljivo ime samo po sebi, ki bi ga bilo treba z zakonom prepovedati. "Center za odstranjevanje tujcev" me spominja na izraz približno kot "deratizacija". Varuh je nenapovedano obiskal tako azilni dom kotcenter za odstranjevanje tujcev v Ljubljani in Postojni. Odkril je pomanjkljivosti in nepravilnosti, zlasti v Postojni. Prenatrpanost, mraz in zadušljiv zrak ustvarjajo nečloveške razmere. Ampak to ni še nič. Ob prihodu varuha je bil na Velikem Otoku oddelek strožjega policijskega nadzora, na kratko OSPN. V tem oddelku je bilo 75 tujcev, vsi pod strožjim policijskim nadzorom. Zmogljivost OSPN je 150 do 160 tujcev. Tu bivajo različno dolgo, nekateri le krajši čas, drugi pa tudi tri mesece in več. "Natančnega pregleda nimajo, saj so nam ob prihodu rekli, da v OSPN ni nobene ženske, sami pa smo našli dve" - torej varuh in njegovi. "Ena od njiju je po njenem zatrjevanju v OSPN že šest mesecev" - mislim, to je črn humor. Namreč, oprostite, jaz sem diplomiral iz črnega humorja: "Ena je po njenem zatrjevanju v OSPN že šest mesecev." "Tudi drugih stvari, ki se tičejo življenja tujcev, ni vedel v celoti povedati nihče izmed osebja. Tujci so potožili, da jim je bilo ob našem obisku prvič omogočeno, da so se lahko s kom pogovarjali. V pogovoru s tujci smo zaslutili, da večina izmed njih nima nobenih informacij ne o svojem položaju ne o postopkih, ki jih zadevajo, kakor tudi ne o drugih okoliščinah, ki jih zanimajo." In kot vrhunec: "V oddelku strožjega policijskega zapora v Postojni ni zdravnika, ki tja niti ne prihaja. OSPN nima hišnega in tudi ne dnevnega reda. Namesto na štirinajst dni jim zamenjujejo rjuhe vsake tri tedne. Presenetilo je tudi pojasnilo osebe, da odvetniki ne prihajajo na oddelek strožjega policijskega nadzora, občasno le predstavniki visokega komisariata Združenih narodov za begunce. Predstavnikom nevladnih organizacij pa, kot smo razumeli, vstop v oddelek strožjega policijskega nadzora in pogovor s tujci nista dovoljena. Varuh človekovih pravic je od posameznikov prejel različne informacije, ki se nanašajo na obravnavanje tujcev, ki želijo zaprositi za azil v Republiki Sloveniji. Nekateri so zatrjevali, da na ministrstvu za notranje zadeve obstajajo neobjavljena, se pravi skrita, navodila policiji, da se morebitnih prošenj tujcev za azil ne evidentira oziroma da se takšnemu tujcu ne omogoči, da bi takoj vložil prošnjo za azil." Tukaj se mi postavlja vprašanje, ali živimo v pravni državi. Na osnovi teh poročil varuha človekovih pravic sem prepričan, da ne živimo v popolnoma pravni državi ali sploh ne živimo v pravni državi. No in za konec samo še popolnoma nerazumljiva zgodba, zaradi katere bi morali poslati v suspenz vsaj dva ducata policistov, ki so na Župančičevi ulici prijeli voznika, ki je pred tem drvel po Ljubljani in se večkrat izognil policijski kontroli. Bil je pod vplivom mamil. Na koncu je z ukradenim avtom končal točno pred nosom policije, policaji so ga vklenili. Ko je ležal na tleh, so ga za začeli surovo mlatiti s pendreki. Očividci, ki niso prenašali te brutalnosti, so skušali umiriti policiste, so doživljali grožnje. Masaker so spremljali tudi novinarji. V Dnevniku je bila celo objavljena barvna fotografija okrvavljenega človeka, nad katerim so se policisti še vedno strašno izživljali, mlatili naprej in grozili očividcem. Čeprav so se očividci ponudili kot priče, se še do danes nikomur ni skrivil en sam las na glavi. Generalni direktor policije pa si je, kot ponavadi, pilatovsko umil roke. Zdaj pa še čisto za konec. Varuh človekovih pravic je okrcal, in to upravičeno, državni zbor, saj je ta konec leta 2001 že četrtič po njegovi uveljavitvi spremenil in dopolnil zakon o kazenskem postopku. "Prepogosto spreminjanje in dopolnjevanje zakona kaže na premalo resno delo pri pripravi procesnih predpisov," pravi varuh. Ampak varuh ne ve, da so tudi poslanci krvavi pod kožo in da bi se v velikem številu radi zapisali v zgodovino. Državni zbor bi po mojem skromnem mnenju lahko v celoti posvojil varuhovo poročilo, kajti doslej namreč ni še nobena stranka v državnem zboru niti z besedico oporekala poročilu za leto 2001. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Sašo Peče - ga ni, dr. Jožef Bernik, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Gospod varuh človekovih pravic in spremstvo, žal vas ne morem pozdraviti z imenom, ker ne vem, če ste bili predstavljeni, gospod minister, kolegice in kolegi! Za začetek bi rekel to, da premišljujem, če niso vaše človekove pravice tudi kršene sedaj, ko morate tukaj sedeti v skoraj prazni dvorani in moram reči, da treh strank sploh ni tukaj. Moram reči, da je deset poslancev, če sem prej štel in, prej je bilo šest poslank. Tako smo "ta boljši" tukaj. To je lahko tolažba. In ta del - bom pa rekel tudi to, da bi med kršitve človekovih pravic morali tudi umestiti ta naš poslovnik, ki vse te stvari omogoča. Sedaj pa k stvari. Gospod varuh, čestitam vam k dobri organizaciji poročila in seveda tudi k opravljenemu delu. Kot je bilo že rečeno, se mnoge stvari ponavljajo iz leta v leto in to je pač slaba karakterizacija za našo celotno družbo, tudi za nas politike. Ker smo pa tukaj, da skupno gradimo, bi rekel, žlahtno pravno državo v najboljšem pomenu tega pojma, mi dovolite nekaj komentarjev. Najprej bi omenil sodne postopke, ki ste jih kritizirali v vašem poročilu. Strinjam se z vašim komentarjem, da je črtanje določb o obveznem zvočnem snemanju glavne obravnave velik korak nazaj. Praksa pisanja zapisnika po nareku sodnika je arhaična. Po naravi postopka ni nujno točna in verodostojna. Mnoge stranke si ne upajo ugovarjati zapisnikov. Praksa prisotnih odvetnikov je pa taka, da navadno takoj podpišejo zapisnik, ne da bi ga pregledali in da "letijo" nekam drugam. Nedvomno je to kršenje osnovnih pravic človeka, ki stoji pred sodnikom. Drugo stvar bi tudi omenil, to, da je absolutno nerazumljivo - vsaj meni - to, kar se pri nas sprejema kot dokaz. Nisem tega mogel verjeti. Pa verjamem, zato ker sem videl. Dobro, govorite tudi o kršitvi dolžnosti pravnikov. Strokovne družbe povsod po svetu imajo svoje organizacije za obravnavanje kršitev dolžnosti svojih članov. Pri nas imamo tudi odvetniško zbornico. Ta obravnava kršitve dolžnosti pri opravljanju odvetniškega posla. Vendar poudarjate, da je neučinkovitost disciplinskih komisij pravzaprav redna stvar. Poglejte, odvetniki že po svojem poklicu ker odvetniški posel je tak, da je močan monopol in da se ga tako kot nekatere druge stroke, nihče ne upa dotakniti. Tako se te stvari rešujejo preko odvetniške zbornice, to se pravi, vrana vrani izkljuje ali pa ne izkljuje oči. Nekatere države, na to vas moram opozoriti, so ta problem vzele v roko in so prišle do nekaterih zaključkov, tako da so recimo postavile v tako razsodišče ali karkoli, disciplinsko komisijo, tudi zastopnike publike, civilne družbe in pa tudi države. Na ta način se veliko stvari reši drugače, kot bi se lahko sicer, kjer so samo pravniki navzoči. Vi omenjate 11 področij, ki so v vaši pristojnosti. S temi se strinjam. Tudi ni sporno z dejstvo, da se vaš urad kar močno ukvarja z deprivilegiranimi ali, kot pravite, marginalnimi skupnostmi. Tudi ti ljudje, ki imajo pravico do drugačnosti, in to pravico jim je treba zaščititi. Vendar, to me nagiba k temu, da omenim neko drugo drugačnost, ki je slovenska, naša in se varuh na tone odziva. Morda je ne vidi. Morda je noče videti. Take drugačnosti osebno ne vidim v nobeni drugi državi, ki jo poznam in tudi ne v tranzicijskih državah. V enem samem stavku v vašem poročilu, gospod varuh, omenjate predlog zakona o grobiščih in pravite,da ste vi v vašem uradu spremljali to zadevo, vendar posebnih pobud niste prejeli. Malo me čudi to, kajti te pobude so bile dane prejšnjemu varuhu in kje so sedaj. Kaj se je z njimi zgodilo? Ta problematika ni od včeraj, je stara že več kot pol stoletja. Ali je za vas, gospod varuh, sprejemljivo dejstvo, da puščamo že pol stoletja po vojni pobitih slovenskih državljanov in državljank v grobiščih, kjer so bili pobiti? Naj vas opozorim tudi na skrunitve medvojnih in povojnih grobov na rednih pokopališčih. Kje so ti? Kje so ostanki ljudi, ki jih je ubila komunistična revolucija, in tisti, ki so jih tukaj po vojni usmrtila vojaška sodišča? Ali ne mislite, da kršenje človeškega dostojanstva teh žrtev že pol stoletja ne spada med pristojnosti varuha? Potem je pa še ena drugačnost, ki je po naši ustavi tudi ne bi smelo biti. To pa je "državna ideologija," v narekovajih, ki temelji na pridobitvah revolucije. Paradoks pa je, da se danes uradno spreminja nekdaj uradna zgodovina, po kateri je bila revolucija sestavnidel NOB. Sedaj, po novem, se pa trdi, da revolucije sploh ni bilo. Vsak od nas ima polno pravico zagovarjati NOB ali pa misliti drugače; osebno spoštujem vse tiste, ki so padli v NOB, s tem da so branili slovensko eksistenco. Seveda so pa drugi ljudje, kimislijo drugače. Povsem nesprejemljivo pa je, da ima naša država prek sedanjih oblastnih organov uradno zgodovino, na katero prisega. To zgodovino so pisale generacije režimskih piscev. Kaj lahko o takih piscih mislimo, pa poglejmo na naše sosede, ki so imeli druge totalitarizme in kje je sedaj njihova zgodovina. Poglejte, v to državno ideologijo mora verjeti vsak državljan, če hoče biti zaposlen od države, dobiti službo. Ali ste kdaj na to pomislili? Vidim, sedaj gospod varuh odhaja; morda se bo ustavil, ker mu hočem še nekaj stvari povedati. Dobro. Kot sem rekel, če hočete službo dobiti, morate verjeti v to, vsaj na zunaj, v to ideologijo, v to vero, drugače boste pa na cesti ali boste pa kaj drugega delali. Ali ni to, tako zadržanje - in tu bi rad videl,da bi urad varuha tudi začel premišljevati - ali ni vsiljevanje takih dogem na tako fin način, verjemi ali pa ne boš imel službe, izredno kršenje človekovih pravic? To je flagrantna kršitev naših ustavnih pravic. V naši družbi nihče noče govoriti o tem. Prepričan sem, da sem že nekako označen kot fanatik in tako dalje, in bom rekel tole: ne glede na kaj bi vam povedal, da bi tudi jaz brez božje gnade, to se pravi, "by grace of god," bil tudi jaz v teh grobiščih. Zato pa imam dolžnost, da na to opozarjam. Je pa sramota, žalostno in sramotno, da vse te stvari tako globoko karakterizirajo našo družbo. Na vseh nivojih. Gospod varuh bo morda mislil o tem, kar govorim, je stvar politike. Tako je recimo, ko je šlo za preambulo ustave, da se NOB postavi v preambulo. Imamo namreč 28 svetovalcev, stroko in tako dalje, so vsi rekli, to je pa stvar politike. Niso hoteli s tem ničesar imeti opraviti, ker seveda to je imelo tudi opravka s službo po moje. Ampak reči imam, če mislijo, da je to stvar politike, da mora politika rešiti, potem lahko za vse točke, ki jih imate v vašem poročilu, rečemo, to je zadeva politike in politika naj jo reši. Poglejte, rad bi vedel, kaj boste storili, da odpravimo to barbarsko zadržanje naših oblasti do stvari, ki so se zgodile. Tukaj ne gre za nobeno zagovarjanje, nobene stvari, ne ene ne druge, ampak gre za to, da se ljudem, ki so pokopani oziroma zagrebeni, bom rekel, petdeset let, da dostojanstvo, ki jo zahteva. Vse to, kar sedaj vlada ponuja pod znakom pietete, je daleč od pietete. Samo poglejte si, kaj tisti zakon pravi, in pa, kaj vlada resnično namerava. Poglejte, kaj vse je vlada obljubljala, ko so lani odkrili grobišče v Slovenj Gradcu. Državna tožilka, policija in tako dalje. Vsi so imeli močne besede, ko so bili pred televizijskimi kamerami in potem je pa vse skupaj razvodenelo in je že več kot eno leto od tistega. In kje smo? Kje so identifikacije, kje so izdaje mrliških listov in tako dalje in tako dalje? Ja gospod varuh, ali to ni del našega življenja, ki ga je treba dejansko začeti obravnavati? Gospod varuh, upam, da bo vaš urad upošteval razne komentarje in svete poslancev, ki so govorili pred menoj in ki bodo govorili za menoj. Bolj me pa skrbi to, kaj bo naš državni zbor naredil z vašimi priporočili in kaj bo naredila vlada. Seznanjen sem s poročilom vlade na vaše poročilo. To vladno poročilo je bilo izdano 11. oktobra, torej pred dobrim mesecem. Zadovoljen sem bil, ko sem videl nekatere stvari. Ampak mislim, da moramo tukaj v parlamentu biti veliko bolj agresivni in zahtevati, da se gotove stvari premaknejo do drugega leta. Drugače bom drugo leto isto govoril kot danes, to je zapravljanje časa in pa tudi mislim, da je to kršenje vaših človekovih pravic, da morate tukaj sedeti in iste stvari poslušati. Nekateri vaši predlogi bodo nujno zahtevali spremembe v obstoječih zakonih. Upam, da bomo vsi skupaj zmogli dovolj politične volje, da se spoprimemo s temi nalogami, ki so pred nami. Vam, gospod varuh, pa veliko uspeha pri vašem delu še naprej. Upam, da boste tudi nekatere misli, čeprav so morda zelo nedobrodošle, ki sem jih rekel, upoštevane. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Branko Kelemina. [[Ga ni.]] Mag. Janez Drobnič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni vsi, ki ste v tej dvorani! Poročilo varuha človekovih pravic o pravicah državljanov in državljank Republike Slovenije. Sam ocenjujem poročilo kot zelo obširno. Je razmeroma natančno. Ta obširnost morda sledi tudi temu, da je vse več kršenja pravic, pa morda tudi to, da je naše zavedanje o varstvu pravic mnogo tenkočutneje. Znamo se bolj dobro odzvati. Kršenje pravic, ki se nanašajo na sodno in izvršno oblast. Vemo, kako je s to oblastjo, kdo jo vodi in zato je pravzaprav tudi neko poročilo o tej oblasti. Fino bi bilo, če bi državljani, ne samo tiste svoje stvari, ki se jim dogajajo v vsakdanjem življenju, da bi prebrali celoto, bi se zgrozili v tej državi. Nasprotno, poročilo bi moralo biti vsako leto manj obsežno, manjše, kar tudi nekako vsi pričakujemo, da bi se stopnja demokracije morala povečevati in tudi stopnja pravic. Dotaknil se bom nekaterih reči, to je kardinalnih reči, v sodne zaostanke, delovanje na področju socialne politike, socialne države, se podrobneje ne bom spuščal, ker so te kršitve dobro opisane in tudi enormne so. Opozoril bi na nekaj, za kar smo odgovorni tudi mi v državnem zboru, za seznam neusklajenih zakonov, za odločbe ustavnega sodišča. To je naš dolg, kolegice in kolegi, ki bi ga morali opraviti. To je tudi kršenje pravic, ki jih povzročamo tudi mi s svojim delovanjem. Mi imamo možnost, da vložimo - sam sem dva ali tri zakone vložil - v smislu tega, da se odpravi to kršenje. To je eno področje. Drugo pa so nekatere reči, ki se jih je dotaknil varuh človekovih pravic, pa sam menim, da je varuha človekovih pravic zaneslo. Nekaj stvari je takšnih, ki so vredne pozornosti. Podrobneje smo se seznanili s problematiko najemnikov denacionaliziranih stanovanj. Stanje, kakršno je, seveda še zdaleč ni urejeno. V tem so oškodovani lastniki, bodisi tisti, ki jim še ni vrnjeno premoženje, bodisi tisti, ki jim je vrnjeno, vendar so ta razmerja med lastniki in najemniki neurejena. Zagotovo ni mogoče forsirati ukrepov ali pa zahtevati določb, s katerimi bi se kršile pravice lastnikov. Treba je to storiti na tak način, da se njim pravice ne kršijo. Po drugi strani pa uvesti ukrepe, ki bodo to problematiko rešili. In takšne instrumente stanovanjska politika, socialna politika in še kakšne druge politike poznajo, vendar samo na način, da se s temne privilegira določenega sloja. To je pravilo. Torej v tem primeru, vsaj na podlagi podrobne seznanitve s predlogom varuha človekovih pravic, so šle pobude predaleč. Pobude so šle v smer, da so lahko predmet resne ustavne presoje. Pogovarjamo se o nestrpnosti. Tu bi veljalo biti previden, kakšna stališča zavzemati. Nestrpnost do strpnih in strpnost do nestrpnih. V samem besedilu to razmerje ni jasno postavljeno. To, da nekatere skupine, ki se pojavljajo na obrobju, postavljamo v ospredje, se sprašujem, če uporabljamo regulativne mehanizme, so lahko zelo sporni - zakaj bi jih privilegirali, če ni nobene podlage za to. V besedilu je navedeno glede homoseksualnosti. Sam ne nasprotujem in nimam nobenih negativnih relacij do ljudi, ki so tako življenjsko orientirani. Vendar se da iz tega razbrati neko željo, da bi morali vse dokumente predrugačiti. Glejte, tudi učbeniki, gospod Hanžek, še zmeraj držijo, da je homoseksualnost socialna patologija. Kakorkoli jo že obračate. Ja, tako. Ni pa predmet kaznivega dejanja. To je treba razlikovati. In s tem se jaz strinjam. In tako tudi je. Tudi ne zahtevam ali pa ne predlagam, da bi se kaj v tej smeri naredilo. Ampak da se stanje normalizira. Ne da bi se privilegiralo. To je drža. Saj boste imeli za komentirati. Glede ureditve začasnega bivališča ali pa državljanstva, je naša poslanska skupina izrazila svoje mnenje, kjer je prišlo do kršitev, mora država to popraviti. Ni možno pa tega popolnoma enačiti s pravico do državljanstva. Da se naša država vede, bodisi ksenofobično, bodisi diskriminatorno do ljudi, ki bi pričakovali slovensko državljanstvo. Državljanstvo te osebe imajo. Seveda bi bilo neustavno odvzemati državljanstvo nekomu, ampak te osebe imajo državljanstvo. Vstop v to skupnost državljanov Republike Slovenije pa seveda predstavlja nekatere pogoje. Lahko postanemo svetovljani in popolnoma sprostimo predpise, da kdorkoli lahko postane državljan Republike Slovenije. Vendar menim, da bi bilo takšno početje z različnih vidikov popolnoma nesmotrno, neprimerno in bi naredili krah. Pri tem pa pravzaprav ne bi nič zmanjšali kakršnakoli vprašanja glede utemeljenosti pravic. Saj si lahko vzamemo primere po Evropi. Nemčija, kako ureja problem državljanstva. Koliko živi že 30 let v Nemčiji ljudi, ki nimajo državljanstva Republike Nemčije. In zaradi tega ne postavljajo stvari na, ne vem, kakšen pediestal. Glede romske skupnosti je ustavno sodišče razsodilo, da imajo pravico do svetnika. Jaz ne bom oporekal ustavnemu sodišču, ker je pač samostojna in neodvisna in vrhovna inštanca sodne oblasti. Se sprašujem, ali smo s tem res naredili vse, ko smo tako rekoč omogočili dvojno volilno pravico, v primerjavi z ostalimi državljani, ki imajo samo eno. Mene zanima, tukaj se pa sprašujem, pri izvršni oblasti, kaj je postorila za to, da bi državljani in Romi lahko uživali pravice glede izobraževanja, socialne politike, zaposlovanja, kajti v tem so zapostavljeni. In o tem že koliko časa govorimo. Tukaj se pojavlja ključno vprašanje enakih možnostih zapostavljanja. Še marsikaj bi se dalo iz tega poročila, pa mislim, da so ostali sogovorniki že povedali. Omenjate med drugim tudi vprašanje zaščite osebnih podatkov v primeru vključevanja v sindikat. Mi smo v poslanski skupini Nove Slovenije opozorili pri sprejemanju zakona o delovnih razmerjih, da ne bi bilo dobro, da opravljajo plačila sindikalne članarine delodajalci, kajti s tem pridejo do bazičnih podatkov, kdo je član sindikata. Na to smo resno opozorili. Vendar državni zbor, pa tudi vlada ni našla tega razumevanja. Zdaj se to kaže, da imajo delodajalci to in lahko je to predmet zapostavljanja. To bi morali z večjo rahločutnostjo in predvidevanjem obravnavati. Žal se seveda v zakonu to ni zgodilo. Tukaj bi pravzaprav jaz končal z zaključno mislijo in željo, da bi bilo to poročilo za naslednje obdobje krajše, ne da bi bilo manj popolno, ampak da bi bilo manj teh kršitev, da bi Slovenija v tem smislu napredovala. Sicer pa menim, da ima poročilo vse elemente, ki so potrebni za odločanje. Hvala lepa.
Hvala, kolega Drobnič. Sedaj bi dal besedo Francu Pukšiču, pa ga ni navzočega. Nato Alojzu Soku, ki ga tudi ne vidim v dvorani. Zato dajem besedo gospodu Francetu Cukjatiju.
Hvala za besedo. Spoštovani! Ko gledam tabelo porasta pritožb oziroma obravnavanih zadev v letu 2001 v primerjavi z letom poprej, potem seveda mi takoj pade v oči stanje na področju zdravstvenega varstva. Tam je indeks porasta 204, torej več kot še enkrat več. Glede vsebine teh pobud s področja zdravstvenega varstva pa gre večinoma za klasične primere, za premalo spoštovanega načela pojasnilne dolžnosti zdravnika, za kratenje pravice vpogleda v zdravstveno dokumentacijo, saj tak vpogled je pravzaprav osnova, da se sploh lahko prične pritožbain pa seveda za kršene temeljne človekove pravice do kakovostnega zdravstvenega varstva. Tu pa so čakalne dobe, slabe aparature, neustrezen kader in podobno. Vendar ob teh številkah sem pravzaprav celo presenečen, kako malo jih je, kako malo pobud s tega področja. Že izkušnja vsakega zdravnika je, da bi morala biti ta številka najmanj pomnožena s faktorjem sto. Očitno pacienti še ne uporabljajo tega inštituta ali pa morda prej obupajo pri iskanju svojih pravic. Vesel sem nekaterih novih stvari na področju zdravstva, in sicer ugotovitev, kako je pravzaprav pomanjkljiva zdravstvena oskrba v zaporih. Problem, na katerega smo mi že opozarjali, pa je ostal brez odmeva. Namreč, v zaporih se ugotavlja kar tretjina zapornikov, ki imajo neko povezavo, resnejšo povezavo z zasvojenostjo, mamili, alkoholom in podobno. Pristop do teh zapornikov z vidika zdravljenja zasvojenosti je popolnoma neustrezen oziroma ga sploh ni. Verjetno bi bilo ta problem treba še bolj izpostaviti, še bolj opozoriti na ta problem, kajti bivanje v zaporu naj bi imelo tudi neko nalogo vzgoje, zdravljenja, iz zapora naj bi prišel človek z nekoliko drugačnim odnosom do življenja, do zdravja, okolice in podobno. Vendar to ni glavni problem, s katerim se srečujemo na področju zdravstvenega varstva. Glavni problem je pomanjkanje resnega odnosa države in državne uprave do stvari, ki so opredeljene v zakonu. Ta pomanjkljiv odnos, da ne rečem "šlampast" odnos, se kaže predvsem v pomanjkanju podzakonskih aktov. Omenjena sta dva primera, in sicer, da osebno pacienti trpijo krivico, ker ni sprejet seznam poklicnih bolezni in seznam telesnih okvar. Ta dva seznama sta še iz leta 1983 in vseh novih zadev ni notri. In tisti, ki ima neko poklicno bolezen - lep primer je navedba nekega gozdarja, ki se je pri delu okužil z borelijo in sevedapostal na podlagi borelioze invalid, nima tega statusa, namreč statusa, da gre za posledico poklicne bolezni, in je seveda prikrajšan pri plačilu, invalidnini in vsem mogočem. Ni, ker takrat, leta 1983, borelije še nismo poznali. In seveda ta zaostanek sprejemanja podzakonskih aktov je pravzaprav resnično nekaj, kjer ti oškodovani pacienti ne vedo, kaj narediti. Nihče ne prisili zakonodajalca oziroma vlado ali ministrstva, da naj to pripravijo, nihče jih ne sankcionira, če tega ne pripravijo, ampak posledice so tu: konkretne posledice na posameznih ljudeh. Mislim, da je to neodgovoren odnos. Seveda je še vrsta drugih podzakonskih aktov, ki čakajo. Poznam jih pač s področja zdravstvenega varstva, ki čakajo, in sicer podzakonski akti, ki so osnova za spremembo, za dopolnitev, za izboljšanje zdravstvenega varstva, pa do tega ne pride. Tukaj seveda ni posamezni pacient tisti, ki trpi škodo, ampak celotna slovenska populacija. Samo en primer naj navedem. Leta 1999 je bil sprejet zakon o zdravniški službi, ki pravi, da minister za zdravstvo v enem letu pripravi, določi mrežo zdravniških delovnih mest v Sloveniji. Ta mreža zdravniških delovnih mest je osnova za ugotavljanje kadrovske zasedenosti, za ugotavljanje pomanjkanja in sploh za sistematični pristop k reševanju kadrovskega deficita, tako po regijah, po krajih, kot po posameznih specialnostih na področju zdravništva. In dokler tega ni, tega pristopa ni. Mi lahko še tako govorimo - politika je zastala in vse reševanje tega problema se je ustavilo. Moram reči, da v kratkem času Bajukove vlade, tistih pet mesecev, je bila mreža za osnovno zdravstvo že postavljena, bila je samo še za "sfrizirati", verificirati ponekod na terenu in za objaviti, in sicer ne samo mreža zdravniških delovnih mest, ampak vseh poklicev v osnovnem zdravstvu in daleč je že bila pripravljena mreža zdravniških delovnih mest na sekundarnem nivoju v bolnišnicah. To je bilo oktobra leta 2000. Danes smo novembra 2002. Vse kaže, da tega podzakonskega akta še ne bo. In še bi vam jih lahko našteval, še in še, pa vendar problem je, da ne sledimo tistim sklepom, ki smo jih vgradili v zakon in zahtevali podzakonske akte. Na 20. strani je varuh zapisal takole: "Tudi v letu 2001 država ni poravnala svojega dolga na zakonodajnem področju v razmerju do oseb, ki imajo težave z duševnim zdravjem. Državni zbor še vedno ni sprejel zakona, ki bi uredil področje duševnega zdravja, vključno s pravicami, ki gredo duševnim bolnikom, kar kaže na njegovo brezbrižnost do ljudi s tovrstnim problemom." Gospod varuh človekovih pravic, s to zadnjo trditvijo pa se ne strinjam. Državni zbor sprejema to, kar predlaga vlada, kar predlagajo ministrstva. In tudi če bi državni zbor bil odgovoren, da predlaga ustrezen zakon, potem dajte to opozorilo nasloviti na vladno koalicijo. Opozicija je že mnogokrat s konstruktivnimi predlogi, ne samo z amandmaji, ampak tudi z novimi zakoni, pristopila, da bi rešila problem slovenskega zdravstva. A je bilo vedno odklonjeno, ker pač niso predlogi prišli iz pravih vrst. Zaradi tega, glede na obljube ministrstev in pa tudi navade, da pravzaprav ministrstva, ki imajo ves strokovni aparat in pa tudi nekako nastopajo v drugih primerih kot prvi predlagatelj zakonov, bi se seveda moral ta stavek glasiti: "Vlada oziroma ministrstva pa še vedno niso pripravila ustreznih predlog, kar kaže na njihovo brezbrižnost do ljudi s tovrstnimi težavami." Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo dajem zdaj Mariji Ani Tisovic, za njeno razpravo. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani vsi prisotni. Dovolite mi, da se dotaknem problema, ki je zelo razširjen po Sloveniji. Prava gotovo je tudi k vam prišla kakšna pritožba, predvsem delavk, ki jih delodajalci leta in leta zaposlujejo s pogodbami za določen čas. Poznam primer 30 letne delavke iz Prlekije, ki je v 10 letih, več ali manj v istem podjetju, sklenila kar 33 takšnih pogodb, v istem podjetju jih je 27. Trenutno je brez službe, ker si je privoščila porodniški dopust. V podjetju pa so jo, preden je potekla pogodba o deluza določen čas, odpustili. Si lahko zamislimo stisko delavk in delavcev, ko delavci z začasno zaposlitvijo ne morejo pridobiti kredita. Pri 60 tisočih tolarjev mesečnega zaslužka pa prav gotovo ne morejo varčevati za obdobje, ko ostanejo brez službe. Poleg tega živijo tako posamezniki kot cele družine pod stalnim stresom, kdaj bodo ostali brez sredstev za preživetje. Če pogledamo našo zakonodajo, takega postopanja delodajalcev z delavci ne dopušča. Praksa po celi Sloveniji, ne samo na vzhodnem delu Slovenije, pa kaže, da je takšno stanje kruta resnica. Sprašujem se, kje je tu pravna država. Ali je še kje kakšna pravna luknja, ki bi takšno stanje dopuščala? Vas gospod varuh človekovih pravic sprašujem: Kje tu vidite mesto vašega urada, da se ta problematika začne kompleksno reševati in ne samo individualno? Hvala lepa.
Hvala vam. K razpravi je naslednji prijavljen gospod Jožef Jerovšek. Imate besedo.
