Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Hvala lepa. Pričenjam 18. izredno sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki sem jo sklical na podlagi drugega odstavka 58. člena ter prvega odstavka 60. člena poslovnika državnega zbora. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Anton Anderlič, Franc Kangler, dr. Marko Pavliha, Jakob Presečnik, Bojan Starman, Janko Veber, Maria Pozsonec in Darja Lavtižar Bebler. Obveščen sem, da se bo gospod minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel udeležil seje do 12. ure zaradi tega, ker popoldne odide večja skupina poslancev oziroma ministrov s premierjem in pa z obsežno gospodarsko delegacijo v Rusijo. Prehajamo na določitev dnevnega reda 18. izredne seje državnega zbora Republike Slovenije. Predlog dnevnega reda je pripravljen skladno z 58. členom poslovnika in ste ga prejeli s sklicem seje dne 23. maja 2006. Predlogov v zvezi s širitvijo dnevnega reda seje nisem prejel, zato prehajamo na odločanje o določitvi dnevnega reda. Preden preidemo na glasovanje, prosim poslanke in poslance, da preverijo delovanja glasovalne naprave, in sicer mora na desni strani vložene kartice goreti oranžna lučka. Glasujemo o dnevnem redu. Glasovanje teče. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red, kot je bil predlagan s sklicem seje, 18. izredne seje zbora, določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPOV V ZVEZI Z ODZIVOM VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE NA NAČRTE O IZGRADNJI TERMINALOV ZA UTEKOČINJENI ZEMELJSKI PLIN V TRŽAŠKEM ZALIVU IN V NJEGOVEM OBALNEM OBMOČJU. Predlog sklepov je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim dr. Pavlom Gantarjem. Besedo dajem predstavnikoma predlagateljev za dopolnilno obrazložitev predloga. Najprej ima besedo dr. Pavel Gantar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospoda ministra s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi. Izgradnja dveh plinskih terminalov za utekočinjeni zemeljski plin v Tržaškem zalivu in na obali v kraju Žavlje, ki jih načrtujejo v sosednji Italiji, je seveda resen razlog za zaskrbljenost. Že prvi pogled v dokumentacijo, ki je bila pridobljena s strani italijanskih oblasti, kaže, da gre za projekta, ki če bosta zgrajena v tej velikosti na predvidenih lokacijah, da bosta imela pomembne čezmejne vplive na okolje, ki spreminjajo kvaliteto življenja na slovenski strani in v celoti degradirajo celo vrsto razvojnih konceptov na slovenski obali, na morju in v zaledju. Bosta predstavljala dodatna varnostna tveganja in seveda bosta vplivala na spremembo režima plovbe v severnem Jadranu. Potrebno je vedeti in priznati, da Slovenija kot država uradno s strani italijanske oblasti ni bilo seznanjena z obema projektoma, ki ležita neposredno ob slovenski meji na morju in na kopnem, čeprav je povsem jasno, da oba projekta s svojimi vplivi segata čez mejo, seveda pa ni nujno, da Slovenija neuradno ali pa nekateri uradniki neuradno za te načrte niso vedeli. Za oba projekta je značilno, da so lokacijsko v prostor oziroma v morje Tržaškega zaliva umeščena tako, da poskušata minimizirati okoljske in druge vplive na prebivalstvo in na okolje na italijanski strani, s tem pa seveda jih približujejo slovenskim teritorialnim vodam in slovenski kopenski meji z namenom, da bi seveda zmanjšali, kot sem rekel, vplive na italijanski strani, s tem seveda povečajo na slovenski strani. Še enkrat se je tu potrdilo pravilo, drage kolegice in kolegi, da so objekti in naprave, ki imajo tako ali drugače kontraverzni značaj včasih poskuša locirati čim dlje stran od sebe in jih tako rekoč sosedu poriniti v naročje. Slovenska javnost in vlada sta za nameravana projekta izvedeli iz medijskih poročanj v mesecu februarju in od tedaj naprej smo od slovenske vlade pričakovali, da v zvezi s tema projektoma začne v uveljavljati interese prebivalcev in gospodarstva, ki bi bilo s temi projekti prizadeto. Žal moramo ugotoviti, da odziv slovenske vlade je bil mlačen in neodločen in tudi neustrezen. Naj najprej utemeljim, zakaj je bil mlačen in neodločen. Slovenija je, kot vemo, članica Evropske skupnosti, tako kot Italija. Za obe državi kot tudi vse ostale države članice veljajo tri direktive, ki jih tu ne bom omenjal, ki govorijo o presoji vplivov določenih javnih in zasebnih projektov na okolje, da ne govorim seveda tudi o drugih mednarodnih konvencijah, kot so ESPO konvencija, barcelonska konvencija itd. Predvsem te tri direktive narekujejo, da kadar gre za vpliv na okolje, za katere izhaja, da imajo čezmejni vpliv, mora država članica EU obvestiti drugo državo članico, v katero segajo vplivi, in jo na njeno željo vključiti v presojo vplivov. Določbe teh direktiv so v slovenski pravni red uvedene v zakon o varstvu okolja v členu 44 in 45 in še v nekaterih drugih členih. Če povzamem, bi torej izhajajoč iz evropskega pravnega reda Slovenija že takoj, ko je izvedela za projekt, zahtevala presojo čezmejnih vplivov na okolje in aktivno udeležbo v teh postopkih. To bi lahko storila že na osnovi utemeljene domneve, da gre za objekte, ki spadajo med objekte, za katere se obvezno ugotavlja presojo vplivov na okolje, in to terminali nedvomno so, in da gre za lokacijo, na kateri je absolutno možno pričakovati čezmejne vplive na okolje, saj so tukaj, resnici na ljubo, čezmejni vplivi na okolje že takoj lokalni vplivi, kajti bližina meje ni tako velika. Tega vlada v bistvu do desetih dni nazaj je storila. Minister Podobnik je marca napisal pismo in zaprosil za uradno pojasnilo. Pisma nismo videli, minister se sklicuje, da je zahteval vključitev v postopek, vendar ne gre za jasno izraženo diplomatsko zahtevo. Včeraj smo slišali strokovnjaka, da v takih primerih vlade med seboj komunicirajo z diplomatsko pošto in diplomatskimi notami. Minister Rupel je opravil nekaj razgovorom z gospodom Illyjem, vsa so izzvenela pojemljivo in prijateljsko, podobno je ravnal predsednik vlade, ki tako kot zunanji minister, poskuša minimizirati problem in zagotoviti, da vlada deluje odgovorno. Če samo navedem predsednika vlade, gospoda Janeza Janšo pravi, da je bil v preteklih mesecih v Italiji predvolilni čas, da se v Rimu nihče ni resno ukvarjal s tem vprašanjem, da tedaj še ni bilo nove vlade, da ni praktično relevantnega sogovornika, s katerim bi lahko določene stvari uredili. In drugič, da je problem tudi v tem, ker v Sloveniji nimamo pokrajin, v nekateri postopki pa tečejo na pokrajinski ravni. To so res izgovori, ki ne zdržijo nobene resne kritike. Volitve v Italiji so bile, v predvolilnem in povolilnem času italijanska administracija deluje normalno in običajno tako kot vedno, presoje in postopki v zvezi s tema dvema terminaloma potekajo neodvisno od teh volitev. Sklicevanje na to, da v Sloveniji nimamo regij in zato ne moremo dobro reagirati, je samo po sebi neustrezno. Podobno tudi zunanji minister, ki trdi, da recimo, pravi: "Kot sem jaz informiran, sedaj govorim notranjepolitično. Je kar nekaj ovir na poti k temu, da bi terminali postali realnost. V tem "kar nekaj ovir" se z ministrom, upam, lahko globoko strinjamo. "Mislim, da predvsem tisti na morju nima možnosti, da bi uresničili, ker moti promet itn." Skratka vsi na nek način minimizirajo, dajo problem, kot bi rekli, na nizek ogenj in češ da se bo samo po sebi zgodilo, da terminalov ne bo. Terminali bodo, če ne bomo reagirali. Terminali bodo, če bomo reagirali neustrezno. In zadnji čas je, da se slovenska vlada tega zave in poskuša reagirati tako, kot je potrebno. Ob tem smo vsi imeli na razpolago informacije, da postopki, presoje vplivov na okolje potekajo, vendar brez domneve, da gre za čezmejne vplive na okolje. Zato smo sklicali nujno sejo odbora za okolje in prostor 18. aprila, vendar je bila to na žalost izgubljena priložnost, saj sklep, da naj vlada Republike Slovenije od Republike Italije zahteva, da ustavi postopke s temi terminali, ni bil izglasovan. Vlada je ustanovila medresorsko skupino, ki je pripravila strokovno presojo tako imenovan "ex post" evalvacije tega prejetega gradiva in poročilo medresorske skupine je razkrilo, da obstajajo pomembni okoljski, varnostni, prometni vplivi, ki so bili zanemarjeni in podcenjeni v dosedanjih študijah. Šele na osnovi tega poročilo je vlada ugotovila uradno, poudarjam - uradno, da gre za projekte, ki sodijo pod omenjene direktive, ki zahtevajo čezmejno presojo vplivov na okolje. Tega ne moremo imenovati drugače kot mlačen in neodločen odgovor. Mimogrede, prva diplomatska nota, ki je slovenska vlada poslala, je bila poslana na dan sklica izredne seje; in drugič vlada je ravnala neustrezno. Da postopki presoje vplivov na okolje za oba terminala potekata, je vsakomur jasno, na to je celo v oddaji aktualno komercialne televizije POP TV opozorila, torej so italijanske oblasti odgovorile, da postopki potekajo. Toda vlada je v odziv na sklepe, ki smo jih pobudniki zapisali v sklicu za to sejo, odgovorila, da se postopka o oceni presoje za oba plinska terminala v Tržaškem zalivu še niso začela. Na zahtevo po pojasnitvi stališča na odboru za okolje in prostor je minister za okolje in prostor povedal, da je to njihovo stališče, da ker Slovenija - pazite" -, ker Slovenija še ni vključena v presojo vplivov na okolje, smatra, da se je postopek šele začel. To je približno, drage kolegice in kolegi, tako kot če bi rekel: Ker danes zjutraj še nisem vstal, se za mene jutro še ni začelo." Postopki potekajo in to je izjemno nevarno stališče. Če Slovenija ne bo vključena in bodo postopki vplivov na okolje končani in se bomo lahko pritožili na Evropsko komisijo in potem na Evropsko sodišče in oni bodo rekli: "Kje pa ste bili doslej? Niste uporabili svojih pravnih možnosti", in bomo, kot se temu reče, "odpisani". Prav zato je, jasno, odbor za okolje sprejel dva sklepa, ki jih je predlagala opozicija oziroma pobudniki, ki zahtevajo oziroma priporočajo vladi Republike Slovenije, da po diplomatski poti zahteva od Republike Italije, da postopke vplivov na okolje vrne v začetno fazo in da se pri ponovni pripravi poročil izhaja iz predpostavk o čezmejnih vplivov na okolje. In drugi sklep, da v kolikor se to ne bo zgodilo, mora vlada Republike Slovenije pri Komisiji evropskih skupnosti sprožiti postopke v zvezi s kršenjem direktiv Evropske unije v zvezi s presojo čezmejnih vplivov na okolje. Sicer, če se v zaključku dotaknem še sklepov, kot veste, smo pobudniki predlagali 11 sklepov, večina sklepov je bilo zavrnjenih, prvi trije sklepi, ki so mogoče nekoliko bolj pomembni od drugih, lahko rečem predvsem to, da je bil prvi sklep zavrnjen, kar obžalujemo, da pa sta bila dva sklepa sprejeta. To pozdravljamo in upamo, da bosta ta dva sklepa, ki sta tudi vključena v sklepe, ki jih je sprejel odbor, in upamo, da bo na podlagi teh dveh sklepov vlada Republike Slovenije znala ustrezno in primerno reagirati. Kljub vsemu pa je pomembno ugotoviti, da vlada do sedaj ni reagirala tako, kot bi morala, zato smo pripravili nek amandma k nekemu določenemu sklepu in ta amandma boste dobili in o njem bomo lahko danes tudi razpravljali. Še enkrat bi opozoril na koncu, spoštovane kolegice in kolegi. Italija ima 8 tisoč kilometrov morske obale, Slovenija ima 46 kilometrov morske obale. Občutek do problema je seveda zato povsem drugačen. Če lahko neka država ali pa skupnost, kdorkoli že, misli, da lahko žrtvuje košček nekega, recimo, obale za neko ekonomsko korist, če jo ima 8 tisoč, seveda, Slovenija ne more razmišljati tako. Če bomo sprejeli te terminale na takšen način, kot so, je slovenska obala se skrčila samo na naše želje. Zato vas seveda danes pozivam, da sprejmemo te sklepe, da sprejmemo tudi amandma in seveda da damo vladi jasna napotila, naj se obnaša bolj odločno, bolj odgovorno in bolj dosledno pri uveljavljanju vitalnih slovenskih interesov na slovenski obali. Hvala lepa.
Hvala. Kot drugi bo v imenu predlagateljev govoril gospod Aurelio Juri. Prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade, lep dan! Dovolite mi, da dopolnim kolega Gantarja in dodatno obrazložim razloge, ki so nas vodili k sklicu te seje in cilje, ki jih zasledujemo. Glejte, od sprejetja resolucije o pomorski usmeritvi Republike Slovenije dalje stavimo vsi, skoraj vsi, kdo več, kdo manj, na razvojne priložnosti, ki jih ponuja pomorstvo. Stavimo na Luko Koper, na njeno nadaljnjo poslovno rast, na interes, ki ga izkazuje širša srednjeevropska okolica za koriščenje njenih storitev in za povečevanje njenih zmogljivosti. Stavimo na odprtje tako imenovanih jadranskih avtocest, stavimo na nadaljnji razvoj Splošne plovbe, pa tudi na navtični in drugi obmorski turizem, na prijazno zdravo, kolikor lahko še naravno okolje, ki je predpogoj za vsakršno tovrstno ambicijo. Trudimo se obvarovati, kar še ostaja, od enega od pomembnih pričevanj kulturne dediščine in kulturne identitete tega prostora. To je ribištvo. Za vse to je prostor, kot vemo, odmerjen. Zato mora vsakršno načrtovanje posegov vanj slediti načelom skrbnosti, previdnosti, preudarnosti, racionalnosti in funkcionalnosti. Tudi prostor, namenjen plovbi, ni v izobilju. Želimo si povečevati tonažo pretovora v luki in dobiček iz tega naslova. Seveda! A čim več z blagom in tovori, ki se z okoljem, naravo in varnostjo ljudi ne tepejo, in čim manj - težko jih je povsem preprečiti, ne da bi tvegali tudi hujših poslovnih škod - s tistimi, ki so manj prijazni oziroma bolj nevarni. Verjetno smo že slišali, če že ne prej, vsaj te dni, za memorandum med Slovenijo, Hrvaško in Italijo o shemi ločene plovbe, ki ga je sprejela mednarodna pomorska agencija in ki koristi temu, da se zagotovijo čim bolj varne in tekoče plovne poti. Stroka in ob njej sama pristojna država uprava nas opozarjata, da bi postavitev in obratovanje terminala na morju na lokaciji, ki je predvidena, ogrozila in celo onemogočila izvajanje tega dogovora in reda, s čimer bi se varnost plovbe, ki je danes zagotovljena, močno poslabšala. Nova situacija bi terjala spremembo plovnih poti s posledično večjo gostoto prometa v koridorjih, ki so že danes na robu zmogljivost. O vplivih na morskih habitatih, na mikroklimo, na floro in favno, na vodne tokove, temperaturo, kakovost vode, na prehrambeno verigo, na ribje staleže, na ribiške dejavnost, na turizem, na marsikaj še so povedali te dni, ki znajo povedati bolje drugi, zato o tem dovolj. Raje se vrnimo k osnovnemu vprašanju našega sklica: koliko je storila vlada, koliko mi vsi, da bi se pravočasno branili nevarnosti, ki jih realizacija obeh projektov prinaša. Ali smo bili učinkoviti in če nismo, kaj naj še postorimo, da bomo? Priznajmo si, da kljub pospešeni dejavnosti vlade, ki jo je moč zaznati v zadnjih tednih in ki je tudi razvidna iz priloženega poročila o sklepih vlade in za katero v koaliciji trdite: več, bolje se ni dalo, se je težko znebiti občutka, da je Slovenija vendarle nekoliko preveč oklevala pri dojemanju razsežnosti in posledic te zgodbe in pri iskanju poti in načinov, da bi svoje pomisleke in skrbi pravočasno sporočili italijanski strani. Težko se je znebiti vtisa, da se je zganila le zaradi vse bolj zaskrbljenih, argumentiranih, jeznih odzivov najbolj prizadete javnosti in zaradi dejavnosti tudi opozicije. To oklevanje zagotovo ni prispevalo k izkazovanju avtoritete, ki jo naša država kot članica Evropske unije ter kot soseda ter partnerica v vseh relevantnih mednarodnih konvencijah in dogovorih ima pri dopovedovanju spoštovani in prijateljski sosedi, da jo je bila dolžna jemati resno oziroma kot enakopravno sogovornico že pri snovanju, načrtovanju in morebitni realizaciji projektov. Gre namreč za dve infrastrukturni pošasti, ki sta eminentne čezmejne narave zaradi evidentnih čezmejnih vplivov na okolje, ki meja, kot veste, ne pozna. In še bolj zaradi neposrednega, fizičnega poseganja v primeru platforme na morju v teritorialno suverenost Republike Slovenije. Varnostni pas, kot ste se že brali ali slišali, okoli tega objekta vstopa v globini parih kilometrov v naše vode. Že sama ta okoliščina je opravičevala in terjala takojšen formalen protestni odziv zunanjega ministrstva, ki bi še kako koristil temu, da bi se italijanska stran od naročnikov preko načrtovalcev projektov do vseh odgovornih za njuno realizacijo zavedala, da je morala stopiti korak in Slovenijo pozvati zraven ali jo vsaj povprašati za privolitev v to, da se del njenega ozemlja zajame v snovanje načrtov. Vse to se, žal, ni zgodilo in oba projekta sta nemoteno nadaljevala vsak svojo pot. Najdlje je prišel, kot smo slišali in vemo, projekt oziroma objekt v Žavljah pri Miljah. Sedaj sta že v taki fazi, da je njuna vrnitev na izhodišče nekoliko težavna. Več denarja, kot vemo, je že investiranega v nekem objektu, večja je moč investitorjev. Ni pa nemogoča, če bo naš odziv partnersko odločnejši in ne več oklevajoč, če bodo naše zahtevne pravno in strokovno utemeljene, če bo naša vizija o koriščenju in upravljanju severnega Jadrana, tudi ko gre za določitev energetskih poti, jasna, dosledna, dolgoročna in uresničljiva ter skladna z evropskimi smernicami in dogovori. Mene gotovo veseli, da je vlada končno ugotovila, da bi imela gradnja in obratovanje terminalov znatne, ponavljam oceno vlade, znatne čezmejne vplive na območju Slovenije in da je minister za okolje in prostor, gospod Podobnik, pozval italijanskega kolega k čimprejšnjemu srečanju oziroma k sklenitvi protokola med vladama o posvetovanju glede čezmejnih vplivov izvedbe planov in programov na okolje. Toda problem ni samo prometno-okoljski, je tudi političen. Zato bo podpora predloženim sklepom še kako dobrodošla, ker bo vladi zagotovo okrepila mandat. Upanje, da bodo bolj odločna prizadevanja vlade obrodila želene sadove oziroma da bo zgodba ustavljenja ali vsaj upočasnjena oziroma da se jo bomo lotili drugače, kot povedano, bolj složno, partnersko in spoštljivo do prostora in njegovih prebivalcev, do njihovih skrbi za zdravo in varno prihodnost, se razbira tudi iz vrste okoliščin v sami italijanski soseščini, ker je javnost nič manj zaskrbljena, kot je slovenska. Predsednik odbora Furlanije-Julijske krajine gospod Ricardo Illy, največji zagovornik terminalov, potem ko sta se le ta znašla na velikem zvonu, česar si seveda sam ni želel, je spoznal, da za pomiritev strasti kurtoazno snidenje z našim zunanjim ministrom ni bilo dovolj. Da na silo ne bo šlo in sporočil ter priporočil je italijanski vladi dvoje, da naj se rok posredovanja mnenj prizadetih italijanskih občin podaljša za mesec dni, kar koristi tudi nam, in da naj se Slovenijo ustrezno vključi v nadaljevanje postopkov. Tudi trem obalnim poslancem, Pečanovi, Pavlih in moji malenkosti, ki smo mu bili pisali in ga zaprosili za sprejem že konec marca, je odgovoril v pomirljivem tonu, sicer brez povabila na srečanje, a s priloženim obsežnim debelim prostorskim deželnim planom Furlanije-Julijske krajine, ki ga je poslal minule dni, kot sem bral, tudi predsedniku vlade, gospodu Janši, in odgovoril je tudi s pripravljenostjo do dodatnih informacij. V tem času so prizadete italijanske občine, izvedel sem včeraj, razen Trsta, baje oblikovale negativno mnenje do obeh terminalov. Torej, Gradež, Tržič, Milje, Devin, Nabrežina. Okoliščina, ki daje upati, še bolje ta, da je ministrstvo za okolje in prostor novi italijanski premier Romano Prodi zaupal Pecoraru Scaniu, ki je vodja Zelenih, to pa je stranka, ki je v sosednji deželi odločen nasprotnik postavitve dveh terminalov. Domnevamo lahko, da bi mu naš, slovenski "ne" ali naš "pojdimo naprej skupaj", še kako dobro prišel, ko bo moral s tem vročim kostanjem rokovati in paziti, da se z njim ne opeče. Ne zamudimo torej priložnosti še tokrat, ko smo jo že zamudili nekaj tednov nazaj na prvi seji odbora za okolje in prostor na to temo. Vlado pozovimo, naj gre dlje od že sprejeta, naj jasno zahteva od Italije, da se postopki presoje vplivov na okolje in izdelava varnostnih ocen ter tveganj vrneta v začetno fazo, naj jo opozori, da jo bo v nasprotnem primeru zatožila Komisiji evropskih skupnosti zaradi kršenja direktiv Evropske unije v zvezi s presojo čezmejnih vplivov, samo vlada ugotavlja, da se je to že zgodilo, in naj zahteva tudi, da se za to presojo ustanovi mešana neodvisna strokovno znanstvena komisija ter naj jo pozove skupaj s Hrvaško k nadaljevanju že pričetih pogovorov o razglasitvi severnega Jadrana za ekološko občutljivo in zaščiteno območje. V tem kontekstu bi koristilo tudi iskanje poti k oblikovanju skupne politike oskrbe prostora s plinskimi in tekočimi gorivi, da bo dostava zemeljskega in tudi naftnega plina in drugih okolju nevarnih energentov sledila načelom dejanske potrebe, okoljske in varnostne sprejemljivosti in ne zgolj poslovnim interesom. Pobudniki današnje seje verjamemo, da obstajajo bolj varne in obče sprejemljive lokacije za postavitev tovrstnih platform, če jih že potrebujemo. Naj tu, ko postavljam ta vprašaj, prenesemo opozorilo italijanskih naravovarstvenikov, ki ni bilo demantirano, da Furlanija-Julijska krajina še nima svojega energetskega plana in da je energetsko že povsem preskrbljena; da gre torej pri obeh terminalih le za poslovni interes in ne za dejansko potrebo te dežele. Res da znajo biti rešitve na bolj varnih lokacijah tudi dražje, a varnost in zdravje prostora in ljudi ne smeta imeti cene. Torej, pozivam vas, da složno podpremo sklepe in odbora in tudi predlagateljev. Hvala.
Hvala. Predlog sklepov je obravnaval odbor za okolje in prostor, ki je pripravil dopolnjen predlog sklepov. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Rudolfu Petanu za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Odbor se je sestal zaradi zahteve skupine poslank in poslancev za izredno sejo o predvidenih terminalih, plinskih terminalih, v Jadranskem morju s prvopodpisanim poslancem dr. Pavlom Gantarjem. V imenu predlagatelja sta na seji razpravljala, sodelovala poslanca dr. Pavel Gantar in Aurelio Juri, na seji pa so sodelovali tudi predstavniki ministrstva za okolje in prostor, za zunanje zadeve, ministrstva za promet in ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Na razpolago je bilo mnenje vlade Republike Slovenije o predlogu sklepov ter poročilo o delu medresorske komisije. Predstavnika predlagatelja, dr. Pavel Gantar in Aurelio Juri, sta se v uvodni predstavitvi problematike osredotočila predvsem na predlagane sklepe. Poudarjala sta, da sta cilja pobude za sklice izredne seje predvsem ta, da se vlado Republike Slovenije spodbudi k bolj odločnemu ukrepanju in da jo državni zbor Republike Slovenije pri tem z ustreznimi stališči podpre. S tem bo Republika Slovenija poslala jasno sporočilo Republiki Italiji, da se ne strinja z dosedanjimi postopki načrtovanja gradnje dveh plinskih terminalov v Tržaškem zalivu. Minister za okolje in prostor, Janez Podobnik, je uvodoma razložil nekaj osnovnih stališč. Jadransko morje je zaradi svoje geografske lege, plitvosti, onesnaževanja s kopnega in pritiskov zaradi naraščajočih prometnih tokov najbolj ogroženo morje v Sredozemlju. Zato je skrb za učinkovito varstvo slovenskega morja eno od naših glavnih prioritet. Slovenija je pomorska država, kjer so gospodarske in socialne aktivnosti, povezane z morjem, dragocena dodana vrednost in vrednota naše države kot celota. Republika Slovenija je tudi zato sprejela zakon o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalnem pasu. Prav celovitost je neizbežna pri zaščiti ekosistemov, ki imajo nujno tudi čezmejni vpliv. Pri tem smo upoštevali tudi nastajajoče pravo Evropske unije, ki zelo poudarja regionalni pristop pri reševanju okoljskih vprašanj. Ne glede na pomembne evropske posledice energetske krize, trend celovitega pristopa k okoljskim vprašanjem ostaja. Ker je Slovenija zaradi svojega pretežno tranzitnega geografskega položaja še posebej občutljiva na čezmejne okoljske vplive, si bo ministrstvo vsestransko prizadevalo za uveljavitev zamisli o okoljskem regionalnem pristopu, kar bo tudi ena od prioritet ministrstva pri oblikovanju skupnega programa predsedovanja Evropske unije. Ne glede na načelna izhodišča in razvoje mednarodnega in okoljskega prava, pa je umeščanje plinskih terminalov v prostor postalo sedaj tudi meddržavno vprašanje. Še posebej je minister poudaril, da je v pismu, poslanemu 18. aprila italijanskemu ministru, predložen tudi predlog za postopek meddržavnega sodelovanja kot osnutek protokola med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Italije o posvetovanjih glede čezmejnih vplivov, izvedbe planov, programov na okolje in ostalo. Minister Podobnik je odbor seznanil tudi s sklepi vlade Republike Slovenije, ki jih je sprejela na seji 25.5.2006. Na seji je sodeloval tudi predstavnik ministrstva za zunanje zadeve gospod Kokalj, ki je poudaril, da so bili stiki ministrstva za zunanje zadeve in slovenskih diplomatov v BKP mreži številni in kontinuirani, kar je razvidno tudi iz mnenja vlade Republike Slovenije. Predstavnik ministrstva za promet Jadran Luin, generalni direktor direktorata za pomorstvo, je opozoril, da načrtovano lokacijo "off shore" terminala v Tržaškem zalivu bistveno posega v tristranski sporazum, ki uvaja skupni plovni sistem in shemo ločene plovbe v severnem Jadranu, ki so jih sklenile vlada Republike Slovenije, Hrvaške in pa Italije leta 2002 v Anconi. Sledila je splošna razprava. Odbor za okolje in prostor je ob upoštevanju mnenje vlade Republike Slovenije o predlogu sklepov, poročilo o delu medresorske komisije za oblikovanje stališč do problematike plinskih terminalov, s poročilom o ugotovitvah čezmejnih vplivov gradnje in obratovanja dveh plinskih terminalov v Tržaškem zalivu in njegovem obalnem območju ter razprave na seji odbora sprejel sedem sklepov, od tega tri sklepe predlagateljev, štiri sklepe je oblikoval odbor, eden predlog pa je bil amandmiran, tako da so ti sklepi sedaj v sprejeti obliki tudi predloženi in so kot del poročila tega odbora. Hvala lepa.
Hvala. V zvezi s poročilom matičnega delovnega telesa vas želim opozoriti, da lahko kvalificirani predlagatelji k dopolnjenemu predlogu sklepov vlagajo spreminjevalne oziroma dopolnjevalne amandmaje do konca splošne razprave poslank in poslancev. Sedaj dajem besedo predstavniku vlade za predstavitev mnenja. Besedo ima minister za okolje in prostor, gospod Janez Podobnik.
Spoštovani gospod predsednik, poslanske in poslanci! Predstavil bom stališče vlade do vsebine točke dnevnega reda, za katero ste se odločili, da jo boste obravnavali na izredni seji državnega zbora, v drugem delu pa bo stališče vlade predstavil tudi spoštovani kolega minister za zunanje zadeve, dr. Dimitrij Rupel. Slovenija je pomorska država, kjer so gospodarske in socialne aktivnosti, povezane z morjem, njena dragocena vrednota. Učinkovito moramo izkoristiti suverene pravice v zvezi z varstvom in tudi ohranitvijo morskega okolja, zato smo razglasili ekološko cono in jo februarja tudi notificirali pri Organizaciji združenih narodov. Učinkovito varstvo slovenskega morja je ena glavnih prioritev vlade Republike Slovenije in tudi ministrstvo za okolje in prostor. Izhaja pa lahko le iz varstva celotnega Jadranskega morja. Pri tem izhajamo tudi iz razvijajočega se prava in načela Evropske unije, ki prav pri okoljskih problemih poudarja regionalni pristop. Naša zakonodaja in politika je nadgradnja evropskih usmeritev na tem področju. Vse možnosti, ki jih nam ponuja nacionalno in razne oblike mednarodnega prava ter sodelovanja uporabljamo v smeri trajnostnega razvoja in rabe dragocenega morskega ekosistema in priobalnega območja. Aktivni smo tudi v okviru barcelonske konvencije. Ker je Slovenija trenutno predsedujoča barcelonske konvencije, mi dovolite, da dam samo nekaj osnovnih informacij o tej zadevi, ki je še kako povezana z današnjo točko dnevnega reda. Novembra lani smo na 14. rednem zasedanju podpisnic barcelonske konvencije v Portorožu sprejeli sredozemsko strategijo trajnostnega razvoja, ki nalaga obalnim državam usklajeno načrtovanje rabe morskega ekosistema in obalnih območij. Slovenija ta načela dejavno izvaja v praksi s tehničnimi projekti, načrti ravnanj za preprečevanje in ravnanje ob onesnaženjih zaradi nesreč na morju. Pripravlja načrt za opravljanje z balastnimi vodami v Jadranu ter upravljavskega načrta za obalno območje. Vse te tri projekta je Slovenija v okviru tristranske komisije za varstvo Jadranskega morja predlagala tudi v izvajanje sosednjima državama kot ostalim jadranskim državam v okviru jadransko Jonske pobude. Projekti so bili pozdravljeni, torej podprti in njihova priprava se bo nadaljevala že med 4. in 7. junijem, torej prihodnji teden v Portorožu v okviru priprave strategije za trajnostni razvoj v Jadranu ob sodelovanju različnih javnosti, torej nevladnih organizacij in pa strokovnih prispevkov. 7. junija pa bo na to Nato delavnica za pospešitev priprave upravljavskega načrta za balasne vode na Jadranu, kar bo pripomoglo tudi k dejavnostim za razglasitev Jadrana za posebej občutljivo območje. Ministrstvo za okolje in prostor si tudi prizadeva, da bi ob sodelovanju z mednarodnimi organizacijami vzpostavili za upravljanje z morskimi viri Jadrana sodobno organizacijo na podlagi referenc, ki jih ima Republika Slovenija v okviru priprave in izvajanje okvirnega sporazuma o Savskem bazenu. Gre za implementacijo načel, ki jih nalaga evrospki pravni red, vodna direktiva, morska direktiva, morska strategija v obeh regijah, ki jih Republika Slovenija deli s sosednjimi državami. Tudi v duhu bližajočega se predsedovanja Evropski uniji bo Republika Slovenija kot svoje programske prioritete predsedovanja vključila tudi sprejem oziroma dopolnitev zakonodajnih aktov Evropske unije na področju okolja v tistem delu, ki se nanašajo na sodelovanje držav članic pri planiranju ukrepov, ki zmanjšujejo čezmejne vplive na okolje zaradi transporta onesnaženega zraka, čezmejnega pretoka onesnaženih površinskih voda ali pa širjenja onesnaženja po morju. Slovenija ni samo tranzitna država za promet blaga in storitev, ampak je močno pod vplivom tranzita onesnaževanj po zraku in vodi. Zahodni vetrovi v Slovenijo prinašajo onesnaževala, predvsem ozon in prašne delce v količinah, ki povzročajo preseganje standardov kakovosti na doberšen del slovenskega ozemlja. Z državami članicami Evropske unije pa si delimo skorajda vse večje površinske vode in severni del Jadrana. V času predsedovanja Republike Slovenije Evropski uniji se bo tudi zaključil proces sprejemanja dveh direktiv o kakovosti zunanjega zraka in morskega okolja, kar daje Republiki Sloveniji priložnost, da kot predsedujoča skupaj z Nemčijo in Portugalsko kot sopredsedujočima članicama Evropske unije uveljavlja ustrezen poudarek prav na sodelovanju sosednjih držav pri doseganju okoljskih ciljev, ki sta določena s tema direktivama. Vprašanje je plinskih terminalov. V naši bližini je primarno meddržavno vprašanje. Celovit pristop in polna medresorska usklajenost pa je temeljni pogoj za kredibilen nastop. Na pravilen način se moramo posluževati nacionalnih ekspertov, prav tako pa tudi ekspertnih kapacitet Evropske unije, komisije Evropske unije in tudi drugih institucij. Pomembno je, da smo vsestransko dobro pripravljeni. Z uveljavljanjem okoljskih interesov znotraj Evropske unije se še nismo soočali, tako iz pravnega kot tehnološkega vidika bogate prakse na tem področju ni oziroma je še ni. Dejstvo, da je bila Italija v preteklosti tudi na okoljskem področju v nezavidljivi situaciji z vidika izpolnjevanja obveznosti po evropskem pravu, pa nas opominja, da moramo biti še bolj pozorni. In prav zato smo se tega lotili sistematično in dosledno. Takoj po prvih informacijah sem kot minister za okolje in prostor zahteval uradno pojasnilo od italijanskega veleposlanika. Kljub uradnemu zagotovilu, da gre za projekte v fazi idejne zasnove, sem po posvetovanju s pravnimi strokovnjaki, v to sem trdno prepričan, odreagiral na kredibilen in mednarodno strokovno sprejet način. 16. marca letos sem se poslužil možnosti, ki mi jo daje mednarodno pravo in pravo Evropske unije, in zahteval vključitev v postopke presoje vplivov na okolje po 45. členu zakona o varstvu okolja. Po pridobljenih netehničnih povzetkih enega od projektov, pospremljenih s trditvijo, da terminala nista predmet čezmejne presoje po ESPO konvenciji, sem 5. aprila odgovoril s pismom, da zahtevamo, poudarjam, zahtevamo vključitev v postopek, da so že iz predložene pomanjkljive dokumentacije razvidni čezmejni vplivi. Vlada je 6. aprila ustanovila medresorsko delovno skupino za oblikovanje predlogov stališč Republike Slovenije do problematike plinskih terminalov v Tržaškem zalivu in njegovem obalnem območju. 18. aprila sem poslal svojemu tedanjemu kolegu ministru Matteoliju pismo, v katerem podobno kot 5. aprila protestiram zaradi nepopolne dokumentacije v zvezi z drugim Žaveljskim terminalom, hkrati pa v duhu dobrososedskih odnosov, mednarodnega prava in evropskega prava na tem področju predlagam sklenitev posebnega protokola, ki bi posege, predvsem z energetskimi objekti, celovito in skupaj rešili na območju severnega Jadrana. Gre za obliko dogovora, ki ga predvideva ESPO konvencija in ki ga predvidevata Direktiva 2001 in pa Direktiva 85/337 Evropske gospodarske skupnosti. Tak naziv ima uradno. S posebnim pismom generalnega direktorja za okolje našega ministrstva smo se 26. aprila tudi opredelili do enomesečnega roka, ki nam ga je postavil generalni direktor v pismu iz 3. aprila, in sicer predlagali smo dvostransko tehnično srečanje, hkrati pa naš minimalni, poudarjam minimalni, 6-mesečni rok, v katerem bi lahko potem, ko bo dokumentacija dopolnjena, zaključili naš postopek čezmejnih vplivov na okolje. 25. maja sem ob čestitkah novemu ministru za okolje pojasnil vso dosedanjo situacijo in stališča naše vlade, ki ugotavlja na podlagi medresorske delovne skupine in ekspertne delovne skupine, da Republika Slovenija utemeljeno zahteva sojo vključitev v postopek, saj znatni čezmejni vplivi gradnje in obratovanja obeh terminalov obstajajo. Torej obstajajo. Ponovno sem izpostavil, da je najprimernejši način rešitve tega vprašanja sklenitev že predlaganega protokola, ki bo najceloviteje in najbolj pertnersko razrešil sporno situacijo. Več o teh nekaterih postopkih, ki imajo še posebej mednarodno dimenzijo, bo kasneje predstavil dr. Dimitrij Rupel, minister za zunanje zadeve. Medresorska delovna skupina je poleg koordinacije med ministrstvi in vladnimi službami opredelila naloge tudi posebne ekspertne skupine strokovnjakov iz nekaterih pomembnih slovenskih institucij; če jih naštejem: Nacionalni institut za biologijo, Institut Jožef Štefan, Fakulteta za kemijo in kemijsko tehnologijo, Fakultete za gradbeništvo in geodezijo univerze v Ljubljani in pa Fakultete za pomorstvo in promet. Iz tehnične dokumentacije, ki nam jih je za oba terminala poslalo ministrstvo za okolje Italijanske republike, je ekspertne skupina na podlagi opredelitev po evropskem in mednarodnem pravu relevantnih čezmejnih vplivov gradnje in obratovanja vsakega izmed dveh plinskih terminalov po posameznih vsebinskih sklopih ugotovila naslednje. Z okoljskega vidika zaradi škodljivih vplivov na vodno okolje Tržaškega zaliva, zaradi disperzije toksičnih čistilnih sredstev, uporabljenih pri terminalskih cevovodih proti obrasti z morskimi organizmi, disperzija ohlajene vode, ki nastaja pri uporabi morske vode za uplinjanje ukapljenega zemeljskega plina in še posebej pomembno, disperzije kovinskih spojin, zlasti pa remobiliziranega živega srebra ob resuspenziji sedimentov ob gradnji in obratovanju plinskih terminalov v Tržaškem zalivu in njegovem obalnem območju. Čezmejni vpliv morebitnega plinskega terminala na morju v Tržaškem zalivu je prikazal predlagatelj plinskega terminala v svojem poročilu, iz katerega je razvidno, da morska voda, ki je ohlajena bolj kot za 0,1%, seže več milj južno od meje teritorialnih voda v slovenske vode. S tem v zvezi je prisoten tudi problem kloriranja ogrevalne morske vode za preprečevanje nabiranja morskih organizmov v izmenjevalnikih toplote, ki ga je predlagatelj plinskega terminala tudi navedel. Osnovni problem pri obratovanju in gradnji plinskega terminala pa je zaradi dreniranja in poseganja v sediment pojav resuspenzije sedimenta, ki pa vsebuje povišane koncentracije živega srebra. Pri taki resuspeziji se namreč živo srebro reaktivira in posledično se pojavlja v monometil živosrebrni obliki. Le-ta pa se kopiči v morskih organizmih. Pričakovati je torej povišanje koncentracij te oblike živega srebra v vodi in posledično tudi v ribah Tržaškega zaliva in tudi širšega severnega Jadrana. Pričakovati je, da bo problem mobilnosti in pretvorb živega srebra zlasti pereč v času izgradnje, ko bo šlo za dreniranje in odlaganje sedimenta, pa tudi v času obratovanja plinskega terminala. Naslednja ugotovitev je z vidika škodljivih vplivov na biodiverziteto morskega okolja celotnega severnega Jadrana zaradi prenosa škodljivih in patogenih organizmov na to območje s plovili ob bistveno povečanem pomorskem prometu in zaradi izpuščanja balastnih vod pri manevriranju ob praznjenju plovil z ukapljenim zemeljskim plinom. Ladje, to je znano, so eden pomembnejših vektorjev prenosa škodljivih vodnih organizmov in patogenov po svetu, invazivne vrste se jih strokovno imenuje. Negativni učinki se odražajo v naravnem okolju, gospodarstvu, pa tudi v zdravju ljudi. Prenosi teh invazivnih vrst danes predstavljajo negativni vpliv na globalne spremembe biodiverzitete. Organizmi invazivnih vrst se z ladjami prenašajo z balastnimi vodami ali kot obrast ladijskega trupa, ali v raznih zaprtih elementih ladje ali oprijeti na ladijske pritikline, ali pa na sami ladji. Nove povezave s pristanišči izven Sredozemlja predstavljajo neposredno nevarnost vnosa invazivnih vrst. Tudi v kolikor bi sklepali, da bodo izvorna pristanišča le znotraj Sredozemlja, nevarnost vnosa obstaja, saj so znotraj Sredozemlja, predvsem južni del, pristanišča že okuženo. Vsakršen dodatni promet z njimi tako pomeni povečevanje nevarnosti škodljivih, posledično tudi čezmejnih vplivov. V primeru izgradnje obeh terminalov se promet obravnava kumulativno, zato je razmerje z vidika prometa razumeti še bolj kritično. Tretji vidik je ekonomsko-socialni. Zaradi negativnih učinkov spremenjenega razgledišča in panorame za nadaljnji razvoj turizma in tudi zaradi negativnih učinkov spremenjenega ekološkega stanja morja na ribištvo na slovenski obali. Vplivi na krajino so nedvoumno in nedvoumno čezmejni, saj se poseg načrtuje bližje slovenski kot italijanski obali. Vplivi na krajino so na slovenski strani nedvomno večji kot na italijanski, vsaj iz naslednjih razlogov: večja je bližina posega; večja je občutljivost panorame zaradi zelo pomembnega turističnega območja in obalnih mest na naši strani in tudi zaradi pozicije razgledališč; prisotnost območij velikega pomena, saj je sama obala kot zelo omejena vrednota nacionalnega pomena in geomorfološkega območja, predvsem klifi, in zavarovanih območij - še posebej bi tukaj omenil krajinski park Strunjan ali pa območij kulturne in urbanistične dediščine, kar velja za vsa obalna mesta -vključenost v sistem z visoko krajinsko integriteto, kar slovenski del obale nedvomno je - krajinske kvalitete slovenskega obalnega območja so tudi temelj današnjemu turizmu na obali. Gre za eno najpomembnejših turističnih destinacij v Sloveniji. Krajinske kvalitete in pomen območja na lestvici vrednot se posredno odraža tudi v velikim povpraševanju in cenah nepremičnin, ki so na tem območju poleg Ljubljane najvišje v državi. Terminal bi lahko vpliv tako na razvoj turizma kot na cene nepremičnin predvsem zaradi parcepcije ljudi, saj se tovrstni objekti povezujejo z negativnimi posledicami, če omenimo, degradacijo krajine, onesnaževanje okolja pa tudi potencialne nesreče. Četrti vidik je prometno-varnostni zaradi zahtev varne plovbe do terminala v Tržaškem zalivu, kar ima bistveni vpliv na dogovorjen in z mednarodno pogodbo potrjen režim pomorskega prometa v tem delu slovenskega morja. Postavitev terminala v Tržaškem zalivu bi negativno vplivala na stopnjo varnosti plovbe, ki je bila dogovorjena z bilateralno mednarodno pogodbo. Ob predvidevanju možnega pristojnega manevra na severno stran terminala bi ladja z utekočinjenim zemeljskim plinom morala vpluti v separacijsko cono, ki loči vstopno prometno pot v Tržaški zaliv od izstopne, to pa ni v skladu s predpisi. V primeru zaokrožitve terminala, na primer pristajanje v nasprotni smeri urnega kazalca, pa bi bil manever dolgotrajen, zahtevnejši in z vsem tem tudi nevarnejši tudi z oviranjem prometa v tem območju. Ravno tako je predvidevati, da bi vsaka taka ladja morala sprejeti pilota v področju separacijske plovbe, in to v slovenskih teritorialnih vodah. Vse skupaj posledično pomeni spremembo sporazuma o plovbi v Tržaškem zalivu med Italijo in Slovenijo. Te ugotovitve so bile tudi vsebina pisma, ki ga je poslal ministrster za promet Vlade Republike Slovenije svojemu novem italijanskemu kolegu pred nekaj dnevi. Prav tako je še eden vidik, to je splošno varnostni vidik. Zaradi tveganja za slovenske obalo, zaradi možnosti nepredvidenega ali nenadzorovanega gorenja parnega oblaka ukapljenega zemeljskega plina in toplotnega sevanja, ki pri tem nastaja. V primeru večjih izpustov iz takih tankarjev ali rezervarjev na terminalu, njegovemu izhlapevanju in eksploziji je gotovo, da bodo vplivna območja segala tudi na teritorij Republike Slovenije. Možne so tudi razpoke na predlagani zelo velikih rezervoarjih na terminalu. Čezmejni vplivi puščanj skozi razmeroma majhne odprtine premere enega do pet metrov so možni, na razdalji 1000 metrov pa take odprtine povzročajo v smeri vetra znatne posledice na ljudi pa tudi na premoženja. V splošnem lahko torej območja okoli plinskega terminala razdelimo v tri nevarnostne cone. Prva cona je do 500 metrov z velikimi vplivi in nevarnostmi, druga je od 500 do 1600 metrov-srednji vplivi in pa tretja cona na 1600 metrov - manjši vplivi. Vrednotenje čezmejnih vplivov predvsem z vidika škodljivih posledic na okolju v najširšem smislu pa je stvar nadaljnjega postopka. V vsakem primeru je to prvo vrednotenje odločilnega pomena, saj po eni strani nadaljuje tudi našo procesno legitimacijo biti vključeni v postopek kljub prvim trditvam italijanske strani, po drugi strani pa je to že začetek postopka, skladno z zakonom o varstvu okolja, ki zahteva, da se najprej opredeli čezmejni vpliv, zaradi katerega je potem mogoče izpeljati ustrezne postopke. Pridobili smo si tudi analizo nekaterih primerov, izvedenih na podlagi konvencije o presoji vplivov na okolje o čezmejni primerih, jih imamo tudi detajlno proučene, samo naslednji podatek: v obdobju 1997/1999 je bila Italija vključena v štiri postopke, dva kot prizadeta država in dva kot država, ki je poseg povzročila; Hrvaška v štiri postopke, Ukrajina v tri, Bolgarija v en postopek; Švedska pa v devet; večinoma kot prizadeta država; Norveška eden; Finska šest; Rusija tri; največ pa Nizozemska, kar v 30 primerih. V teh letih pa je bil tudi en sam primer, en sam primer, ko se pogodbenice niso strinjale, ali je pomemben čezmejni vpliv, in tudi en sam primer nestrinjanja s postopki. Vsi postopki so bili torej na projektni ravni, ki jo kot minimalno določa konvencija in so potekali zelo različno. Izhajajoč iz partnerskega odnosa oziroma položaja smo pravico Republike Slovenije, da ne trpi posredne in neposredne škode na svojem ozemlju, utemeljevali na strokovnih izhodiščih, tudi na zadnjih dosežkih znanosti in na dosledni zaščiti našega pravnega položaja. Spoštovane poslanke in poslanci! Naša skrb za nacionalne interese na morju in obali v severnem Jadranu je skupna in ko gre za skupne interese, je predvsem pomembno, da stopimo skupaj in da vsak od nas stori vse, kar je v njegovi moči, da ta interes tudi uveljavimo. Menim, da je tudi vloga parlamenta tukaj pomembna in da se tudi parlamentarni stiki in prizadevanja vsakega izmed vas, spoštovane poslanke in poslanci, pomemben kamenček v mozaiku iskrenega in celovitega partnerstva med državami tudi, ko gre za pomembna okoljska vprašanja. Hvala lepa.
