Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 21. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednja poslanka in poslanci: Janja Klasinc, dr. Peter Verlič, mag. Branko Grims, Tadej Slapnik, Alojz Posedel, mag. Štefan Tisel, Milenko Ziherl od 14. ure dalje, Janko Veber, Rudolf Petan od 17.30 dalje, Samo Bevk med 13. in 18. uro, Franc Jurša in Roberto Battelli. Vse lepo pozdravljam! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O DIGITALNI RADIODIFUZIJI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem ministru za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo za uvodno obrazložitev predloga zakona. Izvolite, gospod Golobič.
Spoštovani gospod predsedujoči, poslanke in poslanci! Dovolite, da na kratko predstavim vsebino in razloge za to novelo zakona, ki je bila vložena po nujnem postopku. Oktobra 2007 je bil v tem visokem zboru sprejet Zakon o digitalni radiodifuziji, ki ureja zelo pomembno področje, namreč področje prehoda z analogne na digitalno radiodifuzijo. Ta prehod je ključnega pomena za to, da se bo sprostil frekvenčni spekter, na katerem bomo lahko v prihodnje razvijali storitve širokopasovnega interneta in zagotovili pokritost čim večjega območja Republike Slovenije s to storitvijo. Naša ambicija je, da to postane univerzalna storitev. Zakon je določil tudi končni datum, po katerem v Sloveniji ne bo več dovoljeno oddajati radiodifuzijski signal v analogni tehniki, torej datum, po katerem naj bi bil ta na voljo samo še v digitalni tehniki. Za ta datum je bil določen 1. december 2010, datum, ki se približuje. V zakonu je bil določen postopek, kako država vzpostavi izgradnjo tako imenovanih multipleksov, se pravi omrežij, ki omogočajo posameznim operaterjem oddajanje digitalnega signala. Eno od teh omrežij je bilo dodeljeno nacionalni televiziji in za to omrežje je bilo določeno, da mora najmanj 6 mesecev pred pričetkom izključno digitalnega oddajanja zagotoviti prebivalcem pokritost s signali, torej s programi javne radiotelevizije, v obsegu, ki ne sme biti nižji od 95 %. Pri izvajanju tega zakona je med tem prišlo do nas opozorilo APEK-a, da bi se znalo zgoditi, da bi v nekaterih ozko definiranih specifičnih geografsko zaokroženih področjih s 1. decembrom, torej tem presečnim datumom, prišlo do težav, da naj bi iz določenih tehničnih razlogov RTV Slovenija ne uspela zagotoviti pokritosti teh majhnih področij tudi z digitalnim signalom. Pokritost, ki naj bi jo zagotovila z veliko gotovostjo naj bi presegala 90 %, vendar bi lahko prišlo pod vprašaj teh 95 %. Skratka, da bi se izognili situaciji, v kateri bi po eni strani APEK bil primoran ukrepati proti operaterju tega prvega multipleksa, in da bi se izognili nekemu nezakonitemu stanju in po drugi strani, da bi ne prišli v situacijo, ko določen del prebivalstva Republike Slovenije ne bi imel zagotovljene pokritosti s programi RTV Slovenija, torej s tem javnim servisom, predlagamo to novelo, ki bo v primeru, da bo sama RTV Slovenija skupaj z APEK-om ugotovila, da v roku, ki je na razpolago v času, ko bo samo še digitalni signal na voljo, v takšnih področjih ne bo mogoče zagotoviti digitalnega signala, da v teh primerih na posebno vlogo nacionalne televizije APEK dovoli izjemoma podaljšanje oddajanje signala samo na teh področjih v analogni tehniki za obdobje do konca junija prihodnjega leta, torej za pol leta. Ta zakon, ta novela torej omogoča ukrepanje v situaciji, do katere ne bo nujno prišlo, obstaja pa možnost, da se bo zgodila in v naprej želimo preprečiti neljube posledice z vidika spoštovanja zakona in z vidika zagotovitve te storitve državljanom in državljankam. Zato nujni postopek, zato v tem trenutku. Mi smo sodelovali na seji odbora, ki je podprl ta zakon, tudi dopolnjeni, ki upošteva amandma koalicijskih poslanskih skupin Vlada podpira in predlagamo, da s to novelo rešimo problem, ki se je nakazal, na najprimernejši način. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj kot matično delovno telo. Besedo dajem podpredsedniku gospodu Matjažu Zanoškarju, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavim poročilo Odbora za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj v zvezi Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o digitalni radiodifuziji. Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj je na svoji 6. nujni seji 12. 10. 2010 obravnaval Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o digitalni radiodifuziji, ki ga je v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 78. seji dne 8. 10. 2010 sklenil, da se Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o digitalni radiodifuziji obravnava po nujnem postopku. Zakonodajno-pravna služba je predloženi zakon proučila z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom, ter z zakonodajno tehničnega vidika in dala pripombo k 1. členu. V poslovniškem roku je bil vložen in sprejet amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 1. členu. Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj je v skladu s 126. in 131. členom Poslovnika opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženem amandmaju. Pri delu je sodeloval tudi minister za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj gospod Gregor Golobič. Odbor je v skladu z 28. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je vključen sprejeti amandma. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Ivan Grill.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod minister z državnim sekretarjem, poslanke in poslanci! Ta omenjeni zakon je zakon, ki ima samo tri člene in razprava o njem kaže, da je ne vem kako obsežen zakon in smo ob tem seveda tudi nekoliko presenečeni, da kljub temu, da imamo samo tri člene, ga Vlada ni uspela pripraviti tako, da bi ustrezal vsem tistim kriterijem, ki bi za ta zakon veljali, in ga je morala potem Zakonodajno-pravna služba dopolniti. Ta amandma je bil seveda tudi v smislu predlagatelja koalicijskih strank sprejet. Kljub temu bomo v Slovenske demokratski stranki ta Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o digitalni radiofuziji podprli, saj je to še edini možni način, da bo lahko Agencija za pošto in elektronske komunikacije Republike Slovenije v utemeljenih primerih omogočila podaljšanje veljavnosti odločbe Radioteleviziji Slovenije o dodelitvi radijskih frekvenc za analogno televizijo, predvidoma najdlje do 30. junija 2011. Vlada je v svoji obrazložitvi navedla, da se predlog obravnava po nujnem postopku, da se preprečijo težko popravljive posledice za delovanje države, ki bi utegnile nastati v zvezi z zagotavljanjem pravice do obveščenosti. Ugotavlja se namreč, da obstaja možnost, da na nekaterih geografsko zaokroženih območjih s 1. decembrom 2010, ki je določen kot datum prehoda iz analognega v digitalno, ne bo zagotovljena pokritost s signalom Radiotelevizije Slovenije v digitalni obliki. Se pa nam ob tem v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke postavlja vprašanje, zakaj je Vlada določila novi rok samo do 30. junija 2011, saj ne bi bilo nobene razlike, če bi se ta rok dopustilo do 31. 12. 2011, saj mogoče lahko tudi pride do nekih nepredvidenih posledic in bi bilo zelo neobičajno, da bi se ponovno srečali v začetku naslednjega leta s spremembo tega zakona, ko bi se zopet ta rok podaljševal. V Poslanski skupini SDS se strinjamo, da je treba slovenskemu prebivalstvu omogočiti nemoten prehod na digitalno tehnologijo, vendar se pa ob tem kljub temu sprašujemo, glede na to, da je ta zakon dolgo v veljavi, zakaj ni Vlada RS v tem času odigrala bolj aktivne vloge pri vgrajevanju nove tehnologije, saj bi lahko preko svojih vzvodov, ki jih ima do te institucije, izvajala potek v večji intenzivnosti in seveda tudi na ta način ukrepala. Izgovori, da je prišlo zaradi takih ali drugačnih razlogov do tega zadržka, niso najbolj na mestu. Očitno se je Vlada raje ukvarjala z zamenjavo direktorja televizije, z generalnim direktorjem, z vsemi tistimi kadrovskimi kuhinjami in nenazadnje tudi s pripravo Zakona o radioteleviziji, namesto da bi se ukvarjala s tistimi zadevami, ki bo bolj pomembne za državo Slovenijo in pa tudi za gledalce in gledalke Radiotelevizije. Kljub temu bomo v Slovenski demokratski stranki ta zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovani, lepo pozdravljeni! Leta 2007 smo ob sprejemanju tega zakona določili datum 1. december 2010 kot dan, ko bomo v Sloveniji prišli iz analognega oddajanja televizijskega signala na digitalni televizijski signal. Že tako ali tako se bo zgodilo, da kljub opozorilom mnogo prebivalcev Republike Slovenije ob preklopu signala ne bo moglo spremljati javne radiotelevizije, niti drugih programov, saj verjetno marsikomu ni jasno, kaj to sploh pomeni in kakšne posledice prinaša neprilagoditev tej spremembi. Žal bodo verjetno najbolj prizadeti in udarjeni ravno socialno najšibkejši sloji prebivalstva, prebivalci iz najbolj oddaljenih in obrobnih krajev Slovenije, kjer jim drug način sprejemanja TV programov, kot preko navadne antene sploh ni dostopen. In ravno ti, po naravi stvari tudi ekonomsko najšibkejši, se bodo najbolj srečevali z dodatnimi stroški prilagajanja televizijskih sprejemnikov novi tehnologiji. Po besedah predlagatelja pa zadnji podatki celo kažejo, da je trenutna pokritost prebivalstva, septembra 2010, z digitalnim signalom javne RTV le nekaj več kot 85 %. Po zaključeni drugi fazi instaliranja, ki bo dokončana do konca oktobra, se predvideva 93 % pokritost. V začetku leta 2011, pa bo pokritost 96 %. Glede na navedeno, naj na nekaterih geografsko zaokroženih območjih do 1. decembra 2010, dneva izklopa analognih pretvornikov, ne bi bilo pokritosti z digitalnim signalom. Zato v Slovenski ljudski stranki podpiramo rešitev, v skladu s katero bo Agencija za pošto in elektronske komunikacije Republike Slovenije lahko odločila, kateri analogni pretvorniki lahko delujejo tudi po digitalnem prehodu in s tem zagotavljajo pokritost prebivalcev s programi javne radiotelevizije. Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo predlagani zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala. Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o digitalni radiodifuziji. Pred nami je torej predlog novele Zakona o digitalni radiodifuziji, ki predvideva, da bi analogni oddajniki RTV Slovenija na belih lisah oziroma območjih, ki jih bo izteku roka za izklop analognih oddajnikov 1. decembra ne bodo pokrili z digitalnimi oddajniki, lahko delovali do 30. junija 2011. Za to se je predlagatelj odločil zaradi morebitnih zamud pri vzpostavitvi digitalnega omrežja. V Poslanski skupini DeSUS bomo predlog novele podprli, saj menimo, da je treba vsem državljanom omogočiti uresničevanje ustavne pravice do obveščenosti. V skladu z veljavnim zakonom se mora 1. decembra izklopiti analogne in preiti na digitalne oddajnike, do konca decembra pa poteče veljavnost vsem dovoljenjem za oddajanje analognega sistema. Po navedbah predlagatelja gre za preventivno ureditev, če bi se izkazalo, da multipleks A, ki ga vzpostavlja RTV Slovenija, po ugasnitvi analognega oddajnika ne bi pokrili vseh prebivalcev, kot je bilo predpisano, novela omogoča, da bo Agencija za pošto in elektronske komunikacije, APEK, lahko RTV Slovenija dovolila signal na belih lisah oddajati še naprej v analogni tehniki, a najdlje do konca junija 2011. Ministrstvo je 17. septembra ocenilo, da bi lahko bele lise, na katerih po decembrskem izklopu analognih televizijskih oddajnikov ne bo zagotovljena pokritost z digitalnim televizijskim signalom zajemale približno 6 % prebivalstva oziroma 40 tisoč gospodinjstev. Vseeno pa bodo roki za prehod na digitalno oddajanje ostali nespremenjeni, torej do 1. decembra letos. Smo pa v Poslanski skupini DeSUS veseli napovedi ministra Golobiča, da bo država tistim, ki so zaradi socialno-ekonomskega položaja oproščeni plačevanja RTV naročnine in signal lovijo zgolj s strešno ali sobno anteno, brezplačno zagotovila ustrezne pretvornike. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! S predmetnim Predlogom zakona o dopolnitvah Zakona o digitalni radiodifuziji se želi preprečiti možnost in nevarnost, da zaradi že določenega datuma prehoda z analognega oddajanja na digitalno, to je s 1. decembrom 2010, na nekateri geografsko zaokroženih območjih ne bo zagotovljena pokritost s programi RTV Slovenija v digitalni tehniki. Gre namreč za nevarnost, da bi nekateri prebivalci ostali brez televizijskega signala in bi posledično ostali brez pravice do obveščenosti tudi tega medija. Zato je pravočasni sprejem ustrezne zakonske rešitve nujen, da se analogni signal oziroma televizija ohrani v veljavi do ustreznega datuma, to je, kot je predlagano, do 30. junija 2011, zaradi česar je predlog za sprejem zakona po nujnem postopku utemeljen. Vsi se zavedamo prednosti digitalne radiodifuzije in večje uporabljivosti radiofrekvenčnega spektra v digitalni tehniki, večje možnosti ponudbe in koriščenja novih storitev in mnogih drugih prednosti. Predlagani zakon tako dopolnjuje ureditev na področju radiofrekvenčnega spektra v skladu z Zakonom o elektronskih komunikacijah in ureja posamezna z digitalno radiodifuzijo povezana tehnična vprašanja, torej tudi postopni prehod iz analogne na digitalno radiodifuzijo. Zakon bo omogočil APEC-u, da bo odločil, kateri analogni pretvorniki bodo lahko še delovali do tega podaljšanega roka, torej do 30. junija 2011. Žal pa bi takšen predlog povzročil tudi nemalo nevšečnosti uporabnikom, tudi na območjih, ki niso definirana kot območja belih lis, saj obstajajo številni primeri hkratne uporabe TV aparatov na kabel in tudi na anteno, da ne govorim o primerih, kjer kabelske povezave ni. Nevšečnosti bodo tudi pri trgovcih in tako naprej, in zato bi bilo smiselno takšen rok morda podaljšati za recimo največ 24 mesecev. Smiselno bi bilo torej razširiti to obdobje ugašanja analognega signala tudi na ostala geografsko zaokrožena območja, torej tudi na tista območja, ki niso označena kot bele lise, da bi ponudniki televizijskih vsebin lahko na posameznem geografskem območju razširjali program hkrati v digitalni in analogni tehniki, največ, kot sem rekel, 24 mesecev od začetka obdobja hkratne analogne in digitalne radiodifuzije. Postopno ugašanje pa naj bi se pričelo najmanj 6 mesecev pred zaključkom obdobja hkratne radiodifuzije. To bi bilo po svoje smiselno, kajti v nasprotnem bodo nastajale težave, kot sem že prej omenil, in v nadaljnji razpravi o eventualno vloženih amandmajih bi lahko zadevo še vsebinsko prediskutirali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Ljubo Germič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državni sekretar, poslanke in poslanci! Temeljni namen zakona o dopolnitvah Zakona o digitalni radiodifuziji je, da se prebivalcem zagotovi pokritost televizijskega signala s programi javne RTV, in sicer tudi po datumu prehoda z analognega oddajanja na digitalno, kar je pomembno tudi z vidika uresničevanja ustavne pravice do obveščenosti. Obstaja namreč možnost, da na posameznih območjih po 1. decembru letošnjega leta, ki je določen kot datum prehoda z analognega oddajanja na digitalno, ne bo pokritosti s signalom v digitalni tehniki. Navedeno velja predvsem za območja, ki jih pokrivajo nekateri manjši pretvorniki. Zagotavljanje neprekinjene pokritosti je lahko dodatno problematično tudi zaradi nepredvidljivih vremenskih okoliščin, saj bo prehod potekal v zimskem času, ko je pojav takšnih razmer mogoč. Zato bo lahko na podlagi tega zakona Agencija za pošto in elektronske komunikacije odločila, da odločba o dodelitvi radijskih frekvenc z analogno televizije ostane veljavna oziroma se lahko njena veljavnost podaljša, in to najdlje do konca junija 2011. Ker v Poslanskem klubu LDS podpiramo ustavno pravico državljank in državljanov do obveščenosti, bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Bogdan Čepič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, državni sekretar! Socialni demokrati podpiramo spremembo zakona o radiodifuziji, saj omogoča več fleksibilnosti pri reševanju belih lis, torej področij brez pokritosti ob prehodu z analognega na digitalni televizijski signal. Sprememba ne upočasnjuje prehoda, le podaljšuje možnost analognega sprejemanja za tiste, ki v vsakem primeru še nimajo na voljo digitalnega signala. Socialni demokrati si želimo, da bi bil prehod čim bolj poceni za vse tiste, ki morajo kupiti pretvornike digitalnega signala ali nov televizor. Tu menimo, da bi bilo smiselno premisliti o možnosti, da se oddajanje analognega signala podaljša tudi na ostala območja, s čimer bi ljudem dali več časa za nakup pretvornikov, in to po nižji ceni, saj ta postopoma tudi pada. Poleg tega opozarjamo na potrebo, da zagotovimo stalno zasedenost naših frekvenc na obmejnih področjih, še posebej z Italijo, slednja namreč ni podpisnica ženevske konvencije, zato obstaja nevarnost, da bi nam njihovi televizijski oddajniki le-te zasedli. Kot rečeno, v Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo spremembo zakona tudi podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ODLOKA O PREOBLIKOVANJU UNIVERZE V LJUBLJANI, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem gospod ministru za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo za dodatno obrazložitev predloga odloka. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, poslanke in poslanci! Zelo kratek bom. Gre za nujno opravilo Državnega zbora pri sicer vsebinsko nezahtevnih spremembah tega odloka, za korekcijo določenih naslovov, opredelitev delovnega področja posameznih fakultet znotraj univerze. Predlagam, da podate to soglasje k tem spremembam, da bo formalno stanje usklajeno z dejanskim. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog odloka je obravnaval Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj kot matično delovno telo. Besedo dajem gospodu podpredsedniku Matjažu Zanoškarju za predstavitev poročila odbora. Izvolite.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Dovolite, da predstavim poročilo dela Odbora za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj v zvezi s Predlogom odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani. Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj je na svoji 12. seji 6. 10. 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani, ki ga je Državni zbor na podlagi 108. člena Poslovnika Državnega zbora in 15. člena Zakona o visokem šolstvu v obravnavo predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je predloženi odlok preučila z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika ter dala pripombo k 4. členu. Mnenje pa je dala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog v celoti podprla. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev. Pri delu odbora je sodeloval tudi minister gospod Gregor Golobič. Predstavnik predlagatelja gospod Gregor Golobič je uvodoma podal dopolnilno obrazložitev k predlogu odloka. Povedal je, da se bodo z odlokom poimenovala študijska področja, uskladila z uredbo o uvedi in uporabi klasifikacijskega sistema, izobraževanja in usposabljanja, spremenil pa se bo tudi naslov sedeža zdravstvene fakultete. Odbor je brez razprave v skladu z 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga odloka in jih tudi sprejel. K predlogu odloka na matičnem delovnem telesu ni bilo sprejetih amandmajev. Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj v Državnem zboru predlaga, da Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Miran Györek.