Pozdravljam gospoda varuha, ki ga trenutno sicer ni, ampak se bo vrnil, njegove sodelavce, ministra in vse prisotne tukaj v dvorani. Poročilo varuha človekovih pravic je prav gotovo zrcalo družbe in v veliki meri tudi zrcalo ravnanja oblasti, kajti od oblasti je največ odvisno v sleherni državi, še bolj pa v naši državi, ki je tipično tranzicijska država. Moram reči, da je to zrcalo pokazalo zanimivo sliko: da se kršitve človekovih pravic v tej državi povečujejo, da se ljudje počutijo bolj ogrožene in da imajo več vzrokov za pritožbe in obračanje na varuha človekovih pravic. Pri svojem nastopu bom šel kar po vrsti, tako kot je bilo prikazano. Tako bi iz poglavja: Ocena in spoštovanje človekovih pravic, dejal, da sem vesel, da v tem poglavju in tudi nekaterih poglavjih, da ste zelo natančno, s pravimi besedami zadeli problematiko, ki je na nek način tisto netilo in posledic in krivic, ki se dogajajo. Tako pravite, da so viri kršitev, je dostikrat dražva svojo premoč izrabila in samovoljno spreminja pravila obnašanja, pogosto pa tudi sama krši sprejete zakone To povzroča nezaupanje, strah, predvsem pa negotovost. Pri kadrovanju, pa tudi pri drugih razpisih vse prevečkrat opažamo, da ima pomembno vlogo pri odločitvah nepotizem, klientelizem, znanstva, predvsem pa merilo politične všečnosti. Pogosto je pomembnejše pripadati katerikoli politični stranki kot pa strokovnost. To povzroča negativno selekcijo zniževanja strokovnih meril in korupcijo. Moram reči, da je v enem odstavku izredno natančno povzeta problematika in upam, da bo tudi naša javnost seznanjena s to zelo natančno oceno. Problem pa je v tem, da je tisti, ki bi lahko ukrepal v tej državi, se pravi predstavnik oblasti, najvišji predstavnik oblasti, to tudi zaznal, vendar ne čutimo, da bi ukrepal. Navajam izjavo predsednika vlade in sedaj predsedniškega kandidata dr. Drnovška, januarja, pred kongresom njegove stranke, da je v njegovi stranki ogromno klientelizma. Vendar žal se je pa sedaj v predsedniški kampanji od tega na nek način ogradil. Namesto da bi pred javnostjo povedal, da je še naprej borec proti klientelizmu in bil dosleden in ga tudi pred javnostjo priznal. To se ni zgodilo. V tem poglavju omenjate tudi visoko stopnje ksenofobije. Proti ksenofobiji in nestrpnosti ni nikoli dovolj nasprotovanja in borbe. Sam sem za to, da jo sproti odkrivamo, definiramo, preprečujemo. Moram reči, da v tem trenutku je potrebno reči, da se je zgodilo nekaj. Namreč, da se mi zdi, da za nestrpnost in ksenofobijo v tej družbi ni bilo prav locirano, od kod nastaja. Pred dnevi se je zgodilo, da so na hišo ljubljanske županje in kandidatke za županjo napisali nizkotni grafit, ki vsebuje nestrpnost in ksenofobijo. Moram reči, da mi je žal, da se kaj takega pojavi. Vendar je pa na nek način dobro, kajti v tej volilni kampanji za ljubljansko županjo ali župana ne sodeluje kandidat novih demokratičnih strank. Bog varuj, da bi bil prisoten kandidat novih demokratičnih strank druge opcije; potem bi mediji razpihali - to je dosedanja praksa - in obsodili za takšno početje ljudi, ki izhajajo iz tega dela političnega prostora Po tem mi je postalo jasno, da je osnova za to nestrpnost in ksenofobijo pravzaprav v bazenu kontinuitete. To je sociološko jasno, ker je sociološko jasno in razložljivo, ker so se politični predniki teh strank gradili na delitvah. Sam dvomim, da to tegaizkustveno niso prišli in vedeli ter zaznali razni sociologi, filozofi, socialni psihologi, ki veliko pišejo o teh pojavih, imajo kolumne, pa vendar so doslej praktično vedno s prstom kazali po metodi "primite tatu" na predstavnike teh novih demokratičnihstrank. Moram reči - in to je edina kritika - da sem nekako zaznal, da je varuh tudi malenkostno politično bolj dovzeten za takšne ocene, da tu ni bil vedno dovolj uravnotežen in nevtralen. Potem imamo poglavje etike javne besede. Tudi tu je naraslo, izredno naraslo število vlog - upam, da sem pravilno prebral odstotek - 600%. To je seveda pod poglavjem ustavnih pravic, kjer je tudi jasen porast indeksa. Tudi tu sem bil pozoren na odstavek, ki pravi, "za demokratične države ni sprejemljivo, da državni organ ali njegov funkcionar skuša vplivati na objave v javnih medijih in na uredniško politiko". To je demokratičen standard, ki pa, izgleda, še ni v tej državi osvojen. Ravno pred kratkim smo brali, da je direktorica vladnega urada za informiranje urgirala,pritiskala na direktorja Slovenske tiskovne agencije, da ne sme povzeti, da naj ne bi povzel nekaterih informacij. Moram reči, da se takšni pritiski na novinarje v času volilne kampanje že poznajo. Sam močno podpiram novinarje, ker vem, da so pod pritiskom. Se pozna. To se pozna. Recimo, v času volilne kampanje, čeprav diskutira samo opozicija, pa se sploh ne pojavi potem v časopisju, v teh informacijah, da je bilo kakšno mnenje izraženo ali pa tako naprej. Pa tega niso krivi novinarji, za to so krivi pritiski, in je treba vzeti v zaščito novinarje. Potem nadaljujete "zato je v evropskih demokratičnih državah uveljavljeno načelo, ki je zlasti razvidno iz sodne prakse evropskega sodišča za človekove pravice, da mora imeti javni funkcionar veliko višjo raven tolerance do drugačnih mnenj ali celo obdolžitev na svoj račun, kot drugi državljani". Tudi to je zelo pomemben zaključek. Sam sem skoraj prepričan, da ste imeli v mislih, ko se je to pisalo, obsodbo poslanca Iva Hvalice, in hitro ravnanje sodišč in vse skupaj, kar je poseben primer v evropski praksi. Nikjer drugje se to ne bi zgodilo na tak način in bili takšni signali poslani v parlament - omejevanje javne besede v parlamentu. Glede pritiskov na novinarje moram reči, da smo bili ob aferi Petek deležni tudi izjav nekaterih veljakov, o čem bi novinarji lahko raziskovali. In to je seveda tudi pritisk na novinarje, ker je mednarodna organizacija novinarjev opozorila, da se na podlagi tega novinarji samocenzurirajo. In proti temu mora tudi varuh nastopati. Zdaj pa prehajam na področje zdravstvenega varstva. Tu je indeks 204. Tu pa se pravzaprav čudim, da gospod varuh, čeprav se nanaša na to poročilo, ampak se nekaterih kršitev - no, to je prišlo pozneje, zato jih ne more vsebovati - ni dotaknil, na primer zadeve celjske bolnišnice. To je največja, po mojem najobsežnejša kršitev temeljnih ustavnih pravic. [[Opozorilni znak za konec.]] Bom imel še čas v nadaljevanju, verjetno.
Žal ste izčrpali čas, ki ga je priglasila poslanska skupina, tudi za razpravo ob amandmajih, ki ste jih naknadno vložili. Hvala lepa. Gospod Peterle in gospod Mamić - jih ni. Sprašujem predlagatelja in morebiti predstavnika vlade, ali bi v tem delu splošne razprave želela kaj dodati? Gospod Hanžek, izvolite.
Jaz se bi zahvalil za vse pohvale, ampak naj ne bo narobe razumljeno, rajši imam kritike, ker v tem primeru pomeni spodbudo za razmišljanje, kar človek narobe naredi. Opravičujem se tudi poslancu Berniku, ker sem šel ven. Ne gre za zanemarjanje, ampak ima človek po dveh, treh urah sedenja tudi določene biološke potrebe, ki jih mora opraviti, ko je čas. Je pa tukaj še pet mojih kolegov, da so vse spremljali, tako da nismo niti ene besede zamudili. Ni bilo kakšnih posebnih težjih vprašanj, čeprav je bilo nekaj vmes za odgovoriti, ampak težko je takoj na vse odgovoriti. Rad bi pa samo morda na koncu dodal, odgovoril - vprašanje celjske bolnišnice nismo vpletli v poročilo, ker je bilo takrat že stiskano, ko se je ta problematika s celjsko bolnišnico začela. Dr. Cukjatiju, sicer ga ni tukaj, pri zakonu o duševnem zdravju bolnikov, smo parlament omenili, ker sta v parlamentu dva zakona in zaradi tega se je ustavilo v parlamentu, tako da je delno tudi parlament kriv. Morda nekaj stvari glede diskriminacije - izgleda, da niso dovolj te stvari razumljene oziroma marginalci. Mag. Drobnič, mi ne omenjamo in ne mislimo pri tem marginalci samo homoseksualca ali tujca, ki hoče slovensko državljanstvo, ampak marginalci, to je zelo veliko skupinv Sloveniji. Marginalci so delavke za določen čas, marginalci so Mariborčani pa Prekmurci, ker so daleč od Slovenije in težje pridejo do tega. Marginalci so otroci, ki si svojih pravic ne morejo, ker so odvisni, marginalci so vsi posamezniki in skupine, ki so nemočni v kolesju. Lahko jih gledamo geografsko, lahko jih gledamo socialno, lahko jih gledamo seksualno, lahko jih gledamo ekonomsko in tako naprej. Predvsem o vseh teh govorim. Ksenofobija, če pustimo odpore proti, recimo, domovom za tujce, v poročilu smo napisali predvsem kritiko, ne toliko kritiko ljudi, kot ravnanje vlade. Saj piše: "Čeprav ne moremo sprejeti odklonilnega, ponekod celo sovražnega odnosa slovenskih državljanov do ljudi v stiski, ki kažejo visoko stopnjo ksenofobije, moramo na tem mestu grajati predvsem dejanje oblasti. Skoraj ilegalno nočno prepeljevanje neznancev z enega dela Slovenije." To predvsem grajamo, da je vlada lansko leto sredi noči prepeljala in je popolnoma razumljivo, če v neko vas, kjer živi 100 ali 300 ljudi, pripelje 500 tujcev, da se ljudje uprejo in da jih je strah. To smo opozarjali. Pri tem bi tudi o netolerantnosti povedal nekaj dogodkov. S tem se boste strinjali, da niso sprejemljivi. Ko se ljudje uprejo, da bi v njihovi soseščini bil vrtec za otroke s posebnimi potrebami. Ni to enkrat, je zelo pogost pojav. Ko ne dovolijo šole za otroke s posebnimi potrebami. Ko ne dovolijo skupnosti invalidov, poškodovanih v prometnih nesrečah, rečejo "teh kripljev pa tukaj v bližini ne gledamo". Če samo to rečemo, če se samo na to spomnimo, je to zastrašljiv odnos, netoleranten odnos do šibkih. Tudi ti so marginalci in ne samo tujci in ostali. Zato bi jaz še enkrat pozval, da Slovenija čimprej naredi neko strategijo antidiskriminacijske politike, tolerance in tako naprej. Tolerantnost in netolerantnost nastaja predvsem zaradi informiranja, seznanjanja oziroma strahu pred neznanim. Neznano je pa tisto, kar pač ne poznamo. In ko se z neko stvarjo seznanimo, je odpor do nje manjši. Tukaj mislim, da je glavni problem. Ne bom polemiziral o patologiji. Morda gospodu Berniku. Namigi o vprašanju lustracije. Bil sem na Češkem pri mojem kolegu, ombudsmanu, ki ni iz vrst komunistov, ampak iz bivše opozicije, tudi zapore je v bivšem režimu prestajal. Enega največjih problemov pri kršenju človekovih pravic ravno povzroča lustracija, ki so jo na Češkem povzeli. Ker vse povprek ljudi meče, kaznuje in mi je prav rekel, da smo lahko srečni, da v Sloveniji tega nimamo. Ampak to tudi ni stvar varuha, ampak zakona, ki ga parlament pač ni sprejel. Veliko je bilo tudi še kakšnih namigov, predlogov, to bomo potem proučili in če bomo videli, da smo naredili napake, jih bomo pa popravili. Vseeno pa še na koncu, hvala lepa za dolgo in izčrpno razpravo.
Hvala lepa, gospod varuh. Še dva predstavnika vlade sta želela besedo. Najprej dajem besedo državnega sekretarju na ministrstvu za zdravje, gospodu Simonu Vrhuncu, izvolite.
Hvala, gospa predsedujoča. Spoštovani poslanci in poslanke, spoštovani varuh človekovih pravic in njegovi sodelavci. Kar nekaj razprave je bilo na temo zdravstvenega varstva in na probleme, ki se pojavljajo s tega področja. Čeprav bi le želel mogoče tukaj izpostaviti se z oceno, da v samem poročilu to področje ni tako kritično ocenjeno, kot bi se mogoče iz razprave dalo zaznati. Naj pa le rečem, da pa že sama razprava o tej temi, kaže na to, kako je varstvo pravic državljanov občutljivo področje. In dolžina razprave in način, na kakršen se o tem razpravlja. Ko gre za zdravje posameznika, posameznega državljana, je jasno, da je potem to še toliko bolj občutljiva tema. In vlada in ministrstvo za zdravje se seveda tega močno zavedata. Zato k temu vprašanju pristopata na precizen, natančen, delikaten in pa prefinjen način Pripravili smo že predlog zakona o pritožbenih postopkih v zdravstvu, s katerim zajemamo marsikaj tega, kar je bilo danes kritiziranega. S tem zakonom nameravamo uveljaviti enostavnost pritožnih postopkov. Nameravamo uveljaviti možnost reševanja sporov že v predhodnem postopku. Se pravi, v postopku s pomiritvijo. In ne nazadnje, uvajamo tudi zagovornike pacientovih pravic po posameznih zdravstvenih regijah, ki naj bi pomagali pacientu pri uveljavljanju njihovih pravic s področja zdravstvenega varstva. Ta zakon, ki naj bi šel v vladni postopek naslednji teden in ki ga boste mogoče dobili v državni zbor v postopek še letošnje leto, če bo dovolj časa, bo odgovoril na marsikaj, kar je bilo danes skozi te razprave izpostavljeno. Na eno vprašanje je že sam varuh odgovoril oziroma na eno kritiko, to je kritika o zakonu o pravicah duševnih bolnikov. Dejansko so ti predlogi že v državnem zboru. Naj rečem le toliko, da ta zakon, ki ga bomo mi predlagali, bo vsaj delno pokril tudi to področje. Kar se tiče mreže zdravnikov, ki je bila tudi omenjena kot nespoštovanje zakonskih obveznosti. Mreža je pripravljena. Ravno tista, ki jo je dr. Cukjati omenjal. Ampak naj le rečem, da to je mreža, ki pomeni dejansko stanje. Kakšno je pa tisto stanje, ki naj bi ga imeli v Sloveniji, to je pa težje vprašanje. To je pa vprašanje, ki je odvisno od različnih mednarodnih primerjav, od tega, koliko smo v Sloveniji pripravljeni sprejeti mogoče tudi to, o čemer smo se posredno danes pogovarjali, to se pravi tuje delavce, da bodo mogoče pomagali pri razreševanju problematike manjka zdravstvenih delavcev, in pa, koliko smo zdravstveni delavci pripravljeni sprejeti, da pomanjkanje pomeni tudi mogoče neko žrtvovanje v nekem drugem smislu, to je takrat, ko hočeš uveljavljati svoje pravice iz delovnega razmerja. Zaenkrat toliko. Naj se v bistvu vrnem k tistemu svojemu izhodišču, da varstvo pravic je na našem področju dejansko zelo delikatno, da se ga zavedamo in da zelo veliko tega, kar je bilo izpostavljeno, še enkrat rešujemo z zakonom, ki ga boste kmalu dobili v obravnavo.
Hvala lepa. Minister za pravosodje, gospod Bizjak. Izvolite.
Gospe in gospodje! Dovolite mi najprej dve tri opombe na koncu te res dolge razprave, ki mislim, da podčrtuje pomen varuhovega poročila. Še nekaj s strani vlade, ki je bila seveda največkrat omenjena v tej več kot triurni razpravi. Seveda je poročilo varuha človekovih pravic lahko v prvi vrsti orodje opozicije, ker je brez dvoma kritično do vlade in na ta način je možno poudariti določene pomanjkljivosti. Ne zdi se mi pa nič pohujšljivega, da so nekatere navedbe zelo resno vzeli tudi predstavniki pozicije. Prav je, da ste zakonodajalci občutljivi do problemov in prav je, da se tudi tukaj ustvarja sistem zavor in ravnovesij, da boste takrat, ko bo vlada morda nespretno predlagala kakšno rešitev, opozorili na to. Poročilo varuha je slika, je odraz stanja v državi, vendar pa resnici na ljubo želim opozoriti, da to le ni celovita slika, da je to tisti črni del slike, ker varuh človekovih pravic le ni nabiralnik za pohvale. Tak del odzivov posameznikov ne pride niti do varuha, kaj šele v poročilo. Tudi pogosto omenjena trditev, da gre za več kršitev, jaz mislim, da ni tako zelo očitna, ali pa vsaj, da ni razvidna. Namreč, niti dolžina poročila, torej obseg poročila ne more biti merilo za število kršitev. Morda bi lahko deloma v ta namen vzeli število pritožb, ki pa, kot sem natančno zdaj gledal, se vendarle povečuje, in to že zadnjih nekaj let, vsekakor pa nedrastično. Lahko bi morda vzeli za merilo stanje človekovih pravic, število utemeljenih ali delno utemeljenih pritožb, vendar pa celo pri tem kazalcu lahko ugotovimo, da je bilo teh v zadnjem letu manj. Tega ne govorim zato, da bi želel ekskulpirati vlado da bi ji želel zatrditi, da vse tisto, kar je bilo govora o nepravilnosti, o kršitvah, o pomanjkljivostih, ne drži. Vendar želim samo reči, da tudi neke posplošene in poenostavljene ocene ne bi bile na mestu. Tolerantnost je bila pogosto omenjena. V imenu vlade moram reči, da strpnosti ni mogoče zaukazati, je pa seveda zelo pomembno, da se sankcionira nestrpnost, kadar je to možno na osnovi zakonodaje. Na drugi strani - tudi to je bilo omenjeno - želim poudariti, da je vlada predlagala takšno spremembo zakona o lokalni samoupravi, ki je zagotovila učinkovito uresničitev odločbe ustavnega sodišča glede romskega zastopstva. V naši ustavi je določba o posebnih pravicah romske skupnosti in v želji, da ne bi prišlo do ponovnega izigravanja uresničitve te določbe pri predstavništvu, je vlada prišla z, rekel bi, dovolj eksplicitnim predlogom, utemeljenim na določenih podatkih, ki je pa žal izzval določene negativne reakcije. Sam računam, da bo tudi takšen pristop prinesel nek korak naprej, po eni strani k uresničevanju pravic, po drugi strani pa, upam, po tem prvem negativnem odzivu, tudi k večji medsebojni strpnosti, tudi do te večkrat nekolikanj stran odrinjene narodne skupnosti oziroma etnične skupnosti. Glede dileme, ali varnost ali človekove pravice, lahko zatrdim, da v vladi tu ni kakšnega kolebanja. Eno in drugo mora biti usklajeno. Ne gre za to, da bi tudi po 11. septembru 2001 delali koncesije na strani človekovih pravic na račun varnosti. In zdaj k nekaj konkretnim navedbam oziroma vprašanjem ali poudarkom. Glede izdajanja podzakonskih aktov. Vlada je lani to prvo opozorilo varuha, ki pa ni bilo prvo, vzela zelo resno. In zdaj se po eni strani skuša odpraviti vse zaostanke, po drugi strani pa skuša načrtovati delo in oblikovati osnutke predpisov tako, da bi bili lahko tudi podzakonski akti izdani v primernem roku. Upam, da bo ta aktivnost, ki razumem, da je trdna odločenost celotne vlade, tudi trajna in da bo na ta način privedla k temu, da bo ta očitek postal povsem nepotreben. Veliko je bilo govora o sodnem varstvu, o sodstvu. Glede tega smo precej napisali tudi v odzivu vlade, pa vendarle nekaj besed. Po eni strani ni potuha sodstvu, če vlada in tudi pristojno ministrstvo odločno nasprotuje ukinitvi trajnega mandata. Tudi trajni mandat je del civilizacijskih pridobitev in garant za demokracijo. Na drugi strani pa ni res, da ni premikov. Premiki so, tako glede samega zavedanja problematike - tu hočem omeniti poročilo o sodnih zaostankih in ukrepih za odpravo pripravljeno s strani vrhovnega sodišča in ministrstva, ki izhaja ravno iz dejstva, da stanje na tem področju še ni v redu, da pravica do sodnega varstva še ni vsepovsod in v celoti uresničena. Glede tega je ministrstvo tudi precej kritično, ko obravnavamo tudi podatke, ki govorijo o trenutnem stanju v sodstvu. Tukaj so včasih ponovno razlike v gledanju med vrhovi sodstva in ministrstvom. Ravno danes beremo trditve, da sodstvo deluje normalno. Jaz temu lahko pritrdim, vendar seveda z dodatkom, da včasih in ponekod premalo učinkovito. Naprej, da se mora država približati posamezniku, imeti smisel za malega človeka, se ustrezno organizirati. Vlada izvaja številne aktivnosti v okviru tako imenovanega programa za odpravo administrativnih ovir, ki ga nekateri nekoliko ironizirajo, tudi na način posebnegapoudarjanja tistih, ki so se pri pozitivnem dobrem odnosu do državljanov posebej izkazali. Seveda je to obsežen in dolg postopek že samo v tem, da se ustrezno izboljšujejo predpisi in na drugi strani, da se ustrezno spreminja tudi mentaliteta javnih uslužbencev, ravno v tisto smer, ki je bila tukaj poudarjena, to je, da je država zaradi ljudi, ne ljudje zaradi države. Naprej, glede lani sprejetega sklepa, povezanega s po vojni pobitimi osebami. Tukaj bi rad samo opozoril na tisto, kar je vlada dala v svojem poročilu o izvajanju teh sklepov. Mislim, da je bilo vloženega kar precej napora, da bi se zakon o vojnih grobiščih, kakorkoli ga tu ocenjujete, oblikoval na način, ki bi bil ustrezen, ki bi bil pieteten. Zdaj ta zakon tu stoji pred drugo obravnavo in mislim, da je to obžalovanja vredno. Če bi ta visoki zbor ugotovil, da rešitve niso primerne, bi bilo najbrž bolj prav, da ga zavrne, kot da ga odlaga. To je tukaj na koncu moje osebno mnenje, glede tega se v vladi nismo opredeljevali. Za rešitev problematike odlaganje ni ravno najboljša pot. Glede usklajevanja zakonov z ustavo - imeli ste pri obravnavi na odboru za notranjo politiko pregled, kako je s trenutnim stanjem. Temu vprašanju je posvečena velika pozornost vlade. Če bi primerjali, koliko je bilo pred enim letom primerov, da je pretekel rok za uskladitev, in koliko jih je zdaj, mislim, da vendarle lahko zatrdim, da gre za izboljšanje stanja. Tudi denacionalizacija je bila omenjena. Vlada pripravlja načrt za zaključek tega procesa, ker je za to seveda skrajni čas. Je pa težav kar nekaj in ni samo vprašanje volje, ali bo stvar zelo kmalu končana ali ne. Glede okolja - to vprašanje pa je gospa Črnugljeva posebej izpostavila. Poročilo o stanju okolja bo predstavljeno naslednji petek, in je trenutno sicer v medresorski obravnavi. Problem prenapolnjenosti zaporov deloma korenini tudi v pomanjkanju oziroma odsotnosti prehodnih določb zakona o izvrševanju kazenskih sankcij, sprejetem v letu 2000, ker preprosto tudi finančnih možnosti za takojšnjo uresničitev žal takrat ni bilo. In mogoče samo še ena stvar, da smo že spet pri zaporih, in s tem bom končal. Zelo intenzivno je prizadevanje, da se ustrezno uredi zdravstvena oskrba v zaporih, predvsem na način vključitve te oskrbe v sistem javnega zdravstva, z ustreznim nadzorom in vsem drugim, kar temu pritiče. Hvala lepa za temeljito obravnavo in upam, da so ta pojasnila vsaj malce pripomogla k celovitosti.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci, samo dovolite, mogoče bom sama pomagala pri tej zadregi. Dejstvo je, da je bilo ob obravnavi 7. rednega poročila možno do priporočil, ki so bila sprejeta v okviru odbora za notranjo politiko, se pravi predlog priporočil, na poglavja poročila možno vlagati amandmaje do začetka obravnave te točke na državnem zboru. Torej smo predloge amandmajev, ki jih je vložila poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in poslanec Jožef Jerovšek, dobili na klopi. Nesporno je, da so vse poslanske skupine v okviru te točke predviden čas, seveda ne zavedajoč se, da bodo amandmaji prišli na mizo, porabile. V tem primeru menim, da je primerna situacija, da uporabim 67. člen, in sicer njegov šesti odstavek, da lahko državni zbor na predlog predsedujočega odloči, da se čas za obravnavo točke oziroma razpravo podaljša, vendar ne več kot za eno uro. Edini čas, ki ga, glede na to, da imamo v nadaljevanju že precizirane ostale točke, vidim, je pred glasovanjem o tej točki v večernem delu ob glasovanju. O tem mora odločiti tudi državni zbor. Če je kakšna situacija po moji oceni primerna za tovrstno uporabo poslovniške določbe, je bila danes ta, ker so amandmaji, kar zajetno število, prišli na klopi, ker poslovnik to omogoča. Če dovolite, bi zaradi dveh razlogov prekinila to točko - ker smo porabili ves čas v okviru splošne razprave, ki jo tudi - dovolite, gospod Bernik, da zaključim - ki jo tudi zaključujem, in bi seveda obravnavo, razpravo, ki sledi, to je možna razprava o predlogu priporočil in vloženih amandmajih, opravili, upoštevaje seveda odločitev državnega zbora, da podaljšamo maksimalno do ene ure obravnavo te točke v večernem delu pred glasovanjem o amandmajih in predlogu priporočil. Predsedujoči si sme vzeti pravico, da to predlaga. Predlagam torej, v skladu s poslovnikom, da prekinemo to točko, da državni zbor zvečer, v času, ko bomo odločali, odloči o tem mojem predlogu, in v nadaljevanju v okviru časa, ki ga bomo odmerili do ene ure, opravimo razpravo o vloženih amandmajih in o predlogu priporočil matičnega delovnega telesa. V okviru redno odmerjenega časa nam je le-tega zmanjkalo. Dr. Bernik, izvolite.
Proceduralno. Rad bi vedel, če imam pravico odgovoriti na namerno zavajanje gospoda varuha, ki mi je odgovarjal na nekaj, česar sploh nisem prinesel na dan, mimo vsega drugega pa je šel mimo. Jaz protestiram proti takemu ravnanju, zlasti s strani človeka, ki bi moral vedeti, za kaj gre pri kakšni stvari. Ali imam pravico?
Hvala lepa. Dr. Bernik, če ste me pozorno poslušali, že za dve minuti prekoračujemo to točko. Izrabljam poslovniško možnost in predlagam državnemu zboru, da v večernem delu razpravo o predlogu priporočil matičnega delovnega telesa in amandmajih, ki se dotikajo vseh vprašanj, ponovno odpremo v roku do ene ure.V tem času boste lahko svoje nestrinjanje oziroma napačno razumevanje tudi razčistili s spoštovanim gospodom varuhom človekovih pravic. Hvala lepa. Najlepša hvala za sodelovanje, spoštovani. Če smo se prav razumeli, v večernem delu bo državni zbor nadaljeval z razpravo o vloženih amandmajih in tudi prijazno vabljeni k tej točki. Mi pa nadaljujemo in prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2000. Predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2000 je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavnici vlade, državni sekretarki v ministrstvu za finance, mag. Heleni Kamnar. Izvolite.