Hvala gospodu ministru. Besedo ima dr. Dimitrij Rupel, minister za zunanje zadeve. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Enako kot mnogi Slovenci, kot večina Primorcev, tako kot poslanci, enako kot drugi člani vlade se strinjam, da državna meja sama po sebi ne varuje in ne zadržuje pred slabimi vplivi, nevarnostmi, nesrečami in skrbmi. Skrb za naravo poleg vse večjega števila modernih vplivov in pojavov ne pozna meja. To velja še posebej za obmejna področja in še posebej za države z majhnimi razdaljami in tesnimi mejami. Po drugi strani to velja za vse morebitne nevarnosti, ne glede na njihov narodni ali državni izvor, za italijanske, za avstrijske, za hrvaške pa tudi za slovenske industrijske energetske ali druge naprave ob mejah ali njihovi bližini, čeprav nekateri vplivi segajo zelo daleč. To tudi pomeni, da je včasih težko ločiti notranjo in zunanjo politiko. To pomeni, da ima cela vrsta tako imenovanih domačih dejavnosti zunanjepolitične sestavine, kar je še posebej in vsak dan bolj očitno glede na naše članstvo v Evropski uniji. Na nekaterih področjih imamo eno samo ali skupno evropsko politiko, ki je rezultat dogovorov predstavnikov vseh držav članic. Znano je, da na evropske sestanke ne hodijo samo zunanji ministri, ampak tudi finančni, prometni, kmetijski in drugi ministri, ki so neposredno vključeni v delovanje in oblikovanje evropskih politik. Dejstvo je, da imamo vplivno evropsko okoljsko prometno politiko in tudi druge politike. V zadnjem času potekajo v Evropski uniji živahne razprave o skupni energetski politiki. Ob tem naj povem, da praktično nobena evropska država ne more rešiti svojega energetskega položaja ali krize sama zase, tudi Slovenija ne. Današnja energetska kriza ni slovenska in Slovenija je premajhna, da bi imela neodvisno energetsko varnostno politiko. Naša energetska varnost je povezana z vključevanjem v skupno evropsko energetsko politiko. Gospe in gospodje, Evropa in Slovenija postaneta čisti porabnici energije. Evropa uvaža 70% svojih potreb po nafti, podobo velja za plin. Evropska poraba narašča hitreje, kot zmorejo priskrbeti tradicionalni dobavitelji, torej so potrebne nove kapacitete. Posebej zaskrbljujoč je položaj v južni in jugovzhodni Evropi, ki sta pretežno odvisni od ruske energije. Na kratko povedano, znašli smo se sredi tekmovanja za energetske vire in moramo si jih zagotoviti. Okrog Slovenije potekajo ali se gradijo nekateri strateški naftovodi in plinovodi. Tako Slovenija kot Evropska unija morata razviti skupno in notranje dosledno energetsko varnostno strategijo. Slovenija ne sme biti izključena, to se mi zdi bistveno sporočilo, Slovenija ne sme biti izključena iz evropskih energetskih omrežji. O evropski energetski politiki je nedavno ob obisku v Ljubljani govorilo predsednik evropske komisije Barroso. Energetiko smo predvideli tudi kot eno od prednostnih nalog pri predsedovanju Evropski uniji v prvi polovici leta 2008. Seveda bi bilo najbolje, ko bi imeli dovolj alternativne, obnovljive, tako imenovane zelene energije, toda delež takšne energije v Evropi je med 5% in 7%. Ta odstotek tudi v bližnji prihodnosti najbrž ne bo večji od 25% ali 30%. Pomembni del nedavnih pogovorov slovenskega predsednika vlade z nemško kanclerko Merklovo je zadeval evropske in nemške načrte za učinkovitejšo in varčno porabo energije. Pogovor o energetski varnosti zadeva alternativne vire in alternativne dobavitelje. Energetska varnost v južni in jugovzhodni Evropi bo odvisna tudi od plina in plinovodov, ki bodo povezali kaspisjko energijo s porabniki v jugovzhodni in južni Evropi. Konec avgusta bomo imeli tudi z mislijo na naše preteklo predsedovanje Organizaciji za varno sodelovanje v Evropi in z mislijo na prihodnje predsedovanje Evropski uniji na Bledu veliko mednarodno konferenco z naslovom Kaspijski izgledi, obeti 2008. Kaspijska energija je ključ, do nje vodijo mnogi različni, med seboj sprti načrti in omrežja. Slovenija, kot rečeno, pa ne sme ostati izolirana, ampak se mora kmalu odločiti, kam se bo usmerila. Energetska varnost je ena ključnih tem za prihodnost Evropske unije. Vzpostavitev zanesljivega sistema energetske varnosti je ena temeljnih strateških nalog Evropske unije. Tekmovanje za vire energije se zaostruje, zato moramo v Evropski uniji najti odgovore na izzive na tem področju. Zaradi visoke energetske odvisnosti od peščice dobaviteljev in s tem izrazite ranljivosti, je vsem evropskim državam skupna skrb za doseganje trajnostne, konkurenčne in diverzificirane energetske oskrbe, ki jih obravnava marca letos sprejeta zelena knjiga o razvoju usklajene evropske energetske politike. Sedanje evropske energetske zagate so tudi posledica več kot 20-letnega zastoja pri vlaganjih v tovrstno infrastrukturo. V tem kontekstu je treba razumeti rojevanje cele vrste novih pobud, vključno z italijanskimi pobudami za gradnjo plinskih terminalov. S tem v zvezi opozarjam na odločbo TEN-E iz leta 2003, odločba evropskega parlamenta in sveta, številka 1229, ki določa dva plinska terminala v severnem Jadranu, na splošen način sicer in brez konkretne določitve lokacije posameznega terminala. Tudi Slovenija podpira energetske prioritete Evropske unije, posebej potem, ko je postala članica. Zainteresirano smo za razvoj skupne vizije energetske varnosti v konstruktivnem medsosedskem dialogu, vendar se ne moremo strinjati s projekti, ki bi imeli škodljiv čezmejni vpliv v Sloveniji. Zato sem prepričan, da smo se dolžni brez posameznih političnih in dramatičnih poudarkov pogajati oziroma dogovarjati o morebitnih možnih in za nas sprejemljivih lokacijah za kakršnekoli energetske objekte v severnem Jadranu. Glede na to, da je bila nedavno imenovana nova italijanska vlada, verjamem, da je napočil čas za intenzivna pogajanja in dogovore. Gre za strokovno zadevo in prepričan sem, da bomo v sporazumu z italijanskimi kolegi prišli do dobre rešitve. Spoštovani predsednik državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci, v zvezi z odzivi vlade Republike Slovenije na načrte o izgradnji dveh plinskih terminalov za utekočinjeni zemeljski plin v Tržaškem zalivu naj najprej poudarim, da minister za zunanje zadeve že vseskozi in od samega začetka zagovarja tezo, da je odgovorno in zavzeto zastopanje slovenskih interesov možno samo na podlagi resnih in strokovno utemeljenih analiz. Vseskozi smo poudarjali, da smo v ministrstvu za zunanje zadeve in drugih ministrstvih odgovorni in bomo soodločali o načrtovanih italijanskih projektih, vendar je treba pred tem pridobiti ustrezne informacije in dokumentacijo, izvesti strokovne razprave in pridobiti morebitna dodatna pojasnila. Gospe in gospodje, postopki ocen in presoj na izvedbeno - projektni ravni za oba plinska terminala v Tržaškem zalivu, torej postopki pri katerih hoče Slovenija sodelovati, se še niso začeli. Konferenca storitev za projekt terminala na kopnem se je sicer začela že 19. oktobra 2005, vendar pri projektu na kopnem investitor še ni dokončal potrebnih administrativnih procedur, zato ministrstvo za okolje Republike Slovenije še ni začelo s postopkom ocene vpliva na okolje. 19. aprila 2006 je potekel prvi sestanek konference za morski terminal. Na konferenci niso sprejemali nobenih odločitev, temveč je šlo za tehnično predstavitev projekta. Tudi v tem primeru se postopek ocene vpliva na okolje še ni pričel. Kot izhaja iz nedavnih zagotovil italijanskih političnih predstavnikov, bo nova italijanska vlada Slovenijo povabila k sodelovanju na konferenco storitev, ko bo obravnavana ocena vpliva na okolje. Ministrstvo za zunanje zadeve in tudi sam smo doslej opravili niz diplomatskih aktivnosti. Gre za dva sestanka s predsednikom deželne vlade Furlanije-Julijske krajine, italijanskim veleposlanikom v Sloveniji v mesecu marcu, torej pred pobudo opozicijskih poslancev državnega zbora. Od predsednika Illyja smo, ne glede na to, kar je mogoče slišati ali brati v medijih, dobili prve pomembne podatke o projektih v Tržaškem zalivu. Šele na podlagi teh podatkov smo lahko storili ustrezne korake. Dejavni so bili tudi moji sodelavci v ministrstvu za zunanje zadeve in slovenski diplomati v Rimu in Trstu, ki so imeli številne sestanke z oblastmi Italije in Furlanije-Julijske krajine, čeprav je bilo takrat predvolilno razpoloženje na višku. MZZ je že marca opozarjalo na vznemirjenost slovenskih državljanov ter zaskrbljenost lokalnega prebivalstva in nevladnih organizacij. Delovanje ministrstva za zunanje zadeve pri tem vprašanju je bilo sprva med 3. in 19. aprilom usmerjeno v pridobivanje netehnične in tehnične dokumentacije. Pridobitev te dokumentacije je bila ključna za pričetek delovanja medresorske delovne skupine za oblikovanje stališč Republike Slovenije do problematike "plinski terminal v Tržaškem zalivu in njegovem obalnem območju," torej skupine, ki jo je vlada ustanovila 4. aprila. Ocenjujem, da je delovna skupina, v kateri je sodeloval tudi predstavnik našega ministrstva, opravila pomembno delo. V prid verodostojnosti in njenih ugotovitev o čezmejnosti vplivov govori dejstvo, da je v svoje delo vključila tudi zunanje neodvisne strokovnjake nacionalnega instituta za biologijo, morske biološke postaje v Piranu, Regionalne razvojne agencije v Kopru, fakultete za pomorstvo, fakultete za gradbeništvo in geodezijo in instituta Jožef Štefan. Med čezmejnimi vplivi, ki jih je ugotovila medresorska delovna skupina, poudarjam zgostitev prometa in povečano tveganje zaradi nesreč. O tem je nekoliko govoril že kolega Podobnik. Dejstvo je, da bi morebitna postavitev terminalov pomenila kršitev določil memoranduma o soglasju med vlado Republike Slovenije, vlado Republike Hrvaške in vlado Italijanske republike za uvedbo skupnega plovnega sistema in sheme ločene plovbe v severnem delu severnega Jadrana in bi onemogočila varno plovbo, poudarjam onemogočila varno plovbo v Tržaškem zalivu. Spoštovani predsednik državnega zbora, spoštovane poslanke, poslanci! Sedaj razpolagamo s strokovno utemeljeno analizo, s katero bo Slovenija dokazovala procesno legitimacijo, se pravi upravičenost za sodelovanje v postopkih ocene presoj. Naj poudarim, da nameravam sodelovati v postopkih že v fazi sprejemanja načrtov in programov, sodelovati hočemo pri strateško-planski presoji vplivov na okolje, in sicer pri vseh projektih, ki jih italijanska stran načrtuje v Tržaškem zalivu oziroma v severnem Jadranu. Zato je ministrstvo za zunanje zadeve z noto 22. maja pozvalo italijansko stran, da v skladu s pobudo ministra za okolje in prostor z dne 18. aprila v najkrajšem času konča postopek za sklenitev tako imenovanega protokola med vlado Republike Slovenije in vlado Italijanske republike o posvetovanjih glede čezmejnih vplivov izvedbe planov in programov na okolje. V isti diplomatski noti je Slovenija ponovno izrazila pričakovanje, da bo Slovenija v skladu z mednarodnim pravom in pravom Evropske unije vključena v vse postopke ugotavljanja morebitnih čezmejnih vplivov na okolje, da se bodo vsa vprašanja, povezana z morebitnimi posegi v občutljiv prostor v tem delu Jadranskega morja in Krasa ter v neposredni bližini državne meje, reševala v skupnem dogovarjanju na meddržavni ravni in ob preučitvi vseh možnih okoljevarstvenih, ekonomsko-socialnih in varnostnih posledic morebitnih tovrstnih posegov. V diplomatski noti z dne 25. maja je Slovenija zahtevala, naj Italijanska republika posreduje dodatno dokumentacijo v zvezi z omenjenimi načrti. Dokumentacija naj po tej noti vsebuje opis, oceno in upoštevanje čezmejnih vplivov plinskih terminalov na območje Republike Slovenije. V tej noti smo še opozorili na morebitno spornost načrtovane lokacije morskega plinskega terminala v Tržaškem zalivu in podali zahtevo za podrobnejše razlage in pojasnila. O vseh ključnih korakih slovenske strani in o svojih stališčih glede spoštovanja oziroma nespoštovanja evropskega pravnega reda bomo, tako kot doslej, še naprej obveščali tudi evropsko komisijo. Gospe in gospodje, ministrstvo za zunanje zadeve je v vseh dosedanjih aktivnostih v zvezi s plinskimi terminali ministrstvu za okolje in prostor, ministrstvu za promet in ministrstvu za gospodarstvo nudilo celovito tehnično in vsebinsko podporo tako pri njihovi komunikaciji kot v korespondenci z italijansko stranjo. Na tovrstno podporo našega ministrstva lahko kolegi v teh resorjih računajo še naprej. V luči dejstva, da bo energetska varnost ena od prioritet prednostnih nalog slovenskega predsedovanja Evropski uniji, naj še dodam, da je minister za zunanje zadeve eden od pobudnikov aktivnega pristopa načrtovanja bodoče slovenske energetske politike. Uradni obisk slovenskega predsednika vlade v Ruski federaciji, ki so v spremstvu doslej najmočnejše in najbolj številne gospodarske delegacije, se pričenja danes in bo med drugim namenjen in razgovorom o dograjevanju plinovodov, ki bi lahko učinkoviteje oskrbovali Slovenijo. Krak ruskega plinovoda iz Madžarske preko Slovenije bi bilo mogoče povezati s priključkom na italijanski plinski sistem. Morebitni dogovor o tem bi lahko predstavljal realno in pravočasno alternativo načrtovanim projektom plinskih terminalov. Spoštovani predsednik državnega zbora, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, naj zagotovim, da si bo vlada še naprej prizadevala za polno uveljavitev in zaščito slovenskih interesov na način, s katerim bo v največji meri upoštevan interes slovenskih državljank in državljanov ter lokalnega prebivalstva. Tako kot doslej bodo tudi v prihodnje naše poteze v celoti temeljile na sklepih, ki jih sprejema ta zbor. O svojih aktivnostih bomo tako kot doslej še naprej poročali pristojnim telesom državnega zbora in javnosti. V zvezi s pobudo predlagateljev današnje izredne seje državnega zbora, da se "ugotovi morebitna objektivna odgovornost posameznih nosilcev javnih funkcij in ustrezno ukrepa", pa moram ugotoviti, da nosilci javnih funkcij ne moremo biti odgovorni za tisto, kar naj bi se šele zgodilo, še manj pa za tisto, kar se morebiti najbolj verjetno sploh ne bo zgodilo. Zaenkrat zadeva s terminali ni posebej goreč zunanjepolitični problem, v primeru, da pa bomo ravnali brez pogleda na strateška vprašanja energetske varnosti pa se lahko zadeva s terminali res zaostri tudi na zunanjepolitični ravni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Bajc bo predstavil stališča poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani gospod predsednik državnega zbora, spoštovana gospoda ministra s sodelavkami in sodelavci! Vsem skupaj lep, predvsem pa produktiven in, upam, da na koncu te današnje seje, tudi vsebinski dan želim! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo kot legitimno pravico kolegov in kolegic iz obeh opozicijskih strank in s prvopodpisanim dr. Pavlom Gantarjem in kolegom Aurelijem Jurijem. Ocenjujemo, da njihovi predlogi sklepov sledijo njihovi utemeljitvi za sklic izredne seje tega državnega zbora na informacijah, ki so bile objavljene v dveh časopisih, tako tudi sami navajajo, sosednjih držav. Od te informacije, ki je bila v prvi polovici meseca februarja objavljena v teh časopisih, 17. februarja, so se zgodili trije meseci. Iz gradiva, ki nam ga je posredovala tako vlada kot tudi posamezna ministrstva, je moč ugotoviti, da se je tudi na podlagi teh dveh informacij marsikaj zgodilo tako znotraj posameznih ministrstev kot tudi znotraj vlade, bodisi v osebni bodisi v pisni komunikaciji med posameznimi ministrstvi naše države in ministrstvi sosednje države, kot med posameznimi predstavniki posameznih ministrstev naše in sosednje države. Zdi se nam nerazumevajoče oziroma ne razumemo, da predlogi s strani prvopodpisanega dr. Gantarja in kolega Aurelia Jurija, ko so posredovali zahtevo za sklic izredne seje 18. maja, niso upoštevani oziroma jih ni navedenih. Če beremo vseh enajst sklepov, predvsem prvega, lahko ugotovimo, kot da se dejansko vmes ni zgodilo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa delimo, v navednicah, veselje. Ko smo v petek v popoldanskemu času obravnavali sam predlog in predloge enajstih sklepov kot tudi gradiva, ki so nam bila na razpolago in ki jih imamo tudi danes na tem plenarnem zasedanju, lahko ugotovimo, da sta oba kolega v imenu strank, ki sta jih predstavljala temu odboru, ugotovila, da se je na marsikaterem področju, predvsem na področju dela in delovanja ministrstva za okolje in prostor, tudi ministrstva za promet in ne nazadnje tudi ministrstva za zunanje zadeve, marsikaj zgodilo in da je marsikaterega od predlogov sklepov, ki so bili posredovani s strani predlagateljev, tudi konzumiralo. Naj poskušam, ne bi se rad ponavljal glede na to, da sta oba ministra, ki sta predstavila stališče svojih ministrstev, tudi vlade, ponavljal, pa vendar. Rad bi ugotovil, da se je na podlagi teh informacij v medijih, ki so se pojavile 17. februarja letošnjega leta, vlada oziroma ministrstvo za okolje in prostor že 16. marca zaprosilo za uradno informacijo pristojno resorno ministrstvo, da je prejelo odgovor, da je ponovno zahtevalo oziroma poslalo dopis 5. aprila ustreznem ministrstvu za okolje in prostor, da se je posledično potem ponovno vršila korenspodenca 18. maja in da je zadnja korenspondenca s strani ministrstva za okolje in prostor bila 26. aprila. Mislim, da je gospod minister Janez Podobnik v svoji predstavitvi obširno predstavil vso kronologijo in vse pravne predpise, ki tako ali drugače urejajo to področje v zvezi z morebitno načrtovano izgradnjo dveh plinskih terminalov, kot tudi vse mednarodne pogodbe, ki že do sedaj in ki bodo verjetno v prihodnje - mislim, da so omenjene tudi nekatere evropske konvencije, ki bodo podpisane še v prihodnje - doprinesle h končni rešitvi oziroma končnemu dogovoru v zvezi z izgradnjo plinskih terminalov. Rad bi spomnil, na kar oba gospoda ministra v svojih predstavitvah nista omenila, mislim pa, da je kolega Juri omenil, da smo bistveno prej oziroma naša ministrstva kot tudi vlada odreagirali, kot je odreagirala italijanska zainteresirana javnost, se pravi neposredno prizadete občine onkraj meje, in mislim, da zadnje dni je kolega Juri tudi omenil, da so odreagirali tudi Zeleni iz sosednje. Po informacijah, ki so nam bile posredovane s strani obeh predlagateljev, kolega Jurija in dr. Gantarja, so koncem meseca aprila tudi vključili zeleni iz sosednje Furlanije-Julijske krajine, zato ocenjujemo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, da je vlada kot tudi njena resorna ministrstva pravočasno, ustrezno in vsebinsko odreagirala na dogajanja v zvezi z morebitno izgradnjo oziroma pridobitvijo ustrezne dokumentacije za izgradnjo dveh plinskih terminalov v severnem Jadranu. Naslednje, kar bi rad povedal v imenu poslanske skupine, se strinjamo z razmišljanjem kolega Aurelia Jurija, ko je povedal, da je potrebno zahtevo, ki jo naj naslovimo na osrednje institucije sosednje države, graditi na strokovno-utemeljenih zahtevah. Jaz mislim, da niste pričakovali, kolegi iz obeh opozicijskih strank, da bo posamezno ministrstvo bodisi vlada reagirala s protestno noto ali depešo ali ne vem, kakšna terminologija se je uporablja v diplomatskih odnosih, že na podlagi zapisa v tržaškemu časopisu Il Piccolo. Vlada je v prvotni fazi, nekaj sem naštel datumov, oba ministra sta tudi poskušala v tej korenspondenci priti do ustreznih strokovnih dokumentov, na podlagi katerih bi lahko pripravila vlada neko celovito poročilo; na podlagi ugotovitev iz tega poročila pa mislim, da je pravočasno in ustrezno 25. maja ministrstvo za zunanje zadeve vložilo tudi uradno noto, s katero opozarja na problematiko vključitve oziroma ne vključitve naše države oziroma posameznih ministrstev pri nastajanju eventualno bodočih terminalov. Zaradi tega bomo poslanci poslanske skupine Slovenske ljudske stranke podprli predloge sklepov, ki jih je skupaj z amandmaji sprejelo matično delovno telo, in tudi v teh predlogih sklepov ocenjujemo, da je vlada in posamezna ministrstva ustrezno odreagirala. Napotujemo v teh predlogih sklepov na nadaljnje sodelovanje, ki naj doprinese k temu, da se bo našla ustrezna pravno korektna rešitev, ki bo tudi uredila tisto, kar je gospod minister Rupel rekel, da Evropa ali pretežni njen del je energetsko lačna, vendar ne nasititi Evrope s takšnimi ureditvami, ki bodo imele na drugi strani vse tiste negativne konotacije oziroma vse negativne rešitve, ki lahko nastanejo ob takšnem v nadaljevanju ali ob takšni izgradnji plinskih terminalov, in posledice, ki jih je ugotovila naša, s strani vlade imenovana, medresorska komisija s predstavniki posameznih ministrstev. Kot rečeno, bomo poslanci poslanske skupine Slovenske ljudske stranke podprli predloge sklepov, ki jih je sprejel matični odbor z enim samim namenom, da se trend dela oziroma prizadevanj posameznih ministrstev, tudi cele vlade, da se ministrstva oziroma vlada vključi v reševanje vprašanja izgradnje dveh plinskih terminalov s čim manjšimi posledicami na okolje, ne samo naših neposredno prizadetih državljanov in državljank Republike Slovenije, ampak celega severnega Jadrana. Hvala.
Hvala. Gospod Zmago Jelinčič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Lep pozdrav vsem skupaj. Oba ministra sta rekla, da so pomembne informacije, da bi se vedelo kaj narediti in da je potrebno imeti podatke. Kot kaže, naše veleposlaništvo v Rimu ni bilo sposobno dobiti pravih podatkov kakor tudi ne naša obveščevalna služba SOVA, ki pravzaprav, kot kaže, zelo slabo deluje. Zato bi jaz predal to, kar je Slovenska nacionalna stranka pridobila. Tukaj notri je kompletna dokumentacija, načrti, risbe, izračuni, kompletno vse o plinskih terminalih. In to je za ministra za zunanje zadeve in za ministra za okolje, notri so podatki, tudi tisti, ki jih Italijani naši vladi niso dali. Dejstvo je, da gre pri gradnji obeh plinskih terminalov za celo vrsto nevarnosti. In če se omejim samo na nekaj splošnih, pri morju gre za znižanje temperature, ki ne bo samo za 5 stopinj, ampak se bo to nadaljevalo, kajti ko bo temperatura morja manjša od 5 stopinj, bo še vedno moralo hladiti tiste cevi oziroma povzročati izparevanje plina in bo temperatura morja padala in padala in padala, tako da po izračunih lahko pade do stalne temperature 15 stopinj Celzija, kar pomeni, da se bo kompletni ekosistem zrušil. Oljk ne bo več na Primorskem, trta bo slabo rasla, skratka vsi agrumi bodo več ali manj neplodni. To so bo zgodilo. Totalna ekološka katastrofa. Druga zadeva. Varekina, s katero čistijo te naprave, nameravajo dvigniti koncentracijo verekine v morski vodi na 2%. To je grozljivo, kajti že nekaj promil ubije vse mikroorganizme, in ne vem, kaj je treba ubijati v Jadranskem morju. Naprej. Terorizem. Spomnimo se na 70. leta, ko je črni september zažgal terminale v Trstu, ki so goreli. Samo sreča, da je veter pihal v drugo stran, je prinesla to, da ni bilo hujših žrtev. Danes z eksplozijo oziroma z zažigom enega takega terminala nastane aerosoljski oblak, ki kasneje eksplodira. To se že dela, to Američani znajo, to so projekti že narejeni in kot vemo, teroristi niso daleč za njimi, poleg tega pa znajo brati tudi interenet, se lahko zgodi, da zaradi take eksplozije izgubimo tako Benetke kakor tudi Trst, Piran, Portorož in večji del obale. Izlitje nafte iz tankerjev, ki dovažajo vse skupaj. Nihče si ne more zamisliti, kaj pomeni to razlitje. V tem primeru je konec slovenskega turizma za nadaljnjih 80 let. Možnost trka drugih ladij s tankerji je zelo zelo povečana in posledično lahko pripelje tudi do izlitja nafte. Potem kontaminacija tega dela Jadranskega morja s tujimi organizmi, grozljivo. Poleg tega 10 tisoč ton oziroma nekaj 10 tisoč ton živega srebra, ki je sedaj v mulju v tem zgornjem delu jadranskega morja, bi se dvignilo. Samo nekaj nevarnosti sem naštel, nisem govoril o morebitni gospodarski škodi, nisem govoril o ekologiji in ne vem še vsem. Zavedati se je treba, da Italijani delajo, mi pa capljamo za njimi. Dejstvo je, da Italijani že imajo celo vrsto oziroma skoraj vse, večino soglasij za gradnjo terminalov, mi pa govorimo, kot da smo na začetku, in zavedati se je treba, da Lahi nikoli v zgodovini niso držali besede in tudi nikoli niso govorili resnice. Tega se pri nas kot ne zavedamo, vse gledamo, kot, ne vem, kakšne velike prijatelje, dobrotvorce. Italijani razmišljajo samo o lastni koristi in o ničemer drugemu. Španci pa prav tako. Zakaj ne gradijo Španci, ta španska firma, zakaj tega ne gradi nekje na španski obali ali pa kje drugje? Ne zaradi gospodarskih koristi, najbližje do centralne Evrope je zasvinjati tisti del, kjer Španci niso prizadeti. Turizem na italijanski strani, v tem zgornjem delu, morajo biti tiho, kajti dejstvo je, da so italijanske oblasti, zelene utišale z grožnjami, da jim bodo pobrali vse subvencije, vse dotacije in da ne bodo dobili ničesar več za preživetje. Ribiško populacijo so utišali s tem, da jim bodo plačali in dali nadomestila za vse izgubljeno, in vsem ostalim pa enostavno po politični liniji ne dovolijo govoriti. Tudi mediji, ne moremo govoriti o medijski svobodi v Italiji, kajti ravno na tem področju mediji ne smejo objavljati ničesar, kar bi bilo na škodo teh projektov. Mi na slovenski strani pa konec koncev lahko pa navsezadnje tudi "crknemo", Lahi tako tudi razmišljajo. Njihova ideja o rapalski meji je še vedno živa. Sprašujem pa se, kaj delajo še kakšni drugi slovenski veljaki, politični veljaki, recimo koprski župan gospod Popovič, pravzaprav tiho sodeluje z Italijani, je tiho, ne reče nič in računa, kako bo pobral kakšno korist. Naši evroposlanci, ne vem, kaj počno v evropskem parlamentu, zakaj se ne dvignejo, zakaj ne dvignejo glasu, zakaj, če nič drugega, ne napišejo transparenta. Vem, da Borut Pahor bi to težko naredil, ker je več ali manj v telovadnici, ampak vsaj ostali bi to lahko naredili. Potem, kaj delajo naši mediji? Hudičevo malo je o teh terminalnih, ko bi vendarle morali pisati na prvih straneh o nevarnosti vsega skupaj. Vendar naših raziskovalnih novinarjev, to ne zanima. Raje vidimo na prvi strani fotografije novega lavreata s poljskim cvetjem na glavi. Žalostno in sramotno za neko državo, ki se ima za prvo med novimi članicami. Zato tudi mislim, da je smiselno, da vsi naši poslanci, tudi tukaj notri, ki smo, da sprožimo na vseh mednarodnih forumih to vprašanje. Jaz sem vprašanje terminalov že sprožil na zasedanju obrambnega odbora skupščine zahodnoevropske unije in sem zahteval, da se napiše poročilo o teh zadevi, da se obdela stvar po vseh segmentih. Seveda so Italijani skočili pokonci in bili proti, tako da zadeva še ni odločena, ali bo ali ne bo, bomo videli. Drugače pa se je treba zavedati, da Evropa, ravno evropska skupnost dela zdaj na projektu novega pridobivanja energije na fuziji, na zlivanju jeder in to je tisto, kar bo prineslo v bodoče energetsko rešitev. Zagotovo pa v tem vmesnem času ni potrebno "zasvinjati" vsega. Če Lahi zasvinjajo svojo deželo, naj jo "zasvinjajo" dol, kje bolj na jugu ali pa na oni strani v ženevskem zalivu, ne pa na slovenskem delu. In tukaj bo potrebno narediti kaj več. Morda bo treba organizirati tudi Greenpeace. Greenpeace je zelo militantna organizacija in morda bodo morali tisti narediti kaj takega, da se to ne bo več gradilo. Bojim se, da bo kakšen privatnik posegel po kakšnih svojih akcijah in po kakšnih svojih zadevah, in konec koncev tudi na Hrvaškem se prebujajo in kot vemo, je tam polno takih s tistim vojnim sindromom, kateremu enemu od takih verjetno ne bi bilo težko vzeti ene zolje, ki jih je polno na Hrvaškem, pa "vžgati" proti plinskemu terminalu, potem bomo reševali tisto, kar se bo rešiti še dalo. Skratka, zadeva je grozljiva, nevarna in ne smemo je jemati z levo roko. Predloge mnenj bomo v Slovenski nacionalni stranki seveda podprli, vendar pa sodimo, da so dosti premili, in bolj bi morali zahtevati, konec koncev smo enakopravni člani v družini evropskih narodov, upam vsaj. Hvala lepa.
Hvala. Gospod mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, ministra s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Poslanska skupina DeSUS podpira najširšo razpravo o nameravani izgradnji plinskega terminala v Tržaškem zalivu, nedaleč od slovenske obale in manj od milje, glede na razmejitveno mejo na morju, saj gre za absolutno potrebo po zaščiti državnega in nacionalnega interesa. Pri tem za našo stranko ni odločilnega pomena to, kdo sklicuje sejo državnega zbora na to temo, pač pa vsebina, ki naj da odgovor na vprašanje, kako bomo reševali ta problem, da bi zaščitili naše interese v vseh smereh, ker lahko v nasprotnem primeru utrpimo dolgoročno škodo in permanentno nevarnost. Ni mogoče mimo dejstva, da se o nameravani gradnji plinskega terminala na morju govori že vsaj pol leta, da je prebivalstvo na obeh straneh meje vznemirjeno, da gre za namero, ki bi vsaj teoretično dolgoročno ogrožala varnost v zalivu in plovbo v njem, da ima tak objekt brez dvoma negativne okoljske posledice, ki lahko sežejo v naš del morja. Prav tako smemo ugotoviti, da je Republika Italija Slovenijo o tej nameri le obvestila, ne pa tudi povabila k ugotavljanju možnih negativnih posledic, čeprav jo k temu zavezujejo mednarodni sporazumi oziroma nekatere konvencije. Še več. Iz medijev je bilo mogoče videti in slišati, da bo Italija to namero uresničila, pri čemer pričakuje zgolj soglasje Slovenije. V takem vzdušju poslanska skupina DeSUS ocenjuje, da smemo in moramo o zadevi razpravljati tudi v parlamentu. Osvetliti je potrebno vsa dejstva, pridobiti vse informacije in sprejeti odločitve, ki bodo zaščitile interes Slovenije. Interes Slovenije pa ni v tem, da pri odločitvi le sodeluje, pač pa da odločilno prispeva in z vsemi sredstvi doseže odločitev, da do gradnje plinskega terminala ne pride, če bo ugotovljeno, da bi nam danes in v prihodnje to lahko škodovalo. Dovolj teže nosi v sebi že zgolj možna in ne le neposredna nevarnost. Pri tem naj bo ta razprava seveda vladi v podporo in ne v oviro pri njenih prizadevanjih. Glede na povedano poslanska skupina DeSUS pričakuje, da bo današnja razprava tekla v smeri poenotenja stališč v tem, kaj mora država storiti, da zaščiti legitimni interes, in manj v smeri očitkov za nazaj, ki na nadaljnji potek stvari ne morejo odločilno vplivati. Pri tem naša poslanska skupina ocenjuje, da je ignorantsko vedenje mogoče pripisati najprej italijanski državi, ki nas je o tem obvestila dokaj pozno ne glede na to, da smo večino informacij na to temo izvedeli že prej, neuradno in iz medijev. Prav tako mislimo, da je ministrstvo za okolje in prostor pravilno in pravočasno reagiralo. Ministrstvo za zunanje zadeve je s svojo noto prvo ministrstvo podprlo več kot mesec dni kasneje, kar mislimo, da ni dobro. Mi sicer razumemo način zadržanosti, trezne glave in previdnost, vendar se je podoben način pri reševanju problemov v odnosih, na primer do naše manjšine, vedno izkazal za neučinkovit, ne da bi naša stran resno, še manj pa pravočasno in odločno zavračala nekatera stališča, poglede in izjave italijanskih politikov, ki pa se na občutke prizadetih Slovencev praviloma požvižgajo in našo mlačnost vedno znova pričakujejo in na njej svoje odločitve in izjave brez posledic in brez dvoma gradijo. V tem smislu naša poslanska skupina na zavrača ugotavljanja dejstev glede odgovornosti kogarkoli, kajti državnih interesov ne smemo prepuščati dobri volji sosedov, ki mislijo predvsem nase, pa tudi ne samo več ali manj premišljenim dejanjem naše zunanje politike, ki sme in mora biti tudi ostra, če ne gre drugače, in mora pri tem uporabiti in predlagati najširšo paleto možnih dejanj in rešitev, kot to delajo naši sosedje, kadar branijo svoj interes. Naša poslanska skupina pozdravlja dejstvo, da je odbor za okolje in prostor na svoji seji 26. maja dosegel razmeroma visoko stopnjo soglasja glede sprejetja nujnih sklepov, ki naj bodo vodilo in opora pri nadaljnjih dejanjih naše države oziroma vlade v smislu obrambe in zaščite državnih interesov, ki zavezujejo izvršilno oblast, da jih uresničuje. Prepričani smo, da bo vlada Republike Slovenije po tej seji dosledno in pravočasno storila vse, kar je objektivno mogoče, da do izgradnje plinskih terminalov v Tržaškem zalivu ne pride. V tem smislu je mogoče pričakovati našo podporo v večini sklepov, predvsem sklepov odbora in tudi drugih, katerih vsebina in razprave in odločanja o njih ocenjujemo, da so predlagani z najboljšim namenom v korist naše države in nas vseh. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Rudolf Petan bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Gre za temo, ki je bila v zadnjem mesecu trikrat tudi na dnevnem redu odbora za okolje in prostor državnega zbora, in sicer dvakrat na nujni seji in enkrat na redni. To pomeni, da so se člani odbora lahko dodobra seznanili s to tematiko. Plinski terminali so v luči trenutnih potreb po energentih izredno hvaležna tema in to za vse strani, tako za države, ki se želijo oskrbeti s čim bolj zanesljivimi dobavami virov energije, za investitorje, ki vidijo priložnost za plasma kapitala in tudi države izvoznice energije. Želel bi samo spomniti na zimski zaplet med Rusijo in Ukrajino, pri katerem je Evropska unija sodelovala kot neka kolateralna opazovalka. Na energetskem trgu ponudba enostavno ne more zadovoljiti povpraševanja, še posebej ko gre za dolgoročno oskrbo z energijo. In strokovnjaki zadnje čase že kar naravnost govorijo, da smo v času, ko bo potrebno izkoristiti vse vire, in to ne samo alternativne, ampak tudi klasične. In naftna in plinska polja, ki so do sedaj bila nezanimiva za investitorje zaradi relativno visokih stroškov izkoriščanja, so že postala predmet čisto normalne eksploatacije. Italija v tem konkretnem primeru je znana kot velika porabnica plina z izredno razvejano plinsko infrastrukturo, pa naj gre za zemeljski plin ali pa za tekoči naftni plin. Je navezana na tako imenovani ruski plinovod in ima izgrajen plinovod tudi iz Alžirije preko sredozemskega morja in Sicilije na "škorenj". Italija je znana tudi po tem, da okoljsko vprašanje nima ravno prioritetnega vpliva na ali pri investicijskih objektih. Verjetno je potrebno tudi v tej luči okoljsko-varstvenega primanjkljaja iskati vzroke za načrte za izgradnjo plinskih terminalov v severnem Jadranu. V Slovenski demokratski stranki delimo skrb za okolje, še posebej v posegih, ki imajo lahko čezmejne vplive, pri tem pa se zavedamo, da je pri reakcijah potrebno upoštevati pravila dobrososedskih odnosov in domet diplomatskega komuniciranja. Pregreta reagiranja niso vedno dobra in lahko naredijo tudi več škode kot pa koristi. Zato v SDS ne moremo soglašati s trditvami, da je vlada Republike Slovenije zamujala pri svojih odzivih in da bi morala ukrepati ostreje ali da je ukrepala preveč medlo. Že na 6. nujni seji odbora za okolje in prostor 18. aprila so vladni predstavniki predstavili dotedanje aktivnosti vlade napram italijanskim sogovornikom. Priznati je potrebno, da je bila v tistem obdobju Italija v primežu predvolilnih aktivnosti, vendar to ne more biti nikakršen izgovor. Odbor je v celoti podprl tedanje aktivnosti vlade, dal pa je jasen signal, da mora zahtevati od Republike Italije celovito dokumentacijo o obeh terminalih ob upoštevanju konvencije o čezmejnih vplivih. Pri svojih nadaljnjih korakih moramo upoštevati celovito problematiko severnega Jadrana. Gre za varnostni vidik ob dejstvu, da je v Trstu že vrsto let naftni terminal, ki preko naftovoda oskrbuje rafinerijo v nemškem Ingolstatu s kapaciteto nekaj milijonov ton. Že najmanjša nesreča bi lahko imela katastrofalne posledice. Poleg tega je na dnu severnega Jadrana nekaj tisoč ton živega srebra, po nekih resnih podatkih okrog 30 tisoč ton. To so dejstva, ki so več kot zaskrbljujoča in jih je nujno upoštevati ob možni predvideni investiciji, še posebej pri tako imenovanem "offshore" terminalu, to je tistem terminalu na morju. Posebej zanimivo pa je dogajanje v zvezi z odmevi na predvideno gradnjo na italijanski strani. Očitno je bila predvidena gradnja skrbno varovana skrivnost, kajti drugače si v SDS ne moremo in ne znamo razlagati dejstva, da so neposredno prizadete občine na italijanski strani bile o predvideni gradnji obveščene izredno pozno, in sicer za tako imenovani morski "offshore" terminal šele 5. aprila 2006 in za zemeljski terminal žal šele 21. aprila 2006. Takšno mnenje velja ne glede na to, da imajo na italijanski strani drugačno hierarhijo postopkov gradnje od naše, in jo mi mogoče marsikdaj ne razumemo. Pri tem pa obstaja dejstvo, da je že 11. marca, to se pravi več kot mesec dni prej, preden so italijanske občine sploh izvedele, minister za okolje in prostor pisal italijanskemu ministru o tej problematiki, pa 5. aprila ponovno, 18. marca pa minister za okolje in prostor predlaga italijanskemu kolegu sklenitev posebnega medvladnega protokola, ki bi opredelil način modaliteto in časovnega aspekta skupne strateške presoje vplivov predlaganih in morebitnih, tudi mogočih projektov v severnem Jadranu in se zavzel za regionalni pristop, ki ga priporoča in spodbuja tudi evropska komisija. 28. marca pa se je zunanji minister spet veliko prej, preden so bili v italijanskih občinah obveščeni o tem, sestal z guvernerjem Furlanije-Julijske krajine, gospodom Illyjem. Kot je poročal tržaški Il Piccolo, je bilo kar nekaj negativnih odmevov na italijanskih strani. Poleg tega pa naj bi Illy miril slovensko stran. Kaj to pomeni, to vedo udeleženci sami? Prav gotovo pa je naš zunanji minister zastopal stališča Republike Slovenije, kajti drugače ne bi mogli biti nezadovoljni na drugi strani. Vse to in druge aktivnosti so se dogajale prej, preden so bile o gradnji sploh seznanjene italijanske občine. Torej vlada je izvajala postopke prej, preden so neposredno prizadeti sploh izvedeli, kaj jih čaka. Sklepe, ki jih je sprejel odbor za okolje in prostor, bomo v SDS podprli, ker menimo, da so lahko podpora našim vladnih predstavnikom pri pogajanjih z Republiko Italijo. S tega stališča je lahko tudi takšna seja pozitivna. Ne moremo pa soglašati z navedbami, da so odzivi bili pozni, medli ali pa mlačni. Hvala lepa.
Hvala. Dr. Mitja Slavinec bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik. Cenjeni predstavniki vlade, državljanke in državljani, predstavniki civilne družbe, poslanske kolegice in kolegi. Ena od ključnih prednosti in značilnosti Slovenije je njena odločna geografska lega, ki jo dopolnjujeta krajinska raznolikost in predvsem biotska raznovrstnost. Še več, Slovenija se ponaša z eno najvišjih stopenj biotske raznovrstnosti na svetu, medtem ko se Evropska unija pa tudi svetovna skupnost na sploh vse bolj zavzeto prizadevata za ohranitev številnih ogroženih živalskih in rastlinskih vrst, se nam kot velik izziv v razmislek ponuja vprašanje o povečevanju raznovrstnosti energetske oskrbe in o velikih posegih v občutljiv severnojadranski prostor. Koncept trajnostnega družbenega razvoja si je v zadnjih 20-ih letih pridobil in utrdil sloves najprimernejšega odziva na potrebo o ohranitvi in premišljenem opravljanju naravnih virov, tako denimo konvencija biotske raznovrstnosti od držav pogodbenic zahteva, da vse svoje programe in načrt vključijo v načelo trajnostnega ravnanja z biotsko raznovrstnostjo. Morje, tako rekoč pradom vseh nas, izvor prvega življenja na zemlji, je pomembno še zlasti, če ga je malo in je že prizadeto zaradi preteklosti, slabo in netrajnostno načrtovanih industrijskih dejavnosti in drugih človeških posegov. Slovensko morje, ki je del posebej občutljivega severnojadranskega bazena, je eden temeljnih nacionalnih interesov in postati mora eno naših skupnih in usklajenih prizadevanj za trajnostni razvoj celotne regije. Morje je predvsem sestavni del narave in preprosto naša moralna dolžnost je, da se do njega vedemo precej spoštljivo in preudarno, svojim zanamcem pa dolgujemo skrbno in odgovorno ravnanje z njim. Zato in predvsem iz bojazni, da slovenska vlada v zvezi z načrtovanima terminaloma za utekočinjeni zemeljski plin v Tržaškem zalivu in njegovem obalnem območju ne bo pravočasno zaščitila interesov Slovenije, njenega okolja in njenih prebivalcev, smo se v poslanskem klubu LDS odločili za sklic izredne seje državnega zbora. Dosedanji ukrepi vlade, predvsem pa njeno prepočasno odzivanje na kapljanje različnih informacij in številnih virov, nas doslej žal niso prepričali. Zdi se, da je najšibkejši člen v verigi odgovornih vladnih organov zunanje ministrstvo, kjer očitno še vedno menijo, da ni nič zamujenega. MZZ še vedno trdi, da se postopki, v katere se ima Slovenija pravico in možnost vključiti v skladu z mednarodnimi konvencijami pa tudi skupnim okoljskim pravnim redom Evropske unije, še niso začeli. Medtem pa je na italijanski strani zaradi kritik in pozivov potencialno prizadetih lokalnih skupnosti prišlo do podaljšanja časovnih rokov, ki sicer že nekaj časa tečejo in so namenjeni zbiranju pripomb o predlaganih načrtih izgradnje dveh terminalov, enega na morju, v Tržaškem zalivu in enega na kopnem, v Žavlju v bližini Milj. Da so bila naša dosedanja bojazen, predvsem pa opozorila in pozivi, ki smo jih v poslanskem klubu LDS vlagali vladi, namenjali vse od trenutka, ko so mediji o načrtovanih terminalnih prvič poročali, upravičena, pričajo dosedanje medle in neprepričljive poteze vlade. Tako je denimo zunanje ministrstvo prvo uradno verbalno noto poslalo v Rim šele pred nekaj dnevi, natančneje 22. maja, torej po tem, ko smo skupaj s Socialnimi demokrati vložili zahtevo za sklic izredne seje državnega zbora. Naj spomnimo, da so prve izjave zunanjega ministra pa tudi predsednika vlade skušali predvsem pomiriti slovensko javnost v slogu utegne se celo zgoditi, da terminal ne bo zgrajen, ali pa kot je trdil predsednik vlade, gospod Janez Janša, da vlada v zadnjem času v Italiji ni imela ustreznih sogovornikov ter da so bile tam parlamentarne volitve. Medtem so postopki na italijanski strani tekli in slovenska vlada ni dovolj odločno protestirala niti v trenutku, ko se je izkazalo, da ne razpolaga niti z vso zahtevano in celovito dokumentacijo o obeh terminalih. Še več, predsednik vlade je že v začetku maja zatrdil, da smo dobili vse relevantne podatke in informacije, kar se je izkazalo za neresnično. Italija nam namreč vse do danes ni posredovala uradne celovite dokumentacije o obeh načrtovanih posegih, za katere bi se moralo od vsega začetka predvidevati, da imata lahko čezmejne vplive na okolje. Vlada se je po našem mnenju prepozno in nejasno odzvala na očitne poskuse Italije, Slovenijo čim dlje časa pustiti le v delni obveščenosti in tako ovirati njeno aktivno in enakovredno vključitev v postopke presoje čezmejnih vplivov na okolje. Tako je denimo slovenski veleposlanik v Italiji več kot mesec po tem, ko so bila MZZ zaznana prva dejstva o terminalih, obiskal italijansko ministrstvo za proizvodnjo dejavnosti in se prvič uradno pozanimal o načrtovanih posegih v naši neposredni soseščini. Kako je to mogoče? Takšna neodzivnost je nerazumljiva. Kako je tudi mogoče, da se o vsej zadevi doslej zunanji minister sploh še ni sestal z italijanskim zunanjim ministrom, ampak pristaja na pogovore na regionalni ravni. To ni regionalni problem, temveč gre za pomembno zadevo med dvema suverenima državama, ki sta mimogrede tudi enakopravni članici EU, s tem pa sta zavezani tudi k spoštovanju skupnega okoljskega pravnega reda. Če pa je italijanska okoljska zakonodaja morda neusklajena z direktivami na področju presoje čezmejnih vplivov na okolje, bi moralo zunanje ministrstvo in njegove ustrezne službe na to na podlagi jasnih in predpisanih postopkov opozoriti evropsko komisijo in njene pristojne ustanove. Vlada je z dosedanjimi neodločnimi ukrepi, ki nimajo ničesar opraviti z dobrimi medsosedskimi odnosi, o katerih tako rad govori naš zunanji minister, zmanjšala možnosti Slovenije za uspeh, ki letos celo predseduje barcelonski konvenciji o varstvu morja in obalnih območij Sredozemlja. Dosedanje poteze vlade v ničemer ne prispevajo k prizadevanjem za krepitev večstranskega sodelovanja držav severnega Jadrana, za pomoč na področju trajnostnega razvoja obalnih območij, varstvo morja, ohranjanje biotske raznovrstnosti, preprečevanje nesreč na morju in izboljšanje varnosti pomorskega prometa ter ohranjanje kakovosti bivanja v regiji nasploh. Pri morskem in kopenskem terminalu za utekočinjen zemeljski plin ne gre za preproste in nenevarne objekte, kot so stavbe ali ceste, temveč za objekte velikega obsega, ki lahko povzročijo znatne čezmejne vplive. Za morskega, sedaj vemo tudi to, da bo, če bi ga izgradili, postal največji tovrstni terminal na svetu. Slovenski strokovnjaki za italijansko študijo, ki jo je Italija poslala v Slovenijo, ugotavljajo, da so nekateri podatki, na katerih temeljijo ocene tveganja in nevarnosti, zastareli, tudi napačnim, tretji pa iz študije celo neutemeljeno izpuščeni. Kako naj torej vemo, za kakšne čezmejne vplive sploh gre? Kako naj verjamemo takšnim napovedim, če pa italijanska študija navaja, da naj kopenski terminal v Žavljah sploh ne bi imel nevarnih vplivov? Pri vsem tem gre tudi za kredibilnost vpletenih akterjev in pravico javnosti do obveščanja. V poslanskem klubu LDS nismo nikoli trdili, da bi terminala ne smela biti izgrajena, saj multidisciplinarne in neodvisne študije o čezmejnih vplivih na okolje še niso pripravljene. Prav tako Italiji ne odrekamo povsem legitimne pravice, da razvija svojo nacionalno energetsko oskrbo na omrežje. Verjamemo tudi, da je smiselno priporočilo mednarodne agencije za energijo, da naj EU poveča raznolikost energetskih virov in zmanjša svojo odvisnost od posameznih izvoznic energentov. Pa vendar primer obeh terminalov je v resnici več kot le vprašanje posegov v prostor. Je izziv, da dosežemo široko nadnacionalno soglasje o prednostnih področjih razvoja v severnojadranski regiji. Je priložnost, da si vsi skupaj odgovorimo na nekatera temeljna razvojna vprašanja, ki v tem trenutku zaznamujejo življenje prihodnjih rodov. Ali želimo ohraniti okolje in naravne vire? Ali želimo razvijati trajnost gospodarske dejavnosti? Ali vidimo v turizmu pot do bolj trajnostnih oblik razvoja? Bomo dovolili, da si ozki interesi kapitala podredijo javni interes? Bomo dopustili, da vladino neodločno zastopanje interesov Slovenije naravnega okolja in načrt trajnosti prepustimo interesu multinacionalk, ki po svojem bistvu sledijo le ekonomskim interesom. Vse to moramo skupaj odgovoriti, zato spoštovani predsednik, predstavniki vlade, cenjene državljanke in državljani, izkoristimo današnjo priložnost in opravimo vsebinsko in temeljito razpravo. To preprosto dolgujemo morju, ljudem ob njem, predvsem pa prihodnjim rodovom, da bodo lahko tako, kot smo mi, uživali v darovih in lepotah našega Jadrana. Hvala lepa za pozornost.