Ponovno lep pozdrav, gospod podpredsednik, minister in sekretar, kolegice in kolegi! S predmetnim Predlogom odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani, ki ga predlaga Vlada Republike Slovenije, gre zgolj za spremembe, vezane na statusno opredelitev Univerze v Ljubljani, to je 1. člen, kjer se v 2. poglavju upošteva spremenjeni naslov sedeža zdravstvene fakultete in 2. člen glede dejavnosti univerze ter članic, to je sprememba četrtega in petega odstavka 6. člena glede uskladitve poimenovanja študijskih področij z Uredbo o klasifikacijskem sistemu izobraževanja in usposabljanja, kjer se klasificira dodatno študijsko področje univerze pri Fakulteti za farmacijo. Potem je še nekaj dopolnitev oziroma sprememb v prehodnih in končnih določbah, kar pa je tudi vse, kar se nanaša na ta predlog sprememb odloka, in bomo le-te v Slovenski nacionalni stranki podprli, saj česa drugega tu ni povedati. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Ivan Grill.
V Slovenski demokratski stranki bomo ta predlog odloka podprli, ker gre za povsem razumljivo tehnično naravo tega predloga, za kar ni nobenih zadržkov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin Matično delovno telo k predlogu odloka ni sprejelo nobenega amandmaja, zato amandmajev na seji zbora ni mogoče vlagati. Odločanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TROŠARINAH ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem državni sekretarki Ministrstva za finance, gospe Mateji Vraničar, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite.
Gospod predsedujoči, gospe in gospodje, poslanke in poslanci! Z zadnjo spremembo Zakona o trošarinah iz julija 2010 je Vlada zaradi zagotavljanja stabilnosti javnih financ ob pripravi rebalansa proračuna predlagala tudi nove zneske trošarin, med drugim tudi za električno energijo in zemeljski plin. Kljub zavedanju, da dvig zneskov trošarin pomeni določen vpliv na posameznega potrošnika ter na tiste gospodarske subjekte, ki ne izpolnjujejo zakonskih pogojev za oprostitev plačila trošarine, ker je delež stroška energije v končni vrednosti njihovega proizvoda nižji od 50 %, je Vlada ocenila, da takrat predlagane spremembe predstavljajo ustrezen kompromis med zagotavljanjem različnih ciljev. Po uveljavitvi zakona sta Ministrstvo za finance in Ministrstvo za gospodarstvo nadaljevala pogovore s predstavniki reprezentativnih združenj gospodarstva in tehtala morebitne drugačne rešitve. Ti pogovori so pokazali na nekatere širše probleme, s katerimi se sooča industrija, ki v proizvodnih procesih uporablja električno energijo oziroma zemeljski plin. Višina trošarine je eden teh segmentov. Zato smo sprejeli dogovor, da bomo na različnih področjih pogovore nadaljevali in iskali najboljše možne rešitve. Prvi rezultat teh pogovorov je danes pred vami v obliki nove kompromisne rešitve glede višine trošarine za električno energijo oziroma zemeljski plin. S predlaganim zakonom se ohranja dejansko trenutno veljavna višina trošarine za oba omenjena energenta na nespremenjenem nivoju. Dvig trošarine za električno energijo, ki je bil predviden za 1. november 2010, pa se zaradi sprejetja tega zakona ne bo zgodil. Že ob pripravi prejšnje novele zakona je Vlada poudarila, da gre za interventni ukrep in da bo pozorno spremljala razmere v zvezi z gibanjem cen električne energije in zemeljskega plina in po potrebi predlagala spremembe sprejetih ukrepov. Po ponovni proučitvi razmer tako z vidika zahtev gospodarskih subjektov kot tudi z vidika vpliva, ki bi ga predviden dvig trošarin imel na inflacijo, je Vlada sprejela odločitev, da Državnemu zboru predlaga v sprejem spremembo Zakona o trošarinah, kakršen je pred vami. Ocenjujemo, da bodo zaradi predlaganega zakona prihodki državnega proračuna o trošarin nižji kot so bili prvotno načrtovani, v letu 2010 za približno 8 milijonov evrov, letu 2011 pa za približno 103 milijone evrov, in ta nova ocena prihodkov državnega proračuna za leto 2011 je že upoštevana v predlogu spremenjenega proračuna, ki ga boste obravnavali v kratkem. Spoštovani! Upoštevaje navedene razloge in učinke, ki jih želimo doseči s predlaganim predlogom zakona. Predlagamo Državnemu zboru, da predlog novele Zakona o trošarinah potrdi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Bogdanu Čepiču za predstavitev poročila odbora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav državni sekretarki, kolegice in kolegi! Odbor je kot matično delovno telo predlog zakona obravnaval na 28. nujni seji 14. 10. 2010. Posredovano mu je bilo mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala pripombe k 5., 6. in 9. členu. K predloženemu zakonu so amandmaje vložile poslanske skupine koalicije k 5. členu, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke k 6. členu ter poslanec mag. Radovan Žerjav k 6. členu. V dodatni predstavitvi mnenja Zakonodajno-pravne službe je njen predstavnik poudaril, da sta pripombi tako k 5. kot skupna pripomba k 6. in 9. členu nomotehnične narave, pri čemer je pripomba k 5. členu ustrezno upoštevana v vloženem amandmaju koalicijskih poslanskih skupin. Druga pripomba pa zadeva 60. člen veljavnega zakona, ki ni predmet predložene novele, bo pa po njeni uveljavitvi v tem členu prišlo do napačnega sklicevanja na enega od odstavkov 54. člena. Gre torej za opozorilo, ki naj se upošteva pri pripravi naslednje novele Zakona o trošarinah, do takrat pa je potrebna ustrezna razlaga omenjenega sklicevanja v 60. členu zakona. V razpravi so člani odbora največ pozornosti namenili vloženim amandmajem poslanca mag. Radovana Žerjava in Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 6. členu, s katerim je bilo v obdobju gospodarske krize predlagano še dodatno znižanje trošarin za električno energijo in zemeljski plin. V razpravi so predlagatelji obeh amandmajev v okviru njune dodatne obrazložitve med drugim opozorili na nesprejemljivost ravnanja Vlade, ki je v okviru prejšnje novele trošarinskega zakona zagotavljala, da le-ta za gospodarstvo ne bo imela negativnih posledic, sedaj pa zakon spreminja ravno iz tega razloga. Zastavljeno je bilo vprašanje, ali je šlo za preveliko naglico pri sprejemanju prejšnje novele in takrat ocene o njenih posledicah niso bile narejene, kar je sicer skrb vzbujajoče in neodgovorno ravnanje, ali pa gre na strani pripravljavcev zakonskih rešitev enostavno za pomanjkljivo poznavanje te problematike. Poudarjeno je bilo, da Vlada zdaj storjeno napako sicer popravlja, vendar ne ohranja izhodiščnega stanja na področju trošarinskih obremenitev, kot je veljalo pred zadnjo novelo. Opozorojeno je bilo, da to ni v skladu z njenimi obljubami, da davčnih obremenitev ne bo povečevala. V zvezi z amandmajem k 6. členu je predstavnica Vlade opozorila na razloge, zaradi katerih jih ni mogoče podpreti, v tem okviru pa izpostavila zlasti sprejetje kompromisnega dogovora z gospodarstvom, ki predvideva ohranitev nižje trošarinske obremenitve, kot je bila uveljavljena s 1. avgustom 2010. Po njenih zagotovitvah se bodo nadaljevali tudi pogovori o možnosti selektivnega ukrepanja na področju trošarin v določenih segmentih gospodarstva, kot ga omogoča evropska direktiva. Amandmaja bi povzročila dodatno znižanje proračunskih prihodkov, ki v predlaganih proračunih za prihodnji leti ni načrtovano, in to bi povzročilo neskladnost med trošarinskim zakonom in sprejetim proračunom. Odbor se je v nadaljevanju s Poslovnikom opredelil do vloženih amandmajev in pri tem sprejel amandma koalicijskih poslanskih skupin k 5. členu, ni pa sprejel amandmaja poslanca mag. Radovana Žerjava in amandmaja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 6. členu. Odbor je glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Sprejeti amandma je vključen v dopolnjeni predlog zakona, ki ste ga dobili ob poročilu odbora.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. K besedi je bil prijavljen mag. Borut Sajovic, ki ne bo predstavil stališča. Besedo ima gospod Bogdan Čepič, za stališče v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala, še enkrat, za besedo. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trošarinah. Ne glede na to, da so trošarine, ki jih plačujemo od energentov, alkohola in tobaka izjemno pomemben prihodkovni in zanesljivi vir proračuna, se je Vlada na osnovi pripomb in opozoril, predvsem iz gospodarstva, odločila, da druge uskladitve trošarin, kot je bilo planirano, ne izvede. S predlaganim ukrepom želi, ne glede na dodatne potrebo po proračunskih prihodkih za omejitev negativnih posledic finančne in gospodarske krize znižati sprejete zneske trošarine od električne energije. Zaradi uresničitve drugega koraka zvišanja trošarin, ki naj bi bil izveden s 1. novembrom 2010, bi lahko prišli do prekomerne obremenitve slovenskega gospodarstva in bistvenega poslabšanja konkurenčnosti slovenskih podjetij, zato je nujno, da se predlagani zakon uveljavi pred 1. novembrom 2010. Lahko se postavi vprašanje, ali tega niste vedeli prej in vsi smo vas na to opozarjali, tudi z amandmaji, vedelo se je in planirani so bili prihodki v proračun. Verjamem pa predstavnikom Vlade, ki so pojasnjevali na Odboru za finance, da so se za to znižanje odločili predvsem na osnovi tehtnih argumentov, ki jih je podalo gospodarstvo. Vlada se je odločila, da se ne opravi druge uskladitve in naj ostanejo trošarine, kot so bile določene s 1. avgustom 2010. Ta odločitev bo imela za posledico tudi povečan proračunski primanjkljaj, in to ocenjeno v višini 0,3 % BDP-ja, saj z drugimi prihodki ni možno nadomestiti ta prihodkovni manko. S predlaganimi rešitvami se določa trošarina od električne energije v znesku 3,05 evra na megavatno uro [[MWh]] , tako je za poslovno kot neposlovno uporabo. Poleg tega se določa znesek trošarine od zemeljskega plina, ki se uporablja za ogrevanje v višini 0,018 evra za en kubični meter ter prehodno obdobje do 1. maja 2014, v katerem znaša tudi znesek trošarine od zemeljskega plina za pogonski namen 0,018 evra za kubični meter. Po preteku predhodnega obdobja bo trošarino od zemeljskega plina za pogonski namen še vedno znašala 0,0981 evra za en kubični meter. Tako bodo ob predpostavki, da bo zakon uveljavljen v oktobru 2010, tudi po 1. novembru 2010, ko naj bi bila izvedena druga uskladitev trošarine od električne energije po Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o trošarinah, zneski trošarin enaki, kot je to veljalo od 1. avgusta 2010. V vseh ostalih členih predlog zakona vsebuje redakcijske popravke, s katerimi želi predlagatelj doseči uskladitev med posameznimi določbami zakona. Prihodki iz naslova trošarin od energentov in električne energije bodo zaradi predlagane nižje trošarine od električne energije zemeljskega plina glede na zadnjo spremembo o znesku trošarin od električne energije in zemeljskega plina v uporabi od 1. avgusta 2010 po oceni nižje od planiranih in se ne morejo nadomestiti z drugimi javnofinančnimi prihodki. Kot povedano, v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo predlagane spremembe o trošarinah, ker menimo, da mora fiskalna konsolidacija temeljiti na znižanju javnofinančnih izdatkov, kar bo v manjši meri vplivalo na gospodarsko rast, kot se lahko to zgodi z zvišanjem trošarin. Seveda pa bo, zaradi predlaganih sprememb tudi nižja planirana inflacija v letu 2010 in 2011, kot je bila predvidena z zvišanjem trošarin, kar pa je seveda tudi pozitivna.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Rado Likar.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav, državni sekretarki! Spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trošarinah je v Državni zbor vložila Vlada Republike Slovenije. Cilj zakona je po navedbah predlagatelja določiti trošarine v taki višini, da ne bo ogroženo poslovanje podjetij in oslabljena njihova mednarodna konkurenčnost ter da spremembe drobnoprodajnih cen električne energije in zemeljskega plina ne bi vplivale na prekomerno rast inflacije. Pri tem ne moremo mimo dejstva, da je bila zadnja sprememba Zakona o trošarinah sprejeta pred komaj slabimi tremi meseci. Takrat smo opozarjali na škodljive posledice enormnega dviga trošarin na elektriko in zemeljski plin, ki bi ga občutilo gospodarstvo, vendar nam Vlada ni hotela prisluhniti. Sedaj Vlada delno popravlja to napako, še vedno pa bodo trošarine trikrat višje kot pred sprejetjem prejšnje novele zakona. To seveda pomeni neskladje med obljubami Vlade, da ne bo povečevala davkov in med tem, kar v resnici počne. To je tudi v nasprotju z besedami predsednika Vlade, ki je jasno povedal, da povečanje davščin ne vodi h konsolidaciji javnih financ. S to spremembo je namreč predvideno, da se trošarine za elektriko z avgustom 2010 dvignejo iz enega evra na 3,5 evra za MWh, s 1. novembrom pa kar na 12,1 evrov na MWh. Sedaj je nenadoma sprememba, tako da se trošarina od električne energije določi v višini 3,05 evra za MWh in to tako za poslovno kot neposlovno porabo. To pa je še vedno trikrat več, kot je znašala pred sprejetjem prejšnje novele Zakona o trošarinah. Podobno je z zemeljskim plinom, kjer se določa znesek trošarine od zemeljskega plina, ki se uporablja za ogrevanje v višini 0,0180 evra za kubični meter. V prejšnji noveli je bilo sprejeto 0,0363 evra za kubični meter, ter prehodno obdobje do 1. maja 2014, v katerem znaša tudi znesek trošarine od zemeljskega plina za pogonske namene 0,0180 evra za kubični meter. Pred sprejetjem prejšnje novele je znašala trošarina za ogrevanje in za pogonski namen 0,0063 evra za kubični meter. Po poteku prehodnega obdobja, pa bo trošarina zemeljskega plina za pogonski namen znašala 0,0981 za kubični meter. V naši poslanski skupini nasprotujemo politiki dvigovanja trošarina v času finančne in gospodarske krize, zato smo tudi na matičnem delovnem telesu predlagali amandma, ki bi vrnil znesek trošarin za elektriko in zemeljski plin na stanje pred uveljavitvijo zadnje novele trošarinskega zakona, torej do 1. avgusta 2010. Vendar, kot običajno, to ni bilo sprejeto. Ker pa je povečanje trošarin kljub vsemu manjše, kot je bilo predvideno s sedaj veljavnim zakonom, noveli zakona o trošarinah v Slovenski demokratski stranki ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Alojzij Potočnik.