Spoštovani poslanci in poslanke! Pred vami je predlog zaključnega računa proračuna za leto 2000, ki je prišel v obravnavo v državni zbor na začetku januarja meseca leta 2002. Ves ta čas do tega trenutka je potekala razprava, kar nekaj sej je bilo v okviru komisije za nadzor proračuna državnega zbora in v okviru te komisije je bilo samo revizijsko poročilo zaključnega računa proračuna tudi naknadno dopolnjeno. Morda v kratkem predstavim ključne točke, ki izhajajo iz zaključnega računa proračuna in predstavljajo pravzaprav sliko izvršitve proračuna v letu 2000. Sprejeti proračun je temeljil na osnovnih ciljih, izhodiščih in usmeritvah makroekonomske politike, ki so izhajale iz proračunskega memoranduma za leto 2000. Dosežena gibanja makroekonomskih agregatov so vplivala na nižjo realizacijo proračunskih prihodkov in celotnih javnofinančnih prihodkov v letu 2000, hkrati pa so pogojevala tudi višjo rast plač in višjo rast socialnih transferov, kot je bilo predvideno v proračunu za leto 2000. Posledica takšnih makroekonomskih gibanj, ki so bila v pretežni meri rezultat drugačnega gibanja domače potrošnje, izvoza in uvoza od načrtovanega, je bila da se je leto 2000 končalo z bistveno nižjimi prihodki za približno 37 milijard, kot je bilo prvotno načrtovano. Ker v letu 2000 ni bil sprejet rebalans proračuna, ki bi uravnotežil prihodkovno in odhodkovno stran, je vlada posegla po instrumentu začasnega uravnavanja prihodkovne in odhodkovne strani na ta način, da je prerazporejala proračunske odhodke na tiste segmente, ki so pomenili zagotavljanje zakonskih obveznosti, in na ta način izpolnila pravzaprav vse zakonske obveznosti, ki so izhajali iz zakonodaje in iz proračuna. Na drugi strani pa končala leto na ta način, da se je velik del neporavnanih obveznosti iz leta 2000 preneslo v leto 2001. Teh obveznosti je bilo za približno 24,5 milijarde tolarjev. To je seveda kasneje pogojevalo tudi težave v realizaciji proračuna 2001, predvsem pa pri njegovem oblikovanju. Ampak o tem bomo govorili ob zaključnem računu proračuna za leto 2001. Revizija zaključnega računa je ugotovila nekaj pomanjkljivosti v samem zaključnem računu, ki se v pretežni meri nanašajo na neuresničevanje bruto načela, ki je zapisano v zakonu o javnih financah. Pri izvrševanju finančnih načrtov posameznih proračunskih uporabnikov pa so bile ugotovljene tudi napake, saj je, mislim, da deset neposrednih proračunskih uporabnikov imelo po reviziji izvrševanja proračuna negativno mnenje oziroma mnenje s pridržkom. Najbolj pogoste napake, ki so bile ugotovljene v postopku revidiranja, so bile napake pri izplačilu plač, napake pri izvrševanju zakona o javnih naročilih in nekatere druge, bolj tehnične napake, kjer ni šlo za nenamensko ali zlonamerno drugačno rabo sredstev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zaključnega računa je obravnavala komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ kot matično delovno telo. Besedo dajem podpredsedniku, gospodu Marku Diaciju, da predstavi poročilo komisije. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Komisija Državnega zbora Republike Slovenije za nadzor proračuna in drugih javnih financ je na 16. seji dne 11.6.2002, na prvem nadaljevanju 14.6.2002, na drugem nadaljevanju 20.6.2002 in na tretjem nadaljevanju 16. seje dne 15.10.2002 obravnavala predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2000. Predsednik komisije je v uvodu opozoril, da mora komisija pri ocenjevanju zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2000 vzeti za osnovo za razpravo predvsem mnenje računskega sodišča Republike Slovenije, ki ga je to podalo v revizijskem poročilu o zaključnem računu. Da bi komisija lažje razpravljala o poročilu računskega sodišča, je predsednik komisije zaprosil predsednika računskega sodišča, da komisiji obrazloži metodiko revidiranja zaključnega računa proračuna. To je ta storil pisno in ustno. Predsednik računskega sodišča je pojasnil, da je revizija zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2000 obsegala revidiranje splošnega dela zaključnega računa in revidiranje pravilnosti izvrševanja finančnih načrtov posameznih neposrednih proračunskih uporabnikov. V reviziji splošnega dela zaključnega računa je računsko sodišče preverilo bilanco prihodkov in odhodkov, račun finančnih terjatev in naložb, račun financiranja. Cilj te revizije je bil preveriti, ali izkazi splošnega dela zaključnega računa izkazujejo pravilno in resnično sliko. Na podlagi opravljene revizije je bilo izdano revizijsko poročilo z mnenjem s pridržkom. Poleg tega pa so z namenom revidiranja pravilnosti izvrševanja finančnih načrtov pri posameznih neposrednih proračunskih uporabnikih opravili 19 posamičnih revizij, v katere so zajeli 15 ministrstev in 4 vladne službe. Cilj teh revizij je bil preizkusiti, ali so revidiranci pravilno izkazali odhodke v zaključnem računu finančnih načrtov za leto 2000 in, ali so revidiranci izvrševali finančne načrte za leto 2000 v skladu s predpisi. O izkazovanju odhodkov so podali 13 pozitivnih mnenj, 4 mnenja s pridržkom in dve negativni mnenji. O pravilnosti izvrševanja finančnih načrtov pa so podali 3 pozitivna mnenja, 10 mnenj s pridržkom in 6 negativnih mnenj. V razpravi je bilo najbolj izpostavljeno vprašanje celovitosti revizije in obravnave zaključnega računa. Ugotovljeno je bilo namreč, da je računsko sodišče Republike Slovenije v revizijskem mnenju o zaključnem računu proračuna za leto 2000 upoštevalo le revizijo splošnega dela proračuna. Računsko sodišče je sicer revidiralo tudi 19 neposrednih proračunskih uporabnikov in o njihovem poslovanju podalo ločena mnenja. Za nekatere od njih tudi negativna, vendar teh mnenj ni upoštevalo pri podajanju mnenja o izvrševanju zaključnega računa proračuna kot celote. [[Opozorilni ton.]] Računsko sodišče je menilo, da revizija zaključnega računa proračuna vsebuje revizijsko poročilo o splošnem delu proračuna in revizijska poročila o poslovanju 19 proračunskih uporabnikov. V skladu s tem je računsko sodišče poslalo na vlado dopolnjeno revizijsko poročilo, poročilo o splošnem delu proračuna, 19 revizij proračunskih uporabnikov in dodatna pojasnila, vlada pa se je s takim revizijskim poročilom seznanila in dopolnila predlog zaključnega računa proračuna. Tako je vlada dodatno posredovala v državni zbor dopolnjeno celovito revizijsko poročilo in sklepe, ki jih je ob tem sprejela. Vlada je posredovala tudi popravke obrazložitev posameznih proračunskih uporabnikov, ki jih je v prejšnjih obravnavah ugotovila komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ. S temi dodatnimi gradivi je po mnenju komisije šele možno sprejeti zaključni račun proračuna za leto 2000 na seji državnega zbora. Komisija je po koncu razprave sprejela nekatere sklepe iz svoje pristojnosti. Navedeni so v poročilu komisije. Komisije nadalje predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije, da v skladu s 168. členom poslovnika državnega zbora sprejme zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2000. Poleg tega pa komisija z namenom, da se izboljša kvaliteta poročanja o izvrševanju državnega proračuna, predlaga državnemu zboru v sprejem dvasklepa, ki sta navedena v skupnem poročilu komisije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Temu sledi razprava. Najprej predstavitev stališč poslanskih skupin, potem razprava poslank in poslancev, in sicer vse v okviru časa, ki so ga poslanske skupine priglasile: LDS 25, SLS 3, Nova Slovenija 10, DeSUS 5 in SNS 10 minut. Najprej ima besedo gospod Ivan Kebrič, ki bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka, sodelavec, kolegice, kolegi! Pred nami je zaključni račun, poročilo o izvrševanju proračuna v letu 2000. Globalna bilanca javnega financiranja in državni proračun za leto 2000 so bili pripravljeni na podlagi izhodišč, ciljev in usmeritev proračunskega memoranduma za leto 2000. V njem je vlada Republike Slovenije opredelila ključne cilje makroekonomske politike, dinamične gospodarske rasti in je hkrati napovedala nadaljnjo zniževanje stopnje inflacije. Vlada je za cilj svoje politike oblikovala proračunsko usmeritev, določila zniževanje inflacije in spodbujanje gospodarske rasti ter seveda ob podpori fiskalne in proračunske politike za zadrževanje celotnega javnofinančnega primanjkljaja v letu 2000 na ravni 1% bruto družbenega proizvoda. Vlada je v predlogu svojega proračuna podrobno predstavila posamezna makroekonomska izhodišča, skupaj z oceno doseženih gibanj. Natančnejši pregled zaključnega računa proračuna za leto 2000 kaže, da se pripravljavec ni izognil vrsti napak, ki kažejo na že kar prislovično slabost v upravljanju javnih sredstev, ki jih zagotavlja proračun. V bilanco prihodkov in odhodkov niso bili vključeni prihodki iz presežka prihodkov nad odhodki Banke Slovenije in obresti od izdaje obveznic Republike Slovenije [[16.]] . Prav tako so bili premalo izkazani tekoči odhodki. Predlagatelj je preveč izkazal investicijske odhodke in premalo investicijske transferje [[primer: Savske elektrarne]] . Pripravljavec proračuna tudi ni bil dovolj skrben, ko je prikazoval finančne terjatve in naložbe. Tako so bili premalo izkazani prejemki in hkrati preveč izkazani izdatki za povečanje kapitalskih deležev. Računsko sodišče je v svoji reviziji izreklo o zaključnem računu proračuna za leto 2000 mnenje s pridržkom Vedeti moramo, da je v nekaj primerih od 19 posamičnih poročil, ki se nanašajo na posamezne proračunske porabnike, računsko sodišče izdalo kar negativno mnenje. Predstavnik računskega sodišča je opozoril na pomanjkljivo delovanje notranjih kontrol ministrstev na področju dodeljevanja proračunskih sredstev končnim uporabnikom. Ker ugotavljamo, da le-te ne delujejo zadovoljivo, smo v DeSUS-u zaskrbljeni, ker notranje kontrole še ne delujejo ustrezno. Razumemo sicer, da se pravi sistem notranjih kontrol šele vzpostavlja, vendar počasnost na tem področju dopušča možnost nekontroliranega ravnanja z javnimi sredstvi. Po mnenju DeSUS-a bi učinkovitejše delovanje notranjih kontrol po eni strani zagotovilo večjo zakonitost delovanja in transparentnost uporabe javnih sredstev, kar bi se po našem mnenju odrazilo tudi v racionalnejši in zmanjšani porabi in bi bila posledica več prihrankov. Iz stalne proračunske rezerve je razvidno, da ta nikdar ne zadošča za potrebe, določene z zakonom. Različne škode, katastrofe, nesreče terjajo vedno več sredstev, zato v DeSUS-u menimo, da bi bilo treba oblikovati sistemsko zakonodajo, ki bi spodbujala državljane, da se zavarujejo zoper naravne nesreče in bi se s tem marsikaj prihranilo v proračunskih rezervah. V DeSUS-u menimo, da naj bi vlada Republike Slovenije v bodoče ob predložitvi zaključnih računov proračunov upoštevala sedanje ugotovitve računskega sodišča ter da bi njihove revizije ali njihove revizijske ugotovitve uporabljala za odpravo sedanjih zaključnih računov, in sicer njihovih pomanjkljivosti. Prav tako pa menimo, da naj vlada Republike Slovenije pospeši oblikovanje sistema notranjih kontrol ter hkrati zaostri odgovornost nosilcev teh nalog. Po našem mnenju
Gospod Kebrič, se opravičujem, [[...]]
ni dopustno, da se s proračunom gospodari tako po domače. Hvala.
Hvala lepa. Lepo prosim, da se res držite odmerjenega časa, ki ga rezervirate, drugače pridemo v deficit. Socialdemokratsko stranka, stališče naj bi predstavil gospod Kelemina. [[Ga ni.]] Slovenska ljudska stranka, tudi ne. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Sašo Peče. Izvolite.
Spoštovani prisotni. Kaj je zaključni račun proračuna Republike Slovenije in kaj se zgodi, če ga ne sprejmemo? Odgovor na prvo zadevo je konkretno, nič se ne zgodi, če ga ne sprejmemo. Nima nobene posledice. Zaključni račun je pač eden izmed tistih aktov, v katerem ta državni zbor ob potrditvi, kar je bila do sedaj praksa, kljub ugotovitvam računskega sodišča, ki se po eni strani lahko razumejo tudi kot nezaupnica vladi, nezaupnica tistim oddelkom oziroma institucijam, katerim mnenja so bila izdana z zadržkom ali negativno, pač ne bo zgodilo nič in ta državni zbor ga bo tudi vnaprej sprejel. V Slovenski nacionalni stranki zaključnega računa ne bomo potrdili, ker se nam zdi to popolnoma nesmiselno, saj bi s tem kvečjemu dosegli to, da bi slovenska vlada, ministrstvo za finance, s tem tudi od posamezne politične stranke pridobilo zeleno pot za svojo finančno politiko. Prepričani pa smo, da je finančna politika v tej državi negativna in škodljiva za sedanjost in pa za bodoči razvoj. S tem, ko se potrjuje zaključni račun Republike Slovenije za leto 2000, se po naši oceni ne doseže ničesar drugega, kot, prvič, da je to potrditev politike javnih financ, za katero pa vsi v sebi vemo, da je nepravilna in da vodi le do zadolževanja, ki se v končni fazi pozna v javnem dolgu in pa v razprodaji državnega premoženja. Drugič pa to pomeni, mogoče malo bolj konkretno, potrditev bodoče proračunske politike, ki se kaže le v sistemu enostavne indeksacije dvigovanja obstoječih postavk brez izvirnosti. V Slovenski nacionalni stranki ne bomo potrdili zaključnega računa. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč, se opravičujem, stališče poslanske skupine Nove Slovenije, bo predstavil mag. Janez Drobnič, izvolite.
Lepo pozdravljeni, zlasti pa predstavniki vlade, ki so se nam pridružili pri tej točki. Ob razpravi zaključnega računa za leto 2000 je treba državni zbor in slovensko javnost opozoriti, da je naša mlada slovenska država na najnižji stopnji razvoja prav na področju, ki se mu reče javno polaganje računov pred davkoplačevalci. To se kaže najprej v tem, da nikoli doslej državni zbor ni uspel zaključnega računa državnega proračuna obravnavati pred obravnavo sprejema načrta proračuna za prihodnje proračunsko leto. Kaže se tudi v tem, da ga še nismo sprejeli pravočasno v državnem zboru, do 1. oktobra leta, ki sledi proračunskemu letu, za katero se sprejema zaključni račun, kot to določa zakon o javnih financah. Ali je res mogoče, da je dober gospodar nekdo, ki ga ne zanima, ali so bili njegovi načrti uresničeni zakonito, gospodarno, učinkovito in uspešno? Vse to kaže na to, da večino v državnem zboru ne zanima, kako se izvršuje tisto, kar formalno potrjuje s sprejemom načrta proračuna. Ne zanima je, kaj v svojih revizijskih poročilih ugotavlja vrhovna revizijska institucija, računsko sodišče Republike Slovenije. Tudi računsko sodišče je institucija, ki svoje poslanstvo postopno dograjuje. Ali je lahko pri tem sploh uspešno, če parlamenta ne zanimajo revizijska poročila o izkazih in izvršitviproračuna, kdaj jih predloži, ali pri tem zamuja in, seveda, kaj v njih ugotavlja. V takih razmerah se lahko srečujemo tudi s tem, da računsko sodišče neprestano spreminja metodiko podajanja revizijskih mnenj k zaključnemu računu proračuna, čeprav za to ni nobenih objektivnih razlogov, nobenih sprememb predpisov. Tako se je komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ, ki je v letu 2002 obravnavala dva zaključna računa državnega proračuna, za leto 2000 in 2001, srečala z dejstvom, da je računsko sodišče revizijsko mnenje za zaključni račun 2000, ki ga danes obravnavamo, podalo najprej le na splošni del zaključnega računa, ne da bi pri tem upoštevalo revizijska mnenja, ki jih je izreklo posameznim ministrstvom. Ta pa so bila tudi negativna in s pridržkom. Na podlagi razprave in argumentov v komisiji je računsko sodišče potem sicer ugotovilo, da je le ravnalo narobe, ter nam s popravkom sporočilo, da moramo poslanci v državnem zboru danes pri tej obravnavi upoštevati tako revizijska mnenja, ki jih je izreklo posameznim ministrstvom, kot tudi revizijsko mnenje, ki ga je izreklo splošnemu delu proračuna za leto 2000. Kakšno je skupno revizijsko mnenje za zaključni račun 2000, sicer ne vemo, lahko bi mu rekli mnenje s pridržkom. Za argumentiranje neupravičenih sprememb metodike podajanja revizijskih mnenj s strani računskega sodišča moram povedati, da je računsko sodišče nasprotno zaključnemu računu za leto 2001, ki ga bo, upam, državni zbor obravnaval, izdalo le skupno revizijsko poročilo in skupno revizijsko mnenje za vlado za leto 2001 kot celoto. To mnenje je negativno. Na podlagi popravkov upoštevanja revizijskih mnenj za leto 2000 je tudi vlada formalno ponovno obravnavala ta mnenja posameznih ministrstev, za izvrševanje proračuna leta 2000 in sprejela nekaj sklepov, ki se nanašajo na tako imenovana popravljanja, dejanja, popravljalna dejanja ali ukrepe za odpravo ugotovljenih nepravilnosti. Kakšna je njihova usoda, bi nas naj seznanila danes vlada, računsko sodišče kot komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Tako bi bilo v demokratičnih parlamentarnih demokracijah. Naj ob tem spomnim, da poslovnik državnega zbora postopka sprejemanja zaključnih računov proračuna ne ureja primerno in tudi na to, da je vladajoča koalicija zavrnila amandmaje koalicije Slovenije na ta poslovnik v tem delu. Vse, kar je tako neurejeno, kot sem na kratko povedal, ker se državni zbor ali pravilneje, večina v njem, ne želi resno ukvarjati z obravnavo revizijskih mnenj o izvršitvi državnega proračuna, danes v obravnavi revizijskega poročila za zaključni račun leta 2000 že vemo, da se stanje pri izvrševanju proračuna za leto 2001 ni izboljšalo, temveč poslabšalo. Zakon o javnih naročilih se še naprej in v številnih primerih krši, ponavljajo in povečujejo se nezakonitosti, ki so bile ugotovljene že v predhodnih letih, proračunski programi se izvajajo brez jasnih določenih ciljev in meril za preverjanje njihovega dejanskega uresničevanja. Tudi v zaključnem računu za leto 2001 državni zbor nima vpogleda v premoženjsko bilanco centralne države državnega proračuna, ali vsaj posamezne dele, kot so poročilo o finančnih sredstvih, poročilo o stvarnih sredstvih, poročilo o neplačanih obveznostih do dobaviteljev, poročilo o prevzetih obveznostih za plačilo v naslednjih letih in tako dalje, ali nima vsega tistega, kar predpisuje kodeks fiskalne transparentnosti mednarodnega denarnega sklada državam članicam, ki želijo zagotavljati fiskalno transparentnost. Ko predsednik komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ dr. Andrej Bajuk postavi poslansko vprašanje predsedniku vlade, zakaj vlada tudi v zaključnem računu za leto 2001, kot tudi za leto 2000 in vsa pretekla leta ni informirala državnega zbora in javnosti o upravljanju s premoženjem države in je s tem ravnalav nasprotju z drugim odstavkom 146. člena Ustave Republike Slovenije, večina v državnem zboru meni, da mu ni postavil najavljenega vprašanja. Ali morda predsednik vlade ni dolžan vedeti, da sta temeljni sestavini zaključnega računa, izkaz prihodkov in odhodkov ter izkaz premoženja, in da na problem, da premoženjska bilanca ni sestavni del zaključnega računa, opozarja tudi računsko sodišče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Priglasili so se dr. Andrej Bajuk, ki ga ni, Janez Janša, tudi ne, Zmago Jelinčič Plemeniti, Branko Kelemina, Sašo Peče, Franc Pukšič. To so bili priglašeni k razpravi. Nikogar ni, zato glede na to, da določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, če želi kdo na podlagi 71. člena poslovnika še razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. O sprejemu zaključnega računa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes ob 17.30 uri, in sicer o predlogu sklepa, ne pa tudi o predlogih dveh sklepov, ki jih matično delovno telo predlaga in imenuje kot sklepe iz pristojnosti državnega zbora. V novem poslovniku je edini sklep, ki ga državni zbor v odnosu do vlade Republike Slovenije lahko predlaga, utemeljen v 237. členu poslovnika. Ta predlagana sklepa v poročilu pa nista takšne narave, zato bomo odločali o predlogu sklepa v prvem delu, kot ga predlaga matično delovno telo. Hvala lepa predstavnici in predstavniku vlade. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in nadaljujemo ob 1635 z obravnavo 28. točke dnevnega reda, to je z obravnavo predloga resolucije o migracijski politiki Republike Slovenije. Hvala lepa.
Spoštovani, spoštovane, predstavnica in predstavnik vlade, lep pozdrav! Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA RESOLUCIJE O MIGRACIJSKI POLITIKI REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade. Državni sekretar v ministrstvu za notranje zadeve, dr. Bojan Bugarič. Izvolite. Lahko greste pred govornico.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci! Pred vami je predlog resolucije o migracijski politiki. Resolucija je bila pripravljena in medresorsko usklajena glede na sklep vlade s 25.10.2001. Predložena resolucija o migracijski politiki Republike Slovenije, ki temelji na podlagi 5. člena zakona o tujcih, potrjuje in dopolnjuje načela, cilje in temelje prejšnje resolucije o migracijski politiki Republike Slovenije z leta 1999, s poudarkom na ukrepih za njeno uresničevanje v kontekstu sodobnih migracijskih gibanj in novih pristopov k razvijanju skupne politike migracij in azila Evropske unije. Po uvodnem delu resolucije, ki med drugim opozarja tako na pozitivno stran migracij, kot tudi na negativno, sledi pregled meddržavnih migracij in ocena stanja izvajanja migracijske politike v Sloveniji. Pri tem so primerjalno navedeni nekateri statistični kazalci migracijskih gibanj v Republiki Sloveniji. V uvodnem delu je tudi predstavljena kratka analiza dosedanjega sprejemanja zakonodaje in izvajanje migracijske politike. Nato sledijo temeljna načela oblikovanja migracijske politike, ki so bila opredeljena tudi v predhodni resoluciji in glede na svojo univerzalno veljavo se ne spreminjajo in ostajajo enaka. V nadaljevanju resolucije so opisana izhodišča strategije za skupno politiko migracije in azila v Evropski uniji, kjer so natančno opisane kategorije, v katerih se ta strategija izraža. Nato sledijo temelji migracijske politike, ki so določeni v skladu z določbami ustave Republike Slovenije in načeli migracijske politike, nadalje elementi migracijske politike, njihove medsebojne povezave in drugi dejavniki. Zaradi kompleksnosti področja migracij so v resoluciji opredeljene politike, ki skupno tvorijo migracijsko politiko. To so azilna politika, imigracijska politika, politika upravljanja migracijskih tokov,ki se še posebno nanaša na preprečevanje nezakonitih migracij in boj proti tihotapljenju migrantov in trgovanju z ljudmi, ob hkratni zaščiti žrtev, in integracijska politika, vključno z aktivnim preprečevanjem diskriminacije, ksenofobije in rasizma. Resolucija našteva dejavnosti, ki bodo vodile k enotnemu sistemskemu pristopu in uresničevanju migracijske politike. Nato so še ukrepi za uveljavitev migracijske politike, ki so določeni v 8. poglavju. Za uresničitev vseh načrtovanih ukrepov resolucija predvideva, kar bi želel poudariti, zelo pomembno novost, da mora vlada Republike Slovenije v roku šestih mesecev po uveljavitvi resolucije tudi imenovati delovno skupino, sestavljeno iz strokovnjakov vseh resorjev, ki jih področje migracij zadeva, zaradi priprave in izvedbe možnih ukrepov za uveljavitev načel in ciljev migracijske politike. Želel bi poudariti, da resolucija o migracijski politiki lahko doseže svoje cilje, skupaj z ostalimi politikami, ki so že opredeljene v resolucijah, ki jih je ta državni zbor že sprejel, in sicer resolucija o nacionalni varnosti, resolucija o Slovencih po svetu in resolucija o gospodarski politiki. Želel bi tudi poudariti, da je cilj resolcuije, tako kot je v drugih modernih evropskih državah, doseči ravnovesje na eni strani med potrebami na področju gospodarstva, v sorazmerju z ohranitvijo slovenske nacionalne identitete. Kot sem že prej poudaril, ena zelo pomembnih novosti in ukrepov je ustanovitev migracijskega sveta, ki bo moral predlagati sprejem ukrepov, ki jih narekujejo konkretni migracijski dogodki, in tudi omogočal hitro ter fleksibilno odzivanje na spremembe v zunanjem svetu. Samo en primer, recimo povečano število prošenj za azil Kurdov iz Iraka zaradi nevarnosti intervencije je povzročilo povečanje teh prošenj že danes. Tako da, bi rekel, sprotni dogodki tudi terjajo ustrezne spremembe ukrepov v tej državi. Zelo pomembna sprememba je tudi ukrep, ki ga predstavlja spremenjeni 5. člen zakona o tujcih, ki ga je ta državni zbor spremenil v zadnji noveli zakona o tujcih, ki opušča prejšnji avtomatizem. Prejšnji zakon o tujcih je določal, da se resolucija sprejema vsaki dve leti, sedaj je pa to urejeno tako, da bo resolucija takrat spremenjena, ko se bodo dogodki bistveno spremenili, kar omogoča državi veliko bolj fleksibilen pristop pri urejanju teh problemov. Verjetno ni treba poudariti oziroma je odveč poudariti, da je problem migracij eden najtežjih fenomenov svetovne politike, s katerimi se soočajo vse države. Zato je nujno potrebno, da ima država tudi dovolj ustrezen okvir, pravni okvir za to, da se promptno in pravočasno ter ustrezno odziva na dogodke v svoji okolici. Naj zaključim. Če se spomnite, pred slabima dvema letoma, ko smo se prvič v tej državi soočili s povečanim številom prošenj prosilcev za azil, so številni govorili o azilantski krizi. Stvari so bile precej neurejene. Po dveh letih bi rad povedal, da so področja urejena bistveno drugače. [[Opozorilni znak za konec.]] Ker sem že prekoračil svoj čas, bom mogoče še kakšno točko lahko dodal potem na koncu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval odbora za notranjo politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem članu odbora Dušanu Vučku za predstavitev poročila odbora. Izvolite, gospod Vučko.
Hvala za besedo. Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi, spoštovani državni sekretar! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko je na 27. redni seji 8. novembra obravnaval predlog resolucije o migracijski politiki Republike Slovenije, ki jo je državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem predložila vlada Republike Slovenije. Predstavnik predlagatelja je poudaril, da gre za strateški dokument države na področju migracij in da se le-tega sprejema na podlagi 5. člena zakona o tujcih. Poudarjeno je bilo, da ima predlagana resolucija štiri bistvene sestavine, in sicer: načelo oblikovanja migracijske politike, temelne migracijske politike, instrumente migracijske politike in ukrepe za uveljavitev migracijske politike. Na podlagi stališč zakonodajno-pravne službe je odbor v nadaljevanju sprejel amandmaje k posameznim poglavjem predloga resolucije, ki so razvidni iz poročila. Po sprejemu teh amandmajev in opravljeni razpravi je odbor sprejel naslednji sklep: "Odbor za notranjo politiko predlaga državnemu zboru, da sprejme predlog resolucije o migracijski politiki Republike Slovenije, skupaj z amandmaji, ki jih je odbor sprejel."
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej bo stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije predstavil gospod Ivan Kebrič. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani navzoči! Naše stališče do predloga resolucije je naslednje. Po padcu berlinskega zidu, spremembi političnega sistema in nastanku novih držav v vzhodni, srednji in jugovzhodni Evropi, vojni v naši neposredni bližini ter tesna vpetost v globalizacijske tokove je botrovalo nastanku nove situacije na področju migracij. Države so se soočile z mnogimi problemi, ki do tedaj niso bili tako kompleksni. Le-ti so terjali nek nov koncept rešitev, upoštevajoč vse pozitivne, pa tudi negativne posledice, ki so se kazale predvsem s povečevanjem števila in aktivnosti raznih kriminalnih združb predvsem s področij bivše Sovjetske zveze in bivše Jugoslavije. Te združbe so se in se še ukvarjajo z nezakonito migracijo, tihotapljenjem migrantov in trgovanjem z ljudmi. Na drugi strani pa je, upoštevajoč generacijske spremembe v Evropi, z dejstvom, da se prebivalstvo stara, nacionalni prirastek pa je v večini evropskih držav negativen, zelo velik gospodarski, posledično pa tudi politični interes po sprejemanju tuje, predvsem visoko kvalificirane delovne sile. Vse to je zahtevala strategijo za skupno politiko migracij in azila v Evropski uniji. Slovenija je kandidatka za polnopravno članstvo v EU, sprejema omenjeno strategijo, kar ji zagotavlja enoten migracijski sistem z državami članicami Evropske unije, kakor tudi dostop do informacij s tega področja, kar zagotavlja večjo stabilnost in državno varnost. Slovenija je v smislu nelegalnih migracij v položaju prehodne države, saj ima večina prehodnikov interes se vključiti ali prispeti v večje države, kjer vidijo večje ekonomske in ostale možnosti za zaposlitev. Največ nezakonitih prehodov državne meje smo v Sloveniji zabeležili v drugi polovici devetdesetih let, predvsem s področja jugovzhodne Evrope, Balkana ter držav, s politično nestabilnih območij, kot so Irak, Iran, Turčija, Albanija, da ne naštevam drugih. Tudi prosilcev za azil je bilo največ v letih po vojni na območju bivše Jugoslavije, predvsem pa v letih 1998 do 2000. Zaradi posledic vojne v Bosni in Hercegovini v Sloveniji še sedaj biva 2606 državljanov Bosne in Hercegovine z začasnim zatočiščem. Glede ekonomskih migrantov pa smo v Sloveniji v podobnem položaju, kot so države članice EU. Tudi pri nas je prebivalstvo se v povprečju stara. Naravni prirastek pa je nizek. Ocenjujemo, da bo v prihodnje problem staranja prebivalstva pri nas ključnega pomena saj bo terjalo ukrepanje pri zagotavljanju delovne sile in produkcije v državi. V zvezi s tem je potrebno še opozoriti, da so posledice lahko vidne v državnem proračunu ter zaradi znižanja števila aktivnega prebivalstva ter zavarovancev tudi v pokojninski blagajni. Mislimo, da bi bilo zato potrebno na področju migracijske politike usmeriti pozornost na zagotavljanje pritoka predvsem visoko usposobljene delovne sile, ne samo iz držav članic EU, ampak tudi iz drugih držav Evrope in sveta. To ne bi bila rešitev samo za prej omenjeni proračun in pokojninsko blagajno, temveč tudi za gospodarski napredek vseh. Iz podatkov, ki so nam na razpolago, lahko ocenimo, da na tej problematiki ni bilo bistvenega napredka, kar potrjujejo tudi statistični podatki V izobrazbeni strukturi zaposlenih tujcev prevladujejo nekvalificirani delavci predvsem oziroma večinoma iz republik nekdanje Jugoslavije. Še zaključek. Kvota, ki je dovoljena in dovoljuje sprejem 5% tujih delavcev, glede na število aktivnega prebivalstva, je pri nas izkoriščena samo 44%. V naši poslanski skupini bomo resolucijo podprli. Hvala.
Hvala vam. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavila mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana predstavnika vlade, cenjene kolegice in kolegi! Definicija selitve kot ene od oblik manifestiranja svobode gibanja, zapisana v predlogu resolucije o migracijski politiki, razpira predvsem pozitivni vidik obravnavanega pojava, ki omogoča posamezniku uresničitev večjih možnosti, denimo ekonomskih, političnih, kulturnih, poklicnih in drugih, izboljšanja lastnega položaja, v skrajnih primerih celo ohranitve življenja. V življenju pa se srečujemo tudi z negativnim vidikom, ko selitev pomeni krušenje že tako ne ravno velikega slovenskega narodovega telesa, ki jo kot posebej bolečo občutimo, kadar je ta zvezana predvsem z najsposobnejšimi posamezniki ter z nesposobnostjo sprejeti priseljence in njihovo svobodo gibanja ter priseljence nekateri občutijo celo kot ogrožanje. Spremljanje medijskih odmevov na ta pojav pred dvema letoma to trditev samo potrjuje. Razsežnost in množičnost pojava zato nujno narekujeta oblikovanje državne politike, utemeljene v trdnih načelih že sprejete resolucije o migracijski politiki, ki po eni strani poudarjajo mednarodno solidarnost in odgovornost, pa tudi odgovornost do državljanov in države, spoštovanje prava in človekovih pravic, po drugi strani pa dolgoročno ekonomsko koristnost. Ker se ni mogoče izogniti ugotovitvam, da je Evropa nepripravljena na posledice močnih selitvenih tokov, ki nimajo samo pozitivnih učinkov, na katere opozarjajo ekonomisti, so v resoluciji opisana izhodišča strategije za skupno politiko migracij in azila v Evropski uniji po mnenju Združene liste socialnih demokratov pomembna. Resolucija pa opredeljuje tudi elemente migracijske politike, njihove medsebojne povezave in druge dejavnike. V tej zvezi se nam zdi pomembno usmerjanje v preprečevanje nezakonitih migracij in pogosto z njimi povezana tihotapljenja migrantov in trgovanje z ljudmi, pri čemer je treba slediti evropski usmeritvi v izrazitejšo zaščito žrtev. Združena lista socialnih demokratov v tej zvezi opozarja predvsem na integracijsko politiko. Ta mora najti učinkovita sredstva za preprečevanje diskriminacije, ksenofobije in rasizma, čeprav neradi priznamo, da smo pri nas priče takim pojavom. Poudariti kaže še ukrepe za uveljavitev migracijske politike in naše pričakovanje, da bo v resoluciji predvidena ustanovitev delovne skupine, v kateri bodo strokovnjaki iz različnih ministrstev, odgovorni za posamezne vidike migracijske politike agencij, uradov, organizacij in posameznikov, ne samo uresničena v predvidenem času, ampak bo tudi učinkovita. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo predlog resolucije in k njej predložene amandmaje podprla. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Podobnik. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Dovolite mi za uvod eno hudomušno misel. Jaz sem nocoj aboniran tukaj celo popoldne, da nastopam v imenu poslanske skupine, ampak najhujše šele prihaja v naslednjih točkah, tam bom šele pravi. No, ne glede na to bi rad povedal, da poslanska skupina Slovenske ljudske stranke podpira resolucijo o migracijski politiki Republike Slovenije. Predlagana resolucija o migracijski politiki, ki jo danes obravnavamo, dejansko predstavlja dopolnitev ukrepov prve resolucije, ki smo jo sprejeli v slovenski državi. Ohranja namreč njena načela, poglavitne cilje in tudi temelje. Izhaja iz dejstva, da predstavlja selitev eno od poglavitnih razsežnosti človekovih svoboščin ter da ima vsak človek pravico do odselitve iz katerekoli države ter pravico do ponovne vrnitve v državo svojega državljanstva. V Slovenski ljudski stranki, kot stranki evropske usmeritve in tudi konservativne politične usmeritve, izhajamo iz spoštovanja človeka kot osebe. Kajti le človek kot oseba je za nas primerno merilo pri vrednotenju človekovih pravic glede migracij. Želeli bi podpreti mnenje zakonodajno-pravne službe, da ne gre zanemariti, da je pravica do selitve kot pravica do gibanja zagotovljena tudi z 32. členom ustave. V skladu z analizami in na njih temelječimi pričakovanji pa se bo raven migracij v naslednjih letih še povečevala. Upoštevajoč ekonomske analize, pa predstavljajo migracije večinoma pozitiven fenomen. Iz perspektive družbe imajo prepogosto negativen predznak, saj so mnogokrat povezane z ogroženostjo državnih meja, državne varnosti ter zlorabo azilnih sistemov. Situacijo še poslabšuje odnos domače populacije, ki velikokrat v njih vidi grožnjo, tako zaradi ekonomskih in političnih sprememb kot tudi zaradi strahu samega pred drugačnostjo Glede na aktualne spremembe v evropskem prostoru je v resoluciji predstavljena tudi posledična sprememba geografskih vzorcev migracij, kot na primer, da so države izseljevanja postale države priseljevanja. Poleg geografskih sprememb je tu še različnost v intenziteti migracij, izobrazbenih kategorijah in različnih razlogih, kar tudi vpliva na reakcije ljudi, držav in skupnosti držav. Glede na to, da je viden trend upravljanja migracij in migracijskih gibanj na regionalnih ravneh v Evropski uniji, z istočasnim interesom upravljanja migracij na svetovni ravni, je lahko to le odraz nasprotja interesov pri definiranju migracijskih kategorij ter način reguliranja, tako področja zakonitih migracij kot področja nezakonitega gibanja ljudi. Republika Slovenija predstavlja v veliki meri prehodno državo za migrante na poti v zahodno Evropo. Kot taka že ima svoje mesto v srednje-vzhodno evropskem migracijskem sistemu, kar bo nedvomno vplivalo na nadaljnje oblikovanje, tako slovenske, kot tudi skupne evropske migracijske politike. Večina v prejšnji resoluciji načrtovanih zakonov ter podzakonskih aktov je bilo sprejetih. Usklajevanje zakonodaje tega področja z redom EU poteka uspešno in pozitivno. Kljub temu pa da seveda še ni v celoti zaključeno. Želel bi tudi izpostaviti mnenje, ki se nam zdi pomembno za učinkovito oblikovanje migracijske politike, gre za pomen medresorskega sodelovanja na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih stališč. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Priglasila sta se dva, in sicer najprej gospa Majda Zupan, potem Roman Jakič. Gospa Zupan, izvolite.