Hvala. Gospa Breda Pečan bo predstavila stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Dober dan, kolegice poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki vlade Republike Slovenije! Stranka Socialnih demokratov in člani naše poslanske skupine smo že v prvih informacijah o načrtovani gradnji terminalov v Tržaškem zalivu, ki so se pojavile v italijanskih in kasneje tudi v slovenskih medijih, opozorili vlado Republike Slovenije, da je potrebno takojšnje ukrepanje, da bi preprečili nepopravljivo škodo v naravnem okolju, razen tega pa še večje, potencialno lahko zelo tragične posledice za varnost in življenje prebivalcev in premoženje v slovenski Istri zaradi možnih nesreč ali terorističnih napadov ter tudi zaradi neposredne škode, ki bi jo tak orjaški objekt z izjemo visoko stopnjo varovanja povzročil turističnemu gospodarstvu, ribištvu in pomorskemu prometu v slovenski Istri. Tega se še posebej zavedamo prebivalke in prebivalci slovenske Istre, kar smo tudi izrazili v svojih sklepih na občinskih svetih vseh treh občin, poudarjam vseh treh občin. Ni res, da je katera od občin zanemarila varnost in varovanje okolja svojih prebivalcev. Z velikim zadovoljstvom pa lahko končno ugotovimo, da je intenziven pritisk slovenskega civilnega gibanja javnosti, medijev in posameznih strank, zlasti opozicije, vendarle pripeljal do premikov v slovenski vladi, tako da je končno v četrtek prejšnji teden povzela najnujnejše korake na poti do uresničitve našega skupnega cilja, varnega in okoljsko stabilnega slovenskega Jadrana. Dejstvo je, da se je samo ministrstvo za okolje in prostor šele mesec dni po prvih informacijah in ob vedno večjem pritisku javnosti s pismom obrnilo na ministrstvo za okolje Republike Italije. Med tem pa je najbolj poklicano ministrstvo za zunanje zadeve z medlimi reakcijami in stiki na popolnoma neprimerni ravni, na primer srečanje zunanjega ministra s predsednikom dežele Furlanije-Julijske krajine ustvarilo vtis, da se naša država ne zaveda svojih pravic v primerih, ko so kršene naše najosnovnejše pravice v odnosu do sosednje države, predvsem pa da najpomembnejši člani naše vlade ne znajo ali ne želijo pravilno oceniti resnosti položaja in zato reagirajo na nedopustno lahkoten način. To se je pokazalo tudi na prvi od obeh izrednih sej odbora za okolje in prostor, posvečenih problematiki načrtovanja izgradnje obeh terminalov, ko je predstavnik ministrstva za zunanje zadeve zatrdil, da diplomacija še ni nič zamudila, obenem pa povedal, da je postopek za odobritev dokumentacije za kopenski terminal precej dlje kot za morskega. Ali ni malo nenavadno, da je ministrstvo za zunanje zadeve izvedelo za oba terminala istočasno, pridobivanje dokumentacije za kopenskega pa je že tako daleč, da o njem dajejo mnenja tudi prizadete občine na italijanski strani. Rada bi tukaj povedala, da gre za uradna mnenja, ki jih občine dajejo v samem postopku pridobivanja soglasij k pripravljeni strokovni dokumentaciji, za katero pa nekoliko dvomim, da bi recimo pri nas ministrstvo za okolje in prostor zaprosilo občino ali občine za mnenje k določeni prostorski dokumentaciji, ne da bi predhodno že bila opravljena presoja vplivov na okolje. Prepričana sem, da so občine Milje, Trst, Gradež, Tržič imele možnost videti in pregledati to dokumentacijo ter videti tudi, kakšni so rezultati predhodne presoje vplivov na okolje. Tako ne moremo drugače, kot da dvomimo v trditve, da postopka presoje vplivov na okolje sploh še ni bilo, da še niti začet ni. Poslanska skupina Socialnih demokratov meni, da bi bilo kljub temu, da je vlada zares odreagirala od 22. maja dalje, govorim o prvi seji vlade, na kateri je sploh obravnavala to problematiko in sprejela posamezne sklepe, ki končno odpirajo pot za to, da bomo lahko preprečili gradnjo obeh terminalov, kajti prepričani smo, da oba neposredno ogrožata našo varnost in, lahko rečemo, tudi gospodarski razvoj celotne subregije, da bi bilo potrebno vendarle sprejeti tudi prvi sklep, ki smo ga predlagali predlagatelji sklica izredne seje v zvezi s tem, da je reagiranje vlade bilo izrazito prepozno in predvsem v prvih korakih z izjemo dela, ki ga je opravilo ministrstvo za okolje in prostor tudi zelo medlo in podcenjujoče glede na probleme oziroma na nevarnosti, ki bi jih lahko povzročila gradnja teh dveh terminalov. Podpiramo preostale tri sklepe odbora, ki povzemajo potrebne korake, ki naj jih opravi slovenska vlada in obenem odraža odločenost naše države, da bo z argumenti in samozavestno branila svojo pravico do varnega in čistega okolja tako za ljudi kot za vsa živa bitja v njem. Rada bi povedala še to, da smo prvo pismo, ki je bilo napisano Ricardu Illyju v imenu dela kluba primorskih poslancem, tisti, ki smo izvoljeni v sami slovenski Istri, nastalo koncem marca meseca in da je civilna iniciativa iz Italije, Zeleni Italiji, WWF, kot se temu reče, se pravi World Wild life fundation, da so sodelovali z nami, ko smo kmalu po tem pismu prisostvovali konferenci, ki je bila organizirana Mestni občini Koper. Dejstvo je, da ni pošteno govoriti, da je civilno družbeno gibanje, da so Zeleni Italije ali občine na italijanski strani čakale na nas, da bi reagirale, ravno nasprotno, spodbujale so nas in skupaj smo zbirali podatke zaradi tega, da smo lahko z vsaj približno argumentiranimi nastopi povedali, kaj pravzaprav nam grozi ob takšnih investicijah. In še nekaj. Še enkrat bi rada poudarila to, kar je že povedal kolega Aurelio Juri. Slovenija je leta 1993 načrtovala gradnjo podobnega plinskega terminala za zemeljski plin, kot v območju Debelega Rtiča. In Slovenija se ni odločila za to, zaradi tega, ker smo prebivalci tega območja jasno povedali z argumenti, da je tak terminal za to območje nevaren in da škodi, ne samo nam, ampak tudi našim neposrednim sosedom. Zaradi tega menim, da imamo še toliko bolj pravico zahtevati od naših sosedov, in sicer od uradnih oblasti na državni ravni, ne na ravni dežele ali občin, da odstopijo od teh načrtov in da ne postavljajo pred varnost in pred okoljsko stabilnost profita, ki bi ga seveda ob tem, da evropska zelena knjiga o energiji ne govori samo o tem, da je treba zagotoviti alternativne vire plina in nafte iz drugih držav, kot je Rusija, ampak govori predvsem o tem, da je treba znižati količino porabljene energije na enoto proizvoda, na gospodinjstvo in tako naprej, tudi seveda v prometu. Se pravi, da je najprej treba podvzeti tiste korake, ki zmanjšujejo porabo energije, in šele potem iskati, od kod bomo vozili plin v Evropo in s tem seveda dajali možnost multinacionalkam, vemo, katerega izvora, orjaške zaslužke. Hvala.
Hvala. Gospod Drago Koren, bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav ministroma s sodelavci, poslankam in poslancem v državnem zboru. Za današnjo sejo izrednega državnega zbora je skupina poslank in poslancev predlagala obravnavo točke Odziv vlade Republike Slovenije na načrt o izgradnji terminalov za utekočinjeni zemeljski plin v Tržaškem zalivu in njegovem obalnem območju. Na odboru za okolje in prostor smo se s to tematik srečali kar trikrat. Prisotni na sejah smo bili s to zadevo obširno seznanjeni, tako s strani predlagateljev, civilne družbe, naravovarstvenikov, lokalnih skupnosti in predstavnikov ministrstev za okolje in prostor, za gospodarstvo, za zunanje zadeve in pa tudi iz ministrstva za promet. Še posebej s strani ministrstva za okolje in prostor smo bili zelo natančno in podrobno seznanjeni s celotno kronologijo, vključno z datumi o vseh zadevah, ki jih je na to temo podvzelo ministrstvo. V poslanski skupini Nove Slovenije se strinjamo, da gre za pomembno zadevo, saj gre za izgradnjo dveh plinskih terminalov, enega v predelu Tržaškega zaliva in drugega v Žavljah na obali. V svetu in v Evropi obstaja vedno večja težnja po izgradnji terminalov za pretovor utekočinjenega zemeljskega plina, ki se ga na to upari in je primeren za transport po plinovodnem omrežju ter komercialno uporaben. Ideje o izgradnji tovrstnih terminalov v Jadranskem morju segajo že več desetletij nazaj. V severnem Jadranskem morju so v tem času nastale ideje o projektih za vsaj štiri tovrstne terminale. Vse te ideje oziroma projekti so se večkrat pojavili predvsem ob nestabilnih energetskih razmerah v svetu in v Evropi. Po tem vzoru in zakonitostih sta se pojavila tudi obravnavana terminala. Nekaj besed bom namenil temu, ki bi naj stal v sredi Tržaškega zaliva in to v neposredni bližini slovenskih ozemeljskih voda. Nedvomno gre za zelo velik terminal. Letno naj bi skozi prečrpali približno 8 milijard kubičnih metrov plina. Tankarji naj bi ga, ohlajenega na minus 162 stopinj celzija, vozili do terminala, kjer bi ga segrevali z morsko vodo in ga nato po 20 kilometrov dolgem podvodnem cevovodu transportirali do italijanskega plinovodnega omrežja. Nič čudnega torej ni, da naravovarstveniki opozarjajo na veliko nevarnost onesnaženja, tako zaradi morebitnih nesreč, disperzije čistilnih sredstev, ohlajevanje morske vode kot morebitnega vnosa tujerodnih organizmov zaradi prometa ladij. Takšen poseg bi prav gotovo močno spremenil življenjske pogoje v Tržaškem zalivu. Slovenija si želi razviti visokonivojski petični turizem ob svoji obali. Z morebitno izgradnjo plinskega terminala lahko na takšne načrte kar pozabimo. Na ministrstvu za promet so strokovnjaki ugotovili, da bi se v Tržaškem zalivu zaradi plinskih terminalov ladijski promet tako povečal, da bi bila ogrožena varnost in potek normalne plovbe. Tveganje za morebitne nesreče bi se s tem bistveno povečalo. Na tem območju velja memorandum o shemi ločene plovbe, ki bi z izgradnjo terminala takšen način plovbe močno otežil. In ne nazadnje bi z izgradnjo plinskega terminala dobili objekt, ki je idealen za morebitne teroristične napade. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je območje severnega Jadrana potrebno opredeliti kot območje s posebnim statusom, za katerega je potrebno opredeliti tudi dopustno celovito okoljsko obremenitev zaradi energetskih aktivnosti v njem. V Novi Sloveniji celo menimo, da bi Slovenija morala doseči sklenitev posebnega bilateralnega sporazuma z Italijo glede obojestranskega sodelovanja pri načrtovanju posegov v Tržaškem zalivu in njegov zaledju. Slovenija mora doseči sodelovanje v postopku strateške presoje vplivov na okolje. V zahtevi za sklic izredne seje državnega zbora je med drugim zapisano, da so podpisniki sklica kot široka zainteresirana javnost prepričani, da bi morala Janez Janša kot predsednik vlade in zunanji minister dr. Dimitrij Rupel odločneje in pravočasno reagirati ter zaščiti interese prebivalcev in potencialno prizadetega okolja v regiji. Tudi vlada Republike Slovenije se po njihovem prepričanju ni pravočasno in tudi ne dovolj jasno ter odločno odzvala na očitne poskuse Republike Italije, da bi Slovenijo čim dlje časa pustila v le delni obveščenosti ter s tem onemogoči njeno aktivno vključitev v postopke presoje čezmejnih vplivov na okolje. V Novi Sloveniji smo prepričani, da temu ni tako. Ta naša ugotovitev se potrjuje tudi v odgovoru oziroma v mnenju vlade, ki ga je poslala kot odgovor na zahtevo za sklice izredne seje državnega zbora. Iz poročila o delu medresorske komisije za oblikovanje stališč o problematiki plinskih terminalov v Tržaškem zalivu in njegovem obalnem območju je jasno razvidno, da so se posamezna ministrstva vseskozi odzivala in sprejemala ustrezne ukrepe v zvezi z gradnjo plinskih terminalov v Tržaškem zalivu. Ne zanikamo pa možnosti, da je tudi izredna seja odbora za okolje in prostor pripomogla k še večji odzivnosti vlade. V gradivu za petkovo sejo odbora za okolje in prostor smo prejeli tudi poročilo o ugotovitvah čezmejnih vplivov gradnje in obratovanja dveh plinskih terminalov v Tržaškem zalivu in njegovem obalnem območju. Iz poročila jasno izhaja, da čezmejni vplivi predvidenih projektov obstajajo. Prav tako se da sklepati iz strokovnih analiz, ki izhajajo iz metodologije, ki jo je pripravil investitor sam, da gre za projekte, ki so takšne narave, da jih evropsko in mednarodno pravo posebej ureja, in sicer tako na planski kot na konkretni projektni ravni. V Novi Sloveniji smo veseli, da se je precej nejasnosti v zvezi z delom vlade in posameznih ministrstev v zadevi izgradnje plinskih terminalov v Tržaškem zalivu razčistilo in da je bilo ugotovljeno, da stvari niso potekale tako slabo, kot navajajo predlagatelji za današnjo sejo. Mi smo prepričani, da je bila vlada oziroma ministrstva zelo uspešna glede na to, da so v tem obdobju v Italiji potekale volitve, kajti sogovornik naši vladi in ministrom je lahko le italijanska vlada in njihovi ministri. Poslanke in poslanci Nove Slovenije podpiramo vse sklepe, ki so bili na petkovi seji odbora za okolje in prostor sprejeti. Najpomembnejši pa se nam zdi sklep, da državni zbor predlaga vladi Republike Slovenije, da uporabi vse možne diplomatske in pravne poti, na podlagi katerih bo Republika Slovenija enakopravno vključena v celovito presojo vplivov na okolje zaradi umestitve plinskih terminalov na območju severnega Jadrana kot dela evropske mreže za distribucijo zemeljskega plina. Republika Slovenija si bo prizadevala, da se evropska energetska politika v zvezi z vnosom utekočinjenega zemeljskega plina na evropski trg energentov izvaja tako, da so vsestransko zaščiteni okoljski interesi, še posebej držav, ki so zaradi svoje geografske lege izpostavljene negativnim okoljskim vplivom iz sosednjih držav. V poslanski skupini Nove Slovenije smo res veseli tega, da kar se tiče glavnih zadev, državni zbor danes deluje enotno. Vsi se zavedamo velikih posledic, ki jih lahko imata takšna plinska terminala. Razlikujemo se danes samo v oceni, kakšno je bilo delovanje vlade v tem primeru. Torej, poslanke in poslanci Nove Slovenije bomo vse predlagane sklepe podprli.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu sklepov. K besedi se ja najprej javil gospod minister, dr. Dimitrij Rupel.
Spoštovani gospod predsednik državnega zbora. Spoštovane poslanke, poslanci! Jaz sem hotel reagirati že malo prej, pa tudi ni bilo mišljeno kaj posebnega. Želel sem opozoriti samo na to, da je gradiva, ki smo ga dobili v vladi, bodisi po posredovanju zunanjega ministrstva bodisi po direktnih zvezah okoljskega ministrstva, prometnega ministrstva in tako naprej, bistveno več kot tega, ki smo ga dobili oziroma ki ga je ponudil za pomoč poslanec gospod Jelinčič. Torej, kolegi so v kratkem času od razprave gospoda Jelinčiča prepoznali nekatera gradiva kot tista, ki jih seveda že poznamo. Za to da bi prinesli sem v državni zbor vsa gradiva, ki jih imamo v vladi, bi potrebovali kakšen težji tovornjak, kajti tega gradiva je ogromno. In seveda bi bil v tem primeru v izvajanju vtis, ali pa da rečem vtis na poslance, poslanke, javnost še mnogo bolj učinkovit. Tako predlagam, da bi se vrnili k razpravi o argumentih, o problemih, ki nastanejo in za katere smo, kot jaz ugotavljam iz te razprave, vsi enako občutljivi, vsi enako smo občutljivi za problem okolja in za problem dobrih odnosov s sosednjo državo ali pa, če hočete, z državami v tej regiji. Jaz mislim, da bo današnja razprava dejansko potisnila te odnose na neko višjo raven in da bomo pri namerah, ki so bile danes tukaj razložene, uspešni. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Podobnik. Izvolite.
Hvala lepa. Samo v nekaj segmentih bi rad dopolnil dr. Rupla. Velika večina te dokumentacije, ki jo je ponudil v pomoč, kot je rekel poslanec Jelinčič, je v bistvu tehnična dokumentacija za oba terminala in je tudi prevedena v skladu z zakonom o dostopu do informacij javnega značaja, dostopne na internetni strani ministrstva za okolje in prostor. Kot rečeno pa je vse dokumentacija bistveno bistveno več kot pač pet fasciklov. Dovolite mi samo še dve pojasnili. Prva je vezana na oceno gospe poslanke Pečanove, da se je vlada šele 22. maja prvič vsebinsko odzvala na številna vprašanja, ki so povezana z načrti za gradnjo dveh terminalov. Ta podatek je tudi iz gradiva, ki ste ga prejeli poslanci razvidno, netočen. Vlada se je 6. aprila letos, ko je obravnavala to problematiko in tudi ustanovila medresorsko delovno skupino in dala tudi jasno določene naloge, seznanila s pismom, ki sem ga posredoval svojemu takratnemu kolegu Matteoliu, v katerem sem jasno tudi že nakazal oceno, da gre za čezmejne vplive na okolje, in tudi zato takrat potem ustanovila to medresorsko delovno skupino. Prva seja vlade o tej temi je bila 6. aprila. Pa še vprašanje, ki je vezano na zavzemanje glede varovanja Mediterana, in ob dejstvu, da smo predsedujoči barcelonske konvencije. Dr. Slavinec, če sem ga pravilno razumel, je v svojem nastopu v imenu poslanske skupine LDS izrazil stališče, da drža vlade ne prispeva k prizadevanjem same vsebine mediteranskega varovanja morja oziroma barcelonske konvencije. To resnično ne drži. Pred seboj imam kar nekaj dokumentacije, ki govori ravno nasprotno. Slovenija je kot predsedujoča država barcelonske konvencije resnično zelo zaveto in zares vzela ta projekt, ki sem ga sam tudi kot predsedujoči ministru predlagal, torej da se to območje zglasi kot posebno občutljivo eko območje severnega Jadrana. Pred seboj imam tudi že prvi projekt, ki govori o varovanju obalnega območja in v njem so tudi različne delavnice, ki so bile prav s tem projektom že opravljene, prav tako pa imamo med 4. in 6., kot sem že prej v uvodu povedal, zelo pomembno srečanje v Portorožu, kjer bomo govorili o trajnostnem pristopu in aktivni drži Slovenije na področju varovanja severnega Jadrana kot zelo občutljivega območja tega, okoljsko zelo občutljivega dela Sredozemskega morja. Tudi ta angažma na področju barcelonske konvencije govori o tem, da vlada in ministrstvo za okolje in prostor zelo resno in dosledno delujeta v smer trajnostnega razvoja mediteranskega morja in še posebej severnega Jadrana. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Robert Hrovat. Izvolite.
Izvolite. Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav predstavnikom vlade, kolegice in kolegi! Torej vzroki in razlogi za sklic izredne seje, o katerih govorijo predlagatelji, po mojem mnenju nimajo prave teže. Govoriti o tem, da vlada zamuja in da je medlo odreagirala pri poskusu umestitve plinskim terminalov v Tržaškem zalivu, je po mojem mnenju enostavno nefer, nefer v tem smislu, ker smo na petkovi seji odbora za okolje in prostor, ko nam je bilo predstavljeno s strani ministrstev v bistvu vsa kronologija dogajanja, kako se je dogajalo od začetka pa do danes s temi terminali. Ne bi rad ponavljal ministrov, ki so razpravljali, zato bom rekel, da je po mojem mnenju vlada odregirala kredibilno, strokovno, upoštevala so se pravila diplomacije in vlada je poskušala uveljavljati oziroma uveljavila partnerski pristop in izkorišča pravne možnosti, katere ima. Toliko mogoče za začetek, da takoj razblinimo pomisleke o tem, da vlada ni ustrezno odreagirala na po mojem mnenju nedopusten projekt umestitve terminalov v našo neposredno bližino. Absolutno se strinjam s študijo medresorske komisije, ki jo vodi mag. Starman, da vplivno območje teh terminalov sega v naše teritorialne vode, na naš teritorij in naloga vlade je, da vztraja pri enakovrednem sodelovanju pri obravnavi čezmejnih vplivov na okolje. Tudi iz sporočila oziroma iz povzetka dokumentacije, ki jo je ministrstvo za okolje in prostor dobilo v zvezi s plinskimi terminali, so ugotovitve jasne. Prihaja do čezmejnih vplivov zaradi zgostitve prometa, tveganja zaradi nesreč, disperzije čistilnih sredstev, hladu in tako naprej, vnosa tujerodnih organizmov, zaradi prometa ladij vplivov na mikroekonomijo ribištva in turizma in tako dalje. Slovenija mora postati enakovreden partner in vrniti postopke obravnave čezmejnih vplivov na okolje na začetek; na začetek, kjer bomo lahko enakovredno sodelovali pri samih razpravah. Dobili smo zagotovila že na odboru za okolje, da vlada te postopke pelje po proceduri, po mednarodni proceduri, in bo izkoristila vse pravne možnosti, da se omenjen projekt vrne na začetek. In jaz jim popolnoma verjamem. Tudi zadnji ukrep, torej nota, v kateri pozivamo vlado Republike Italije, da čim prej konča postopek za sklenitev protokola med vladama o posvetovanju glede čezmejnih vplivov, pa je sploh v smeri resnične skrbi za nacionalne interese na morju in na obali. Mislim, da je danes resnično čas, da stopimo skupaj, saj mislim, da ni nikogar med mani, in tudi v Sloveniji jih je izredno malo, ki bi razmišljal drugače, in skušamo uveljaviti naš skupni interes. Sam popolnoma zaupam vladi in mislim, da se je v tem dosedanjem mandatu že dokazala s svojo aktivno vlogo v smislu zaščite nacionalnih interesov, zato bom podprl sklepe odbora, ki so naravnani v smer nadaljevanja aktivnosti za enakovredno sodelovanje pri obravnavi čezmejnih vplivov na okolje in hkrati seveda tudi v smeri zaščite nacionalnih interesov. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kristijan Janc.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Ministra s sodelavci, kolegice in kolegi! Sklic izredne seje, po moji oceni, je neutemeljen z ozirom na to, kar smo prebrali, kar smo slišali, kar smo se lahko tudi iz dokumentov vlade poučili. Lahko pa je tudi dobronamerna poteza opozicije in dodatna skrb k tej problematiki, ki je zelo zahtevna in pomembna. Zahteve Slovenije so jasne in odločne, da pač do partnerjev, do sosedov, ki morajo upoštevati Slovenijo, ki morajo upoštevati ne nazadnje mednarodne pogodbe, dogovore in ne nazadnje Slovenija je članica EU, smo enakovredni partner. Smo tudi ena od tistih, ki jih mora ta ista soseda spoštovati pri teh svojih mednarodnih zadevah, kar se tiče tovrstne zgodbe, o kateri danes govorimo. Dobri medsosedski odnosi so zagotovo potrebni in nujni, moramo jih ohranjati, gojiti, kajti konec koncev gre za neko pomembno temo, ki je lahko zelo sporna za okolje, zelo sporna za tamkajšnje prebivalstvo, državljane Republike Slovenije, zagotovo pa za Primorce toliko bolj kot za tiste, ki smo nekoliko notri. Mi vemo, da slovenskega morja je zelo malo in za to skrb za njega mora biti toliko bolj pomembna, kajti teh nekaj kilometrov obale, ki jo imamo, moramo pač čuvati kot nekaj najbolj pomembnega. In to, mislim, da tudi na treh sejah odbora za okolje je bilo dovolj tega povedanega tako in drugače in da tudi v tem zadnjem odboru v petek tudi dosežen kar pomemben konsenz tako pozicije kot opozicije. Plod teh sklepov, ki jih predlaga matično delovno telo, je nekako plod enih in drugih in mislim, da pomembno sporočilo tudi vladi, da se tega problema še resneje loti, še bolj odgovorno loti in da poskuša z vsemi eksperti, ki v tej zgodbi sodelujejo pravniki, strokovnjaki pomorstva, itd. Jaz mislim, da tega slovenskega znanja je zelo veliko in dobro je, in iz tega se vlada poslužuje, kar se mi zdi zelo dobro in da bo vendarle prišel na koncu do neke razumne odločitve slovenske vlade, pa tudi kolegov sosednje države v tem pomembnem in občutljivem trenutku za Slovenijo. Jaz sem prepričan, da bo ta današnja izredna seja tudi deloma prispevala k nadaljnjim korakom slovenske vlade, pristojnih ministrstev in da bo vse tiste sklepe, ki jih je tudi že vlada sprejela in ki jih tudi podpira, prinesla naprej in aktivno sodelovali naprej pri nadaljnjih aktivnostih v smislu terminskega tega dela, ki ga je pač vlada zastavila. Jaz upam, da bomo danes skozi razpravo dobili še take dodatne pozitivne in da skupaj kot parlament - ne glede na pozicijo - opozicijo - poskuša narediti tisto, kar ta Slovenija v tem trenutku potrebuje: enakost, skupen nastop do vlade in vlada, da ima dodatno podporo v parlamentu za svoje korake naprej, ki jih bo naredila za dobrobit morja, za dobrobit državljanov Republike Slovenije in ne nazadnje tudi za tisto, kar si tudi v Evropski uniji Slovenija, resda mlada članica, pa vendarle enakopravna članica, zasluži in ji pripada. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič oziroma oprostite, Sašo Peče, imate besed.
Spoštovani prisotni. Govornik pred menoj je v svojem triminutnem nastopu v začetku dejal, da je preuranjena poteza opozicije po sklicu te seje. V roku naslednje minute pa je povedal, kaj vse bo doprinos te seje. Bojim se, da bo tak način razmišljanja, torej način razmišljanja, ki se spreminja iz minute v minuto, tudi način razmišljanja vlade Republike Slovenije, posebej če upoštevamo preteklost in predvsem pretekle obljube, ki smo jih bili deležni s strani obljubljene dežele, imenovane Evropska unija. Če se vsi skupaj prav spomnimo, je v obdobju pristopanja Slovenije k Evropski uniji potekalo pod dvema imenovalcema. Prvič, da bomo spore, medsosedske spore ali pa morebitne spore lahko seveda lažje reševali. Ker naenkrat to več ne bodo naši spori, ampak bodo skupni problemi tako imenovane Evropske unije in pa institucije Evropske unije. Drugič, da se nobene odločitve ne bo sprejemalo navpram škodi drugi državi torej v tem primeru Republike Slovenije. Človek bi v tem obdobju, takrat ko smo se približevali oziroma je verjel tovrstnim obljubam - pa ni pomembno, katere vlade ali sedanje ali prejšnje. Ampak žalostno je, da tega današnja vlada danes, torej svojega polnopravnega članstva v okviru Evropske unije ne zna izkoristiti. Prva žalost. Druga žalost, po moji lastni oceni je predvsem pomanjkanje samoiniciativnosti vlade Republike Slovenije. Človek bi pričakoval, da ne glede od kod vlada Republike Slovenije pridobi svoje informacije, ali so le-te s strani dnevnega časopisja italijanskih medijev ali le-te pridejo preko katerihkoli tujih, recimo temu tajnih kanalov. In definitivno seveda informacije potekajo preko tako imenovanih tajnih kanalov. Preko teh kanalov je vlada Republike Slovenije pridobila s strani Nacionalne stranke danes tudi informacije, ki so po naši oceni mnogo oziroma so informacije z mnogo večjo težo, kot so tiste, s katerimi je vlada Republike Slovenije operirala do današnjega momenta. Ob tem bi rad opozoril oba ministra oziroma v tem trenutku samo še pristojnega ministra za okolje in prostor, gospoda Podobnika, da seveda ni pred vami pet kopij oziroma pet fasciklov kopij, ker je pač prej izpadlo tako, kot da si delite vsaj svoj fascikel. Dejansko gre za zaporedje podatkov od 1, 2, 3, 4, 5. In če hočete dobiti celotno sliko, morate vseh pet preštudirati, ena oseba, oziroma ena skupina in si jih ne razdeliti. Skratka, ne gre za kopije. Rad pa bi spregovoril o tako imenovanem pomanjkanju samoiniciativnosti vlade Republike Slovenije. Človek bi pričakoval, posebej mogoče kot poslanec državnega zbora, da bo vlada Republike Slovenije s tako zelo pomembnim vprašanjem prišla pred državni zbor, ampak ne zaradi tega, da bi iskala soglasje o svojih odločitvah naprej, ampak predvsem zato, da bi, ne samo domači javnosti, ki je po moji oceni seveda enotna, ampak predvsem mednarodni in pa tuji politiki dokazala, da tu ni nasprotovanj ali pa trenj znotraj slovenske politike in da smo enotni. Enotni v zasledovanju tistega cilja - torej nočemo imeti določenega momenta ali pa elementa, ki se v dani situaciji seveda imenuje terminal, nekje postavljenega tako, kjer bo ogrožal ali pa potencialno ogrožal Slovenijo na več nivojih. Ni pomemben samo okoljevarstveni vidik, ni pomemben samo gospodarski, ni pomemben samo, recimo, prometni, ne turistični. Dejstvo je, da Slovenija je s svojimi 40-imi in nekaj kilometri obale v mnogočem ravno v celoti odvisna od morja. V mnogočem. Zato je tovrstni pristop oziroma uporabljanje elementov za reševanje tega po naši oceni preskop. Po naši oceni, torej po oceni Slovenske nacionalne stranke, bi vlada Republike Slovenije morala uporabiti trše odgovore napram tovrstni nameravani enostranski odločitvi, pa naj jo sprejemajo v okviru opravičila kot vlada trdi sama, torej, da gre za medijske novice, ali pa drugič, da gre po neki strani za tako imenovani privatni lobi v okviru italijanske države. Torej z drugimi besedami, kakor jo imenujejo, podjetniška iniciativa. Mislim, da je dolžnost slovenske politike, tako izvršilne kot zakonodajne veje oblasti, da se odzove na bližajočo nevarnost. In o tej nevarnosti, roko na srce, so govorili predlagatelji sklica izredne seje, kakor tudi oba ministra v svojih osnovnih izvajanjih. Zato je prav, da temu damo težo, še pomembneje pa bi bilo, da bi danes določili način reševanja in odgovor napram državi Italiji. Po naši oceni bi seveda Slovenija v osnovi morala izkoristiti svoje članstvo v okviru Evropske unije, žal tega ni izkoristila, ni uporabila, vsaj po naših informacijah in po informacijah, ki sta jih podala oba ministra, torej uporabila svojih možnosti iz tistih osnovnih načel Evropske unije. Zato v skladu s tem tudi Nacionalna stranka, pa ne bom dajal obrazložitve, ker vem, da je za to posebej namenjen čas tokom današnje razprave, vlaga amandma k dopolnjenemu predlogu sklepov, kjer naj vlada poskuša v osnovi zorganizirati zadevo z evropskimi poslanci in le-te, da zadevo na transparenten način prikažejo in uveljavljajo pravice iz svojega dela in pravico iz naslova polnopravnega članstva v okviru Evropske unije tudi v okviru evropskih institucij. Danes smo večkrat slišali zgodo o obeh terminalih oziroma problem lokacije le-teh, predvsem problem, ki se tiče Republike Slovenije, ampak zelo malo smo slišali o odgovorih, o odgovorih naše države napram tej enostranski odločitvi, pa bom rekel, države Italije. Po naši oceni je bila Slovenija prevečkrat priča izsiljevanju s strani sosede Italije, tako v obdobju prilaganja oziroma pristopanja k Evropski uniji. Kot vemo, smo takrat kar nekajkrat zamižali na oči in zamižali v trenutkih glasovanj in popustili enostranskim izsiljevanjem Evropske unije, ampak vedno in izključno pod taktirko ali pa pod opravičilom svoji lastni javnosti, torej svojim lastnim državljankam in državljanom, da nekoč, ko bomo polnopravni člani, bo to popolnoma drugače, da smo ranljivi takrat, ko Slovenija še ni polnopravna članica. Ampak dejansko vidimo, da danes, ko smo nastopili moment polnopravnega članstva, smo še zmeraj enako ranljivi, kot smo bili nekoč, da je odzivnost slovenske vlade do tega vprašanja medla; da je odzivnost po enih informacijah slovenske vlade, primarna odzivnost, nastala šele na podlagi sklica te izredne seje. Ampak, ko govorimo o tako zelo obsežnem potencialnem problemu, kot je vzpostavitev obeh terminalov, bi po naši oceni Slovenija morala uporabiti tudi tiste možnosti, ki so vsaj enako težke, kot je odločitev italijanske države o tem. Vsaj razmisliti o morebitnem in če v prispodobi lahko rečem postavitvi nuklearke na italijansko mejo - vsi vemo, kako je potekala zgodba, ko se je en izmed avstrijskih politikov oglasil glede nuklearke v Krškem, kako je naenkrat to postal problem evropskih institucij, zaradi tega ker okoljevarstvena problematika nuklearke presega meje Republike Slovenije. In kakšna je bila odzivnost slovenske vlade? Ali pa če pretiravam, ko rečem v okviru nuklearke, če bi vsaj skladišče radioaktivnih odpadkov ali pa, če tudi tu pretiravam, vsaj skladišče nevarnih odpadkov neposredno v bližino Trsta. Kakšen bi bil takrat odgovor slovenske vlade? Po prepričanju Nacionalne stranke bi slovenska vlada in slovenska politika nemudoma popustila težnjam, grožnjam in pa opozorilom s strani Italije. In zato v Nacionalni stranki ocenjujemo, da odgovora, pravega, takšnega, kot bi si ga zaslužila namera ali pa na podlagi dokumentacije, ki smo vam jo dali in se hrani v rdečih fasciklih, več kot namera, v trenutku zaustavila. Torej, prepričani smo, da vam bi, vladi Republiki Sloveniji govorim, da vam bi enotnost, izražena s strani poslank in poslancev kot zakonodajne veje oblasti, v dani situaciji moralo vliti tisti pogum, ki bi ga morali imeti že sami po sebi, torej predstavniki vlade in natančneje, predvsem pa odločneje, mnogo odločneje nastopiti proti tovrstnih nameram. V Nacionalni stranki, kakor je bilo rečeno, bomo predlagane sklepe podprli, prav tako pa ocenjujemo, da bi bilo smiselno, da bi poslanci in poslanke državnega zbora podprli tudi amandma k dopolnjenemu predlogu sklepa, ki ga vlaga poslanska skupina Nacionalne stranke. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Pozdrav preostalemu ministru s sodelavcem, kolegice in kolegi! Vprašanje terminalov in odziva vlade se mi zdi osebno ena od pomembnejših strateških vprašanj Slovenije in pa tudi okoljevarstveno vprašanje. Kar se tiče okoljevarstvenih tem, sem do tega še posebej občutljiv, kajti ocenjujem, da je čisto in pa zdravo okolje ena od tistih dediščin, ki bo edina in pa zagotovo ostala našim otrokom in pa vnukom. Če seveda razpravljamo o odgovoru in pa odzivu vlade, odgovor vlade je bil, toda bil bi lahko hitrejši, bil bi lahko še bolj odločen. Mi Italijanom do sedaj nikdar in nikoli še nismo povedali odločno. Ne, da želimo o terminalnih razpravljati in pa debatirati, naše sporočilo mora biti jasno in pa glasno: Mi se o terminalih v Tržaškem zalivu ne pogovarjamo, ker je to za nas in pa za naše primorje absolutno nesprejemljivo. Najbrž se vam bo zdelo smešno, če iz nekih drugih časov ponovim tisto znano krilatico: "Može damo, Trsta ne damo." Zakaj je bil Trst in pa tem 40 kilometrov obale in pa še nekaj za Slovence v zgodovini tako pomemben? In s tako odločnostjo, kot smo to območje branili tedaj, ali pa še bolj ga moramo braniti tudi danes, zato ker če ga bomo enkrat onesnažili in bo tam v plitvem morju nastala mlaka, potem povratka ni, braniti ga moramo odločno in pa argumentirano tudi iz spoštovanja do vseh 30 tisoč Slovenk in pa Slovencev, ki so podprli in pa podpisali peticijo proti gradnji terminalov. Zakaj? Zato, ker bodo življenjsko ogroženi, in zato, ker bodo vse njihove nepremičnine, ki so jih z trdnim delom spravili skupaj, v trenutku razvrednotene vsaj za polovico in še več. Zato mi od današnje vlade in pa današnje oblasti pričakujemo, da je vsaj zraven, da je vsaj poleg. Danes, ko sem se peljal in čakal v koloni v Šiški, sem slišal, da z Rusijo nimamo nerešenih politični vprašanj in da se danes ministru zdi pomembneje, da je v Rusiji, v Moskvi, kot pa med nami na tej seji, se mi zdi enostavno nesprejemljivo. V Moskvo danes pelje še eno letalo in v Moskvi bo obširna delegacija in bolj kot ministra v Moskvi, pa še kje drugje po eksotih, bi ga mi rabili danes, ta trenutek v tem parlamentu. Je seveda vprašanje terminala predvsem ekološko vprašanje, ne bom ponavljal vseh zadev, ki so jih že pred menoj povedali kolegi, vendar izgradnje terminala pomeni konec slovenskega obmorskega ribištva in pa pomeni konec školjkarske dejavnosti na Slovenskem. Nekaj, s čimer se je velik del Slovencev preživljal skozi stoletja ali pa tisočletja, temu bo v trenutku narejeno konec, kajti vosebnost živega srebra, če že drugih stari ne, bo v teh artiklih, ki ga kumulirajo enostavno prevelika, zadeve so neprimerne in pa neuporabne za človeško prehrano. Da o tem, kaj to pomeni za razvoj slovenskega primorja in pa turizma, ne govorim. Zato, kar se tiče sosedskih odnosov, bom povedal samo preprosto in pa kratko, jedrnato. Dober sosed ne dela stranišča na tistem delu vrta, kjer bolj smrdi sosedom kot njemu. To je tisto ključno vprašanje, Italijani, če postavljajo ekonomski interes pred okoljevarstvenega, imajo svojega morja in pa svoje obale še bistveno več, naj nam s to svinjarijo ne svinjajo pod našim oknom in pa pred našimi vrati. Seveda skrbi me pa tudi tisto, podpiram vse tiste Primorce in pa primorske župane, ki so to nevarnost zaznali in se ji odločno uprli, nasprotujem pa odločno tistemu lobiju, ki je v Sloveniji močan, ki bi pa želel prebivalstvo pa kupiti z neko rento in pa z neko odškodnino. Enostavno, bom rekel, rente, odškodnine in pa denar - to niso zdravilo proti boleznim, proti razvrednotenemu okolju, proti razvrednotenim odškodninam, to enostavno ni prava pot. So stvari, ki so nesprejemljive. Današnja seja na tem mestu je namenjena temu, da rečemo, da se mi o terminalih, obeh, tudi pogovarjati nočemo, in tak enoten odziv slovenskega parlamenta bi moral iti iz te sejne dvorane danes ven. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glede očitka, da minister bi moral biti tukaj, raje kot pa da je odpotoval v Moskvo, se nanaša na to, da sem jaz sam sklical za danes sejo državnega zbora. Moram povedati tukaj tudi glede nadaljnje razprave, da bo povsem jasno. Jaz sem jo želel sklicati za četrtek, ker sem vedel, da danes je obsežna delegacija napotena v Moskvo, gospodarska delegacija. Gospod Vizjak kot minister za gospodarstvo je že dva dni oziroma že pred dvemi dnevi odšel v Moskvo in glede tega sem želel razpisati oziroma določiti datum za četrtek. Vprašal sem prvopodpisanega od zahteve, gospoda Gantarja, se je s tem strinjal, nato pa sem dobil od poslanske skupine LDS zahtevo, da mora biti seja danes. In za to, gospod Sajovic, ni kriv minister, da ne more biti prisoten, ampak so okoliščine takšne, da je pač seja danes. Naslednji ima besedo gospod Milenko Ziherl.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav predstavnikom vlade, kolegicam in kolegom! Pozdravljam, da je prišlo do sklica te seje, kajti problem plinskih terminalov je velik in ni samo to stvar Italije, ampak je stvar še obeh sosednjih zainteresiranih držav. Ne morem pa strinjati in podpirati argumentov, ki so bili navedeni. In ravno zaradi tega se bojim, če bomo imeli tehtne argumente, zraven pa še nekaj takih precej "za lase privlečenih", da bo cela seja oziroma tudi kakršnekoli intervencije vlade, da bodo izzveneli neresno oziroma da bodo izgubili precej na ostrini. Najprej bi se na izvajanje ministra Rupla, ki je govoril o energetski varnosti oziroma o zanesljivosti oskrbe z energijo. Vsi vemo, kaj se je zgodilo v letošnjem letu v Ukrajini, ko je nezanesljiva dobava ruskega plina povzročila mrzlo zimo, zastoj v gospodarstvu in tako naprej. In ravno zaradi tega, zaradi boljše oskrbe z energenti, se posamezne države članice Evropske unije odločajo, da iščejo energetsko oskrbo drugod po svetu in si s tem povečajo zanesljivost in ne bodo več tako odvisni od dnevnih muh ali pa dnevne politike v posamezni državi. To je normalna politika vsakega dobrega gospodarja. Tudi v tovarnah dobavljajo surovine, material in energijo ponavadi od več dobaviteljev, če je to le možno. Zato je tudi dobro razmišljanje o povezavi sistema, ki se gradi v Italiji, z ruskim plinovodom. Seveda se ne moremo strinjati s sedanjim predvidenim položajem obeh terminalov, kajti lega teh dveh terminalov posega v že sklenjene sporazume; morda je najbolj pomemben sporazum o prometu v zalivu. Poleg tega bi omenil še, da so odzivi vlade povsem ustrezni, kajti v Italiji so imeli volitve in kakršnakoli diplomatska aktivnost proti prejšnji vladi bi izzvenela v prazno, ker so bili pač v volilnih opravilih in če bi karkoli obljubili, bi lahko potem to že pozabili. In mislim, da smo z izvolitvijo nove vlade v Italiji dobili novega, bolj verodostojnega sogovornika v tem perečem problemu. Torej, kakršnikoli zelo odločni ukrepi težko pridejo v poštev. Nimamo letalonosilke, da bi jo poslali tja. Tudi Bavčar je odšel in bolj sodi v letalski muzej, če že ne more pluti, naj poskuša vsaj leteti in tako naprej. In kaj več kot diplomatske note res ne pride v poštev. Me pa motijo nekoliko ti argumenti. Recimo, kako so opisani mikroorganizmi na tankerju, saj vendar vsaka ladja, ki pride v zaliv, tudi prinese ali ne prinese teh organizmov. In da bi bil ravno tanker, ki bi pripeljal plin, nekoliko bolj okužen od drugih ladij - ne verjamem. Recimo, enako nevaren je tanker, ki naj bi pripeljal - upam, da ne bo - plin v terminal, saj je enako nevarno, da je okužen z raznimi bakterijami, kot, recimo, neka ladja, ki pripelje korejske avtomobile v Koper. Potem je bilo govora o veliki količini živega srebra, ki je, lahko predvidevamo, zaradi morskih tokov enakomerno razporejen v mulju dna celega zaliva. Gradbeni ukrepi naj bi se izvajali na zelo majhnem delu zaliva, torej bi, če bi že res prišlo do aktiviranja tega živega srebra, prišle omejene količine. Vprašanje je, ali je to živo srebro v elementarni obliki ali pa je v kakšni izmed oksidativnih oblik. In če je v elementarni, je veliko manj nevaren, kot če je v nekem svojem oksidacijskem stanju, takrat res lahko nastane metil [[...]]živo srebro in podobno nevarne organske substance, ki zastrupljajo organizme in verjetno tudi ogrožajo školjčišča in tako naprej. Zanima me tudi, kakšno je stanje v izhodiščnih lukah, kjer je promet s tankerji veliko bolj množičen, lahko ocenjujemo, par desetkrat bolj intenziven. Ali je tudi tam čisto mrtvo morje ali tudi tam, ne vem, s kakšnimi kemikalijami čistijo sisteme? Ti podatki manjkajo in bi jih rabili za primerjavo. Tudi sama tehnološka rešitev je zelo vprašljiva v tem delu. Vemo, da je predvidenih okoli deset terminalov in sta ta dva samo dva od mnogih, ki jih Italijani nameravajo graditi oziroma španski lastniki in dobavitelji. To so vsa vprašanja, na katera, mislim, da bodo vlada in ustrezna ministrstva še iskala odgovore in z diplomatskim notami še ukrepala, kajti mislim, da smo sedaj šele v prvi fazi tega problema in da se bo zadeva pričela intenzivneje odvijati v naslednjih mesecih, ko bo treba res na plan postaviti tehtne argumente. In eden od teh je sigurno prometna politika v zalivu. Ko govori o varnostnem pasu okoli 3 kilometrov, že posega v slovensko morje oziroma posega v dogovorjeno politiko prometa, ko posega v koridor, po katerem se prazne ladje vračajo iz koprskega in tržaškega pristanišča. Torej je cel kup odprtih stvari, cel kup teh sporazumov, ki bi bili ogroženi in kršeni, in zato mislim, da vlada, če nadaljuje postopke, ki jih je že začela, bo lahko dobila ustrezne odgovore z italijanske strani in mislim, da bo lahko še vedno prišlo do zadovoljivega sporazuma oziroma verjetno, da iz drugih, tudi ekonomskih razlogov, bodo prej naredili drugod terminale, tukaj ga pa ne bodo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Dovolite mi kratek komentar po nastopu gospoda Ziherla. Tukaj bi lahko zelo jasno povedal, ta procesni zelo pomembni element, ki se mu reče ugotavljanje čezmejnosti vplivov na okolje, ta je ključen in zato smo morali imeti kvalitetno strokovno študijo, ki jo je v teh treh tednih ta strokovna ekspertna skupina pripravila. In na podlagi te strokovne skupine upravičeno trdimo, da so ti vplivi čezmejni, prav vaš nastop pa govori še o eni bistveni specifiki. Lokacija v Tržaškem zalivu, ki je polzaprti zaliv; zakaj je tako zelo občutljiva in zakaj po mojem mnenju ne bomo uspeli in smo že uspeli, da bomo ta del severnega Jadrana razglasili za "particular sensitive area", da je resnično zelo, zelo občutljiva - ker je zelo plitvo in ni na odprtem. In ena od bistvenih razlik od morda nekaterih drugih destinacij je, da bi bilo to morje bistveno bolj globoko in da bi bilo bistveno bolj odprto morje. In če bi se to zgodilo, potem bi nekateri vplivi najverjetneje bili drugačni. Prav tako pa ste ugotovili, jaz lahko to samo pokomentiram, glede vektorjev, prenašalcev določenih ladijskih plovil, tukaj pa je pomembna frekvenca le-teh. Če bi bila večja, ali je možnost za vnos tujih nevarnih mikroorganizmov večja, in zelo pomembna je izhodna luka, izhodiščna luka, od kod bi izplula takšna ladja. In dejstvo je, da bi se v tem primeru pojavile povsem nekatere nove izhodiščne luke, ki so do sedaj zelo malo uporabljene v komunikaciji s Tržaškim zalivom. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Aurelio Juri. Prosim.
Hvala predsednik. Jaz bi se najprej odzval na nekaj trditev v dosedanji razpravi. Tisti, ki trdijo to, da seja ni bila upravičena, istočasno pa vendarle ugotavljajo, da je odbor sprejel relativno dobre sklepe in našel nek konsenz, ki ga prej ni bilo, seveda demantirajo sami sebe. Ne nazadnje je pričakovanje od današnje seje nekaj sklepov, ki bodo ojačali, okrepili mandat vlade tudi priznajo, to pa vse govori v prid temu, da je sklic današnje seje še kako upravičen. Drugo informacijo, moram popraviti kolega Bajca, češ, naj bi jaz trdil, da smo mi prej, Slovenija, reagirala kot sami Zeleni v Italiji. Ne, Zeleni so med prvimi, ki so odreagirali, ampak sedaj imajo njihovega predsednika, ki je postal minister za okolje in bo sogovornik našemu gospodu Podobniku. To je nova okoliščina, ki jo je treba izkoristiti. Med prvimi, ki so reagirali so bili prav na italijanski strani Zeleni, ribiči, župani, sedaj pa so formalno občinski sveti podali svojo oceno - to zaradi poznavanja dejstev. Glejte, tudi sam ne soglašam s tistimi, ki pa ob tem ne nasprotujejo terminalu, skušajo netiti neko sovraštvo do Italije. Veste, ko se uporabljajo takšni termini, da to so Lahi in tako naprej - veste, to ne vodi nikamor. Italija je naš partner in ni naš sovražnik in mi moramo poiskati s partnerjem, s sočlanom Evropske unije dogovor. Zamera gre seveda tistim krogom, ki niso upoštevali naše vloge in našega partnerstva vse doslej. Ampak stvari, jaz upam, da se počasi popravljajo in če bomo tudi mi bolj odločni, pa ne z letalonosilkami, ampak z ustreznimi notami - vabila, ki so bila poslana oziroma pozivi ministru za okolje, da naj pride do srečanja, da naj se podpiše protokol o medsebojnem informiranju in posvetovanju, so koraki v pravo smer. Jaz sem pričakoval že prej noto protestno, zaradi vidnega poseganja projekta v svojem varnostnem območju v naše teritorialne vode, to, kar je bilo že, ne samo iz medijev, ampak iz prve dokumentacije razvidno, in tukaj smo ravnali preblago in premedlo, po moji oceni. Zakaj imamo to zgodbo dveh terminalov, je jasno. Evropska unija želi nove vire, nove dobavitelje, nove poti, dobave zemeljskega plina in da se nekako reši prehudega pritiska ruskega trga. In mi na to pristanemo, ampak moramo se potruditi, skupaj z Italijo, s Hrvaško in mi, da poiščemo najbolj varne lokacije za tako dobavo. S terminaloma tega ne bomo rešili; obratno, bomo stvari zapletli. Mene veseli seveda, strokovna ocena, ki je bila že podana. Tukaj se sprašujem in sprašujem tudi vlado, kako gre razumeti nedavni obisk k nam predsednika ruskega Lukoila, ki se baje tudi ukvarja z dobavo nafte in plina in ki poleg investicij v Nafto Lendavo in poleg sodelovanja s Petrolom želi ustvariti tudi neko svojo logistiko v Luki Koper. Jaz vlado pozivam, da se ne prenagli z obljubami, tudi sedanji ministri, ki hodijo v Moskvo in ki se bodo o gospodarskem sodelovanju zagotovo pogovarjali, in da se ne navdušujemo nad takim snubljenjem. Veste, sami smo ugotovili, Koper, slovenska obala, slovensko morje, tudi območje Luke Koper so prostori, okoljsko izjemno občutljivi, ki ne prenesejo več kot toliko nove neprijetne in neprijazne infrastrukture, zato tukaj moramo biti zelo skrbni. Sami veste, da že tretji pomol, minister za okolje in prostor to dobro ve, tretji pomol, ki je že načrtovan 20 let in ki je načrtovan za pretovor in manipulacijo čistega pretovora, torej kontejnerskega terminala, ustvarja v Koprščini zlasti v Ankaranu veliko napetosti, tudi pri tem vprašanju. Kje šele, da bi nove instalacije za uvoz ali izvod plina ali nafto gradili v Kopru! Jaz upam, da so moje skrbi odveč in bom vesel, če ne bodo nekdo iz vlade, ki je prisestvoval pri pogovorih z ruskim mogotcem, pomiril, da interes za neko logistiko v Luki Koper s strani Lukoila ni v tej smeri postavljen, da bi se neka infrastruktura, ki bi pomenila prihod novih tankarjev ali z nafto ali s plinom k nam, ker to bi bilo res vprašljivo in nedosledno s tem, kar danes tudi tu počnemo.