Spoštovani! O trošarinah smo zadnjič razpravljali pred malo več kot tremi meseci v sklopu razprav o rebalansu proračuna za letošnje leto. V tem času je Vlada, potem ko je vnovič preverjala dinamiko javnofinančne stabilizacije, na podlagi nekaterih spremenjenih makroekonomskih parametrov in zelo resnih odzivov v gospodarstvu sprejela odločitev o nujnih popravkih zakona. Sklenila je določiti trošarine v taki višini, da ne bo ogroženo poslovanje podjetij, predvsem pa oslabljena njihova mednarodna konkurenčnost ter da spremembe drobnoprodajnih cen električne energije in zemeljskega plina ne bi hkrati vplivale na prekomerno rast inflacije. Ukrep je domala oktroiran, ne glede na dodatne potrebe po proračunskih prihodkih za omejitev negativnih posledic finančne in gospodarske krize. Finančne posledice zakona za državni proračun, tako predlagatelj, po oceni zvišujejo deficit v višini okoli 0,3 % BDP. Ugodni vplivi ali koristi tako imenovanih drugih posledic zakona prevladujejo, kažejo se v nižji obremenitvi podjetij in ne zmanjšujejo njihovih potencialov na področju konkurenčnosti. Mnogo od tega, kar se je zgodilo, je bilo izrečenega tudi pred tremi meseci. V Poslanski skupini Zares tako takrat kot danes menimo, da so možnosti za povečanje davčnih obremenitev skrajno omejene. Soočeni smo – in če je to izraz krize, potem recesije ni konec – z izrazito nizko sposobnostjo ustvarjanja javnofinančnih prihodkov. Spregled tega dejstva nas za roko pelje po dveh napačnih poteh, ali prilagajamo izdatke brez resnejših strukturnih sprememb opešanemu davčnemu donosu, ali pa z zadolževanjem vztrajamo pri razmeroma obsežnem financiranju vseh vrst protikriznih ukrepov in posledično večamo javnofinančni primanjkljaj. Današnja debata napoveduje hkrati tudi odgovorno razpravo o proračunu in javnofinančni kredibilnosti vseh deležnikov, posebej tistih, ki so na vrhu odgovornosti. Dopolnjeni predlog, ki je pred nami, poslanska skupina podpira. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi. Vprašanje, ki mi ta trenutek najbolj roji po glavi, se glasi: "Ali naša Vlada še ve, kaj dela?" Sliši se cinično in izrabljeno, ampak naj obrazložim. 7. julija letošnjega leta smo na izredni seji Državnega zbora po nujnem postopku sprejemali spremembe in dopolnitve Zakona o trošarinah. Seveda je bil nujni postopek potreben, da se preprečijo težko popravljive posledice za delovanje države, saj je z zakonom Vlada zagotavljala dodatne proračunske prihodke za omejitev negativnih posledic finančne in gospodarske krize, in sicer v skupni višini dobrih 39 milijonov evrov za letošnje leto. Kljub našim nasprotovanjem politiki dvigovanja davkov v časih gospodarske in vsesplošne krize in našim opozorilom, da gre za hudo dodatno obremenitev gospodarstva, dokazovali smo na konkretnih primerih, je Vlada neresnično in nestrokovno zavajala javnost, ko je malomarno trdila, da predlog sprememb ne bo bistveno vplival na poslovanje gospodarskih subjektov. Gospodarski subjekti, ki uporabljajo energente in električno energijo za proizvodne procese in jim pri tem elektrika oziroma energent predstavlja bistveni strošek tega proizvodnega procesa, naj bi že v skladu z veljavnim zakonom o trošarinah bili oproščeni plačila trošarin. Naše dokazovanje, da se moti, je bilo preslišano. Danes pa se šteje, danes pa je 19. oktober istega leta, in pred nami je Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o trošarinah, seveda po nujnem postopku. Zakaj? Da se preprečijo težko popravljive posledice za delovanje države, saj naj bi zaradi drugega koraka povečanja trošarin od električne energije lahko prišlo do prekomerne obremenitve slovenskega gospodarstva in bistvenega poslabšanja konkurenčnosti slovenskih podjetij. Zanimivo! Razlog za spremembo zakona je po beseda predlagatelja ponovna proučitev posledic zadnjih sprejetih sprememb zakona na finančno poslovanje gospodarstva in vpliva na njegovo mednarodno konkurenčnost, zlasti v posameznih panogah predelovalne industrije v luči proračunskih potreb. Cilj pa določiti trošarine v takšni višini, da ne bo ogroženo poslovanje podjetij in oslabljena njihova mednarodna konkurenčnost. Več kot očitno je zakon, ki ga danes spreminjamo, takrat bil pripravljen zelo na hitro in popolnoma brez ustrezne proučitve posledic, ki jih bo ta zakon imel. Očitno tega znanja oziroma vedenja ni bilo in se posledic ni znalo oceniti. Da bi pa kdo poslušal kakšen dobronameren predlog opozicije, je pa tako ali tako že utopija. Če bi se danes želeli držati obljube predsednika Vlade ob nagovoru o proračunu 2011/2012, da se davščine ne bodo spreminjale oziroma da se ne bodo zviševale, potem bi morali trošarine vrniti na nivo pred junijskimi spremembami, to je na 1 evro na MWh – vendar ne, danes po besedah predlagateljev uvajamo rešitev, ki naj bi trošarino za električno energijo ohranila na nivoju z dne 1. avgusta 2010. A na srečo tudi to ne drži. Ne vem, ali Vlada ne ve, kakšna je bila 1. avgusta višina trošarine za električno energijo, ali pa se spreneveda in zavaja vse nas tukaj. Vlada s tem predlogom zakona določa višino trošarine v znesku 3,05 evra na MWh, kar je 3 evre nižja trošarina, kot je veljala 1. avgusta 2010. Kot rečeno, to še vedno ni znesek trošarine pred prvim poseganjem v njeno višino julija tega leta, zato smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pripravili rešitev, ki uveljavitev tega zvišanja prestavlja na čas, ko bo po pričakovanjih finančna in gospodarska kriza že minila in bodo gospodinjstva in gospodarstvo lažje prenesla dodatno finančno obremenitev. Spremembo zakona bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Želim predstaviti stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trošarinah. Predlagane spremembe trošarinske zakonodaje pomenijo zanesljivo enega izmed ukrepov, kako ublažiti razsežnosti svetovne finančne krize. Trošarinska zakonodaja je v tem mandatu že petič deležna sprememb. Trošarine so se zniževale, na primer za plinsko olje, predvsem pa zviševale za tobačne izdelke, alkohol, energente, zemeljski plin in električno energijo. Zadnja sprejeta sprememba se je nanašala ravno na zvišanje trošarin, med drugim na zemeljski plin in električno energijo. Tokratne spremembe pa gredo ravno v smer nasprotnega, v zniževanje zneska trošarin, kot je bilo nazadnje sprejeto za navedeni vrednoti. Torej gre za predlog v smeri ohranjanja ravni trošarin za zemeljski plin in električno energijo pred zadnjo spremembo. Vlada je, kot kaže, skrbno proučila vpliv plačevanja te dajatve na gospodarstvo in odločila, da prvotno načrtovanega novembrskega zneska trošarin ne bo. Gre za kompromisno rešitev Vlade na eni strani ter gospodarstva na drugi strani, ki je že ob sprejemanju dviga trošarin glasno opozarjalo na nevzdržnost preobremenjenega gospodarstva. Poslanci DeSUS tovrstni kompromis seveda podpiramo, saj menimo, da bo to pozitivno vplivalo na zmanjšanje obremenitve sedaj preobremenjenega slovenskega gospodarstva ter tudi na povečanje konkurenčnosti slovenskih podjetij. Naj ob tem jasno poudarimo, da je Poslanska skupina DeSUS že ob zviševanju trošarin v mesecu juliju temu močno nasprotovala in imela veliko pomislekov. Zdelo se nam je, da povečanje trošarin ravno za te najpomembnejše energente, kot sta zemeljski plin in električna energija, Vlada predlaga sprejetje brez predhodne analize, ki bi pokazala tudi negativne učinke zviševanja trošarin za te pomembne energente. Menimo, da bi se Vlada morala v prihodnje bolj razumno, bolj trezno in z boljšim analitičnim pristopom opredeliti do oblikovanja trošarinske zakonodaje in sprejemati take ukrepe, ki bodo v prid našemu gospodarstvu in dvigu njegove konkurenčnosti. V poslanski skupini se zavedamo, da bo z nezvišanjem teh trošarin priteklo nekaj manj denarja v državni proračun, vendar se zavedamo tudi tega, da bo na drugi strani dosežen veliko večji efekt pri razbremenitvi že tako obremenjenega gospodarstva. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospa državna sekretarka! V Slovenski nacionalni stranki smo že večkrat poudarili, da se absolutno zavedamo tega, da vsi skupaj sedimo za isto mizo in da bomo vsi skupaj za kosilo imeli nekaj dobrega ali pa bomo živeli bolj skromno. Zato pred tremi meseci v Slovenski nacionalni stranki nismo, absolutno nismo nasprotovali dvigu trošarin za tobak, absolutno nismo nasprotovali, pač pa močno podpirali dvig trošarin za alkohol, smo pa absolutno nasprotovali kakršnemukoli dvigu trošarin za energetiko in plin za individualne uporabnike in za gospodarstvo. Osebno vem, da sem se razburjal zaradi tega, pa tudi kolegi iz opozicije. Bili smo preslišani. Mogoče takrat zaradi tega, ker se, po besedah Vlade, nismo zavedali gospodarskega stanja ali pa mogoče zato, ker smo bili pač opozicija. Kakorkoli že, danes, ko smo tukaj, ne morem mimo tega, da nas v Slovenski nacionalni stranki takšen način dela spominja na človeka, ki na trg pelje avto, ki je vreden 5 tisoč evrov in nastavi ceno 10 tisoč evrov, proda ga za 7 tisoč evrov in pravi, kako je bil dober do kupca. To je tako. Zdaj jaz mislim, da ni dobro in ni lepo, da v Državnem zboru tako mi poslanci kot tudi Vlada izkazujemo takšno neresnost ali pa nevednost, ker nihče me ne more prepričati, da se pred tremi meseci ni vedelo ali ne bi vedelo, da bi predviden dvig trošarin za energetiko in za plin, ki je bil sprejet takrat, da se ni vedelo, da bo ta lahko povzročil veliko škodo gospodarstvu in seveda veliko gorja tudi posameznikom doma. Toda dobro, konec koncev je danes pred nami zakon, ki sicer trošarino znižuje, pa vendarle je večja od takrat, ko smo ji mi nasprotovali. V Slovenski nacionalni stranki bi zelo radi, da bi se na zadnji seji matičnega delovnega telesa sprejela amandmaja k 6. členu predlagateljev Slovenske ljudske stranke in SDS-a. Pa ne zato, ker so opozicija, ampak zato, ker so govorili o tisti vsebini, o kateri smo mi govorili že pred tremi meseci. In zato, ker se bojimo, da ne bomo čez tri mesece že spet sedeli tukaj in takrat ugotovili, da smo imeli pred šestimi meseci prav. Vemo, da je treba z regulatorjem, kakršen je trošarina, pomagati našemu gospodarstvu danes, ko je v takšni krizi, ampak ne, že spet poudarjam, kar tako in kar počez. Danes tako, jutri bomo to malo spremenili, pa bo drugače. Seveda, ne moremo reči v Slovenski nacionalni stranki, da bi predlogu današnjega zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trošarinah nasprotovali. Ne bi bilo fer in pošteno, pa vendarle včasih so takšne odločitve hude in včasih bi človek iz trme rekel, zdaj pa ne bomo podpirali tega, ravno zato, ker vi sprejemate tisto, kar smo mi predlagali, pa mislite, da je samo vaš prav prav. Mi ne bomo ravnali tako, kot ravna Vlada. Mi bomo podprli ta predlog zakona in še enkrat prosimo, poudarjamo – kakorkoli že, v tem Državnem zboru nas je 90 oziroma 89 ta trenutek, res, da smo različnih opcij, res, da imamo različna mnenja, toda vse, kar nastane na strani opozicije, ni žlehtnoba ali nevednost, ampak je včasih tudi kaj dobrega. In upam, da si boste vsaj to zapomnili iz tega zakona.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih k 11. členu. Amandma je vložila poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Želi kdo besedo? Gospod Presečnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Jaz sem že pri predstavitvi mnenja poslanske skupine nakazal, da smo vložili amandma k 11. členu, in sicer je obrazložitev seveda taka, kot sem jo že prej podal. Konec koncev je predsednik Vlade v svojem nagovoru oziroma predstavitvi proračunov za 2011 in 2012 trdil, da Vlada ne bo zviševala davkov. Zaradi tega predlagamo, da se uveljavitev drugega odstavka 6. člena prestavi na 1. januar 2013, do takrat, ko bo predvidevanjih gospodarstvo verjetno že toliko okrevalo, da bo lahko preneslo to dodatno davčno obremenitev. Sicer bi v nadaljevanju rekel naslednje. Ko sem poslušal obrazložitve oziroma mnenja posameznih poslanskih skupin, sem se začudil, da smo dobesedno vsi takrat julija nasprotovali, v glavnem nasprotovali takratnim spremembam zakona. Točno ne vem, malo poznam te procedure v Državnem zboru, ampak ne vem točno, kdo je potrdil julija takšne spremembe zakona o trošarinah. Ker če danes poslušam, smo jim več ali manj vsi nasprotovali, razen mogoče kakšen posameznik v Državnem zboru. Tega seveda ne vem. Lahko, da se je zgodila tudi napaka takrat v juliju pri evidenci glasovanja in spremembe zakona mogoče tudi niso bile sprejete. To je ena stvar. Naslednja stvar. Rad bi opozoril, da sem bil na Kolegiju predsednika Državnega zbora, ko smo govorili o postopku sprejemanja teh sprememb zakona, mislim, junija ali v začetku julija, ker sem opozarjal na konkretne primere gospodarskih družb, ki bodo plačevale preko tega, kar je objektivno možno, da ustvarijo nekega dobička, da toliko več plačajo za svoj proizvodnji proces oziroma konkretno za energente, pa sem bil posvarjen, nekako so me naredili za, po savinsko bi rekel, za buteljna, češ, naj si preberem zakon, pa bom videl, da to za gospodarske družbe ne velja. Ker ni namen Kolegija predsednika Državnega zbora, da razpravlja vsebinsko, sem bil tam brez takratnih sprememb zakona in seveda nisem mogel konkretno odgovoriti oziroma potrditi moje domneve, da gre pri mnogih gospodarskih družbah za nenormalno povečanje teh trošarin. No, zdaj se je pa očitno pokazalo, da to je. Bom končal s tem. Predlagamo spremembo oziroma amandma k 11. členu, da se ta del uveljavi. S tem amandmajem želimo doseči, da se ta del uveljavi s 1. januarjem 2012. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še vidim prijave k razpravi. Zato sprašujem, kdo želi še razpravljati, naj se prosim prijavi. Besedo ima gospod Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Moram reči, da se z amandmajem težko strinjam. Ima pozitiven razmislek, problem prestavlja nekam v bodočnost, vendar mi v tej državi za funkcioniranje sistema potrebujemo denar danes in jutri, ne pa po letu 2013. Zagotovo je – takrat, ko smo ta zakon sprejeli, je bila podpora večinska, tudi moja – smo storili napako. V življenju normalen in pameten človek napako prizna in jo skuša popraviti in odpraviti. Tisti drugi pa seveda glavo tiščijo v pesek ali pa se ob napakah drugih naslajajo. Vesel sem, da je prišlo do popravka trošarin navzdol. Ocenjujem, da bomo s tem močno pomagali obrtnikom, podjetnikom, gospodarstvu na sploh, pomembno pa tudi pred zimo številnim slovenskim gospodinjstvom, zato bom v splošnem predlog zakona podprl. Z amandmajem pa se kljub dobri volji in najbrž tudi iskrenemu namenu ne morem strinjati, ker enostavno s trošarinami zagotavljamo proračunske prihodke. Če tega ni, potem smo lahko na nekem drugem področju še v večjih težavah.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Grill.