Hvala lepa. Migracijska gibanja so bila in tudi v prihodnje najbrž bodo. Vendar je v zadnjem času fenomen mednarodnih migracij povezan tudi z negativnimi predznaki, pri čemer pa mislim na zlorabo azila, pomanjkanja nadzora pri prehodu državnih meja in velika grožnja nacionalni in mednarodni varnosti. Ocenjeno število mednarodnih migrantov v letu 2000 je bilo 150 milijonov, največ sicer v Aziji, takoj za tem pa v Evropi. Tudi načelo prostega pretoka ljudi, kapitala, blaga in storitev je poseglo tudi na področje priseljevanja in priseljencev in spremenilo v mnogočem tudi strukturo emigrantov. Odraža se v visoko kvalificirani delovni sili, v iskanju azila in v neregularnih vstopih. Tudi v Sloveniji se je tuje prebivalstvo povečalo v zadnjih letih in jih je nekaj več kot 35.000 z veljavnim začasnim tujskim statusom. Vendar pa prevladuje moška imigracija z nizko formalno izobrazbo. Zaradi spoznanja, da so določene politike, bodisi varnostne, zunanje, socialna, zdravstvene, niso v celoti uskladile z načeli in cilji migracijske politike in tudi zaradi česar je še prevečkrat prihajalo do neskladnosti, da bi predlagana resolucija predvsem dopolnila ukrepe za uresničevanje že sprejete prve resolucije. Pomembno se zdi tudi imenovanje delovne skupine, sestavljene iz predstavnikov ministrstev, Sove, urada za priseljevanje in beguncev ter drugih predstavnikov. V zadnjih letih je bilo sprejetih za to področje kar nekaj zakonov, in sicer zakon o azilu, zakon o tujcih, zakon o policiji, zakon o zaposlovanju pa tudi spremembe zakona o državljanstvu in o nadzoru državne meje. Vendar menim, da resolucija na resolucijo ne bo rešila zadeve. Res je, da načeloma ne moremo biti proti resoluciji kot taki, vendar pa menim, da je potrebna večja odgovornost in aktivnost tistih, ki oblikujejo in izvajajo različne politike na področju, ki zadevajo tudi migracijske tokove. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jakič, izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Selitev je v resnici ena od razsežnosti človekovih svoboščin in v tej luči seveda moramo obravnavati tudi migracijska gibanja, ki se povečujejo, kar pa samo po sebi ni slabo, saj mnoge ekonomske analize kažejo, da so migracije koristne za vse družbe. Žal je danes zelo pogosto, da se fenomen mednarodnih migracij povezuje z negativnimi poudarki, na primer zlorabe azilnih sistemov, pomanjkanje nadzora državnih meja, odklonilen odnos do priseljencev, stereotipi, kot smo jih že slišali pri poročilu varuha človekovih pravic. Gre za stereotip droga, prostitucija, kriminal in tako naprej. Sodobna migracijska gibanja se po tipu in geografskih vzorcih razlikujejo od preteklih. Pojav postindustrijskega vzorca migracij predstavlja zadnjega od teh valov migracij po 2. svetovni vojni in zajema tri relativno različne sestavine: visoko kvalificirano delovno silo, iskanje azila in neregularnoilegalno gibanje. Načela migracijske politike Republike Slovenije v resnici sledijo sklepom evropskega sveta, ki jih je v Tamperu le-ta sprejel v oktobru 1999 in z njimi postavil elemente strategije za skupno politiko migracij in azila. Veseli me, da osnova načela temelji na spoštovanju prava in človekovih pravic. Ampak zanimivo pa je, da se slovenska država ne ukvarja kaj dosti z zapisanim načelom in sicer načelom, dolgoročne makroekonomske koristnosti. Se pravi, opredelitev merila nadzorovanega sprejema migrantov glede na povpraševanje na trgu delovne sile in kapitala. Primere dobrega spoštovanja tega načela lahko najdemo iz zgodovine. V Ameriki med 2. svetovno vojno so tja pribežali znanstveniki in jim pomagali pri izdelavi nuklearnega orožja in razvoja uporabe jedrske energije, von Braun, če hočete, ki so ga zajeli proti koncu vojne, pa jih je spravil na luno. Po razpadu Sovjetske zveze pa so Američani z ekonomskimi mehanizmi uvozili veliko strokovne delovne sile iz bivših držav Sovjetske zveze. Nemčija je po 2. svetovni vojni načrtno uvozila Turke kot delovno silo, zdaj pa načrtno uvaža visoko kvalificirane Indijce, ki jih rekrutira že v Indiji in jih tam seznani z možnostmi življenja in zaposlitve v Nemčiji. Nosilka teh programov je nemška vlada. Več o tem je v Mladini pisal kolega Jaša Zlobec. Kot mi je znano, imajo izdelane študije, koliko strokovnjakov bi potrebovali in katere ter v smer pridobivanja teh kadrov izvajajo aktivnosti. V Sloveniji po razpadu Jugoslavije nismo in še vedno nimamo programa oziroma načrta, kako privabiti intelektualce iz manj razvitega sveta. Tudi iz bivših republik SFRJ. Te pa nismo znali pritegniti že na samem začetku. Migracijska politika pri nas zajema le podeljevanje delovnih vizumov, pa še ta postopek je kompliciran, in sicer nekvalificirani delovni sili, kar počnejo podjetja na lastno pest. Država pa pričakuje, da bodo podjetja na podoben način uvozila tudi visoko kvalificirane delavce. Resnici na ljubo poznam le en primer, in sicer Hermes Softlaba, ki je to naredil. Nimamo nobenih programov, kjer bi definirali, kakšne priseljence si želimo, koliko in kako jih zvabiti v Slovenijo. Nadalje, nimamo za priseljence, ki se odločijo živeti v Sloveniji, nobenega pravega programa izobraževanja, razen učenja jezika, kjer bi priseljence seznanili z zgodovino, kulturo države, v kateri bodo živeli. Takšne programe seveda najdete v Ameriki, v Evropi pa prednjačijo skandinavske države. Tam se, mimogrede, pogovarjajo v zadnjem času tudi o strukturi migrantov, ki bi pomagale pri dvigu natalitete. Dejstvo je, da Slovenija potrebuje priseljence, tako kot vsa Evropa. Namesto da bi čakali na to, kateri izmed migrantov bodo dobesedno "zalutali" v Slovenijo, je potrebno napraviti analizo, katere in koliko in seveda program, kako jih privabiti. Tako zamujamo priložnost, ki smo jo zamudili že pri razpadu Sovjetske zveze in Jugoslavije. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu resolucije. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 27.11.2002. To so vsi predlogi amandmajev matičnega delovnega telesa, to je odbora za politiko. V razpravo dajem amandma odbora k prvem odstavku z opombo, da je le-ta vsebinsko povezan s prvim delom amandmaja k poglavju I. Uvod, in gre pravzaprav za prenos dela besedila za naslov I. Uvod. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Odpiram razpravo k poglavju I. Uvod z isto opombo, da je le-ta vsebinsko povezan z amandmajem, o katerem ni bilo želje razpravljati. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo k poglavju I. Uvod. V razpravo dajem amandma odbora k poglavju II. Pregled meddržavnih migracij in ocena stanja izvajanja migracijske politike v Sloveniji. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Razpravo zaključujem. Prehajamo na razpravo k poglavju III. Predlagatelj je odbor, in sicer, Načela migracijske politike Republike Slovenije. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Razpravo zaključujem. Dajem v razpravo amandma odbora k poglavju IV. Elementi migracijske politike. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Razpravo zaključujem. In še zadnji amandma odbora k poglavju VIII Ukrepi za uveljavitev migracijske politike. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. O amandmajih in resoluciji v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes ob 17.30 uri. Se opravičujem. V času splošne razprave se predstavnika vlade nista javila k besedi. Potem je bila odprta razprava ob vsakem amandmaju. Ko izčrpamo razpravo o amandmajih, ni več splošne razprave. Predstavniki vlade se mi v delu, ko je bila po predstavitvi stališč poslanske skupine razprava, sta bila dva priglašena in v tem delu se mi žal nihče ni javil. Potem pa je razprava omejena samo še na posamezni amandma. Dovolite, da vas seznanim še, da bomo v večernem delu, ob 17.30 uri, glasovali tudi o predlogu odloka o razpisu predhodnega zakonodajnega referenduma o predlogu zakona o preoblikovanju in privatizaciji javnega podjetja Slovenske železnice. Hvala lepa. S tem prekinjam to točko dnevnega reda.
Kolegice in kolegi, prosim, da se umirimo, ker bomo nadaljevali z delom 20. seje državnega zbora. Prehajamo na odločitve današnje seje in 2. točke dnevnega reda te seje, tako da bomo najprej opravili glasovanja o tistih točkah, o katerih smo razpravo že končali. Prehajamo na prekinjeno 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ODLOKA O RAZPISU PREDHODNEGA ZAKONODAJNEGA REFERENDUMA O PREDLOGU ZAKONA O PREOBLIKOVANJU IN PRIVATIZACIJI JAVNEGA PODJETJA SLOVENSKE ŽELEZNICE D.D. Zbor je v torek, 26.11.2002, ob obravnavi te točke dnevnega reda sklenil - prosim za pozornost! - da odbor za infrastrukturo in okolje poda mnenje o predlogu odloka glede jasnosti postavljenega vprašanja, v skladu s 15. členom zakona o referendumu in ljudski iniciativi. Poročilo odbora te seje ste prejeli na klopi. Besedo dajem poročevalcu odbora, če želi še dodatno besedo. [[Ne želi.]] Hvala lepa. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih odbora, zapisanih v poročilu odbora z dne 28.11.2002. V razpravo dajem amandma k točki II. Želi kdo besedo o tem amandmaju? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o navedenem amandmaju in bomo o tem glasovali. Glasujemo o amandmaju. Premalo nas je navzočih. Prosim, da preverite svoje glasovalne naprave, ali imate kartice vložene, ali gori lučka ob kartici. Upam, da je zdaj vse v redu in bomo ponovili glasovanje. Glasovali bomo o amandmaju k točki II. Glasujemo. Navzočih nas je 51, za je glasovalo 44, proti eden. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. V razpravo in odločanje dajem amandma k točki III. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. O amandmaju bomo odločali. Glasujemo. Smo sredi glasovanja. Navzočih nas je 51, za je glasovalo 41, proti 1. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 1.]] Amandma k točki III. je sprejet. In še amandma k točki IV. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Gremo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 51, za je glasovalo 40, 1 proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 1.]] Tudi ta amandma je sprejet. S tem smo končali razpravo in glasovanje o amandmajih in prehajamo na odločanje o odloku o razpisu predhodnega zakonodajnega referenduma o predlogu zakona o preoblikovanju in privatizaciji javnega podjetja Slovenske železnice, d.d. Ta predlog odloka dam na glasovanje. Želite obrazložitev glasu? Gospa Majda Širca ima besedo.
Hvala lepa. Pravila, kot jih imamo, mi nalagajo, da glasujem za predhodni zakonodajni referendum. Vest pa mi nalaga, da sem proti njemu. Da ne bom kršila ne enega, ne drugega, se bom glasovanja vzdržala, bom pa vseeno obrazložila, zakaj. Mislim, da je predlog sporen, o njem smo in ste tudi na odboru mnogo debatirali, kajti menim, da spornost mogoče na papirju ni tako očitna oziroma je sploh ni, v praksi bo pa zagotovo vprašanje, kot je postavljeno, v sedanji, tudi amandmirani, obliki nejasno. Predvideva namreč, da si bo vsak državljan in vsaka državljanka moral poiskati predlog zakona opreoblikovanju in privatizaciji javnega podjetja Slovenske železnice, se pravi fizično bo moral priti do njega, šele na ta način bo lahko vedel, s čim se strinja ali s čim se ne strinja. Predlagatelj je seveda vedel, da tega zakona ljudje ne bodo šli brat, predpostavljam, zato je tudi tudi ponudil rešitve, ki so, in celo rečem, pogojno demagoške, toda kar niti ni najhuje. Najhuje je to, da bodo te rešitve, kot so sedaj v alineah oblikovane, to se pravi v primeru pozitivnega izida referenduma, obvezujoče. To pomeni, da bi vsaka zakonska rešitev, ki bo potem sledila pri reševanju vprašanja Slovenskih železnic, bila navezana na te alinee, ki so zapisane v tem vprašalniku. Hkrati bi se lahko postavilo tudi dodatno pravno vprašanje, ali je referendumsko vprašanje, kot je sedaj z amandmaji bilo sprejeto in preoblikovano na odboru, skladno z voljo štiridesetih tisočev podpisnikov, ker konec koncev smo spremenili v nekaterih točkah tudi dikcijo vprašanj samih, datum izvedbe in še datum poteka. Mislim, da je dovolj dvomov, da sem upravičena pri vzdržanju pri glasovanju za ta odlok. Hvala.
Hvala. Še kdo želi obrazložitev glasu? Geza Džuban.
Jaz bom glasoval proti. Če nimam te možnosti, potem je nesmisel karkoli počenjati in glasovati, če smo zavezani k temu, da se referendum razpiše, se lahko razpiše brez nas. Glasoval bom pa proti zaradi tega, ker bomo iz tudi že navedenih razlogov pognali 500 milijonov za referendum, in to spretno počenjamo že kar nekaj časa in zgleda, da tudi z našo pomočjo tukaj s parlamenta se bo ta norost dogajala tudi v bodočnosti, ko ljudi sprašujemo za nekaj, pa nimajo pojma, o čemer jih sprašujemo. Istočasno je ta referendum zaščita za neke ljudi na Slovenskih železnicah, ki bi želeli ohraniti status quo, da v smislu reorganizacije, racionalizacije na Slovenskih železnicah ta država naj ne bi počela nič in da bi naprej ostajala z vsemi neracionalnostmi na državnih jaslih. Zato take rešitve ne morem podpirati, pa naj jo vidi kdo kakor hoče, saj vendar je to tudi moja državljanska, če že ne poslanska dolžnost, da tako ravnam. Hvala.
Hvala lepa. Jaz moram pojasniti, takšno imamo zakonodajo. Pogoji za razpis referenduma so izpolnjeni. Zahteva je torej upravičena in državni zbor o tem mora sprejeti odločitev. Gospod Leo Kremžar, nato pa Miran Potrč.
Hvala lepa. To, kar ste predsedujoči rekli, drži. Pogoji za referendum so, volja ljudi je izražena, zato je to seveda popolnoma legitimno in tako mora biti. Jaz bom ravnal tako, kot kolegica Širca, kar pomeni, da ne bom glasoval, čeprav spoštujem voljo ljudi in zaradi tega se ne bom izjasnil, ne za, ne proti, zaradi te volje. Ne bom pa glasoval zaradi tega, ker je najslabši referendum tisti referendum, ki po končanem daje možnost za takšne ali drugačne razlage. To vprašanje bo, na to smo zelo resno opozorili na odboru za infrastrukturo. To vprašanje, tako kot je zastavljeno, daje možnost že vnaprej različnih tolmačenj. Mi smo imeli že v preteklosti vrsto različnih tolmačenj in neke referendume, da še danes eni tolmačijo tako, drugi drugače. Mislim, da je to škoda. To je škoda, ki se dela vsem tem ljudem, ki so v dobri veri podpisali, da želijo, da gre ta zadeva na referendum. Jaz tudi mislim, da je prav, da to naredijo in da je prav, da se gre na referendum. Tako je jasno moje stališče do tega. Samo rezultat tega, se bojim, da bo takšen, da bo ponovno sto različnih tolmačenj in ne bo dosežen tisti efekt, ki ga želijo predlagatelji in ki bi si gamorali želeti tudi mi, da dobimo jasno stališče ljudi, kaj menijo o predlaganih vprašanjih. Žal mi je, da je prišlo do tega, da je to vprašanje zastavljeno tako komplicirano, tako široko, da ne daje možnosti bolj enostavnega odgovora, kot je to. Zato bom ravnal tako, kot sem napovedal. Hvala lepa.
Hvala za to obrazložitev glasu. Miran Potrč, prosim.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz se bom glasovanja vzdržal. Moj razlog za vzdržanje je v prepričanju, da s predlogom, ki je dan, jaz sem pa za amandma glasoval, ker je boljše besedilo od prvotnega, zahteve in opozorila, ki jih je sprejel ta državni zbor, da vprašanje ni jasno, niso razrešena. Vprašanje še naprej ni jasno. Razlog za to, da se vzdržim, je tudi v mojem opozorilu, da bi se naj državni zbor, vključno z delovnimi telesi in vključno s strokovno službo, postavil glede teh vprašanj enkrat na principialno stališče: da lahko referendumsko vprašanje odraža res samo vsebino zakona in vprašanja, ki jih je z zakonom mogoče in treba urediti, da mora biti nezavajajoče, ampak objektivno, glede na dejansko vsebino, da v nasprotnem primeru pač ne odgovarja dejstvu. Jaz soglašam, da je referendum potem treba razpisati. Za mene pa bi smela biti referendumska vprašanja samo naslednja: da javno podjetje Slovenske železnice deluje kot javno in enovito podjetje, to je ena nesporna zahteva; da so v podjetje vključene vse tiste dejavnosti, ki so pomembne za zagotavljanje varnega in urejenega prometa, to je druga zahteva, ki ni iz tega zakona jasna; in tretja, da se v primeru privatizacije privatizira kot celota in država ohrani več kot 50 procentov. To so vsa vprašanja, ki so lahko tudi iz tega zakona drugače urejena. To je tisto, kar je mogoče, vse drugo je mnogo preveč za zakon, ker tega zakon enostavno ne more urediti. Mislim, da bo samo takšen pristop državnega zbora postopoma pripeljal do tega, da se bomo zavedali resnosti [[opozorilni znak za konec.]] odgovornosti, ki jo v zvezi z referendumom imamo. Hvala.
Hvala lepa. Jaz bi samo prej še opozoril, da ni več čas razprave in čas dajanja predlogov, je čas obrazložitve glasu. Mag. Vizjak, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Jaz bom predlog podprl predvsem iz tega razloga, kajti ta predlog je bil izoblikovan kot tista zadnja možnost ljudi, ki delajo v teh železnicah, ki poznajo ta sistem, in ne nazadnje tudi vseh drugih, ki mogoče nekoliko bolj strokovno gledajo na problem bodočnosti tega pomembnega sistema. Če se dobro spomnimo, je bilo osnovno to, da je bilo nasprotovano takemu zakonu, sprejemati oziroma reorganizirati ta sistem po hitrem postopku. Sistem je prepomemben, reforme v državah, ki so prav tako sledile neki podobni usmeritvi, kot mi v tem primeru, so trajale več let, vrsto let, desetletja celo. Na koncu se je ta sistem preoblikoval v bolj ali manj posrečeno obliko. Ne, mi smo pustili, da je ta sistem zapadel v take številke, da nas boli glava, ko vidimo koliko izgub se ustvarja čez noč, čez dan, vsako minuto, celo menda na sekundo so bile izračunane izgube. Vlada, ki je vladala tej državi 10 let, je povzročila, da je ta agonija prišla tako daleč, da je na koncu spoznala, da je treba ad hoc, čez noč nekaj postoriti. Mislim, da je to ne pravi način. Takrat je bilo celo s strani sindikata predlagano, da se gre po nekem običajnem postopku to reformo početi, ne pa po nujnem postopku. Zadeva je bila zavrnjena, da po nujnem postopku. In to je obup ljudi, izkazan s to referendumsko željo. In sedaj mu nekdo zaradi nejasnosti in, ne vem, česa koli drugega nasprotuje. Mislim, da je bil to izsiljen ukrep zainteresiranih, ki je botroval, mogoče tudi res ne pravemu načinu reševanja tega problema, vendar, kar ste želeli, sedaj tu imate. Hvala
Hvala. Še obrazložitev glasu, France Cukjati.
Hvala za besedo. Z ozirom na to, da so mnogi podali obrazložitev svojega glasu tako, da bi lahko iz njihove predstavitve bil marsikdo zavajan glede sklepov.
Prosim za pozornost.
[[...]]in pogovorov na odboru, naj povem naslednje. Res je, da so na odboru bili podani s strani nekaterih poslancev pomisleki glede jasnosti besedila referendumskega vprašanja. Navajali so dvom, da bo prihajalo do različnih tolmačenj, da je samo besedilo neprimerno, nejasno in podobno. No, potem nam je zakonodajno-pravna služba jasno povedala, da je besedilo razumljivo, da je jasno, da je pa nekoliko zakomplicirano - namreč, jasno besedilo, da ne dopušča različnih tolmačenj, to je nekaj drugega. Potem je odbor sprejel sklep, da skupaj s predlagatelji popravijo in oblikujejo jasnejše besedilo. In to jasnejše besedilo smo mi ravnokar sprejeli. Menim, da vendarle, ne da bi ocenjevali pomena tega in se vsebinsko opredeljevali, spoštovanje 62.000 podpisov pa tudi mora biti izraženo v tem državnem zboru. Glede samega besedila pa se mi zdi, da je izražena lepa, precejšnja skrb za Slovenske železnice in, če hočete, da uporabim ta, nekoliko žeonečaščen naziv nacionalnega interesa, vidim tu notri srčiko nacionalnega interesa za Slovenske železnice. Zato bom predlog podprl.
Hvala. Kolega Grošelj.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. V zasavskem prostoru smo se pred tremi leti že srečali s predhodnim zakonodajnim referendumom in lahko mi verjamete, da je bilo zelo veliko demagogije takrat, tako pri izglasovanju tega odloka kot v času, ki je bil na razpolago za prave in tudi zdrave informacije. Tudi tu se mi postavlja vprašanje, ali bomo lahko na vseh teh pet oziroma šest alinei, o katerih je bilo danes tudi govora, volivcem detajlno pojasnili, kaj ne nazadnje vse to pomeni in kakšen je interes tega tudi z narodnogospodarskega vidika ali pa tudi v smislu nacionalnega interesa. Ne glede na to, da je bilo v odboru povedano, da so vprašanja jasna - in res so bila tudi izredno zakomplicirana - referendumska vprašanja niso jasna in niso razumljiva, tudi meni ne, ki sem od vsega začetka sodeloval na odboru za infrastrukturo, pa tudina odboru za finance in monetarno politiko. Zato se seveda ne bom vzdržal glasovanja, ampak bom glasoval proti referendumu. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo besedo? Kolega Pukšič, še prej pa kolega Podobnik.
Hvala, podpredsednik. Najprej, spoštovane kolegice in kolegi, vemo, kaj piše v poslovniku, kdaj se lahko vzame nekaj minut za premislek: kadar državni zbor odloča o razpisu referenduma je tak trenutek. Če boste našli poslovniško možnost, bi prosil v imenu poslanske skupine za petnajstminutni odmor pred odločanjem - če boste našli ta način, ta premislek bi bil dobrodošel. Kolegice in kolegi, sam bi rad storil vse, da bi danes lahko glasoval za referendum. Znašli smo se v situaciji, ko celo javno govorimo, da ne bomo podprli predloga za referendum iz nekih razlogov, ki so zelo komplicirani. Če bomo zavestno razpisali referendum, z referendumskim vprašanjem, za katerega vnaprej vemo, da ni jasno, je to naš neodgovoren odnos do instituta referenduma. Imeli smo še nekaj poti. Lahko bi se obrnili na ustavno sodišče, ker imamo argumente za to. Pred nekaj dnevi sem stopil v žerjavico pri tem vprašanju in predlagal, da poskušamo vprašanje postaviti bolj jasno. Samo delno je to uspelo. Torej, če bomo danes razpisali referendum, za katerega boste mnogi rekli, da je referendumsko vprašanje nejasno, bomo naredili politično napak in bomo tudi pokazali, kakšen je naš odnos do referenduma in do naših volivk in volivcev. Če bom jaz imel na tehtanju dve zadevi, ena je pravica do referenduma, druga pa je naša nezmožnost, da v okviru procedure najdemo pot, da je referendumsko vprašanje jasno, se bom vendarle najprej odločil za referendum. In tako bom tudi glasoval. Hvala lepa.
Hvala. Obrazložitev glasu, kolega Franc Pukšič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. 62.000 podpisov državljank in državljanov je številka, nad katero se pravzaprav mora zamisliti tisti, ki je predlagal zakon in ki seveda nima podpore med temi prebivalci. 62.000 podpisov je tista številka, katere ljudi skrbi, kaj se bo zgodilo s Slovenskimi železnicami. Ne samo formalna skrb za to, ampak dejanska skrb tudi po izgubi svojih delovnih mest. Ti državljani in državljanke Republike Slovenije so bili prevečkrat "naplahtani". Bil je zakon, ki je govoril o ohranjanju delovnih mest v Tamu v Mariboru. Danes je to že davno zgodovina. Sredstva iz državnega proračuna so bila porabljena. Temu se reče oškodovanje družbenega premoženja. S takšnim zakonom, kot ga je vlada predlagala, bi ponovno naredili isto zakonsko podlago za oškodovanje družbenega premoženja. Temu se je seveda potrebno upreti. Tudi če je kakšna beseda ali stavek nekaterim nerazumljiva, bodo pač pravniki to razložili. Zato imamo tudi institute in institucije, kot je ustavno sodišče in tako dalje. Ampak odločitev poslancev državnega zbora v skladu z ustavo in zakonom je, če so izpolnjeni pogoji, da državni zbor razpiše ta referendum. Naloga tega državnega zbora je pač tisto, kar je postopkovno, to pomeni določiti roke. Tisti, ki bodo glasovali proti temu razpisu, glasujejo proti slovenskemu narodu, glasujejo proti ustavi in zakonu. Jaz bom podprl razpis referenduma.
Hvala lepa. Če želi še kdo obrazložiti svoj glas, naj prosim to stori sedaj, nato bomo naredili zahtevano pavzo, v skladu z 2. točko 73. člena poslovnika. Po vrnitvi bom dal besedo še samo poslanski skupini, ki je zahtevala odmor. Kolega Mamić.
Hvala lepa. Jaz mislim, da tisto ljudstvo, ki je nam zaupalo glasove pred dvema letoma, da tudi zasluži, da tudi mi njih nekoliko upoštevamo. Nas je tukaj samo 90, njih je pa čez 62.000. Torej, glas ljudstva, bi rekli v Milijonarju, je treba upoštevati in prav pride. Med 62.000 ljudmi, jaz mislim, da je več pameti kot med 90 ljudmi, čeprav smo tukaj "pri koritu", bi kdo rekel. Če ta predlog zakona ne gre skozi, me bo sram hoditi, čeprav bom podprl glas ljudstva. Hvala lepa.
Hvala. Imate besedo.
Gospod podpredsednik! Jaz sem eden izmed tistih, ki smo se včeraj na odboru za infrastrukturo in okolje trudili opozoriti predlagatelje na kompliciranost vprašanja. Mi smo se tudi trudili poiskati besedilo, ki bi bilo bolj jasno, bolj razumljivo, manj komplicirano. Tudi predlagali smo v okviru tiste skupine, ki je pripravila besedilo, ki smo ga prej izglasovali, poenostavitve. Predlagatelji seveda so se držali vseh alinei in celotnega vprašanja, tako kot je bil tudi podpisano s strani toliko in toliko volivk in volivcev oziroma državljank in državljanov. Vsebinsko niso od tega odstopili. Mislim, da je bilo to tudi pravilno. Tako je bil rezultat le to, da smo nekoliko popravili besedilo ali ga poenostavili, da je rahlo bolj čitljivo. Jaz se strinjam s tistimi, ki pravijo, da še vedno za preprostega volivca ni najbolj razumljivo in da bo težko najti ob referendumu najbolj kvaliteten odgovor. Pa vendarle, tudi sam, ko bom šel na referendum in bom k temu nagovoril tudi tiste, ki mi verjamemo, bom glasoval proti temu vprašanju. Danes pa smo dolžni, po mojem mnenju, da vendarle omogočimo razpis referenduma, zato bo moj glas za. Hvala.
Hvala, kolega Juri. Se opravičujem, da se prej nisem takoj spomnil vašega priimka. Zaključujem obrazložitve glasu. Pred glasovanjem odrejam zahtevani 15-minutni odmor za premislek, to je do 18.13 ure. Prekinjam sejo za 15 minut, ob 18.14 uri bomo nadaljevali in prešli na odločanje.
Spoštovane kolegice in kolegi, 15 minut je preteklo, prosim, da zasede svoja mesta, da končamo z razpravo. Prešli bomo na odločanje. Kolega Podobnik, želite po zahtevanem odmoru besedo? [[Ne.]] Kolega Anderlič.
Predlagam, da prekinemo odločanje o tej točki in nadaljujemo jutri. Imam, dvom, vsaj osebno in tudi poslanke in poslanci v poslanski skupini LDS na osnovi vseh diskusij in še vedno nekaterih dilem v zvezi z jasnostjo vprašanja ter predvsem v skrbi za to, da bi državljani resnično vedeli, o čem odločajo, in odločili tako, da bi se ta odločitev lahko potem pretvorila tudi v zakon, ki ga bo moral državni zbor sprejeti. Ker ne bi radi odločali v dvomu, predlagam, da o tem odločamo jutri, in do jutri proučimo te stvari. Hvala lepa.
Na podlagi katerega člena poslovnika bi to naredili?
Na podlagi istega člena, na osnovi katerega ste to s torka prestavili na četrtek.
Kolegice in kolegi, v tem trenutku bi naredil samo to, če mi dovolite, da za deset minut prekinem sejo in pozivam vodje poslanskih skupin, da se dobimo pri predsedniku oziroma v sobi 217 za deset minut. Ob 18.27 uri nadaljujemo sejo.
Prosim vse, da iz svojih pisarn pridejo sem, ker bo potrebno odločati o predlogu, ki ga bom dal v zvezi s to točko dnevnega reda. Ura je 18.45. Ob vaši pozornosti bi rad nadaljeval prekinjeno točko dnevnega reda in sejo državnega zbora. Prosim za pozornost v dvorani! Na posvetu z vodji poslanskih skupin smo se posvetovali o vprašanju, zaradi katerega je bil vzet odmor in sklican posvet. Gre za odločanje o ustavni kategoriji, o referendumu, se pravi o neki zelo pomembni zadevi. Vsi bi radi odločili tako, da nad našo odločitvijo in odgovornostjo, ki jo ima pri tej odločitvi državni zbor ne bi bila senca dvoma. V tem smislu smo ugotovili soglasno, da bi se sklicevali na 73. člen poslovnika, na tretji odstavek, da bi prekinili to točko dnevnega reda do jutri. Ob 9.30 se bomo jutri ponovno sestali in pogledali te argumente o domnevni nejasnosti ali domnevni neustavnosti vprašanja. Če nobenih dvomov jutri med nami ne bo več, bomo seveda nadaljevali z odločanjem oziroma nadaljevali z odločanjem v vsakem primeru, ker državni zbor neke odločitve mora sprejeti. Tako odločitev, da do jutri do 10.00 prekinemo odločanje o tej točki dnevnega reda, dajem na glasovanje. Prosim! V dvorani nas je 59. 45 nas je glasovalo za in 7 proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 7.]] Tako bomo torej to točko dnevnega reda prekinili do jutri. Ob 9.30 pa se bomo z vodji poslanskih skupin ponovno sestali. Gremo na naslednjo točko dnevnega reda. Smo pri 20. TOČKI DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOSTOPU DO INFORMACIJ JAVNEGA ZNAČAJA. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o dostopu do informacij javnega značaja v prvi obravnavi je primeren za nadaljnjo obravnavo. Ali lahko odločimo? Prosim, glasujmo! Od 57 kolegic in kolegov jih je 47 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Zakon bo dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. Pri prekinjeni 21. TOČKI DNEVNEGA REDA bomo nadaljevali s prvo fazo obravnave, to je predloga odloka o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin dolgoročnega in srednjeročnega družbenega plana Republike Slovenije oziroma o naslednjem predlogu sklepa. Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin dolgoročnega in srednjeročnega družbenega plana Republike Slovenije, v prvi fazi, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo! 57 navzočih. 50 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da smo sklep sprejeli in da je odlok dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. Nadaljujemo s 26. TOČKO, Z OBRAVNAVO SEDMEGA LETNEGA POROČILA VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC. V rokah imate pregled amandmajev k predlogu poročila. To je dokument, ki ste ga prejeli na klop. V razpravi, v popoldanskem delu se je s sklicevanjem na 67. člen poslovnika zahtevalo nadaljevanje razprave. Za pol ure bi podaljšali to razpravo. Tak predlog bi dal na glasovanje, da se za pol ure podaljša razprava za razpravo o priporočilih in amandmajih. Ta predlog bom dal na glasovanje, da se za pol ure podaljša razprava o amandmajih k predlogu priporočil k sedmemu rednemu letnemu poročilu. Kdo je za tak predlog, prosim, da glasujemo. 57 navzočih. 33 za in 18 proti. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je ta predlog sprejet. V razpravo dajem priporočila in amandmaje. Kdo želi besedo? Prosim, kolega Jerovšek. Ste želeli besedo? Prosim. Kdo bi želel še besedo? Kolega Bernik, kolega Podobnik. Še kdo? Prosim, če mi boste dovolili. Kolega Lavrinc. Ali lahko potem odredim tem govornikom po 5 minut? Prosim, 5 minut za te štiri govornike. Najprej kolega Bernik. Prosim. Samo o amandmajih k predlogu priporočil in priporočilih. Kolega dr. Bernik, najprej, 5 minut za razpravo.