Hvala. Besedo ima gospod Veršnik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav predstavnikom vlade, spoštovane kolegice, kolegi. Tako kot smo bili že v odborih in komisijah priča razpravam in obravnavam na osnovi časopisnih člankov in mnenj po sistemu "rekla kazala", smo tudi danes v tem državnem zboru priča panične reakcije nekaterih za nekaj, o čemer se v tisti državi, kjer naj bi se zgodilo, kaj dosti ne razpravlja. Zanimivo pa je, da takšni strahovi prihajajo vedno z iste strani, iz istih krogov. Ti obtožujejo vlado in ministra, da ne branita Slovenijo pred samovoljo neke evropske države, kjer ima demokracija bistveno več tradicije, kot jo imamo mi, kjer je institut civilne družbe bistveno bolj razvit, kjer so se interesi ribičev v preteklosti branili skoraj z orožjem, kjer je podjetništvo tako v turistični kot v infrastrukturni dejavnosti bistveno močnejše in bolje organizirano kot pri nas. To primerjavo navajam zaradi tega, ker sem prepričan, da bi vsi našteti se že sami uprli namenom graditve terminalov, če bi videli toliko strahov, kot smo jih slišali, in seveda še brez možnosti vpogleda v projekte, brez nekih strokovnih podlag in razprav strokovnjakov z obeh strani meje. Naslednje, kar želim poudariti, je tudi to dejstvo, da je bila Italija pred volitvami. Imeli so vlado, ki je želela nadaljevati mandat in ni želela odpirati novih vprašanj, na drugi strani pa zelo močno opozicijo, ki je nedavno tega tudi prevzela oblast. Povsem logično je, da vlada ni imela sogovornika, ki bi kredibilno odgovarjal na naša vprašanja in, še drugače rečeno, na naše strahove. Sprašujem se, kdo v tej dvorani ali pred kamerami se je pripravljen odpovedati energiji v vsakdanjem življenju, pa najsibo to nuklearna ali plin, če jo že uporablja in če ve, da so potrebe iz dneva v dan večje. Sodobna tehnologija je danes sposobna rešiti še tako na videz nerešljive probleme, zato sem prepričan, da jih bodo tudi v primeru, in to tako, da ne bo ogrožena niti narava niti človek, v skrajni meri tudi graditev terminala ni nujno, da se bo zgodila. Glede na poročila vlade in ministrov in glede na navedena dejstva sem prepričan, da je bilo storjeno vse, kar je bilo v dani situaciji in v času mogoče storiti. Z nastopom nove italijanske vlade pa so bili dejansko dani pogoji za trezno in konstruktivno dogovarjanje dveh sosednjih in ne nazadnje tudi dveh držav, ki sta obe članici Evropske unije. In na koncu. Prepričan pa sem, da ne bo treba kopalnega turizma prestrukturirati v drsalnega, kot smo danes že nekje neke indice slišali. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Boštjan Zagorac. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni!
Oprostite, sem vas spregledal. Gospa ima repliko. Oprostite, prosim.
Absolutno.
Gospa Širca, repliko imate.
Hvala lepa. Repliko imamo lahko vsi prisotni v tej dvorani, ker gospod Veršnik se je spraševal, kdo v tej dvorani se je pripravljen odpovedati električni oziroma energiji, tako da mislim, da sem upravičena do replike. Jasno, odgovor je jasen in v tej dvorani se danes moramo spraševati nekaj drugega, kdo se je pripravljen odpovedati mogoče uničenemu okolju v severnem Jadranu, to se pravi tudi našim nacionalnim interesom. In še na eno izjavo bi replicirala, gospoda Veršnika, da gre za neresno pobudo pri zahtevi, ki je osnovana na osnovi časopisnih člankov in po principu "rekla kazala". Ampak ali ni ta vlada bila seznanjena z dejavnostmi pri graditvi terminalov na osnovi časopisnih člankov in kaj je s kredibilnostjo vlade, ki o tako pomembnih dveh projektih posega v [[...]]
Gospa Širca, mislim, da je to razprava in da ni po poslovniku prava replika. Lepo prosim.
Bom dokončala. Kaj je s kredibilnostjo vlade, ki iz časopisnih člankov izve tisto, kar bi morala izvedeti sama. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zagorac, imate besedo.
Hvala za besedo. Z veseljem sem počakal tudi na repliko. Veseli me, da je ta državni zbor vsaj v taki razpravi enoten. Se pravi, vsi se bojimo ekološke katastrofe, ki se lahko zgodi v severnem delu Jadrana, če pride do postavitve terminalov. Me pa skrbijo nekatere izjave, ki sem jih med razpraveo slišal. In če se lahko na začetku obrnem na vas, spoštovani gospod minister, ko ste pogledali teh pet fasciklov, ste rekli, vse to skupaj je tehnična dokumentacija, od katere večino najdemo na spletni strani ministrstva za okolje in prostor. Medtem ko je vaš kolega, gospod zunanji minister, dejal, da gre samo za neko idejno fazo, da so terminali samo v neki idejni fazi. Vi govorite o tehnični dokumentaciji, on pa o idejni fazi. Dajte se malo uskladiti glede izjav. Sam sem si vzel toliko časa, da sem pogledal, koliko strani MOP namenja terminalom na svoji spletni strani, in vam moram povedati, da sem jih naštel 188; v en fascikel gre približno dvakrat po 500, se pravi 1.000 srajčk, 1.000 strani, listov. Se pravi, da imate zdaj pred sabo približno 5.000 podatkov, 5.000 strani A4 formata podatkov o terminalih. Zato govoriti o tem, da to najdemo na spletnih straneh MOP, je kratko malo neresno. Moram pa povedati oziroma vas pohvaliti, MOP namenja 188 strani terminalom, medtem ko MZZ vsega skupaj 9, in to je zaskrbljujoče. Ministrstvo za okolje in prostor - res je, lahko najdemo nekatere podatke, ki se nahajajo tudi v teh mapah, res so tu dosti bolj natančni, če jih boste pregledali, verjamem, da jih do zdaj niste uspeli. Ampak pohvala ministrstvu za okolje in prostor. Medtem ko MZZ temu namenja, pa bom zdaj točno povedal, 9 strani, od tega gre za neke pisne izjave za javnost ministrstva za zunanje zadeve. In to je zaskrbljujoče. Vsi, ki govorijo, kako je treba zaščititi nacionalne interese Republike Slovenije - mislim, da je bil minister za zunanje zadeve tisti, ki je to še posebej poudarjal -, me je malo strah. Strah predvsem takrat, ko je bilo treba te nacionalne interese zaščititi pri neki drugi sosednji državi, ki se imenuje Avstrija, je vse skupaj ostalo na nekih notah in prijateljskih odnosih, za katere sam ne upam niti razmišljati o tem, kakšne odnose, bom rekel, prijateljske imamo s to državo glede na to, da nas ta država vsake toliko oziroma nas ali naše Slovence, ki živijo čez mejo, potiska skorajda v nemilost. Volitve. Danes sem slišal kar nekajkrat od raznih govornikov, volitve so bile tiste, ki bi naj Slovenijo odvračale oziroma preprečile v tem, da bi se kakorkoli bolj jasno izjasnila glede nasprotovanja gradnji plinskih terminalov in morebitni ekološki katastrofi. V Italiji nismo imeli sogovornika. Čas volitev, predvolilna kampanja plus volitve plus razglasitev uradnih rezultatov plus oblikovanje vlade so nek status quo, v katerem se lahko sosednji deželi ali komurkoli drugemu povzroči karkoli hoče, ker na drugi strani nimamo sogovornika. Takšne izjave so malodane smešne. Nekdo je celo dejal, da se je ta sklic izredne seje zgodil, ker je nastala v Sloveniji neke vrste panika, kaj se nam bo zgodilo z gradnjo teh terminalov. Citiral bom makrobiologa, ki pravi takole: "Približno tri milijarde virusov najdemo v litru morske vode. V enem kubičnem metru zračne vlage pa tristokrat več teh virusov. Morje se bo ohlajalo za približno 5 stopinj Celzija, da ne bom pretiraval, v določenem času. Torej virusi ne le da vplivajo v globalnem smislu pri uravnavanju morske populacije oziroma ekosistemov, ampak vplivajo tudi na vreme. Nimamo teh vplivov že dovolj v našem morju? Tisti, ki govori, da se ne bo v Tržaškem zalivu oziroma v našem severnem Jadranu zgodilo nič, gre za sprenevedanje. Na koncu, če pride do izgradnje teh terminalov, lahko rečemo, adijo turizem, adijo ribištvo, adijo biologija, adijo ekologija in ne nazadnje tudi adijo pamet. Zato je zdravo, koristno in v skladu z varovanjem vseh naših nacionalnih interesov, da na vse pretege preprečimo izgradnjo teh terminalov. Ko govorite, Slovenija se je odzvala. Odzvala se je z diplomatskim pismom - prošnjo, vljudnostnim dopisom. Predstavljajte si, pa verjamem, da sedaj, ko bom to povedal, se bo Italija na to odzvala, pa ne bo potrebovala slišati iz medijev. Dajmo naše radioaktivne odpadke iz Krškega na mejo z Italijo. Mislite, da bodo čakali tako dolgo na diplomatsko noto, kot smo mi, ali na kakšno vljudnostno pismo? Mislim, da ne. Mislim, da nihče tega ne verjame, da bodo čakali tako dolgo. Spravimo se k urejanju tehnične dokumentacije in dajmo na italijansko mejo naše radioaktivne odpadke. Bomo videli njihov odzivni čas. Mislim, da bo odzivni čas bistveno krajši, kot je naš odzivni čas. Mislim, da tega ne bodo izvedeli iz medijev, ampak bodo to izvedeli že danes. Ne pa tako kot naša vlada, ki mora določene informacije dobiti iz medijev. To je katastrofa. Sam bom z veseljem podprl predlagane sklepe in nasprotoval po vseh svojih zmožnostih izgradnji terminalov v Tržaškem zalivu. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Aleš Gulič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči.
Oprostite, gospod Gulič. Gospod minister bi rad odgovoril, zato mu dajem besedo pred vami.
Hvala, gospod Gulič. Na kratko bi gospodu poslancu Zagorcu odgovoril. Morda sem bil v prejšnjem nastopu nekoliko nejasen. Kot ste sami ugotovili na dokaj obširnih straneh, na naši internetni strani je povzetek teh gradiv. Je pa v skladu z zakonom o dostopu do informacij javnega značaja na našem ministrstvu dostopna celotna dokumentacija pač tistemu, ki se bo tukaj legitimiral, da bo lahko z njo seznanjen. Naši eksperti so vašo dokumentacijo pregledali in tudi na podlagi teh uvodnih številk ocenjujemo, da smo mi s to dokumentacijo bili seznanjeni, za nas ni nekaj novega, ampak ne glede na to jo bomo celovito še enkrat proučili, da ne bi slučajno karkoli iz tega spregledali. Glede statusa dokumentacije pa bi vas rad spomnil na stran 3, kjer vlada komentira zahteve podpisnikov današnje izredne seje in pravi, napori vlade pri tem vprašanju so bili doslej usmerjeni v aktivnosti pridobivanja tehnične in netehnične dokumentacije, sedaj, ko imamo poročilo medresorske delovne skupine, pa je na voljo strokovna podlaga oziroma vsebinska analiza, s katero bodo pristojni resorji dokazovali procesno legitimacijo za sodelovanje v postopku, to je zelo pomembno vprašanje samega postopka. Rad bi povedal, na kakšen način se je naša strokovna, ekspertna skupina soočala z gradivom, ki ga je pač imela. Ključno je bilo vprašanje elementa čezmejnosti in ravno v tem je bilo to gradivo pomanjkljivo, kajti ni ga vsebovalo in zato so tudi naši eksperti, ko so pripravljali to strokovno gradivo, izhajali iz, bi rekel, postopka, ki so ga sami dobili v tem gradivu, in smo se prilagodili gradivu in smo nekatere elemente izluščili prav iz tega gradiva, kot je nam bilo na voljo, torej smo uporabili koncept gradiva, kot nam je bil na voljo, in smo nedvoumno seveda ugotovili nekatere pomanjkljivosti le-tega gradiva, v drugem pismu zunanjemu ministru ponovno na te pomanjkljivosti tudi opozorili. Hvala.
Gospod Zagorac, imate repliko? Prosim, brez polemike in povejte, kje vas je gospod minister narobe razumel.
Hvala za besedo. Narobe me je razumel v tisti fazi, ko sem rekel, da dvomim, da so strokovnjaki ministrstva za okolje in prostor uspeli pregledati 4846 strani dokumentacije, in to dvomim tudi sedaj. Verjamem pa, da ste se na ministrstvu odzvali s številnimi enotami zunanjemu ministru, ki pa seveda, žal moram povedati, vaših opozoril in vaših skrbi ne deli samo za ohranjevanje dobrososedskih odnosov. Hvala.
Gospod Gulič, prosim.
Spoštovani predsedujoči. Cenjene kolegice in kolegi. Danes seveda govorimo o tem, kako se je odzvala vlada Republike Slovenije na načrte o izgradnji terminalov za utekočinjeni zemeljski plin v Tržaškem zalivu, in ne toliko o tem, koliko je seveda ta projekt, ta podvig Italijanov nevaren za okolje. To nam je seveda prav gotovo vsem zelo jasno. Za Slovenijo je seveda pa še bolj nevarno to, da je vlada tako brezbrižno in mogoče celo podcenjujoče videla ta problem. Jaz seveda ne verjamem, da se je zadeva začela letos februarja. Takrat je bilo že toliko napravljenega na italijanski strani, da bi se prav gotovo dalo vedeti, kaj pripravljajo, najbrž že v lanskem letu. Seveda ni samo vprašanje, kako se je vlada odzvala, ampak tudi vprašanje, kaj počnejo naše diplomatske in druge službe v Italiji, da smo za to izvedeli tako pozno in spet iz medijev. Kaj se pravzaprav dogaja? Po drugi strani poslušamo gospoda ministra Janeza Podobnika, kako veliko je bilo narejenega na ministrstvu za okolje, in seveda ni razloga, da ne bi verjeli, kaj vse so počeli, konec koncev so zadeve dokumentirane, po drugi strani vidimo, da ministrstvo za zunanje zadeve je vse tako na pol, brez kakšne obveznosti do Italije, brez naboja pripovedovalo malo tukaj, malo tam, kot da bi brali kaj izpod gostujočega peresa. Se pravi, tako na rahlo vse skupaj in brez kakršnihkoli posledic. Zgodovina bilateralnih in multilateralnih odnosov je ravno tako učiteljica kot vse zgodovine na sploh in prav nenavadno je, da se v takih primerih Slovenija še vedno obnaša, kot da se nikoli ni ničesar zgodilo. Vprašanj zadaj pa zelo veliko. Čigav je tudi ta kapital, ki hoče vse to urejati? Kako je lahko držal toliko časa v nejavnem položaju, da se za to ni vedelo? Kje so bili pravzaprav vsi naši ljudje, ki delajo z Italijani, da tega niso videli? Mi imamo seveda še kakšno vprašanje več, ampak kakorkoli, kogarkoli sem tukaj poslušal danes dopoldne, pa ne glede na to, ali vlado ščiti ali je ne ščiti, je bilo videti, da vlada, predvsem pa zunanje ministrstvo ni odreagiralo tako, kot bi moralo, predvsem ne pravočasno in ne dovolj intenzivno. Hvala lepa.
Besedo ima gospod državni sekretar dr. Cerar. Prosim.
Hvala lepa. Kar se tiče MZZ-ja. Jaz bi rad še enkrat povedal, da se je MZZ takoj, ko je prejelo to informacijo, to je februarja tega leta, ko smo bili obveščeni s strani našega konzulata v Trstu se nemudoma odzvalo z vso resnostjo in tudi zaskrbljenostjo. Ni šlo za nikakršno čakanje, zamudo ali pa celo podcenjevanje. V vrsti razgovorov v Rimu, Trstu in Ljubljani, tudi Trstu, [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]kraj je pomemben faktor pri teh zadevah. V teh razgovorih smo res najprej preverjali informacijo. Priznam, ta informacija je prišla ne iz italijanske strani, ampak s strani našega konzulata v Trstu. Torej najprej smo preverili informacijo in potem skušali dobiti uradno stališče in kasneje vso ustrezno dokumentacijo. Pri tem je ob prenašanju zaskrbljenosti naše strani, naših ljudi bila jasno postavljena zahteva, ne samo po obveščenosti, ampak tudi po vključitvi v ustrezne postopke, ko gre za čezmejne vplive enega ali drugega projekta, in pri tem smo se jasno, odločno sklicevali na mednarodne konvencije, na evropsko pravo. To smo počeli tako ustno v razgovorih kot tudi z notami. Še enkrat, pri tem je bilo italijanski strani jasno dano doznanje, da ne bomo dopustili realizacije projektov, ki bi obšli mednarodne predpise, ki bi bili škodljivi za našo državo oziroma ki bi obšli naše interese. Ministrstvo za zunanje zadeve je pridobljeno informacijo, resda je nismo objavljali na spletnih straneh, smo pa to dokumentacijo, o kateri je bilo danes že nekajkrat rečeno, res ogromna, nemudoma dostavljali tako ustreznim resorjem kot medresorski delovni skupini v proučitev in analizo. Mislim, da lahko ugotovimo da najbrž nisem edini, da je medresorska delovna skupina ob sodelovanju omenjenih zunanjih sodelavcev v rekordnem času opravila veliko kvalitetno delo. Vsi se strinjamo, ogromna dokumentacija, relativno kratek čas, vendar se mi zdi, da je bil potreben napor, kajti samo takšna proučitev tega gradiva je vladi omogočila nadaljnje ukrepanje. Ponavljam še enkrat, zunanje ministrstvo je ravnalo odločno, v sodelovanju z drugimi resorji nastopalo z argumenti, nismo delovali na pamet, delovali smo na podlagi analiz ter se skušali do odgovorov in dogovorov dokopati na podlagi dialoga z italijansko stranjo, v duhu dobrega sosedstva, ki je vrednota, ki jo je najbrž treba spoštovati ob zaščiti naših interesov in tudi ob skupnem članstvu v EU. Še enkrat ponavljam, pri tem je bilo jasno predočeno, da se bomo poslužili vseh sredstev, ki pač nam jih daje na razpolago mednarodno pravo, diplomatska pravna sredstva. Upamo, da bomo sedaj, ko je formirana italijanska vlada, prišli do rešitev dogovorno, se pravi v obojestransko korist, da ne bo treba posegati po nekaterih ukrepih, ki so bili danes omenjeni v okviru EU, se pravi komisije ali celo evropskega sodišča. S problemom energije se soočamo tako pri nas kot za mejo. Skupaj z Italijani in Hrvati delimo severni Jadran. In do njegovega varstva, do okolja, do ljudi se velja vesti odgovorno. Mislim, da bo te cilje najlažje doseči dogovorno, in v tem smislu se mi zdi, je treba iskati tudi rešitve tudi vnaprej, se pravi s skupnimi močmi se dokopati do rešitev, do lokacij, ki bodo sprejemljive za vse.
Gospod Aurelio Juri, ste se javili za repliko? Prosim.
Če mi dovolite samo nekaj minut. Moj očitek ves čas naši diplomaciji je v tem, da je minilo preveč časa, tri mesece od pridobljene informacije preko medijev, preko mreže do prve note, verbalne in kasneje še pisne, ki napoveduje interes po podpisu protokola. V tem času so stvari v Italiji tekle nemoteno. Zato sem jaz opozarjal, ko smo izvedeli, ko je ministrstvo za zunanje zadeve izvedelo, da gre za projekt, pa ne zaradi objave v časopisih, ampak ko je že bila pridobljena dokumentacija, ki v svojem varnostnem območju sega v naše vode, bi morali odreagirati nekoliko odločneje. Jaz sem govoril o protestni noti. Glejte, če moj sosed gradi in vgrajuje cisterno na svoji parceli in predvideva dovozno pot prek moje parcele in mene ne vpraša in jaz to izvem vedi kako, jaz bom do soseda takoj protestiral in bom zahteval, da takoj ustavi vse priprave na to. In se dogovorimo, ali bo uporabil mojo parcelo za dovoz plina v svojo cisterno. To se dogaja s tem terminalom. Veliko časa je bilo po mojem zamujenega, kajti če bi takoj odreagirali, je moja ocena, da bi tudi takoj z italijanske strani dobili tak odziv, kot ga šele sedaj dobivamo. Ampak sem prej v uvodu dejal, več je vloženega denarja v ta projekt, večja je njihova moč. Tako da bolj, ko čas teče, težje je ustaviti vse skupaj. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Černač. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister, gospoda državna sekretarja s sodelavci, cenjene kolegice in kolegi! Italijani pravijo "Piove, maledetto governo!" Da me zdAj ne bi katera izmed kolegic obdolžila sovražnega oziroma nestrpnega govora, ne bom vsega dobesedno prevedel, ampak bom povedal preprosto: "Dežuje, kaj neki le počne vlada." Nekako tako, da ne stečejo posamezne razprave v tem državnem zboru. Do neke mere je mogoče razumeti kolegice in kolege iz opozicije, ki želijo to vlado obdolžiti za tisto, kar je bilo narejeno v prejšnjih mandatih. Do neke mere jih je tudi mogoče razumeti, da želijo tej vladi pripisati odgovornost za tisto, na kar nima vpliva. Popolnoma nerazumljivo in smešno pa je, da se poskuša tej vladi pripisati odgovornost za nekaj, kar se še ni zgodilo, in vprašanje, ali se bo kdaj sploh zgodilo. Toliko za uvod, ker sem pri sklicu te izredne seje izhajal iz podmene, mislil sem, da ima opozicija resnično resno namero in resen interes, da vsi skupaj v državnem zboru ob teh dogodkih povemo, da se bo Slovenija trdno in jasno postavila na stališče, na katero so se do zdaj že postavili posamezni ministri in vlada kot celota, da ne bo dovolila vplivanja na njene interese brez našega soglasja. Mislim, da smo si vsi enotni v tem, da gre v tem primeru za projekt, ki ima čezmejne vplive po vseh usmeritvah, po vseh dokumentih. In če smo pošteni in če že nismo prebrali vsega tega, kar smo dobili danes v gradivu, pač pa smo samo pozorno prisluhnili temu, kar je bilo povedano in dokumentirano s posameznimi datumi, si bomo tudi enotni v tem, da so dosedanja ravnanja vlade in ministrstev bila ustrezna, dovolj ostra in primerna. In da je tisto, kar se pričakuje od današnje razprave v tem državnem zboru, ne politikantstvo, ampak resen odnos do resne teme, se pravi podpora dosedaj sprejetim stališčem in usmeritvam. Moram reči, da sem si šel ob tej priliki pogledati magnetogram z 9. seje, ko smo obravnavali zakon o razglasitvi zaščitne ekološke cone in epikontinentalni pas Republike Slovenije, kjer za čuda, kjer je šlo tudi za neke naše slovenske interese, najdemo ne samo odločno nasprotovanje temu zakonu, pač pa tudi razprave, ki govorijo po moji oceni mimo teh interesov tistih, ki ste sedaj podpisani kot glavni predlagatelji te izredne seje. Kolega Juri že drži roko gor, ne mislim samo na njega, še kar nekaj takšnih primerov je bilo, kjer mislim, da se kaže en čuden odnos pri obravnavi posameznih vprašanj. In če je bilo mnenje nekaterih takrat, da s sprejemom takšnega zakona ne bomo nič bolj zaščitili naših interesov, potem vam moram povedati, da tudi s takšno sejo, kot ste jo nameravali speljati danes, ne bi naših interesov popolnoma nič bolj zaščitili. Zadovoljen sem, da se je odbor za okolje in prostor tega državnega zbora resno soočil s temi vprašanji in sprejel sklepe, ki bodo, če bodo potrjeni tudi v državnem zboru, kar si verjetno vsi želimo, da bi bili, imeli ustrezno težo v podpori prizadevanja vlade pri ustreznem urejanju tega vprašanja. Hvala lepa.
Gospod dr. Gantar, želite?
Predlagatelj, prosim.
Ja, prosim.
Sem se želel oglasiti ob tem, kar je bilo zdaj rečeno, ker se mi zdi, da se zadeve po nepotrebnem ideološko izostrujejo in zaostrujejo, da je bilo prav, da poskušamo ugotoviti, kaj je vlada naredila, kaj ni naredila, in meni še danes ni povsem jasno, kaj vse je naredila. Moram reči, da menim, da njeno ukrepanje ni bilo ustrezno, bom še pozneje o tem kaj govoril, verjetno med današnjo razpravo, vendarle dajmo reči to, da so to res projekti, ki so se začeli na formalnopravni, na formalni ravni v letih, ko prejšnje vlade ni bilo. Zato pa res ne morete obtoževati prejšnje vlade in ne vem, zakaj bi obtoževali in kakšen smisel ima to, da sklicujemo seje, za to ker v prejšnjem mandatu v zvezi s tem nismo kaj naredili. Jaz mislim, da takšni argumenti ne stojijo, da celo vam škodujejo, da zdaj, ko ste na oblasti, ko imate koalicijo, ko vladate, morate prevzeti odgovornost za vse dobro in tudi za vse slabo, da boste morali prevzeti odgovornost tudi za kakšno zgrešeno potezo, ki se kaže mogoče danes celo kot dobra, pa bo jutri slaba ali obratno. Da zahtevamo sejo, da bi vplivali na nekaj, na kar slovenska vlada nima vpliva, nasprotno, kolegi in kolegice, slovenska vlada ima tu vpliv. Če Slovenija, to sem večkrat poudaril, ne bi bila članica Evropske unije, bi se morala zanesti samo na mednarodnopravne konvencije, to so predvsem barcelonska in ESPO konvencija, in bi zadeve potekale na končni instanci pred sodiščem v Haagu in tako naprej. Slovenija in Italija v zvezi s temi zadevami delita isti pravni okvir, aquis communitair, na okoljskem področju je to res enoten okoljski pravni red in se neposredno in direktno, če ni implicran implementiral Sloveniji. Slovenija na to ima vpliv, če ga hoče imeti, zato se mora izjasniti, da želi imeti vpliv na način, kot to počenja, in zato mora na strokovni, politični ravni in diplomatski ravni, predvsem poudarjam diplomatsko raven, ker ta je po mojem zapostavljena, storiti vse, kar je potrebno! In naše prepričanje za to sejo izhaja prav iz tega, da Slovenija mora izkoristiti te instrumente in da ji nalagamo odgovornost za nekaj, kar se še ni zgodilo. Ne samo za nekaj, kar se še ni zgodilo, jaz tudi upam, za nekaj, kar se ne bo zgodilo. Ampak zgodilo se ne bo zato, če bomo mi, se pravi Slovenija, če bo italijanska javnost, prizadete občine, prebivalstvo, ribiči, turistična industrija okoli Gradeža reagirali in bodo povedali, da so takšni objekti, kot so locirani, s takšnim obsegom, neprimerni in bodo uporabili svoja legalna in druga pravna sredstva, da bo takšne projekte ali popolnoma odpovedali ali lokacijsko premestili ali zmanjšali vplive na okolje ali kakorkoli. Če pa verjamemo, da ni treba ukrepati ob tem, dokler se ne bo zgodilo, potem je seveda jasno, ta izredna seja preveč, vse je bilo preveč, kar smo naredili, počakajmo, da se zgodijo terminali in potem bomo ukrepali. Verjetno to ni v našem interesu. Tako da bi še enkrat poudaril, da opozicija ima v tem trenutku na razpolago vrsto drugih, bolj zanimivih tem, s katerim bi lahko povzročali težave vladi ali opozarjali ali predstavljali druga stališča, to tudi počenjamo. Tukaj dejansko pa gre za nekaj drugega. Gre za nekaj drugega, gre za vprašanje nekih res vitalnih interesov okolja in prebivalcev Slovenije, do katerih se moramo v veliki meri poenotiti. In mislim, da delni korak k poenotenju je bil v sklepu odbora za okolje in prostor sprejet. Vendar boste mene vsi skupaj zelo težko prepričali, da trditev, da presoja vplivov na okolje v Italiji se še ni začela. Da je za to proces legitimizacije ustrezen in da pravzaprav se presoja vpliva na okolje ni začela zato, ker mi nismo vključeni vanjo. Ponovno prosim vlado, da premisli to stališče. In to stališče je neustrezno in o tem bomo verjetno danes lahko še kaj povedali. Hvala.
Gospod Aurelio Juri, imate repliko.
Repliko na kolega Černača. Glejte, jaz sem med tistimi, ki je glasoval ne samo proti razglasitvi ekološke cone, ampak tudi ribolovnih pasov. Kar sem takrat rekel in opozoril, da je šlo instrumentalno za to, da se [[....]]
[[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Besedo ima predlagatelj, ne pa SD, gospod predsedujoči.
Kot predlagatelj, predsedujoči. Razglasitev tiste cone, jaz nisem hotel zgodbe povezovati z današnjo sejo, je bila inštrumentalna. Dokazovanja pri Hrvaški, da mi obvladujemo nek prostor v severnem Jadranu, ki ga dejansko ne obvladujemo, ker zaenkrat meja ni določena s Hrvaško, in še danes čakam, da mi bo sporočeno, da naš ribiški oziroma ekološki inšpektor pluje v tisto cono. In bi danes sklicali sejo tudi, ko ne bi imeli ekološke cone, to nima veze, kajti Italija je do sedaj s svojim ravnanjem kršila evropske direktive in mednarodne konvencije. In če bi imeli ekološko cono ali ne, terminal, ki bi tam nastal, bi nas moral skrbeti in bi morali mi na to odreagirati. Tako je vse neutemeljeno povezovanje te zgodbe s takratno razglasitvijo. Sicer se v italijanščini reče "piove governo ladro", kar pomeni "dežuje, vlada je lopov", da vemo točen pomem tega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Černač, želite.
Hvala za to pojasnilo, ampak jaz, ko sem pozicija, si nisem upal tega direktno povedati, da ne bom
Obtožen, da govorim sovražno ali nestrpno v tem državnem zboru. Hotel sem pa povedati tole glede gospoda Gantarja.
Repliko na kaj?
Na gospoda Gantarja.
Izvolite.
Hotel sem povedati, da sem ravno o tem govoril, kar je on povedal, izhajal pa sem pri tem iz sklepov, ki ste jih predlagali. Vi ste predlagali [[...]]
Oprostite prosim, gospod Černač, da vas prekinjam. Prosim, če mi lahko daste mir, da vodim sejo. Gospod Gantar je govoril v imenu predlagateljev, gospod Černač ima repliko in se je javil. Imate besedo.
Hvala lepa. Torej ravno o tem sem govoril, pri tem sem pa jaz izhajal iz sklepov, ki ste jih predlagatelji predlagali, in v teh sklepih je glavna intonacija, glavni poudarek na tem, kako do sedaj vlada ni ustrezno reagirala oziroma je reagirala prepozno, posamezna ministrstva se niso odzvala dovolj ostro, kar ni res. Ni res. Mi danes poslušamo o tem, da ta odziv je bil v skladu z normami, ki veljajo na tem nivoju, in moje mnenje je, da današnje zasedanje ni namenjeno temu, da bi govorili o teh stvareh, pač pa temu, da bomo sprejeli sklepe, ki bodo vsemu tistemu, kar je bilo narejeno doslej, pomagali k uresničitvi. Č bomo tukaj sedeli samo zaradi tega, da sprejmemo nekaj na pobudo nekoga, ne pa s ciljem, da se gradnja terminalov spravi v druge okvire, potem ta namen ni bil pravi, in o tem sem govoril. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ljubo Germič. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegi in kolegice! Sam sem kot podpisnik zahteve za današnjo sejo vesel, da bomo in da razpravljamo o tej vsebini, kajti z vstopom v Evropsko unijo smo postali sestavni del 25-terice in s tem smo prevzeli tudi soodgovornost za kreiranje in izvajanje določenih politik. Strinjam se, da se na področju energetskih politik v zadnjem obdobju z Evropsko unijo dogajajo zelo pomembne vsebinske in konkretne zadeve in se iščejo rešitve, pri katerih prav gotovo participira tudi Slovenija. Zato se mi zdi zelo pomembno, ko govorimo o teh vprašanjih, da ima vlada pravzaprav načelno podporo vseh političnih struktur oziroma najširše slovenske javnosti za svoje ravnanje. Danes je bilo tu slišati v obrazložitvi dveh ministrov s strani vlade dve pravzaprav dopolnilni vsebini. Najprej bi komentiral vsebino, ki jo je predstavil zunanji minister dr. Rupel, ki pravzaprav potrjuje moj uvod. Torej gre za načrtovanje energetske politike v okviru Evropske unije in Slovenija naj pri tem igra aktivno vlogo, jo želi igrati in pri tem ne more stati ob strani. Hkrati bi ob tem želel povedati, da minister govori tudi o tem, da evropski dokumenti že iz leta 2003 govorijo o tem, da se bodo določeni energetski objekti gradili tudi v severnem Jadranu, torej govori o dveh plinskih terminalih v severnem Jadranu. Mislim, da je to vedenje že dovolj samo po sebi, da bi vlada morala biti izredno pozorna do tega vprašanja, kajti severni Jadran v najširšem smislu obsega teritorij, ki je za Slovenijo izredno pomemben. In zakaj je bilo s strani opozicije predloženo besedilo za sklic te seje? Iz preprostega razloga, kajti mediji in opozicija so pravzaprav diktirali tempo ravnanja vlade v odnosu do, po mojem mnenju, prijateljske sosede, partnerja v iskanju skupnih rešitev, to je od Republike Italije, pri iskanju rešitve za lokacijsko umestitev dveh plinskih terminalov, o katerih je danes tudi beseda. Vrsta dogodkov se je dogajala nekako v zadnjih dveh mesecih in tudi vlada je nekako dozirala tempo v teh dejavnostih, čeprav po moji oceni tudi ne dovolj hitro, kajti bilo je danes tudi že rečeno, da vlada reagira korektno in časovno ustrezno. Tu bi opozoril, da so bila obvestila iz medijev posredovana 17. februarja, pri čemer naše veleposlaništvo v Italiji opravi pogovor s pristojnimi na ministrstvu za proizvodne dejavnosti šele 16. marca. In da se dogajajo pisma ministra za okolje in prostor in da pride do oblikovanja medresorske komisije šele 6. aprila. To so časovne dimenzije, vsaj na nekaterih točkah, o katerih danes govorimo, ko razpravljamo o odzivnih časih vlade. Seveda pa se nikakor ne moremo strinjati s tem, kar je v intervjuju za TV Slovenija v okviru Odmevov podajal zunanji minister dr. Rupel - jaz obžalujem, da ga danes ni tukaj -, kjer je rekel, da se mu zdi, da je nekako čudaško govoriti o tem, kar naj bi se zgodilo. In da vlada ne more biti odgovorna za to, kar se naj bi zgodilo, da je pa to dvakrat čudaško. Seveda se s tem nikakor ne morem strinjati, zato še enkrat poudarjam, da podpiram to današnjo razpravo, kjer moramo osvetliti vse pozitivne in negativne elemente okrog načrtovanja dveh plinskih terminalov v Tržaškem zalivu. Tu nikakor ne delim mnenja tako zunanjega ministrstva kot nekaterih razpravljavcev pred mano, da gre za ustvarjanje neke panike. Gre za razpravo o tem, da je v severnem Jadranu možno v prihodnje govoriti ali realno pričakovati, da bosta tam zgrajena dva plinska terminala. Razprava v parlamentu, da iz najrazličnejših vidikov osvetlimo, ali vlada sledi strategiji gospodarskega razvoja Slovenije, kjer ima pravzaprav v izhodišču temeljno načelo trajnostnega razvoja, ki v enakovrednosti obravnava 3 segmente; ekonomskega, socialnega in okoljevarstvenega. Seveda tukaj je to zelo pomembno vprašanje, kajti nikakor ne morem danes sprejeti teze, ko nam nekateri poslanci govorijo, da seveda ne želimo imeti ustrezne energetske preskrbe. Vsi si to želimo, ampak vprašanje je, ali želimo žrtvovati eno dobrino na račun druge. Po mojem moramo iskati tukaj najboljše rešitve in seveda najboljše rešitve so tiste, ki imajo čim širši konsenz, so podkrepljene s strokovnimi mnenji in so partnersko med različnimi državami na podlagi tudi mednarodnih izkušenj nekako soglasno vpeljane. Tukaj seveda nikakor ne morem sprejeti vseh argumentov, kako je bila z italijanske strani v času, ki je bil predvolilni, in povolilni čas je pravzaprav mrtev čas, kar se tiče pogovorov. To na eni strani slišimo kot eden argument, na drugi strani slišimo drug argument, da se dr. Rupel pogovarja s predsednikom pokrajine Furlanije-Julijske krajine, in je to drugi problem, ker pa Slovenija nima pokrajin in tukaj nismo sogovorniki. Tukaj pa potem ustvarjamo dileme, ali vlada ve več, kot želi povedati. Kajti če je v Evropski uniji energetski problem, je zagotavljanje preskrbe z energijo jasen. Ali od leta 2003 niso podatki vedeni glede na to, da govorimo o severnem Jadranu kot tistem, o katerem bo tekla beseda tudi v prihodnje? Ali želi vlada peljati te postopke transparentno, po mojem je to nujno in ključno? Če smo v okarakterizirani, da prejudicirano to na čudaški način, postane za mene to še dvakrat bolj utemeljeno, ne čudaško, ampak dvakrat bolj utemeljeno. Ko sem prebiral vse te dokumente, izjemno veliko jih je, sem seveda poskušal najti tudi mednarodne primerjave za objekte, ki jih tukaj predstavljamo, in govorimo o tem, da gre v svetovnem merilu že za izjemne posege v okolje, kajti kapacitete same po sebi govorijo tem. Izvedbe terminalov same po sebi govorijo o tem in temu dodamo še vsa opozorila, ki jih je naredila medresorska komisija z eksperti v zelo kratkem času, za kar jim gre priznanje in na kar je opozarjal tudi minister Podobnik. Treba se je tudi vprašati, kakšen je interes na drugi strani. In ta interes, ki postavlja okoljevarstveno vprašanje kot eno izredno pomembno, je treba postaviti tudi v luči, da je tukaj zadaj tudi ekonomski interes. Vodstvo te pokrajine ima samo nek ekonomski vložek v podjetjih, ki imajo tudi tukaj nek ekonomski interes za zagotavljanje izvedbe tega plinskega terminala. To je treba imeti v vidu. Ko pa govorimo o presoji vplivov na okolje, je treba vedeti, da je slovenska stran naredila analizo tega na podlagi dokumentov, ki jih je v okviru netehnične ali tehnične dokumentacije prejela z italijanske strani. S strani ministra Podobnika je bilo opozorjeno, da s temi podatki nismo zadovoljni, torej govorimo o stvareh, za katere nam manjkajo podatki. Želimo dobiti dodatne verodostojne podatke. Želimo dobiti verodostojne podatke za oba terminala, tako za plinskega v Tržaškem zalivu na morju, tako imenovan "offshore", in tistega na kopnem, "inshore" terminal. Bojim se, tudi s strani izjav ministra Rupla, še enkrat bom prebral njegovo izjavo iz Odmevov, ki govori o terminalu na morju. Tukaj se postavlja vprašanje, ali je terminal na morju postavljen v drugačno luč ob slovenski obravnavi kot terminal na kopnem. Mislim, da govorimo enakovredno o obeh vrstah terminalov, ali tega v morju, ali tega na kopnem. Ko govorimo o analizi čezmejnih vplivov na okolje, jaz sem vesel, dr. Podobnik, da jih danes branite, čeprav je bilo možno zaslediti pri poslancih, da je tukaj veliko odprtih vprašanj, ki niso relevantna. Mislim, da je treba povedati, da govorimo o polzaprtem Tržaškem zalivu, da govorimo o zelo plitvem morju, da govorimo o področju, ki je z vsem dosedanjim razvojem v tem predelu zelo obremenjujoče. Ko iščemo odgovore za čezmejne presoje vplivov na okolje, je potrebno tukaj imeti partnerski odnos s sosednjo Republiko Italijo. Tukaj ne sme biti predstavljeno slovenski javnosti, da gre za prikrivanje določenih podatkov. Vesel sem, da vztrajate, da dobimo dodatne podatke, na osnovi katerih bomo naredili relevantno presojo. Kajti iz te študije jasno govori, da je pomanjkljivost velika, da se nekaterih problemov sploh ne dotika. Če se pa dotika določenih primerov, se jih dotika pravzaprav v zelo majhni obliki. Nikjer ni neke pesimistične variante, nikjer ni kombinacije učinkov, torej nikjer ni veriženja nekih dogodkov, ki bi se lahko dogajali. In tukaj je veliko vprašanj, ki se tičejo ravno tega področja, vprašanje mulja, torej eksploatacije vode, kloriranja preostanka klora, jaz ne bi vseh našteval glede na to, da je bilo tukaj danes že veliko opozorjeno. Jaz bi opozoril še na en element, ki ga pa nikjer nisem zasledil. Govorimo o utekočinjenem zemeljskem plinu, 90% in več je to metan. Jaz govorim tudi o tem, če prihaja do izpustov, bodo ti izpusti, če ne govorimo o požaru ali o eksploziji kot ponoru tega izpusta, govorimo o tem v kombinaciji s kjotskim protokolom. Slovenija je prevzela obvezo, da bo do leta 2012 znižala za 8% svoje obremenitve glede na referenčno leto. Mi smo tukaj zdaj v nasprotni smeri in, minister, vas čaka zelo intenzivno delo, ko boste morali tukaj narediti strategijo, na kakšen način bomo izpolnili ta kriterij. In tukaj bi vas jaz opozoril na to, da je metan z vidika bilance toplogrednih plinov v primerjavi s CO2 24-krat z višjim potencialom, torej 24-krat. Ko pa govorimo o količinah tega plina, bi bilo potrebno opozoriti, da govorimo o 8 milijardah kubičnih metrov in da govorimo o 8 milijonih ton. Sedaj si pa postavljate paralelo v okviru emisij Šoštanj pa cela poraba naftnih derivatov in si boste lahko izračunali, v kakšen odnosu sta ta dva parametra. Jaz te razprave nikjer nisem zasledil, jaz jo samo tukaj izpostavljam kot mogoče eden izmed pomembnih vidikov, ki ga bo treba tudi upoštevati. Jaz ne govorim o drugih elementih, ki tukaj so, jaz ne bi podcenjeval absorbiranih težkih kovin na mulju na dnu. Mi smo na reki Dravi delali vrsto analiz, ki smo jih opravljali, ker na Dravi opazujemo efekt zamuljavanja vseh stranskih rokavov, kakšen vpliv bodo imeli recimo ti mulji na življenje v reki Dravi, in smo bili zelo presenečeni, ko smo govorili o absorbcijskih sposobnostih teh muljev in ko smo govorili ne samo o živem srebru kajti ko govorimo o živem srebru vemo, da je tukaj vezan celo svinec, karmij, da ne govorimo o drugih težkih kovinah, ki jih tudi tukaj ni, so nekje navedene, ampak v analizi jih pa tukaj ni. Seveda si želim, da bi v tej razpravi ugotovili to, da italijanska stran, ki v svojem izhodišču ocenjuje, da čezmejnih vplivov na okolje ni. In če imamo v izhodišču takšen partnerski odnos, po mojem to ni pravo izhodišče. In na to se bo morala intenzivno odzvati država Slovenija in tukaj ne gre ne za prestiž ne za zavajanje ne za karkoli drugega. Ampak govorimo o tem, če bo prišlo do te izgradnje, bo seveda Slovenija lahko imela tukaj nepopravljive posledice v okviru svoje strategije razvoja, da govorimo o tem, da bodo zelo prizadeti naši vitalni razvojni potenciali tega področja. In da seveda želimo tukaj sooblikovati partnerski odnos vplivov na okolje, ki že zaradi bližine govori, da so čezmejni. Kajti zelo težko je pričakovati, da bo ta enormni pretok morske vode učinkoval tako, da bo mulj, če bi se dvignil z morskega dna, ne posegal tudi čez mejo na morju. Še enkrat bi pa želel opozoriti, da je v ukrepih potrebno obravnavati oba terminala popolnoma enakovredno. Torej ne bi si želel, da bi imeli občutek, če zavrnemo plinski terminal v morju, da pa nekako je lahko pot za plinski terminal na kopnem tista pot, ki je že vnaprej v soglasju s stališči Republike Slovenije. Zato se mi zdi, da je danes, ko razpravljamo o teh vprašanjih v državnem zboru, prava pot, da bomo našli konsenz pri ravnanju vlade Republike Slovenije, ki bo imela močno politično podporo pri svojih ravnanjih, da bo se odzivala tako, za kar po naši oceni in po moji osebno ni bilo storjeno v zadnjem obdobju, da bo Republika Slovenija iskala skupne rešitve za energetska vprašanja znotraj Evropske unije, za svoja energetska vprašanja, in da pri tem sledi trajnostnemu razvoju kot temeljnemu konceptu razvoja v Republiki Sloveniji in da bomo tukaj skupaj, brez občutka valjenja krivde iz enega na drugega, kdo poskuša ustvarjati paniko, ali nekdo vidi v tem razloge, da je razprava že sama po sebi nepotrebna, zato se mi zdi, da je v podporo ravnanju v bodoče potrebno sprejeti tudi sklepe, ki smo jih kot predlagatelji predlagali. Hvala lepa.
Gospod minister, želite besedo? Prosim.
Hvala lepa. Rad bi odgovoril na nekatera vprašanja poslancev, gospoda Germiča oziroma bi ugotovil, da pravzaprav vse, kar ste predlagali, je vlada storila oziroma imam konkretno vprašanje, ali mi lahko kdorkoli tukaj v dvorani pove, kateri procesni postopek v okviru ESPO konvencije vlada ni uveljavila. Ali imate kakšen konkreten predlog? Mi smo čez vikend preštudirali vse veljavne postopke v okviru ESPO konvencije, ki potekajo, in lahko samo ugotovim skupaj z vami, da smo vse postopke v okviru dogovorjene procedure uveljavljali. Če imate kakšen predlog, govorim za ESPO konvencijo, potem prosim, da predlagajte, tudi v vaših sklepih niste predlagali nobene dodatne rešitve, nobenega dodatnega predloga. Bi rad povedal še eno zelo pomembno izkušnjo, ki smo jo pridobili, ko smo študirali primere dobrih praks. Ko smo analizirali in smo primerjali projekte aprilskih terminalov in smo gledali, ali je kje kakšen primer, kjer bi se lahko postopek, kot vi pravite, ustavil, ustavil postopek. In smo potem ugotovili naslednje - da sta se pogodbenici večinoma vedno poskušali sporazumeti o znatnem čezmejnem vplivu in o izpeljavi postopkov. To je ključno vprašanje. Ugotovili smo, da tam, kjer je šlo za okoljsko zelo ozaveščene družbe, tam je vedno samoiniciativno obveščala tista država, ki je nek poseg načrtovala; Italija nas ni obvestila. Vlada ni odgovorna, če te sosednja država ne obvesti. Tu je bilo verjetno tudi govora o tistem čudaštvu, da si odgovoren za to, kar mora nekdo drug storiti. Torej, če te nekdo ne obvesti, pač nisi ti za to odgovoren. So pa tudi primeri, ko pa lahko na podlagi 3. člena te konvencije zahteva to obveščanje pogodbenica, na katero je bil znaten vpliv. In to smo prav tako storili. In sedaj bi rekel še naslednje. Šlo je za vprašanje, kako smo ravnali v okviru komunikacije s pristojnimi ministri. Kot zanimivost povem - pa to ni ključno, ker smo rekli, da ne gre za prestiž -, vseh predlaganih 14 sklepov, ki jih je vlada sprejela na zadnji seji, je bilo predlaganih na predlog medresorske skupine in potem na moj formalen predlog nekaj dni prej, preden je bila vložena zahteva za izredno sejo. To pomeni, da je vlada imela svojo dinamiko ne glede na legitimen pritisk s strani opozicije. In to pomeni, da je ravnala zelo odgovorno, dosledno, poznavajoč taktiko in sam postopek v okviru konvencij in drugih mednarodnih postopkov. Tu imam tudi pismo, ki je šlo po zadnji seji vlade novemu ministru za okolje. Pismo je relativno dolgo, je vsebinsko zelo dobro pripravljeno in ima v samem procesnem postopku zelo pomembno veljavo. Pismo v enem od odstavkov pravi: "Da ne bi prišlo do neljubih zapletov, zlasti pri spoštovanju rokov za sodelovanje Republike Slovenije v postopkih presoje vplivov, bi ob tej priložnosti rad še enkrat zaprosil italijansko stran, da nam pošlje dopolnjeno in celovito dokumentacijo, na podlagi katere se bo Slovenija v skladu z mednarodnim in evropskim pravom celovito vključila v vse postopke presoje vplivov na okolje." Torej, to se je zgodilo že tretjič v tem postopku. Sedaj pa samo še vprašanje, ki je vezano na to, kako smo uveljavili evropske postopke oziroma na kakšen način smo vstopili v ta postopek ob dejstvu, da smo članica Evropske unije. Morda tu gre za nesporazum in dovolite, da vam pojasnim. Evropsko pravo zavezuje države članice, da v svoj pravni red uzakonijo skupne okoljske standarde. Med njih sodi tudi, na primer, regionalno načrtovanje. Država članica je zato odgovorna Komisiji in tudi drugim državam članicam Evropske unije. Ko pa gre za čezmejno sodelovanje, pa tudi po pravu Evropske unije še vedno veljajo principi mednarodnega sodelovanja. Tu pa je potreben in možen samo dogovor. Tudi zato smo predlagali formalno, v pismu oblikovanje posebnega protokola, da bi se tak dogovor dosegel. In še nekaj, Evropska komisija pa bdi nad izpolnjevanjem standardov. In ko je bilo rečeno, da nismo uporabili dejstva, da smo člani Evropske unije, to ne drži. Tudi iz kronologije je jasno razvidno, prvič, da smo že obvestili Evropsko komisijo, da sem pismo, ki sem ga poslal svojemu italijanskemu kolegu, v vednost poslal tudi komisarju, ki je za to pristojen. In ne nazadnje, da smo tudi uporabili nekatere druge povezave in stike, ki jih imamo v okviru naše misije v Bruslju. Hvala lepa.
Besedo ima gospod dr. Gantar v imenu predlagatelja.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister Podobnik je postavil vprašanje, naj mu nekdo pove, sklicujoč se na konvencijo ESPO, o čezmejni presoji vplivov na okolje, katerih postopkov pravzaprav, v katerem postopku so opustili oziroma česa niso storili po tej konvenciji. Ali jim lahko v zvezi s tem kaj očitamo, če pa prav računamo. Zelo enostavno, gospod minister, po mojem najboljšem vedenju niste sprožili še nobenega postopka proti konvenciji, zato tudi ni mogoče presojati, ali ste kaj prav storili ali ne. Instrumentov konvencije sploh še niste mobilizirali. Recimo, konvencija določa v 3. členu 7. odstavka, "če je potencialno prizadeta država o posegu ni bila obveščena in meni, da bi lahko šlo za negativni čezmejni vpliv in se o tem ne more sporazumeti itn., "lahko zaprosi posebno preiskovalo komisijo za mnenje o verjetnosti škodljivih čezmejnih vplivov na okolje." Torej res je, mi vam ne moremo očitati, da ste kaj narobe uporabili, preprosto zato, ker konvencije ESPO še sploh niste uporabili. Hvala.