Hvala lepa. Moj predhodnik je rekel, da s tem amandmajem, ki ga je vložila Slovenska ljudska stranka, problem odlašamo v prihodnost. Veste, problem, ki ste ga v koaliciji naredili s sprejemom tistega zakona o trošarinah, je danes. Že takrat je bila velika neumnost in opozarjanje, da se energente, ki so ključnega pomena tako za gospodarstvo ne nazadnje tudi za gospodinjstvo, ne bi smelo dvigovati. Verjamem, da ste bili takrat kot glasovalni stroj premalo previdni, da ste nasedli tej fori, ki jo je takrat Vlada v parlament dala, da je v paket trošarin zavila tudi energente. Vsi se strinjamo, naj se dvignejo trošarine na alkohol, naj se dvignejo na tobak. Ta zadeva lahko kvečjem samo prispeva k manjši umrljivosti zaradi enega ali drugega. Ampak, da se je takrat v en tak paket zavilo še trošarine o energentih, to je pa bila v bistvu neka podtaknjena zadeva, na katero ste v koaliciji nasedli. Žal je temu tako. In jaz sem prepričan, to kar je prej kolega Presečnik omenil, da bo preveril, če je bilo slučajno glasovanje kaj narobe, ni bilo narobe, v koaliciji ste to zadevo potrdili, ker ste bili premalo podučeni. Ampak zdaj je pa zopet neka druga prevara. Spoštovana Vlada, jaz upam, da ne bodo naši potrošniki, gospodinjstva imeli zdaj solze v očeh nad vašo dobroto, kako ste vi zdaj dobrohotni, ko pa to trošarino nižate. To je ravno tako najprej mu vzamete iz žepa 100 evrov, to je neka prispodoba, potem mu pa daš 50 evrov nazaj, pa se kažeš, kakšen dobrotnik si, da daješ nekaj njemu nazaj. Glejte, ni res. In gospodarstvo bi bilo zdaj zelo zelo upravičeno potrebno, da bi se na takšen nivo vrnile trošarine, kot so bile prej ali pa da se ta amandma Slovenske ljudske stranke upošteva. Nobena gospodarska kriza se ni rešila na način, da se samo zateguje pas pa da se vzame tistemu, ki še komaj diha. Dejansko je treba dati možnost, da si gospodarstvo opomore, da oživi, potem pa bodo lahko vsi brez kakšnih večjih težav plačevali tudi višje davke, višje prispevke in nenazadnje tudi trošarine, če bo treba. Zato dajte tukaj vsaj v koaliciji podporo temu amandmaju, ker mislim, da je dober. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rado Likar.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat vsem skupaj! No, jaz bi bil bolj vesel, če bi bil sprejet amandma, ki smo ga predlagali na matičnem delovnem telesu tako v Slovenski demokratski stranki kot tudi identičnega v Slovenski ljudski stranki, vendar pa, ker se to ni zgodilo, bom podprl amandma Slovenske ljudske stranke, ki pomeni vsaj začasno odložitev povišanja trošarin v letu 2013, kajti s tem bi gospodarstvu dodali malo kisika, da bi lahko zajelo sapo. Mogoče bi se pa v tem obdobju pokazalo, da ta dvig trošarin sploh ne bi bil potreben, tako kot je zdaj v tem kratkem času treh mesecev Vlada videla, da se je situacija spremenila. Dvig trošarin ni bil potreben v tej višini in v tem predlaganem obdobju, ko se bi to povišanje trošarin odložilo, lahko da tega sploh ne bo potrebno, če pa bo, se bodo s predlaganim datumom, 1. januar 2013, trošarine dvignile. Kot rečeno, bom podprl amandma Slovenske ljudske stranke. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je prosil še gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Kot rečeno, v Slovenski ljudski stranki podpiramo to znižanje trošarin, ves čas smo na to že opozarjali, odkar se je začela ta zgodba. Seveda moram tudi reči, da takrat, ko smo zagovarjali svoje zadeve, sem si rekel, no, najbolj verjetno ima Vlada tudi nekatere podatke, da tako na tem vztraja, ker si ne znam predstavljati, da bi se lahko v tem času odločali za ne ravno najbolj pametne poteze. Ampak, kdor dela, se tudi moti, tudi to moram vzeti, ampak ta zmota je bila po mojem mišljenju in po našem mišljenju predraga. In tudi pozdravljamo modrost Vlade, da zna v tem trenutku stopiti korak nazaj, to zadevo urediti tako, kot je treba, in tudi modrost koalicijskih poslancev, ki bodo to podprli, seveda poleg poslancev iz opozicije. Moram pa reči – čeprav ni to tema današnje razprave, ampak lahko nekje vlečemo paralele –, na zadnjem zasedanju sem opozarjal, da bodimo modri vsi skupaj, naj bodo modri poslanci, naj bo modra Vlada, tudi pri spremembi počitnic v osnovni šoli, tudi tam dobimo bolj opozoril. Mislim, da je sedaj trenutek, da se na tem učimo in poskušamo prisluhniti tistim, ki s tem delajo, in sem prepričan, da smo vsi tako modri, da bomo to zadevo upoštevali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vidim še roke za prijavo. Prosim, kdo želi razpravljati naj se prijavi? Besedo ima gospod Bogdan Barovič.
Hvala lepa. Amandma k dopolnjenemu Predlogu Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trošarinah, ki ga vlaga Slovenska ljudska stranka, bomo mi podprli. Podprli ga bomo tudi zaradi enega drugega razloga. Kolega Potočnik je v obrazložitvi stališča njegove poslanske skupine opozoril na pomemben element, in sicer da bodo prihodki iz naslova trošarin od planiranih nižji in da se s tem ustvari 0,3 % povečani deficit v BDP, kar pomeni, da bo v vsakem primeru treba nekaj na tem področju narediti, najbrž že glede na to, da govorimo o proračunih. Sedaj, če že, potem je dobro premisliti, ali upoštevamo določila amandmaja, ki jih predlaga Slovenska ljudska stranka, jaz ne vem, ali bi to določilo še povečalo in za koliko. Mislim, da ne za veliko, in da se potem ta deficit reši, v vsakem primeru pa bo to en velik problem. Ali bomo sprejeli zakon tak, kot je, ali pa če zraven dodamo stališče, ki pa je usklajeno, kot je razvidno iz obrazložitve, s stališči predsednika Vlade ob razlaganju proračunskega memoranduma in ob razlaganju proračunov za 2011 in 2012, tako da bo nenazadnje, potem usklajenost, vsaj takrat enotna, ne da bomo morali mogoče potem še enkrat in še enkrat razpravljati, kako rešiti ta deficit. Podpiramo ta amandma.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Jaz najprej povem, da podpiram ta amandma, se mi pa zdi, da je ta sprememba zakona, ki jo danes obravnavamo, še ena od znanih inovacij te vlade. Bom potem tudi obrazložil, kako si to predstavljam. Jaz nisem ravno vesel tega, da Vlada sedaj popravlja svojo napako – in to zelo hitro po sprejemu prejšnje spremembe – in da smo pa sedaj vsi ali pa Vlada, ki je predlagala tako spremembo, pa sedaj največji heroj. Pri prejšnji spremembi je šlo za poskus zavajanja in zavitja v neki celofan, neko skupno mrežo, ko energente mešamo skupaj z alkoholom in pa s tobakom. Takrat se je govorilo tudi z medijsko podporo, kako pač, če pride do podražitve tobaka in alkohola, to je tako ali tako samo dobra zadeve, kar alkohol in tobak tako ali tako škodita. Nihče pa ni govoril o tisti prevari, da so tukaj odzadaj tudi energenti in da se bodo tudi energenti podražili, to se mi zdi slabo in nekorektno. Zdi se mi neke vrste podtikanje. Po drugi strani pa je treba povedati, da ničesar, tudi sociale, ni, če ni dobrega gospodarstva, zdravega gospodarstva. In ta predlog, ki je sedaj pred nami, je tudi amandma, o tem še dodatno govori, da je treba gospodarstvo na tem področju, kar se tiče cene energentov, razbremeniti, pomeni tisto pravo pot in zato menim, da je ta amandma dober. Poleg tega pa menim, da Vlada kljub temu, da nekoliko popravlja to svojo napako – še vedno ne dovolj – in zato tudi podpiram ta amandma, ker nekoliko pomaga gospodarstvu, da bo v teh težkih časih mogoče nekoliko lažje delalo na področju cen, na segmentu cen energentov. Bojim se, da se bo pri cenah energentov za gospodarstvo pokazal enak efekt, kot se je pri cenah bencina, ko je država enormno povečala trošarine. In sedaj se je zgodilo to, da tuji tovornjaki natočijo pred našo državo, v tranzitu prepeljejo Slovenijo, izpustijo tu CO2, ki ga moramo potem mi plačevati, pa pri tem Vlada ni predvidela niti evra za naslednje leto za nakup kuponov. Namesto da bi imeli nižje trošarine za naftne derivate in bi lahko, tako kot je bilo včasih, tuji vozniki pri nas kupovali naftne derivate, od tega bi imela država večji pritok v blagajno, izpusti CO2 so pa tako ali tako. Vendar imamo sedaj ravno obratno. Tu se bo mogoče zgodilo drugače, ker je tu nekoliko drugačna zadeva, nakup električne energije je malce drugačen, čeravno se tudi tu odpira trg. Vendar prihaja Vlada zopet z novim zakonom, s katerim bo to monopolizirala. Se pravi, cela zadeva je povezana. In bojim se, da tisto, kar je danes velik naslov v enem od slovenskih dnevnikov, kaj smo Slovenci naredili s svojo državo, da smo jo zafurali. Bojim se, da je to eden teh zakonov, ki so ravno v tem kontekstu razmišljanja tega, ki je to izjavil. Zato podpiram ta amandma, ker menim, da gre v pravo smer in popravlja napako, ki jo je naredila Vlada, ko je vztrajala pri tem zakonu. To, da je bila pa tista sprememba sprejeta, pa pomeni, da jo je večina podprla. Sam je seveda nisem in opozicija je ni podprla. Pa to lahko pomeni dvoje: ali ste poslanci, ki ste takrat glasovali za tiste enormne trošarine, slepo verjeli Vladi, ali pa tudi niste imeli vseh podatkov, to pa tudi dopuščam. Če pa je kaj dobrega, pa je, mislim, vsaj to, da ste sedaj sprevideli, da vas je Vlada takrat okrog prinesla. Jaz podpiram ta amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo še enkrat. Jaz bi le malo kolegu Sajovicu odgovoril, ker je prej verjetno bil očitek na moje izvajanje, očitek o naslajanju nad napakami. Jaz se nisem nič naslajal nad napakami. Jaz pozdravljam to spremembo zakona in pozdravljam tudi sistem, da če naredimo neko napako, četudi v zakonu, ali če kdorkoli naredi kakšno napako, ko ugotovi, da zadeva ne gre, jo popravi. Absolutno sem na tem že vsa leta, odkar se s temi stvarmi ukvarjam. Jaz sem govoril samo o tem, da so vse ali pa večina poslanskih skupin govorile, kako smo julija vsi nasprotovali takratnim spremembam zakona. Samo o tem sem govoril. Ker če smo vsi nasprotovali, potem seveda ta zakon ne bi bil sprejet. Saj razumem, v koaliciji je pač potreben nek dogovor, je potrebna neka disciplina in se glasuje "za", vendar, za boga, ne potem čez tri mesece govoriti, da smo takrat pa vsi nasprotovali. Jaz tudi v duši lahko nasprotujem, v notranjosti, pa glasujem "za", ali pa obratno. Seveda, priznajmo, takrat je bila napaka. Pozdravljamo, da smo napako vsi skupaj ugotovili, tudi Vlada, in mi bomo te spremembe podprli, enako kot sem že podal obrazložitev dvakrat, zakaj podpiramo tudi amandma, ki smo ga vložili. Zdaj imam pa še eno vprašanje, ker mislim, da se bo državna sekretarka javila k besedi, vsaj po gestah sem opazil. Torej, takrat je bilo rečeno, da bo več prihodkov, za približno 26,5 milijona evrov. Zdaj se znižuje to trošarino s predvidene na to, ki je zdaj, 3,05, pa govorimo v obrazložitvi, da bo znižanja za približno 6,6 milijona evrov v letu 2010. Torej, računsko – ampak poudarjam, nimam vseh podatkov – mi ta matematika ne gre skupaj. Verjetno ima državna sekretarka bolj konkretne podatke. Bi prosil tudi za kakšno takšno obrazložitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je prosila gospa Mateja Vraničar. Gospod Sajovic, videl sem vas, ampak gospa Vraničarjeva me je že prej prosila, da po tem krogu dobi besedo. Besedo ima gospa Mateja Vraničar, državna sekretarka Ministrstva za finance. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V zvezi s predlaganim amandmajem mi dovolite nekaj pojasnil oziroma opozoril. S predlaganim amandmajem se zamika uveljavitev drugega odstavka 6. člena zakona. Vendar pa predlagatelj ni upošteval, da se drugi odstavek 6. člena zakona, ki se nanaša na spremembo v tretjem odstavku 54. člena, vsebinsko povezuje s četrtim odstavkom tega istega 6. člena, s katerim se črta štirinajsti odstavek. V temeljnem predlogu zakona se je namreč vsebina štirinajstega odstavka prenesla v tretji odstavek 54. člena, zaradi tega ocenjujemo, da bi takšna uveljavitev amandmaja povzročila vsebinsko neskladje v zakonu in ga iz tega razloga ne moremo podpreti. Dodatni razlog, ki nas navaja k sklepu, da predlagamo Državnemu zboru, da tega amandmaja ne podpre, pa je finančne narave. V kolikor bi se ta predlog amandmaja podprl, bi bili prihodki državnega proračuna v letu 2011 nižji še za okrog 30 do 35 milijonov evrov. Glede vprašanja, ki ga je postavil gospod Presečnik. V zakonu, ki je bil obravnavan v Državnem zboru v juliju in tudi v tem predlogu zakona, ločimo posledice predloga zakona v letu 2010 in posledice v letu 2011. V predlogu zakona, ki je bil uveljavljen v juliju letošnjega leta, so bili pri finančnih posledicah upoštevani zakonski zneski, navedeni v predlogu zakona, torej da bi se trošarine na električno energijo s 1. avgustom 2010 povišale na dobrih 6 evrov za MWh, 1. novembra 2010 pa na dobrih 12 evrov za MWh. Finančne posledice, kot so ocenjene v tokratnem predlogu zakona, pa odgovarjajo na vprašanje, koliko bi bili prihodki državnega proračuna nižji zaradi tega, ker ne dvigujemo trošarin na 12 evrov, ampak jih puščamo na nivoju 3 evrov in 5 centov za eno MWh. In ocenjeno je, da bodo zaradi tega prihodki v državnem proračunu v letošnjem letu nižji za dobri 6 oziroma 6,6 milijona evrov. Upoštevano je, da bi bil po tej najvišji trošarini v letu 2010 predložen samo en obračun trošarine, to je za mesec november, in zaradi tega so učinki v letu 2010 zaradi predlagane spremembe zakona relativno nizki, decembrski obračun trošarine se namreč vlaga konec meseca januarja in bo imel posledice že za proračun v letu 2011. Kot rečeno je ocena finančnih posledic v tokratnem predlogu zakona usmerjena na pojasnila v zvezi s tem, za koliko bi se prihodki znižali glede na zakonsko določene zneske, če se uveljavijo novi zneski trošarin. In kot rečeno, v letošnjem letu skupaj za zemeljski plin in za elektriko ocenjujemo za okoli 8 milijonov nižje prihodke, medtem ko bodo v letu 2011 ti prihodki nižji za približno 103 milijone evrov. Dovolite mi kratko pojasnilo še v zvezi z veljavno višino trošarine na dan 1. avgust 2010. Res je, da je zakon predvidel, da bo trošarina na električno energijo s 1. avgustom 2010 znašala 6 evrov in 5 centov na MWh. Vendar je Vlada izkoristila pooblastilo iz 66. člena Zakona o trošarinah in še pred 1. avgustom 2010 sprejela uredbo, s katero je višino trošarine znižala za 50 % oziroma na 3 evre in 5 centov za MWh. Tako, da je trditev, izpostavljena v gradivu, da ohranjamo s tem predlogom zakona višino trošarine na nivoju tiste trošarine, ki je veljala na dan 1. avgust 2010, točna. Prav tako se ne morem strinjati z oceno, da s predlaganim zakonom povišujemo trošarine, saj ohranjamo višino trošarin na tistem nivoju, na katerem že danes velja, zaradi tega ocenjujemo, da predlagani ukrep oziroma predlagani zakon ni v nasprotju z oceno predsednika Vlade glede nezviševanja davkov v letu 2011. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Borut Sajovic.
Hvala lepa. Želim najprej odgovoriti spoštovanemu kolegu, gospodu Presečniku. V svojem govoru nisem nikogar imensko poimenoval, najmanj pa imel v mislih njega, kajti gospod Presečnik je zagotovo eden najbolj korektnih poslancev, ki v mojih očeh uživa izjemno zaupanje in pa spoštovanje. Hotel sem pa seveda opozoriti na to, da je prav, da tisti, ki smo v koaliciji in smo to odločitev sprejeli, da jih kdaj pa kdaj slišimo na svoj račun, da pa smo zmogli to moč in pa energijo v skladu z obrazložitvijo, ki jo je podala gospa državna sekretarka, da seveda napako popravimo, s tem olajšamo življenje in pa poslovanje podjetnikom, obrtnikom, gospodarstvu in pa seveda tudi številnim slovenskim gospodinjstvom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Kolegice in kolegi! Dejstvo je, da si Vlada na tej točki zasluži vso kritiko. Sam sem na odboru dejal, da bi bilo najbolje, da se za čas tiste seje in tudi te seje skrijejo predstavniki finančnega ministra v prazen rudnik v San Joseju, 700 metrov pod zemljo. Ker to, kar delate, to je neodgovorno. To je neodgovorno do slovenskega gospodarstva. Ogromno smo govorili na to temo trošarin na Odboru za finance, kjer smo vas opozarjali, "pazite, za 100 milijonov bomo obremenili slovensko gospodarstvo". Takrat ste, gospa državna sekretarka, dejali: "Ne, to ni res! Mi gospodarstva ne bomo obremenili." S konkretnimi primeri smo vas takrat opozarjali, na primeru VIPAP Krško, da bo zakon, ki smo ga sprejeli avgusta, to podjetje obremenil za dodatnih 2 milijona evrov, na račun trošarine na elektriko. Ali si vi to predstavljate, kaj to pomeni za eno podjetje? 2 milijona evrov dodatnega stroška kar tako, z nebes. Kako lahko gospodarska družba nadomesti takšno obremenitev? Kaj ste razmišljali takrat, ko ste uvajali to trošarino? Ali je kdo pomislil na to, kakšne posledice bo to imelo za slovensko gospodarstvo? Tukaj poslušamo besede predsednika Vlade, vedno znova, da slovenskega gospodarstva in ljudi v tej državi ne bomo obremenjevali z novimi davki, z višjimi davki. Kaj je to – govorimo eno, delamo drugo! Se opravičujem, tu ste upravičeno deležni kritike, ker se preprosto to tako ne dela, da avgusta dvignemo trošarino gor, kljub opozorilom opozicije, potem čez čas ugotovimo, da je opozicija očitno imela prav, zdaj pa najdimo neko možnost in neke izgovore, kako se bomo vrnili na nek način nazaj. Neodgovorno!