Hvala lepa, gospod predsednik.
Mir v dvorani.
Gospod varuh in kolegi in kolegice, že prej sem hotel se oglasiti, pa nisem dobil besede. Sedaj upam, da mi je ne boste vzeli, kajti gre za naslednje. Gospod varuh, ko je odgovarjal na razne komentarje, ki smo jih imeli, je meni odgovoril, čeprav sem govoril o gotovih stvareh, ki morda niso prijetne za vsaka ušesa, vendar on mi je odgovoril, češ, da se je pogovarjal s svojim kolegom v Pragi in da mu je ta rekel, hvala bogu, da niste sprejeli lustracije, kajti to nam dela same težave. Če se to pusti tako, kot je bilo rečeno s strani gospoda varuha, potem na vsak način mi bodo ljudje očitali, da sem zagovarjal lustracijo. Niti približal se ji nisem. Zaradi tega se mi zdi, bodisi, da je bilo to hote ali pa napačno razumevanje, zato hočem to popraviti za magnetogram in tudi hočem povedati, da tiste stvari, ki sem jih govoril, sem jih govoril čisto prepričan, nisem pa govoril o lustraciji. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Jerovšek, zdaj imate vi besedo.
Hvala lepa. Naj najprej povem, da bom ta priporočila, amandmaje, ki jih je vložila Slovenska ljudska stranka, podprl. Sam bom pa govoril o pomembni temi, ki se nanaša na ustavne in temeljne pravice državljanov, kar sem že omenil prej in sem tudi vložil amandma na to temo. Tudi v letu, na katerega se nanaša to poročilo, se je po sedanji vednosti zgodilo nekaj nezaslišanega. Bojim se uporabiti besedo, ker bi zvenela preveč trdo, vendar bile so motene tako elementarne pravice ljudi, ustavne pravice do zdravstvenega varstva, ker 51. člen pravi, vsakdo ima pravico do zdravstvenega varstva pod pogoji, ki jih določa zakon. Prav tako pa je v Celju v tem znanem primeru bila kršena tudi ustavna pravica, 14.člen, enakost pred zakonom. Znano je, da niso imeli vsi enakih pravic, da so nekateri svojega statusnega položaja ali pa političnih preferenc bili deležni zdravstvene nege. Mislim, da gre za daleč najhujšo kršitev človekovih pravic v samostojni Sloveniji in da si žal pri tem vlada, ki je najbolj odgovorna, zatiska oči. Jaz ne vem, če je gospod varuh kdaj javno opozoril na to zadevo, vendar bo potrebna tudi njegova intervencija, čeprav sem jaz pričakoval, da bo predsednik vlade v tej zadevi zahteval tudi odgovornost, tudi politično odgovornost, ker se pogosto sklicuje na evropske norme. In evropske norme so popolnoma jasne. Jaz bi pravzaprav tudi želel, da gospod varuh, prej je nekaj besed omenil na podlagi moje razprave, če ima kaj več informacij od nas v tej zadevi. Mi poslanci smo že postavljali vprašanja, jasna, na katera je bilo možno s strani vlade, pravosodnega ministra, jasno odgovoriti, vendar [[...]] [[Glas iz ozadja.]] [[...]]se je izogibal odgovoru. Odgovore pa seveda javnost mora dobiti. Gospod varuh, najprej nisem razumel vašega odnosa, kaj ste že ukrenili v tej zvezi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Podobnik, vi ste želeli besedo? Kolega Lavrinc je bil pred vami. Prosim, kolega Lavrinc. Prej sem že vprašal in zdaj vidim, da dvigate roke za proceduralne [[...]]Kolega Lavrinc, imate besedo.
Proceduralno bi vprašal, kako se je dala beseda mojemu predhodniku, ker ni govoril o poročilu. Če sem iskren, ga absolutno nič nisem razumel. Mislim da je treba v takem primeru besedo vzeti. Če sem prav razumel, gospod predsednik, ste vi dali besedo, da se opravi še razprava o poročilu in o amandmajih. O teh stvareh pa nisem slišal niti besede do zdaj. Dovolite, bom zaključil. Ko bom pa dobil besedo kot razpravljavec, bom pa govoril predvsem o amandmajih. Hvala.
Razprava je o predlogu priporočil in o amandmajih. Želite besedo? Prosim. Proceduralno.
Hvala lepa, gospod predsednik. Mislim, da je prav, da ugotovimo, da je amandma kolega Jerovška pravzaprav nekorektno vložen. Predmet amandmiranja so bila priporočila, ki jih je matično delovno telo, to je odbor za notranjo politiko, sprejelo, in seveda so se nanašala na poročilo varuha človekovih pravic. Amandma, ki ga predlaga poslanec gospod Jožef Jerovšek, govori o dejstvih, ki jih gospod varuh človekovih pravic v letu 2001 ni obravnaval, niti jih v poročilu ni problematiziral. Tako mislim, da je korektno, da ugotovimo, da amandma pravzaprav za novo 6. poglavje govori o stvari, ki nipredmet ne poročila varuha človekovih pravic, še manj pa priporočila matičnega delovnega telesa in torej amandma ni vložen korektno. Hvala lepa.
Tukaj ne gre, kolega Jerovšek, če smem reči, za kakšno politično odločanje. Tukaj gre za stvarno dejstvo, da dogodek, o katerem govori amandma, ni bil storjen v času, ki ga zadeva poročilo. Prosim, kolega Jerovšek. Dam vam besedo zato, da razčistimo [[...]]
Ne bo držalo. Kolikor je doslej znanega, je ta primer nastajal v osmih ali devetih letih, prav tako v letu 2001 oziroma v tem letu, na katerega se nanaša poročilo. Tega dejstva enostavno ne bo možno zatajiti. Kolikor pa je že prišlo [[...]]Ampak gospod varuh ga seveda ni mogel obravnavati, ker se je prikrivalo. In mi ilegalnih tajn v naši zakonodaji ne smemo podpirati. Imate pravnike tu. Ilegalne tajne so tudi sedaj, že po naši zakonodaji, stvar, ki ne sme biti tajna.
Kolega Jerovšek, da ne bi ponovno govorili o vsebini amandmaja, ker ste o tem že govorili - da bi razčistili to vprašanje, gospod varuh, lahko vas vprašam za stališče glede tega? Imamo situacijo "sui generis", ker tako je mogoče razumeti ta amandma, ki ga vlaga kolega Jerovšek. Kakšno je vaše mnenje, če smem vprašati, glede predloga, ki ga je dala [[...]]
Problem je, da nismo dobili niti takrat niti zdaj nobene pritožbe, zato seveda ni mogla tu notri biti. Mi na splošno govorimo o pravici do zdravstvenega varstva, ki je večkrat kršena, o neobstoječih pritožbenih poteh. Glede tega bi lahko bil kakšen amandma, ampak glede konkretnega dogodka v Celju pa težko, ker ga niti mi ne uporabljamo. Po drugi strani pa, kolikor zdaj vem, so v celjski bolnišnici policija, ministrstvo in vse ostalo, stvari potekajo, tako da vsaj v tej fazi tudivaruh niti po zakonu ne more kaj posebej posredovati, dokler stvari tam niso razčiščene oziroma dokler se ne vidi, da institucije, ki bi morale kontrolirati, kaznovati ali karkoli, ne delujejo. Zdaj zaenkrat kaže, da je to na policiji in vse ostalo. Tako da osebno ne vidim kakšnega posebnega smisla, razen splošnega, v potrditev [[...]]
Dobro. Kolega Jerovšek, ali lahko ugotovimo, da je glede na stvarne okoliščine - ne spuščamo se v vsebino amandmaja, njegovo ustreznost - ta amandma brezpredmeten za to poročilo? Prosim, kolega Jerovšek. Mislim, to bi nam olajšalo delo, drugače [[...]]Moja naloga je, da ugotovimo, ali je poslovniško primeren ali ne. Strinjam se tokrat s kolegico Krebsovo, da stvarno gledano to ni predmet tega poročila. Prosim, ali nam lahko pomagate?
Hvala lepa. Strinjam se, gospod predsednik, da nam bi to olajšalo delo. Tudi novi poslovnik nam je olajšal delo, ukinjamo pa parlamentarizem v tej hiši. Zelo slabo delamo, tega se moramo zavedati. In zaradi tega se s to logiko ne strinjam. In če so tako hudo napadene človekove pravice, kot so se dogodki dogajali leta 2000 oziroma v času nastajanja tega poročila, na kar se nanaša, mislim, da je neodgovorno, da tiščimo glavo v pesek. Slišal sem tudi novo razlago varuha človekovih pravic, mislim, da ljudje nimajo pravice do pritožbe, dokler vsi postopki še niso končani. Mislim, da se ljudje obračajo na varuha, ko še niso postopki končani. To ni ustavno sodišče, tam je večstopenjsko. Mislim, da pa varuh mora posredovati, ko so pravice ljudi kršene, temeljne človekove pravice, ne glede, v kateri fazi se kakšna stvar nahaja. In me zelo preseneča to stališče varuha človekovih pravic. Do mene pa so prišla zaskrbljena vprašanja in moja poslanska odgovornost mi nalaga, da sam ne tiščim glave v pesek. Hvala lepa.
Ja, upošteval bom to okoliščino, da se vsebina tega amandmaja nanaša na leto, ki ni predmet tega poročila. In predlagam, da o tem amandmaju ne glasujemo, pri čemer nisem nič, ne jaz ne državni zbor, rekel nič o vsebini in primernosti tega amandmaja, kot ga je vložil kolega Jerovšek. Ima še kdo besedo pri pregledu amandmajev? Nismo še glasovali. Kolega Lavrinc, zdaj.
Hvala lepa za besedo. Najprej bi rekel tole, da me nekoliko razočara dejstvo, da na odboru, kjer je prilika in čas za to, ne pridejo poslanke in poslanci s predlogi za boljša priporočila. Ne pridejo s takšnimi razpravami, kot jih je slišati tukaj. Res je, da tam ni televizije. Vendar mislim, da za resno in dobro delo državnega zbora, bi temu tako moralo biti. In če bi denimo, prav prejšnji primer bil izpostavljen na seji odbora, kamor lahko pride vsak, tudi tisti, ki ni član odbora, bi to stvar že razčistili tam. Naslednje, kar bi rad povedal v zvezi z amandmaji, pa je to. Dobro. Prvi amandma, ki ga je predlagala poslanska skupina SLS, bom podprl. Drugega amandmaja, takšnega kot je, ne bom podprl oziroma predlagam avtorjem, da ga popravijo. Namreč, niso samo pristojni državni organi oziroma sploh ne. Temveč, sodišča so tista, ki skrbijo v takem primeru za ljudi, ki so na psihiatričnem zdravljenju. In seveda tudi zdravstvene ustanove, kar pomeni, je treba to dvoje skombinirati. Tretje, kar bi rad povedal, je amandma k poglavju V. Tega pa absolutno ne bom podprl, kajti s tem bi pljunil na vlado, ki pa je, če bi prebrali današnjo vsebino pravne prakse in kjer državni sekretar v uvodniku poudarja, kaj vse je naredila vlada za pospešitev postopkov denacionalizacije, ugotovitev, da je torej postopek denacionalizacije pospešen, da so pripravljeni vsi ukrepi, da pridemo do načrta zaključka denacionalizacije celo, da smo od enoletnih poročil prišli na polletna in prihajamo zdaj na četrtletna pravzaprav, da je vse to razdeljeno ministrstvom, da je bilo dodatno za to,da se proces hitreje odvija, navsezadnje to tudi naša dolžnost do Evrope, storjeno to, da so upravne enote, ki so hitreje reševale, da so dobile, torej so dajale pomoč tistim, ki so reševale kasneje. Torej, to mislim oziroma predlagal bi predlagateljem, da preprosto ta amandma umaknejo. Ker, kot sem rekel, se mi ni zdi utemeljen. No, o ostalih je pa seveda moč razpravljati in jih je tudi mogoče podpreti. Hvala lepa.
Po vrsti bom dajal besedo. Kolega Jerovšek, tudi vi jo boste dobili, najprej pa kolega Podobnik, ker čaka že nekaj časa. Prosim, kolega Podobnik, imate besedo.
Hvala, predsednik. Najprej hvala kolegu Lavrincu, da se je opredelil do nekaterih amandmajev. Najprej morda delno v pojasnilo. Sam sem bil aktiven član, nadomestni član, na odboru, ki ga vodi kolega Lavrinc pri tej točki. In tam sem tudi ugotovil, da je en del odgovora vlade na področju pokojninskega in invalidskega zavarovanja in zdravstveno izpadel. In takrat, seveda, nisem mogel predlagati amandmaja pod točko 4, ki govori o seznamu telesnih okvar. In sem ga danes predlagal in mislim, da je, če sem vas prav razumel, velika večina mnenja, da smo zadeli bistvo problema. Namreč, vlada ugotavlja, da žal ni uspela v medresorskem usklajevanju med resorjem za zdravje in delo najti načine, da bi uskladila oba podzakonska akta, to sta seznama telesnih okvar in seznam poklicnih bolezni. To je kot prvo. Kot drugo, glede amandmaja pod točko 2, če pogledate, to je vezano na skrb pri izvajanju in nadzoru varnostnega ukrepa obveznega psihiatričnega zdravljenja. Mi smo zelo pozorno, tudi še po seji odbora, proučili gradivo varuha. Tempo je hud v parlamentu, vam priznam, 9 poslancev in strokovne službe zmorejo toliko, kot zmorejo. Delamo pa, vam povem, od jutrado večera. In smo izčrpani od tega dela. In na strani 20 piše: "Opisani primeri kažejo, da je nujna večja skrb pri izvajanju in nadzoru varnostnega ukrepa obveznega psihiatričnega zdravljenja, zaveza za spremenjeno ravnanje je tako na strani sodišč, kot tudi na strani zdravstvenih in socialnovarstvenih zavodov, v katerih se ta ukrep izvaja." Tako sprejemam predlog in namig kolega Lavrinca in bi - upam, da je še poslovniško možno - dopolnil amandma ustno, če pogledate amandma pod točko 2, da bi dopisali "pristojni sodni in drugi državni organi naj namenijo večjo skrb". Menim, da bi [[...]]
Kateri amandma je to?
To je amandma pod točko 2, amandma k poglavju II.
Ali lahko še enkrat poveste besedilo?
Za besedico "pristojni" se doda tri besede. "Sodni in drugi", tako da bi se amandma glasil: "Pristojni sodni in drugi državni organi naj namenijo večjo skrb pri izvajanju in nadzoru varnostnega ukrepa obveznega psihiatričnega zdravljenja." Rad bi vas še opozoril, da smo se veliko ukvarjali s področjem stanovanjske izgradnje in smo predlagali novo poglavje. Moram priznati, da sem šele po razpravi na delovnem telesu potem svetoval nekaterim kolegom in strokovnim sodelavcem, da smo zelo pozorno proučili to področje in smo predlagali amandma, ampak smo ga potem oklestili in smo zapisali samo rešitev: "Vlada Republike Slovenije naj stori vse potrebno za uresničevanje nacionalnega stanovanjskega programa ter pripravi različne mehanizme, kibodo sledili dejanskim potrebam po neprofitnih najemnih in socialnih najemnih stanovanjih." Izpustili smo pa nadaljevanje, ki govori o, po našem mnenju, pomembnem področju, da bi vlada razmislila tudi o ustanovitvi tako imenovanih nepremičninskih skladov. Ampak to naj bo tema za eno od drugih razprav. In še samo misel o amandmaju pod točko 5.3, to je k poglavju 5: "Vlada Republike Slovenije naj teži k hitrejšemu in bolj učinkovitemu reševanju denacionalizacijske problematike." Amandma je seveda zapisan na podlagi gradiva iz poročila varuha. Amandma ni kritika vlade, ampak spodbuda, da s tempom, ki ga je pričela, da nadaljuje. Tako ga razumemo. Meni je prej gospod varuh po neformalnem pogovoru izjavil, da se mu zdijo vsi amandmaji, ki pravzaprav sledijo tudi njegovim namenom, ko je pripravljal poročilo, tako da amandma sledi usmeritvi varuha. Amandma v tem primeru ni kritika vlade. V zadnjih dveh letih se je tukaj vendar naredil pomemben korak naprej glede denacionalizacijske problematike. Hvala lepa.
Hvala. Kolegica Širca, ste vi želeli besedo? [[Ne.]] Je želel še kdo pred kolegom Jerovškom? Kolega Jerovšek, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. Namreč mislim, da bi bila tudi vaša dolžnost, ker sem bil pravzaprav nekorektno napaden s strani kolega Lavrinca, [[...]]
Ni omenjal vašega imena. Zelo intenzivno poslušam razpravo. Če bi to storil, bi ga opozoril. In bi vam dal besedo do replike.
[[...]]kar priznam, da sem se prepoznal.
Prosim, kolega Jerovšek ima besedo in nihče drug.
[[...]]namreč, ampak predvsem je podton opazke, da bi lahko prišel na odbor za notranjo politiko. Lahko bi, poznam to po poslovniku, vendar tam, kjer sem član, sem povsod približno enako aktiven in res nikdar ne spim na nobenem organu. Res da ne. In približno enako pa sem aktiven na komisijah, na odborih, če je prenos ali ni prenosa, impotiral je tudi, češ da je danes prenos. Ne vem, upam pa, verjetno ni. In s takimi. Se ne pustim s takimi nesramnimi opazkami tu napadati, ker je to poskus diskreditacije poslanske integritete. Hkrati pa moram zavrniti vašo, da vsebina mojega amandmaja se ne nanaša na obdobje, za katerega je pričujoče poročilo. Če je vaša vednost, moja ni, pa sledim zadevam kar precej. Se nanaša na obdobje, boljše bi pa bilo, da se ne bi nanašalo, da v slučaju ne bi bilo [[...]]Hvala lepa.
Prosim, kolega Lavrinc, ampak predlagam, da ne nadaljujemo diskusijo o tem, kdo bolj ali manj sledi. Vsak ima svoje pravice, obveznosti, po svoji vesti opravlja delo in nima dolžnosti, da posluša očitke drugih. Prosim, kolega Lavrinc.
Ja, meni je zelo hudo pravzaprav, da se je kolega Jerovšek prepoznal v tistem. Navsezadnje Socialdemokratska stranka ima podpredsednika odbora za notranjo politiko, tako da res nisem hotel biti žaljiv ali kaj podobno in seveda se mu, če je to slabo vzel, opravičujem. Hvala lepa.
Jaz bi zaključil razpravo. Tukaj zdaj ostajamo pri problemu, ki zadeva peti amandma na novo šesto poglavje; torej še enkrat kolega Jerovšek, da ne bo nesporazuma med nama in tudi sicer, moje mnenje, odločitev - ta hip sem predsedujoč, odgovarjam za uveljavitev poslovnika - ni politična ampak vsebinske narave. Samo menim, da tekst, kot je pripravljen za odločanje, ne posega v predmet poročila, o katerem zdaj govorimo in to je moja razlaga, zakaj ga ne bom dal na glasovanje. Prosim, to je treba tako tudi sprejeti. Šli bomo po vrsti. Imamo pregled amandmajev k predlogu priporočila. Šli bomo na prvi amandma k poglavju ena. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke predlaga ta amandma. O njem glasujemo. Prosim za pozornost v dvorani. Amandma je sprejet. 52 navzočih, 46 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Smo pri drugem amandmaju k poglavju dva. Tukaj je kolega Podobnik predlagal ustni amandma. Posvetoval sem se, kaj to pomeni glede na poslovnik in mi smo sredi zakonodajnega postopka, tipičnega, imamo akt. Kolega Podobnik predlaga in bom najprej dal vprašanje, ali kdo ugovarja, da bi se besedilo glasilo: pristojni sodni in drugi - pristojni sodni in drugi - državni organi. Drži, kolega Podobnik, sem si prav zapisal? Naj namenijo večjo skrb, to bi bilo besedilo amandmaja. Je državnemu zboru jasno, o čem odločamo? Da. Odločali bomo torej o amandmaju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, kot je bilo dopolnjeno z ustnim amandmajem kolega Podobnika. Glasujemo. 51 navzočih, 48 za, eden proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Imamo prav tako pri naslednjem poglavju, pri poglavju pet, tretji amandma iste poslanske skupine. O amandmaju glasujemo. Glasujemo o amandmaju k poglavju pet poslanske skupine SLS. 50 navzočih, 20 za, 24 proti. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil potrebne podpore. Ista poslanska skupina predlaga četrti amandma za novo šesto poglavje. Glasujemo. 52 navzočih, 44 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma dobil podporo. Glasujemo o šestem amandmaju za novo sedmo poglavje, amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Glasujemo. 51 navzočih, 44 za, eden proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da smo tudi ta amandma sprejeli. In zdaj prehajamo na odločanje o predlogu priporočila k 7. rednemu letnemu poročilu varuha človekovih pravic v celoti. Glasujemo. 53 navzočih, 48 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagano priporočilo v celoti sprejeto. Gospod varuh, v imenu državnega zbora se zahvaljujem za sodelovanje med obema ustanovama in se priporočam za tako uspešno sodelovanje tudi v prihodnjem letu. Smo pri 27. TOČKI DNEVNEGA REDA - PREDLOGU ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2000. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: "Komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ predlaga državnemu zboru Republike Slovenije, da ob obravnavi predloga zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2000 sprejme sklep Sprejme se zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2000." Glasujemo! 52 navzočih. 45 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Imamo še dva predloga sklepov, kot je že prej povedala predsedujoča. O njih ne moremo odločati. Smo zaključili to točko dnevnega reda. Smo pri 28. TOČKI DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA RESOLUCIJE O MIGRACIJSKI POLITIKI REPUBLIKE SLOVENIJE. Prosim, če vzamemo v roke pregled amandmajev. Gre za dokument, ki ste ga dobili na klop 27. tega meseca, štiri strani. Šli bomo od amandmaja do amandmaja. Smo pri prvem odstavku. Odbor za notranjo politiko predlaga, da se prvi odstavek te resolucije črta. Amandma je vsebinsko povezan s prvim delom amandmaja k poglavju 1. Ali lahko odločamo? Lahko preidemo na odločanje. Imate pred seboj gradivo? Prav. Odločamo o amandmaju odbora za notranjo politiko. Amandma 1 k prvemu odstavku. Glasujemo! 52 navzočih. 45 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma odbora sprejet. Prav tako isti odbor predlaga amandma k poglavju 1 Uvod. Odločamo o tem amandmaju, ki je vsebinsko povezan z amandmajem k prvemu odstavku. Glasujemo! Sprejet je: 49 navzočih, 41 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Imamo dolg amandma odbora za notranjo politiko k poglavju 2, pregled meddržavnih migracij in ocena stanja migracijske politike v Sloveniji. Ali lahko odločamo? Prosim. Odločamo o amandmaju odbora za notranjo politiko k poglavju 2. Glasujemo! 53 navzočih, 42 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sprejet. K poglavju 3 Načela migracijske politike. Prav tako vlaga odbor amandma. Odločamo o njem. 48 navzočih, 41 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Imamo še dva amandmaja. Najprej amandma istega odbora k poglavju 6. Odločamo! Smo sredi glasovanja. 51 navzočih, 44 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Sprejeli smo ta amandma. In končno, odbor za notranjo politiko predlaga amandma tudi k poglavju VIII. Ukrepi za uveljavitev migracijske politike. Lahko odločamo. Prosim, glasujemo. 49 navzočih, 43 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da smo ta amandma sprejeli. In da prehajamo na odločanje o predlogu resolucije o migracijski politiki Republike Slovenije v celoti. Lahko odločimo? Prosim! Odločamo o predlogu resolucije o migracijski politiki Republike Slovenije v celoti. Resolucija je sprejeta, 47 od 52 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Smo pri nujnih postopkih današnjega dne. Prosim za pozornost - PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo predložila vlada. Želi državna sekretarka besedo? Prav. Prosim, imate besedo. Mir v dvorani.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Bom zelo kratka. Spremembe in dopolnitve zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki so pred vami, posegajo na dve področji. S predlagano spremembo 150. in 150.a člena se omogoča dodatno usklajevanje v mesecu marcu. Dejstvo je, da veljavni zakon predvideva usklajevanje pokojnin v februarju in septembru. Če septembra niso izpolnjeni pogoji, pa se pogoji preverjajo potem še oktobra, novembra in pa decembra. S predvideno spremembo pa se daje možnost za uskladitev tudi v mesecu marcu, v primeru, da februarja ne bi prišlo do uskladitve oziroma če bi bila ta februarska uskladitev nižja od 1,5 procenta. S tem se zagotavlja načelo enakomernejše oziroma bolj skladne rasti pokojnin glede na plače. Posebej moramo poudariti, da se rast pokojnin s plačami preverja obdobje na obdobje, torej ne mesec na mesec. Na podlagi dosedanjih podatkov za letošnje leto, podatkov statističnega urada Republike Slovenije, so pokojnine glede na lansko obdobje porasle za 7,9 procenta, plače v tem istem obdobju za 7,2 procenta, kar pomeni, da še niso bili izpolnjeni pogoji za uskladitev. Druga sprememba v zakonu pa posega v prehodne določbe, in sicer tako, da se za leto dni zamakne uveljavitev tistega člena veljavnega zakona, ki predvideva uvedbo diferencirane prispevne stopnje za invalidsko zavarovanje, in sicer v delu, ki se nanaša na poškodbe pri delu in poklicne bolezni. Spoštovani, predlagam, da predlagane spremembe podprete in zakon sprejmete po nujnem postopku.
Hvala, gospa državna sekretarka. Predlog je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. Prosim gospoda predsednika, da predstavi poročilo odbora.
Hvala, gospod podpredsednik. Odbor je predlog zakona obravnaval na 25. redni seji 6.11.2002. Konkretne razprave in konkretnih predlogov amandmajev ni bilo. Glede na to pa, da je zakonodajno-pravna služba nekoliko konkretneje opozorila na potrebo po precizaciji besedila 2. člena, smo na odboru sprejeli amandma k 2. členu, tako kot je naveden v pregledu. Odbor je seveda tudi v skladu s poslovnikom odločal o členih v vsem obsegu in jih izglasoval. Hvala lepa.
Hvala za podano poročilo. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej dajem besedo poslanski skupini DeSUS, Ivanu Kebriču. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani navzoči! Menim, da ni treba dodatno obrazložiti predloga, ki je pred nami, saj je v uvodu navedeno, kaj je ocena stanja. Iz tega izhaja, da je nujno potrebno, da zakon v teh zadevah oziroma teh členih spremenimo. Prav tako je zelo izčrpna obrazložitev, zato bi poudaril samo naslednje. Ne gre le za pokojnine, gre za vsa nadomestila, ki se usklajujejo takrat, ko se usklajujejo pokojnine. Zaključujem samo s tem: apeliram na vas, poslanke in poslanci, da sprejmemo ta predlog in omogočimo usklajevanje pokojnin s plačami bolj tekoče, čeprav na eni strani pozdravljamo, da se je dinamika gibanja rasti in ostalega do nekje umirila, kar ima pozitiven vpliv na višino inflacije, za katero upamo, da se bo prav tako, kot je predvideno v programih vlade in proračunskih memorandumih - da ta predlog izglasujemo in omogočimo tudi v mesecu marcu, če v februarju še te možnosti ne bo, da se takrat uskladijo, da se ne bi zgodilo to, da ne samo pokojnine, tudi vsa ostala nadomestila se ne bi uskladila s plačami kar 18 mesecev. Hvala za vašo pozornost in priporočam, da izglasujemo.
Hvala za stališče skupine DeSUS. Zmago Jelinčič ni prisoten, da bi podal stališče. Stanislav Brenčič, Slovenska ljudska stranka, prosim.
Hvala lepa. No, v naši poslanski skupini podpiramo namen tega zakona. Dejansko se z ukrepom, ki ga prinaša ta zakon, vzpostavlja tudi realna možnost, da se pokojnine uskladijo najmanj dvakrat letno in da je usklajevanje pokojnin s povprečno rastjo plač nekoliko bolj uravnoteženo in umerjeno. Zato zakon vsekakor podpiramo. Hvala.
Hvala za stališče. Sledi stališče Nove Slovenije. Marija Ana Tisovic, prosim.
Hvala lepa za besedo. S tem popravljamo vsaj malo tisto krivico pravzaprav, ko smo jo takrat, s prejšnjim oziroma predprejšnjim zakonom naredili našim upokojencem. Upam, da bodo s tem vsaj nekaj pridobili, čeprav ne vse tisto, kar jim je bilo vzeti. Hvala lepa.
Hvala vam. Še Peter Levič v imenu Stranke mladih.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani državni zbor, kolegice in kolegi! Za predlog zakona smo skoraj vsi podprli nujni postopek. Prav je, da povem, zakaj smo to storili v Stranki mladih Slovenije. Ne zato, ker želimo, da se čimprej predlog sprejme, temveč da gre čimprej z dnevnega reda. Veljavni zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je bil sprejet 10. decembra 1999 leta in je začel veljati veljati 1. januarja leta 2000. Z njimse je končala reforma sistema pokojninskega in invalidskega zavarovanja, katere začetek sega v leto 1996, ko je vlada Republike Slovenije pripravila in sprejela izhodišča za reformo sistema pokojninsko in invalidskega zavarovanja in ki se je leta 1997 nadaljevala z belo knjigo o reformi pokojninskega in invalidskega zavarovanja, v kateri so bili obrazloženi razlogi in cilji sprememb ter nakazane najpomembnejše rešitve. Na podlagi obeh dokumentov in po opravljeni obsežni razpravi je bil sredi leta 1998 takoimenovan predlog zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju za prvo obravnavo. H koncu triletne razprave oziroma k nekaterim končnim rešitvam pa je veliko prispeval tudi dogovor o bistvenih rešitvah, ki so ga po dolgih in dokaj zahtevnih pogajanjihpodpisali vsi socialni partnerji. Očitno pa je bil to nedodelan zakon. Besedilo zakona je bilo kasneje trikrat novelirano, nazadnje pred enim letom. Takrat smo zopet slišali, da sedaj je pa reforma pokojninskega sistema vendar končana. Prej povedano je v veliki meri povzeto po uvodu zakona o spremembah izpred leta dni. Ta uvod je bil takrat povzet po uvodu v analizo izvajanja zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju iz 7. aprila 2001, vendar sta bila izpuščena naslednja stavka. "Nekatere temeljne rešitve, ponujene v beli knjigi, pa tudi besedilo samega predloga zakona so se v času obravnave kar precej spremenile. Pri tem je predlagatelj odstopil od prvotno začrtane poti, ki bi pomenila korenitejše spremembe sistema, zlasti pa uvedbo tristebrnega sistema z obveznim drugim stebrom, kapitalsko financiranje." Tudi predlog zakona, ki je danes na mizi, ne govori o temeljnih rešitvah temveč usklajevanju pokojnin, ki je očitno tema, ki se poljubno uporablja v pravem oziroma potrebnem času, vendar zgolj za nekatere. Najmanj, kar lahko o tem rečem oziroma najmileje, da je to nehigienično. Če je že treba o tem razpravljati pred volitvami in spremembami vlade, se lahko razpravlja le o zaresni in temeljni temi, in sicer, ali bo pokojninski steber vzdržal tudi v prihodnje, kako zmanjšati prelivanje sredstev iz državnega proračuna v pokojninsko blagajno, o zmanjševanju števila aktivnega prebivalstva in tako naprej. Nič od tega ni vsebina tega predloga zakona. Gre za kozmetične spremembe in ob čudnem času sredi volitev. Zaradi vsega naštetega bomo v poslanski skupini Stranke mladih glasovali proti. Hvala lepa.