Gospod državni sekretar ima besedo.
Najlepša hvala. Spoštovani! Poglejte, v okviru ESPO konvencije in v okviru evropskega prava, ki ureja to področje, obstaja več instrumentov, ki lahko sledijo drug drugemu. Ena od nalog, tudi medresorske delovne skupine, je bila tudi ta, da preučimo procesni položaj, v katerem se nahajamo, in na podlagi procesnega položaja, v katerem smo, predlagamo vladi sklepe. Medtem pa medresorska delovna skupina ni bila za to ustanovljena, da bi namesto ministrstev delala in so pristojni ministri že, ne glede na sklepe medresorske skupine, tudi sami ukrepali. Pismo ministra za okolje in prostor že iz 5. aprila se jasno poslužuje instrumenta ESPO konvencije glede na pravico, ki jih daje ta konvencija, da si obveščen, kot prvič. Drugič, poslužuje se instrumenta ESPO konvencije, v kolikor je povzeta ESPO konvencija v obe direktivi, ki urejata tako strateško presojo vplivov na okolje kot projektno presojo vplivov na okolje, ker izrecno predvidevam - dogovor o tem, kako državi skupaj presojata čezmejne vplive na okolje. Drugo, naslednji korak, ki je bil prav tako predlagan vladi in je vlada s svojimi sklepi na prejšnji seji ga tudi uveljavila in to je opozorilo v skladu z diplomatsko prakso, da Republika Slovenija šteje, da ni bila pravočasno in na primeren način obveščena po ESPO konvenciji, po direktivah in po drugih dokumentih, kot smo že govorili danes, tako glede varnosti plovbe kot glede SEVESO direktive oziroma ostalih dokumentov, ki govorijo o varnosti objektov. Skratka, vsi koraki so bili sproženi v kombinaciji med ESPO konvencijo in direktivo. Kot vsi vemo, je tako ESPO konvencija kot obe direktivi tvorita skupaj acquis. In ESPO konvencija je širša, ima svoje članice tudi izven kroga evropskih držav, medtem ko direktiva strožje izvaja oziroma normira določena vprašanja v zvezi s tem. Ko pa gre za procesno sodelovanje, čezmejno sodelovanje, se pa večinoma sklicuje na ESPO konvencijo. Tako da vsi koraki doslej za zavarovanje našega položaja so bili storjeni na podlagi teh določil pravnega reda. Seveda pa, v kolikor dogovor ni mogoč, imamo določeno prakso, o kateri je že minister govoril, kdaj, pod kakšnimi pogoji se šteje, da do dogovora ne more priti, na kakšen način ugotovita stranki, da do tega ne pride, in tako naprej. Sedaj smo z zadnjim pismom jasno ponovno povzeli vso dosedanjo kronologijo komunikacij. Vsak od teh dokumentov ima svojo procesno težo in na podlagi tega, glede na odziv, ki ga bomo nedvoumno dobili, lahko ukrepamo v odvisnosti od tega odziva. Skratka, vse poti so odprte, nobene priložnosti po mednarodnem pravu nismo zamudili in ni nobenega razloga, da bi že sedaj v tej fazi sprožili postopek imenovanja komisije zaradi spora v zvezi s tem. Ker je že vlada s tem, ko je ugotovila, da ni bila pravočasno in pravilno obveščena, naredila korak dlje po pravilih tega prava. Najlepša hvala.
Besedo ima gospod Mihael Prevc. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Sam se ne mislim spustiti v polemiko o vsebini današnje problematike, ki se je pravkar odvijala, pač pa bi rad nekaj besed rekel okrog smisla današnje izredne seje, pa ne nazadnje tudi okrog teh sklepov, ki jih imamo pred sabo. Moram reči, da sem ob napovedi današnje izredne seje bil nekoliko skeptičen, predvsem zaradi tega, ker me je bilo nekoliko strah, da se pravzaprav tako pomembna seja, ki govori o tako pomembni zadevi, da takšna seja lahko postane sama sebi namen, da se ne nazadnje lahko izrodi tudi v poceni nabiranje političnih točk. Vendar moram reči, da je, ko danes poslušam to razpravo, pravzaprav ta strah odveč. Lahko rečem, da gre današnja izredna seja v pravo smer. Še najbolj me pa veseli dejstvo, da imamo pred sabo sklepe, ki so zelo pomembni in jih bom z veseljem potrdil. Ne nazadnje tudi dejstvo, da je v teh sklepih tudi mnogo predlogov s strani opozicije, s strani predlagateljev in pravzaprav je to tisto pri reševanju te problematike najpomembnejše. Lahko se vrstijo očitki vladi, da ni dovolj naredila pri reševanju te problematike, da ni dovolj hitro odreagirala na načrtovano gradnjo terminalov v Tržaškem zalivu. Sam osebno se s tem ne strinjam, trdim, da je vlada pri vseh teh postopkih reagirala predvsem modro, ne zaletavo. Prej sem slišal od enega od govornikov s strani predlagatelja, da moramo z Italijo pri reševanju te problematike vzpostaviti partnerski odnos in partnerski odnos bomo pri rešitvi tega problema, ki ni majhen - ker vemo, da načrtovana gradnja plinskega terminala bo vsekakor, to je ugotovila tudi stroka, imela čezmejni vpliv, - in da pri tem dosežemo nek konsenz. In mislim, da smo na pravi poti. Konsenz, čim širši konsenz vseh političnih strank, ki bodo podkovani s strokovnimi mnenji. Tako apeliram ob tej priložnosti na vse poslance, da vendarle te sklepe sprejmemo in s tem damo vedeti, da se je v to polemiko aktivno vključil tudi državni zbor, da nam, poslancem ni vseeno, še zdaleč ni vseeno, kaj se bo zgodilo z načrtovano gradnjo plinskih terminalov, in tako kot je bilo danes že rečeno, nič ne bomo dosegli danes, če se bomo šli in zadeve peljali v to smer, da bomo izvrševali tu neko ideološko zaostrenost in mogoče tudi iskali nekega krivca. Krivca tu ni, kajti terminalov v Tržaškem zalivu še ni in jaz mislim, da pravzaprav v tem trenutku imamo še vse v svojih rokah, da ima vlada še vse v svojih rokah, da vlada to situacijo zelo dobro obvlada in prepričan sem, da ne nazadnje, da bo vlada na tem področju naredila vse in zaščitila interese Slovenije. In ne nazadnje, Slovenijo zaščitila tudi pred vplivi, ki so lahko zelo nevarni za gradnjo tega terminala za našo Slovenijo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Bojan Kontič. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Dejstvo je, kar se ugotavlja že v teh predhodnih razpravah, da terminalov ni v zalivu. Seveda jih ni in prav je, da jih ni, in tudi ta seja parlamenta naj bi izzvenela ravno v ta namen: da teh terminalov tu v naši neposredni bližini ne bi bilo. Zgodovina tega prostora nas na žalost uči, da je s sosedi najtežje, jih pa zelo težko izbiraš, so neke vrste danost, zato je torej poziv k sodelovanj in samo sodelovanje nujno tudi v obliki partnerstva s sosedi, kot je bilo tu že omenjeno. Sam to sejo, kot sem že dejal, ne smatram zgolj kot kritiko dela sedanje vlade, čeprav pa tudi sam ocenjujem njeno aktivnost kot neustrezno, prepočasno in premedlo. Tu izgovori, o tem, da je čas volitev neprimeren, ne zdržijo neke resne presoje, kajti tu gre za reakcijo, ki je posledica akcije na italijanski strani. Je pa hkrati res, da se z menjavo vlad velikokrat menja tudi zunanja politika, tudi ministri seveda za razliko od naše države Slovenije, ko se vladne stranke menjajo, zunanji minister pa ostaja običajno isti. Ne gre tudi za to, kar je bilo hote ali nehote posredovano na naš naslov in naj bi izviralo iz naših namer, da je potrebno našim sosedom ali komurkoli drugemu groziti, omenjena je bila letalonosilka in ugotovitev, da je nimamo. Res je, nimamo, imeli smo pa pred dnevi vlak, označen z logotipom ene izmed strank, pa ne bi bilo nič čudnega, če bi še letalo nosilko najeli in jo pobarvali. Varnost v hierarhiji - gospod Jerovšek, prosim, če se izklopite za trenutek - tudi s tem se strinjam, da je skoraj ves čas na "off" - varnost je v hierarhiji vrednot zelo visoko, če ne že v samem vrhu. Opozarjanje na nevarnost terorizma tudi ni povsem odveč. Kolegice in kolegi so me seznanili z izkušnjami morda leta 1973, ko so goreli naftni terminali v dolini pri Trstu in so lahko to zgodbo oziroma ta dogodek tudi opazovali in ni bilo takrat enostavno in še manj enostavno bi bilo, če bi se to v prihodnosti ponovilo, možnosti za to pa vsekakor so. Pomen ekologije v povezavi z turizmom. Izkušnje Šaleške doline, od koder prihajam, so, da je zelo težko takrat, ko najprej ljudje dobijo informacijo, da je posamezno okolje ekološko ogroženo, da je degradirano, potem tudi z ukrepi, ki so prispevali k temu, da temu ni več tako, zelo težko prepričaš javnost, zelo težko prepričaš potencialne turiste, da se odločijo za obisk tega prostora. Sicer se potem kasneje radi vračajo v ta prostor, ampak to informacijo, da je okolje primerno za turizem - turizem pa postaja tudi v Sloveniji ena izmed gospodarskih panog ena izmed najpomembnejših gospodarskih panog - , za to je potrebno veliko sredstev, truda in prav je, da se upremo temu, da bo naš prostor označen kot ekološko vprašljiv zaradi vplivov s tega področja, torej tam, kjer bi ti terminali lahko stali. Pravijo tudi, da to naj ne bi bil nacionalni problem, da se v Italiji zanesljivo parlament s tem ne bi ukvarjal, seveda je pa bistvena razlika. Nekaj 1000 kilometrov obale imajo Italijani, mi jo imamo nekaj 10 kilometrov in za nas to vsekakor je nacionalnega pomena in tudi ta razprava zasluži svoje mesto v državnem zboru. Ko govorimo o sklepih, naj povem, da bom vse sklepe, razen prvega, ki z odliko ocenjuje dosedanje delovanje vlade, podprl. Pri prvem imam pa resne zadržke. Prepričan sem, da bo ta seja izzvenela v prid vsem prizadevanjem za to, da ohranimo ekološko nesporno področje tam, ki bi ga ta poseg dejansko omejil. Naj povem, da smo vsi, verjetno poslanke in poslanci, tudi vlada, ministrstva, prejeli izjavo civilne iniciative Kras in njihova zahteva, da Republika Slovenija sama sproži postopke za strateško presojo prihodnje rabe severnega Jadrana, v kateri se bodo soočile različne razvojne vizije, vključno s to gradnjo plinskih terminalov, pri tem povabiti k izdelavi presoje tudi Republiko Italijo in Hrvaško. Prav je, da smo mi na potezi, in prav je, da storimo vse, da do te gradnje ne bi prišlo.
Besedo ima gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni. Lahko se strinjam s sklicem izredne seje, delim tudi zaskrbljenost večine govornikov pred menoj glede problematike plinskih terminalov, lahko se tudi strinjam, da je problematika tako pomembna, da je za to potreben sklic izredne seje. Vsekakor pa se ne strinjam z argumenti, ki so vzrok za sklic izredne seje, to je neustrezno in nepravočasno reagiranje vlade v tem primeru, kajti vzrok za sklic je lahko samo problematika kot taka. Tudi na odboru je bilo veliko teh pomislekov, ki so jih sklicatelji pripravili, dejansko ovrženih in sprejetih precej sklepov v velikem konsenzu, ki tudi dokazujejo to usklajenost odbora. Mislim, da sto ti sklepi povzeti za sklepe, ki jih bo državni zbor, upam da, sprejel. O nepravočasnosti in neustreznosti reagiranja vlade mislim, da ni govora, kar demantira tudi poročilo, ki je bilo predstavljeno na odboru in kjer je razvidna vsa korespondenca, ki je tekla na to tematiko. Lahko se tudi čudim določenim govornikom s strani predlagateljev, ki nekaj časa govorijo o tem, da je Slovenija kot članica EU tista, ki naj uporablja pravni okvir EU in vse njene konvencije, in mislim, da je vlada tudi pravilno reagirala. Po drugi strani pa govori o tem, da se je treba odzivati na časopisne članke in na ta način ustvarjati nek postopek, ki sigurno ni v duhu pravnega reda EU. Moje mnenje je, da je vlada do sedaj ustrezno zaščitila naše interese in da jih bo v skladu s konvencijami in okvirom, ki ga EU predpisuje v takih primerih, lahko zaščitila tudi naprej.
Besedo ima dr. Matej Lahovnik. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci. Jaz sem danes po eni strani vesel tega, da vsi nasprotujemo izgradnji plinskih terminalov, ti so nedvomno zelo škodljivi, posebej za tako zaprta morja, kot je Jadransko morje. Ampak, danes govorimo tukaj tudi o odzivanju vlade na probleme, s katerimi se soočamo. Nekateri ste govorili o tem, da je ta izredna seja nepomembna, ko pa gledamo, kakšno je dejansko stanje, vidimo, da na ministrstvu za okolje in prostor vprašajo malo na italijansko ambasado in jim rečejo, da je to še vse skupaj v fazi podjetniške ideje, enako pove minister Dimitrij Rupel, ki mimogrede, to je ta minister za zunanje zadeve, ki je večni minister, pravi nekako tako, pravi: "Kolikor jaz vem, mislim, da bo ta projekt v zvezi s plinskimi terminali, predvsem tisti na morju, komajda uresničen." Kakšen stavek pa je to, vas vprašam - ali bo ali pa ne bo? In kakšna je sploh vloga ministra za zunanje zadeve? Minister za zunanje zadeve se pogovarja, ne z italijansko zvezno vlado, pogovarja se z Ricardom Illyjem, predsednikom deželne vlade, ki je hkrati 10% vlagateljica v mešano italijansko-špansko podjetje, ki naj bi gradilo morski terminal. Danes ministra Rupla ni tukaj, je šel v Rusijo, ki je, mimogrede, največji svetovni izvoznik zemeljskega plina in skratka je povsem jasno, kaj so njegove prioritete. Tako da govoriti tukaj o tem, da je ta izredna seja nepotrebna, je predvsem neresno in lahkomiselno. Kar se tiče nekaterih drugih izjav. Poglejmo, kaj je rekel gospod zunanji minister za TV Slovenija. Človek sploh ne more verjeti. "Zelo mogoče se celo lahko zgodi, da ne bo ta projekt, ampak nek drug projekt, ki ne bo na morju, ampak bo nekje na kopnem in bomo navsezadnje presenečeni, da je bilo veliko hrupa za nič." Iz tega je sklepati, da očitno ve veliko več, kot je pripravljen pojasniti slovenski javnosti. Je to zato, ker se pogovarja z nekom, ki je hkrati 10% vlagatelj v mešano podjetje, ki gradi te morske terminale, namesto da bi se pogajal s pristojno osebo na drugi strani z vlado v Rimu, z zvezno vlado, ki mora biti partner v takšnih pogovorih in ne deželna vlada? Kdo je zdaj primeren sogovornik in kdo govori neresnice ali polresnice ali zavaja slovensko javnost? Govoriti o tem, da gre samo za nek podjetniški projekt, ki je še v fazi nekega razmisleka, je enako neresno, enako neresno, če vidimo, da je že povsem jasno, da ne gre za nikakršno podjetniško idejo, temveč za povsem oprijemljiv projekt, ki je v postopku za pridobitev soglasja vse od oktobra 2005. Danes smo pa maj 2006 - več kot pol leta je minilo in nekateri še vedno govorijo, da gre za neke podjetniške projekte in ne vem kaj. Veste, zelo lahkomiselno je na takšen način nastopati. Potem pa velja politika izvršenih dejstev in ko bodo ti terminali enkrat zgrajeni, bo prepozno. Samo tisti morski terminal je vreden 200 milijard tolarjev. Ko enkrat takšen projekt se začne graditi, že same študije so drage, ga je nemogoče ustaviti. Enako pa je popolnoma jasno, kakšna je tukaj analiza stroškov in koristi takšnega projekta. Koristi gredo Italiji, stroški in tveganja pa predvsem tudi Sloveniji. Ti terminali so dobesedno položeni ob našo mejo in v nekih medsosedskih odnosih je popolnoma jasno, da od soseda ne pričakuješ, da ti greznico postavi ob tvojo mejo in da uživaš vse negativne učinke tovrstnih projektov. Enako smemo pričakovati tudi od partnerske države v Evropski uniji, da upošteva osnovna pravila tudi sobivanja v skupnem prostoru, ki mu pravimo Evropska unija. Pa se to enostavno ne dogaja in slovenska vlada, namesto da bi odločno odreagirala, apelirala na zvezno vlado tudi z ustreznimi instrumenti, ki so na voljo, se pa pogovarja z deželno vlado, ki je, kot sem dejal, slučajno tudi 10% vlagateljica v ta projekt, ki bo Italiji prinesel velike koristi, nam pa izključno, kot sem dejal, velike negativne učinke. Veliko je bilo že danes tudi govora o teh negativnih učinkih, jaz jih ne želim vseh ponavljati, ampak to, da bodo tankerji pluli, toliko več tankerjev plulo v slovensko-italijanske vode in tukaj izpuščalo balastne vode, vedo vsi ekologi povedati, da so to zelo veliki negativni učinki. Jaz si ne predstavljam, kako namerava kdo razvijati neko strategijo razvoja turistične destinacije naše obale, našega Primorja, obalne regije, če se bodo dogajali takšni ekološko škodljivi eksperimenti. Tudi to pomeni vnos tujih mikroorganizmov v naše vode in ne vem, tisto znano turistično geslo "Slovenija poživlja", bo dobilo povsem nove dimenzije: "Pridite v slovensko morje in lahko boste našli tudi kakšne mikroorganizme, ki jih sicer nikjer drugje v evropskih vodah ne morete najti." Skratka, hočem reči, zadeve so preveč resne, da bi jih lahko obravnavali kar tako. Ti plinski terminali, spoštovane poslanke in poslanci, bodo zelo negativno vplivali tudi na razvoj slovenskega gospodarstva, slovenski turizem. Po različnih ocenah, če vzamete metodo satelitskih izračunov, prinese med 9 in 11% slovenskemu bruto domačemu proizvodu in vsi vemo, kaj pomeni izgradnja takšnih plinskih terminalov za slovenski turizem in kakšna je škoda. Prav zanimivo bo videti te konkretne izračune. In da povem v jeziku največje vladne stranke, tako da bodo vsi razumeli, ti plinski terminali bodo negativno vplivali tudi na igranje golfa v Lipici. Tako je zagotovo vredno tukaj uporabiti vse diplomatske instrumente in note ter to pravočasno zaustaviti. In jaz ministru Ruplu res svetujem, da se obrne na ustrezne sogovornike, da se ne pogaja s tistimi, ki bodo imeli tudi koristi od tega projekta, pač pa, da enkrat začne zastopati slovenske nacionalne interese, tako kot je to tudi treba. Če pa ve kaj več, tako kot je povedal za TV Slovenija, pa naj pove tudi vsej slovenski javnosti in naj pride sem v ta državni zbor in to tukaj pove, ne pa, da ga danes spet ni tukaj. Hvala lepa.
Gospod državni sekretar, imate besedo.
Hvala lepa. Rad bi odgovoril gospodu Lahovniku in dr. Gantarju. Namreč, kar se tiče tega, da Slovenija želi imeti vpliv v postopkih, mislim, da smo bili več kot jasni. Ne samo, da hočemo imeti vpliv, da hočemo biti vključeni, in to smo storili tako pri zvezni vladi v Rimu kot tudi v Trstu. Storili smo to po diplomatski poti, z notami - mimogrede, glede verbalne note, pisna nota, ker danes sem opazil tu določene nesporazume - kot s pismi ministra dr. Podobnika. Zato težko razumem trditev, da tega nismo storili. Kar se tiče stikov z deželno vlado. Deželna vlada je pomemben faktor pri tovrstnih zadevah in najbrž se boste strinjali, da tovrstni stiki niso odveč. Je pa res, da so prevladovali - in tu se absolutno strinjam s potrebo in moj odgovor je, prevladovali so stiki s predstavniki zvezne vlade, bodisi razgovori v Rimu bodisi s predstavniki italijanske države v Ljubljani. Bilo je tudi rečeno v prejšnjih diskusijah, da nekaj prikrivamo. Nič ne prikrivamo. Vse, kar smo nekako dobili z italijanske strani - priznam, nismo dobili naenkrat, bilo je potrebnih več intervencij, več intervencij na različnih naslovih, vendar to, kar smo dobili, kar se nam zatrjuje, da je to tisto, kar imajo, to je dostopno in povzetki so tudi na spletnih straneh. Ob vsem tem smo pa italijanski strani jasno povedali, kaj manjka, kaj dodatno zahtevamo oziroma na čem vztrajamo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič. Gospod Jerovšek, želite repliko? Kako lahko dobite repliko, če niste razpravljali? Držimo se poslovnika! Še enkrat vas prosim, že prej sem nekajkrat pojasnil, mislim, da se bomo počasi naučili, kaj je replika in kdaj se jo lahko odobri: "Vsak razpravljavec ima pravico do odgovora na razpravo drugega razpravljavca [[replika]] , v kolikor se ta razprava nanaša na njegovo razpravo, če meni, da je bila njegova razprava napačno razumljena ali napačno interpretirana." Glede na to vam ne morem dati replike. Gospod Bogdan Barovič, izvolite.
Hvala. Spoštovane kolegice in kolegi! Očitno smo danes tule zbrani po že kar nekajurnem govoru vsi z enako mislijo: plinski terminal - ne! Očitno je med nami razprava samo z enim samim problemom: koliko in kdo je kaj naredil za ta "ne". Zato sem vesel, da lahko razložim to vsebino, torej, koliko je in koliko ni kdo naredil in na kakšen način. Veste, Slovenija se je v 90-ih odstotkih, to veste vsi, pa vašo spodbudo, odločila za vstop v Evropsko unijo. Od tistega dne dalje pred dvema letoma, ste vsi pozabili, da obstaja tudi ta država, katere sestavni del smo tako mi kot Italijani. Danes je ugotovljeno, in je prav ugotovljeno, teče nacionalna razprava; nacionalne razprave, ki vežejo Slovence z Evropo, teče v državnem zboru. Od tukaj dalje državni zbor nima nobenih pristojnosti tako v bilateralnem kot v multilateralnem odnosu do Evrope. To je tisto, o čemer danes govorimo. Mi smo danes in bomo izrazili svoje nacionalno stališče: "Ne!" Tega, bo pa od danes dalje, od tega sklepa morala vlada na dveh nivojih, prvič, bilateralno z Italijo, in drugič, naj me prepričajo predstavniki vlade, da ni res, na evropskem nivoju. Na Dunaju je bilo srečanje, nekateri ne hodimo tja samo na izlet, predstavnikov parlamentov, kjer je bila glavna vsebinska tema - pa kar vprašajmo, koliko jih to ve, ne samo v parlamentu, še na vladi - subsidiarnost. Ne bom razlagal, kaj to pomeni, moral bi vsak med nami vedeti. Kje je Evropa nad državo, o tem smo govorili. V majhnih Trbovljah, zaradi 2 metrov obalnega pasu je Evropa nad državo, velja evropski zakon od 1.1.2007. Ne mi govori, da vlada ne ve, da plinski terminal ne more stati, če ne bo Evropska unija, katere zakon je nad vsemi, rekla da ali rekla ne. In kaj smo naredili mi, da bi Evropi rekli, gospodje, vi odločate, vi povejte, da ali ne. Ker vi ste nad nami in so nad nami. Mi se lahko tukaj na glavo postavljamo, Evropa je nad nami, to je prva resnica. In druga, če smo že v Evropi, predlagam, da se na eni in drugi strani začnemo zanimati, kako se tam živi, dela in kaj je subsidiarnost in kateri zakoni veljajo. In drugo, najbolj žalostno, osebno sem klical Luko Koper; prav bi bilo, je bil odgovor, da bi Luko Koper kot največje podjetje v obalno- kraški regiji, kot vodilnega pristaniškega in logističnega predstavnika sistema v Jadranu povabili k sodelovanju pri izdelavi mnenja o vplivih izgradnje terminalov. Toda, na žalost, to je odgovor uradni, se to ni zgodilo. Nihče ni kontaktiral z Luko Koper. Zakaj bi jo morali? Zato, ker ta država nima koncesionarja, ki čisti svinjarijo iz slovenskega morja. Po pooblastilu te države vso svinjarijo čisti Luka Koper, češ, saj ste tako vi krivi, da je, pa ni res. Ta terminal nima nobene zveze z Luko, pa ko bo svinjarija, je edino Luka usposobljena, da jo čisti. Nihče se z njimi ni pogovarjal, nihče jih ni vprašal za mnenje. Tukaj imam pisno potrdilo. Luka Koper ocenjuje, da brez njenega sodelovanja in v primeru onesnaženja, povezanega s plinskimi terminali, bo država Republika Slovenija dobesedno pogorela. To so njihove besede. In sami se zavedajo, da je žalostno, da jih niso povprašali za mnenje, in sami pravijo, da je skrb za čisto okolje, kakorkoli se o njih govori, vedno na prvem mestu in moramo ohraniti naše morje za rodove, ki prihaja za nami, pa čeprav s tem zanemarjamo velike interese [[...]]Hvala lepa, ker ste poslušali dve resnici, o katerih danes nihče ni govoril, lepo ali pa grdo. In Evropa je tista, ki bo rekla, da, mi pa lahko govorimo tukaj še tri dni.
Besedo ima gospod Milan Petek.
Hvala predsednik, predsedujoči. Torej, vsa razprava po teh 5-ih urah kaže upravičenost sklica te izredne seje. Mislim, da med nami ni več nobenega, ki tega do sedaj ni spoznal, čeprav je bil začetek, moram povedati, zelo čuden, za mene presenetljivo raznolik, to ilustrirano z nekaterimi izjavami predvsem koalicijskih poslancev, ki so očitno v to današnjo razpravo šli zelo neusklajeni. Recimo, gospod Janc je govoril o neutemeljenosti sklicati te seje, za razliko od njega je gospod Ziherl ugotovil, kako je seja bila potrebna in seveda tudi plediral za sprejetje sklepov. Zanimiva je pa bila razprava gospoda Veršnika, ki je govoril o panični reakciji opozicije, z očitki o tem, kako ne poznamo in ne znamo razumeti, da je v Italiji bila demokracija seveda daleč pred nami in da je mnogo kvalitetnejša in drugačna, kot je seveda naša. Pri tem je verjetno mislil na Berlusconijevo demokracijo, ki bi ji ta vlada verjetno najraje pritegnila, ampak mi smo seveda v drugačni obliki demokracije in dokler je tako, bodo seveda izredne seje oblika dela, v katerih bo opozicijo pravzaprav skušala uveljaviti, pri vladi doseči tisto, kar je torej naloga opozicije. Zanimivo je to, da se je pri tem skliceval na Italijo, ki je ena izmed najočitnejših kršiteljic predvsem predpisov na področju ekologije. Če govorimo o teh zadevah v evropskem merilu, je ravno Italija, poleg Španije, meni se zdi, najočitnejša kršiteljica, in to je že sam po sebi dovolj velik signal, da bi se morali vsega tega, kar se trenutno v italijanskem prostoru dogaja, zavedati tako v koaliciji kot v opozicije. Ne rečem, da oba ministra v začetku nista na nek ustrezen način predstavljala potez ali pa postopkov, ki sta jih v tem času, odkar se to dogaja, morala oba dobro spoznati. Pri tem pritrjujem gospodu Podobniku, da je seveda zelo strokovno navajal in opisoval vse postopke, ki so potrebni pri tem, da pride do neke investicije v ta okoljski prostor. Pri gospodu ministru Ruplu je vsaj po moji presoji nekoliko drugače, zdelo se mi je, da je hotel nekoliko zamegljevati z razlagami tistih tem, ki ne sodijo danes v temo, ki jo obravnavamo danes. Na nek način je hotel razsvetliti nas s tem, kako je v Evropi pomanjkanje energije eno izmed ključnih področij, s katerim se EU srečuje, da je seveda Italija ena izmed tistih, ki mora svojo energetsko oskrbo reševati tudi na tak način. Skrbi me to, da ne govori o nas, da moramo mi seveda skrbeti za našo lastno energetsko politiko, da moramo mi poleg klasičnih virov energije, ki jo pravzaprav nekako diktirajo in pogojujejo te države, ki energije imajo dovolj, skrbeti tudi za alternativne vire energije, da so ti alternativni viri tudi obnovljivi viri. Za ilustracijo, samo za informacijo torej, da je ta vlada v tem proračunu zmanjšala za obnovljive vire 500 milijonov tolarjev za subvencije. To kaže, da se ne zaveda nekaterih potez na energetskem področju, pa to minister Rupel uporablja takrat, ko mora utemeljevati pred nami razloge za to, da pomirja z nepotrebno paniko v zvezi s tem dogajanjem okoli terminalov. Pri vsem tem, kar poslušamo danes, vseeno ne moram ubežati vtisu, pa čeprav se hoče nekako zminimalizirati te termine na zadnja dva, tri meseca. Torej, dejstvo je in te informacije obstajajo, da se je okoli teh terminalov začelo v slovenskem prostoru govoriti oktobra lani in od oktobra lani do pravzaprav februarja, ko je opozicija skupaj s civilno iniciativo začela problematizirati glasneje, javno te zadeve, je vlada pa le stopila skupaj in takrat je začela pravzaprav mleti s svojimi mlini, ki bi jih morala predvsem diplomacija predhodno sprožiti. Ne vem, kje je bila ta diplomacija, kje je bila ta mašinerija, ki mora spremljati, kaj se dogaja v nekem prostoru, v katerem seveda tudi Slovenija ima svoja diplomatska predstavništva, kjer ima razne vire informacij. Torej, ali je to uporabljala za sebe, ali se slepila, ali je zamegljevala hote ali nehote, tega ne bomo nikoli izvedeli. Dejstvo je, da so bile te informacije prepozne. Pravzaprav je z zadnjimi ukrepi, ti ukrepi so te note, ki so bile dane dobesedno na dan sklica odbora oziroma seje odbora za okolje in tri dni pred sejo državnega zbora, se mi zdi, nekako zamegljevala pred javnostjo to zamudo pri postopkih, ki so nastali. Tukaj se ustvarja vtis, vsaj meni,da je diplomacija predvsem tista, ki je neodigrala svojo vlogo, za razliko od okoljskega ministrstva, ki mislim, da strokovno le nekoliko drugače pristopa. Tukaj naš očitek ministru Ruplu, večnemu zunanjemu ministru, da se gre raje turistično diplomacijo, namesto da bi se šel reševanja resnih življenjskih, vitalnih vprašanj, usodnih za Primorsko, za Slovenijo. Včasih se vzbuja občutek, da minister s svojimi potovanji povzroča račune, ne zna pa ali pa noče polagati računov Slovencem takrat, ko bi jih najbolj moral. V tem primeru, ko diplomacija ravna tako, Slovenija kaže, da ni samozavestna članica EU, ampak ravna premedlo, lovi se, mlačno, tipa, kako se izvleči iz take situacije neprijetne oziroma kako bi bilo čim bolj možno ignorirati slovensko javnost in se izvleči iz takšnega stanja, kot je v tem primeru. Vlada Republike Slovenije ni dobila mandata zato, da zamenjuje kadre, da posega v gospodarstvo, da piše sebi prijazne zakone, obvladuje medije. Ne. Vlada je dobila mandat, da ščiti interese prebivalcev Slovenije, v primeru, tem, ki ga danes obravnavamo, predvsem prebivalcem Primorske, pa tudi ostalih delov Slovenije. Zaradi tega še enkrat ponavljam, razprava je bila potrebna, sklepi, takšni, kot so, so dobronamerni, in zaradi tega mislim, da vsakršni očitek koaliciji da to uporablja za svojo politično promocijo, ne zdrži, ampak uporablja te postopke zato, da uveljavi tisto, za kar vsaka vlada mora skrbeti, interese Slovenije vizavi sosedov, ki se ne znajo obnašati včasih primerno tem današnjim demokratičnim pravilom igre.
Izvolite, prosim.Kaj bi želeli?
Repliko.
Niste razpravljali, gospod Janc.
Omenil me je.
Omenil vas je. Boste razpravljali?
Repliko na njegovo izvajanje, bi prosil. Gospodu Petku bi se zahvalil za to temeljito analizo današnjih razpravljavcev na izredni seji, kajti za vso njegovo strokovno presojo, za njegove poglede se mu zahvaljujem. Hvala bogu pa, da lahko poslanci v koaliciji razmišljamo vsak s svojo glavo, čeprav smo v koaliciji. Pri vas tega ni več? Hvala lepa.
Hvala lepa. Se oproščam, predodnik je prečrtal vaše ime, ste pa pred tem razpravljali. Replika je bila upravičena. Gospod Jožef Jerovšek, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Najprej mi dovolite, da se odzovem na mojega predhodnika ob njegovi nezaslišani tezi, da je obisk slovenskega zunanjega ministra v Ruski federaciji turistična diplomacija. Oprostite, kdor ne pozna pomena Ruske federacije v sodobnem svetu, ne pozna pomena. Kdor ne ve, kako močno je gospodarsko sodelovanje Slovenije z Rusko federacijo, kako močno je celotna Evropa odvisna od energetskih potencialov Ruske federacije, tak človek pač nima pojma; žal moram to konstatirati. Pravzaprav se mi zdi tragikomično, ampak kaže pa veliko indikacijo stranke, iz katere prihaja, da takega človeka stranka kandidira za župana drugega največjega slovenskega mesta. Dovolite še nekaj. V enaki smeri, v enakem tonu je bilo prej navedeno s strani kolega Lahovnika, da se bo šel Rupel pogovarjat tudi z energetskimi predstavniki Rusije in "saj vsi vemo, kakšne so njegove prioritete". Če kdo trdi, da energetska oskrba Slovenije ne bi smela biti prioriteta, pa da ni ena prvih prioritet te države, je seveda tudi dokaj otročje. In jaz kolegu Lahovniku ne zamerim tega. On kljub temu da je bil gospodarski minister, pa da tega ne ve, čeprav je to bilo v njegovem resorju, je še zelo mlad, je v fazi mlečne zrelosti in bo še dozorel. Zdaj pa grem na to, o čemer danes dejansko razpravljamo. Namreč, moram reči, da je pobuda legitimna in da opozicija ni opazila, da je o teh zadevah že bilo govora na dveh odborih, odboru za okolje in odboru za zunanjo politiko. Če bi oni še danes bili na poziciji, tega, kar so trdili ob sprejemanju poslovnika, da so odbori ključni, da je vse ostalo nepomembno, potem tega sklica ne bi dali v taki obliki. Vendar, saj pravim, debata je že tekla in je prav, da je tekla, in bi tekla tudi na teh odborih in tudi v državnem zboru. Jaz sem namreč takega mnenja, da je treba o tako pomembnih zadevah, ki se tičejo Primorske in cele Slovenije, razpravljati tudi na plenumu. Seveda je pa še en drug vzrok, zakaj ste sprožili to zadevo na zboru. Glavni vzrok je iskanje mehkega tkiva na telesu vlade, kako se morda res dokopati do kakšne šibke točke vlade. In vse skupaj kaže, da gre za zdravljenje ran zaradi neučinkovitosti opozicije, ki je soočena s popolno izgubljenostjo na področju programa in politične usmeritve. In iz tega razloga jaz tudi razumem vse te vaše namene in težnje in poskuse. In na to popolno izgubljenost kaže tudi predlog sklepov. Poglejte, ta velika inflacija v predlogu sklepov, enajst ste jih napisali, se jim je dogodilo, da sta dva sklepa vsebinsko popolnoma identična, 4. in 9., to so razširili, da je večja inflacija tega in so predlagali dva identična sklepa, "Državni zbor poziva vlado Republike Slovenije, naj seznani državni zbor z vsemi aktivnosti ministra za zunanje zadeve" itn. To je popolnoma identično v obeh sklepih in vse skupaj, iz vsega skupaj je ena slika te izgubljenosti opozicije. Sedaj pa resno o teh zadevah. Ja, je bil odziv na vaše neresne poskuse. Poglejte, seveda je treba z vso odgovornostjo se lotiti tega, kaj se napleta praktično na sami morski meji. Jaz se zavedam spretnosti italijanske diplomacije in italijanskih oblasti, ki so bili vedno v zgodovini izredno spretni in ni čudno, da je prav na njihovih tleh nastal "Il principe", Maciavellijev "Vladar", ki svetuje natanko tako, kot je ravnala prejšnja italijanska vlada, kot bo verjetno ravnala tudi bodoča in seveda bo italijanska vlada delala v interesu Italije, naša pa se pravilno odziva v interesu Slovenije. Razumem zaskrbljenost, da ste na podlagi neodločnosti prejšnje vlade tudi v odnosu do Italije zaskrbljeni za bodoče korake tedanje slovenske vlade. Ugotavljam, da je vlada o tej zadevi reagirala pravočasno, dejstvo je, da o nekaterih namerah ni bila seznanjena, kar bi morala biti, in tudi dejstvo je, da pa odkar je izvedela za te namere, da je šla v vse postopke. Poglejte, o tem, da tak projekt ima čezmejne okoljske in druge vplive, ni nobenega dvoma. In ne samo, da ima te vplive, že sama veduta tržaškega zaliva se bo spremenila in škodovala turistični zanimivosti tega območja. In sedaj, tukaj ko omenjam Tržaški zaliv, pravzaprav pozivam ali pa plediram, da ne bi si kdo še na slovenski strani izmislil kaj podobnega, kot si je to primitivno preimenovanje Piranskega zaliva izmislila Hrvaška strank, da ne bi Tržaškega zaliva začeli omenjati kot Koprskega zaliva. Mislim, da je boljše, da ostanemo pri tem. In zdaj v zvezi s tem, kaj to pomeni in kako bi se morali v tej državi medsebojno dogovarjati, obnašati, se strinjam s številnimi predgovorniki, da tukaj italijanska stran ni postala dovolj korektno, in se strinjam in sem vesel pravzaprav tudi navedbe poslanca Jurija oziroma njegove trditve, da je Italija kršila direktive in mednarodne konvencije, ki se nanašajo na čezmejno onesnaževanje. Zakaj je to pomembno? Poslanec Juri, ki je italijanske nacionalnosti, je - kar jaz razumem - pogosto bolj benevolenten do italijanskih odločitev. Pogosto je branil tisto, kar se ni dalo braniti, tokrat je jasno izrazil, da je šlo za kršitve mednarodnih obveznosti. Prav gotovo bodo na tem slonele tudi nadaljnje aktivnosti slovenske vlade in pravzaprav je kar potrebno biti na tem področju odločen in v ta sklop spada tudi današnja seja. Vlada bo na podlagi sklepov, ki jih bom podprl, močnejša. Imela bo širše zaledje in mislim, da je to dober učinek te današnje seje, kajti v Italiji namreč vedno obstajajo sile, politike, ki na nek način še stalno negirajo suvereno Slovenijo. Dopuščam tudi možnost, da so na nižjih nivojih celo kakšni strokovnjaki, uradniki, ko so pripravljali ta projekt, se niso zavedali, da ga mislijo graditi na sami meji samostojne države Slovenije. Da so mislili, Jugoslavija ima tisoče kilometrov obale, bo že prenesla. In ko omenjam te sile, se jaz spomnim, da nekdanji zunanji minister De Michelis je in še stalno poudarja ali pa izjavlja, da je bilo priznanje pa dovolitev Slovenije napaka. In prav tako je predstavnik sedanje vlade, gospod Fassino v volilni kampanji v Trstu izjavil, da se bo glede sredstev fiduciarnega luksemburškega računa treba usesti in dogovoriti, kako s temi sredstvi. Mislim, treba je poudariti, da je za Slovenijo spoštovanje teh mednarodnih konvencij "peata - sunt servanda" tako kot pri tistih sklepih, ki jih je Italija podpisala tako z nami kot z Evropsko unijo, odkar je postala članica EU. To je treba spoštovati, in to je pač sedaj naloga slovenske vlade, da bo čim bolj natančno zastopala državni interes. Prepričan sem, da bo v tem uspela. Če bi ne verjel, da lahko preprečimo izgradnjo plinskega terminala na tej lokaciji, prav na meji, potem bi seveda sam predlagal, da naj Slovenija nemudoma začne na isti razdalji pripravljati projekt za svoj plinski terminal, ker če je zapackano, potem imejmo še gospodarsko koristi tudi mi. In to verjamem, da do realizacije tega ne bo prišlo in da pravzaprav tudi z današnjo sejo na nek način tako slovenski kot italijanski javnosti, ki se je tudi vznemirila v tem delu in pravzaprav nastopa proti, da pošiljamo sporočilo, da s tem se ne strinjamo. Hvala lepa.
Gospod Milan Petek, replika.
Ja, moram kolegu Jerovšku replicirati zaradi tega, ker po stari navadi ne zna poslušati in pove samo tisto, kar je nekje samo on med vrsticami ujel. Jaz nisem očital ministru Ruplu odhoda danes v Moskvo, čeprav tudi tu mislim, da bi lahko nekoliko pozneje in za delegacijo šel, ampak sem govoril, gospod Jerovšek, o njegovi turistični diplomaciji. Torej splošno za obdobje leta in pol, kar v tej novi vladi vodi zunanje ministrstvo.
Besedo ima gospod Miro Petek. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Pozdravljeni vsi v tej dvorani. Sam podpiram to sejo in skrb vseh Slovencev, da se na nek način obranimo teh terminalov v naši neposredni soseščini. Mislim pa, da je vlada reagirala pravočasno, da je reagirala dovolj hitro. Seveda vlada ne more reagirati na nekaj, kar se ne dogaja in kar se ne začne dogajati. In protesti na zalogo običajno niso koristni. Zato se je potrebno pogajati, dogovarjati, včasih tudi protestirati, pisati note, nikakor pa ne pisati vojnih napovedi. Takšen poseg, kot si ga želi italijanska družba v lasti španske multinacionalke, je nasilje nad naravo in je zagotovo nasilje nad voljo ljudi tako tistih okrog Trsta, Tržaškega zaliva kakor tudi vseh nas tukaj v Sloveniji, ki temu nasprotujemo. Na nek način me čudi precej medel odziv Italije, italijanskega prebivalstva; ne vem zakaj, razlogov je lahko več; mogoče sprejemajo te plinske terminale v Tržaškem zalivu, mogoče je zamrla ekološka osveščenost tamkajšnjih prebivalcev in je prevladal kapital multinacionalk nad interesi ljudi, nad skrbjo za varovanje narave ali pa tukaj v Sloveniji nimamo dovolj informacij o njihovih protestih, o njihovih odzivih. V Sloveniji smo v zadnjih letih priča nekemu zanimivemu paradoksu, s tem da govorimo o tem, da ima država Slovenija dobrososedske odnose, sami pri sebi pa po tihem ugotavljamo, da imamo razmeroma slabe sosede. S Hrvati imamo stalno neke prakse okrog meje v Piranskem zalivu. Italijani še vedno niso spravili v življenje zaščitnega manjšinskega zakona, sedaj imamo probleme s plinskimi terminali. Sosednja Avstrija že pol stoletja ignorira nekatere člene avstrijske državne pogodbe in imamo nenehno opravka s pobalinsko politiko deželnega glavarja Joerga Haiderja. Torej smo priče dobrososedskim odnosom in na drugi strani slabim maniram naših sosedov. Ne vem, mogoče bi k temu pripomogla ta nova paradigma gospoda Janeza Drnovška, njegova nova življenjska maksima, ki pravi, če bomo dobri do drugih, je velika verjetnost, da bodo drugi dobri do nas. Mogoče. Te dni sem okrog teh plinskih terminalov slišal tehnokratskega cinika, ki pravi, da je večja verjetnost, da pademo in da umremo v letalski nesreči, kot pa je verjetnost neke ekološke katastrofe zaradi teh načrtovanih plinskih terminalov. Mogoče to celo drži, vendar zadeva ni primerljiva. Mi stopimo v letalo povsem prostovoljno, te plinske terminale pa nam, vsaj Slovencem, nekdo želi vsiliti. Zato, kot sem že rekel, je velika sreča, da je slovenska vlada reagirala pravočasno, pametno, da ne pristaja na to igro multinacionalk, diktata velikih držav in da se ne gre kakšne kravje kupčije pod mizo. Pri bivši vladajoči eliti pa lahko posežemo še v čas, ko je vladala komunistična partija, to je v komunizem, in smo imeli v Sloveniji opravka z eklatantno kravjo kupčijo, to je prodajo slovenskega nacionalnega interesa, oškodovanja množice ljudi in ogrožanja ekosistema. V mislih imam gradnjo hidroelektrarne Golica Kor Alpe. To je elektrarna, ki stoji na avstrijskem državnem ozemlju na Koroškem v Labodu in ima spet na avstrijskem državnem ozemlju, toda tik ob meji, na sami meji s Slovenijo, veliko zajezitev, jez, ki je visok 90 metrov. Za tem jezom se nabira okoli 20 milijonov kubikov vode. To je elektrarna, kjer je izključna nevarnost na strani Slovenije, večinska korist pa na strani Avstrije. To je elektrarna, ki jo je Slovenija sofinancirala z 20%, investicija pa je bila vredna približno poldrugo milijardo šilingov. Toda kljub temu da je Slovenija soinvestirala to investicijo, na tej elektrarni nima lastniškega deleža. Slovenija ima pravico, da od avstrijske elektrarniške družbe Kelag kupuje električno energijo. To je elektrarna, ki je domala prepolovila vodotok reke Bistrice in je eklatantno vplivala na ekosistem v tej reki. To je elektrarna, kjer elektrarniška družba Kelag iz Celovca vrsto let zavestno krši dogovorjeni minimum te reke in zaradi tega povzroča tudi veliko ekološko škodo. Na račun kršitve tega pretoka je slovenska vlada pred leti sicer zahtevala odškodnino v višini 20 milijonov šilingov, nato so se pogodili za okoli 8 milijonov šilingov. To je elektrarna, zaradi katere se na naši slovenski strani postavljene sirene, ki bi zatulile takrat, kadar bi bila nevarnost poplavnega vala. Včasih so sirene tulile kar v tri dni in so ljudje bežali v hribe. To je elektrarna, kolegice in kolegi, za katero je simulacija poplavnega vala pokazala, da imajo ljudje pod tem jezom, prvi sosedje, natančno 5 minut časa, da se umaknejo pred poplavnim valom. Ves poplavni val bi v reko Dravo zgrmel po 14 minutah. Simulacija je pokazala, da je ogroženih okrog 730 družin in okoli 2200 prebivalcev. To je elektrarna, zoper katero so glasovali prebivalci Mute, mislim da prvem ekološkem referendumu v samostojni Sloveniji. Seveda krajevni referendum ni imel mednarodnih implikacij in turbine na avstrijski strani so začele obratovati. Veseli me, da je tukaj gospod Bricelj, s katerim sva se o elektrarni večkrat pogovarjala. Verjetno se z določenimi mojimi tezami ne strinja, vendar on je v službi vlade. Zakaj sem precej na dolgo in široko govoril o tej hidroelektrarni? Zaradi tega, ker mora biti to nauk za vse ostale projekte, ki se jih bodo lotevali in ki se jih lotevamo na tej ali oni strani. Pri teh plinskih terminalih je lahko situacija še bistveno slabša. Če imamo zaradi teh 20%, ki jih je Slovenija soinvestirala v hidroelektrarno Golica, vsaj neko malo korist tudi tukaj na slovenski strani, potem v primeru teh plinskih terminalov ne bi imeli nobene koristi. Imeli bi zgolj in samo škodo. Hvala.
Gospod Geza Džuban, imate besedo. Se odpovedujete. Gospod Dušan Kumer. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Sprenevedanje in izgovarjanje niso spodobne stvari, tudi v politiki ne. Dejstvo je, in to neizpodbitno dejstvo, da so bili mediji tisti prvi, ki so tako slovensko javnost kot slovensko politiko in oblast informirali in obvestili, kaj konkretno se bo počelo in se počenja. In vse je bilo v tistem trenutku mirno in tiho. Nič se ni dogodilo. Dokler ni reagirala v tem državnem zboru s poslanskimi vprašanji že prej tudi opozicija. In potem se je zbudila tudi oblast in reagirala je vlada, vendar po mojem mnenju smo vsi skupaj reagirali napačno, ker smo to naredili, se pravi gradnjo teh terminalov, kot naše notranjepolitično vprašanje, namesto da bi vsi šli na eno stran teh okopov in tako kot vsi danes ponavljate zagovarjali naše nacionalne interese. To se danes tudi vidi iz te razprave, ko se večina, razen redkih izjem iz koalicije, obnašate kot piarovci vlade. Naštel bom tri cvetke, ki so eklatantne danes bile izrečene in ne govorijo v prid temu, kar sem prej rekel. Reči, da razpravljamo o nečem, česar še ni ali o nečem, česar morda sploh ne bo, kar je izrekel tudi naš zunanji minister me bolj spominja na TV show - Vzemi ali pusti. Ali pa druga cvetka, da je seja neopravičena zato, ker s tem, ko je o tem problemu opozicija sprožila vprašanje tudi v tem državnem zboru, sejemo neko nestrpnost in neopravičene strahove. Tretja, kdo si sploh upa govoriti in razpravljati o gradnji energetskih objektov glede na energetsko krizo itd., itd., ki obstaja v Evropi. To so zares poceni demagoške poteze, ki samo opravičujejo, da je današnja seja seveda bila sklicana na nek način ob pravem času na pravem mestu in mislim, da se je tudi vlada, ministrstva so se na to sejo danes tudi nenazadnje dobro pripravili. Sam minister za okolje je povedal, da zadnje tri tedne so intenzivno proučevali dokumente, strokovna gradiva itd. Zato se mi postavlja eno vprašanje tudi iz te današnje razprave: Ali je Slovenija, slovenske oblast, vlada za terminale ali je proti izgradnji terminalov? Diskusija poslancev iz koalicije me v to ne prepričuje ali pa na neroden način, tako kot sem prej povedal, kot piarovci zagovarjate vlado, da je vse storila, kar je bilo možno v dosedanjem času. Ampak vsi govorite bolj v prid temu nenasprotovanju izgradnje teh terminalov. Zato je moje mnenje, da v tem trenutku Slovenija mora reči odločni ne in sprožiti postopke znotraj evropske komisije, še predvsem zaradi tega, ker tudi ministrstvo za okolje samo ugotavlja in je naročilo ekspertizo, da ni bil opravljen in ovrednoten čezmejni vpliv. Se pravi, ena od osnovnih zadev, ki bi po mojem s takšno zadevo morala biti storjena. Po mojem mnenju gre na nek način za konflikt med kapitalom in okoljevarstvenimi vprašanji, ki po mojem mnenju morajo ostati v ospredju in pred investicijskim kapitalom takšne narave. Zato pravim, da bi moral biti v tem trenutku naše stališče odločno ne. Morda mogoče v pomoč čisto na koncu, ker ima tako vlada težave kot diplomacija, da mogoče se pa le izkoristi, ker smo videli, da ima velik učinek, da vlada spodbudi tudi Škofovsko konferenco za pravičnost in mir, da da svoje mnenje in stališče, tako kot je dala o igralništvu in Hitu tudi o izgradnji teh terminalov. Ali pa morda, da diplomacija izkoristi kardinala Rodeta, ki ima dobre zveze pri lastnikih kapitala v Italiji, da mogoče vsaj začasno "zabremzajo" to investicijo, dokler se znotraj evropske komisije in institucij ne dogovorimo, dogovorno dogovorimo za ta poseg v naravo.