Hvala lepa. Gospod Vizjak, izvolite.
Če spremljamo analizo pobranih trošarin v Republiki Sloveniji v mandatu te vlade, lahko ugotovimo, da so se trošarine praktično na vse, zlasti pa na energente, drastično povišale. S tem se je neselektivno obremenilo prebivalstvo in gospodarstvo. To je ukrep, s katerim se sledi nekim ciljem po povečevanju prihodkov v proračun in se udari vse porabnike tistega dotičnega artikla, ki je podvržen trošarinam. V primeru te politike Vlade so bile zlasti dvignjene trošarine na elektriko. Danes so trošarine kljub temu zakonu trikrat višje kot takrat, ko je ta vlada nastopila. Da ne govorimo o trošarinah na pogonska goriva. Neselektivno ste obremenili tudi socialno šibke vizavi drugih. Zato mislim, da je igranje s trošarinami, kot si ga je privoščila Vlada, nezaslišano, nespodobno in odraz kaotičnih razmer pri načrtovanju davčne politike.
Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU NA DODANO VREDNOST. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem gospe Mateji Vraničar, državni sekretarki Ministrstva za finance, za dodatno obrazložitev.
Spoštovani gospod predsedujoči! Spoštovani poslanke in poslanci! Na kratko o poglavitnih rešitvah Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost. Temeljni cilj predloga je v slovenski pravni red prenesti vrsto direktiv s področja DDV, ki so bile sprejete v zadnjem času. Najprej gre za direktivo, ki spreminja direktivo o davku na dodano vrednost glede opravljanja storitev. Gre za spremembe, ki se nanašajo na določitev kraja opravljanja storitev za kulturne, umetnostne, športne, znanstvene, zabavne ali podobne prireditve. Pri vstopninah za te prireditve se bo davčnim zavezancem za kraj opravljanja storitev štel kraj, kjer bodo te storitve dejansko potekale, s čimer se zasleduje načelo obdavčitve v kraju potrošnje. Nadalje se s predlogom zakona prenašajo v zakon spremembe direktive o DDV glede preprečevanja davčnih utaj povezanih z uvozom, s katero je določen sveženj minimalnih pogojev, pod katerimi se uporablja oprostitev za uvoz blaga, ki mu sledi dobava v drugo državo članico. Vključene so tudi spremembe direktive, ki so povezane z enako davčno obravnavo zemeljskega plina, električne energije, energije za ogrevanje in hlajenje. Odpravljajo se namreč posamezne napake, ki so bile vključene v prvotno direktivo. Poleg tega je predvidena tudi takojšnja uveljavitev pravice do odbitka DDV pri nakupu nepremičnine oziroma drugih izdatkov v zvezi z nepremičnino za tisto del, ki se uporabi za poslovne namene, če je nepremičnina namenjena tako poslovni kot neposlovni rabi. Nadalje uvajamo dodatni ukrep za preprečevanje goljufij na področju trgovanja s pravicami do emisije toplogrednih plinov. Predvidena je namreč začasna uvedba mehanizma obrnjene davčne obveznosti, ki omogoča, da se obveznost plačila DDV prenese na osebo, na katero se prenesejo pravice do emisije toplogrednih plinov. Zaradi konca prehodnega obdobja, v katerem se je v Sloveniji dovoljevala uporaba 8,5 % stopnje DDV od stanovanjskih gradenj za trg, se s predlogom s 1. januarjem ukinja nižjo stopnjo obdavčitve od navedenih novogradenj. Še naprej se bodo z nižjo stopnjo obdavčevala stanovanja oziroma stanovanjske hiše, ki izpolnjujejo kriterije za obravnavo kot stanovanjski objekti, za katere se za namene DDV šteje, da so del socialne politike. Glede na trenutne podatke to pomeni, da se nižja stopnja DDV ohranja za približno 95 % stanovanjskih nepremičnin. V predlog zakona je vključena tudi oprostitev plačila DDV od izvajanja univerzalnih poštnih storitev in od dobav poštnih znamk po nominalni vrednosti, ki se v Sloveniji uporabljajo kot plačilo za navedene poštne storitve. Nenazadnje se s predlogom zakona v zakon vnaša tudi sprememba direktive o pravilih za vračilo DDV davčnim zavezancem, ki imajo sedež v drugi državi članici, in sicer se samo za leto 2009 podaljšuje rok za oddajo zahtevkov za vračilo DDV. Ta rok se podaljšuje do 31. marca 2011, in sicer zaradi težav nekaterih drugih držav članic z vzpostavitvijo potrebnega elektronskega sistema za izmenjavo podatkov. Predlog zakona predvideva, da bodo predlagane spremembe uveljavljene s 1. januarjem 2011. Spoštovani! Upoštevaje navedene bistvene rešitve zakona vam predlagam, da podprete predlog zakona tako v drugi kot tudi v tretji obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku, gospodu Bogdanu Čepiču, za obrazložitev stališč odbora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je na 20. seji dne 7. 10. 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost, ki ga je v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 73. seji dne 10. 9. 2010 sklenil, da se predlog obravnava po skrajšanem postopku. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je besedilo proučila z vidika skladnosti z ustavo, pravnim sistemom ter v zakonodajnotehničnem pogledu in posredovala pripombe k 2., 4., 6., 12., 18., 27., 29. in 38. členu predloga zakona. V poslovniškem roku so poslanske skupine SD, Zares, DeSUS in LDS upoštevaje mnenje Zakonodajno-pravne službe vložila amandmaje k 1., 2., 6., 18., 19., 27., 29., 37. in 38. členu predloga zakona. Seji odbora so prisostvovale predstavnice predlagateljice finančnega ministrstva in predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. V okviru dodatnih obrazložitev predloga so bili izpostavljeni bistveni poudarki predloženega besedila, ki, kot izhaja iz obrazložitve predloga, sledeč osnovnim ciljem, to je prenosu vrste direktiv, in sicer 2008/8/ES, 2009/69/ES, 2009/62/EU, 2010/23/EU in tako dalje, obenem odpravlja posamezne nejasnosti in nedoslednosti zakona. Po besedah predstavnice predlagateljice je sistem ureditve DDV vedno aktualen in je tako podvržen tudi številnim spremembam. Tako tudi obravnavana novela uvaja vključitev novih področnih direktiv, ki pa z vidika finančnih posledic ne predstavljajo večjih sprememb, pač pa gre za preciziranje ureditve na določenih področjih. Primeroma je bila izpostavljena podrobnejša ureditev o dobavi plina po distribucijskih sistemih, uvedena večja transparentnost z določitvijo kraja opravljanja storitev v zvezi z vstopninami za prireditve, oprostitev plačila DDV za skupna podjetja, oprostitev plačila DDV od izvajanja univerzalne poštne storitve in posebej izpostavljena ukinitev nižje stopnje DDV za stanovanjske objekte, ki so predmet socialne politike. V zaključku je bila izražena podpora amandmaju koalicijskih skupin, ki pripomore k jasnejši dikciji samega besedila. V nadaljevanju je predstavnica Zakonodajno-pravne službe v okviru predstavitve pisnega mnenja poudarila potrebo po uradno prečiščenem besedilu in v nadaljevanju z vidika jasnosti in določnosti opozorila na nepreglednost 2. člena oziroma na nejasnosti, ki ostajajo v 4. in 12. členu predloga. V okviru obravnave je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SD, Zares, LDS in DeSUS k 1., 2., 6., 18., 19., 27., 29., 37., in k 38. členu zakonskega predloga. V nadaljevanju je odbor v skladu s 126. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o posameznih členih predloga zakona in jih v celoti sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je tudi pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, kjer so vključeni vsi amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del poročila, ki ste ga dobili.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč Poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov bo stališče predstavil Matevž Frangež.
Spoštovane in spoštovani! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodatno vrednost. Preden predstavim samo stališče glede tega zakona, menim, da je primerno, da nekoliko reflektiramo nekatere živahne razprave v evropskem prostoru o idejah o povišanju davka na dodano vrednost. Socialni demokrati smo do teh idej izrazito skeptični, ker bi dvig davka na dodatno vrednost neposredno prizadel ljudi, utegnil pa bi vplivati na bistveno zmanjšanje potrošnje kot pomembnega dela pogona gospodarske rasti. Bistveno bolj odprti smo, denimo, za razmisleke o nekih novih in posebnih davkih, kot je recimo, davek na finančne transakcije, ki utegne vplivati in odigrati pomembno, preventivno vlogo pri preprečevanju špekulacij, s tem k stabilnosti finančnega sistema in spet preprečevanju finančnih zlomov. Hkrati pa utegne predstavljati dragocen novi vir za financiranje nalog naše skupnosti. Danes je pred nami zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost, ki v svojem bistvu ne odstopa od načel dosedanjega obračunavanja davka na dodano vrednost, ampak kot je bilo že povedano, pravzaprav precizira nekatere ureditve, s katerimi se tudi v slovenski pravni red uveljavlja določila evropskih direktiv. Pri kraju opravljene storitev se načelo obdavčitve po namembnem kraju upošteva tudi za vstopnine, ki bodo obdavčene tam, kjer je prireditev dejansko poteka. S predlagani pogoji za oprostitev uvoza blaga, kadar uvozu sledi oproščena dobava blaga znotraj Unije, se zagotavlja enotno izvajanje ter oprostitve na ozemlju EU. Vključene so spremembe v zvezi z dobavo plina po distribucijskih sistemih v povezavi z določitvijo kraja opravljene storitve. Prav tako se s tem predlogom spreminja kraj opravljanja storitev, ki se nanaša na kulturne, umetnostne, športne, znanstvene, izobraževalne in podobne prireditve, pri tem pa razlikuje med vstopninami in drugimi storitvami. Posebej pomemben je tisti del zakona, ki določa novi režim ob koncu prehodnega obdobja po vstopanju Slovenije v EU glede nižje stopnje davka na dodano vrednost pri stanovanjskih objektih, ki pa se ne dobavljajo v okviru socialne politike. Želimo posebej poudariti, da bo za veliko večino, po ocenah okoli 95 % vseh nepremičnin, se pravi, domov do 120 kvadratnih metrov v stanovanjskih hišah oziroma 250 kvadratnih metrov v enostanovanjskih hišah, za katere se v okviru ukrepov socialne politike šteje, da so integralni del socialne politike in bo tudi poslej zanje veljalo načelo 8,5 %, torej znižanje stopnje davka na dodano vrednost. Tudi od tega ukrepa se ne pričakuje bistvenih finančnih učinkov, saj kot povedano, ocenjujemo, da je tisti del stanovanjskega in nepremičninskega trga, ki presega te vrednosti, pravzaprav v Sloveniji v izraziti manjšini. Prav tako se v 20. členu predloga zakona vključuje posebna določba glede uveljavljanja pravice do odbitka DDV-ja pri nakupu nepremičnine oziroma drugih izdatkih v zvezi z nepremičnino. Socialni demokrati ocenjujemo, da predlagani zakon na ustrezen način sledi evropskim direktivam, hkrati pa omogoča natančnejše določanje sistema obračunavanja davka na dodano vrednost v teh posebnih detajlih, zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov ta blok zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil gospod Andrej Vizjak.
Spoštovana državna sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki rešitvam, ki so predlagane v okviru novele Zakona o davku na dodano vrednost, ne bomo nasprotovali. Ob tej noveli pa tudi nismo navdušeni, še več, imamo kar nekaj tehtnih pomislekov. Ne bom govoril o prenosu tistih direktiv, ki v naš pravni red uvajajo pozitivne prakse drugih držav in tudi naše države in so naše podpore vredne. Ustavil se bom predvsem na obdavčitvi stanovanj. Naj opozorim, da je Vlada v preteklem mandatu izpogajala podaljšanje obdobja, ko so bila vsa stanovanja obdavčena po nižji davčni stopnji in se mi postavlja veliko vprašanje, zakaj Vlada v dosedanjem mandatu ni nadaljevala te prakso in izpogajala tudi poslej obdavčitev vseh stanovanj in hiš po nižji davčni stopnji. Čemu je bila uvedena višja davčna stopnja in čemu povečevati davke v državi, kjer se soočamo s krizo? Res je, da to velja za manjšino stanovanj, za večja stanovanja in hiše, vendar zakaj tudi tu dvigovati davke. Ali ne gre morebiti pri vsem tem za namerno neizpogajanje oziroma podaljšanja obdavčevanja po nižji stopnji, ali pravzaprav ni Vlada sledila tu fiskalnim ciljem, češ, vsaj nekaj več se bo nateklo v proračun kot doslej na račun večje obdavčitve večjih stanovanj. Torej, če bi mi imeli vajeti v rokah, bi sledili dosedanji praksi in politiki in uveljavljali nižjo davčno stopnjo pred evropskimi inštitucijami tudi poslej. Namreč, gre za pomemben segment, ki vpliva na kakovost bivanja v državi in ki vpliva tudi na gospodarska gibanja. Poslej se bodo namreč ta večja stanovanja podražila, saj se bo zanje davek povečal več kot za 10 %, to se bo poznalo pri ceni in to se bo poznalo verjetno tudi pri nasedlih naložbah v takšna stanovanje, kajti poslej bodo nasedle, saj se jih verjetno nihče, tudi zaradi tega ukrepa, ne bo posluževal oziroma bo njihovo prodajanje težje. Torej, to je ključni razlog, zakaj imamo določene zadržke pri tem zakonu, ki ima sicer kar nekaj pozitivnih rešitev. Poslanska skupina ne bo podprla teh rešitev, ne bo jim pa tudi nasprotovala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Alojzij Potočnik.