Hvala za to stališče. to so bila stališča poslanskih skupin. Prehajam na drugo obravnavo predloga zakona o amandmajih in členih. Ker ni vloženih amandmajev k predlogu zakona, o tem ne bomo razpravljali. Zaključujem drugo obravnavo in prehajam na tretjo obravnavo. Ker so členi zaprti, ni možno torej vložiti amandmaja v tretji obravnavi, zato bomo prešli k razpravi o zakonu v celoti. Kdo od poslanskih skupin želi predstaviti svoje stališče o predlogu zakona v celoti? Ker ne, zaključujem tudi to razpravo. Zakon je torej usklajen. Ker ni bilo sprejetih nobenih amandmajev, na podlagi petega odstavka 140. člena bi lahko pravna služba podala mnenje o usklajenosti, ker ni amandmajev, torej to ni, zato bomo šli h glasovanju, odločanju o zakonu v celoti. Prosim za pozornost. Odločali bomo o zakonu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je 30, proti 9. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zakon s tem sprejet. S tem zaključujem 22. točko dnevnega reda in prehajam na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAMSTVU REPUBLIKE SLOVENIJE ZA OBVEZNOSTI DOMAČEGA LETALSKEGA PREVOZNIKA ZA KRITJE ŠKOD, NASTALIH KOT POSLEDICA VOJNE OZIROMA TERORIZMA, IN O POGOJIH JAMSTVA ZA TUJE LETALSKE PREVOZNIKE - NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Dajem besedo predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga. Minister za promet, prosim.
Hvala lepa za besedo. Če mi dovolite, bom s tega mesta povedal. Torej, gre za zakon, ki je bil naveden, ki se podaljšuje, ki je bil sprejet lani po dogodkih 11. septembra. Gre za to, da je sedaj veljavni oziroma že dvakrat podaljšani zakon velja do 31.12. letošnjega leta. Glede na spremembe na zavarovalniškem trgu, tako v Evropi kot seveda tudi doma, je bilo treba spremeniti ta zakon. Ta zakon smo pripravili na ta način, da smo ga razdelili v bistvu na dva dela.
Prosim mir v dvorani.
[[...]]Veljavnost v prvem polletju naslednjega leta, kjer država podaljšuje to jamstvo, s tem da je to jamstvo odplačno, da prevoznik plačuje v državni proračun določen znesek, 0,25 dolarjev po potniku, medtem ko je za naslednjega pol leta, torej do 31.12.2003, pa obvezno zavarovanje pri zavarovalnici, pri ustrezni domači zavarovalnici. In v tem predlogu so navedeni tudi razlogi oziroma dejstva, da je možno v primeru posebnih dogodkov, da zavarovalnica tudi odpove zavarovanje, in v tem primeru nastopi država, seveda pod pogojem in z zahtevo, da prevoznik plača ustrezen oziroma enak delež premije, kot bi plačal zavarovalnici: ali če sploh ni možno zavarovati v nekem določenem obdobju ali če je možno zavarovati samo za določeno vsoto. Poleg tega zakon obravnava tudi možnost najema oziroma zavarovanja letala, ki ga domači prevoznik tudi vzame v zakup. Hvala lepa.
Hvala vam, gospod Jakob Presečnik. Predlog zakona je obravnaval odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Prosim predstavnika oziroma podpredsednika odbora Janka Vebra, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo. Odbor državnega zbora za infrastrukturo in okolje je na svoji 9. nujni seji 26.11. in 27.11. obravnaval predlog zakona in ugotovil, da predlagane vsebinske rešitve zakonskega predloga zajemajo podaljšanje jamstva Republike Slovenije do 30.6.2003, pod novimi pogoji, ki jih je predstavil ravno pred kratkim minister. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem zakonodajno-pravne službe, ki ugotavlja oziroma je ugotovila, da se predlagane rešitve poskušajo ustrezneje umestiti v besedilo obstoječega zakona in tudi nekoliko vsebinsko izčistiti. Zato je odbor pri obravnavi posameznih členov oblikoval svoje amandmaje in s temi amandmaji odpravil te pomanjkljivosti, tako da jih je odbor pozneje tudi v takšni obliki sprejel. Hvala.
Hvala lepa za podano poročilo. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo bi dal, če bi bil prisoten, Zmagu Jelinčiču, pa ga ni. Zato jo dajem naslednjemu, Ivanu Božiču, ki pa se ji odpoveduje. Hvala lepa. Drugih najavljenih poslanskih skupin k tej točki ni bilo. S tem zaključujem razpravo v prvem branju. Prehajamo na drugo obravnavo, kjer bi obravnavali predloge amandmajev oziroma člene in amandmaje k tem členom. Ker predlogom amandmajev ni - kar jih je bilo, je že povzel odbor in je predlagan dopolnjen predlog zakona - tako da lahko sklenemo drugo obravnavo. Prehajamo na tretjo obravnavo. Ker so členi zaprti, tudi tu ni predlogov amandmajev. Tako gremo lahko na odločanje o zakonu v celoti. Želi še kdo pred odločanjem besedo? Ker ne, zaključujem in prehajamo na odločanje. Prosim za pozornost. Glasujemo o zakonu v celoti! Navzočih nas je 48, za je glasovalo 43, proti 2. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon v celoti sprejet. Zaključujem 23. točko dnevnega reda. Prehajam na naslednjo, 25. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O INVESTICIJSKIH SKLADIH IN DRUŽBAH ZA UPRAVLJANJE, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Pozdravljam predstavnika vlade, državnega sekretarja, mag. Sibila Svilana in mu hkrati dajem besedo za uvodno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije je državnemu zboru v mesecu juniju predložila predlog zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje, skrajšano imenovan ZISDU 1. Državni zbor naj bi ga obravnaval po hitrem postopku v sklopu evropskih zakonov na izredni seji v mesecu juniju zaradi zavez Slovenije iz evropskega sporazuma. Obravnava predloga ZISDU-ja na delovnih telesih državnega zbora je bila z meseca junija prestavljena na mesec september. Na 27. seji odbora za finance in monetarno politiko državnega zbora meseca septembra, je bila zaradi množice pripomb zainteresirane strokovne javnosti in prekratkega roka obravnave pri teh izglasovana odločitev o prestavitvi obravnave predloga ZISDU-ja na eno od naslednjih sej odbora. Vlada Republike Slovenije oziroma ministrstvo za finance je na podlagi prejetih pripomb in predlogov pripravilo novo besedilo ZISDU-ja, s katerim je vlada nadomestila sedanje besedilo in ga 22. oktobra predložila v obravnavo državnemu zboru Republike Slovenije. Državni zbor je na svoji oktobrski seji odločil, da to obravnavo zakona preloži na november [[...]]
Prosim vse razpravljavce, ki individualno razpravljajo, da se umirijo in da poslušajo predstavitev s strani vlade!
[[...]]Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 31. seji dne 20.11. obravnaval predlog tega zakona in po širši obravnavi na podlagi obrazložitve amandmajev poslanskih skupin in odbora samega sprejel posamezne amandmaje. Tako dopolnjeno besedilo predloga zakona je sprejeti in predlagal njegovo obravnavo po hitrem postopku na državnem zboru na novembrski seji. Poglavitna vsebina novega predloga ZISDU je, da sistematično in celovito ureja poslovanje investicijskih skladov in družb za upravljanje. Večina vsebinskih rešitev je zelo podobnih oziroma skoraj enaka tistim, ki jih je državni zbor že obravnaval v prvem branju starega predloga zakona junija 2001. Zato bi, tudi zaradi časovne omejitve in pozne večerne ure, se omejil samo na bistvene spremembe, ki so pomembne v tem novem zakonu. Bistvena sprememba v tem novem predlogu zakona je popolna prilagoditev ureditvam v Evropski uniji in urejanje samo tega področja, za razliko od prejšnjega zakona, ki je urejal tudi preoblikovanje tako imenovanih posebnih investicijskih družb. Ta predlog zakona ureja režim dovoljenj v zvezi z upravljanjem storitev in upravljanjem investicijskih skladov v Sloveniji in izven Republike Slovenije. Nadalje ureja tudi upravljanje teh storitev tujih družb za upravljanje in družb za upravljanje članic Evropski skupnosti na področju Republike Slovenije. S tem se vzpostavlja v skladu z direktivami Evropske unije osnova za prost pretok kapitala in prosto opravljanje storitev upravljanja investicijskih skladov, se je odpravilo omejitve, ki jih je postavila sedaj veljavna zakonodaja glede naložb investicijskih skladov v tuje vrednostne papirje in glede upravljanje investicijskih skladov s strani družb za upravljanje, ki nimajo sedeža v Republiki Sloveniji. Predlog zakona ureja vzajemne sklade kot odprte investicijske sklade, katerih poslovanje je v celoti oziroma naj bi bilo v celoti po sprejetju zakona usklajeno z določili teh evropskih direktiv. To pomeni, da bi zaradi čim večje likvidnosti in razpršenosti tveganj vzajemni skladi lahko imeli le 10 procentov svojih sredstev v netržnih vrednostnih papirjih ter se kratkoročno zadolževali le do 10 procentov svojih sredstev. Pomembna novost je, da je uvedena obvezna skrbniška funkcija. Uvedena je tudi možnost uvrstitve investicijskih kuponov vzajemnega sklada v trgovanje na organiziranem trgu vrednostnih papirjev, kar do sedaj ni bil primer in so bili investicijski kuponi neprenosljivi. Pomembna novost je tudi, da se spremembe pravil upravljanja posameznih vzajemnih skladov podvrže agenciji za trg vrednostnih papirjev, ki mora pri taki spremembi dati dovoljenje, kar je dodatna zaščita za vlagatelje, ki so vlagali v tak sklad. Investicijske družbe so za razliko od vzajemnih skladov, zakonsko urejene kot zaprti investicijski skladi. Kar pomeni, da nimajo obveznosti odkupovati svojih delnic na zahtevo imetnikov, zato je tudi njihova naložbena politika lahko bolj fleksibilna. Po predlogu novega ZIZDU-ja ima tako lahko investicijska družba do 20 procentov svojih naložb v netržnih vrednostnih papirjih ter se lahko zadolžuje tudi dolgoročno do 5 let in je bolj fleksibilna do vzpostavitve - izpostavljena investicijska družba do posamezne osebe. [[?]] Direktive seveda urejajo predvsem vzajemne sklade, vendar so direktive osnova za urejanje tega področja. Vsaki državi je možno svojo zakonodajo prilagoditi speficikam svojega področja na področju investicijskih skladov. Tako smo tudi mi skušali kot vlada v tem delu slediti ureditvam direktiv in smo na področju investicijskih družb uvedli podobne instrumente, zlasti na področju skrbništva. Zato uvajamo tudi obvezno skrbništvo za investicijske družbe. Na ta način bi dosegli boljšo preglednost in pa seveda večjo varnost delničarjev investicijskih družb, ki so seveda nastali iz pidovske privatizacije. Pri investicijskih družbah se v novem zakonu omejuje tudi provizija za upravljanje. Ta je omejena na 1,5 procenta povprečne letne čiste vrednosti premoženja investicijske družbe in pa odvisno tudi od uspešnosti, kar omogoča dodatno provizijo. Pomembno je poudariti, da so investicijske družbe po tem zakonu prehodnega značaja. To je ena osnovnih usmeritev zakona. Investicijska družba se lahko preoblikuje v vzajemni sklad oziroma se mora v dveh letih po preveritvenem obdobju, to je dolgo štiri leta, obvezno preoblikovati v vzajemni sklad. S tem smo želeli obstoječim investicijskim družbam, ki so izšle iz pidov oziroma iz pidovske organizacije, imajo pa podobne aktivne strani, kot so vzajemni skladi, zlasti z vidika naložb, usmeriti v vzajemne sklade in omogočiti na ta način preoblikovanje v finančne institucije, ki so podobne tistim v Evropski uniji. Glede raznih razmišljanj in možnosti, da bi to lahko povzročilo bistveni izstop posameznih vlagateljev, smo predlagali tudi posamezne izstopne provizije za tak primer, ki zavarujejo tako izstopno [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]] Na področju naložbene politike je ves zakon pravzaprav usklajen z direktivami Evropske unije in tudi najnovejšimi, ki so začele veljati šele v letošnjem letu. Poleg tega uvaja zakon tudi nove oblike investicijskih skladov, to so skladi skladov, investicijski skladi, skladi denarnega trga in namenski investicijski skladi, kar ni bil primer do sedaj. Spremembe, ki jih prinaša nov predlog ZISDU na družbe za upravljanje, pa se nanašajo predvsem na tri področja. Prvo, najnižji znesek osnovnega kapitala družbe za upravljanje je minimalno sedaj 50 milijonov tolarjev in je vezan na premoženje, ki ga družba upravlja. Za vsak dodatni sklad potrebuje nadaljnjih 25 milijonov tolarjev. Dvočlanska uprava, ki skupno odloča, je tudi nova ureditev tega zakona. Poleg tega je pa posebej opredeljeno obvladovanje tveganj, ki je pomemben element oziroma najpomembnejši element poslovanja na tem področju. Nekatere aktivnosti družb za upravljanje so po novem predlogu zakona prenesene na skrbnika. Gre za hrambo, vodenje denarnih računov in vrednostnih papirjev, zagotovitev izpolnitev obveznosti investicijskega sklada, zlasti pa je to vprašanje čiste vrednosti in vrednosti premoženja vzajemnega sklada ali pa investicijskega sklada. To bo po naši oceni prispevalo k večji varnosti poslovanja investicijskih skladov in zaščiti investitorjev ter seveda k nadaljnemu, boljšemu razvoju trga kapitala. Skrbnik po tem zakonu, kot nova ureditev, bo lahko banka ali druga finančna institucija, katere poslovanje ureja zakon o trgu vrednostnih papirjev in katerega glavne dejavnosti so lahko storitve, povezane z vrednostnimi papirji ter glavnimi pravicami iz teh papirjev, seveda pod pogojem, da bo izpolnjeval pogoje, tehnične, kadrovske in ostale, in je podvržen nadzoru agencije trga vrednostnih papirjev. Skrbnik in družbe sta upravljanje se tako razmejena in vsak posamezno in neodvisno - oba delata v korist imetnikov investicijskih kuponov oziroma delnic ter s tem zagotavljata večjo varnost in nadzor. Zakon ureja tudi sicer nadzor nad družbami za upravljanje in način upravljanje tega nadzora in ukrepe nadzora. Poleg tega pa seveda sodelovanje z nadzori drugih organov Evropske unije glede na prost pretok kapitala, kot smo povedali uvodoma. Poleg tega je v zakonu urejen tudi nadzor nad vzajemnimi pokojninskimi skladi kot specifika. Pomembna novost je tudi, da zakon uvaja izvensodno reševanje sporov. Mislimo, da to prispeva k nadaljni zaščiti delničarjev oziroma vlagateljev, in sicer v skladu z direktivami Evropske unije, ki predvidevajo tak način reševanja sporov. Tudi v drugih zakonih bo skušala vlada podobne rešitve vpeljati, tako da bo enotno urejeno tudi celo področje finančnega trga. Kot sem že uvodoma povedal, je pomembno, da ta zakon ne ureja preoblikovanja pidov. To ni urejeno zaradi kompleksnosti te dejavnosti in tudi drugih kratkih rokov, ki so bili postavljeni za nujni postopek tega zakona. Zakon daje napotilo na poseben zakon o preoblikovanju pidov, do takrat se uporablja star ZISDU in zakon o pokojninskem skladu in preoblikovanju pidov. Rok za preoblikovanje je leto 2003, konec leta 2003. Vlada je že pripravila predlog tega posebnega zakona in je v koalicijskem usklajevanju. Osnovne rešitve so v smeri večje transparentnosti oziroma nadzora nad preoblikovanjem pidov, zlasti v smeri, da bi bilo moč slediti to preoblikovanje, kar do zdaj vedno ni bilo mogoče. Preoblikovanje posebnih investicijskih družb bo možno, tako kot smo že omenili, v vzajemne sklade oziroma investicijske družbe ter v redne delniške družbe. Te delniške družbe kot redne delniške družbe bodo seveda javne družbe in bodo uvrščene na organiziran trg vrednostnih papirjev in podvržene vsem zahtevam informacijske transparentnosti. Uvaja se tudi nadzor, ki bo predvidoma deset let. Toda te rešitve bomo predstavili državnemu zboru ob predlogu tega zakona. Vse navedene rešitve, ki so vsebovane v današnjem predlogu zakona ZISDU, in še nekatere druge rešitve navedenega predloga imajo namen na tem področju našega finančnega sistema doseči take spremembe, ki bi vodile k večji transparentnosti in varnosti ter s tem hitrejšemu razvoju trga kapitala v smeri ureditve primernih oziroma primerljivih finančnih sistemov v Evropski uniji. Te rešitve predstavljajo tudi podlago za hitrejšo integracijo omenjenih finančnih subjektov in samega trga kapitala na trg kapitala v Sloveniji. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala, državni sekretar, za uvodno obrazložitev. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin, tako kot ste se prijavili. Najprej Ivan Kebrič, DeSUS. [[Ugovor iz klopi.]] Se opravičujem. Hvala za opozorilo. Odbor za finance in monetarno politiko.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Glede na dejstvo, da je gospod državni sekretar povedal skoraj vse o tem, kaj je odbor počel v zvezi s tem zakonom, in glede na to, da ste že pred dvema dnevoma dobili 144 strani debelo poročilo in imeli dovolj časa, da ste to tudi pregledali, vam ne bom jemal časa in predlagam, da besedilo, kot je v tem zakonu, sprejmete. Hvala.
Hvala predsedniku odbora. To je pa redko. Zato gremo zdaj na predstavitev stališč poslanskih skupin. Ivan Kebrič, prosim.
Hvala za besedo, bom kar iz klopi. Pridružujem se mnenju predsednika odbora. Zadeva je zelo zahtevna, toliko členov. Menimo pa v poslanski skupini, da je prav, da se ta materija uredi zakonsko. Ali je vse najboljše ali ni, bo pokazala praksa. Predvsem pa je pomembno to, da konec koncev zadevo zakonsko uredimo. Hvala lepa.
Hvala. Spet bi bil na vrsti Zmago Jelinčič, ki ga ni, zato dajem besedo Ivanu Božiču, namesto njega kolega Janez Podobnik, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, cenjeni predstavniki vlade. Večerne ure in utrujenost poslank in poslancev so lahko včasih tudi dobra priložnost, da švigne mimo kakšen zelo, zelo zapleten zakon in zelo pomemben zakon. Moram priznati, da v svoji enajstletni poslanski dobi je to eden od tistih zakonov, v katerega sem vložil največ energij, in to je zakon, ki bi si zaslužil veliko veliko pozornost poslanskih kolegov in kolegic. Mimogrede sem tudi zelo pozorno v okviru časa proučil teh 144 strani teksta, mislim pa, da je to že četrta varianta zakona. Skupaj s poslanskimi kolegi, predvsem pa strokovno skupino ki smo jo oblikovali v poslanski skupini, že vsaj pol leta intenzivno delamo na tem zakonu. Predvsem bi vas prosil, da poskušamo potem, ko bomo odločali, zelo pozorno slediti nekaterim vprašanjem. Rad bi pa povedal, da v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlog zakona. Imenujemo ga ZISDU-1 ena, ker je državni sekretar - mimogrede, skupaj s svojo ekipo je opravil veliko delo, čeprav v nekaterih strokovnih in tudi drugih stališčih v celoti nismo usklajeni, seveda je pa delo tudi usklajeno z ministrom - že napovedal ZISDU-2. Torej, ZISDU-1, ki je pred nami, urejuje področje poslovanje investicijskih skladov, skladno s smernicami Evropske unije. In osnovni povod, da smo šli v ta zakon, je to, vse ostalo, kar smo prilepili nanj, je pač reševanje slovenske zgodbe, ki je dolga že deset let. Ko se je slovenska država v okviru takratne še skupščine odločila za koncept lastninjenja, je rekla, da bo šla v model, kjer so imele državljanke in državljani možnost, da so certifikat vložili ali v podjetje, v katerem so bili - eni so imeli srečo, drugi pa ne - ali da so ga vložili v uspešna podjetja. Praviloma so imeli zelo veliko srečo, ali pa milijon dvesto tisoč, da so svoje certifikate vložili v tako imenovane pide, pooblaščene investicijske družbe. V teh dneh smo tudi pridobili v sodelovanju z ljudmi, ki poznajo to področje, zelo detajlno delovanje vseh slovenskih pidov od prvega dne naprej do danes in če kogarkoli zanima, imamo podatke o vsaki delnici, o vrednosti in o postopkih vseh preoblikovanj Prav za vsak pid, za vsako preoblikovanje v zadnjih letih. Vse od začetka. Zakon tudi korektno ureja in vzpostavlja osnovo za prost pretok kapitala in prosto opravljanje storitev, upravljanje investicijskih skladov in odpravlja omejitve, ki jih je do sedaj odpravljala veljavna zakonodaja na tem področju. To je zelo pomembna novost. Prehajam na vzajemne sklade. Ta zakon je zelo pomemben za vzajemne sklade. Med pomembnejšimi spremembami je tudi sprostitev možnosti vlaganja v enoti in delnice drugih investicijskih skladov in vlaganja v izvedene finančne instrumente. Ta zakon bo omogočal, da bo tudi Slovenija imela indeksne investicijske sklade. Omogočal, da bo imela sklade skladov, ki morajo imeti najmanj 90 odstotkov naložb v investicijskih kuponih. Glede vzajemnih skladov pa naslednja misel. Gre za pomembno razvojno vprašanje finančnega trga v Sloveniji. Industrija vzajemnih skladov je v Sloveniji razvita slabše kot v primerljivih državah. V svetu so nastali pred 170 leti. V razvitih ekonomijah pa si pridobivajo pomembno mesto v minulih desetletjih. V Sloveniji pa je prvi vzajemni sklad, imenoval se je Galileo, nastal je pred 10 leti, že dve leti pred pidovsko privatizacijo. Žal, vzajemni skladi še vedno ne pomenijo pomembnega dela v varčevanju prebivalstva. Res pa je, da se njihov položaj v Sloveniji izboljšuje. Doslej tudi ni bilo nikakršnih razvojnih spodbud. Davčna obravnavanje je bilo izenačeno z neposrednimi naložbami v delnice. Z velikim pričakovanjem pričakujemo spremembo zakona o dohodnini na tem področju. Dotaknil bi se rad 236. člena, ki pravi, da se morajo pidi obvezno preoblikovati v vzajemne sklade. Po našem mnenju gre za ustavno sporno odločitev, kajti obvezno preoblikovanje že ustanovljenih investicijskih družb v vzajemni sklad kot obveznost je po našem mnenju ustavno sporno. Načelo enakosti zahteva, da je treba osebe, ki so enake, obravnavati enako in da je treba neenake obravnavati različno v sorazmerju z njihovo neenakostjo. Veliko smo delali na tej rešitvi, predlagali smo tudi amandmajsko rešitev, ki jo bom obrazložil, ko bomo v razpravi prišli do tega člena. Hvala lepa.
Hvala. Na vrsti je predstavitev stališča poslanske skupine SDS, Socialdemokratov Slovenije, Andrej Vizjak. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani predstavniki vlade. Ta nova verzija ZIZDU-ja je res že, kar bi rekel, ena v nizu iskanja takih in drugačnih rešitev. In seveda, ko sem poslušal prej uvodno predstavitev, da naj bi bila s tem nekako zagotovljena večja transparentnost in varnost, se mi prav vsiljuje misel, da je temu prav nasprotno, že zaradi same procedure. Predlogi so si sledili, se umikali, tudi sedaj smo dobili kot je povedal predsednik matičnega delovnega telesa, poročilo, zajetno poročilo nekaj dni prej. In pravzaprav je kompleten, postopek sprejemanja tega ZIZD-uja in sedaj seveda tudi razbitje te vsebine na dva dela - to se pravi, da se ne ureja več preoblikovanja pidov v investicijske družbe - je le posledica tega, da so setu kresali številni lobiji, mnenja, vplivi in seveda na koncu je ostalo odprto oziroma nedorečeno, kar je pravzaprav najpomembnejše. Najpomembnejše je dejansko, da le sistematično razvijamo trg slovenskega kapitala, ne pa, da dopustimo še naprej tu neko urejanje po zakonodaji izpred 8 let, po starem zakonu o investicijskih družbah in seveda zakonu o prvem pokojninskem skladu in preoblikovanju pooblaščenih investicijskih družb, ki ne nazadnje dopušča preoblikovanje pidov v navadne delniške družbe in s tem onemogoča neko transparentno poslovanje in nadzor nad temi delniškimi družbami s strani agencije za trg vrednostnih papirjev. Skratka, ključno vprašanje, to je vprašanje preoblikovanje investicijskih družb, ki je neposredno povezano z vprašanjem razvoja trga kapitala v Sloveniji, ostaja seveda neodgovorjeno, neurejeno in ponavlja se neka zgodba, ki se je izkazala v preteklosti za slabo in ki govori le v škodo številnim malim delničarjem, ki v Sloveniji še obstajajo. Kajti prek navadnih delniških družb in investicijskih družb bodo delnice teh 720 tisoč delničarjev kar najhitreje po diskontni vrednosti prešle v roke manjšine, to je večinoma lastnikov današnjih družb za upravljanje in pooblaščenih investicijskih družb. Skratka, dejansko se postavlja pod vprašanje zaščita teh malih delničarjev. In namesto da bi v naši Sloveniji gradili na odprtem, na edinem korektnem preoblikovanju, to je v vzajemne sklade, seveda delamo še naprej meglo, neko nedorečenost in prepuščamo to urejanje prihodnosti. Rad bi s strani predstavnika vlade tudi jasen odgovor na to, kdaj lahko v tem parlamentu pričakujemo ta zakon. In zakaj je ta zakon še nekako dopušča kot opcijo, enakovredno opcijo, preoblikovanje pooblaščenih investicijskih družb v navadne delniške družbe, sicer z nekim 10-letnim nadzorom, zakaj le ni politika vlade take, da nekako sili, sili preoblikovanje v vzajemne sklade, ki seveda nekako najbolje in najpozitivneje vplivajo na neko transparentnost, varnost in razvoj trga kapitala v Sloveniji. Seveda se nam zastavlja vprašanje, kako in ravnati ob podpori temu parcialnemu reševanju te pomembne problematike, saj rešujemo le - se mi zdi - sicer pomemben, vendar manj problematičen del te vsebine, ne rešujemo pa tega, kar so seveda Slovenci ob certifikatni zgodbi in tudi epilogu te zgodbe najbolj pričakovali. To je to, da bodo dejansko postali delničarji slovenskega gospodarstva in da bodo imeli njihovi papirji neko resno možnost in seveda kotacijo na borzah. Mislim, da prevlada tu nek kompromis, češ, dajmo ta problematični del, interesni del, ki tangira nekatere velikane trga kapitala v Sloveniji, dajmo to še nekoliko odložiti in dajmo rešiti to, kar se pač rešiti da. Mislim in to pač nekako želim poudariti, da je potreba po nekem razvoju kapitala v Sloveniji prioritetnapotreba, ne samo za te male delničarje temveč tudi za slovensko gospodarstvo, in da bi le pričakovali čim hitreje tudi ta drugi zakon, napovedani drugi zakon, in me prav zanima, kdaj ga bomo videli. Hvala.
Hvala, mag. Vizjak. Na vrsti bi bil še Jožef Bernik, Nova Slovenija, pa ga ne vidim v dvorani. Zato zaključujem predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na drugo obravnavo, torej razpravo o posameznih členih in amandmajih k dopolnjenemu predlogu zakona. Razpravo bomo vodili na osnovi pregleda amandmajev z dne 28.11.2002. V razpravo dajem 3. člen ter amandma poslanskega kluba LDS, poslanske skupine Združene liste, poslanske skupine SLS in poslanske skupine DeSUS k 3. členu. Kdo želi besedo? Kolega Podobnik, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. 3. člen je zelo obsežen. Govori o uporabljenih pojmih in kraticah. Amandma, ki je predlagan, ga bom podprl. Govori pa seveda tudi o zaščiti malih delničarjev. Rad bi spoštovane kolege, ki neprepričljivo govorite o oškodovanju malih delničarjev v okviru tako imenovanih pidovskih investicijskih družb, da ste konkretni. Kje je to oškodovanje? Menim, da je to govorjenje preveč na pamet. Pred seboj imam narejeno analizo, kaj je nastalo iz 400.000 SIT vrednega lastniškega certifikata, vloženega v nakup delnic pidov, vse slovenski DZU-ji so. Na včerajšnji dan je povprečna vrednost certifikata 361.665 tolarjev. Seveda, stvari so relativne. Kot rečeno, smo pridobili tudi nekatere druge podatke in iz teh podatkov je razvidno naslednje. Tisti delničarji, tisti slovenski državljani in državljanke, ki so pred desetimi oziroma osmimi leti vložili 400.000 v Svilo Maribor, imajo danes samo še 8% vrednost, tisti, ki so vložili v Dom Smreko 70, v Gradis GP Ljubljana samo 20%, Inles Ribnica 28%, v MK Tiskarna Ljubljana 15%. Seveda pa so stvari tudi drugačne. Tisti, ki so vložili v Lek, imajo 1.533%, tisti, ki so vložili v Delo Prodajo, imajo 580, tisti, ki pa v Delo d.d., pa 2.062%. To se pravi, od 400.000 je na borzi danes 8 milijonov. Seveda so tu vrednosti tistih podjetij, ki kotirajo na borzni kotaciji, in sicer so tudi sestavni del slovenskega borznega indeksa. Pa tudi med njimi so nekateri, ki so slabše kot tisti, ki so v pidovske sklade vložili. Na primer, Tehnounion d.d. Ljubljana, pred osmimi leti 400.000, danes pa samo še 320.000; Geodetski zavod Slovenije danes točno 200%. Torej, velike razlike so. In kot rečeno, pred seboj imamo podatke za vse družbe za upravljanje, za vse pide in za vse preoblikovane pide, za vsakega podatek, in razpon je velik. Moje trdno prepričanje je, da je slovenski mali delničar najbolj zaščiten takrat, kadar ve, koliko so vredne njegove delnice; kadar izpiska iz delniško-depotne družbe ne vrže na kup na vrhu omare, med Delo in Dnevnik, in pozabi, kje ga ima, ampak pogleda, koliko so vredne njegove delnice. In ker ga nihče k temu ne spodbuja, sploh ne ve, da smo vsi lastniki in da smo v zadnjem tednu - 90.000 Slovencev je približno 10% dobilo več, njihove delnice v pide so samo v zadnjem tednu pridobile 10%, samo v zadnjem tednu. Torej ne pristajam na tezo, ki je na nek način krivična tudi do vseh tistih, ki so v preteklih letih zavzeto delali v družbah za upravljanje. Vprašanje koncentracije lastništva - če je na podlagi postopkov na borzi, jim ne smemo očitati nič nezakonitega. Če so postali bogatejši na podlagi provizij, ki so jih za svoje delo lahko zaračunavali, so jih na podlagi veljavnih zakonov. Torej, res pa je, da so se še posebej na podlagi druge spremembe zakonodaje, ki je imela "by pass", ker vsi niso želeli, da bi pidi v Sloveniji postali pomemben steber finančnega trga, so rekli: ponudimo ljudem možnost, da bodo pokojninske bone dobili za ta denar, pa se jih je samo 5% odločilo, ostali pa ne. Ampak takrat, bilo je leto 1998, bila je neka druga koalicija, takrat se je pojavila zanimiva ideja, ki je omogočila nastanek sedanjih delniških družb ali pa finančnih holdingov, pa so rekli, da se lahko tudi preoblikujejo v klasične delniške družbe, za katere velja zakon o gospodarskih družbah. Za njih velja zakon o gospodarskih družbah. Če je kdorkoli ugotovil nepravilnosti, naj sproži postopke in naj jih ugotovi. Naj pa nikakor ne kriminalizira in dezavueira vodstva družb za upravljanje in njihov menedžment. Imamo agencijo za trg vrednostnih papirjev, ki mora po zakonu vsako leto poslati poročilo v državni zbor. Citirajte mi določbe v zadnjih petih dneh, na kateri strani je v teh določbah agencija zapisala, da so bili mali delničarji oškodovani. Citirajte mi stran v tem poročilu. Ni! Tega ni. Torej, da ne bo nesporazuma, kadar se uvaja nov koncept lastninjenja, ki praviloma, če je družba stabilna, zdrži do pekla in ni več sprememb, takrat se lahko zgodijo tudi nepravilnosti. Ampak zaradi nepravilnosti ne smemo dvomiti v instrument, ki se mu reče pooblaščena investicijska družba. Zato se jaz borim. Zato se jaz borim. Borim se tudi za to, da bi državni zbor spodbujal ljudi, da bi bili aktivni delničarji. Aktivni delničar si takrat, kadar si o tem poučen. Poučen si takrat, kadar se otem učiš v gimnaziji, kadar se o tem tudi pogovarjaš v družinah, kadar namesto da bi kupil avtomobil ali morda neko drugo bogastvo, se zavestno odločiš in nekaj investiraš v delnice, v vrednostne papirje: ali v tiste, ki kotirajo na borzi in za njimi stojijo uspešna slovenska podjetja, ali pa prek vzajemnih skladov. In vzajemni skladi potem ponovno investirajo v ta podjetja. Še na en nesporazum bi rad opozoril. Mi smo doživeli vso dinamično dogajanje okrog prodaje Leka Novartisu. Morda smo premalo vedeli, da smo vsaj del pozitivnega pljuska od te kupnine deležni tudi tisti, ki smo vložili certifikat v pide. Tudi sam sem ga vložil v celoti pred osmimi leti. In velik del najmočnejših slovenskih pidov ima določen procent svojega denarja - je imel - tudi v Leku. In smo vsi pridobili, ne smo devetnajst tisoč pa še nekaj fizičnih oseb. O tem se premalo govori. Torej, zaključil bom s podporo temu amandmaju, ki so ga predlagale poslanske skupine LDS, Združena lista, SLS in DeSUS. Hvala lepa.