Besedo ima gospod Josip Bajc.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, predstavniki vlade! V svojem uvodu, ko sem predstavljal stališče Slovenske ljudske stranke, sem navedel, da je bila legitimna pravica s strani podpisnikov pobude za sklic te izredne seje, najprej matičnega delovnega telesa, nato pa zbora. Vendar bi poskušal, tako kot so danes vsi razpravljavci napravili, malo geneze, kaj je storila vlada, česa ni, od prve informacije v začetku meseca februarja do danes. In bi malo spomnil kolege iz opozicije glede prvih idej in člankov v časopisih, tam enkrat aprila meseca, v zvezi s problematiko, ki se ji reče plinski terminali v Tržaškem zalivu. Spomnili se boste naslovov v časopisih, da se pripravlja interpelacija zoper ministra dr. Rupla in zoper ministra Podobnika. Doživela je ta ideja, ne vem zakaj, po nekaj dneh dejansko predlog za sklic izredne seje državnega zbora. Poslušajoč današnjo razpravo, kolega Kumer, ne bi rekel, da smo na različnih bregovih. Upam, da vsi razpravljavci - mislim, da nas je bilo danes približno 35 do sedaj - niso tisti trije, ki so nekoliko drugače razpravljali, ampak smo večinoma ugotavljali, sicer pozicijski, da je vlada ali pa posamezna ministrstva, ena bolj, druga manj, kar nekaj naredila v tem času, in mislim, da nas večina ni rekla, da je neproduktivna ta seja ali pa da ne bo na koncu dosegla tistega učinka ali pa efekta ali pa večino efekta, ki ste ga pričakovali sopodpisniki za sklic te izredne seje. Osebno ocenjujem, da mogoče tudi to razmišljanje v opoziciji, ki je bilo pred časom izraženo, da je nekaj treba storiti, da je imelo za posledico mogoče tudi reagiranje posameznih ministrstev in ne nazadnje tudi vlade. In ni nič narobe zaradi tega. Prepričan sem, tu sem pa prepričan, da bo tudi današnja razprava in po tej razpravi tudi sprejeti sklepi, ki jih je matično delovno telo obravnavalo in sprejelo, da bodo še dodatna pomoč ali pa še dodaten stimulans vladi ali posameznim ministrstvom, da bodo nadaljevali v prizadevanjih, da zaščitijo interese slovenske države in tudi slovenskih državljanov. Ali bo terminal ali ne, mislim, da ne vi ne jaz v tem trenutku ne moreva reči. Pričakujem pa, da bo vlada storila vse, da bomo kot država, kot vlada, kot posamezna ministrstva enakopravni partner, upoštevajoč vse pogodbe, ki veljajo na tem področju. In če bo na koncu ta enakopravnost doprinesla, da bo nekje v severnem Jadranu - mislim, da sem nekje v poročilu zasledil, da je bilo nekoč nekaj predpisano, leta 2003, da naj bi se zgradila dva terminala nekje v severnem Jadranu -, da bodo mogoče kje. Ampak prepričan sem, pa ob nadaljnjem delu, tako kot je do sedaj tako ministrstvo za okolje in prostor, ministrstvo za promet in ne nazadnje tudi ministrstvo za zunanje zadeve delalo, da terminalov ne bo tam, kjer bodo škodljivo vplivali zaradi vseh tistih razlogov, ki jih je zaslediti tudi v poročilu, pa verjetno v vseh tistih "buklah", ki jih je predložil kolega Jelinčič, in na spletnih straneh, kjer so predstavljeni vsi ti projekti, predvsem na spletni strani ministrstva za okolje in prostor. Zaradi tega bom tudi sam na koncu te obravnave podprl te predloge sklepov in naj bodo še dodaten stimulans za delo tako ministrstev kot vlade v prizadevanju za zaščito interesov te države in državljanov.
Besedo ima gospod mag. Štebe. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister. Jaz sem eden od tistih, ki ne zagovarjam takega načina razreševanja ali pa izpolnjevanje želja nekaterih, ki več ali manj iz opozicijskih nagibov poskušajo obnavljati neko temo, ker po mojem mnenju vlada in ustrezna ministrstva so korektno odigrala in so se tudi na primeren način odzvala. Zdaj lahko samo nekateri govorite oziroma govorimo o tem, kaj bi pa po našem mnenju morali narediti drugače. Išče se tistega krivca, ki je najmanj pristojen za ta dejanski problem umeščanja v prostor, tako okoljski kot prometni, tako velikega objekta za tako naravo dejavnosti. Gospodje iz opozicije poskušajo v glavnem napadati ministra za zunanje zadeve, ki je, šele diplomatski vidik urejanja stvari in iskanja poti za uveljavljanje interesov države Slovenije. Pravzaprav gre pa tukaj za interes dveh vidikov, tako okolja kot prometa. In v tem smislu se je ta vlada in ministri so se popolnoma v redu odzvali. Za mene je ta razprava danes samo iskanje medijske prisotnosti in izguba časa. To, da so se ministrstva dobro pripravila, pomeni, da niso delala drugega, tudi pomembnega, dela v tem času. To je ena velika izguba. Nekateri celo pozivajo in nas hočejo spraviti v povojne čase: Trst je naš, gremo v napad. Jaz bi rajši slišal, če že je takšna razprava, ki bi bila lahko korektno opravljena tako v medijih kot v ostalih oblikah razprave in verjetno tudi precej bolj strokovna, če bi se govorilo o tem, da bo treba rešiti energetski problem, da bo prej ali slej potrebno tudi skozi Slovenijo ali iz hrvaške smeri ali iz vzhodne smeri, in taki okoljski posegi in postopki za okoljske posege potekajo, zgraditi bistveno večje ali povečati kapacitete plinovodov ali zgraditi nove. Italijani bi lahko s takimi terminali šli bližje tam, kjer je večja poraba, v padsko delto, recimo. Zakaj so se odločili za tako majhno "lužico", v tako ozkem območju morja, ne vem. Reakcije na italijanski strani s strani okoljevarstvenikov so bile, celo povezave s slovensko stranjo. Odzivi v medijih pa niso tako ostri. Resna država tudi ne more izkoriščati vsake oblike, ki ni običajna. Zakaj mora državni zbor sprejemati neke sklepe o nečem, o čemer se je ta vlada, to ministrstvo in ministri so se že odzvali, so odreagirali s svojimi notami. Zakaj mi sprejemamo sklep, da naj se zadeva na začetek postopka umeščanja v prostor, če je taka nota in tak poziv bil dan italijanski strani. S tem kažemo morda celo neko svojo slabost in resna država na ta način ne dela. Tako menim jaz. Sicer ni primerjave, ampak takih problemov bo še veliko. Podobna, ampak res ni primerljiva, zgodba ali zaplet je bil po reakcijah, ampak res ni primerljiva, ampak jo navajam, ker je tudi kolega Miro Petek navajal Golico. Precej bolj problematično je bilo umeščanje oziroma namen nekaterih, da bi prisilili Slovenijo, da razgradi jedrsko elektrarno v Krškem. Ni primerljivo, ali pa celo je primerljivo. Mislim, da italijanska želja po reševanju energetskih potreb ima precej več drugih alternativ. Na koncu koncev je treba spoštovati celovit postopek umeščanja v prostor in vseh ostalih vplivov. Tukaj niso samo prometni, okoljski, ampak so še kakšni. Zelo vplivajo na celotno gospodarjenje v tem morju, ker se posega v njegovo sredico na tako resen način, da bi lahko italijanski vladi oziroma italijanskemu gospodarstvu sugerirali tudi kakšne druge rešitve, ki so verjetno bolj ustrezne. Povečanje kapacitet plinovodov skozi italijansko ozemlje, katerih kapacitete bi lahko koristila tudi Slovenija, zato da se oskrbuje z viri energije iz več alternativnih področij. Konec koncev smešiti razpravo v tem državnem zboru, če to poslušajo tudi diplomatski predstavniki Italije, in primerjati ta vpliv tega terminala na rast trave na golf igrišču v Lipici, hkrati pa pozabljati, da so ti tovariši oziroma gospodje igrali tudi tenis in tudi na tenis imajo verjetno terminali nek vpliv, to je mimo vsakega nivoja diskusije v tem državnem zboru. Zato menim, da je nepotrebna. Hvala.
Gospod Davorin Terčon imate besedo.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani! Vsi zapleti v zvezi z izgradnjo plinskih terminalov v Tržaškem zalivu oziroma v Žavljah so po moji oceni še ena iz dolge palete spodrsljajev ali pa zunanjepolitičnih fiaskov gostujočega peresa. Seveda je prav, da opozorimo in da se vprašamo o nekaterih dejstvih, ki so vpijajoča in jasna. Jaz se sprašujem v prvi vrsti, zakaj je slovenski veleposlanik v Rimu šele mesec po tem, ko so bile v časopisu že objavljene informacije glede gradnje plinskih terminalov, storil prvi korak napram italijanskim oblastem. Nadalje se sprašujem, zakaj je moralo preteči tri mesece, preden je zunanje ministrstvo dalo diplomatsko noto, bolje rečeno, dalo je dve, eno od 22. maja eno 25. maja. In to potem, ko se je zbudila opozicija, ki je prva opozorila, seveda za medij in ko se je začela zgodba zapletati, pa dejansko tudi na nek način prebujati. Moja ocena je, da se nam to dogaja predvsem zaradi tega, ker naša zunanja politika nekako preveč leti, je skočila preveč visoko. Državljani, pa konec koncev pa tudi mi poslanci, tudi jaz kot opozicijski poslanec, pričakujem, da nas bo diplomacija umestila, pomembno umestila v asociaciji, kateri pripadamo, Evropski uniji, in v prvi vrsti gradila na dobrososedskih odnosih in urejala dobrososedske odnose s sosedi. Seveda nekje v nadaljevanju, da bo tudi pomemben subjekt, faktor v mednarodni politiki. Imam pa občutek, da je ta zunanja politika ravno obratna. Eni govorijo o diplomatskem turizmu, jaz se pa tudi sprašujem zakaj je bolj pomembno, da gre naš zunanji minister v Kazahstan, Turkmenistan, Kirgizistan, Uzbekistan, Tadžikistan, da obišče Atano, Taškent, Biškek, Dušambe, da se pogovarja s kolegi Nursaltonom Nazarbajevim, to je predsednik Kazahstana in da se pogovarja z Ismajlom Karimovom, recimo v Uzbekistanu, da nam pa povsod doma nekako gori od problemov. Vem, da je imel obveznosti v zvezi z Ovsem, ampak državljani pričakujejo, da se bodo reševali problemi, ki so nam najbližji, ker na koncu kar pride v Tadžikistanu, Uzbekistanu, Kirgizistanu tako ne vemo, ali je tam slabše ali boljše. In tako se to dogaja. Minister Rupel mi je enkrat, ko je bil hearing, on je, veste, dal več strank skozi, mislim, da je bil še pri nas, in ko je bil hearing, sem ga vprašal o manjšinski problematiki, mi je nekako odgovoril tako, da seveda so pomembne tudi manjšine, mislim, da je šlo za slovensko v Italiji, pa italijansko pri nas, ampak veste, zunanje politika, to so kontinenti, to so oceani. In to je odraz te naše politike. So kontinenti, so oceani, so Kirgizistani, doma nas pa zmanjka. In to je to. In čemu je tako? Jaz pravim, da je temu tako predvsem zaradi tega, ker je ta diplomacija postala vzvišena, ohola in na nek način prenašamo tudi egoistične vzorce. In to ne velja samo za diplomacijo. Dobro bi se bilo malo spustiti na tla. Jaz bi jo lahko celo primerjal, če smem primerjati, glede na to, da se zdaj pogovarjamo o nekem problemu, ki je v Tržaškem zalivu in prihajam iz tistega okolja, s tržaško politiko. Ta je zaradi zgodovinskih odnosov ostala še zmeraj zaprta vase, do zaledja ohola in neobčutljiva. Zato pa imamo dosti boljše sodelovanje tam na meji kot s samim Trstom, z vsemi okoliškimi občinami zahodnega in vzhodnega Krasa, italijanskim zamejstvom, Gorico in ostalimi občinami v Furlaniji-Julijski krajini. In moram povedati, da tega sodelovanja je kar nekaj in se čudim, da država ne sledi temu in da caplja. In tako kot je ta tržaška zaradi zgodovinskih razlogov nekako ostala zaprta vase, upajmo, da se bo odprla in da bomo boljše sodelovali, tako je zaradi drugih razlogov, te vzvišenosti, egoizma slovenska diplomacija in zunanja politika pozabila na lastne državljane. In problemi na mejah se nam množijo, govorimo o plinskem terminalu v Italiji, nerealiziranem zakonu za Slovence v Italiji, to je tudi posledica tržaške politike, ker zakon je sprejet in velja in v lokalnih skupnostih, ki imajo pomembno vlogo, se je uresničil, seveda se ni v Trstu, ker je zelo simptomatično. Seveda minister Rupel medlo odreagira tudi glede dvojezičnih tabel na Koroškem, tako, da so manjšinci prisiljeni v neko vrste internacionalizacijo v Bruslju. In imamo tudi mi na Primorskem zelo močan občutek, da smo zaobideni, da se ta politika ukvarja preveč z višavami in da ni v funkciji ljudi, kar bi morala biti. Rekel sem pa, da je tudi egoistična. In ravno to dokazuje, ker ne sliši glasa ljudi, ki imajo konkretne probleme ob meji sami. Naša diplomacija, naša država je stara 15 let, italijanska je mnogo starejša, mnogo bolj zvita, mnogo bolj pretkana. Jaz imam strah, da nas bo enostavno prinesla okoli, če ne bomo spodobni bolj kot za 15 let. Jaz se sprašujem, kaj je s to našo politiko. Ali ne premoremo nič več kot to, da po televiziji gledamo, kako Joras pade v Dragonjo, kako mu neki politiki pridejo pomagat, tako, da padajo čez ograjo. Ali je to vse, kar mi premoremo? Seveda prej pokličejo novinarje, da bi snemali, se postavili v vlogo žrtve. Stare finte, bi rekli. In zvita politika tudi ni tako nepremišljena, kot vam bom povedal nek drug primer. Berem Primorske novice, 11.5.2006, minister Podobnik in Božič sta bila na predstavitvi bodočih avtocestnih odcepov med Trstom in Reko, da skrajšam. In najpomembnejši poudarek je bil, sosedje nimajo vpliva. Najpomembnejše, kar je bilo treba povedati, je, da bomo upoštevali strokovne osnove, interes države Slovenije in lokalnih skupnosti, ne Hrvati ne Italijani pa ne bodo nič od tega imeli in da njihov interes za nas ni pomemben. Glejte, to se lepo sliši, lahko bi celo delili mnenje, ampak modro pa ni. Če vi hočete, da nas mora zdaj Italija upoštevati, pa bi rekli, kaj pa vi zganjate, sicer primeri niso enaki, to vemo, ampak kako se pa vi obnašate, to ni modro, to je res za petnajst let ali pa še manj. Jaz bi rekel drugače. Rekel bi, upoštevali bomo strokovne podlage, upoštevali bomo nacionalni interes, upoštevali bomo lokalne skupnosti in upoštevali bomo tudi sosede, s katerimi se povezujemo, pri tem, da pričakujemo, da bodo tudi sosedje upoštevali naše interese. To se mi zdi dosti bolj modro in dosti bolj zrelo. In glede na to, da smo v skupni asociaciji, bomo na ta način tudi več dosegli. To pričakujemo tudi v primeru teh plinskih terminalov. Mislim, da ni treba naprej razpredati, da so bili prvi mediji, da je bila druga opozicija in da je vlada zaradi ne vem katerih razlogov, ampak nesporno zaspala in pozno odreagirala. Vsi delimo interes, da bi bili zaščiteni interesi države Slovenije, predvsem pa Primorske in prebivalstva, da se ta terminal lahko postavi kam drugam - slišali smo, koliko imajo Italijani prostora -, predvsem pa ne nam pod nos. Mi bomo tudi to podpirali. Drugič pa vas prosim, bodite ne malo, mnogo bolj spretni, ker tokrat sigurno niste bili.
Besedo ima gospod državni sekretar dr. Cerar.
Hvala lepa. Besedo, dve o, kot je bilo rečeno, zunanjepolitičnem fijasku gostujočega peresa oziroma o stanju naše diplomacije. Mislim, da so te trditve absolutno nesprejemljive. Sam sem danes že dvakrat poudaril, da je bila naša reakcija takojšnja, ni bilo nobenega čakanja. In do omenjenih not je prišlo po vrsti razgovorov, ne samo s predstavniki zunanjega ministrstva Italije, ministrstva za proizvodne dejavnosti, okoljskega ministrstva, do not je prišlo v trenutku - lahko pač rečete, potem, ko je bilo nekje jasno, da bo izredna seja državnega zbora. Jaz trdim, da je do not prišlo v trenutku, ko smo razpolagali s prvim, resda preliminarnim v tistem trenutku, poročilom medresorske delovne skupine, ko je bilo jasno, da nekatera naša ustna prizadevanja niso prinesla kompletne dokumentacije. In v tistem trenutku smo prišli na dan z omenjenima diplomatskima notama. Kar se pa tiče diplomatskega turizma, veste, diplomacija podrazumeva tudi potovanja, tudi srečanja ne samo doma, ampak tudi v tujini. Bili so omenjeni razni stani. Ravno zahvaljujoč našemu angažmaju v Kirgiziji, Kirgistanu, vzhodni Evropi, Ukrajini, je bilo naše lanskoletno predsedovanje organizaciji za varnost in sodelovanje ocenjeno kot uspešno. Hvala lepa.
Prosim, gospod minister, Podobnik.
Hvala lepa. Samo na kratko bi se rad odzval na nastop gospoda Terčona, ko je kot primer napačnega ravnanja navedel tudi iskanje oziroma državni lokacijski načrt avtocestne povezave med Postojno - Divačo in pa Jelšanami. Kje je razlika? Razlika je v tem, da seveda ta projekt, ta objekt nima sam po sebi nobenih čezmejnih vplivov na okolje. Seveda se išče usklajevanje rešitve, če gre za vprašanje koridorjev, cestnih koridorjev. To je povsem drug nivo, kot je nivo, o katerem danes tukaj govorimo. Bistvo problema je v tem, da sosednja država na njenem teritoriju načrtuje izgradnjo objekta, ki ima de facto tudi na podlagi sedaj strokovnih, bi rekel, dognanj čezmejne vplive na okolje. Ta postopek varujejo konvencije in evropske direktive, da kadar je tako, ima država dolžnost, da te obvesti, ti imaš pa pravico, da si v take postopke vključen. Tu je ta razlika. Jaz ne bi na ta način trgoval, bomo pa mi tudi tukaj stopili z vami v kontakt. Zadeve, ki so vezane na koridorje, imajo povsem drug status tudi v mednarodnopravnem smislu, kot pa JE sam postopek, ki je povezan z čezmejnimi vplivi na okolje. Bi izkoristil svoj nastop, da bi morda odgovoril tudi na zelo jasno vprašanje, ki ga je prej postavil gospod Kumer. Če dovolite, vprašanje je bilo, kakšen pa je odnos vlade do teh projektov. Tukaj moram seveda biti zelo jasen, nedvoumen. Sklep, ki ga je vlada sprejela, se glasi: "Vlada Republike Slovenije ugotavlja, da bi imela gradnja in obratovanje plinskih terminalov v Tržaškem zalivu in njegovem obalnem območju znatne čezmejne vplive na območju Republike Slovenije." In nato jih našteje. Najprej govori o tem, da bi vplivala na mednarodno pogodbo, s katerim bi bil potrjen režim pomorskega prometa, nato ugotavlja, da bi bilo s splošnovarnostnega vidika tveganje za slovensko obalo. Nato ugotavlja, da z okoljskega vidika zaradi škodljivih vplivov na vodno okolje Tržaškega zaliva, disperzij toksičnih čistilnih sredstev itd. Nato ugotavlja škodljive vplive na biodiverziteto in tudi na zaključku iz ekonomsko specialnega vidika zaradi negativnih učinkov tako na razvoj turizma in tudi na ribištvo in [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]na slovenski obali. Iz te ugotovitve vlada potem s sklepi potegne konsekvence, na kakšen način želi v okviru postopkov, ki veljajo seveda, da bi se taka gradnja ne zgodila. Tukaj je vlada konsekventno in jasno v okviru procedure svoje stališče tudi povedala.
Prosim, gospod Davorin Terčon. Replika.
Hvala, gospod predsedujoči. Gospod minister, ta intervencija v zvezi z mojo razpravo sploh ni bila potrebna. Jaz sem že sam prej rekel, da gre za različne primere. Ta primer, ki sem ga jaz omenil, nima čezmejnih vplivov, tisti pa ga ima. Sta pa oba projekta taka, da lahko imata interes na obeh straneh, to pa je nesporno. Predvsem pa sem to govoril zaradi nemodrosti nastopanja naše pozicije napram Italije v konkretnem primeru. Ker reči sosedu, ne bom tega upošteval, ko si v isti situaciji, je milo rečeno, neumno če ne še kaj hujšega. Ko smo pa že ravno pri tem projektu, gospod minister, Hrvaška ima že na meji avtocesto, Italija praktično tudi in mi mencamo, samo da dodam, upam, da boste pospešili postopke, ker se nam dogaja, da pridejo mimo Slovenije do Slovenije in potem gredo po naši regionalki v Italijo in ne plačajo niti cestnine in niti ne kupijo nič, niti bencina ne. Hoteli smo nekaj tržiti, na koncu zabijamo avtogol sami sebi. To je tipičen primer in upam, to sicer ni točka, ampak da boste nekaj storili, da se to čim prej reši. Hvala.
Besedo ima gospod Samo Bevk. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Skrbi me mlačen odnos in odziv slovenske vlade na italijanske načrte o izgradnji terminalov v Tržaškem zalivu. Danes je bil zunanji minister dr. Dimitrij Rupel že deležen kritike zaradi svoje odsotnosti. Imel je sicer svoj nastop in je takoj nato odletel s predsednikom vlade Janezom Janšo v Rusijo. Še bolj kot odsotnost zunanjega ministra pa me skrbi odsotnost predsednika vlade. V tem primeru ne gre zgolj za zadevo, ki se dotika resorjev za okolje in zunanje zadeve, temveč je to kompleksna, medresorska in vladna ali, če želite, vsedržavna zadeva, o kateri bi pričakoval, da bo svoje jasno stališče v tem zboru predstavil kar predsednik vlade sam. Tako pa glede na dogajanje v zadnjih nekaj mesecih izgleda, kot da je to zgolj okoljsko vprašanje, saj se je s terminali edini v vladi resneje ukvarjal le minister Janez Podobnik. To pa ni dovolj. Zato ponavljam, da v tej dvorani danes pogrešam predsednika vlade. Predsednika vlade bi lahko danes vprašali, kakšni so bili dogovori s predsednikom ruske naftne korporacije Lukoil Alekperovom. Lukoil je med drugim zanimala ob tem obisku tudi že zgrajena infrastruktura ob slovenski obali, kjer ruska družba vidi možnost za razvoj lastnega logističnega centra v tem delu Evrope. Minister za gospodarstvo gospod Vizjak je takrat povedal, da se bodo s predstavniki Lukoila ponovno sestali v najkrajšem možnem času. Imam čuden občutek, minister za okolje Podobnik tukaj brani okoljske interese proti terminalom v Tržaškem zalivu, njegovi kolegi, na čelu s predsednikom vlade, pa se bodo po vsej verjetnosti v Moskvi skoraj istočasno pogovarjali o naftnih in plinskih poslih. Zato bi bilo bolje, če bi predsednik državnega zbora to izredno sejo sklical v četrtek, ko bodo predsednik vlade, minister za zunanje zadeve in minister za gospodarstvo ponovno v domovini. V zvezi z današnjo razpravo bi rad opozoril še na en problem, ki je tesno povezan z ekologijo Tržaškega zaliva in je neposredno povezan z našim ozemljem. To je problem živega srebra, ki je izredno strupena tekoča kovina. Minister za okolje Janez Podobnik je v uvodni besedi dejal,da je osnovni problem pri obratovanju in gradnji plinskega terminala zaradi dreniranja in poseganja v sedimet pojav resuspenze sedimenta, ki vsebuje povišane koncentracije živega srebra. Pri taki resuspenziji se namreč živo srebro reaktivira in posledično se pojavlja vmonometil v živosrebrni obliki. Le-ta pa se kopiči v morskih organizmih. Pričakovati je torej povišanje koncentracije te oblike živega srebra v vodi in posledično tudi v ribah Tržaškega zaliva in tudi širšega severnega Jadrana, je dejal minister v tem strokovnem žargonu. Tržaški zaliv je sicer ekološko zelo obremenjen, če se v tem trenutku osredotočim na onesnaženje z živim srebrom. V Idriji je več kot pol tisočletja obratoval drugi največji rudnik živega srebra na svetu, takoj za španskim Almadenom. V idrijskem rudišču je še vsaj 10% vseh svetovnih zalog živega srebra. Intenzivne raziskave o kroženju živega srebra v Idriji, Posočju in Tržaškem zalivu so pokazale, da so glavni vir živega srebra v okolju odlagališča žgalniških ostankov in jalovine v okolici Idrije ter zlasti kontaminirana prst vzdolž rek Idrijce in Soče. Ob močnem deževju prihaja do spiranja kontaminirane prsti in žgalniških ostankov ter do transporta v Tržaški zaliv. Tako je na primer novembra 1997 v času poplavnega vala Soča v Tržaški zaliv odnesla skoraj pet ton živega srebra. Povprečne letne vrednosti pa se gibljejo od tone in pol do dveh ton in pol živega srebra. Raziskave so pokazale, da je porazdelitev živega srebra v sedimentih Tržaškega zaliva najvišja v Jadranskem morju, in to predvsem zelo strupenega metilnega živega srebra. Prav zastrupitve ribičev v japonskem zalivu Minamata so povzročile, da je prišlo postopoma do opuščanja rudnikov živega srebra in da se prav danes na evropski ravni sprejema strategija EU za živo srebro, ko naj bi države EU živo srebro iz uporabe izločile do leta 2008 oziroma z nekaterimi izjemami do leta 2011. V Tržaškem zalivu so koncentracije živega srebra v ribah za faktor tri do štirikrat večje, kot je svetovno povprečje oziroma kot so te dovoljene količine, kar pomeni, da bi lahko človek užil samo en obrok ribe v enem tednu. Za konec naj povem, da podpiram sklepe matičnega odbora in amandma poslanskega kluba k tretjemu sklepu. Predvsem pa želim, poudarjam, da bi se slovenske politika ob vprašanju plinskih terminalov poenotila. Državniške interese moramo postaviti pred strankarsko politiko. Hvala lepa.
Gospod Mitja Ljubeljšek, imate besedo.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovani predstavniki vlade, spoštovani zbor! Generalni vtis, ki sem ga dobil na današnji seji, je, da je bilo veliko predhodnega grmenja opozicije in malo dežja na sami seji. Dejstva, ki jih je pisno in ustno predočila vlada in oba resorna ministra, so, zgleda, razpihnila nevihtne oblake. Sam sem eden izmed tistih, ki smo pred samo sejo menili, da je današnja seja državnega zbora sicer legitimna, vendar še nepotrebna, še prezgodnja. Saj je vlada Republike Slovenije šele na osnovi strokovne študije in analize strokovne skupine medresorske komisije - to posebej poudarjam - se je negativno opredelila do izgradnje plinskih terminalov v Tržaškem zalivu. Res pa je, da je lahko današnja seja in sprejeti sklepi močan argument za podporo vladi v nadaljnjih postopkih proti Italiji. Tema, o kateri danes razpravljamo, je zadeva nacionalnega interesa. Zato sem upravičeno pričakoval, da bo razprava temu ustrezno potekala, da bo konstruktivna, taktna, realna in nadstrankarska. Da temu ni tako, me prepričuje razprava nekaterih opozicijskih poslancev. V svoji razpravi se ne bom poglabljal v strokovno vsebino in tematiko, to je, da bi gradnja in obratovanje plinskih terminalov imeli znatne čezmejne vplive na območju Republike Slovenije s prometnega, splošnovarnostnega, okoljskega ter ekonomsko-socialnega vidika. To vsi trdimo danes, in ni vzroka za prepričevanje prepričanih. Zanimajo pa me kot poslanca dejanske aktivnosti odgovornih vladnih institucij in resorjev ter vlade, s konkretnimi datumskimi aktivnostmi, še posebej pa vzroki za ostro kritiko opozicije in njene zahteve za sklic nujne seje matičnega delovnega telesa in tudi današnje seje državnega zbora. Moj vtis, ki sem ga do sedaj dobil tako iz medijev, medijskih nastopov opozicijskih poslancev, ministrov in strokovnjakov, predvsem pa iz gradiva, ki smo ga dobili za to sejo, je - in tega se ne morem znebiti -, da opozicija izkorišča problem terminalov za svojo politično promocijo. Zakaj imam tak vtis? Šele v aprilu se je začela akcija opozicije s pogromom proti vladi zaradi argumentov glede plinskih terminalov. V zadnjih dneh pa se je njena taktika spremenila v državotvorno držo, češ da gre za nacionalni interes, s pripombami, da vlada sedaj vleče dobre poteze, vendar pa predvsem zaradi pritiska njih kot opozicije. Te trditve opozicije vsekakor ne vzdržijo. Tudi pozivanje opozicije na ugotovljene morebitne objektivne odgovornosti posameznih nosilcev javnih funkcij in ustrezne ukrepe niti najmanj ne kaže na to, da so nameni za rešitev problema iskreni, pošteni in dobronamerni. Aktivnosti vlade so se začele, kar je razvidno iz gradiva, že 17. februarja, zadnja ključna pa je 25. maja s sejo vlade in sprejetimi sklepi na tej vladi. V vmesnem času pa so bile še številne aktivnosti, kar 68 na primer, na ministrstvu za zunanje zadeve. Preprečitev izgradnje plinskih terminalov v Tržaškem zalivu je zagotovo nacionalni interes in tega se vlada zaveda od vsega začetka. O tem nam govorijo zapisani datumi in vsebina posameznih pomembnih aktivnosti vlade, da jih ne naštevam. Vlada Republike Slovenije in njena pristojna ministrstva so po mojem prepričanju korektno, pravočasno in argumentirano vodila potrebne postopke te problematike napram Italiji, s čimer je slovenska vlada uradno in jasno opredelila svoj interes o partnerskem in doslednemu razreševanju mednarodnega in evropskega prava. Menim celo, da je vlada te postopke vodila pravočasno, celovito, medresorsko usklajeno in argumentirano tudi zaradi slabe prakse izpred let prejšnjih vlad in prejšnjih koalicij, ko so ostali nerešeni problemi velikega nacionalnega interesa, kot je na primer morska meja v Piranskem zalivu ali gradnja mejnega prehoda, ki ga je Hrvaška zgradila na slovenskem ozemlju. Aktivnosti vlade, da se zaščitijo slovenski interesi v zvezi z izgradnjo terminalov, so se začele februarja, opozicija pa je svojo negativno kritiko na vlado in ministrstvo za zunanje zadeve sprožila šele 18. aprila, z zahtevo po sklicu nujne seje matičnega delovnega telesa, pa čeprav je bilo pred to zahtevo sproženih že vrsto aktivnosti tako s strani vlade, prav tako je svoje delo opravljala tudi že strokovna skupina medresorske komisije. Poudarjam, da je preprečitev izgradnje plinskih terminalov v Tržaškem zalivu v slovenskem nacionalnem interesu in da je nujno, da se dvignemo nad strankarske interese. Zaupajmo vladi, ki je z dosedanjimi aktivnostmi in ukrepi že dokazala, da se problema od vsega začetka zaveda in ga tudi rešuje, kot se spodobi za državo Evropske skupnosti, po diplomatski poti v skladu z mednarodnim pravom in pravom Evropske skupnosti, in kar je še posebno pomembno, na osnovi strokovnih in utemeljenih analiz in študij. Prepričan sem, da bo pri svojih odločitvah naprej izhajala tudi iz določil barcelonske konvencije in njenih protokolov, kakor tudi iz memoranduma o soglasju med vlado Slovenije, vlado Hrvaške in vlado Italije za uvedbo skupnega plovnega sistema v severnem Jadranu. Prav bi bilo, da vsi podpremo predlagane sklepe matičnega delovnega telesa in eventualne vsebinske dopolnitve z današnje seje in ne izpostavljamo pri reševanju nacionalnih interesov ozkih strankarskih stališč in lastne hvale, kdo je za kaj bolj zaslužen. Nacionalni interes je naš skupni interese, skupni problem, skupna naloga, skupna rešitev in skupno opravljeno delo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Danes smo že marsikaj slišali in mogoče je že marsikaj bolj jasno, zakaj je ta današnja seja sploh potrebna. Jaz bom samo nekatere stvari pokomentiral. Moti me to neprestano govorjenje, da je slovenska država bila premalo ostra, da so se naši predstavniki premalo ostro odzvali, da je bilo medlo. Jaz bi rekel, pa prepozno seveda, rekel, da če mediji o zadevah niso pisali, o diplomatskih akcijah, to še ne pomeni, da se to ni dogajalo. Ne nazadnje diplomacija je zato, da nekaj naredi mimo oči javnosti in se ne skliče tiskovna konferenca, pa se reče, jaz sem pa zdaj mojemu kolegu iz sosednje države poslal eno noto, eno pismo in tako naprej, tako se ne dela. Kar se pa tiče ostrine, bi pa rekel, da obstajajo neke norme komuniciranja med državami, ne nazadnje neki nivoji dobrososedskih odnosov, zato obstajajo tudi diplomatske poti. Kako pa naj bi zgledalo tisto najbolj ostro, ali naj se skregamo s sosedi? Veste, mi smo iz tiste države, kjer so se kregali sosedi, pa med seboj tudi razšli ravno zaradi tega, ker so reševali nerešene probleme, pa spore, če že tako imenujem, samo po demokratski poti ne. Mi smo od tam odšli in ne nazadnje, ne želim nikogar obtoževati, ampak mi ne moremo biti Hrvaška in tudi nismo, ki, če ni po njihovem, potem zagrozijo, da bodo poslali bojno ladjo v Piranski zaliv, pa če bo treba, bodo tudi malo streljali. Mi takšnih metod ne uporabljamo in jih tudi ne bomo uporabljali in jih ne smemo uporabljati. Ker ne uporabljamo takšnih metod, smo mi v Evropski uniji, naši sosedje pa še dolgo ne bodo, pa predsedovali še tudi ne. Če je to komu všeč ali pa ne, pa če je to diplomatski jezik ali pa ne, ampak tako je. Kar se pa tiče tega, zakaj danes ni več tukaj našega zunanjega ministra, bi pa rekel, da smo izvedeli od predsednika državnega zbora na začetku, tisti, ki smo bili tukaj, da so predlagatelji zahtevali sejo danes. Ni to stvar predsednika državnega zbora, ampak predlagatelji so tako zahtevali. Ne bom komentiral, zakaj je to. Bi pa rekel, da je ravnal pravilno, če je odšel z delegacijo v Moskvo, ker verjetno tam v Moskvi ne bi mogli razumeti, če bi minister za zunanje zadeve preložil ta obisk, zaradi te seje, ko se pogovarjamo o nekem terminalu, ki ima kapaciteto, kolikor Rusi načrpajo ali pa pridobijo ta plin v eni minuti, dveh minutah ali pa v treh. Tega oni enostavno ne bi mogli razumeti. To je red velikosti njihove zmožnosti pridobivanja te surovine, tega energenta in kapacitete terminala, o katerem se mi pogovarjamo, ki pa je problematičen za Slovenijo, to pa drži, s tem se pa strinjam. Ampak zaradi tega odpovedovati obisk, to bo pa bolj težko šlo. In še nekaj, kar me je pa resnično zbodlo, to so pa trditve, kaj pa se bodo zdaj pogovarjali in kaj so se pogovarjali z Lukoilom, kaj se bo tam v Piranskem zalivu oziroma Koprskem zalivu, pristanišču dogajalo, menda ja ne bodo kakšnega tankerja pripeljali v koprsko pristanišče. Spoštovane gospe in gospodje, ste pozabili, da v Trsu že ne vem koliko časa, 20 ali 30 let, obstaja tankerski terminal, ki ima kapaciteto za privez šestih ladij s takim tovorom, pa da jih je tudi po dvanajst, po določenih opazovanjih. Kaj tisto pa ni nič nevarno? To se pravi, k sosedom bi lahko vozili nafto, nekaj milijonov ton, za oskrbo Nemčije, če bi pa še v koprsko pristanišče slučajno - slučajno, govorim - pripeljal kakšen tanker nafte za slovenske potrebe, to bi pa že bilo problematično. To mi nekako ne gre skupaj, zakaj za druge lahko kakšen tanker, za slovenske potrebe pa bog ne daj! Če smo še vedno pri temi, katere uraden naziv je takšen, kot je. Če smo se o čem drugem danes morali pogovarjati, to je druga zadeva. Želel bi povedati tudi to, da če je katera vlada znala zaščititi nacionalne interese, potem je bila tudi ta. Bom povedal samo en primer, ki je mogoče celo malo banalen. Ta vlada je sprejela zakon o ekološki coni in epikontinentalnem pasu. Takrat je največja opozicijska stranka sklicala tiskovno konferenco in so smešili ta zakon, kaj nam bo ta zakon sploh koristil. Če se ne motim, nam bo zdajle prav prišel. Lahko, da se motim, ampak mislim, da ne, nam bo prišel prav, takrat ste ga pa smešili. To je en tak primer. Zdaj bom pa povedal še enega, ki sem si ga sicer zapisal, pa sem mislil, da ga ne bo treba, ampak me je eden od predhodnikov malo spodbudil, da spomnim tudi o tem nacionalnem interesu, pa kdaj je katera vlada kaj zastopala. Verjetno ste že pozabili, da je leta 2000 takratna Bajukova vlada tam že proti koncu, malo pred volitvami, sprejela nek odlok ali nekaj takega, da naj slovenska geodetska uprava namesti slovenske številke v tiste štiri slavne zaselke ob meji. Takrat je bil seveda vihar popoln, mediji in tako naprej. Potem so bile volitve in se to ni moglo realizirati. Zakaj pa potem tista vlada, ki je prišla, ni tega realizirala, če je tako močan interes za zaščito slovenskih nacionalnih interesov? To danes slišimo. Ne želim nikogar obsojati, bog ne daj, samo spomnil bi vas rad, da moramo imeti enaka merila, enake vatle za vse primere. Takrat je bila izredna priložnost, da bi pokazali, kako smo enotni. In danes smo, mislim, da smo, takrat pa nismo bili. In tisti ukrep je bil takrat malo, ne bom rekel tistega izraza, popljuvan; hotel sem reči nekaj drugega. Danes pa vsi govorimo, kako bi nekaj morala [[...]]Vrnem se na začetek te razprave - kaj pa bi naj naredila ta vlada bolj ostro, če že takrat s tistimi številkami vse ni bilo v redu, tako kot bi bilo treba. Samo s tem bom zaključil. Seveda bom podprl vse te sklepe, ki smo jih na odboru potrdili. Ne bom pa podprl amandmajev, ki so bili kasneje podani. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Petan, hvala tudi podpredsedniku Klavori za dosedanje vodenje. V imenu predlagatelja pa se je k besedi prijavil kolega Aurelio Juri. Izvolite prosim.
Hvala. Tistim, ki nam pripisujejo neke zle namene, češ ali želimo, da se skregamo z Italijo, nekdo govori o nevihtnih oblakih, ki naj bi jih mi ustvarjali. Ni res. Preprosto predlagali smo, da se pravočasno sprožijo tisti diplomatski ukrepi, ki sodijo ob takih zgodbah. Ko govorimo o enakih vatlih, kaj se nam dogaja, da naša diplomacija pa tudi celotna politika odreagira kot ježek ob največji neumnosti, ki se dogaja tam, kjer meja še ni definirana, ob Dragonji; pri zgodbi, ki poteka ob meji, ki je jasna, ki ni spora, pa seveda smo mlačni. Za to gre, da bi ustrezno, pravočasno odreagirali že na spoznanje, da gre za objekt, ki v svojem vplivnem območju in območju varnostnega pasu sega v naše teritorialne vode, da bi ustrezno noto poslali. In že tukaj dopovedali sogovornici, da nas mora jemati zelo resno. Gre za to. Drugo. Mene res skrbi, kolega Petan, da se nekoliko že pripravlja teren za eventualne nove projekte z Look oil. Razbiram iz vašega nastopa nekako pripravo terena do tega, zakaj se ne odzivamo na naftni terminal, ki je že v Trstu, kjer prihajalo tankerji. Že tisto mene skrbi in menim, do trenutka, ko smo člani Evropske unije, da tudi tisti naftni terminal v Trstu koristi tudi nam, treba se je ustrezno povezati, to je del skupne energetske politike Evropske unije. Problem je naš prostor, problem je Luka Koper, nima več prostorskih zmožnosti, ki bi dovoljevali normalen sprejem neprijaznih infrastruktur. Sem res omenil že prej tretji pomol, ki je namenjen samo kontejnerskemu terminalu, pa imamo že velik halo. Sedaj si ne predstavljam, da bi mi nove instalacije naftnega plina, zemeljskega plina ali tekoče nafte gradili v Luki Koper. Gre za to in upam, da tudi interes, ki ga izkazuje Look oil ne bo šel v to smer oziroma, da bomo mi ustrezno zavarovali ta prostor pred tovrstnimi posegi, sicer ne bomo verodostojni niti do tega, kar se nam dogaja z zgodbo obeh plinskih terminalov. Tukaj moramo biti zelo načelni. Podpiram prizadevanje ministrstva za okolje, ki se postavlja na zaščiti tega prostora. Ta prostor za vsak nadaljnji infrastrukturni poseg potrebuje izjemno skrbnost, izjemno pozornost. Mislim, da imamo že zasičeno situacijo, da več kot toliko si mi ne smemo privoščiti. Hvala.
Hvala vam. K repliki se je prijavil kolega Petan. Izvolite.
Hvala za besedo, bom čisto kratek. Torej, ni treba imeti skrbi, da mi že nekaj namigujemo. Žal mislim, da še v vladi marsikaj ne vedo, mi pa nismo vlada in ni nujno, da bi tudi vedeli, če bi vlada kaj vedela, tako da tukaj vam ni treba imeti skrbi. Poleg tega pa, če bi ruski partnerji pri nas kaj investirali, mislim, da bilo to lahko samo dobrodošlo. Res je, da bi pač se prej dogovorili, če to gre, ampak če dva partnerja ne skleneta posla, potem ga ni, to verjetno veste. Upam, da me razumete, kaj sem vam hotel s tem povedati. Če se mi s tem ne bi strinjali, potem pač posla ne bi bilo, ampak jaz ne bi imel nič proti, če bi našli skupen jezik z ruskimi partnerji. Kar se tiče koprskega pristanišča, pa jaz nisem čisto tako prepričan, da je ta terminal za premog tako ekološki pa tako fantastičen, če bi prišlo, eventualno govorim, kar tako do kakšne zamenjave ali kaj takega, da se tam ne bi dalo še kaj narediti. Ker tisti, ki zagovarja ta terminal na premog, potem ekologije ne upošteva, tako bom povedal, pa nobenega ne obsojam. Ga imamo tam, je služil svojemu namenu pa verjetno še služi pa bo verjetno še nekaj časa služil temu namenu, ampak ni tisti najbolj eko, če lahko to uporabim. Še enkrat bom povedal, mene ne bi prav nič motilo, če bi se naša delegacija te dni v Rusiji zmenila za kakšen posel, mislim, da bi bil dobrodošel. Hvala.
Hvala. Kolega Juri, replike na repliko vam ne morem dati in vam je ne bom dal. Razpravo. Izvolite.
Še minutko za razpravo. Jaz seveda ne zagovarjam premogovnega terminala, premogovni terminal je v načrtih razvoja Luke Koper načrtovan tako, da se do 2015 zmanjša na 10% sedanjega obsega in se sproti nadomešča z novimi programi, tukaj potekajo tudi študije, ali bi bilo mogoče kontejnerje v tem terminalu čim hitreje vzpostaviti. Nisem pa za to, da bi vi zamenjali premogovni terminal z novim naftnim terminalom, da se razumemo. Tako da gre za to, da iščemo, neprijazne tovore je težko izločiti, kajti lahko nastane veliko poslovne škode. To gre za proces, ampak v tem procesu ne iščemo novih nesreč. Hvala.
Hvala vam. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanka Majda Širca. Izvolite.
Terminali za utekočinjeni zemeljski plin na Tržaškem zadevajo 11 direktiv in konvencij pa 5 zakonov oziroma resolucij v slovenskem prostoru z ustavo vred, se pravi je eminentna materija za ta prostor in tudi vprašanje, ki mu danes nekateri spodmikajo umestnost. Mislim, da je na mestu, če ne drugega, da se prepreči morebiti kakšen neprimeren korak ali nenarejeni korak v bodoče, če menimo že, da za nazaj so bili le-taki, se pravi neprimerni. Župan Gradeža meni, da je bilo tako. Kaj pravi? Če bi kaj takega storila Slovenija, bi se naša vlada, italijanska vlada zagotovo odzvala drugače, ne tako umirjeno in vljudno, kot to počnejo vaši ministri. O meglenosti teh odzivov govorimo danes, o mlačnosti teh odzivov naše vlade, ki jo je gospod Černač poimenoval za "Piove, maledetto governo!" - dežuje, vražja ali prekleta vlada, jaz pravim, "Nebbia, goremo lento" - megla, počasna vlada. Počasna vlada pa ni prvič počasna pri reševanju tokrat zelo aktualnih in akutnih problemov, počasna je bila tudi takrat, ko smo se morali, bi morali bolj aktivno odzivati v primeru vračanja slik ali pa tudi eminentne manipulacije, ki je nastal v filmu Srce v breznu, ali ob neobjavi skupnih ugotovitev mešane komisije in še o čem bi lahko rekla. Ja, res je. Danes iščemo mehko tkivo vlade, kot je povedal gospod Jerovšek, ker se sprašujemo, kaj bi morala vlada narediti in kaj ni. Večkrat smo slišali, da je naredila vse, kar je lahko naredila, ampak vendarle, če bi vse naredila, danes ne bi bilo zbranih 38.000 nasprotnikov gradnje terminalov in tistih, ki mislijo, da ni bilo vse narejeno. Če bi bilo vse narejeno, se tudi odziv predsednika države ne bi glasil tako odločno in ne bi tako odločno zahteval pojasnila od vlade, da naj zahteva sama pojasnila oziroma naj podaljšajo rok za strokovne razprave. Gospod Rupel, od številnih izjav, ki so bile danes citirane, je dejal, moram podčrtati še eno, ki utemeljuje to moje razmišljanje in tezo, da je šlo za megleno oziroma mlačno odzivanje. Kaj je dejal na javni RTV televiziji? "Jaz bi želel, da ne bi vedno poskočili, ko gre za stvari, ki se nazadnje uredijo same od sebe". Točno to bi moral gospod Rupel narediti. Poskočiti, odzvat se, takrat ko je bil čas, ne pa čakati, da se o tako eminentnih vprašanjih najprej odzovejo mediji in da odreagira vlada šele na odziv, ki nastane v javnem prostoru. Kot sem že danes poudarila, kaj je s kredibilnostjo vlade, ki o dveh tako pomembnih posegih v okolje izve iz medijev. Če imamo tako nevedno vlado, ki iz medijev potem izve šele za dogajanje, potem bi morala taka vlada zjutraj, predno gre vladati ,prebrati časopise in šele potem se odločati, kako bo reagirala in kako ne bo reagirala. Menim, da današnja razprava lahko pomembno vpliva na razmišljanje okoli tega iz vseh strani potrjeno škodljivega posega v okolje in prostor. To je bil namen te razprave in zaradi tega menim, da tudi sklepi, ki bodo izglasovani, bodo to meglo nekako razpršili v bodoče. Hvala.
Hvala vam, kolegica Širca. Kolega Zvonko Černač, sprašujem, ste bili imenovani?
Da, bil sem.
Imate repliko, izvolite.
Hvala lepa. Kaj drugega pričakovati od največje manipulatorke v tem državnem zboru, kar je rekla.
Kolega Černač, jaz sem vas dolžan opozoriti, da se obnašajte spoštljivo. Kolega Černač, jaz vam bom besedo vzel.
Bi vam predlagal, če že dobro ne slišite, kolegica Majda Širca, potem si preberite magnetogram. Jaz sem govoril v prispodobah. Hvala lepa.