Spoštovani! Z davkom na dodano vrednost se v Republiki Sloveniji ukvarjamo dobro desetletje. V bistvu so davki na potrošnjo, davki na prodaje in tudi davki na promet proizvodov in storitev davki na transakcije med gospodarskimi subjekti in končnimi potrošniki. V Evropi je davek na dodano vrednost že leta 1954 kot prva uvedla Francija, kmalu za tem pa se je usul plaz zahtev za poenotenje oziroma harmonizacijo indirektnih davkov, najprej v smislu enake strukture, kmalu zatem pa so sledile tudi zahteve za poenotenje davčnih stopenj. Toda od Rimske pogodbe leta 1957, ko so države pokazale pripravljenost za harmonizacijo tega davčnega področja, in do danes so se stvari premikale izrazito počasi. Interesi in politike pač. Tako je na primer direktiva o obdavčenju podjetij v proceduri že več kot 20 let. S paketom direktiv in prilagajanjem imamo opravka tudi tokrat. Vseh rešitev, ki jih prinaša predlog zakona brzčas nima smisla naštevati, to so storili že moji predhodniki, o tem dovolj tudi predlagatelj – Vlada, poročilo Odbora za finance in monetarno politiko pa tudi stališča zainteresirane javnosti, katere pripombe so bile v večini upoštevane. Pa vendar – o dveh stvareh. Prvič. Povišanje stopnje davka na dodano vrednost z 8,5 % na 20 % od stanovanjskih objektov, ki niso del socialne politike. Vlada sicer ne pričakuje pomembnih finančnih učinkov, saj ocenjuje, da je v Sloveniji le manjši delež tovrstnih stanovanj. Povezanosti dviga cen teh objektov in višjih najemnin ni mogoče spregledati. Res je, da je opredelitev pojma stanovanjski objekt, ki je del socialne politike države, v rokah nacionalnih držav in ne pravnega reda Evropske unije. A kakorkoli, sprejeti ukrep ne sme vplivati na dodatno poslabšanje socialnega položaja oseb, ki rešujejo svoj stanovanjski status. Drugič. Izjemno pogosto spreminjanje davčne zakonodaje ni priporočljivo, če ni nujno in obstaja sorazmerno solidno in zanesljivo merjenje posledic, ki jih povzroča zakonodajalec, odražajo se v stroških, povezanih s spremembami predpisov o pobranih davkih. Po mednarodni oceni so samo stroški, ki obremenjujejo davčne zavezance, da se usposobijo za korektno plačevanje davkov – pri tem imam v mislih predvsem vzdrževanja informacijskih sistemov, storitve računovodskih servisov, svetovalcev, odvetnikov, hranjenja dokumentacije, izobraževanje – 2 do 5-krat višji, kot stroški davčne administracije, ki v Sloveniji predstavlja manj kot 1 % pobranih davkov in prispevkov. To so podatki, ki dajo misliti o pomembnosti, kadar se o tem odločamo. Poslanska skupina Zares bo sicer dopolnjen predlog zakona podprla. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Matjaž Zanoškar. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavim stališče DeSUS-a glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost. Poglaviten razlog pri pripravi besedila tokratne predlagane novele osnovnega zakona o davku na dodano vrednost je prenos več direktiv Evropske unije. Davčna ureditev držav članic Evropske unije sicer sodi v nacionalno ureditev vsake države, kar velja tudi za sistem davka na dodano vrednost. Zaradi različnosti ureditve sistema DDV-ja pa Evropska skupnost začrtuje skupne cilje tej politiki, ki se odražajo v sprejetih direktivah. Gre torej zgolj za začrtanje skupnih ciljev, ki jih posamezne države z uskladitvijo nacionalnih predpisov tudi zasledujejo. Sama pot in postopek, kako te cilje doseči, pa je prepuščena presoji vsake države članice posebej. Skladno z dosedanjo prakso je Vlada oblikovala novelo Zakona o DDV-ju, katerega cilje je prenos oziroma uskladitev kar petih direktiv Evropske unije, ki se nanašajo na različna področja. Prvo področje je oprostitev na področju dobave zemeljskega plina in električne energije. Drugo je transparentnejša uredite davčnih oprostitev za institucije, ustanovljene v okviru Evropske unije. Tretje je za krajše podaljšanje rokov za vložitev zahtevkov za vračilo DDV-ja davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža v državah članicah. In četrta je stopnja DDV-ja od stanovanjskih gradenj za trg. Ravno ta slednja določitev in slednja vsebina je v Poslanski skupini DeSUS povzročala največ polemik, dilem in razprave. Čeprav se zadnja vsebinska sprememba ne nanaša na ukinitev nižje stopnje DDV za stanovanjske objekte, ki sodijo izven stanovanjskih objektov, ki so predmet socialne politike države. Najprej smo se poslanci DeSUS vprašali, kakšne učinke bo imela uvedba splošne stopnje na sam nepremičninski trg. Odgovor je, da takšna odločitev ne bo vplivala v smeri dodatnega poslabšanja socialnega položaja oseb, ki rešujejo stanovanjski problem. Torej je za Poslansko skupino DeSUS sprejemljiva, ker bodo tisti stanovanjski objekti, ki so del socialne politike, kot so na primer stanovanja za mlade družine, stanovanja, ki predstavljajo trajnejšo rešitev stanovanjskega problema, še naprej obdavčena z nižjo stopnjo, če ne bodo presegala omejitve kvadrature, ki znaša v večstanovanjski hiši 120 kvadratnih metrov oziroma v individualni hiši 250 kvadratnih metrov uporabne površine. Skratka, predlagane rešitve gredo v smeri primernosti in sprejemljivosti. Prav tako ne odstopajo od temeljnih načel obračunavanja DDV niti ne predstavljajo višjih obremenitev za državljanke in državljane. In to je tisti razlog, zaradi katerega bomo v Poslanski skupini DeSUS novelo podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! V Slovenski nacionalni stranki zakonu sicer ne bomo nasprotovali. Vsi vemo, da je davek na dodano vrednost živ mehanizem, da se stalno spreminja. Vsi vemo, da smo se sami odločili, da postanemo člani Evropske unije, in so tudi določena področja, ki so zavezujoča za državo Republiko Slovenijo zaradi našega pristopa, in smo dolžni nekatere direktive spoštovati. Nekaj teh direktiv je vključenih v Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost, pri katerem bi se zelo na kratko v imenu Slovenske nacionalne stranke ustavil pri tistem delu, ki govori o spremembi davka na dodano vrednost za stanovanjske objekte, ki sodijo izven stanovanjskih objektov, ki so predmet socialne politike. Vsem nam je jasno, da se je, hvala bogu, država, Republika Slovenija, v času pogajanj za pristop k Evropski uniji odločila in uveljavila prehodno obdobje za to vsebino. No, to prehodno obdobje naj bi se izteklo s 1. januarjem prihodnje leto in naj bi se ne dalo več podaljšati. V tem primeru bi v Slovenski nacionalni stranki radi, da bi se pristojno ministrstvo za evropske zadeve, ki ga vodi, mislim, gospod Mitja Gaspari, vseeno pozanimalo, ali bi bilo to mogoče ali ne, ne glede na to, da so ti normativi za pojmovanje socialnega stanovanja dovolj veliki. Namreč, v Slovenski nacionalni stranki vidimo možnost, da ne bi dvignili davka na dodano vrednost z 8,5 na 20 %, da je to pravzaprav nek stimulator za možnost najbrž v normalnih razmerah, da bi večina ali pa čim več Slovenk in Slovencev lahko in lažje prišlo do svojih stanovanj, do normalnih pogojev za bivanje. Če pa se bo zdaj ta sprememba zgodila, pa so postavljeni v neenakopraven položaj. Namreč, bistvo je nekje živeti in biti, ne pa, zdaj morate pa vsi imeti manjše stanovanje od 120 kvadratnih metrov, če ne, boste pa obdavčeni z 20 %. Če bi imeli dovolj takšnih enot, ja, ker pa je ta stanovanjski trg pri nas – veste kakšen – so pa včasih vsa manjša stanovanja tudi najemna povečini že oddana in ostajajo na razpolago samo velika stanovanja. In zdaj nekdo, ki bi želel stanovanje, je prisiljen kupiti tisto, kar je na trgu. Na trgu je stanovanje večje od 120 kvadratnih metrov. In kaj zdaj? Če ga bo kupil, ga bo zdaj udarilo 20 % za kazen, zato ker manjšega ne dobi. To so vse elementi, ki jih je treba pri takšnih zakonih upoštevati, zato ker zakoni naj bi bili pisani za ljudi in ljudje naj bi imeli po teh zakonih svoje pravice in tudi svoje obveznosti. To je tista točka, v kateri se seveda, tako kot drugi v Slovenski nacionalni stranki, pridružujemo skepsi ali pa dvomu ali pa potrebi po tem, mogoče pa je le še kakšna možnost, da bi še uveljavljali prehodno obdobje za nekaj časa ali pa je mogoče celo to področje, ki bi lahko ostalo v pristojnosti države Republike Slovenije, kar sem osebno prepričan, ampak ne bom trdil, dokler se ne bom prepričal tudi na področju evropske zakonodaje, kajti odločitev bi naj bila odločitev vsake države posebej, glede na razmere, ki jih doma ima. V Slovenski nacionalni stranki torej Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodatno vrednost nasprotovali ne bomo.
Hvala. Gospod mag. Borut Sajovic bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Vsem skupaj prijazen pozdrav, še posebej pa gospe državni sekretarki! Poslanski klub Liberalne demokracije bo podprl predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o davku na dodano vrednost, saj gre pri večini sprememb za implementacijo določil evropskih direktiv v slovenski pravni red. Tako se v zakon vnašajo spremembe, ki so povezane z opredelitvijo kraja opravljanja storitev, z sistemom davka na dodano vrednost glede davčnih utaj, povezanih z uvozom, prav tako tudi spremembe, ki se nanašajo na neobvezno in začasno uporabo mehanizma obrnjene davčne obveznosti, in spremembe stopnje davka na dodano vrednost za stanovanjske gradnje, ki so namenjene trgu. Največje in najbolj pomembne novosti, ki jih prinašajo spremembe in dopolnitve zakona, pa se nanašajo na iztek prehodnega obdobja za priznavanje nižje stopnje DDV-ja za stanovanja, ki niso del socialne politike države. Stanovanja, za katere se ne bo priznavala tako imenovana nižja stopnja DDV-ja, to je aktualnih 8,5 % predstavljajo stanovanja, katerih površina ne presega 120 kvadratnih metrov, in pa hiše, kjer uporabna površina ne presega 250 kvadratnih metrov. To v Sloveniji v praksi pomeni, da ne bo nobenih večjih obremenitev za tiste, ki živijo v tako imenovanih normalnih stanovanjskih objektih. Druga, tudi pomembna večja sprememba, pa je uveljavljanje določila, da se univerzalne poštne storitve oprosti DDV-ja, ker pa sledimo evropski zakonodaji, nas le-ta zavezuje, da moramo to storiti do 1. januarja 2011. Poleg teh dveh največjih sprememb, pa se spremembe zakona nanašajo tudi na spremembe v zvezi z dobavo plina in električne energije, ker se posebni sistem glede kraja dobave plina in električne energije uporablja tudi za uvoz in pa dobavo zemeljskega plina po plinovodih, ki v praksi niso del distribucijskega sistema. Nadalje pa zakon določa tudi oprostitev plačila DDV za skupna podjetja, ki se obravnavajo kot mednarodna organizacija. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ocenjujemo, da so dopolnitve in pa spremembe predloga Zakona o davku na dodano vrednost ustrezne, zato seveda tudi razglašamo podporo temu zakonu. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes, v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O PREPOVEDI PROIZVODNJE PRODAJE IN UPORABE KASETNEGA STRELIVA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 15-ih poslank in poslancev s prvopodpisanim Antonom Anderličem. Predlog zakona je na 16. seji dne 30. 9. 2010 in na nadaljevanju 16. seje dne 7. 10. 2010 obravnaval matični odbor za obrambo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Odbor je o tem obvestil predsednika Državnega zbora, ki je predlog zakona uvrstil na sklic seje zbora z namenom, da le-ta ugotovi, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Gospod Jožef Jerovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Zakon o prepovedi proizvodnje prodaje in uporabe kasetnega streliva, ki ga je 15. 7. 2010 v proceduro vložila skupina koalicijskih poslancev s prvopodpisanim Antonom Anderličem zajema isto vsebino, kot jo vsebuje ratificirana konvencija o kasetnem strelivu. Konvencija je stopila v veljavo 1. 8. 2010, torej 15 dni po vložitvi zakona, naš zakon pa je bil sprejet natančno 1 leto prej. V skladu s 8. členom Ustave Republike Slovenije se ratificirane mednarodne pogodbe uporabljajo neposredno, se pravi, da postanejo del notranjega pravnega reda. Edina vsebinska razlika med zelo detajlno konvencijo v kasetnem strelivu in Zakonom o prepovedi proizvodnje in prodaje kasetnega streliva je v tem, da ta zakon predvideva krajši dvoletni rok uničenja streliva kot konvencija, ki predvideva 8-letni rok. Tudi v naši poslanski skupini se seveda strinjamo s čimprejšnjim uničenjem kasetnega streliva, seveda pa so proučili tudi dolžnosti in argumente Vlade glede izpolnjevanja mednarodne pogodbe. Vlada je obravnavani zakon označila kot nepotreben. Ministrica Jelušič pa je v obrazložitvi na Odboru za obrambo večkrat poudarila, da je Vlada že pred začetkom veljavnosti konvencije objavila mednarodni razpis za uničenje kasetnega streliva. Zagotovila je, da je pogodba za uničenje streliva tik pred podpisom in to na način, ki ga predvideva konvencija o kasetnem strelivu. Zaradi takega konteksta in okoliščin blažitve zakona, ki so ga koalicijski poslanci s prvopodpisanim Antonom Anderličem vložili tik pred veljavnostjo konvencije, se nam v Poslanski skupini SDS sestavljajo številna vprašanja. Prvič. Ali so bili vzgibi za vložitev zakona res zgolj humanitarne narave ali pa so v ozadju ozki, dnevnopolitični motivi s poudarjanjem plemenitih namenov? Drugič. Zakaj vladni poslanci ne zaupajo lastni vladi, da bo spoštovala mednarodne pogodbe in bo kasetno strelivo uničila? Tretjič. Ali vladni poslanci razpolagajo z informacijami, da so v Sloveniji še druge zaloge kasetnega streliva poleg tisoč 80 uradno identificiranih kosov, ki jih poseduje Ministrstvo za obrambo in jih je skupaj s havbicami kalibra 155 milimetrov v letu 1998 kupil takratni minister Jelko Kacin. Gre za puščavske havbice, ki so nekoč hotele smrt slovenskega vojaka in so zdaj konzervirane. Poslanec Anderlič je namreč v prvem nadaljevanju Odbora za obrambo poudaril, da se zakon nanaša na vso strelivo, ki se lahko nahaja in bi se utegnilo znajti na območju Slovenije, zato se zastavlja vprašanje, ali poslanec LDS Anton Anderlič razpolaga z informacijo, da je takratni minister LDS gospod Kacin nabavil večje količine kasetnega streliva od uradno evidentiranega na Ministrstvu za obrambo. Zakaj je bila potrebna v posebnem zakonu posebna skrb o potencialnem strelivu, ko pa konvencija v 4. členu zelo podrobno določa, kako je treba vse zaloge oziroma strelivo, ki bi se kdaj koli znašalo na ozemlju držav pogodbenic, prijaviti in tudi uničiti? Prav tako konvencija predvideva tudi zelo natančen nadzor nad izvajanjem konvencije. V Poslanski skupini SDS smo se zaradi tega znašla v dilemi in so že na Odboru za obrambo poudarili, da se bo morala vladna večina odločiti sama, ali zaupa izrecnim zagotovilom Vlade, da se zavezujoča mednarodna konvencija izvaja in je to strelivo iz leta 1998 tik pred uničenjem ali pa so dvomi vladnih poslancev o namerah lastne vlade upravičeni. To bi sicer pahnilo Slovenijo v neprijetni mednarodni položaj glede izpolnjevanja ratificiranih mednarodnih pogodb, ki se izvajajo neposredno. Ob tem želimo v poslanski skupini poudariti, da so takšni dvomi sicer delno upravičeni na podlagah preteklih ravnanj in dvojnih meril vladne večine in večine vladnih poslancev pri razlagah nekaterih mednarodnih konvencij in resolucij Evropskega parlamenta. Svež primer je Resolucija Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu, ki ga je tukajšnja večina v Državnem zboru zavrnila, evropska poslanska LDS Mojca Drčar Murko, ki je zanjo glasovala, pa jo je domala označila za skrpucalo. Ker smo v poslanski skupini legalisti, menimo, da zakon ki so ga vložili vladni poslanci, ni potreben, zato nam je sprejemljiv epilog, ki se je zgodil ob glasovanju na Odboru za obrambo, ko večina vladnih poslancev na odboru na zadnje člene predloga zakona ni podprla. S tem je praktično zakon umaknjen iz procedure. V Poslanski skupini SDS bomo skrbno spremljali proces uničenja kasetnega streliva in bomo pozorni tudi na vse dileme in vprašanja, ki so se sprožila ob vložitvi tega zakona, saj se globoko zavedamo, da je kasetno orožje in strelivo eno najnevarnejših in najbolj zloglasnih orožij. Zato tudi ni bilo nobenega upravičenega razloga, da je Slovenija takšno orožje kupila v letu 1998. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Franco Juri bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod Bogataj, kolegice in kolegi! Odbor za obrambo Državnega zbora Republike Slovenije žal ni sprejel besedila oziroma členov Predloga zakona o prepovedi proizvodnje, prodaje in uporabe kasetnega streliva, ki smo ga Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo predložili poslanke in poslanci s prvopodpisanim poslancem Antonom Anderličem. Obravnava zakona se je tako končala, poslanci smo sicer predlagali še sprejemanje sklepov v primeru sklepov, da zakon ne bo sprejet, vendar po pojasnilu predsednika odbora to sedaj ni možno. Cilj zakona je uničenje vseh vrst kasetnega streliva na območju Republike Slovenije. Poseduje ga, kot veste, Slovenska vojska, kar je skladno s konvencijo o kasetnem strelivu ter s prepovedjo vsega prometa s tem strelivom na območju Republike Slovenije. Predlagani zakon opredeljuje dveletni rok za uničenje vseh zalog kasetnega streliva v Republiki Sloveniji. Slovenska vojska naj bi – po znanih podatkih – posedovala tisoč 80 kosov takšnega streliva. Zakon opredeljuje dveletne zaporne kazni in visoke denarne kazni za nedovoljeno razvijanje, proizvodnjo, nakup, prodajo, prenos, uvoz, izvoz, uporabo in posest kasetnega streliva. Zato smo v Poslanski skupini Zares zelo razočarani, da je bila obravnava predloga zakona končana že na matičnem delovnem telesu in da ostali poslanci niso dobili priložnosti, da bi o besedilu oziroma o predlaganih rešitvah odločali na plenarnem zasedanju. Žal se ponavlja praksa filtriranja in omejevanja odločanja o pomembnih vprašanjih v Državnemu zboru. In to je pomembno vprašanje, kajti oblikuje odnos Republike Slovenije do nekaterih ključnih problemov, ki jih opredeljujejo mednarodne konvencije in pri katerih ne znamo dokazati, da izvajamo te mednarodne konvencije hitreje, kot velevajo same, ko gre za pomembna vprašanja, kot je uničevanje kasetnega streliva. Ministrica za obrambo, ki je predstavila stališče Vlade glede predloženega zakona, je bila mnenja, da je predlagani zakon nepotreben, saj je naša država že ratificirala konvencijo o kasetnem strelivu. Z zakonom o ratifikaciji z dnem 15. 7. 2009 je omenjena konvencija postala del slovenskega pravnega reda in se uporablja neposredno v skladu z ustavo kot mednarodna pogodba. Poleg tega pa naj bi na ministrstvu že začeli s postopkom za uničevanje streliva. To seveda so zagotovila, ki so čisto legalistično gledano vsekakor sprejemljiva in korektna, ampak politično je nerazumljivo, da takrat, ko iz koalicije prihaja predlog, da bi vendarle pri teh vprašanjih pospešili postopke, naletimo na blokado. V Poslanski skupini Zares opozarjamo, da ima Slovenija tisoč 80 kosov tovrstnega streliva, cilj predlagateljev pa je, da se skrajša 8-letni rok za uničenje takšnega orožja, kot ga sicer že predvideva Konvencija Združenih narodov. Rok za uničenje naj bi se tako skrajšal na dve leti od začetka veljave zakona. In da ne verjamemo, da bo ministrstvo, ki naj bi po ministričinih besedah že začelo s postopki za uničevanje streliva, kmalu naj bi sprejelo zaključno odločitev glede izbora izvajalcev uničevanja kasetnega streliva, to orožje uničilo v manj kot dveh letih. Pri tem pa se postavlja vprašanje teh izvajalcev. Mi se bojimo ameriške prakse, ki jo nekritično sprejemamo v zadnjih časih, morda tudi privatiziranja tega izvajanje. Že sedaj, kot vemo, imamo pogodbe z zasebnimi družbami za varovanje nekaterih vojaških objektov. Če se bo ta zgodba nadaljevala tudi pri uničevanju kasetnega streliva, se sprašujem, čemu namenjamo toliko sredstev lastni vojski, čemu pošiljamo vojsko v tujino, ne da bi jo uporabljali strokovno za uničevanje, in to hitro uničevanje tako nevarnega orožja. V Poslanski skupini Zares kljub drugačnemu mnenju pristojne ministrice menimo, da je zakon pomemben, saj presega konvencijo in predvideva uničenja tudi za kasetno strelivo. Torej, mi ta zakona seveda na simbolni in politični ravni podpiramo.