Hvala, kolega Podobnik. Ivan Kebrič. [[...]] [[Glas iz dvorane.]] [[...]]Ni replike na to. Prosim.
Hvala za besedo. Podprl bom ta amandma, ki v večji meri rešuje male delničarje, kot jih rešuje osnovni tretji člen predloženega predloga zakona. Dejstvo je in ostaja, da je to konfrontacija interesov kapitala in malih delničarjev, ki nimajo toliko gmotnih sredstev, da bi si pridobili tako število delnic, da bi jim te delnice, nekaj v obliki dividend, ki bodo izplačljive, ali pa ob enostavni prodaji teh delnic, če bodo delnice porasle in bo mali delničar iz takih ali drugačnih razlogov prisiljen delnice prodati, da bo prišel do denarnih konkretnih "cash" sredstev. Bistveno je, da: ali so - kar je predhodnik, gospod Janez Podobnik povedal -, da so določeni se znašli, ker so imeli kapital in so lahko kupovali. Preprosti državljani, ki komaj shajajo iz dneva v dan, seveda te možnosti niso imeli, razen če bi bili špekulanti, kot je bila tudi določena oseba, dobila kredit, lepo nakupila delnice, ki so porasle in seveda lahko vrnila kredit. Menim, da brez ozira na dejstva, kakršna so, še vedno ostaja določena razlika v interesu malih delničarjev do interesov tistih premožnejših, ki imajo večja števila delnic, ki imajo s tem tako rekoč večji kapital, da so postali - ne milijonarji, milijonar je v žargonu preprostega ljudstva ali človeka vsak, ki ima pač milijon tolarjev, bodisi v hranilnici bodisi plače ali kakorkoli. Gre za to, da niso imeli vsi enakih možnosti, predvsem ne zaradi tega, ker niso bili dovolj obveščeni in niso bili informiranih o teh možnostih, saj bi marsikdo vložil raje v delnice tega ali onega, če bi za to sploh vedel. Verjetno bi, pa se prav gotovo odločil, ali bi prišel do določenih gmotnih sredstev, da bi lahko kupil delnice take indrugačne, ali pa tudi takrat, ko je bila prodaja certifikatov in vsega ostalega. Mi se konfrontiramo in soočamo danes s situacijo, kakršna je. Za nazaj ne moremo nič popravljati. Lahko gledamo samo naprej. Hvala lepa.
Hvala. Zdaj dajem besedo mag. Vizjaku.
Spoštovani predsedujoči! Imel sem repliko, kajti po našem poslovniku se točno ve, kaj je replika. In jaz vem, da je moj kolega Janez Podobnik v bistvu, ker me je tudi vseskozi gledal v svoji razpravi, očital moje navedbe glede oškodovanja malih delničarjev. Jaz želim to navedbo, ker očitno sem bil narobe razumljen, vsaj iz njegove razprave te videti nekako pojasniti. Zadeva je sledeča. Zgodba o certifikatih - ne govorim o tem, da so nekateri vložili in nakupili za svoje certifikate take in drugačne papirje ali vložili v take in drugačne pide. To je bilo pač takrat in to je bil marketing, tako kot lahko danes kupi vsak slab ali dober avto. Pač njegova izbira je - glede na trgu, kaj pač ima. In nekdo se je pač tako odločil, drugi drugače. Nekdo je iz tega dobil današnjih 8%, nekdo pa toliko in toliko 100% donos. Govorim o tem, da bi bil vendar že čas, da bi se ti pidi preoblikovali v zdrave finančne sklade oziroma vzajemne investicijske sklade in ne dabi še danes bilo možno uporabljati po stari zakonodaji določbe preoblikovanja tudi v navadne delniške družbe in s tem v družbe, ki niso podvržene nadzoru svojega poslovanja oziroma nadzoru agencije za trg vrednostnih papirjev. O tem govorim in tu vidim oškodovanje in še naprej možnost oškodovanja malih delničarjev. O tem sem razpravljal in to sem želel [[...]] Prav čudim se tem navedbam, da gre za, v bistvu, spodbujanje ljudi, da bi bili mali delničarji. Kako bomo ljudi spodbujali, da bodo mali delničarji, če imamo pa, bi rekel, še tako nejasno politiko do razvoja trga kapitala v Sloveniji, ki predvsem temelji na preoblikovanju pidov. To zgodbo smo pustili nedorečeno. Na to sem v svoji razpravi mislil in tu vidim oškodovanje malih delničarjev.
Hvala, mag. Vizjak. Zakaj nisem menil, da je replika? Vi ste prej predstavili stališče poslanske skupine, na katero se imensko kolega Podobnik sploh ni, ampak mogoče v vsebini se je, dotaknil tega vašega stališča. Naslednji želi k razpravi kolega Podobnik. Prosim.
Ne bom dolg. Ne gre za to, da bi spodbujali ljudi, da bi bili mali delničarji. Spodbujati je treba ljudi, da bi bili aktivni delničarji. Biti aktiven delničar, to je pozicija. Imam vtis, da se da z nekim vztrajnim delom, ki je podprto seveda z veliko mero tudi strokovne energije, da se zaupa v tiste, ki so že v preteklih letih verjeli v to, da bomo imeli v Sloveniji poleg bank in zavarovalnic tudi sklade, kot jih imajo v Nemčiji, še posebej pa v Ameriki, da je torej možno z neko vztrajnostjo in opozarjam na napake, ob tem pa spodbujanjem tistih, ki so ogromno naredili na tem področju, premakniti Slovenke in Slovence, da bodo aktivni delničarji. Biti mali delničar, to ni naša ambicija. Izvirni greh, tukaj pa smo lahko samokritični, pa je v tem, da je država zelo cincala, preden je omogočila, da so se pidi napolnili s premoženjem. Zelo je cincala in ko je docincala, je dala 50% premoženja, relativno slabega. Tu je seveda eden glavnih razlogov, da še ni dividend, kerjih skoraj še ne more biti. Ampak na pravi poti smo. In če se bomo sedaj pravilno odločali, bomo lahko v naslednjih letih ugotavljali, da so tudi tisti naši državljani in državljanke, ki so vložili certifikate v pide, da so se dobro odločili. To bomo lahko ugotovili. Na primer, tisti, ki so vložili certifikat v družbo za upravljanje, ki se je takrat imenovala Zlata moneta, imajo danes prek preoblikovanega pida Medaljona že 512.000 tolarjev [[to so včerajšnji podatki]] . Tisti, ki so se takrat pač na podlagi različnih informacij odločili za Ljubljansko banko, Maxima, Murska Sobota, imajo 417.000. Tisti, ki so se odločili za Triglav, imajo v Triglav stebru danes 431.000. Žal so se pa nekateri odločili tudi za S-Hram in pid Setev je danes vreden samo 121.000. PidTrdnjava je v družbi za upravljanje Krona oziroma Pulzer vredna samo 117.000. Na primer, družba za upravljanje, ki jo sam zelo dobro poznam, prek strokovnjakov, ki tam delujejo, sem se tudi veliko naučil, to je Kmečka družba Investments - danes imajo delničarji povprečno, tisti, ki so vložili certifikat, 323.000. V zadnjih dneh se je ta številka povečala tako, da je številka že približno 360.000. In če se bomo pravilno odločili, bo ta vrednost v naslednjih letih eksponentno rasla. Zgolj rešitve, o katerih nekateri razmišljajo, da bi torej, kot pravite, zaščitili male delničarje, ne bomo v ničemer vplivali na rast teh delnic. Ko bomo prišli na člen 236, vam bom povedal svojo bojazen, da bi lahko napačna odločitev oškodovala male delničarje; če bom prepričljiv, bomo pa šele videli. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 3. členu in amandmaju? Prosim, državni sekretar.
Hvala lepa za besedo. Mi kot vlada podpiramo ta amandma, ki je bil vložen k 3. členu oziroma besedilo 29. točke, ne podpiramo pa te razprave, ki je tu predstavljala predvsem razpravo o pidih. Menimo, da pač govorimo v okviru tega ZISDU-ja o vzajemnih skladih in investicijskih družbah in samo delno o pidih kot tistem manjšem delu, ki se preoblikuje, in to razpravo, mislimo, da je treba opraviti povezano s tem zakonom, ki ga pripravljamo. Zakon je v pripravi, kot smo že povedali, je že bil tudi v koalicijskem usklajevanju in bo, če bo možno, po nujnem postopku čim prej vložen tudi v državni zbor. Druga zadeva. Kar se tiče samih podatkov, ki se tičejo pidov in razprave, menimo, da so ti podatki vsaj nepopolni. Namreč, ne zajemajo vseh delov pidovske privatizacije oziroma pidovskih skladov. Če omenim samo en podatek, na primer, težko je ugotavljati take vrednosti, če ugotovimo to, da so nekatere družbe tudi zaprte družbe. Omenim samo dve, na primer družbo Omega Fin in Oktans, za kateri ne vem, kako se lahko izračunajo te vrednosti. Tretja zadeva. Zakaj se dopušča preoblikovanje v redne delniške družbe? Vzrokov je več. Prvič, dosedanji zakon, ZISDU in tudi spremembe, povezane z zakonom o prvem pokojninskem skladu in pa preoblikovanju pidov, omogočajo tako preoblikovanje in ta zakon je sprejel državni bor, zataje to pač omogočeno. Drugo, samo prehajanje v redne delniške družbe je seveda vezano tudi na premoženje, ki ga ima posamezen pid. Vsak pid se ne more preoblikovati v vzajemni sklad ali investicijsko družbo, ker je premoženje ali nelikvidno ali neprimerno za tako preoblikovanje. In tretja stvar, kar se tiče same ugotovitve, da se ne sili. Se sili v vzajemce. Ravno s tem zakonom želimo doseči, da bi investicijske družbe že prišle v vzajemce in vse oziroma posebne investicijske družbe, ki se bodo preoblikovale v investicijske družbe, bojo tudi prehajale, če bo sprejet ta zakon v tej obliki, v prehodne vzajemne sklade, ki so glavna oblika na finančnih trgih in bi naj bile tudi pri nas. Skratka, menimo, da so to vprašanja, ki so tudi v tem zakonu urejena, sicer pa je razprava o teh zadevah, po moje, vezana na zakon, ki je v pripravi. Hvala lepa.
Hvala, gospod Sibil. Še želi kdo besedo? Kolega Podobnik, še enkrat.
Hvala lepa. Državni sekretar je točno navedel in tukaj bi rad povedal, da v tem gradivu na primer imam zapisano: iz Atena 1-sklad se je pač preoblikoval pid, ki se je potem imenoval Aktiva Fi in ker se je ta pripojil k družbi Aktiva in SDD [[?]] , seveda jaz danes ne morem vedeti vrednosti. To pa moram priznati in to nisem, ker nisem povzel vsega. Ampak v tem dokumentu, ki ga imam, je v celoti isto stališče, kot ga je navedel državni sekretar. Za zaprte, se ne morem imeti podatkov, ker ne kotirajo na borzi.
Hvala. Lahko zaključim razpravo o 3. členu in amandmaju poslanskih skupin k 3. členu in preidemo na odločanje. Glasujemo. Vem, da nas je več v dvorani. Nismo vsi bili pozorni. Ponovil bom, ponovili bomo glasovanje. Prosim za pozornost. Glasujemo še enkrat. Čez deset minut bomo opravili tretje glasovanje, nas je pa 51 v dvorani. 20.38 glasujemo tretjič.
Kolegice in kolegi, prosim, če se pripravimo na tretje glasovanje. Glasovali bomo tretjič o amandmaju k 3. členu zakona. Prosim za pozornost. Glasujemo. Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ja, prehajamo k členu 171, 177, se opravičujem, in amandmaju poslanskih skupin LDS, Združene liste, SLS in DeSUS k temu členu. Želi kdo besedo? Gospa Lidija Majnik. Prosim za pozornost.
Hvala lepa. Saj ne bo potrebno ne vem kako velike pozornosti. Mislim, da smo si razčistili, kaj je fiksni del povprečne letne čiste vrednosti premoženja. Bi pa opozorila, da v primeru sprejetja tega amandmaja, je treba zadnji stavek popraviti, in sicer, da se črta tretji, peti in šesti odstavek. Ker tretji odstavek govori o metodologiji drugega dela in če ga bomo črtali, je treba črtati tudi tretji odstavek.
Še kdo želi besedo? Boste vložili amandma na amandma? Prosim.
Ja, glede na to, da nisem bila vlagateljica teh amandmajev, mislim, da se lahko to popravi tudi v redakciji. Ker je redakcijska napaka, če je sprejet ta amandma, ampak mislim, da se gospod iz vlade pripravlja k odgovoru. In mogoče bo še naknadno pojasnil, kaj je fiksni del dohodka.
Hvala. Prosim, gospod Sibil.
Hvala lepa. Vlada se strinja s tem amandmajem in se strinjamo tudi s to dopolnitvijo, ki je res tehnične narave. Namreč, če je ta amandma sprejet, te točke niso potrebne. Mi to podpiramo. Je pa vprašanje, če je možno to mogoče tudi v pismeni obliki oziroma v ustni obliki kot redakcijo sprejeti.
Jaz predlagam, da do tretje obravnave pripravite predlog amandmaja, ko bo ta amandma sprejet, pa bomo tam popravili. Še želi kdo besedo? Če ne, prehajamo na odločanje k amandmaju k 177. členu. Glasujemo! Navzočih 48. Za je glasovalo 41, 2 proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na 226. člen in trem amandmajem k temu členu. Prvi amandma, Slovenska ljudska stranka, drugi amandma poslanski klub LDS, Združena lista, SLS in DeSUS, tretji amandma - iste poslanske skupine. Želi kdo besedo? Kolega Podobnik.
Hvala lepa. Iz gradiva je razvidno, da smo v naši poslanski skupini amandma vložili en dan prej kot skupina štirih poslanskih skupin. Ker žal, zaradi nekakšnega dogovora ne moremo amandmaja umakniti, ne bomo podprli našega amandmaja, ampak amandmaja štirih poslanskih skupin pod točko 2 in 3, lastnega pa ne bomo podprli. Hvala.
Lepo prosim. Slišali ste pojasnilo kolega Podobnika. Dajem na glasovanje amandma pod številko 1 k 226. členu. Vlada, se opravičujem. Prosim.
V pojasnilo. Vlada podpira amandmaje pod številko 2 in 3 poslanskih skupin LDS in Združene liste,ne pa prvega.
Slišali smo mnenje vlade. Dajem na glasovanje. Glasujemo! Več nas je v dvorani. Glasovali bomo drugič. Prosim za pozornost pri glasovanju. Glasujemo drugič. Glasujemo! Navzočih nas je 49. Za so glasovali 3, proti 39. [[Za je glasovalo 3.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Glasovali bomo o amandmaju pod točko 2 štirih poslanskih skupin. Glasujemo! Navzočih 48. Za je glasovalo 45, nihče proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še amandma pod točko tri. Glasujemo. Glasujemo. Spet nismo bili pozorni. Ponovil bom glasovanje. Jaz imam čas, tako ne spim nikoli. Glasujemo drugič. Navzočih nas je 48, za je glasovalo 44, nihče proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Prehajamo k razpravi o amandmaju k členu 228. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo. Amandma so vložile štiri poslanske skupine, vlada - se opravičujem.
Podpiramo amandma, ki je vložen k 228 členu.
Prosim za pozornost. Vlada podpira amandma. Gremo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih 47, za je glasovalo 42, nihče proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Prehajamo k členu 232 in dvema amandmajema k temu členu. Oba sta vložena s strani štirih poslanskih skupin, LDS, Združene liste, SLS in DeSus. Želi kdo besedo? Vlada, prosim.
Tudi te amandmaje vlada podpira.
Hvala. Lahko glasujemo? Najprej amandma pod točko ena. Glasujemo. Glasujemo. Navzočih 48, za je glasovalo 43, nihče proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. In amandma pod točka dve. Glasujemo. Navzočih 46, za je glasovalo 42, nihče proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Tudi ta amandma je sprejet. Prehajamo k členu 235. in amandmaju štirih poslanskih skupin - LDS, Združene liste, SLS in DeSUS k temu členu. Želi kdo besedo? Vlada?
Tudi s tem amandmajem se strinjamo in ga podpiramo.
Hvala. Zaključujem razpravo. Gremo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih 46, za je glasovalo 41, 1 proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. In še člen 236. ter trije amandmaji k temu členu. Prosim za pozornost, da ne bomo potem se napačno odločili. Dva amandmaja, točka ena in dva sta v pregledu, in enega ste dobili še danes na mizo. Želi kdo besedo? Kolega Podobnik.
Hvala lepa. Kot sem že napovedal, bi se rad še enkrat oglasil pri tem amandmaju oziroma najprej pri tem članu, ki govori o ustanovitvi investicijskih družb. In če pogledate na strani 140, petnajsti odstavek piše: "Investicijska družba iz tega člena se mora," poudarek je na besedici mora, "najkasneje v roku dveh let" - mimogrede vloženi amandma štirih poslanskih skupin, da število dva nadomesti število štiri, torej štirih let, če bo sprejeto - "od datuma prejema odločbe agencije iz sedmega odstavka tega člena preoblikovati v vzajemni sklad." Po našem mnenju gre tukaj za vprašanje, ki bi lahko bilo tudi predmet razprave o tem, ali ne bomo s tem vplivali na določbo ustave, ki pravi - po enakopravnem obravnavanju subjektov na trgu. To se pravi, mi z zakonom določamo, da se nek instrument oziroma nek subjekt, ki je subjekt korporativnega gospodarskega prava, mora preoblikovati v tem primeru v vzajemni sklad. Ne bi vas želel obremenjevati. Imam zelo obsežne argumente, kaj bi lahko pomenilo tudi negativno. Zato smo v poslanski skupini najprej predlagali amandma, če boste videli datum, včeraj, da bi se črtal torej petnajsti in šestnajsti in sedemnajsti odstavek, torej da ne bi bilo teh določb. Iskali pa smo vendarle rešitev, ki bi lahko bila kompromisna in drugačna. Dovolite mi, da vam jo predstavim. To tudi pomeni, da v poslanski skupini ne bomo podprli prvega amandmaja, ampak tega, ki smo ga vložili danes. Intenzivno smo poskušali delati na njem, ima pa naslednji namen. Predlagamo, da bi dodali dva nova odstavka, 18. in 19. in bi se glasila: "Ne glede na določbe 15. odstavka tega členase investicijski družbi ni potrebno preoblikovati v investicijski sklad," - in sedaj sledi pogoj in ta pogoj je ključen - "če družba za upravljanje, ki upravlja to investicijsko družbo, uskladi naložbe vseh investicijskih družb, ki jih upravlja tako, da skupen delež delnic posameznega izdajatelja z glasovalno pravico, ki sestavljajo naložbe teh družb, ne predstavlja več kot 10% vseh glasovalnih pravic ali udeležbe v kapitalu tega izdajatelja." Če bi šli gledati v 70. člen, bi videli, da je tam številka 20%. Tu bi pa predlagali 10%. Naslednji odstavek: "Družba za upravljanje, ki upravlja to investicijsko družbo, mora uskladitev naložb iz prejšnjega odstavka opraviti najkasneje do izteka iz tretjega odstavka tega člena." Po našem mnenju bi s takim amandmajem dosegli izenačitev vzajemnih skladov in investicijskih družb v smislu vpliva investicijske družbe na upravo izdajatelja ter tudi do dostopa do notranjih informacij izdajatelja, kajti le-te lahko predstavljajo konkurenčno prednost investicijske družbe dovzajemnih skladov. S tem amandmajem poskušamo doseči, da bi investicijske družbe sledile ciljem upravljanja portfelju v korist vlagateljev v investicijske družbe in se kot take ne bi ukvarjale z aktivnim poseganjem v upravljanje izdajatelja. Po našem mnenju bi torej ostala določba 15., 16. in 17. člena, z našim amandmajem pa bi se uveljavila možna izjema. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je prijavil kolega Miran Potrč. Ne! Dajem besedo državnemu sekretarju.
Hvala lepa. Vlada se z amandmajem številka 1 k členu 236 ne strinja. Te rešitve namreč bistveno odstopajo od začrtane usmeritve zakona in zato ne moremo sprejeti tega amandmaja. Kar se tiče drugega amandmaja, vlada meni, da gre za rešitev, ki ima slabe in dobre strani, in v tem delu bi se lahko strinjali s to rešitvijo drugega amandmaja. V delu novega amandmaja, ki je bil vložen, pa je naše mnenje, da tudi ta rešitev predstavlja odmik od začrtane usmeritve, čeprav ne tako močnega, kot v primeru prvega amandmaja. Zato tega ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala vam. Preden gremo h glasovanju bi opozoril, če bo sprejet amandma pod točko 1, postane amandma pod točko 2 brezpredmeten. Glasujemo o amandmaju pod točko 1 Slovenske ljudske stranke. Glasujemo! Navzočih nas je 47. Za so glasovali 4, proti 39. [[Za so glasovali 4.]] [[Proti 39.]] Amandma ni dobil podpore. Sedaj gremo na glasovanje o amandmaju pod točko 2, se opravičujem, prekinjam glasovanje. Obrazložitev glasu. Kolega Podobnik.
Podprl bo amandma pod točko 2. Ker je bilo nekoliko hrupno: saj niste interpretirali, da če je sprejet amandma pod točko 2, da je amandma pod točko 3, ki je naknadno vložen brezpredmeten? Ne. Podpiramo torej amandma pod točko 2, da se števili številka 2 nadomesti s številko 4.
Hvala za pojasnilo. Sedaj bomo glasovali o amandmaju pod točko 2 v pregledu amandmaja. Glasujemo! Navzočih nas je 47. Za je glasovalo 43, 1 proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti eden.]] Amandma je sprejet. In še imamo amandma k temu členu, ki ste ga dobili na klop. Pod točko 1, še enkrat k 236. členu poslanske skupine SLS. Prosim, obrazložitev glasu.
Rad bi obrazložil svoj, glas zakaj bom podprl amandma pod točko 3. Amandma pod točko 3 je tak, da seveda ob dejstvu, da velja 15. odstavek, ki govori o tem, da se investicijska družba iz tega člena mora najkasneje sedaj v roku štirih let od datuma prejema odločbe preoblikovati v vzajemni sklad. Naš amandma pa dopušča možnost, torej dopušča možnost izjemo, da investicijski družbi le-to ni treba narediti, če seveda stori, kar piše v amandmaju, da v postopku, ki pač obstaja, uskladi naložbe vseh investicijskih družb, ki jih upravlja - da ne bom v celoti bral amandmaja - na več kot 10% vseh glasovalnih pravic. Tisti, ki bolj podrobno poznate delovanja na takih subjektih, veste, da to ni enostaven postopek. In nekateri bi se želeli preoblikovati v vzajemni sklad, nekateri pa ne. In če bomo amandma sprejeli, bomo pustili to odprto možnost in menim, da je tudi po nastopu predstavnika vlade lahko najti argumente, da ta amandma podpremo. Hvala lepa.
Hvala. Nihče ne želi več obrazložiti glasu. Prehajamo na odločanje. Glasujemo! Navzočih nas je 47. Za je glasovalo 11, proti 26. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 26.]] Amandma ni dobil podpore. S tem smo končali razpravo in odločanje o členih in amandmajih k tem členom. In drugo obravnavo. Sedaj bi morali po končani drugi obravnavi, pripraviti pregled vseh sprejetih amandmajev in členov, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Pred prehodom na tretjo obravnavo. Ali želite, da to naredimo, ali lahko gremo naprej na tretjo obravnavo? Nihče ne zahteva tega. Potem gremo k tretji obravnavi. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k členom, h katerim so bili sprejeti amandmaji, vložiti amandma. Ja, sprejeti amandmaji so bili k 3. členu, k 177. členu, k 236. členu pod točko 2 in 3, 238. členu - 228. členu, 232. členu pod točko 1 in 2ter 235. členu. Pri 236. členu pa pod točko 2 in nič več. Prosim, kolega Podobnik.
Hvala lepa. Ne gre za zavlačevanje, ampak poslanski skupini bi želeli vložiti amandma k 236. členu. Še enkrat se bomo posvetovali tudi s pravnimi strokovnjaki in poskušali najti korekten način, da bi idejo, ki smo jo imeli, in naše stališče, da je lahko rešitev protiustavna, torej da bomo predlagali amandma - želeli bi, da bi to storili jutri. Da bi imeli vsaj nekaj časa za razmislek.
Hvala lepa. Predlagam, da prekinemo to točko. Medtem ko bi se pripravili amandmaji, preidemo lahko na točko 25.a, če se strinjate. Ja. Molk mi potrjuje. Torej prekinjam to točko dnevnega reda za pripravo amandmajev k obravnavi. In gremo k TOČKI 25.A, TO JE PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU OD DOBIČKA PRAVNIH OSEB, NUJNI POSTOPEK. V zvezi s to točko dnevnega reda so bili v zakonodajni postopek vloženi trije predlogi zakonov. Predlog zakona o spremembi zakona o davku od dobička pravnih oseb EPA-50 /II, druga obravnava, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije dne 20.5.1997 v obravnavo predložil državni svet Republike Slovenije. Potem predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o davku od dobička pravnih oseb, EPA 803-II, druga obravnava, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije dne 7.5.1999 v obravnavo zboru predložil državni svet Republike Slovenije in predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o davku od dobička pravnih oseb, EPA 672-III , nujni postopek, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije dne 25.10.2002 predložila vlada Republike Slovenije. Odbor za finance in monetarno politiko je v obravnavi o navedenih predlogih zakona odločil, da jih bo obravnaval v skladu s tretjim odstavkom 117. člena poslovnika. Obenem je tudi sklenil, da bo nadaljnji postopek v skladu s 127. členom poslovnika vodil na podlagi predloga zakona, ki ga je državnemu zboru predložila vlada Republike Slovenije. V skladu s četrtim odstavkom 117. člena poslovnika za dopolnilno obrazložitev predlog zakona pozivam oba sopredlagatelja predloga zakona, to je vlado Republike Slovenije in državni svet Republike Slovenije. Pozdravljam predstavnike vlade. Predstavnika državnega sveta ni. Dajem besedo državnemu sekretarju Darku Končanuza uvodno obrazložitev predloga zakona.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlog novele zakona o davku od dobička pravnih oseb, ki je pred vami v teh poznih urah, je zelo pomemben. Namreč, v maju mesecu je ustavno sodišče sprejelo ustavno razsodbo in jo v juniju tudi objavilo, s katero je razveljavilo z veljavnostjo učinkovanja 31.12.2002, se pravi s koncem letošnjega leta, tako imenovani 12. člen, eden najpomembnejših členov, ki določa, kateri poslovni stroški so tudi davčno priznani odhodke za davčne namene pri izdelavi davčnih bilanc. S to razveljavitvijo in z napotitvijo, s katero je ugotavljalo, s čimer je tudi opredelilo, zakaj je učinek razveljavitve na 31.12., je ustavno sodišče tudi jasno izrazilo možnost, da bi nastala nepopravljiva škoda za državo, v kolikor ne bi ob koncu fiskalnega leta in pri začetku novega fiskalnega leta prišlo do nove določbe, ki bi na novo opredelila vse tiste poslovne stroške, ki so za davčne namene tudi kot davčni odhodki priznani. Zato je vlada, predvsem zaradi tega razloga, vložila to novelo zakona po nujnem postopku, kajti kakršnokoli drugačno stanje bi pomenilo, da vsakršen strošek, ki bi nastal pri pravnih osebah, bi pomenil hkrati tudi, da je davčno priznan odhodek, sčimer bi v bistvu ne bilo praktično več nikakršne davčne osnove, od katere bi se plačeval tudi dobiček. Praktično, čeprav dobro, v nekaterih primerih bilo možno. Vendar, hkrati s tem, ker smo se zavedali, glede na nov poslovnik, da so vložene tudi novele zakona, ki jih je vložil pred časom državni svet, smo se odločali, da hkrati s to novo določbo 12. člena, ki je opisana v 1. členu te novele, tudi pripravimo predlog nekaterih sprememb na področju investicijskih olajšav, investicijskih rezerv, priznavanja amortizacijskih stopenj in podobnega, s čimer odgovarjamo tudi na že vložene novele državnega sveta. V določenih delih in tekom obširne razprave, ki je bila na matičnem delovnem telesu, smo v bistvu skupaj oblikovali predlog novele zakona, ki je pred vami. Bistvo tega bi pa zelo na kratko povzel. Predvsem tudi zaradi nekaterih očitkov v javnosti, predvsem pa tudi v gospodarstvu, češ da na ta način vlada posega v neke, češ, pridobljene pravice glede določenih olajšav in podobnega in da bistveno otežuje položaj gospodarstva v prihodnje. Čeprav je v prehodnih določbah natančno napisano, da vse olajšave, ki so nastale v preteklih letih in letošnjem letu, veljajo vse do izteka, do tistega trenutka, ko se torej tudi učinek do konca izrabi. Hkrati bi pa rad opozoril na nekaj sprememb, da ne bi zašel v podrobnosti, ki jih verjetno poznate, kakšne so dejanske okoliščine tega originalnega fiskalnega vira v naših javnih financah. Poglejte, po vseh možnih analizah in primerjavah ugotavljamo, da je ta fiskalni vir pri nas zelo zanemarjen. Zanemarjen v tem smislu, da je stopnja izplena iz tega naslova bistveno nižja od primerljivega povprečja tako držav Evropske unije kot tudi naših sosednjih držav. Če velja, da so davčni prihodki v skupnem torej v procentu GDP-ja približno enakovredni vsem tem državam v višini tam nekje od 35 do 40, 42% in za našo državo velja 41 1, za Evropsko unijo velja 41 6, je pa bistveno odstopanje potem ravno pri davku od dobička pravnih oseb, ki ga v procentu izračunavamo GDP-ja. Ta stopnja je prinas daleč najnižja od vseh teh primerljivih držav, se pravi od Evropske unije kot tudi sosednjih držav in tranzicijskih držav; in sicer ta stopnja znaša 1,2. Povprečje Unije je trikrat višje, 3,5, pa tudi pravim ostale tranzicijske države imajo višje povprečje. Dejansko davek od dobička pravnih oseb v vseh davčnih prihodkih bistveno kot tak odstopa in je pri nas v povprečju 2,8, v Evropski uniji pa tri in pol krat višji. Kaj vse to pomeni? Pomeni, da smo mi na osnovi tega davka od dobička pravnih oseb oziroma zakona, ki je začel veljati 1.1.1994, v bistveno drugačnih ekonomskih in političnih okoliščinah in razmerah, ko je bilo potrebno v procesu osamosvajanja in izgube nekdanjih trgov in novih investicijskih zagonov in ciklusov bistveno pospešiti vlaganja v razvoj, da so se razmere od takrat bistveno spremenile in kot pravimo v obrazložitvi, da so se te tako prekomerne investicijske in druge olajšave že v bistvu izživele. S spremembami, ki jih predlagamo, ne bomo, pravim, bistveno posegli, je pa res, da je ta korak v bistvu že napoved novega sistemskega zakona o davku od dohodka pravnih oseb, ki je že v vladni proceduri in pričakujem, da bo v začetku prihodnjega leta tudi v parlamentarni proceduri. Kaj dejansko torej v številkah to pomeni, ker je bilo v javnosti toliko, bi rekel, kritik, tudi nestrokovnih govoric o tem, kako drastično bomo posegli v razvojne možnosti gospodarstva. Po podatkih za leto 2001 na nivoju slovenskega gospodarstva znaša fiskalni potencial slovenskega gospodarstva, od katerega bi se potencialno lahko obračunaval davek od dobička, 475 milijard. Z vsemi oblikami olajšav se ta potencial več kot prepolovi na 232 milijard za leto 2001, potem poberemo 57 milijard davka. To je tistih 1,5 procenta v BDP, kot sem jih prej omenil. Se opravičujem, 1,2 procenta v BDP. Če pogledamo podrobneje, katere vse te olajšave bistveno dosegajo oziroma presegajo in zmanjšujejo ta fiskalni potencial. Predvsem gre za investicijske olajšave. Namreč, dosedanja ureditev v mislu 40-procentne investicijske olajšave, ki jo imajo vse pravne osebe, pomeni, da za 161 milijard, kar je pretežni del vse tiste razpolovitve, se dosega ravno iz tega namena. V mnogih znanih primerih, če naredimo analizo, vidimo, da podjetja zelo uspešno izkoriščajo te investicijske in druge olajšave na tak način, da imajo v bistvu po podatkih, ki so javno objavljeni, poslovne dobičke v višini tudi 4, 6, 3 milijarde in podobno, medtem ko davčnega dobička, če verjamete ali ne, v nekem letu en večji gigant ali pa poslovni sistem, je imel samo 100 tisoč tolarjev ob 4,6 milijardnem poslovnem dobičku. Zato ni čudno, da je bilo toliko odzivov in odmevov v strokovni javnosti, vendar dejstva govorijo, da seveda s temi posegi bomo zgolj minimalno posegli v te investicijske olajšave in v učinke. Vlada jih je ocenjevala, ampak na znanem principu "ceteris paribus", kar pomeni, na okoliščinah, po nespremenjenih okoliščinah za leto 2001. Seveda se bodo pa te okoliščine zdaj spremenile na največ do 10 milijard, čeprav realno pričakujemo, kar se bodo okoliščine spremenile, da bo ta finančni učinek do nekje 5 milijard v celotnih fiskalnih prihodkih. Morda še o tem kakšna je dejanska obdavčitev pravnih oseb v našem sistemu. Prej sem povedal v razmerju do BDP v primerjavi z ostalimi državami, največkrat je seveda najbolj učinkovita primerjava s tako imenovano efektivno stopnjo obdavčitve. Res je, da nimamo teh primerjav z vsemi ostalimi državami. Ampak ob tem, ko je nesporno nominalna stopnja obdavčitve 25 procentov med najnižjimi v Evropi, da hkrati ob vseh teholajšavah ta efektivna stopnja dosega nivo 11 procentov. Torej 11 procentov dejansko so naša podjetja v povprečju obdavčena po tem davku od dobička. Vse kar predlagamo, gre na to, da smo naredili majhen korak v smeri tistega, kar bomo z novimi sistemskimi zakoni oziroma s sistemskim zakonom o davka od dohodka pravnih oseb v naslednjem letu predlagali, da bi na eni strani ta originalni vir naredili primerljiv z ostalimi, da bi lahko na ta način morda v bodoče res odpravili nekatere druge surogate, davčne surogate, ki so nastali tekom let, in da bi na tem originalnem viru praktično pridobili enak delež fiskalnih prihodkov, kakor ga imamo v sedanjem trenutku, vendar s pomočjo drugih nadomestkov, ki delno izkrivljajo celotno situacijo. Zato vlada želi, da poleg razveljavljenega 12. člena in nove opredelitve tega 12. člena, kjer z nekaterimi kriteriji dodatno utemeljujemo, kateri so tisti poslovni stroški, ki bi naj bili davčno priznani odhodki, in dajemo osnovo, da tako kot je v celotnem zakonu o davku od dobička ta pristojnost dana ministru, pristojnemu za finance, in na pobudo tudi nekaterih poslancev in drugih institucij smo izrecno v tem predlogu novele zakona zapisali, da je zaveza vlade, da do 1.1.2003 objavi tudi ta podzakonski akt, in predlagamo, da državni zbor sprejme to novelo zakona in s tem omogoči normalno obdavčevanje pravnih oseb v fiskalnem letu 2003. Hvala lepa.