Za vašo razpravo vam seveda ne bom rekel hvala lepa, prosim pa vse bodoče razpravljavke in razpravljavce, da ne žalijo ostalih kolegic in kolegov. Upam, da velja to kot prvo in edino opozorilo za današnjo sejo. Naslednji se je k besedi prijavil poslanec dr. Mitja Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Veliko smo danes lahko slišali o tem, ali vlada je odreagirala, ali je odreagirala pravočasno, ali je odreagirala na pravilen način. Vsak seveda vidi zadeve s svoje strani in tudi na svoj način. Toda dejstvo, ki pa je bilo kar nekajkrat in to od mnogih izrečeno, je, da je nesporen interes nas vseh, da Slovenija prepreči gradnjo terminalov, vsaj na tak način, kot so sedaj zastavljeni, v takem obsegu in s takimi potencialnimi posledicami in vplivom na okolje. Namen sklica današnje seje je prav ta, da vladi po eni strani pomagamo, da bo lahko bolj kredibilno pri tem sodelovala in delala, kajti izkazalo se je, da določene podatke vlada je imela. In sedaj imamo samo dve možnosti, zakaj ni odreagirala prej in bolj v smislu zaščite interesov Slovenije. Ali ni vedela - to seveda ni v redu in težko verjamemo, da vlada ne bi vedela, kako prav odreagirati - druga stvar je pa, da je vedela in ni hotela, to je pa še hujše. In glede na to upam, da nobeno od tega ni res in bomo sedaj lahko v nadaljevanju tudi na nekaterih primerih dosegli, da bo izkoriščen ta čas, ki smo ga že dobili za podaljšanje vodenja postopkov s strani Italijanov, kajti to ni nikakršen izgovor, da so bile v Italiji volitve. Saj ne gre za konkretnega sogovornika, ki se je zamenjal, gre za to, da Slovenija doseže, da je stranka v postopku in da se jo tako obravnava. Zaradi tega je tudi zelo pomembno, da ne izgubljamo časa in da se je Slovenija pravočasno vključila v te postopke. Kajti najprej je seveda treba izčrpati vsa pravna sredstva na nacionalni in bilateralni ravni in komaj takrat lahko potem tudi posežemo na področje mednarodnih konvencij, ki pa je zelo jasno opredeljeno, da imamo prav in da morajo sosedje od nas zaprositi za soglasje. Ne nazadnje v prid temu govori tudi kar nekaj primerov. Bom kot primer navedel samo negativno mnenje za gradnjo hidroelektrarne Novo Virje pri Koprivnici, ki ga je Madžarska dala Hrvaški. Potem imamo več takih primerov, tudi gradnja plinovoda po dnu Jadranskega morja od Istre do Italije, most čez Donavo med Romunijo in Bolgarijo in še bi jih lahko našli, kjer sta dve ali pa več sosednjih držav na tak način usklajevali in potem poiskali rešitev, ki je bila za vse sprejemljiva in predvsem za okolje najmanj obremenjujoča. Ne nazadnje bi po protokolu Italija že morala, preden je sploh začela z vsemi postopki, od sosednje države zaprositi soglasje, jih obvestiti, in to verodostojno, ne po kosih, kot smo slišali od vlade, da je vlada morala večkrat zaprositi za dokumente, za projekte, kajti to vsekakor zbija kredibilnost po eni strani italijanskih investitorjev in organov, po drugi strani pa je najmanj, kar bi lahko od dobrega soseda pričakovali, da nas obvesti o tistem, kar želi početi na naši meji. To je dobra navada že dveh sosedov, ko ob ograji med dvema parcelama želijo narediti kake spremembe, ne pa, da ne bi tega pričakovali na nivoju dveh držav. In prav zaradi tega najmanj, kar lahko pričakujemo sedaj, je, da bo vlada intenzivirala aktivnosti, da doseže takšno dinamiko postopkov, da ne bomo zamudili rokov, v katerih bi lahko dosegli in po drugi strani, kot sem že uvodoma povedal, preprečili gradnjo takšnih terminalov, ki bi imeli zelo negativne posledice za okolje. Glejte, tukaj ne gre samo za to, kaj se lahko zgodi, če recimo trčita dva tankerja. Tukaj ne gre samo za to kaj se lahko zgodi z morjem, če se zgodi nenazadnje teroristični napad, kot smo slišali, tukaj gre za veliko več, vsak dan permanentno bo okolje in morje ogroženo zaradi obratovanja terminalov, zaradi postopkov, nenazadnje smo že slišali tudi konkretno varikino, s katero je treba prati in vzdrževati te terminale, in to zelo obremenjuje tako zaprt ekosistem, kot Tržaški zaliv je. Ne smemo pa pozabiti onesnaženja v smislu vizualne degradacije morja in okolja, saj zmeraj, ko boste prišli na morje in bo lepa vidljivost, bodo tisti terminali nas bodili v oči, in to verjetno kar nekaj desetletij, dokler bo še kaj plina in bo interes plin prevažati. In sigurno se moramo zavedati posledic, ki jih s tem povzročamo in kakšno dediščino prepuščamo našim zanamcem in kakšno morje bomo potem imeli, premajhen del morja imamo, da bi se lahko tako igrali z njim, zaradi tega je sigurno prav, da ta seja danes je, da je opravljena ta razprava, in še enkrat poudarjam, da na ta način konstruktivno pripomoremo in pomagamo in damo tudi širšo legitimiteto naši vladi, da lahko zastopa interese Slovenije pri sodelovanju, pogovorih in reševanju teh zadev v zvezi s terminali. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Slavinec. Na seznamu prijavljenih za razpravo je poslanec Miran Potrč. Ga ni v dvorani. Besedo dajem poslancu Branku Mariniču.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane predstavnice in predstavniki vlade, kolegice in kolegi! No, morda se je večina pozicijskih poslancev danes vprašala, ali je res ta tema tako nujna, da je bilo potrebno sklicati izredno sejo, je moj odgovor na to, da ne. Kar zadeva same postopke, pa je današnja izredna seja državnega zbora sklicana v skladu s poslovnikom. Vsebina, ki jo na današnji seji državnega zbora obravnavamo, pa še po mojem prepričanju pa tudi po obširnem gradivu, ki nam ga je posredovala vlada Republike Slovenije, ni v taki fazi, da bi moral to tematiko obravnavati že državni zbor Republike Slovenije. Veliko današnjih razpravljavcev se je dotaknilo tematike, ki morda sploh ni tema današnje razprave k tej edini točki, ko obravnavamo te nesrečne terminale, pa vendarle je potrebno ugotoviti, da je tematika tako resna, da si resnično zasluži obravnavo, ampak ne še v državnem zboru, ampak šele na delovnih telesih državnega zbora. To pa se je prav gotovo že zgodilo, oba matična delovna odbora sta to tematiko že obravnavala skupaj z vlado oziroma pristojnimi ministrstvi in strokovnimi sodelavci vlade Republike Slovenije, tako da tukaj ni nič zamujenega. Meni bi bilo resnično žal, da bi po skoraj desetih urah obravnavanja v državnem zboru državljanke in državljani sploh ne dobili nekih konkretnih odgovorov, za kaj pravzaprav gre. Ali gre za to, da se bomo poslanke in poslanci obtoževali med seboj, koliko je kdo pripaden neki politični opciji, ali se bomo resnično držali vsebine današnje razprave, če že mora biti. Moje prepričanje je, ko sem predelal tole gradivo, ki nam ga je za to točko dnevnega reda posredovala vlada Republike Slovenije, da praktično ni čisto nič zamujenega, vendar hočemo pod neko ihto dokazati slovenski javnosti, da je zadeva zamujena. Nič ni zamujeno, vsaj tako berem iz tega gradiva, ki ga imam na razpolago in če nekdo to napiše in se pod to podpiše, potem tudi temu verjamem. Jaz se vprašam, kako bi odreagirali naši sosednje Italijani, ne samo tisti v diplomaciji, ampak tudi tisti v lokalnih okoljih, kjer praktično so v fazi obravnave nekih načrtov oziroma postopkov za pridobivanje ocene vplivov na okolje za gradnjo teh plinskih terminalov. Tukaj so postopki, ki trajajo. Tukaj je omenjeno, če se prav spomnim, 9 mesecev je ta postopek, v praksi se ti postopki zavlečejo še mnogo dlje in jaz sem prepričan, da kakorkoli poznamo sosede Italijane, da si pri tako pomembnih rečeh vzamejo kar precej časa. In vsa ta ihta in vse te silne zahteve po tem, da tematiko vendarle obravnavamo na izredni seji državnega zbora, se mi zdijo preuranjene. Pa naj ne izzveni to, da se tudi sam opredelim k temu, kaj pravzaprav podpiram. Podpiram vse tiste sklepe matičnih odborov, ki so jih podprli, ne strinjam se pa s tem, da nekaj dni za sejo matičnega odbora prihajajo že nova dejstva in da kolegice, kolegi iz opozicije predlagajo že amandmaje k predlogu sklepov, ki so bili dogovorjeni, sprejeti s potrebno večino na matičnih delovnih telesih. In morda še vprašanje, zakaj ni prisoten minister za zunanje zadeve? Zdi se mi, bom rekel, skorajda neresno, da se ponavljamo okoli tega, lepo je bilo pojasnjeno, predsednik državnega zbora je pojasnil, zakaj ni. Nekateri celo menite, da bi bilo potrebno, da je tukaj prisoten tudi sam predsednik vlade Republike Slovenije, meni se pa zdi, da je mnogo, mnogo pomembnejši obisk premiera z vladno ekipo v Rusiji. To je obisk, ki je bil mnogo prej napovedan, usklajen in nam je lahko znano, če smo se lahko seznanili, gre za pomemben obisk vlade Republike Slovenije v Rusiji. Jaz sem prepričan, da bo obisk vlade v Rusiji, ki se začenja danes, mnogo pomembnejši, kot bodo pomembni sklepi današnje izredne seje državnega zbora, na katerem pač smo v fazi obravnave. Torej, morda bi bilo v nekem trenutku bolje poiskati kakšno drugo temo, ki bi imela bolj resen namen, da bi pač tematiko obravnavali na kakšni izredni seji državnega zbora, kot je ta tematika o plinskih terminalih. Nič ni zamujeno, dovolj časa je, vlada se je pravočasno odzvala in pelje vse potrebne postopke na državni ravni, kot se v skladu z mednarodnimi pravili igre to tudi zahteva. Hvala.
Hvala vam. Proceduralno, kolega Zagorac.
Hvala za besedo. Pravica do amandmaja pa takšno začudenje, kot sem ga slišal sedaj o tem, da smo nekateri iz opozicije predlagali amandmaje, veste, to je pravica vsakega poslanca, da vlaga amandmaje, in ti poslanci, ki smo vložili amandmaje, delamo svoje delo in ne sledimo navodilom in zapisom, ki nam jih dajo naše strokovne službe. Če vi te pravice nimate, je to vaš problem, zato bi prosil, predsedujoči, da v naslednjih takih govorih, ki žalijo tiste poslance, ki v tej hiši pač sledimo tistemu, kar nam dovoljuje poslovnik, prosim, če urgirate in prekinete takšne žalujoče razprave. Hvala.
Hvala vam, kolega Zagorac. Prav imate, moja dolžnost bi bila, da bi kolega Mariniča opomnil, da je pravica vsakega slehernega poslanca, da vlaga dopolnila. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima kolega Alojz Sok. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice poslanke in poslanci, spoštovani minister s sodelavci. V bistvu tu ponavljamo danes bolj ali manj eno in isto in tudi sam seveda mislim, da 10 ur razprave o nečem, kar se imenuje razprava v zvezi z odzivom vlade Republike Slovenije na načrte za izgradnjo terminalov, da to je jalovo početje, zgubljanje časa, dejansko zgubljanje časa. V tem času nismo s strani opozicije slišali tistega, kar sem jaz pričakoval, da bo opozicija prišla z nekimi argumenti, z nekimi predlogi. Ne da se vedno pojavljanja, da vlada ni naredila dovolj. Ne vem, kaj ni naredila glede na to, kar smo slišali, ni skakala na glavo. Da bi morala prej reagirati, še preden je bila ta ideja v javnosti, celo smo lahko slišali in sem si zapisal, da bi morala predvideti, da bi morala ostro odreagirati, ne vem, kako še lahko drugače, kot da piše minister ministru, predsednik vlade predsedniku vlade, da sta bili že dve seji odbora, danes pa še deset ur za to delo v parlamentu, ki bi ga dejansko lahko zelo skrajšali. Ker tudi mislim, da je neposredni prenos in zdaj je treba tu pred javnostjo dokazati, da je vlada kriva za nekaj, česar še sploh ni, to pa bo malo težko dokazati, da je kriva za nekaj, kar Italijani na neki ravni idejnih projektov dejansko načrtujejo. Prej je eden od predlagateljev rekel, da je včeraj slišal, da so italijanske občine pripravile neko alternativno mnenje v zvezi s tem, on je poslanec tistega dela pa je včeraj slišal, danes pa lahko v Sloveniji beremo v časopisu, da je miljska občina dala negativno mnenje na to. Piše v medijih, da župan zahteva, da se o tem odloča na referendumu krajevno prebivalstvo v skladu z Agendo 21, in pravi tako, kot so že na referendumu zavrnili načrt gradnje skladišča utekočinjenega propana, tam imajo to izkušnjo, da so enkrat že na krajevni ravni to zadevo zavrnili, in potem pravi, da bodo morali dati o tem tudi njihovi strokovnjaki iz univerze svoje mnenje, da mora reonski svet, ki je nekakšna državna izpostava, dati svoje mnenje, in končno tudi Illy, ki ste ga omenjali, pošilja njihov energetski načrt in pričakuje pripombe s strani Slovenije. Govoriti, da vlada ni nekaj naredila pravočasno, če se njihovi lokalni organi komaj sedaj v zvezi s tem oglašajo, bo malo težko dokazati slovenski javnosti. In jaz mislim, da je to dejansko v tem trenutku, tako kot rečemo mi v Prlekiji, mešanje megle. Nekaj predlogov ni bilo, tu so neki sklepi, ki so dejansko že bolj ali manj izvedeni. Seveda bo potrebno s strani Slovenije budno spremljati, kaj se bo dogajalo za naprej, in če bodo te zadeve šle, kot si Slovenija ne želi, potem je treba sigurno prenesti celotno stvar na tisto višjo raven, kjer smo danes vsi skupaj člani, se pravi znotraj Evropske unije. Tako pa sedaj ostajamo samo pri nekih, bi rekel, pomislekih, ki nimajo nobene prave argumentacije, in tudi nam opozicija ni postregla z nekimi dodatnimi obrazložitvami, z nekimi dokazi, pač to, kar ste zdaj brali po različnih časopisih, predložite potem te časopisne članke in vse to, kar je vlada že do sedaj od aprila naprej naredila. Sem pa, s tem bom zaključil, ker tukaj nima smisla o tem bolj in več govoriti, bil zelo pozoren na to, kar so povedali predlagatelji, in sem s strani enega predlagatelja si zapisal in mislim, da je tudi v magnetogramu tako, da je treba doseči, da se zadeva prepreči ali pa vsaj upočasni. Se pravi, da se prepreči, če pa že to ne, pa je ta predlagatelj rekel, da je treba doseči upočasnitev. Ali potem vi, kolegi iz opozicije, ki predlagate to točko, ste dejansko vsi prepričani, enako, da je treba to zadevo preprečiti, ali pa vam dejansko gre za to, da se sicer zadeve ne prepreči, ampak da se slovenski javnosti govori, nekako aktualno vlado prikaže pred slovensko javnostjo, da je kriva za postavitev nekih terminalov v italijanskem delu morja, torej hočemo ali ne, to morje tam je italijansko, je pa res, da bi takšna investicija in takšna gradnja lahko imela, nismo še sicer sigurni, ali tudi, ampak lahko imela tudi vplive na širšo okolico, torej tudi na tisti del, ki mu pravimo slovensko morje. Toliko. Spoštovani kolegi iz opozicije! Morali boste za takšne izredne seje, kot ste jo sklicali danes, se bolje pripraviti, priti z bolj tehtnimi argumenti. To, da vsi, en za drugim ponavljamo, česa vse vlada ni naredila, dejansko pa potem ugotovimo sami, in to ste tudi vi iz opozicije priznavali, da pa je naredila, na takšni osnovi bo težko pridobiti zaupanje Slovenk in Slovencev v dele tega najvišjega organa. Mislim, da nas bodo na takšen način imeli hitro še bolj zadosti, kot pa nas že imajo. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Sok. K besedi vabim poslanca mag. Milana M. Cvikla.
Gospod predsedujoči, sicer sem razumel, da želi besedo kolega Gantar v imenu predlagatelja, vendarle bom šel s svojo razpravo naprej. Par stvari, ki mislim, da so pomembne, ne glede na to, da je današnja razprava že kar dolgotrajna. Nedvomno je, da je vlada, vlada v celoti pričela reagirati šele takrat, ko smo zahtevali to izredno sejo, in me veseli, da je minister za zunanje zadeve vendarle z diplomatsko noto podprl nekatere aktivnosti ministra za okolje in prostor. Tukaj pravite nekateri, ki branite to vlado, da gre za veliko hrupa za prazen nič. 200 milijard tolarjev velika investicija ni prazen nič, predvsem pa za tiste, ki so partnerji v tem poslu, pomeni zelo velik dobiček. In jaz ne bi želel, da bi pri tem poslu na koncu mi na tej strani meje ostali preprosto brez ustreznih odgovorov, tam bi se pa zgradila dva terminala. Zato mislim, da je prav, da smo začeli postavljati poslanska vprašanja, sklicevali novinarske konference, sklicali izredno sejo odbora za okolje in prostor in da smo danes v tej dvorani. Osnovno vprašanje, o katerem danes govorimo, je, če ste vedeli, se sprenevedate, ker podatki potrjujejo, da ste reagirali zelo pozno. Če pa niste vedeli, kaj se dogaja na drugi strani meje, in ste se morali o tem seznaniti šele iz časopisov v mesecu februarju in tako naprej, potem kot vlada ne delujete celovito. Danes je veliko diskusije o odsotnem ministru za zunanje zadeve. Res je. Program predsednika vlade Republike Slovenije ob obisku v Moskvi kaže na spletni strani vlade, da se ta obisk začne v sredo, 31. maja ob 10. uri zjutraj s sprejemom pri županu mesta Moskve in potem nadaljuje z nekaterimi sestanki na višji ravni. Gospod Rupel je znal prileteti na nek zbor za republiko takorekoč z izrednim avionom, ko je bilo potrebno, ni pa čutil potrebe, da bi mogoče v sredo zjutraj odletel na prvi uradni dogodek ob obisku gospoda Janše v Moskvi. Zato me zanima predvsem, ali res ministrstvo za zunanje zadeve deluje tako, kot pravite, da sedaj delujete, da ste nekako zbujeni. Zanima me, gospoda ministra ni tukaj, sprašujem gospoda državnega sekretarja, ali je pretekli konec tedna na dvodnevni zaprti seansi zunanjih ministrov EU v Kloštru pri Dunaju na klavzuri, kjer se sicer pogovarjajo o ustavi, gospod minister za zunanje zadeve imel bilateralno srečanje z gospodom zunanjim ministrom Italije in sta o tem problemu razpravljala? Ali je gospod državni sekretar za domače ali bomo rekli rajši evropske zadeve, ker gre za evropska vprašanja, to zadevo kadarkoli sprožil v okviru sestankov odbora za splošne in zunanje zadeve? Ali ste, gospod minister za okolje in prostor, to zadevo sprožili v okviru Sveta ministrov za okolje in prostor? Sam se ne spomnim niti ene seje petkovega odbora za zadeve EU, ki poteka za zaprtimi vrati, v kateri bi bilo o tem kaj besed? Nekdo od poslancev prej je povedal, da je občina Milje dala negativno mnenje. Veseli me, da je to vsaj ta občina to naredila, vendar gospodje, ali bomo tukaj v Sloveniji odvisni od občine Milje, da se bo zadeva zaustavila. Vlada pravi, da se postopki ocene in presoje za oba plinska terminala v Tržaškem zalivu še niso začeli. Mediji poročajo, da je za terminal v Žavljah vsaj od pričetka konference storitev v oktobru 2005 jasno, da je ocena varnosti in tveganj praktično zaključena in da je problem, da je seveda netehnična študija pomanjkljiva, enostranska, uporablja stare, napačne podatke, kar je seveda povsem logično, ker je to pravzaprav študija, ki jo je izdelal sam investitor. Sprašujem torej vlado Republike Slovenije, zunanjega ministra, neprisotnega državnega sekretarja za evropske zadeve, gospoda ministra za okolje in prostor, ali bi sploh reagirali, če ne bi bilo te seje, ali pa bi seveda teh 200 milijard evrov investicije preprosto bila cena za to, da smo v Sloveniji tiho. In še zadnja misel, pravite, da gospod Janša to rešuje z dogovori v Rusiji. Jaz upam, da nihče ne verjame, da je gospod Janša ravno zaradi tega, ker je bila sklicana izredna seja, dobil termin pri gospodu Putinu v sredo ob 12. uri do 12.45 ure. Je pa zanimivo, da gospod Janša pravi, če bi seveda prišlo do obnove ali pa povečanja dolgoročnih pogodb za dobavo plina preko plinovodov, potem bi tudi vprašanje gradnje plinskih terminalov v Tržaškem zalivu ali pa kjerkoli v Jadranskem morju povzročalo bistveno manj težav. Torej, gospod Janša pravi, da so težave zelo velike, tukaj pa vsi pravite, da težav ni, da se postopki še sploh niso začeli in zakaj mi sploh zahtevamo to izredno sejo. Jaz mislim, da je seja bila upravičena, in upam, da bo vlada sedaj, ko ste skupaj tukaj lepo pred nami, vendarle delovala bolj celovito, bolj skupaj; in predvsem zunanje ministrstvo, služba vlade za evropske zadeve, vsi organi, ki delujejo tudi v odnosu do evropskih institucij, pomagalo ministrstvu za okolje in prostor, da bomo naš "case" pripeljali do odločitve, ki bo pomenila, da tam terminalov ne bo. In na koncu, kdo si upa v imenu vlade povedati, da ne morskega ne kopenskega terminala v Tržaškem zalivu ne bo. Hvala lepa.
Hvala. K besedi vabim poslanca dr. Pavleta Gantarja. Izvolite.
Torej, jaz bi rad predvsem v tem sklopu odgovoril na eno samo vprašanje. Večkrat je bilo tukaj rečeno, kaj se sploh opozicija tukaj vsaja, vsi postopki so potekali normalno, mi smo reagirali v pravem času, zbirali smo informacije, bili smo aktivni, več kot 30 aktivnosti je zabeleženo v tem poročilu ministrstva za zunanje zadeve. Seveda, jaz bi lahko naštel na svoji strani verjetno še več kot 30 aktivnosti, pa sem posameznik, če bi upošteval tudi vsak telefonski pogovor doma in v tujini v zvezi s terminali. Ampak, za nekaj drugega gre. Da se ne bi slučajno, bi rekel, zameglila optika te razprave. Vlada trdi, da nič ni zamujenega, ker se presoja vplivov na okolje na italijanski strani še ni začela. To piše v gradivih vlade in to je danes ponovno potrdil minister za zunanje zadeve. Italijanski uradniki trdijo, da sta oba projekta v fazi presoje vplivov na okolje. Komu verjeti? Ne gre za italijanske medije, italijanski uradniki to potrjujejo. Slovenska vlada trdi, že mogoče, da ta presoja vplivov poteka, vendar ker mi nismo vključeni, za nas kot da ne poteka. Še enkrat povem, to je ravno tako, kot če se zjutraj ne zbudim, se jutro ne začne. To je zelo neodgovorno dejanje, ki nas lahko veliko stane. Ko se bo presoja vplivov končala, ko bo narejeno poročilo o vplivih, se bo aktiviral in končal tudi upravni postopek, ki se bo končal z izdajo tega, čemur pri nas rečemo okoljevarstveno soglasje in tako naprej. Takrat bo seveda prepozno. Zato trdim, da je takšno ukrepanje neustrezno in nas to lahko veliko stane. O nekaterih drugih vidikih pa še pozneje.
Hvala. Državni sekretar, želite odgovoriti? Izvolite.
Hvala lepa. Kar se tiče današnjega obiska v Moskvi. Obisk v Moskvi se začne danes popoldne, danes zvečer in je bil dogovorjen že precej prej, preden se je vedelo za današnjo izredno sejo. In najbrž se boste strinjali, da se tega obiska ni dalo kar tako prestaviti. Kar se tiče klavzure. Čez vikend sta se minister Rupel in D'Alema dejansko srečala, vendar je šlo za bežno srečanje, ker je bil sestanek posvečen drugim temam. Sta se pa dogovorila za čimprejšnje srečanje; sedaj usklajujemo datume. Kar se tiče začetka naših aktivnosti, še enkrat, te aktivnosti so se začele o teh terminalskih zadevah, če tako rečem, že precej prej, preden je prišlo do sklica izredne seje državnega zbora. Vlada ščiti interese države Slovenije tudi brez tovrstnih izrednih sej. Hvala.
Hvala. K razpravi se je prijavil tudi državni sekretar, mag. Starman. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Res je, postopek na italijanski strani vsekakor poteka. Nihče ni trdil, da postopki ne tečejo. Razvozlati točno, kateri del postopka, v kateri fazi je in kaj še sledi tako za en kot za drug terminal, je nekaj, s čimer se je naša medresorska delovna skupina tudi ukvarjala. V vsakem primeru pa se, ne glede na fazo tega postopka, del postopka, ki obravnava čezmejne vplive, preprosto ni mogel pričeti, ker nobeno od gradiv tega dela postopka ne obravnava. In naš temeljni ugovor temu postopku oziroma v prejšnjih fazah tega postopka je v tem, da tega elementa presoje preprosto ni. In dejstvo je, da to ni zanemarljiv podatek, to je zelo pomemben element tega postopka. Nihče ne trdi in nikoli ni trdil, da je zato vse v redu. Ravno nasprotno. Celotna analiza medresorske delovne skupine je šla v smeri ravno zato, ker tega dela ni bilo v gradivu, ker se glede na metodologijo in tehnične značilnosti obeh terminalov preprosto čezmejnega vpliva ni obravnavalo in niti evidentiralo, je ta postopek pomanjkljiv. Od prvega trenutka dalje, od prvega pisma ministra ministru smo oporekali takemu načinu vodenja postopka in zahtevali vključitev v legitimni del tega postopka, torej legitimni del z vidika slovenske strani čezmejnih vplivov. V nobenem primeru pa ne moremo trditi, da postopek ne teče. Vsekakor določeni postopki tečejo. Medtem ko tistega dela postopka, ki je pomemben za Slovenijo, ki je bistvenega pomena za to, da se partnersko lotimo tega vprašanja, preprosto še ni. Tako s predlogom protokola kot z vsemi dosedanjimi apeli ministra in ministrstva želimo vstopiti v ta del postopka. Ravno zato se načrtno in sistematično pripravljamo, tudi v primeru, da bo Italija vztrajala na svojem osnovnem izhodišču, dosedanjem edinem uradnem, da čezmejnih vplivov ni oziroma da nima mednarodne obveznosti, da bi čezmejni vpliv obravnavala. Vsako kakršnokoli drugačno zatrjevanje faze, v kateri smo, oziroma načina, s katerim bi lahko to fazo spremenili, preprečili, kakorkoli postopkovno gledano odvrnili od sedanje situacije, je preprosto tehnično nemogoče. Mi smo storili prav z namenom in s pričakovanjem, da se lahko zgodi tudi negativni odziv z italijanske strani, smo se zavarovali z ugotovitvami, s korespondenco in z opozorili od prvega trenutka do vključno današnjega dne. Hvala.
Hvala. Prijavljeno imamo k razpravi v imenu predlagatelja dr. Gantarja in proceduralno, ali replika, kolega Cvikl? Replika, potem imate prednost.
Zelo na kratko. Me veseli, da je gospod Cerar vendarle povedal, da je bil nek dogodek v Kloštru, čeprav bi bilo seveda bolje, da bi o tem seznanili javnost takoj, ko se je dogodek zgodil, če se je zgodil. In drugo, nihče ni odgovoril na vprašanje, kdo sploh lahko med vami pove, da terminalov ne bo. Veste, zgodba tako imenovanega čezmejnega vpliva je ista zgodba kot pri vsakem gradbenem dovoljenju. Če sosed ne dokaže območja vpliva, ki sega na njegovo dvorišče, potem seveda ni stranka v postopku. Gospodje, tehnične aktivnosti ne bodo dovolj, zato smo v državnem zboru - zato, da kot Slovenija pokažemo enotno politično voljo in predvsem spodbudimo vlado, da začne delovati v tem postopku politično. In tu za to področje, za področje političnega delovanja ocenjujemo, da je vlada prepozna.
Hvala. Mir v dvorani, prosim. Besedo ima v imenu predlagateljev dr. Gantar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poglejte, gospod državni sekretar Starman, saj midva se čisto dobro razumeva, bereva iste dokumente - te, ki jih imamo na razpolago - in jih interpretirava zelo podobno, saj drugače skoraj ni mogoče. Veseli me, da ste vendarle popravili stališče zunanjega ministra danes, da postopki presoje vplivov za oba terminala v Italiji potekajo, da je težko dešifrirati, v kateri fazi so, da so z 90% oziroma 100% verjetnostjo v fazi presoje vplivov na okolje, ne v fazi celovite presoje, se pravi na projektni, ne pa na strateški ravni, to je treba tudi ugotoviti. In seveda se je treba strinjati s tem, da postopki potekajo, kar ste rekli, da pa postopki čezmejne presoje vplivov na okolje ne potekajo, in to preprosto zato ne, ker od začetka niso bili mišljeni. Ker seveda, tako kot beremo vse to, kar imamo, nikoli niso predpostavili pri tem, kar delajo, da so čezmejni vplivi sploh možni. Ne samo, da jih ne predpostavljajo, oni so izbrisali Slovenijo oziroma vse, kar ni znotraj Italije, tega ni, to je neobstoječ svet, če izvzamemo hrvaško pristanišče Koper, ki je omenjeno. In to je ta problem.
Kolega Gantar, dovolite prosim. Mir v dvorani! Kolega Cvikl, če imate razgovor, in kolega Bajc, prosim, da to opravite v preddverju. Nadaljujte, prosim.
Se zelo zahvaljujem, gospod podpredsednik. Problem, ki ga jaz vidim, je v tem, da se bomo mi zdaj pogajali z Italijani na dolgo in široko o protokolu, ki naj bi uredil naš vstop v presojo vplivov na okolje, naenkrat bo pa tam presoja vplivov na okolje lahko končana, zaključena, žig - in potem smo ostali zunaj. To je moja in to je naša glavna bojazen. Zoper to bojazen v tem trenutku ni dobrega odgovora. Vlada ga nima, nihče drug ga nima. In to je v tem trenutku naš največji problem. Naše stališče je, če bi vlada reagirala z diplomatsko noto prej, če bi bilo eno od pisem ministra Podobnika poslano z diplomatsko noto, z diplomatsko pošto, tako kot je včeraj sugeriral specialist za mednarodno pomorsko pravo, dr. Pogačnik, potem bi bilo verjetno nekoliko lažje. In naš ugovor je torej točno ta. Hvala.
Hvala vam. Mag. Starman, izvolite.
Poglejte, če bi Italija zaključila postopek in popolnoma ignorirala katerokoli dopisovanje, zahtevo po mednarodnem pravu in direktivah, bi neposredno kršila tako mednarodno kot evropsko pravo. V tem primeru skladno z že dosedanjo prakso, tudi prakso luksemburškega sodišča, bi Slovenija imela naslov, da tako odločitev izpodbija. V nobenem primeru pa brez dogovora o skupni presoji - in ko govorimo o protokolu, govorimo o skupni presoji na strateški ravni - do te skupne presoje ne more priti brez dogovora o načinu, skupne presoje, in to vemo iz vseh 42 primerov, o katerih je bilo govora na začetku, in to vemo iz vseh spornih primerov, o katerih smo tudi danes slišali. Tako da v vsakem primeru in s predlaganimi sklepi odbora gre zadeva prav v to smer, in iz predlaganih sklepov vlade prav to izhaja, če je Slovenija ignorirana v tem postopku in danes utemeljeno zatrjuje, da ima procesno legitimacijo, bo uporabila vsa pravna sredstva še naprej. Sedaj druge rešitve, drugih instrumentov v tej fazi na tak način, razen predlaganega odgovora, preprosto ni. Hvala.
Hvala. Kolega Gantar.
Jaz mislim, da je ta kratka izmenjava mnenj med državnim sekretarjem in menoj koristna, ker je res vsebinska, je stvarna. Točno. Če bi Italija pač končala postopek, ne da bi nas vključila, bi kršila nam znano evropsko zakonodajo in seveda konvencije, in zato seveda je smisel te izredne seje že v tem, da smo sprovocirali sklepe, ki v določeni meri pomagajo Sloveniji z zahtevo po vrnitvi te presoje na vplive na okolje na zgodnje stanje, na začetno stanje, to je zelo pomemben sklep, ki ga bomo danes sprejeli, ki lahko veliko pomaga. Veliko pomaga predvsem v eventualnem sporu, ki bi se zgodil. Kajti če ne bi storili nič, potem bi Italija dokazovala, da pravzaprav nismo niti pravično se pritoževal, saj nismo izkoristili možnosti v postopku PVO - presoje vpliva na okolja, ki ga je izvaja, zato je seveda ta današnja seja nejevernim Tomažem v tej dvorani pomembna. Pomembna je zato, ker bomo danes sprejeli nekaj sklepov odbora, ki jih je predlagala opozicija - ampak to sedaj ni tako pomembno -, ki bodo omogočili vladi, da se bo zavarovala in uveljavila svoje interese. To lahko s temi sklepi stori bolje kot brez teh sklepov. Samo toliko.
Hvala. Naslednja na seznamu prijavljenih je poslanka Breda Pečan. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bi rada še nekaj stvari povedala okoli tega, kakšne so bile akcije tudi lokalnih skupnosti v Sloveniji. Moram se popraviti, takrat ko sem predstavljala stališče poslanske skupine, sem povedala, da smo v vseh občinah na sejah občinskih sklepov sprejeli vsak svet pač svoj paket sklepov, ki smo jih potem dostavili na pristojna mesta. V občini Piran, to sem pač spotoma v času seje si pojasnila oziroma dobila informacijo, je tako izjavo dala že pred precej časa - mislim, da že kar mesec in pol - županja Vojka Štular, medtem ko smo na sejah sveta mestne občine Koper in na seji občinskega sveta Izola sprejeli dokaj jasne sklepe in stališča, s katerimi smo seznanili tudi pristojna ministrstva v italijanski vladi. Menili smo namreč, da naj v Rimu vendarle vedo, da smo ob severnem Jadranu ne samo občine na italijanski strani meje in prebivalci teh občin, ampak tudi prebivalci občin na slovenski strani meje, ki smo ravno tako ali pa predvsem, ko govorimo o terminalu na morju, še toliko bolj prizadeti zaradi posledic, dejanskih, neposrednih pa tudi tistih, ki so lahko potencialne posledice zaradi možnih terorističnih napadov ali nesreč. Jaz bi temu še posvetila posebno pozornost, namreč o terorističnih napadih je bilo v tem času te seje kar nekaj rečenega. Tudi konkretni primer izpred nekaj več kot 30 let je bil naveden, ko je šlo dejansko za teroristični napad na naftnem terminalu v dolini pri Trstu, pa moram reči, da seveda so posledice takega napada na skladišče plina, utekočinjenega zemeljskega plina, mnogo hujše, kot pa kadar gre za nafto. Tukaj je treba pogledati samo gradivo, ki ga je pripravila medresorska skupina, in vidimo, kaj vse bi se lahko zgodilo, če bi prišlo do takega strašnega, lahko rečem, dogodka. Ne bi rada, da bi ponovno poslušala to, kako zganjamo paniko in strašimo ljudi. Jaz mislim, da so naši prebivalci, državljanke in državljan v slovenski Istri dovolj inteligentni, da berejo, da spremljajo, kaj se dogaja v svetu in kaj bi se lahko zgodilo v svetu. Raziskave so v to smer narejene in nihče od nas, politikov, ravno tako pa tudi ne od civilne družbe, ni namenoma širil kakršenkoli strah ali paniko, ampak od prvega srečanja, ki smo ga imeli konec marca ali čisto na začetku aprila v Kopru na to temo, tudi predstavniki vlade so bili na tem sestanku v Kopru, je bilo kar precej stvari dovolj jasno in tudi trezno povedanih in je zaradi tega seveda upravičena kritika s strani mnogih med nami, da je vendarle bila reakcija vlade, poudarjam vlade, mnogo prepočasna. Ko mi ves čas govorimo o tem, kaj je kdo v teh vladi naredil, se ves čas nam v glavah vrtijo zaznave, ki smo jih imeli v zvezi z reakcijami ministrstva za okolje in prostor. Jaz se upam trditi, da je prvo in edino res takoj reagiralo, ko je dobilo prve malo bolj relevantne informacije, ministrstvo za okolje in prostor in da je tudi edino znotraj te vlade odreagiralo tako, da je naslovilo pisanje na pristojnega ministra v takratni vladi, nič se ni spraševal minister in njegovi sodelavci in sodelavke o tem, ali bo ta minister še pet minut ali pet let. Nič se niso za to zanimali. Zanimali so se samo za to, da mora kolega kolegu sporočiti, da radikalno narobe ravna, ker nas ne vpraša za stališče in soglasje pri takih pomembnih posegih v prostor. In tukaj bom rekla še nekaj. Ves čas se pogovarjamo o presoji vplivov na okolje ali pa celoviti presoji vplivov na okolje in pri tem razmišljamo o ministrstvu za okolje in prostor, češ da je pristojno, da presoja, kakšni so vplivi na okolje in pozabljamo, da ni okolje samo morje, da niso okolje samo spužve in raki in polži in ribe, da ni okolje samo to, ali je morje onesnaženo ali ni onesnaženo, ali se dviguje živo srebro ali ne dviguje v suspenzijo, ampak da je okolje še vse kaj drugega, da smo predvsem ravno zaradi tega, ker gre tukaj za investicijo oziroma za gradnjo, ki jo ljudje delamo, da je to investicija, gradnja, ki vpliva predvsem na okolje, ki ga tvorimo ljudje - ljudje na zahodni, severni in vzhodni obali severnojadranskega, Tržaškega, dajmo reči širše severnojadranskega zaliva, ki ga ločuje od srednjega Jadrana zelo visoka, sorazmerno zelo visoka bariera na dnu severnega Jadrana, v višini Pule približno oziroma nekoliko nižje prečno preko Jadranskega morja sega neka stopnica, bi lahko rekli, ki preprečuje pretakanje vode v takih količinah, kot bi sicer mati narava, pravzaprav bi bilo dobro, da bi to počela zaradi tega, da bi lahko preprečili te zelo negativne vplive kakršnihkoli dogodkov in posegov v severnojadranskem zalivu. In zato moram reči, da tisti, ki živimo na vzhodni obali severnojadranskega zaliva, namenoma ne rečem Tržaškega, ker vendarle gre za ožje območje kot pa samo Tržaški zaliv, seveda vemo, kaj se tam pri nas dogaja. Vemo, kaj se dogaja, kadar je reka Pad suha, vemo, kaj se dogaja, kadar je zelo vodnata in prinaša s tokom, ki udarja točno nasproti v obalo pri Puli in prinaša do nas hlode, ki imajo premera približno meter in več. To se dogaja. Kadar pa je suša in kadar Pad nima take izrazite vodnatosti, takrat imamo morje čisto in se celo, kar je zelo redko, vendar se je zgodilo ravno pred dvema, tremi leti, da se tok obrne proti jugu, na naši strani. Se pravi, to so učinki, spremembe, o katerih sem vam pogosto, zlasti kontinentalcem - ne zamerite, ni žaljivka mišljena, ampak se ljudem, ki živite na kontinentu, niti ne sanja. In zaradi tega mislim, da je treba, ko govorimo o reakcijah vlade in ko govorimo o tem, kdo je ali kdaj je bilo kaj pravočasno storjenega, moramo našteti še vsa druga ministrstva, ki bi ravno tako morali ministri svojim kolegom pisati in jim reči, poslušajte, gospod ta in ta, tukaj nekaj ne "štima". Ministrstvo za promet in zveze, pardon, ministrstvo za promet bi moralo, ker je med prvimi, tudi na prvi nujni seji odbora je predstavnik uprave za pomorstvo opozoril, da bo treba spreminjati "marš rute" preko oceank, ki bodo prihajale v koprsko in tržaško pristanišče. In minister bi moral to napisati svojemu kolegu na italijanski strani, čeprav so bile pred vrati volitve. To je nepomembno. Katerakoli vlada katerekoli države je vedno, ne glede na to, ali ima še 15 minut do konca svojega mandata, ali ima še poln mandat, popolnoma odgovorna za ravnanje države kot celote, še pravi da predstavlja svojo državo. In če je dobil predsednik vlade Berlusconi pismo, bi dobil pismo od gospoda Janše, bi ga moral potem prenesti tudi na svojega naslednika, gospoda Romana Prodija. In on bi moral naprej delovati. Ne vidim nobenega razloga, da se obtožujemo s tem, kdaj so kakšne volitve v sosednjih državah. To je nepomembna zadeva. Mi komuniciramo z državo in tisti trenutek je pač predstavnik ene države ena ekipa, naslednjič bo druga ekipa. Govorimo o energetiki. Mi vemo, kateri minister in katero ministrstvo je pristojno za energetiko pri nas. Zakaj se ni naš minister za gospodarstvo obrnil na svojega kolego v italijanski vladi in ga opozoril, da po informacijah, ki so bile na razpolago - na razpolago pa so bile informacije, dimenzije, količine plina, ki naj bi se pretovorile na teh dveh terminalih, daleč presegajo potrebe Furlanije-Julijske krajine in celotne severne Italije. Je evidentno, da gre za transevropske projekte, ki jih, to smo danes slišali od gospoda ministra Rupla, tako imenovani TEN E, to se pravi da gre za transevropsko mrežo za transport energije, električne ali plina, in da je v teh primerih EU komisija predlagala parlamentu in je v postopku sprejemanja, v tem času sem si uspela tudi najti, kar sicer ni ravno lahko delo, vendar vem, da vi v vladi to bolje obvladate, sem razbrala, da je EU v tej direktivi oziroma v tem odloku predvidela gradnjo dveh terminalov v severnem Jadranu, ni rečeno v Tržaškem zalivu, ampak v severnem Jadranu, enega "offshore" in enega na kopnem, in to leta 2003. Potem je bila ta odločitev še obravnavana, tudi leta 2004, ko smo že bili polnopravni člani EU in ko bi lahko minister za gospodarstvo opozoril, da tu nekaj ne "špila", bi rekli po domače. Tu nekaj ni v redu. Ali ste vprašali nas, ki smo na vzhodni strani severnega Jadrana, ali se strinjamo z lokacijo oziroma kje naj bi natančneje ta lokacija bila. Financiranje transevropskega transporta energije, elektrike in plina bo stalo v letih 2006 do 2013, reci in piši, 20 milijard evrov, kar bi pomenilo približno 5.000 milijard tolarjev. In za investicije v tretjih državah, med drugim recimo en oddajni terminal v Egiptu pa tudi drugod, bo za te investicije namenjenih nadaljnjih 8 milijard evrov v teh šestih letih. Mi se sploh ne zavedamo, da smo postali igračka v rokah EU in velekapitala, ki vemo, kako velik vpliv ima prek svojih lobističnih podjetij v Bruslju, Strasbourgu in v Luksemburgu, odvisno od tega, kje trenutno komisija ali evropski parlament zaseda. Mislim, da bi se morali resno vprašati, ali so naši državljani in državljanke res tako malo vredni, da se, če se že predsednik vlade ne angažira pri teh zadevah, ne ukaže svojim ministrom, ki imajo pristojnost na tem področju, da vsak na svojem področju zahteva, da se odprejo karte in da se razčistijo stvari. Mislim, da tri in pol kilometre od slovenske obale, ne vem, če si gospod minister Rupel, ki je trenutno odsoten, predstavlja, da bo iz svoje vikend hiše v strunjanski dolini, ki pa je na ozemlju občine Izola, gledal v terminal, ki bo štrlel iz morja, tako da njegov prekrasen razgled na sončni zahod ne bo več prekrasen razgled. Da tudi sam sebi s tem, da je neaktiven, škoduje, če gledamo že tako. In najhujše pri vsem tem je pa to - danes sem po radiu to poslušala, ko so spraševali za demokratičen vpliv glasa ljudstva v parlamentu, in so ljudje rekli, tako ali tako bosta oba terminala zgrajena, ker se mi ne znamo postaviti za svoje pravice in za svoj prav. Mislim, da si ta vlada ne bi smela privoščiti, da dovoli - ne, da dovoli, ker nima kaj dovoliti, ampak da ustvarja vtis, da ni sposobna izboriti nam, Slovencem, nekega položaja napram sosedom, takega, da nam ne bodo mogli vsiliti nekih odločitev, da nam ne bodo mogli vsiliti nekih škodljivih posegov, ki bodo škodovali predvsem nam. Škodovali pa bodo tudi njim samim. Najbolj noro od vsega je to, da bi bil celoten severni Jadran zaradi tega prizadet. Njihovi prebivalci se upirajo, mi se upiramo, obe vladi pa lepo pustita, da stvari tečejo naprej. Ali je res španski, mednaroden ali kakršenkoli kapital že več vreden in bolj pomemben kot pa usoda nekaj milijonov ljudi, ki živijo in prihajajo na počitnice in opravljajo posle na teh treh, bi lahko rekli, obalah, ker gre tudi za Hrvaško konec koncev, s tem da njih pa tako ali tako nihče nič ne vpraša. Že nas nihče ne vpraša, kaj šele njih, ko vemo, pod kakšnim pritiskom ljube in dobre sosede Italije so sedaj, preden vstopajo v Evropsko unijo. Zaradi tega bi še enkrat poudarila, ne pozabite, predstavniki vlade, in sporočite svojemu predsedniku, da je ljudstvo v Sloveniji, da se prebivalke in prebivalci slovenske Istre zavedajo, kakšne posledice lahko to prinese za nas vse in za naše sosede v sosednjih občinah, in da zahtevajo, da tudi njih vlada obvešča o vsem, kar se na tem področju dogaja in kar se bo še dogajalo. Hvala.
Hvala vam. Minister Podobnik, izvolite.
Hvala lepa. Lahko samo zagotovim gospe poslanki Pečanovi, da bo vlada še naprej transparentno in tekoče obveščala o vseh svojih aktivnostih, še posebej to velja za civilno družbo v slovenskem primorju in slovenski Istri oziroma na Obali kot tudi za lokalne skupnosti. Dovolite pa mi, da vendar na kratko komentiram del vaše razprave, ki govori o tem vseevropskem energetskem omrežju oziroma dveh odločbah evropskega parlamenta iz leta 2003. Eden od pomembnih sklepov vlade, mimogrede že 9. maja smo jih poslali v proceduro, 9. maja. Spomnite se, kdaj ste predlagali izredno sejo, je naslednji sklep: vlada nalaga ministrstvu za gospodarstvo, da opozori Republiko Italijo na celovit pristop pri planiranju umeščanja energetskih objektov v prostor, kar je v duhu nove sprejete odločbe evropskega parlamenta in sveta o določitvi za vseevropska energetska omrežja in o razveljavitvi odločb. Za kaj gre? Ti dve odločbi sta dopolnjeni oziroma razveljavljeni oziroma spremenjeni, to pomeni da bosta morali biti tudi oni dve v celoti podrejeni tej okoljski občutljivosti, to je izredno pomemben podatek. In naše kolege iz gospodarstva, poleg tega da so s sklepom tudi dobili mandat, da se čim prej srečajo, smo torej prav s tem sklepom zavezali, da opozorimo na ta celovit pristop. Dovolite, da sem še bolj konkreten. Odločba je indikativni program energetskih objektov, ki so pomembni za evropsko oskrbo z energenti. Projekti v njem so pa označeni kot prednostni projekti skupnega interesa skupnosti. In ker gre za skupne interese skupnosti, se v določbah te odločbe izražajo jasne zahteve po tem, da morajo biti tudi ti projekti v skladu z okoljsko zakonodajo skupnosti, presojeni na programskem, to je planskem nivoju; in tukaj je zdaj to bistveno vprašanje, da ne gremo na začetek. Na planskem nivoju in šele nato na projektnem nivoju, pri čemer pa je potrebno upoštevati tudi zahteve po sosedskem sodelovanju, kar smo mi zahtevali, če gre pri teh projektih za čezmejne vplivov na okolje. In naša ekspertna skupina je take čezmejne presoje vplive na okolje ugotovila in kot je bilo prej rečeno, kaj je vlada na politični ravni sklenila, prav to, ugotovila je s sklepom, in sklep vlade je politični akt, da bi imela gradnja in obratovanje plinskih terminalov v Tržaškem zalivu in njegovem obalnem območju znatne čezmejne vplive na območje Republike Slovenije. Hvala.