Hvala. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine, Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade! Spoštovane kolegice in kolegi! Slovenski pregovor pravi, da je bolje dvakrat kot nikoli, kljub temu pa je ta zakon, ki je pred nami, nepotreben, saj uničenje kasetnega gradiva urejajo mednarodni predpisi, ki veljajo tudi za Slovenijo. Slovenija je že ratificirala konvencijo o kasetnem strelivu, sprejeto v okviru Organizacije združenih narodov, in jo je dolžna neposredno uporabljati. Verjamemo pa, da je bila želja predlagateljev pospešiti uničenje tega streliva. Poslanci Slovenske ljudske stranke seveda podpiramo, da se uniči kasetno strelivo in da se prepove razvoj, proizvodnja, nakup, prodaja, uvoz in izvoz in drug promet kasetnega streliva. Prav tako se strinjamo, da obstoječe zaloge naše ministrstvo čim prej uniči. Torej je odgovornost na pristojni ministrici in njenega resorja, da sledi konvenciji. Verjamemo, da bosta ministrica in Vlada ravnali odgovorno in sledili mednarodnim usmeritvah. Vlada Republike Slovenije navedenemu zakonu nasprotuje, pripombo je imela Zakonodajno-pravna služba, Odbor za obrambo ga ni podprl in meni, da je zakon nepotreben glede na mednarodno pravno ureditev prepovedi kasetnega streliva. Sem pa prepričan, da je ta pobuda dodatno spodbudila odgovorne v tej državi, da se pospeši rešitev tega vprašanja. Hvala lepa.
Gospod Anton Anderlič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani! So stvari, ki presegajo dnevnopolitične interese in dnevnopolitične manipulacije, predvsem pa podtikanja in nekatere ocene, ki ne sodijo v diskusije, kot je diskusija ob tem zakonu. Prav neverjetno je, da se lahko v Državnem zboru, ki ima tradicijo – in to zelo uspešno –, zavzemanja za nekatere humanitarne, človekoljubne in druge rešitve, ki je sprejel v letu 2007 pobudo tako belgijske kot avstrijske predsednice parlamenta, da skupaj naredimo kaj več. In smo tudi naredili. Naredili smo deklaracijo in se zavezali, da bomo sledili tem procesom. Kasneje smo se na procesu, ki se je začel v Oslu – konferenca je bila v začetku leta 2007 – zavezali. Tedanja Vlada, gospod Jerovšek, je podprla prizadevanja. Šestkrat ste me omenili, gospod Jerovšek, sedaj vam bom jaz odgovoril na vaše obtožbe. Šestkrat ste uporabili moje ime in klevetali. Gre preprosto za to, da je prejšnja vlada podprla proces, ki se je začel v Oslu, in podprla zavezo, da bomo v letu 2008 v Republiki Sloveniji sprejeli pravno zavezujočo zakonodajo, po kateri bomo uničili to kasetno strelivo. Nič se ni zgodilo. Ja, prejšnja vlada je potem tudi dala v parlament pobudo za ratifikacijo konvencije, ki je bila sprejeta spomladi 2008 oziroma 30. maja 2008 v Dublinu. Leto dni je ta Državni zbor potreboval, da jo je 15. 7. 2009 ratificiral po mnogih pobudah, ki so bile. Na kar je seveda bilo navdušenje tistih, ki verjamemo v to, da je Slovenija lahko država brez kasetnega streliva, in da je to strelivo, ki je najbolj nevarno za civiliste in ima široke humanitarne posledice takrat, kadar gre za poseg na civilno področje. Glede na to, da smo bili lani priča kraji orožja iz skladišč gospoda Bogataja in Ministrstva za obrambo, da se ni vedelo, koliko tega orožja je bilo v skladišču na tem področju, smo potem spraševali na Odboru za obrambo in na Odboru za zunanjo politiko, kako gre z implementacijo konvencije o tem strelivu. General Štajner, načelnik generalštaba, je arogantno zavrnil vse pobude, da naj se pristopi k uničevanju tega streliva. Zavrnila je prav tako ministrica, češ, da imamo še osem let časa. In zato, ker ni bilo nobenega posluha, je bil vložen tudi zakon s strani ne Toneta Anderliča kot nekega privatnika, ki ima interes, da se uniči v Sloveniji obstoječe kasetno strelivo, ampak zato, ker se Slovenija uvršča in se mora uvrščati med države, ki imajo za to največji posluh. Šele za tistim, ko smo dobili nesporen odgovor, obstaja vsa dokumentacija, ne bom tukaj razpravljal o tem, bom pa slej ko prej enkrat moral to javno predstaviti, ko smo dobili nesporen odgovor, da nima namena ta vlada, katerakoli že, in tukaj ni problem Vlada : pozicija : opozicija, je vprašanje, kaj Republika Slovenija na tem področju hoče narediti. Ko smo dobili odgovor, da ni namena, da bi to uničili, smo šli v pripravo zakona. Najlepša prilika je bila prva obletnica potrditve konvencije v Državnem zboru. Zahvaljujem se predsedniku Vlade, ki je edini razumel, potem ko je dobil pismo z naše strani, da smo zaskrbljeni, zakaj se ne pristopa k uničevanju kasetnega streliva, in je zagotovil, da bo zastavil svojo besedo. Šele takrat, poleti, so se sprožili mehanizmi. Drugače, verjemite mi, Vlada, Janševa vlada, katerakoli druga, če ni konkretnih zavez, ne naredi tistega, kar je treba. Zraven je bilo še vrsto manipulacij, tudi s strani vodstva Državnega zbora, ob tem prizadevanju, da se ta zakon sprejme. Vesel sem, če bo res tako, da smo naredili vsaj to, da se je nekaj premaknilo. Zaupanje je lepa stvar, ampak verjemite mi, kontrola in zaveze so pa druga. Verjamem, da tista dva poslanca, ki sta preprečila, da bi lahko v tem Državnem zboru razpravljali, pravzaprav že obžalujeta. Opozarjam na to nevarnost kasetnega streliva. Naj si sama mislita, ali je prav ali ne.
Hvala. Gospod Bogdan Čepič bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Podpredsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Poslanci Socialnih demokratov na Odboru za obrambo nismo potrdili členov Predloga zakona o prepovedi proizvodnje, prodaje in uporabe kasetnega streliva, ki ga je v obravnavo predložila skupina poslancev s prvopodpisanem Antonom Anderličem, podpise k temu predlogu zakona pa so podali tudi poslanci Poslanske skupine Socialnih demokratov, pa ne zato, ker bi bil zakon mogoče slab, namreč namen zakona je bil zelo jasno zastavljen. Ob sprejetju konvencije o kasetnem strelivu, ki je bila v okviru OZN sprejeta 30. maja 2008 in v tem parlamentu ratificirana v mesecu juliju 2009 [[oglašnje iz dvorane]] [[...]]
Prosim, dovolite, da Čepič govori!
[[...]]sama konvencija pa je začela veljati 1. 8. 2010, Slovenija pa je bila tudi aktivna udeleženka pri nastajanju te konvencije in tudi njenemu sprejemanju v okviru Organizacije združenih narodov. Predlagatelji zakona so namreč želeli z zakonom pospešiti uničenje kasetnega streliva na ozemlju Slovenije in nedvomno tudi z zakonsko dikcijo preprečiti, da bi se v Sloveniji kdajkoli kakorkoli trgovalo ali razvijalo kakršnokoli kasetno strelivo. Namen je bil izjemno plemenit in popolnoma v duhu konvencije in iz tega ni možno nasprotovati predlogu zakona. Smo pa na Odboru za obrambo dobili jasna zagotovila Ministrstva za obrambo, da se na uničenju kastnega streliva intenzivno dela, saj se planira, da bi kasetno strelivo v Sloveniji uničili že v začetku leta 2011 in ne šele v roku dveh let, kot je bil predlog zakona, ali v roku osmih let, kot to predvideva konvencija. V skladu s konvencijo, ki ima, ko je ratificirana v nacionalnem parlamentu, tudi zakonsko veljavo, pa razvijanje, proizvodnja, nakup, prodaja, uporaba ali posest kasetnega streliva ni dovoljeno in je zato to dejansko kaznivo dejanje. Ob jasnih in nedvoumnih zagotovilih in postopkih za uničenje kasetnega streliva, ki ga izvaja Ministrstvo za obrambo, smo poslanci sledili mnenju Vlade, da takšen zakon ni potreben, saj imamo to področje v Sloveniji ustrezno urejeno in smo med prvimi državami podpisnicami konvencije, ki bomo tudi dejansko uničili kasetno strelivo, ne glede na stroške, ki ob tem nastajajo in niso majhni. Če pa so podpisniki in predlagatelji zakona o prepovedi proizvodnje in uporabe kasetnega streliva s tem tudi pospešili postopke, da se kasetno strelivo v Sloveniji uniči prej, kot je to zapisano v resoluciji, pa je bil human namen resolucije tudi dosežen in ni problem, da na odboru nismo glasovali za zakon in smo s tem zaključili razpravo o tem zakonu, namen uničenja kasetnega streliva je bil dosežen, in to je bil osnovni cilj.
Hvala. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za Poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem najprej predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Dr. Svetlik, minister za delo, družino in socialne zadeve, izvolite, imate besedo.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! S predlogom novega zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju se odzivamo na enega največjih izzivov sodobnih družb, to je na starajoče prebivalstvo, kjer se razmerje med aktivnimi in prejemniki izplačil iz pokojninske blagajne nezadržno obrača v prid slednjih, torej upokojencev. To postavlja pred nas vprašanje, ali je pokojninska blagajna še in do kdaj vzdržna? Namreč v pokojninsko blagajno že danes proračun prispeva več kot četrtino potrebnih sredstev in iz nje ne moremo več zagotavljati vseh zakonsko določenih izplačil, kot je usklajevanje pokojnin. Če ničesar ne storimo, bo treba vsako nadaljnje leto od 200 do 300 milijonov dodatnih sredstev, javni dolg bi pa že leta 2021 presegel 60 % bruto domačega proizvoda samo na ta račun. Drugo vprašanje je vprašanje padanja začetnih pokojnin, kar je vgrajeno v obstoječi sistem. Če je zdaj povprečna pokojnina na ravni dobrih 60 % povprečne plače, bi se ta odstotek spuščal naprej proti 50 % in lahko tudi pod 50, kar bi resno ogrožalo socialni položaj vse večjega števila upokojencev. Zato smo se s socialnimi partnerji dogovorili, da mora moderniziran sistem pokojninskega in invalidskega zavarovanja zagotoviti uresničitev dveh temeljnih ciljev: vzdržnost pokojninske blagajne in zaustavitev padanja pokojnin glede na plače. Nabor ukrepov, ki jih predlagamo, smo pripravili v sodelovanju z najboljšimi strokovnjaki pri nas. Pri čemer smo se posluževali znanja, ki obstaja na tem področju v širšem prostoru. Na tej podlagi lahko zagotovim, da predloženi zakon zagotavlja vzdržnost pokojninskega sistema za obdobje naslednjih 15 do 20 let in da bodo pokojnine nehale padati oziroma bodo po novem višje za 2 do 18 %, bolj se bodo dvignile nižjim dohodkovnim skupinam kot višjim. Med glavnimi ukrepi izpostavljamo zlasti naslednje: dvig starosti za starostno upokojitev na 65 let, enotno za oba spola, in dvig starosti za predčasno upokojitev na 60 let. predlagamo nov način usklajevanja pokojnin, in sicer 60 % glede na rast plač in 40 % glede na rast življenjskih stroškov. Nov način določanja pokojninske osnove je predviden, in sicer število upoštevanih let naj se podaljša z 18 na 34, odmerni odstotek se ne spreminja več in ostaja na ravni 80 % in prav tako fiksiramo izravnalni količnik. To bo zagotovilo, da se plače ne bodo zniževale oziroma se bodo nekoliko povečale. Pobiranje prispevkov uvajamo od vseh oblik dela, in sicer brez odloga in možnosti odpisa. Izločamo socialne transferje iz pokojninske blagajne, in sicer tiste transferje, za katere niso bili plačani prispevki za sistem socialne varnosti. Nov pokojninski sistem predvideva celo vrsto ugodnosti oziroma posebnih rešitev za posebne skupine. Za delavce, ki so začeli delati zgodaj, predvidevamo, da se lahko ženske upokojijo pri 41 letih pokojninske dobe in moški pri 43 letih pokojninske dobe, ni jim treba čakati do 65. leta starosti. Za delavce, ki delajo v težkih življenjskih razmerah, je predvidena poklicna pokojnina in delna upokojitev. Za starševstvo omogočamo posebne ugodnosti. Za delavce, ki nadaljujejo delo po izpolnjenih pogojih za predčasno upokojitev, dajemo bonus 20 % k plači, za delodajalce, ki zaposlujejo te delavce, pa znižujemo prispevke. Vsi navedeni ukrepi bodo uvedeni postopno, tako da bo prehodno obdobje trajalo naslednjih 15 let. Verjamemo, da novi predlog pokojninskega zavarovanja bremena porazdeljuje enakomerno med vse generacije, čeprav se s tem vsi socialni partnerji ne strinjajo. Zato tudi pričakujemo tvorno razpravo tekom sprejemanja tega zakona in dajemo možnost, da se posamezne rešitve še dodatno uskladijo. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Vito Rožej bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister s sodelavcem! Slovenski socialni model, ki temelji na medgeneracijski solidarnosti, je temelj socialne države, ki se ji v Poslanski skupini Zares – nova politika ne mislimo odpovedati. Dejstvo pa je, da so tako slovenski kot drugi evropski socialni modeli relativno dragi, vendar jih zaradi tradicije in implementiranega redistributivnega socialnega modela ohranjamo. Zakaj? Ker smo seveda prepričani, da morajo naša in ostale socialne države omogočiti in ustvariti prostor, kjer bo zagotovljena visoka socialna varnost za vse generacije, v primeru tega zakona za starejšo generacijo. Dejstvo je, da številni negativni trendi vplivajo na trdnost samega pokojninskega sistema. Pokojnine danes predstavljajo kar 11 % delež bruto družbenega proizvoda, po nekaterih izračunih pa se bo ta samo še poviševal, celo do 18 % deleža. Kateri so torej ti omenjeni trendi; slovenska starejša populacija oziroma njen delež se povečuje, število rojstev je omejeno, navkljub zviševanju rodnosti teh trenutnih težav ne odpravlja. Pričakovana življenjska doba se podaljšuje, zaradi številnih strukturnih razlogov pa se težave v gospodarski rasti odražajo pri vzdrževanju celotnega pokojninskega in celotnega socialnega varstva starejših. Sedanji sistem oziroma pokojninska reforma iz leta 2000 zato ne more več zagotavljati vzdržnosti sistema, predvsem pa ne more zaustaviti padanja višine pokojnin, kar marsikaterega danes upokojenega spravlja na prag revščine. Tudi zato želimo s to spremembo vpeljati na nek način več solidarnosti med vsemi generacijami, saj predlog predvideva plačevanje prispevkov iz vsakega opravljenega dela. Tako bodo tudi mladi, ki se doslej preživljajo, recimo, s pogodbenimi deli, morali biti solidarni z redno zaposlenimi. Samozaposleni v svobodnih poklicih, ki so izkazovali prenizke prejemke, bodo morali biti znotrajgeneracijsko solidarni. In seveda tudi zdaj aktivna generacija bo morala dodati svoj delež in delati dlje, saj bo pravice iz pokojninske blagajne tudi koristila dlje kot pa generacije pred njo. Decembra lani smo ob javni predstavitvi mnenj o modernizaciji pokojninskega sistema v Republiki Sloveniji skupaj ugotovili, da pokojninsko reformo kot eno od kompleksnejših strukturnih sprememb potrebujemo. V prvi vrsti, da sledimo ciljem vzdržnega sistema in predvsem, da zagotovimo zaustavitev padanja višine pokojnin, s čimer bomo zagotovili človeka dostojno življenje. Projekcije staranja evropskega prebivalstva, kjer Slovenija, žal prednjači, so neizprosne. Lanskoletna statistika kaže, da je bilo pred lanskim 325 tisoč 321 ljudi starejših od 65 let. Čez deset let naj bi jih bilo 420 tisoč 317, leta 2060 pa že 589 tisoč 900. V Evropski uniji se dviga tudi pričakovana življenjska