Hvala za uvodno obrazložitev. Predlog zakona je obravnaval odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Cirila Pucka, za predstavitev poročila odbora.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Predstavniki vlade, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Zaradi procedure, ker so bili hkrati v njej trije predlogi zakonov, je odbor o navedenih predlogih razpravljal na dveh sejah in pripravil ta dopolnjeni predlog, ki je predstavljen v poročilu odbora. Zato predlagam, da ga v celoti podpremo brez podpore amandmajev treh poslanskih skupin. Hvala lepa.
Hvala. To je bilo poročilo odbora. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo dajem predstavniku poslanske skupine DeSUS, Francu Lenku.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani člani vlade, kolegice in kolegi! Osnovni namen sprememb in dopolnitev zakona o davku od dobička pravnih oseb je uskladitev zakona z zahtevo ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki je razveljavilo določilo 12. člena zakona, ker niso bili dovolj jasno opredeljeni pogoji, kaj se všteva v odhodke, ki so pogoj za opravljanje dejavnosti pravne osebe. S 1. členom dopolnjenega predloga zakona, ki ga pravkar obravnavamo, je določilo 12. člena osnovnega zakona dovolj jasno in opredeljeno. Ker je vlada oziroma pristojno ministrstvo za finance že pripravilo spremembo prej navedenega člena zakona, je izkoristilo priložnost še za nekaj drugih aktualnih popravkov. Tako se v 2. členu delno usklajujejo amortizacijske dobe oziroma amortizacijske stopnje za posamezna osnovna sredstva, sčimer ne bodo bistveno spremenjeni pogoji gospodarjenja gospodarskih subjektov. Pomembnejše spremembe se predlagajo pri davčnih olajšavah. Tako se sedanja 40% splošna olajšava za investicijska vlaganja zmanjšuje na 20%, uvaja pa se dodatna davčna olajšavav višini 20% za investicijska vlaganja, in to le na področju Republike Slovenije, kar prej ni bil pogoj. Podrobneje pa določilo 5. člena opredeljuje, za katere vrste osnovnih sredstev olajšava velja. Spremembe so predlagane tudi na področju olajšav za oblikovanje rezerv ter še nekaj manjših pomembnih sprememb. Zakon torej spreminja pogoje gospodarjenja že za leto 2003, kar naše gospodarstvo mesec dni pred nastopom novega poslovnega leta ni pričakovalo. V imenu prizadetega gospodarstva se je oglasila Gospodarska zbornica Slovenije, ki zastopa interese gospodarstva in je predlagala na področju davčnih olajšav za investicijska vlaganja milejši prehod v leto 2003 in nato v leto 2004. Njeno prizadevanje za postopni prehod v nove pogoje poslovanja gospodarskih subjektov so povzele vse štiri poslanske skupine koalicijskih strank v svojem amandmaju za novi 8. b/ člen, ki bi naj bil sprejemljiv tako za predlagatelja zakona, kot za gospodarske subjekte, zato predlagamo njegov sprejetje. Dopolnjen predlog zakona in amandma štirih poslanskih skupin za 8. b/ člen bomo podprli. Iz razprav pristojnih oseb na ministrstvu za finance smo dobili informacijo, da se sicer pripravlja nov zakon o davku od dobička pravnih oseb. Predlagamo, da snovalci zakona razmislijo o selektivnosti davčnih obremenitev in uvedejo stimulativne olajšave za investicijska vlaganja na področju gospodarsko manj razvitih regij z najnižjo stopnjo družbenega bruto proizvoda in najvišjimi stopnjami nezaposlenosti v državi. Hvala lepa.
Hvala. Gospoda Zmaga Jelinčiča ni, da bi podal stališče poslanske skupine SNS, zato dajem besedo kolegu Janezu Podobniku, za stališče SLS.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, zadnjič nocoj na tem mestu. Razumljivo je, da kot vladna stranka pri zakonih, ki so vezani na davke, sledimo odločitvi vlade in naša podpora bo šla temu zakonu. Po drugi strani pa je razumljivo, da vedno, kadar se vlada tako ali drugače odloča, da bo z neko spremembo na nek poseben način povišala davek, da stranka ljudske usmeritve, ki ima v svojem programu nek poseben odnos do gospodarstva, je zelo skeptična do takih rešitev. Tudi zato smo v preteklih tednih želeli prepričati, da bi ob odločitvi vlade, da zniža splošno raven investicijske olajšave na 20% in ohrani 40% znižanje pri ožjem izboru naložb teh hkrati omejitev davčno ugodno samo za naložbe v državi; in smo želeli, da bi ob tej odločitvi vlade poskušali uveljaviti tudi nekatere davčne olajšave. Dobili smo odgovor, da se bo to zgodilo v celovitem zakonu prihodnje leto. Držimo za besedo vse tiste, ki so to obljubili. Po našem mnenju je bila sedaj priložnost, da bi vendarle omogočili olajšave za investicije v razvoju. Mi smo predlagali, da bi zakon omogočil olajšave za razvojne projekte, ki se financirajo preko kapitalskega trga. Če obrazložim. Če bi se neko podjetje, ki kotira na borzi, odločilo, da razpiše dodatne delnice in da v svoji javni predstavitvi delničarjem zapiše, da bo na primer 80% tega denarja šlo v tehnološki razvoj, da je to lahko davčna olajšava. To je izkušnja po svetu in to je zelo dober način, kako v bistvu stimuliraš razvoj. Nismo bili podprti. Kot rečeno, tudi zato, ker naj bi se to rešilo v celovitem zakonu. Upamo, da se bo to zgodilo. Istočasno smo tudi predlagali, da bi si s spremembo tega zakona že trasirali možnost, da bi v prihodnjih mesecih šli v sprejetje tako imenovanih nepremičninskih investicijskih skladov. Le-ti bodo stimulativni in bodo motivirani za investiranje, če bo pred tem omogočenadavčna stimulacija. Tudi tukaj je bilo rečeno, da je treba to še predebatirati, preučiti in se nato celovito odločiti. Prav tako smo tudi bili zelo pozorni do stališča predstavnikov vlade, da predlagane spremembe zakona selekcionirajo davčne olajšave predvsem na dejavnosti, ki ustvarijo višjo dodano vrednost. Vlada se je odločila, da je to omejila na vse davčne olajšave samo na območje Republike Slovenije. Kaj pa, če se bodo tudi druge države ravnale enako do Slovenije in tudi tuji lastniki pri nas ne bodo vlagali v razvojno naravnane projekte v Sloveniji v podjetjih, kjer so lastniki v Sloveniji. Ta logika ni naša logika. Ta logika je v nasprotju z idejo globalnega odprtega gospodarstva, ki predstavlja prost pretok ljudi, kapitala in znanja. Kolega Božičje poskušal uveljaviti na delovnem telesu tako rešitev. Žal ni bil prepričljiv. Kot rečeno, tudi to rešitev bomo poskušali uveljaviti v celovitem zakonu, za katerega upamo, da bo čimprej nared v prihodnjem letu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še stališče SDS, mag. Vizjak, imate besedo.
Hvala lepa. Lep pozdrav predstavnikom vlade! Sam kot opozicijski poslanec bom bistveno bolj jasen glede tega zakona, kot je bil moj poslanski kolega Podobnik. Mislim, da je nespametno posegati v tako občutljivo področje tako na horuk, brez jasnih analiz vpliva in posledic takih znižanj davčne olajšave, kar se tiče investicij v zgradbe, v neke možne razvojne projekte našega gospodarstva zlasti v Sloveniji. Mislim, da sicer res velja, da je v Sloveniji dokaj visoka stopnja olajšave za te investicije. Po drugi strani pa mislim, da je tudi neselektivni pristop k olajšavam slab. Mislim, da moramo iti v neko redukcijo teh olajšav. To se pravi, da nespametne investicije dejansko res niso podvržene olajšavam in da se dejansko olajšave nanašajo zgolj na tiste prioritete in ne nazadnje tudi v memorandumu napisana načela, kot je tehnološki razvoj in podobno. Zato mislim, da ministrstvo za finance pri tem ni upoštevalo nobenih ključnih pripomb predstavnikov slovenskega gospodarstva. Mislim, da tudi ni narejenih nobenih resnih analiz posledic tega. Zato nikakor ne moremo in ne morem podpreti te ideje, da bi znižali davčno stopnjo brez celovitega pristopa do teh davčnih olajšav. Ne nazadnje pa pozdravljamo to namero, da se ukinejo davčne olajšave za investicije izven Slovenije in seveda usmerjamo in spodbujamo slovenska podjetja, da le pri nas investirajo in s tem tudi razvijajo slovensko gospodarstvo in posledično odpirajo delovna mesta in znižujejo brezposelnost. Skratka, zakon, ki posega v eno razvojno dimenzijo našega gospodarstva, je zelo kratek, je zelo skop, ni obrazložen in mislim, da ni zadosti argumentov za tako drastičen poseg. Pravzaprav mislim celo nasprotno, da je edini razlog tehsprememb v tem, da je pač potrebno neke davčne prihodke povečati, ker v proračunu očitno na tej strani ni dovolj prihodkov za vse preštevilne potrebe in da je to nek način polnjenja državne proračunske blagajne. Vendar upam in verjamem, da ne na račun razvijajočega se slovenskega gospodarstva.
Hvala lepa. To so bila stališča poslanskih skupin. S tem zaključujem ta del razprave. Prehajamo na drugo obravnavo. Prehajamo na razpravo o posameznih amandmajih in členih dopolnjenega predloga zakona. Posebnega pregleda ni bilo, ker sta prešla danes dva amandmaja, eden k 5. členu, Socialdemokratov Slovenije, z dne 28.11., in k členu za novi 8.b člen štirih poslanskih skupin: poslanskega kluba LDS, Združene liste, SLS in DeSUS. Dajem v razpravo člen 5 in amandma k členu 5. Kdo želi besedo? Mag. Vizjak, prosim.
Hvala lepa. Amandma k členu 5 je pripravljen v smeri ohranitve 40-procentne davčne olajšave za vse. Dejansko je pa pri tem, tudi po opozorilu državnega sekretarja, prišlo do napake, kajti s tem amandmajem bi povečali davčno olajšavo za nekatere v drugem odstavku na 60 procentov, kar ni namen amandmaja. Namen amandmaja je zgolj ta - in zato najavljamo seveda tudi s tem popravek tega amandmaja - namen amandmaja je ta, da obdržimo 40-procentno davčno olajšavo za investicije v Republiki Sloveniji. Tu se pridružujemo tudi nekim omejitvam, ki jih vnaša novela zakona. Ampak osnovna poanta je, da ohranimo za vse investicije davčno olajšavo v višini 40 procentov. Zato, predsedujoči, bi proceduralno prosil za možnost, da razdelimo tudi ta popravek amandmaja, ki je že v kroženju.
To je amandma na amandma. Če sem prav razumel.
Ne. Bil sem dovolj jasen. To je popravek našega amandmaja.
Lahko je amandma na amandma.
Ali pa zamenjava ali pa amandma k 5. členu vladnega predloga novele zakona.
Mag. Vizjak, v tej fazi lahko vložite amandma na amandma. Gremo naprej z razpravo. Dajem besedo državnemu sekretarju.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Ne samo da sem spoštovanega poslanca opozoril na popolno neskladje predlaganega amandmaja in obrazložitve in je povedal, da je pozabil na razne druge odstavke, s čimer bi celo dosegli, da bi bila 60 procentna investicijska olajšava. Pa tudi glede na to, da je v svojem uvodnem govoru govoril o drastičnih pritiskih na gospodarstvo in za povečanje davčnih prihodkov in tako naprej. Spoštovani poslanci, poglejte, kakšni so podatki, kakšen je delež investicij v našem slovenskem gospodarstvu, v primerjavi z drugimi državami, ki so primerljive ali pa s katerimi se verjetno želimo primerjati. Leta 1997 je delež investicij v Sloveniji 23,4 procenta. Procent v Uniji je okoli 20 in nekoliko nižji. Irska, s katero nas tako radi nekateri ali pa se skušamo primerjati, 20,3. V letu 1998 iz 23,4, mi imamo delež investicij 24,6, Irska 21,9 in približno 20 je povprečje Evropske unije. Leta 1999 je delež investicij v našem BDP 27,4, v Uniji se je nekoliko samo popravil in še zdaleč ne dosega tega našega odstotka. Se pravi, to je posledica, da so investicije v našem gospodarstvu dejansko zelo obsežne, da jih spodbujamo in še naprej jih spodbujamo. Očitno ni bila dojeta vsebina predlaganega 5. člena. Morda bi se poenostavljeno drugače razumelo, če bi rekli: ostane 40, vendar zmanjšamo na 20 v primeru investicij v zidovje in v zemljišča. To je dejansko samo učinek. Je pa tehnično narejeno, da se generalna zniža za 20 in potem se za 20 vsa vlaganja dodatno povečajo, ki so v opremo, tehnologijo, razvoj, stroje in tako naprej. In ostane razlika te spremembe zgolj zidovje in zemljišča. In pa razlika je v osebnih vozilih in pisarniškem pohištvu. Razumem in verjamem, da je morda nekoliko težje to razumeti, vendar to so dejstva. Mi ne bomo drastično posegli v gospodarstvo. Jaz sem govoril prej, da do 5 milijard v letu 2004 so šele prvi finančni učinki. To, kar začne veljati v fiskalnem letu 2003, ima svoje finančne posledice šele v letu 2004 za proračun. Za leto 2003, da boste videli, da niso drastični posegi, za leto 2003 je po proračunskem predlogu oziroma programu navedeno, da mi pričakujemo 85 milijard davčnih prihodkov iz tega naslova, v letu 2004 pa okoli 90 milijard, kar pomeni, koliko zdaj od tega je teh pet milijard. To niso drastične posledice. Govoril sem, veliki sistemi, ki ogromno investirajo in mnogi makroekonomisti in ne samo makroekonomisti v Sloveniji, tudi tuji eksperti so nas opozarjali da takšne prekomerne investicijske olajšave vodijo v neracionalne investicijske odločitve. In to je dejstvo. Ob takih velikih poslovnih dobičkih se praktično ne plačuje skorajda nikakršnega davka od davčnega dobička. Zato vlada zavrača ta predlagani amandma tudi s tem popravkom, kajti to je zgolj majhen korak na poti tistega, kar želimo doseči z novim sistemskim zakonom. Hvala.
Hvala. Še besedo mag. Vizjak.
Če ima spoštovani državni sekretar težave z razumevanjem, lahko da ni krivda na tistem, ki ga on težko razume, ampak kje drugje. Mislim pa, da vodi predvsem tak neselektiven pristop k posegom v davčne olajšave, tak neselektivni pristop je nerazumen. Jaz verjamem, da marsikdo dela neracionalne, ekonomsko neupravičene investicije in da se to izkaže hitro ali čez čas. Pač nekateri ljudje to počnejo. Tudi sam imam v svoji občini nekaj takih primerov. Tudi v investicije v zidovje. Se strinjam. Vendar le ne velja tako povprek, počez, na hitro posegati v te davčne olajšave brez selektivnega pristopa. In tu je ključni problem. Vi ste tu govorili, da posegate zgolj v zidovje. Dejansko je to res. Iz 40 na 20 v zidovje. Samo poglejte. Tako neselktivno, ne glede na dejavnosti, ne glede na tiste prioritete gospodarskega razvoja v Sloveniji, posegati v te zadeve, se mi zdi nespametno, prehitro, lahko nas bo bolela glava. Dva zakona nazaj smo popravljali eno novelo zakona o invalidskem zavarovanju, ker smo videli, da je le treba malo drugače usklajevati, kot smo začrtali pred dvema letoma. Upam, da te drastične posledice oziroma te posledice, bom črtal besedo "drastične", tega zakona ne bodo drastične, upam, vendar ne verjamem, ker ni analiz. Mislim, da je tak pristop slab. Zato mu nasprotujem in predlagam vladi, da le malo bolj sistematično prouči te olajšave, da uvede selektivne mehanizme spodbujanja oziroma nespodbujanja investicij v Sloveniji in tiste, na katere stavi, kot so po poti tehnološkega razvoja, posodabljanje, dvig produktivnosti, dvig konkurenčnosti, tiste spodbuja, ne pa, da reče, da vse stavbe, vse investicije v stavbe tega ne potrebujemo. Mislim, da temu ni tako. Gradnje nove tovarne, ki temelji na neki sodobni tehnologiji in pomeni tehnološki razvoj, ne moremo enačiti z gradnjo neke zavožene in zahojene trgovine kjerkoli drugje, ki vemo, da lahko zelo težko na nek daljši rok oziroma v nekem investicijskem ciklusu preživi. Skratka, ne gre vsespovprek te zadeve metati. Tu vidim eno pavšalnost, površnost, zato ji ugovarjam.
Hvala. Ponovno dajem besedo državnemu sekretarju, gospodu Končanu.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod poslanec! Sami s sabo prihajate v nasprotje. S svojim amandmajem prihajate na tisto, kar je 40% generalna olajšava. To, kar vlada predlaga, je delno selektivni pristop. To je prvo, kar je. In drugo, nikakor ne moremo mi olajšave deliti po karakterju, fizionomiji posameznih davčnih zavezancev, kajti prišli bi v navzkrižje z ustavnim principom. Hvala lepa.
Hvala. Ali še kdo želi besedo k 5. členu? Najavljen je bil amandma na amandma. Ker ga še nimamo [[...]]Prosim.
Ta amandma se kopira in deli. Predlagam, da to točko prekinemo ter nadaljujemo tisto prej prekinjeno ter s to nadaljujemo.
Tega predloga ne morem sprejeti, ker tudi tam ne bo še danes amandmaja. Zato za 10 minut [[...]] [[Glasovi iz ozadja.]] Prosim, proceduralno.
Spoštovani podpredsednik! Jaz sem bil danes ob 8.30 na prvem delovnem sestanku odbora pridružitvenega odbora Evropske unije. Zdaj je 21.38. Jaz seveda plediram na vodstvo tega državnega zbora, da začne racionalno trošiti čas. Mi smo po spremembi poslovnika v resnici začeli delati pozno v noč. Jaz ne vidim nobenih razlogov, nobenih izrednih razmer, da bi ob 21.38 po dolgem delavniku lahko še racionalno razmišljali in sklepali o nečem, kar niti nimamo na mizi. Poziv je, če menite, da v 10 minutah ne bo tega amandmaja, da to glasovanje opravimo jutri zjutraj. Če pa bo to glasovanje, naj ga pa še enkrat pove ustno in gremo na glasovanje, ker ne mislim več čakati. Jaz bom šel domov. Mene doma čaka mlada družina, ki si želi, da sem kdaj pa kdaj tudi z njimi.
Hvala lepa. Po poslovniku je možno, da tudi ustno predlagatelj predstavi amandma na amandma. Če nihče temu ne nasprotuje, prosim, če [[...]]
V bistvu je amandma čisto tehničen. Jaz bi amandma prebral in ga bom vložil pisno, če je to v redu. Upam, da je. Gre pa, da se amandma dopolni, in sicer tako, da ostane besedilo, kot je, ter da se črta drugi odstavek, črta se tretji odstavek, v četrtem odstavku se črta naslednje besedilo, ki postane četrti odstavek.
Ta predlog dajem v razpravo. Ali smo dovolj razumeli, kar želi predlagatelj podati? Besedilo amandmaja se popravi tako, da se pravilno glasi: "Črta se drugi odstavek, črta se tretji odstavek. V četrtem odstavku se črta besedilo "ki postane četrti odstavek". "Razprava o tem. Želi kdo besedo? Če ne, lahko zaključim razpravo. Odločamo o tem amandmaju na amandma. Glasujemo! Navzočih 47. Za je glasovalo 5, proti 39. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma na amandma ni sprejet. Sedaj glasujemo še o amandmaju k 5. členu. Glasujemo o amandmaju k 5. členu! Navzočih 46. Za je glasovalo 6, proti 37. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Zato dajem zdaj v razpravo in odločanje amandma štirih poslanskih skupin za novi 8.b člen. Kdo želi besedo? Tone Anderlič najprej, nato Ciril Pucko.
Amandma bom seveda podprl, ker je kompromis med tistim, kar je gospod Vizjak predlagal, in pa med tistim, kar je bilo v osnovnem predlogu. Gre preprosto za to, da vsaka določba, ki pride tako iznenada, ima tudi posledice za subjekte na trgu, torej za gospodarstvo, od katerega pa konec koncev vsi živimo. Ta postopnost, ki se predvideva v tem amandmaju, torej od teh olajšav pri investiranju v stavbe, predvsem od 40 na 20 naj bi prišli postopno, ostalo pa tako ali tako urejamo na način, kot je vlada predlagala, da se spodbujajo vlaganja v tehnologijo, znanje in razvoj. Zato menimo, da bi bil to amandma, ki je v korist gospodarstvu, in zato ga bom podprl.
Hvala. Ciril Pucko, prosim.
Hvala lepa. Glede na to, da je gospod državni sekretar prikimival, domnevam, da boste amandma podprli oziroma ne boste nasprotovali. Zanima me, iz kakšnih virov bodo nadomeščeni manjkajoči prihodki, razen če ni bila tudi ocena v osnovnem besedilu zakona, tistih 10 milijard, preveč optimistično postavljena in v bistvu tudi sama sprememba ali odmik od osnovnega besedila nič ne odnese oziroma ne prinese. Hvala.
Hvala. Državni sekretar, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Vlada se v svojem uvodnem nagovoru ni želela posebej in takoj na začetku opredeliti do tega amandmaja, čeprav smo pa to seveda želeli ob tej priliki. Vlada izrecno temu amandmaju ne nasprotuje, ker iz teh razlogov, ki jih je poslanec gospod Anderlič opredelil, glede na to, da je bilo vseskozi in jaz sem tudi v uvodnem nagovoru povedal, veliko odzivov v strokovni javnosti, predvsem pa v gospodarstvu in prerekanja o tem, ali bo to, kot je že prej tudi poslanec omenil, drastično poseglo v to področje ali ne. Vlada je po tistem, ko je bila seznanjena s to željo gospodarstva, gospodarske zbornice v času zadnjih dveh dni, temeljito ponovno preštudirala in proučila te zadeve. In ker sem v uvodu povedal, da itak v drugem letu dajemo v parlamentarno proceduro tudi sistemski zakon o davku od dohodka pravnih oseb, ki bo temeljito posegel in generalno na novo uredil celotno področje, zato temu amandmaju ne nasprotujemo. To pomeni, da bo ta amandma v bistvu razpotegnil učinek uveljavitve nekoliko nižjih investicijskih olajšav na dve dodatni leti, se pravi na leto 2003 in 2004, po ocenah in na odgovor na zastavljeno vprašanje poslanca Pucka, ker sem že prej omenil, da prve finančne posledice in učinki bodo v letu 2004, če smo mi ocenjevali na principu "ceteris paribus" ob nespremenjenih okoliščinah leta 2000 in 2001, da je predvidena možna finančna posledica ob nespremenjenih pogojih okoli 10 milijard, če pa upoštevamo spremenjene okoliščine, ki jih lahko z vidika imperije ocenimo, da bo največ v celotni obseg zmanjšanja investicijske olajšave po prvotnem predlogu obveljal do 5 milijard, ocenjujemo, da bo ta tako popravljeni amandmirani predlog vlade v bistvu razpolovljen v tem smislu učinkovanja. Po drugi strani pa, ker določene prognoze tudi govorijo o tem, da se seveda gospodarski ciklusi ugodno razvijejo, vsaj pri velikih poslovnih sistemih. Namreč, zakaj o tem govorim? Imam konkretne podatke. Prej je bilo očitano, da nimamo analiz. Jaz bi lahko ogromno podatkov vseh teh analiz tu povedal in vam povem, če sem govoril prej o velikih poslovnih sistemih, ki imajo tudi svoje ime in naslov da so in da naraščajo poslovni dobički v milijardah zadnja leta. To so dejstva in ti trendi kažejo neustavljivo to rast, kar pomeni, da bomo s tehtnimi investicijskimi olajšavami dosegli tudi, da bodo ta podjetja plačevala nekaj več davka od dobička in ne tistih 100.000 tolarjev ali pa v naslednjem letu nekaj 10 milijonov v primerjavi s 6 milijardnim poslovnim dobičkom. Vlada ocenjuje, da te spremembe nekoliko se bodo poznale v proračunu, vendar docela natančno jih ne moremo oceniti. Pričakujemo pa, da bo polovica od tistega realnega pričakovanja 5 milijard, se pravi okoli 2 do 3 milijarde realno v proračunskih prihodkih leta 2004.
Hvala. Še mag. Vizjak.
Saj ne vem, ali se splača ali ne, ker mislim, da smo tu vsi notri prepričani, vendar saj vidim, da se res ne, ker je državni sekretar sam zase dovolj prepričljiv. Poglejte, kako prihaja on sebi v nasprotje. Najprej govori nujni postopek, ker je to pač treba hitro, ono, gor, dol. Sedaj pa ne nasprotuje neki razvlečitvi te zadeve na daljše obdobje. Zadeva temelji na analitični presoji vplivov in tako dalje, tu pa zlahka pozabi in raztegne uveljavitev in seveda neko prehodno obdobje podaljšuje. To me samo utrjuje v prepričanju, da gre za horuk metode, kako polniti blagajno, pa če ne z 10 pa 5, če ne s 5 pa 2 milijardama, skratka na nek slab način, na način, ki ne temelji na neki resni prosoji, analizah in ki sploh nima v vidu nekih jasnih posledic tega. Jaz le upam, da ne bo preveč škode povzročil slovenskemu gospodarstvu, ki se razvija. Pa samo še to. Jasno je, da se v slovensko gospodarstvo več investira kot v tuje. Mi smo zaključili s tranzicijo oziroma zaključujemo s tranzicijo. Smo v fazi, bi rekel, enega hitrejšega razvoja, kot je to nekako znano oziroma je značilno za članice, druge primerljive članice. Hvala bogu tako je, saj jih moramo dohiteti, če želimo na istem nivoju živeti čez leta. Da bi še ta razvoj "bremzali", jaz tule vidim več slabosti kot koristi.
Hvala. Ne vidim več želje po razpravi. Prehajamo na odločanje o amandmaju za novi 8.b člen. Prosim, da smo pozorni, da ne bomo dvakrat glasovali. Glasujemo! Navzočih nas je 47. Za je glasovalo 41, proti 3. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 3.]] Amandma je sprejet. S tem sklenem drugo obravnavo. Prehajam na tretjo obravnavo. Ugotavljamo, da je bil sprejet samo en amandma za novi 8.b člen. Želi kdo še o zakonu v celoti razpravljati? [[Nihče.]] Je zakon usklajen? Želi kdo vložiti amandma v tretji obravnavi? [[Nihče.]] Torej lahko odločamo o zakonu v celoti. Vlada, je zakon s tem usklajen ali neusklajen? Je usklajen. To se pravi, da lahko odločamo o zakonu v celoti. Prosim za pozornost! Glasujemo o zakonu v celoti. Navzočih nas je 46. Za je glasovalo 35, proti 4. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 4.]] Zakon je sprejet. Zaključujem 25.A točko dnevnega reda. Prekinjeno 25. točko bomo nadaljevali jutri, ker ni pripravljen predlog amandmaja, ki je bil najavljen. Hvala za sodelovanje in prekinjam sejo državnega zbora. Lahko noč!