Hvala. Na seznamu prijavljenih imam še tri razpravljavce oziroma dva: mag. Branka Grimsa in Draga Korena. Poslanec mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala za besedo. Moram reči, da sem zelo vesel tega, da sem ravno zdaj za gospo Pečanovo. Sam namreč sem trdno prepričan, da je dobra in učinkovita zunanja politika tista, ki temelji na čim višji stopnji konsenza. Če je danes rdeča nit vseh razprav, vsaj kolikor sem jih lahko razumel, to, da vsi enotno stojimo za stališčem, da dva takšna objekta v ta del Jadrana zanesljivo ne sodita, pa vendarle mislim, da je v tem delu ta razprava nekoliko preozka. Še bolj pa me moti vse tisto, kar se veže nanjo, predvsem ta ozka mala politika, ki vodi, veste, potem tudi v kakšno zelo zabavno stvar. Dovolite, da vam eno pokažem: ravnokar je gospa iz Socialnih demokratov zelo ostro povedala, da obsoja servilnost do Evropske unije in mednarodnega kapitala, ki ga je v letih 2003 in 2004 zagrešila vlada, ki bi takrat morala reagirati, ko se je sprejemala odločitev na ravni Evropske unije o dveh terminalih na severnem delu Jadranskega morja. Z njo se absolutno strinjam. Opozoril pa bi, da je bila takrat na oblasti LDS skupaj s takratno Združeno listo, sedanjo Social demokratsko stranko, in da je torej, hvala bogu, res bil skrajni čas, da je konec leta 2004 dobri Miklavž prinesel vlado pod vodstvom gospoda Janeza Janše, v kateri, kot sama gospa prizna, vsaj kakšen minister, ki brani nacionalni interes. Toliko samo kot parafraziranje tega, kar se je vse danes že tukaj govorilo, veste. Kajti menim, da so problemi, o katerih govorimo, veliko preveč resni in ker slišim tam na levi strani precej hrupa, predvsem so preveč resni, da se to odpravi z diskusijo na taki ravni, kot je bila maloprej, ko se je srečanje držav članic Evropske unije na ministrski ravni posmehljivo imenovalo "dogodek v Kloštru", vlado pa pozivalo, "naj skače", to je dobeseden citat. Ker ste bili tisti, ki ste to govorili, včeraj na Turjaku, moram povedati, da vam iskanje izgubljenega raja tam ni kaj dosti pomagalo in da ga boste iskali še kar nekaj časa s tem načinom dela. Sedaj pa, če se vrnem k bistvu zgodbe. Tukaj sta pravzaprav dva problema. Eden je okolje, naše Primorje, ki je zagotovo, pa ne samo zaradi teh dveh terminalov potencialno, ampak realno, že strahovito obremenjeno. To ni samo naš problem, to je daleč od tega, da bi bil problem, ki bi ga Slovenija lahko reševala sama, ampak je po mojem trdnem prepričanju nekaj, kar zahteva veliko stopnjo strpnosti, pogovora in sodelovanja vsaj treh držav, to je Slovenije, Hrvaške in Italije. Govoriti sedaj o teh dveh terminalnih, kot da prinašata ogenj in žveplo in da se bo zaradi njih skisalo celotno morje, je precej daleč od realnega stanja. Kdor se potaplja - jaz se rad potapljam v morju - ve, da 20, 30 let nazaj se je v Jadranu na tem delu, severu, videlo pod vodo življenja, kolikor ste hoteli, od rib, morskih konjičkov, vsega, kar si želite, pojdite se sedaj potapljat, ni potrebno iti h koprskemu pristanišču, dovolj je kakšen turistični center, boste videli kepe sluzi, razpadajoča živa bitja, ki so nekoč bila živa, sedaj pa so samo še tisto, kar potem od njih ostaja, da ne govorimo, kakšne so recimo nekoč romantične Benetke v poletni vročini, ko dišijo po gnilih jajcih, in kakšna romantična vožnja v gondoli tam pusti res nepozabna doživetja. Dejstvo je, da je v minulih desetletjih bilo storjenega zelo veliko narobe in to, kar danes razpravljamo, je, še enkrat poudarjam, lahko kvečjemu simbol vsega tega. Vse, kar pride iz Padske nižine v enem samem dnevu v Jadransko morje, je po mojem trdnem prepričanju bistveno večja okoljska obremenitev, kot pa bi prišlo iz teh dveh terminalov, pa seveda zagotovo ni v tej dvorani nikogar, ki bi bil mnenja, da ta dva terminala sodita ravno v tisti kot Jadranskega morja, kamor so ju Italijani hoteli poriniti po francosko, če je kdo tega mnenja, naj vzdigne roko, ampak kolikor jaz vidim, je nihče ni dvignil. No eden je tega mnenja, da sodita tja, me veseli. Ampak kaj pravzaprav se v tem primeru lahko zgodi. Govorite veliko o potencialnih nevarnostnih. Poglejte, moje trdno prepričanje je, da potencialna nevarnost je mnogo večja s strani vsega tistega, kar je v Jadransko morje že prišlo, prišlo pa je zaradi malomarnosti mnogih držav, med katerimi, da ne bomo samo kazali s prstom okoli, je žal tudi nekdanja Jugoslavija in za njo Slovenija kriva za marsikaj, da ne govorimo samo o živem srebru, ki ste ga nekateri že omenjali, bi vas spomnil, da je za hrbtom ljudi, skoraj nihče o tem ni vedel nič, desetletja tekel kanal odpadnih snovi iz italijanskih rudnikov lepo na slovensko stran pa v Posočje, to se pravi v porečje zelene lepotice, kot smo jo vsi popularno imenovali, to so bile težke kovine, vse svinjarije tega sveta, ki si jih izmislite, to je nekaj, kar trajno ostane v okolju, kar trajno zastruplja, da si bomo znali predstaviti dimenzijo problemov in da ne govorimo o vsem kar, kot sem že prej poudaril, prinašajo reke z italijanske strani vsak dan, zaradi česar je stanje takšno, kot je. Če sta ta dva terminala res kaplja čez rob, o tem imamo lahko različna mnenja, moje mnenje je, jaz sem ga povedal, sam sem o tem trdno prepričan, da bi jih bilo bolje locirati nekam drugam. Italijani so se tega lotili zelo po francosko. Ali veste, kaj so Francozi naredili Nemcem? Na mejo so jim postavili enega od tistih eksperimentalnih jedrskih reaktorjev, ki so lahko zelo nevarni, in oni tega niso nikoli pozabili. Iz tega razloga bo treba to postaviti na eno stran tehtnice. Na drugi strani tehtnice pa je vprašanje, ki ste ga danes nekateri tako z levo roko odpravili, vprašanje oskrbe z energijo. Veste, prav prisrčno bo opazovati takrat tisto opozicijo, ki bo očitala vladi, da ni poskrbela za energijo, če do tega pride. Treba je najti rešitev, ki izpolnjuje oba kriterija, in menim, da je to prva in osnovna naloga naše vlade. Hvala.
Hvala. Naslednji na seznamu prijavljenih je poslanski kolega Drago Koren. Replika, se opravičujem. Replika, kolegica Pečanova, izvolite.
Torej, jaz bi gospodu Grimsu odgovorila to, ali me ni hotel poslušati, ker je zlorabi tisto, kar sem rekla, jaz sem govorila o tem, ne da je slovenska vlada se pustila zlobirati, ampak Evropska unija, in sploh nisem govorila o kateri bradi. Rada bi vas pa kot biologinja opozorila, da kača, kadar se ugrizne v lastni rep, lahko tudi pogine, ker nima protistrupa proti lastnemu strupu.
Hvala. In videl sem, da se je k besedi prijavil kolega Aurelio Juri. Vas sprašujem, ali v imenu predlagatelja?
V imenu predlagatelja. Kratka replika kolegu Grimsu. Ko tudi v njegovem nastopu pripisuje predlagateljem morda neke nemire, tudi v nasprotovanju prihoda zemeljskega plina v severni Jadran, kajti omenja energetsko politiko, in takrat, ko se nam bo zgodilo nekaj neljubega, bomo morda za to krivi. Mi smo jasno povedali, da smo za to, da se vse tri države, ki mejijo na ta bazen, dogovorijo o skupni energetski politiki in o skupnih energetskih poteh, da se poiščejo najbolj primerne lokacije, kjer bomo mi zadovoljili tovrstne potrebe, istočasno zavarovali naše okolje in našo varnost.
Hvala. In kakor prej rečeno, besedo ima poslanski kolega Drago Koren. Izvolite.
Dolga je že ta današnja razprava, veliko stvari smo slišali, veliko stvari smo slišali večkrat, mogoče celo prevečkrat iste stvari. V petek popoldne smo na nujni seji odbora za okolje in prostor govorili o tej temi, moram reči, da se mi je zdela takratna razprava zelo konstruktivna, zelo dobra, da smo zelo efektivno izkoristili tisti popoldanski čas in smo tudi razčistili večino stvari. Zato so tudi predlagani sklepi odbora dobri in so bili tudi zelo dobro sprejeti. Marsikateri od predlaganih sklepov je bil soglasno sprejet in mislim, da je to tisto, kar je glavno. O zadevi nevarnosti teh plinskih terminalov smo si prav gotovo vsi popolnoma enotni. Edina razlika, ki je danes med nami, je samo ta, kako hitro je vlada odreagirala, ali je bilo to dovolj hitro ali prepočasi. Tukaj bomo pa očitno ostali na dveh bregovih, je pa res, da gre za stvar, pri kateri se politika mora poenotiti, ampak poenotiti se mora o sami vsebini. To pa mislim, da smo se danes poenotili. Vsebina je enotna in zato, ker gre za meddržavno stvar, je prav, da smo res to dosegli. Na nas je samo še to, da izglasujemo predlagane sklepe in s tem damo naši vladi mandat, da naprej pelje zadevo v taki smeri, da nobenega Slovenca in Slovenke ne bo strah, kaj se bo zgodilo v severnem Jadranu. Hvala lepa.
Hvala lepa vam. V okviru razprave ste bili, kolega Drago Koren, zadnji prijavljen poslanec. Kot najavo imam tudi s strani predstavnikov vlade Republike Slovenije in s strani predlagateljev. Ob tem pa vas naprej opozarjam, da se kot isti čas, torej čas, ki ste ga poslanke in poslanci ter predstavniki vlade in predlagatelji napovedali za obravnavo te točke, bo upošteval tudi v sklopu obrazložitve in razprave v povezavi z vloženimi sklepi. K besedi se je prijavil minister Podobnik. Izvolite.
Hvala lepa. Torej razprava se počasi zaključuje. Lahko ugotovim, da je bila izčrpna, da je bila ekstenzivna, torej veliko besed je bilo povedanih, velikokrat se je marsikaj ponovilo. Ker sem bil zelo vključen v dogajanja v zadnjih mesecih, v celotno zadevo, lahko rečem, da neka bistveno nova stališča na tej seji na dan niso prišla, ampak ne glede na to bi iz tega pozitivnega aspekta rad izrazil pričakovanje in ugotovitev najprej, da je po dolgem času v državnem zboru zopet prišla na dnevni red tema, ki je povezana s slovenskim morje, s pomorsko ureditvijo Slovenije, in bi želeli, da bi ta vnema za vprašanja, ki so povezana tudi z okoljsko dimenzijo slovenskega morja in sploh severnega Jadrana, bila še prisotna v Državnem zboru Republike Slovenije, in tega se kot vlada veselimo. To, da imamo neko načelno in stalno usmeritev v okoljsko senzibilnost, vse, kar je povezano s severnim Jadranom, ponovno poudarjam, je dokaz tudi lansko leto predlaganega in sprejetega zakona o razglasitvi ekološke cone in epikontinentalnem pasu. Tudi okoljski argument je bil takrat zavestno predlagan in nikakor ni bila neka špekulacija, ampak vsebina. Ta zakon nam danes tudi dviguje kredibilnost, ko nastopamo z okoljskimi argumenti. Rad bi še ugotovil glede procesne zadeve, da je okoljsko pravo predmet mednarodnega prava in je vedno intenzivneje tudi predmet prava Evropske unije. Države vstopajo v medsebojna razmerja na okoljskem področju na različne načine, v vsakem primeru pa še vedno veljajo tudi temeljni principi mednarodnega sodelovanja. Vlada je v vseh teh mesecih po mojem trdnem prepričanju delovala usklajeno, dobro koordinirano, medresorska delovna skupina intenzivno deluje naprej, pred njo je še veliko dela, še naprej pa bomo delovali na kredibilen način in tudi mednarodno strokovno sprejeti postopki bodo tisti, ki bodo zavezujoči pri vseh ravnanjih vlade Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala. V imenu predlagatelja se je k razpravi prijavil poslanec dr. Pavel Gantar in kasneje Aurelio Juri.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Res je, seja se zaključuje. Mogoče nekaj sklepnih misli enega od predlagateljev, kolega Juri bo verjetno dodal še kaj. Najprej bi rekel besedo, dve na temo same seje glede potrebnosti, nepotrebnosti. Nekaj glasov je bilo, da je ta seja pravzaprav nepotrebna. Da vlada dela tako dobro, da nima smisla, da bi se parlament se tem ukvarjal. Več kot v podtonu smo celo začutili, da mogoče celo preveč napihovanja te zadeve škodi prizadevanjem vlade, da bi ta problem rešila. Mislim, da je sama seja in to, kar se je zgodilo v času od pobude za sklic izredne seje pa do danes, sama po sebi že dala odgovor. In ta odgovor je, da je ta seja potrebna, da je ne glede na to, kar vlada pravi, vendarle ta seja spodbudila vlado, da ni mogoče spregledati, da na diplomatski ravni so se reakcije začele dogajati po sklicu ali ob sklicu te seje. Vlada pravi, da sicer bi se tudi sicer. Lahko ji verjamemo, ali pa tudi ne. Vprašanje: verjeti ali ne, vprašanje dokaza. Emperija pa ve, kaj je res in kaj ni res, vendar bi rekel, da je pomembno tudi to, da smo danes vendarle razčistili eno vprašanje okoli tega, v kateri fazi so ti projekti, poteka presoje vplivov na okolje, Slovenija ni vključena in ta presoja vplivov poteka po domnevah, da čezmejnih vplivov ni. Sklepi, ki na to napeljujejo, so po mojem mnenju dobri in tudi to je rezultat te seje. Če te seje ne bi bilo, teh sklepov in teh ugotovitev ne bi bilo in to bi bilo za Slovenijo slabo. To se mi zdi pomembno. Okoli terminalov bi rekel dve besedi. Zakaj terminali tu, zakaj v severnem Jadranu, to, kar je bilo prej rečeno. Tisti, ki pogleda karto Evrope, bo vedel, da Jadransko morje prodira globoko v srednjo Evropo. Cilj vsakega takšnega trgovca z nafto oziroma s plinom je, da pripelje ta energent čim bliže po ladijski poti in zato so šli čim višje po severnem Jadranu, vendar kako. Na mikrolokaciji, to je vsakomur jasno, za morski terminal so se Italijani umikali naseljem in prebivalstvu in občutljivemu območju na svoji strani tako, da so terminal porinili tako rekoč na morsko mejo s Slovenijo. Storili so točno to, kar sem že večkrat omenil, se marsikdaj zgodi. In na takšne zadeve je treba reagirati. Nekaj bi še rekel o komentarjih na to, kar je bilo danes rečeno, bi lahko rekel, da minister Podobnik večino svoje dejavnosti dejansko opira na medresorsko poročilo, zato je mogoče reči nekaj besed tudi o tem. Jaz sem to poročilo teh strokovnjakov iz vladnih in nevladnega sektorja, tu je en izvod, podrobno prebral. Prebral sem vsaj nekatere ali pa najbolj pomembne osnove za to poročilo in je treba reči, da je v tistem, kar obravnava, razmeroma kvalitetno. Toda tudi ti strokovnjaki se ustavijo pred določenim vprašanjem - o tem ne moremo reči, ker je premalo podatkov, o tem se ne govori. Izrazito je zapostavljena, recimo, seizmika. In jaz sem že opozoril tudi ministra, da bi posebno poročilo na temo seizmične varnosti bilo treba napraviti. Obstaja velika stopnja negotovosti glede kvalitete podatkov, kar je bilo rečeno. Predvsem pa je treba reči, da v poročilu nekaj manjka, in sicer temeljita pravna analiza stanja, primerjalna analiza slovenske in italijanske zakonodaje, kar zadeva posege v prostor. Nedvomno je italijanska zakonodaja, kar zadeva posege v prostor, drugačna in marsikatero nerazumevanje nastaja zaradi tega. Razlike med planiranjem in izvedbenim planiranjem, tako kot ga poznamo pri nas, v Italiji pri prostorskem planiranju očitno nimajo tako izpeljane. In zato tudi presoje vplivov na okolje potekajo nekoliko drugače. Kar zadeva to, kar je bilo rečeno z vidika zunanjih zadev. Zunanje zadeve - jaz moram samo reči, ko sem poslušal kolega ministra Rupla, najprej sem verjel ali pa sem v prvem trenutku pomislil, da je mogoče zjutraj v naglici pomotoma zamenjal referate in je pravzaprav razpravljal o viziji bodočega energetskega razvoja Evrope, zelo pomembno. Vendar sem potem le ugotovil, da govori tudi o terminalih. Tu je treba povedati, Evropa je v energetskih dilemah velikega obsega. Dileme so strašnejše in hujše, kot se zdi na prvi pogled. In eden izmed odgovorov na te dileme je tudi jasno vprašanje diverzifikacije dobaviteljev in virov energetske oskrbe v Evropi. Med te sodi tudi zemeljski plin, ki prihaja iz drugih virov in ne more priti po kopenski poti v Evropo. In to je povsem druga zgodba, kot zgodba o plinu in plinovodu iz Rusije. Nekateri so opozorili na to, da je danes slovenska delegacija šla v Rusijo. Jaz ji želim veliko uspeha. Nekateri menijo, da gre sklepat posle. Jaz upam, da gre sklepat posle, in upam, da ne bo prišla brez poslov nazaj. [[Oglašanje v dvorani.]] Upam, da gre sklepat posle in da brez sklenjenih poslov pa poslov, ki bi začeli delovati, ne bo prišla nazaj - gospod Jerovšek, če rabite ponovitev. Predvsem pa mislim, da drugi potencialni plinovod z območja Rusije ni nadomestilo, kar naš zunanji minister zmotno misli za uvoženi plin preko morja v potencialne terminale v severnem Jadranu. In to seveda ni alternativa. Nasprotno, to sta dva kompetitivna vira, na kar Evropa tako prisega. In je treba razumeti, da eventualni drugi plinovod nikakor ne bo vplival na izgradnjo teh dveh terminalov. Kar zadeva sklepe, je bilo večkrat rečeno o sklepih vlade. Jaz sem na odboru za okolje in prostor pa tudi sicer v komentarjih povedal, da so sklepi vlade dobri. Imajo eno samo veliko, pomembno pomanjkljivost, da se sklepi te vlade glasijo na 25. maj 2006. In da ti sklepi ugotavljajo nekaj, na kar smo mi vlado opozarjali že dva meseca. Sicer pa menim, da so korektni, menim pa celo to, da mogoče nekoliko premalo nalog dajejo tudi ministrstvu za zunanje zadeve, ki je v teh zadevah samo neke vrste poštar, če smem tako reči, posredovalec, moral pa bi po našem mnenju igrati aktivno vlogo. Na koncu bom rekel še nekaj o sklepih odbora, ki so bili sprejeti. Z izjemo tretjega sklepa, ki pravi, da je vlada reagirala ustrezno, česar ne moremo podpreti in bomo predlagali drugačen sklep, pa mislim, da so drugi sklepi dobri. Mislim, da so zelo pomembni in da lahko prispevajo k temu, da bo Slovenija za naprej odigrala takšno vlogo, kot jo v tem procesu lahko odigra in mora odigrati. Kar pa zadeva ta tretji sklep, ali je reagirala ustrezno ali ne, mi smo dali dosti argumentov in mislimo, da ni, ampak za preteklo reagiranje je bolj ali manj razprava o lanskem snegu. Bolj pomembno je, da se danes dogovorimo za sklepe, ki so proaktivni in ki omogočajo slovenski vladi ustrezno nastopanje in zastopanje vitalnih in legitimnih interesov Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Gantar. K besedi vabim tudi drugega predlagatelja, poslanskega kolega Aurelia Jurija. Spoštovane poslanke in poslance pa prosim, da govorniku namenijo več pozornosti in mu prisluhnejo. Izvolite, prosim.
Tudi jaz se bom odzval na vse tiste pomisleke nekaterih kolegic in kolegov, ki so se spraševali, ali je bila danes seja nujna. In v dokaz, da je bila seja nujna in neizbežna, bom izluščil samo en predlog sklepov, ki bo verjetno dobil podporo, glede na to da je dobil podporo na matičnem delovnem telesu. Sklep, ki se nanaša na to, da se pozove vlado, da zahteva s strani Italije vrnitev na izhodišče vseh postopkov presoje vplivov na okolje. Če bi mi sprejeli podoben sklep s podobno vsebino nekaj tednov nazaj na izredni seji odbora za okolje in prostor, takrat je bil tak sklep zavrnjen, žal s strani koalicije, danes verjetno te seje ne bi potrebovali. Torej, če ga bomo danes sprejeli, upam, da bo sprejet, na odboru, ki se je sestal v petek, je bil dosežen konsenz, seveda bo seja državnega zbora povsem upravičena. Sicer je prav, da vas obvestim, kolegice in kolegi, da v okviru aktivnosti proti tema terminaloma in za oblikovanje skupne energetske politike v tem prostoru bo 5. junija v Piranu ena zanimiva, tako se obeta, konferenca oziroma nek mednarodni forum na temo "za euroregijo spodaj navzgor, za trajnostno prihodnost severnega Jadrana", ki jo organizira vrsta pomembnih naravovarstvenih organizacij in gibanj iz Slovenije, Italije in Hrvaške, med katerimi najdemo tako zagovornike kot nasprotnike obeh terminalov, ki pa želi predvsem zastaviti koncept skupnega usklajenega načrtovanja, koriščenja in razvoja tega prostora v vseh svojih vidikih v partnerstvu držav, dežel, občin, strokovnih ustanov in civilne družbe. Gre za koncept, o katerem smo že govorili, h kateremu moramo težiti vsi, ki tvori že vrsto dogovorov in priporočil Evropske unije in Evromeda, torej evromediteranskega partnerstva, na katerega se mora sklicevati tudi Slovenija v nadaljevanju, poglabljanju in pogojevanju dialoga ob problematiki plinskih terminalov z Italijo. Jaz upam, da bo tudi iz tega mednarodnega foruma nekaj koristnih napotkov za vse vlade, ki tu vladajo, in da bo morda eden tak koncept tudi sledil na institucionalno raven. Jaz se bom veselil tudi sprejetja današnjih sklepov, ki bodo zagotovo dali nekaj več mandata vladi, in pričakujem, da ga bo tudi vlada izkoristila. Hvala.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo o sklepih. Mi prehajamo na razpravo in odločanje o dveh vloženih amandmajih, ki ste jih danes dobili na mizo, in sicer o amandmaju poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke pod 1. točko in pod 2. točko amandma poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Kakor povedano, v razpravo dajem amandma poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke k prvemu sklepu. Kdo želi besedo? Nihče. Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje. Ker vidim, da poslanke in poslanci prihajajo v plenarno sobo, prosim vse tiste, ki so v preddverju, da se nam pridružijo v momentu glasovanja. Skratka, prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke k prvemu sklepu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Kolega Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo seveda amandma, ki smo ga predlagali, tudi podprli. Ne nazadnje sem zelo vesel, da lahko obrazložim glas k amandmaju, torej k tistemu, kar nekateri v tej dvorani [[...]]
Kolega Zagorac, dovolite. V čast vam bom ponovil. V kolikor se poslanke in poslanci in predstavniki vlade ne bodo umiril, bom sejo prekinil za 15 minut. Odločitev je vaša. Kolega Bajc, prosim, da se vzdržite vaših komentarjev. Kolega Bajc, zadnje opozorilo, vzdržite se komentarjev. Nadaljujete, kolega Zagorac.
Hvala za besedo, še enkrat. Hvala tudi kolegu Bajcu, da se je umiril, da lahko mirno nadaljujem. Moram povedati, da zelo z veseljem obrazlagam tisto, kar nekateri poslanci največje vladne stranke smatrajo kot nepotrebno, čudno in, ne vem, še kako, sam pa smatram, da so amandmaji k določenemu predlogu sklepa zakona ali pa česar koli pravica in tudi opis delov nalog vsakega izmed poslancev. Zakaj smo se v Slovenski nacionalni stranki odločili za tak amandma? Večina od vas oziroma vladne koalicije smatrate, da je ta seja danes popolnoma nepotrebna, ker je vlada naredila vse. Mi smo ravno ta amandma vložili zato, da zadolžimo še nekoga poleg vlade, ker ji ne zaupamo, ne zaupamo predvsem ministrstvu za zunanje zadeve, ne toliko ministrstvu za okolje in prostor, ampak ministrstvu za zunanje zadeve, katerega minister prihaja iz največje vladne stranke, da ni naredilo nič. Vsakdo, ki je trdil drugače, je zavajal javnost zaradi tega, ker je danes bil televizijski prenos. Kaj je naredil? Poslal je diplomatsko noto in to je to. Izkoristil ni nobene od možnosti, ki jih po vašem prepričanju ta naša tako opevana in lepa Evropska unija ponuja. Kolega Pojbič se mi smeji, ampak če ga zdaj vprašam, kolega Pojbič, ali mi boste odgovorili na vprašanje, se opravičujem za razpravo.
Kolega Zagorac, smo v fazi obrazložitve glasu.
Se opravičujem za razpravo, ampak res žalostno, da se smeji, medtem ko ne ve, katere so institucije Evropske unije.
Kolega Zagorac, drugo opozorilo.
Nekdo je rekel, da nimamo argumentov. Ali so mogoče argumenti, ki govorijo o tem, da v severnem Jadranu s postavitvijo plinovodov sledi ekološka katastrofa, premajhni argumenti za vas? Mislim, da so to zelo dobri argumenti, da se tak amandma podpre in da se vlado in še koga zadolži, predvsem tu mislim evropske poslance, da nekaj naredijo za Slovenijo, kajti zato so bili izvoljeni. Sam in kolegi iz poslanske skupine SNS bomo amandma podprli. Hvala.
Hvala vam. Obrazložitev glasu, kolega Barovič.
V svojem imenu. Spoštovane kolegice in kolegi, državni zbor je danes ne glede na vsebinsko široko razpravo svojo dolžnost izpolnil. Predlogi sklepov, ki jih imamo, so vsebinsko enotni, kar je prav. Poudarjam za vse, da je državni zbor naredil svoje, izrazil je nacionalni interes in predal štafetno palico vladi. Vlada je dolžna delovati od tega trenutka dalje, če bodo sklepi sprejeti, dvosmerno, bilateralno v interesu države Republike Slovenije in obvezno multilateralno na nivoju Evropske unije. V Evropski uniji delujejo Svet Evrope, evropski svet in evropski parlament. V tem imamo svoje poslance, ki so jih Slovenke in Slovenci izvolili in ki so dolžni izpostaviti interese države Republike Slovenije, še posebej na osnovi ta trenutek najbolj aktualne vsebine subsidiarnosti, prenosa pravic, nadomestila pravic in prevzema zakonodajne in izvršilne oblasti. Slovenci in slovenski parlament in slovenski parlamentarci v Evropski uniji morajo vedeti, kaj to pomeni. Prepričan sem, da je ta amandma edini pravi amandma, ki se doda k predlaganim sklepom, in tudi edino opravičilo, da Slovenci vemo, o čem govorimo. Če bomo to vsebino obravnavali bilateralno in če jo bo Evropa pozabila, potem mi je že ta trenutek zelo žal, zelo žal, kolegice in kolegi, ker posledica našega današnjega, pa upam, da vsebinsko trdnega dela, bo samo plinski terminal blizu slovenske obale, ki bo mirno stal.
Hvala. In k obrazložitvi glasu se je prijavil poslanec Cvikl. Izvolite, v svojem imenu?
Jaz bom kar v svojem imenu. Bi pa seveda predlagal, da bi poslanci vladajoče koalicije pa še kakšne grupacije v tem državnem zboru podprli ta amandma, ker pravzaprav ta amandma pravi točno to, kar smo v razpravi spraševali predstavnike vlade. Kdaj je vlada v kateremkoli dokumentu za sejo odbora za zadeve Evropske unije - ker koordinacija predstavnikov vlade državnega zbora in slovenskih poslancev se imenuje odbor za zadeve Evropske unije, lahko pa se skliče še poseben sestanek, ampak to je vsak petek na podlagi zakona o sodelovanju med vlado in državnim zborom, kar odbor za zadeve Evropske unije - uvrstila temo načrtovanja, gradnje, obratovanja plinskih terminalov v Tržaškem zalivu, kakršnokoli stališče ministrov, državnega sekretarja za evropske zadeve ali, bog ne daj, ministra za zunanje zadeve, ko odhajajo na srečanje v evropske institucije. In zato se mi zdi ta predlog samo formalna zaveza, jaz upam, da bo predsedujoči odbora za zadeve Evropske unije, gospod poslanec Nove Slovenije, sejo sklical kar sam, vendar je seveda dobrodošlo, da tudi tukaj poslanci državnega zbora pričakujemo in zahtevamo takšen sestanek. In na podlagi tega sestanka v okviru evropskih institucij in še posebej evropskega parlamenta odpremo razpravo o navedeni problematiki, kot pravijo predlagatelji amandmaja, da ne bi prišlo do enostranskih potez posameznih držav. Sklep oziroma amandma bom podprl.
Hvala. Obrazložitev glasu, Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Naj vas spomnim zgolj in samo, če hočete, na zakon o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije. Naj vas spomnim na to, da je ta državni zbor tisti institut v naši državi, ki daje smernice oziroma usmeritve vladi Republike Slovenije v tistih zadevah, ko govorimo oziroma ki sodijo v delovanje v okviru Evropske unije. In na tej podlagi vas prosim in apeliram na vas, da podprete ta amandma.
Hvala. In k obrazložitvi glasu se je prijavil poslanec Anton Kokalj.
Hvala lepa. Mislim, da glede na zelo obsežno diskusijo tako na odboru in tudi danes in zadevo, ki je bila obravnavana tako v medijih kot v vladnih strukturah in v parlamentu in tako naprej, da tak amandma ne bo rešil ničesar, seveda je to bolj politični marketing. Kar zadeva odbora za zadeve EU, res je, s strani vlade ni bilo poslanega poziva ali točke za obravnavo na naši seji, vemo pa, da v skladu z zakonom in v skladu s poslovnikom tudi opozicijske stranke lahko predlagate tako seje, ampak do danes tega še niste storile. Možnosti so odprte. Ko boste v skladu s poslovnikom to storili, bomo v skladu s poslovnikom sklicali sejo, če bomo ugotovili, da je predlog primeren za obravnavo. Zato v tem kontekstu mislim, da je nepotrebno obremenjevati to diskusijo s tem, kaj bi naš odbor lahko naredil. Vsekakor je na vas, poslancih, da sprožite in predlagate, kar v skladu s poslovnikom lahko.
Hvala. Obrazložitev glasu, kolega Bajc.
Hvala, gospod podpredsednik. Sam tega amandmaja ne bom podprl. Če bi se glasil, da pozovemo eventualno, tako kot je eden od predhodnikov rekel, odbor za evropske zadeve, da skliče ta sestanek in se o tem pogovarja, bi ga podprl, tako pa ne. Vam pa, gospod podpredsednik, pa predlagam, da si zapomnite še kakšno ime, ne samo moje, pa ga izustite po nepotrebnem.
Kolega Bajc, vse je odvisno od posameznega poslanca, kako glasen je, in vi ste eden izmed bolj glasnih poslancev in s tem logično povzročate močnejši hrup tudi takrat, ko niste vabljeni k besedi. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, kolega Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Sam bom, kot sem že dejal, podprl amandma Slovenske nacionalne stranke. Bi pa od predsednika odbora za evropske zadeve pričakoval, da pozna zakon o sodelovanju med vlado in državnim zborom. Takrat se mu ta amandma ne bi zdel toliko nepotreben, saj tam lepo piše, da državni zbor daje usmeritve vladi o tem, kakšna naj bo njena politika do EU. In kot mogoče podkrepitev in za lažjo odločitev, predvsem koalicijskih poslancev, o tem, ali bodo glasovali za, ali proti temu amandmaju, moram povedati, da je vaš ljubljeni vodja srečno prispel v daljno Rusijo in med drugim izjavil, da Slovenija plin dobiva z več strani, vendar najceneje iz Rusije. In če se bo uspel dogovoriti o bilateralnem strateškem sodelovanju med Slovenijo in Rusijo, bodo terminali v Tržaškem zalivu, ki za vas ne pomenijo noben argument, in tudi biološka katastrofa, ki sledi v Tržaškem zalivu, ne pomeni noben argument, bodo postali za njega drugotnega pomena. Žalostno. Hvala.
Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 46. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. V razpravo dajem amandma poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k tretjem sklepu. Kdo želi besedo? Kolega Pavel Gantar.
Hvala lepa. Ta amandma k tretjemu sklepu. Upam, da boste potem dovolili glasovanje o vsakem sklepu posebej, kar bo zelo pomembno. Naš amandma naj bi v celoti nadomestil dosedanji sklep, in sicer mi preprosto menimo in mislim, da smo to uspešno in dosledno dokazali, da dosedanje ravnanje vlade v primeru ni bilo ustrezno, medtem ko ta sklep, ki ga je predlagal odbor, ki ga mi tudi na odboru iz poslanskega kluba LDS in v opoziciji nismo podprli, ta sklep pa pravi, da je Slovenija ravnala ustrezno, oziroma celo nekako zavito, da so sklepi ustrezni, nekako skuša zakriti zgodbo o ustreznih sklepih, z ustreznim ravnanjem in podobno. Kakorkoli, menimo, da naš sklep bolj odgovarja resnici in stanju na tem področju. Veseli nas, da so v zadnjem času odzivi vlade boljši, to smo že poudarili, prav zaradi te seje. Seveda ne pričakujemo, da bo koalicija ta sklep sprejela, vendar menimo, da bolj ustreza realnosti. Hkrati pa tudi rečem, da je to mogoče manj pomembno vprašanje od tega, namreč, da so drugi sklepi takšni - in upam, da jih bomo sprejeli -, ki bodo vlado zavezali k bolj primernemu in odločnemu ravnanju. Hvala lepa.
Hvala vam. K razpravi se je prijavil kolega Barovič. Izvolite.
V imenu poslanske skupine [[...]]
Se opravičujem, kolega Barovič, moja napaka, poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke nima več časa na razpolago, zato vam ne bom dal besede. Želi še kdo sodelovati v razpravi o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije? Kolega Aurelio Juri, izvolite.
Hvala. V imenu poslanske skupine. Mi bomo seveda amandma podprli, ker smo ves čas dokazovali, da vlada ni ravnala prav. Hvala.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k 3. sklepu. Obrazložitev glasu, kolega Barovič, v imenu poslanske skupine? Izvolite.
Hvala lepa. Da ne bomo zdaj dlakocepski, saj amandma govori resnico. Kolegice in kolegi, skupaj 90% nas je bilo, ko smo rekli, gremo v Evropo. Evropa ima instrumente, Evropa ima zakonodajo. In resnica je zapisana nekoliko bolj pavšalno ravno v tem amandmaju. Bodite razumni! Iščimo pravico v Evropi, kjer smo enakopravni član, ne pa hlapci in podložniki! Podprite ta amandma, tako kot ga bomo v Slovenski nacionalni stranki. Mi imamo absolutne pravice v okviru treh institucij Evropske unije, s svojimi šestimi poslanci, ki imajo tam petletni mandat in morajo zastopati interese državljank in državljanov Republike Slovenije, ki ne želijo atomske ali plinske bombe blizu slovenskega morja in slovenskega ozemlja! Podprite ga, tako kot ga bomo mi v Slovenski nacionalni stranki! In verjemite, da je evropska zakonodaja tista, ki to določa, ne naša nacionalna, ali pa da se izogibamo odnosom na večnacionalnem nivoju. 25 držav bo o tem govorilo, če bomo rekli "da". Če boste rekli pa "ne", bodo vsi tiho.
Kolega Barovič, vse lepo in prav, ampak mi smo pri amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Če ste me pozvali, se opravičujem, lepo piše, oprostite, imam pravico, "uporabi vse mehanizme, ki izhajajo iz evropskega pravnega reda in mednarodnih konvencij". Mislim, da sem bil zelo jasen.
Imate absolutno prav. Nadaljujemo z obrazložitvijo glasu. Kolega Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ne glede na vse povedano, bi vseeno zahteval pred glasovanjem v imenu poslanske skupine 20 minut odmora. Hvala.
Hvala. Na zahtevo poslanske skupine Nacionalne stranke bom po obrazložitvah glasu odredil 20 minut odmora. Želi še kdo obrazložiti svoj glas. Kolega Cvikl, kolega Gulič. Kolega Cvikl, izvolite.
V svojem imenu. Predlagani amandma zamenjuje tekst besedila vladajoče koalicije, ki pravi, da so s sklepi vlade Republike Slovenije za zaščito okoljskih varnostnih interesov zagotovljeni vsi ustrezni nadaljnji koraki. Danes sem imel samo eno vprašanje. Kdo nam s strani vlade lahko zagotovi, da terminalov ne bo? Na to vprašanje ni bilo odgovora. Zato reči s sklepom državnega zbora, da sklepi vlade omogočajo, da bodo zaščiteni interesi, preprosto ni odraz današnjih dejstev. Če podprete ta sklep, kot je predlagan, ne da podprete amandma, potem sploh ni potrebe po tej seji bilo, ker je tako ali tako vlada že ustrezno reagirala, danes smo pa slišali, da nam Italijani niti ne priznavajo, da obstaja čezmejni vpliv. In zato je amandma in tekst, ki pravi, da doslej ni bilo ustreznega in pravočasnega ukrepanja in da je potrebno uporabiti vse mehanizme, še posebej mehanizme v okviru evropske institucije, edini možni sklep. Do sedaj je delovala vlada, sedaj smo v državnem zboru, sedaj pa vsi skupaj delujemo kot Republika Slovenija v okviru institucij Evropske unije in na bilateralni ravni s sosedo Italijo. Reči, da pa vlada kar v redu deluje, pa preprosto bo pomenilo na oni strani meje, da je državni zbor zadovoljen s tem, da je vlada do sedaj naredila vse, kar je bilo potrebno. Niste pa odgovorili na vprašanje, ali bo ali ne bo prišlo do terminalov. Amandma bom podprl.
Hvala. Obrazložitev glasu, kolega Gulič. Izvolite. Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi. Jaz bom ta amandma podprl zaradi tega, ker vendarle govori o tem, da vlada ni naredila vsega. Vladi ne prepisujem, da je to naredila nalašč ali s kakšno zlonamernostjo, ampak zgodilo se je tako, da ni bilo storjeno vse tisto, kar bi moralo biti, verjetno tudi zaradi tega, ker se ni upoštevala zgodovinska izkušnja, kakršne ima slovenski prostor proti italijanskemu prostoru. Mi se moramo zavedati, da je vse tisto, kar je delovalo v italijanskem prostoru skozi stoletja, pravzaprav porivalo vse, kar je bilo slabega, na naše meje. Tukaj se lahko spomnimo devastacije Krasa, Istre, potem v 19. stoletju prenosa vse industrije na Hrvaško, fiume so takrat na veliko postavljali samo zato, da bi zaščitili svoje. Tudi sedanji izbor lokacij govori o tem, zaščitili so svoj Gradež in Tržič oziroma Grado in Monfalcone in vse porinili tako, da bodo vplivi segali seveda na slovensko stran. Se pravi, gre za nekaj, kar je čisto načrtovano, in če seveda vlada tega ni spregledala, ji to lahko po pravici očitamo. In obenem seveda ji dajemo podporo in zahtevamo, da seveda take zahteve tudi upošteva. Jaz mislim, da je to vse čisto v redu in da tako lahko seveda sodelujemo in delamo skupaj, ker dajemo akcent vsemu tistemu, kar bi zdaj vlada, sicer zelo pozno, rada počela. Hvala lepa.
Hvala vam. In k obrazložitvi glasu je prijavljen še poslanski kolega Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo. Amandmaja seveda ne bom podprl, saj gre povsem v nasprotni smeri od tiste, o kateri sem govoril na začetku, to je doseganje konsenza, kar ima potem tudi večjo težo, ko gre za uveljavljanje naših skupnih interesov. Tukaj gre, po domače rečeno, za pristavljanje notranjega političnega lončka k temi, ki je pomembna, ki je še kako relevantna. Sam osebno sem zelo vesel, da je do te seje prišlo, ampak prevedeno v slovenščino, tak sklep, da vlada ničesar ni naredila, bi pravzaprav pomenil, kaj - česa ni naredila? Italiji ni napovedala vojne. Pa hvala bogu, da je ni, da imamo vlado, ki spoštuje neke evropske norme in občečloveške vrednote! In zaradi tega, ker imamo tako vlado, je tudi prav, da ravnamo razumno in seveda sprejmemo sklepe, ki tudi sledijo tem občečloveškim vrednotam in mednarodnim normam, in take je odbor tudi pripravil. Sam bom zanje glasoval. Tega amandmaja, ki pa bi predstavljal tujek v teh sklepih, pa seveda ne bom podprl.
Hvala. Obrazložitev glasu, kolega Lahovnik. Prosim.
Hvala lepa. Sam bom amandma poslanske skupine Liberalne demokracije seveda podprl. Namreč, če pogledamo dejstvo vidimo, da postopki za kopenski terminal tečejo zelo aktivno že od oktobra 2005. Imamo podatke, da je od takrat kopenski terminal povsem oprijemljiv investicijski projekt, ki je v postopku pridobitev soglasja, vse od takrat, ko se je v Rimu sestala konferenca storitev. Mi imamo izjave predstavnikov ministrstva za okolje in prostor, ki so še v marcu 2006, se pravi pet mesecev po tem, govorili, da gre za nek podjetniški projekt, ki je relativno neoprijemljiv in tako dalje in tako dalje. Da ne govorim o tem, da se je minister za zunanje zadeve v tem času vseskozi pogovarjal o tem vprašanju z gospodom Ricardom Illjem, ki je predsednik deželne vlade, seveda pa nikakor ni predstavnik zveznih oblasti in da je ob tem treba tudi povedati, da je deželna vlada v višini 10% tudi vlagateljica v ta podjetniški projekt. Tako je na nek način jasno izkazano dejstvo, da dosedanji postopki niso bili ne časovno ustrezni, tudi se niso predstavniki vlade pogovarjali s pravimi ljudmi. Tako je vendarle s tega vidika ta amandma smiseln in ga seveda tudi podpiram. Hvala.
Hvala. Obrazložitev glasu, kolega Aurelio Juri, izvolite.
Tudi Socialni demokrati bomo ta amandma podprli, saj ves čas od 10.00 ure dalje dokazujemo in skušamo dopovedati kolegicam in kolegom, da vlada je nekaj postorila, ampak ni postorila pravočasno in ustrezno. Temu sledi amandma. Sicer bomo ugotovili, kakšni bodo učinki dosedanjega ravnanja vlade in tudi našega skupnega. Jaz bom zadovoljen v tistem trenutku, ko bo minister za okolje v Italiji sporočil kolegu Podobniku, da se postopki presoje čezmejnih vplivov na okolje vračajo na izhodišče, da ga bo povabil na pogovore in bo končno podpisal protokol, ki bo glavno besedilo nadaljnjemu skupnemu dogovarjanju. Do takrat so, žal, edini pozitivni znaki to, da je za en mesec podaljšan čas pridobivanja mnenj prizadetih občin. Drugih konkretnih okoliščin, ki bi nas zadovoljevale, ni. In iz tega naslova ocenjujem še danes, da dosedanje ravnanje vlade ni bilo pravočasno in ustrezno. Hvala.
Hvala. Obrazložitev glasu, Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa. S 1.1.2007 začne veljati evropska okoljska zakonodaja, za katero velja načelo subsidiarnosti. Ali če povem po domače, gre za to, da bo ta zakonodaja nadrejena nacionalni zakonodaji. Naj vas spomnim, da evropska okoljska zakonodaja pač ne velja za vasi in zaselke, ampak velja za 25 oziroma s 1.1.2007, ko bo stopila v veljavo, za 27 držav članic Evropske unije, predvsem na nivoju meddržavnih odnosov. Če Republika Slovenija ne opozori Sveta Evrope, Evropskega sveta in ne nazadnje Evropskega parlamenta ter predsedujoče Finske v prvi polovici leta 2007, dejansko nimajo vsi omenjeni instituti pravzaprav pravne osnove za pomoč Republiki Sloveniji. Vsaj to pričakujem, da veste, spoštovane kolegice in kolegi, da na nivoju evropskih vladnih institucij parlamenti lahko sodelujejo pri sprejemanju splošnih sklepov na COSAC-u oziroma le delno v parlamentu. Jaz bi vas pozvala v tem trenutku, da razmislite in izkoristimo svoj status, ki ga ima Slovenija v okviru Evropske unije. Jaz bom podprla ta amandma. Vzeli pa smo pavzo tudi zato, da boste vi razmislili o tem in verjamem, da pritrdili temu.
Kolega Sajovic, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Amandma bom seveda z veseljem podprl, kajti ravno današnja razprava je pokazala, da je vlada predvsem pri pravočasnosti odziva imela neke resne težave. Še bolj pa se je v razpravi jasno pokazalo, da projekt, ki v Italiji teče že od sredine leta 2005, da o tem projektu iz ustreznih služb, ki jih imamo in jih drago plačujemo v Italiji, nismo dobili ustreznih odzivov, ki bi vlado in nas vse opozorili na ravnanje, kaj se pripravlja, da bi lahko še prej in učinkoviteje ukrepali. Hvala lepa.
Ker ne vidim več želje po obrazložitvi glasu, bom odredil 20 minut odmora, potem ne bo več možna obrazložitev glasu. Torej, sejo prekinjam do 18.35 ure. Do takrat vsem poslanskim skupinam srečno.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo prekinjeno točko dnevnega reda. Prosim, da zasedete svoja mesta. Kolega Zagorca sprašujem, ali bo predstavil stališče 20-minutnega posveta? Potem bomo počakali, da se poslanke in poslanci posedejo, nakar boste dobili besedo. Hvala. Kolega Zagorac, imate besedo.
Hvala za besedo. Upam, da vsem tistim, ki nasprotujejo temu amandmaju, je odmor koristil in so lahko prebrali, da ne bodo spet rekli, da imamo kaj težkega pred sabo. V Slovenski nacionalni stranki bomo seveda amandma, kot so ga predlagali kolegi iz Liberalne demokracije, podprli. Podprli ga bomo zaradi tega, ker sledi tistemu, kar smo danes kot zeleno nit oziroma rdečo nit vlekli skozi cel dan. Se pravi, da vlada Republike Slovenije, zunanje ministrstvo enostavno ni naredilo dovolj za to, da bi zaščitilo slovensko morje in slovenske ljudi, ki živijo ob slovenski obali. Dejstvo je, spoštovane kolegice in kolegi, da je edino ta parlament tisti, ki lahko zastopa interese dveh milijonov ljudi, ki živijo v tej državi. Drugo dejstvo, ki ga moram povedati, je, da amandma Liberalne demokracije vključuje v določeni meri tudi amandma Slovenske nacionalne stranke o tem, da se izkoristijo institucije Evropske unije, pa ne nazadnje tudi slovenski poslanci, za reševanje tega zelo perečega problema. Ne nazadnje je treba poudariti, mogoče spomniti tudi vas, spoštovane kolegice in kolegi, da Slovenija plačuje enormne, milijardne članarine za članstva v institucijah Evropske unije, in mislim, da če ne zdaj, potem ne vem, kdaj je prišel ta čas, ko moramo nekaj od teh članarin oziroma od teh institucij, za katere plačujemo članarine, tudi izkoristiti. Meni je zelo žal, če poslanci vladajoče koalicije mislite, da je pri neki diplomatski večerji naš zunanji minister pri pudingu svojemu italijanskemu kolegu omenil, da se trije ribiči v slovenskem primorju bojijo, kaj bo, ko bodo terminali, da to smatrate za zadostno diplomatsko posredovanje slovenske vlade. Res mi je zelo žal. Tu imate možnost, da pokažete svoje znanje in svojo skrb za slovensko primorje. Ne nazadnje je treba poudariti, da je edino vlada Republike Slovenije tista, ki ščiti interese te države in teh ljudi, ki tu živijo, v Evropski uniji. Samo vlada je tista. In če se terminal zgodi, je vlada kriva, da se je njim zgodilo nekaj slabega. In to krivdo boste prevzeli nase, vsi člani vladajoče koalicije. In če mislite, da boste s prevzemom oblasti ali pa vodenja Evropske unije leta 2008 lahko rušili že stoječe plinovode, potem se zelo motite. Takrat boste morali na silo ali pa še kako drugače opravičevati njihov obstoj. In ne nazadnje, temelj pri reševanju evropske politike te vlade, vzemite ga kot nasvet, zelo dobronamerno, je reševati nove pridobitve in ne graditi na starih zamerah. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k sklepu številka 3. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 45. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepov. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, nihče proti. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da so sklepi v celoti sprejeti. S tem zaključujem to točko dnevnega reda Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO ZAHTEVE SKUPINE POSLANCEV, DA DRŽAVNI ZBOR ODLOČI O ODLOČITVI KOLEGIJA PREDSEDNIKA DRŽAVNEGA ZBORA, DA SE PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VISOKEM ŠOLSTVU, EPA 848 /IV, OBRAVNAVA PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Kolegij predsednika je na 62. seji dne 12. maja 2006 sklenil, da se predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o visokem šolstvu, ki ga je vlada Republike Slovenije predložila po skrajšanem postopku, obravnava po skrajšanem postopku. V poslovniškem roku 5 dni je zoper odločitev kolegija skupina 23 poslancev s prvopodpisanim dr. Slavkom Gabrom zahtevala, da na podlagi desetega odstavka 21. člena poslovnika o odločitvi kolegija odloči državni zbor. V zvezi z odločitvijo kolegija, da se navedeni predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku dajem besedo predstavniku predlagatelja zahteve dr. Slavku Gabru. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spolštovane kolegice in kolegi! Podpisnike in podpisnice je k predlogu vodilo zelo preprosto dejstvo. Veliko je ljudi, ki v strokovni javnosti, pa tudi znotraj politike mislijo, da si je potrebno s spremembo zakona o visokem šolstvu vzeti več časa in ga temeljito domisliti prej, preden se odločimo sprejeti določene odločitve, ki bodo imeli za Slovenijo dolgoročne posledice. Dovolite mi, da nas vse skupaj spomnim, kdo so tisti, ki verjamejo, da bi v tej točki potrebovali več razmisleka. Sveta za visoko šolstvo omenjam namenoma, ker je to tista institucija, ki v tej državi svetuje vladi in pri vseh pomembnejših odločitvah posredno tudi temu državnemu zboru. V Svetu za visoko šolstvo sedita obe rektorici slovenskih univerz, rektor mariborske univerze, predsednik Slovenske akademije znanosti in umetnosti in drugi pomembni ljudje, za katere je težko predpostavljati, da ne vedo, kako naj se rečem streže na področju visokega šolstva. Ti ljudje nam predlagajo, da si vzamemo čas in da razmislimo temeljito o tem, kako bomo uredili en del zakonodaje na področju visokega šolstva. Posebej nas k temu, in to nas verjetno ne more čuditi, pozivajo vse tri univerze. Pravijo, da naj ne hitimo in sporočajo, da zakon z njimi ni usklajen. In ne nazadnje verjetno ni na odmet, da nas k temu istemu pozivajo tudi študentke in študentje te države. Za kaj, najbolj preprosto, gre? Povsem mogoče je, da se bomo napačno in prehitro odločili glede primerjave dosedanjih diplom tistih, ki jih bodo v tej državi ljudje dobili po programih, ki so bili sprejeti tam nekje do sredine leta 2004, in tistih, ki bodo pridobljene po programih, sprejetih po tem datumu, torej po bolonjskih. Dve nevarnosti obstojita. Zakon nam lahko bodisi podcenimo in razveljavimo bolonjske naslove ali pa podcenimo in devalviramo doslej pridobljene diplome. Zadeva ni enostavna. Če bi sam moral predlagati ta trenutek rešitev, je ne bi upal in bi se mi zdelo, da vem premalo, da bi jo lahko predlagal. Predlagam najbolj preprosto, da torej podpremo to, kar je pred vami, da minister, svet za visoko šolstvo in celotni korpus partnerjev in partneric, od gospodarstva, preko univerz tja do študentarije, dobi možnost za resni razmislek in nam predlaga v zakonodajni postopek nekaj, kar bo med njimi usklajeno. Če ni, je tveganje zelo veliko. Na nek način imamo opravka vsaj s terminalom tri, če ne s čim bolj nevarnim.
Hvala. O tej zahtevi torej zahtevi skupine poslancev ni razprave in obrazložitve glasu, zato prehajamo na odločanje. Predlagam zboru, da odločijo o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o visokem šolstvu se obravnava po skrajšanem postopku." Ob tem vas obveščam, če državni zbor sklepa ne bo sprejel, bo predlog zakona obravnavan po rednem postopku. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 26. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da bo zbor navedeni predlog zakona obravnaval po skrajšanem postopku. S tem zaključujem to točko dnevnega reda, zaključujem tudi 18. izredno sejo državnega zbora Republike Slovenije. Lep dan naprej. Srečno.