doba; rojeni leta 1960 lahko pričakujejo, da bodo doživeli 67 let, če so moškega spola oziroma 73 let, če so ženskega. Podatki za otroke, rojene leta 2004 pa kažejo, da lahko moški pričakujejo skoraj 76, ženske pa skoraj 82 let. V Sloveniji je bila povprečna starost žensk pri upokojitvi leta 2008 57 let in šest mesecev, povprečna starost moških pa 60 let in devet mesecev. Zato zakonodajni predlog pokojninske reforme vnaša zahtevo po višji starosti ob upokojitvi s sistemskim vnosom tako imenovanih bonusov in malusov, ki naj bi spodbujali zaposlene k čim daljši aktivnosti. Zdaj spremenjeni pokojninski sistem bo po izračunih tolikšen prirastek upokojencev finančno vzdržal le do leta 2020. Na to nas opozarjajo tako domači strokovnjaki kot OECD. V analizi trga dela in socialnih politik nam sporočajo, da je zaradi hitrega staranja prebivalstva trenutna pokojninska politika pod finančnim vprašajem, nadaljnje reforme pa nujno potrebne. Eden izmed vodilnih ekonomistov in velik poznavalec evropskih socialnih modelov, Andre Sapir, opozarja na grožnjo, ki sledi ob starajoči se populaciji redistributivnem socialnem modelu, to je ob pretočnem sistemu, ki ga poznamo v Sloveniji, in pravi: "Dobro je, da ljudje živijo dlje, vendar imamo hkrati manj otrok. In če živimo dlje, si želimo spodobne pokojnine, saj si nihče ne želi revnih staršev in starejših ljudi. Vsi želimo, da imajo naši starši primerne pokojnine in ustrezno zdravstveno nego. To je zelo dobro, vendar če želimo, da bo tudi v prihodnje tako, moramo sprejeti ukrepe." V Poslanski skupini Zares – nova politika, smo prepričani, da si nihče izmed nas ne želi revnih starejših ljudi, neurejenega zdravstvenega varstva, odsotnosti organizirane nege starejših na domu in slabo delujočega pokojninskega sistema. Podatki pa dokazujejo, da smo se znašli ravno pred omenjenimi težavami, hkrati pa tudi pred odporom sindikatov in druge civilne javnosti. Trenutno je izkazana potreba po urejanju finančnih instrumentov pri zmanjševanju revščine starih ljudi z oblikami socialnih transferov, že peto leto se odlaša sprejem zakona, ki bi uredil nego in oskrbo starejših ljudi na domu, izkazana je potreba po zdravstveni reformi in še bi lahko naštevali. Izziv starajoče družbe v stroškovnem smislu postaja v Sloveniji in tudi v Evropi največji sistemski problem. Žal analiza tveganja izkazuje tudi dolgoročno ogrožanje stabilnosti javnih financ. Državni zbor v temu trenutku stoji pred izredno težko nalogo. Komaj 10 let mineva od reforme, v temu času pa so druge evropske države naredile korake naprej, danes je čas, da to storimo tudi mi. Modernizacija je potrebna. Predlagane rešitve pa tudi po mnenju uglednih strokovnjakov sledijo potrebam in spremembam v drugih sistemih. Ob tem naj povem, da smo v Poslanski skupini Zares – nova politika pričakovali nekoliko več razprave glede problemov drugega stebra, na kar so nazadnje opozarjali tudi sodelujoči v razpravi ob javni predstavitvi mnenj 4. oktobra letošnjega leta. Za doživljenjsko rento dodatnega pokojninskega zavarovanja se po predlogu še vedno predvideva obdavčitev, ki ni stimulativna. V tem kontekstu verjamemo navedbam pristojnega ministra, da bo skupaj z ostalimi resorji našel ustrezno rešitev, ki jo bomo v Poslanski skupini Zares – nova politika z veseljem potrdili. Odprta ostajajo nekatera vprašanja, ki jih bomo, verjamem, v nadaljnji parlamentarni proceduri uspeli rešiti v najboljši meri v javno korist. Gre za vzpostavitev načela odvisnosti med vplačili in izplačili v sistemu pokojninskega zavarovanja, čeravno v Poslanski skupini Zares – nova politika pogrešamo vpeljavo tako imenovane socialne kapice. Ob tem bom izpostavil obdobje, ki bo predstavljalo osnovo za višino pokojnine. Predlaganih 34 let je po naši oceni še vedno lahko predmet diskusije in prav bi bilo, da različnim predlogom prisluhnemo tekom nadaljnje razprave in sprejema v Državnem zboru, tudi z vidika anomalij na področju neplačevanja socialno varstvenih prispevkov, kjer je posameznik zaradi nedorečene zakonodaje in njenega izigravanja s strani delodajalcev nedvomno potegnil krajši konec. Taka dejanja in razmišljanja so za našo poslansko skupino nesprejemljiva, zato upamo, da jih bo po sprejemu predloga zakona čim manj oziroma da jih ne bo. Tu so tudi vprašanja glede služenja vojaškega roka, vprašanje upoštevanja števila otrok za pridobitev pravice do starostne pokojnine, ki se zniža za vsakega rojenega ali posvojenega otroka za osem mesecev, vendar največ za 24 mesecev, pri čemer se ne more znižati pod 63 let. Sprašujemo se, zakaj pač ne pod 63 let v primeru treh, petih, šestih, osmih, čim več, skratka otrok. Ob tem ne moremo zaobiti tudi resnega problema mlade generacije. Ustvarjanje stabilnih zaposlitev in normalnih življenjskih razmer za mlade morata biti visoka prioriteta, ker bi bilo sicer najbolje reševati hkrati s pokojninsko reformo. Poleg strukturnih sprememb na različnih področjih, ki se jih Vlada že loteva, so nujni tudi premiki k povečevanju in optimiziranju kakovosti življenja in zadovoljstva posameznikov. Radi bi spomnili na vizijo dr. Trontlja, gospoda Hanžka, dr. Gregorčičeve in ostalih, ki pravi, da moramo za bolj enakomeren razvoj družbe nujno ustvarjati nova delovna mesta, ustrezne delovne in socialne standarde, uveljaviti visoke standarde varovanja okolja, omogočati bolj enakomerno, pravičnejšo porazdelitev resursov in zagotavljati trajnostni pristop. Vemo, da so za vse našteto potrebne temeljite spremembe, ki naj bi temeljile na izhodiščih prostega tržnega gospodarstva, uravnoteženega z modernizirano vlogo socialne države, ki bi jo spremenili v omogočujočo državo blaginje. Podaljševanje zaposlenosti bo od vseh nas terjalo velike premike, tudi na področju delovnega okolja in delovnih procesov za starejše. Pristojno ministrstvo oziroma Vlada bo morala pristopiti k ustreznejšim ukrepom, seveda v sodelovanju z delodajalci, ki bodo vsem starejšim na delovnem mestu omogočili korektno izpolnjevanje delovnih nalog, za kar bo verjetno potrebno pristopiti k sistemu prekvalifikacij, prerazporeditev, k vpeljavi ustreznih programov, sprememb samih delovnih procesov in še bi lahko našteval. Sam si brez tega težko predstavljam uspešno in kakovostno delo vzgojiteljice ali vzgojitelja, trgovke ali trgovca. Vse več je namreč nedopustnih pritiskov ravno zaradi delovne nezmožnosti in preobremenjenosti zaposlenih, zato je tudi delovna klima neustrezna oziroma na izredno nizki ravni. Pravzaprav je vprašanje nezadovoljstva delavk in delavcev na delovnem mestu iz leta v leto večja težava. A o tem bo treba spregovoriti še kdaj kasneje. Torej, da povzamem. Predlog zakona je korak naprej, saj sledi osnovnim ciljem vzdržnosti sistema in preprečitvi padanja pokojnin. Stabilizira pokojninske osnove in odmerne stopnje. Prispeva k večji transparentnosti in aktuarski pravičnosti. Predlog zakona dokazuje, da se je Slovenija sposobna pravočasno prilagajati na spreminjajoče se demografske in fiskalne razmere, zato bomo predlog zakona v Poslanski skupini Zares – nova politika podprli. Vendar je treba opozoriti, da vsekakor tudi ta reforma, žal, ni in ne bo večna. Potrebno bo redno evalviranje in bojimo se, da bomo morali po 10 oziroma 20 letih ponovno korigirati oziroma nadgrajevati ta sistem. Hvala.
Hvala. Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine [[...]]Oprostite, gospod Urh. Gospod Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Se opravičujem.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovani gospod minister, direktor direktorata, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo, da je ena najpomembnejših strukturnih reform v Sloveniji prav pokojninska, kajti dejstvo je, da finančno stanje pokojninske blagajne že dolgo ni več vzdržno, napovedi pa so še bolj črnoglede. Pri pokojninski reformi gre za projekt najširšega interesa, ki bo vplival na vse generacije Slovenk in Slovencev, zato je pomembno, da bi se javnost čim bolj vključila v oblikovanje končnega zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, predvsem pa, da so znane posledice in izračuni za generacije, ki so tik pred upokojitvijo in za prehodne generacije. Teh izračunov žal nimamo, je pa ugotovitev Ekonomskega inštituta, da je možna celovita analiza vseh razlik med zakonom številka 1 in zakonom številka 2, torej da bi bila mogoča z mikrosimulacijskim pokojninskim modelom, v katerem bi bile na podlagi konkretnih podatkov za dovolj velik vzorec posameznikov izračunane pokojnine v skladu z vsemi upokojitvenimi parametri, ki jih določata ZPIZ 1 in ZPIZ 2. Ker takšen model ni na voljo, so naredili primerjave osnovnih razlik na primeru standardiziranega posameznika ter njegove pokojnine. Ugotovitev Ekonomskega inštituta o vplivih novega predloga zakona je, da bo treba za približno enako pokojnino delati približno tri leta dlje, moški bodo prejemali pokojnino kljub temu enako dolgo, ženske pa manj časa, kot bi po sedanjem zakonu, saj je, na primer, življenjsko pričakovanje 61-letnice v letu 2026 nižje od življenjskega pričakovanja 58-letnice v letu 2009, medtem ko bo za moške ostalo praktično nespremenjeno. Ker pa gre na drugi strani za politično odločitev in pravno nepravilno ureditev, se seveda inštitut ni opredelil do že pridobljenih pravic tistih generacij, ki bodo izpolnile pogoje, na primer, v naslednjih petih letih, in na primer do tistih, ki se jim jemlje tako imenovana državna pokojnina. Jasno je tudi, da bo v prihodnje nujno še dodatno podaljšati delovno dobo, če ne bo drugih ukrepov in več zaposlenih, predvsem mladih, ki bodo polnili blagajno, in da je ta ukrep, torej ta zakon, le začasen. Državljanke in državljani Slovenije in vsi upravičenci do pokojnine imajo pravico vedeti in se zavestno odločiti za takšno reformo, saj gre za njihovo usodo in njihov težko prisluženi denar. Poslanci Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da se vsi zavedajo tudi pomembnosti in posledic te reforme za naslednje generacije, za prihodnost mladih. Očitno je, da ljudje ne zaupajo obljubam in trditvam Vlade ter ministrstva, da gre za pravičnejšo ureditev pokojnin, saj množično iščejo možnosti, da bi se upokojili pred uveljavitvijo novega zakona. Dodatno jih spodbuja tudi dejstvo, da ta koalicija in Vlada ne upoštevata ne strokovne ne civilne javnosti pri zakonodaji, ki v temeljih posega v našo družbo in v tradicionalne vrednote, ne spoštujeta socialnega dialoga, s prisilo sprejemata zakone, zato tudi v pokojninsko reformo nimajo zaupanja in zato rešujejo svoje pravice na svoj način. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavzemamo za pravično pokojninsko reformo, ki ne bo prizadela generacij, ki so že do zdaj nosile breme tranzicije in napak iz preteklosti. Najlažje je jemati pravice in zviševati davke s pozicije moči, posledice pa bodo dolgoročne in dosegel se bo nasprotni učinek od želenega. Dejstvo je, da poslovno okolje Republike Slovenije zaznamujejo visoka obremenitev dela, visoki stroški dela in tudi visoka obdavčitev kapitala. Posledice so nedvoumne, nekonkurenčno poslovno okolje. Od Vlade Republike Slovenije pričakujemo, da za ohranitev konkurenčnosti ne bo ostala pri pokojninski reformi, temveč da bo bolj odločno pristopila tudi k zniževanju stroškov državne uprave – pri tem mislimo na nepotrebne investicije in druge materialne stroške –, ne pa na znižanje zasluženih plač zaposlenih uslužbencev in da bo Vlada učinkovito zmanjšala tudi obseg sive ekonomije. Nikakor ne podpiramo dviga prispevne stopnje, saj bi s tem preveč zvišali že tako visoke stroške dela. Zavedamo se tudi, da bi nadaljnje odlašanje s pokojninsko reformo v naslednjih letih povzročilo še večje zaplete, zato že od prvega osnutka zakona dalje aktivno in tvorno sodelujemo pri pripravi novega zakona. Že v fazi javne razprave smo opozorili na nesprejemljive predloge, ki bi prizadeli generacije, ki so do zdaj s svojim delom in žrtvovanjem gradile našo družbo in konec koncev tudi državo. Zato smo pripombe strnili v sedem bistvenih točk za izboljšavo zakona, vztrajali pa bomo pri nekaterih. Pri tem moram poudariti, da so nekateri naši predlogi v času razprave, v času, ko smo dajali pripombe, bili tudi upoštevani. Na primer ena od takih pripomb je bila tudi ta iz prve obravnave oziroma prvega osnutka, kjer ni bilo olajšav oziroma zmanjšanja starosti ob upokojitvi mater. Ta pripomba je bila žal samo delno upoštevana. Upoštevana je bila pa druga, da naj se v pokojninsko osnovo za izračun pokojnine štejejo vsi prejemki oziroma zavarovalne osnove zavarovancev, od katerih so bili plačani prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Torej ta naša pripomba je v tej fazi upoštevana. Ampak, kot sem rekel, vztrajali bomo predvsem pri parih naših pripomba, kot so naslednje, pa jih bom tudi naštel. Predlagamo, da se znižanje starosti ob upokojitvi, to, kar sem že omenil, prizna materam za vse otroke, ne samo za tri, tako v primeru starostne kot tudi v primeru predčasne upokojitve. Drugo, državna pokojnina. Vztrajamo, da že pridobljenih pravic upokojenci ne smejo izgubiti. Tretje, obvezno služenje vojaškega roka, naj se brez dodatnih pogojev šteje v pokojninsko dobo. Mislimo na to obvezno služenje vojaškega roka ali v času bivše države ali v času tudi Slovenske vojske v tistem obdobju, ko je bilo služenje še obvezno in so bili fantje, ki so služili vojaški rok, v neenakopravnem položaju s tistimi, ki jim tega iz različnih razlogov ni bilo treba storiti. Četrtič, vsakemu zavarovancu in upokojencu omogočiti neposredni vpogled v vse njegove pretekle in tekoče zbrane podatke pri pokojninskem zavodu preko spletne aplikacije. Gre za tehnično rešitev, za katero verjamemo, da zahteva veliko ustvarjalnega dela pri pripravi takšne možnosti, vendar jo država zagotovo mora vpeljati, če hočemo, da bo pokojninski sistem pregleden vsem. Številni argumenti in še zlasti primeri iz prakse nas prepričujejo, da je neposreden vpogled in ureditev lastnih podatkov, pomembnih za uveljavljanje bodočih pravic, ki jih za vsakega zavarovanca in upokojenca posebej zbira pokojninski zavod, ne le pravica posameznika, temveč tudi potreba države, ki bo tako omogočila zavarovancem možnost vpogleda v stanje zavarovanja in plačil prispevkov, kot tudi upravljavcev podatkov, ki bo na ta način lahko ažurno urejal zavarovančeve podatke in s tem zagotavljal pravičnejšo odmero pravic. K 1. točki, ki sem jo navedel, smo Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in naši dve stranki prehodnici že od osamosvojitve dalje opozarjali na pereč demografski problem, ki bo prizadel pokojninsko blagajno. Opozarjali z izračuni, tudi stroka je to počela. Predlagali smo ukrepe družinske politike, ki bi spodbudili mlade, da si ustvarijo družino in poskrbijo za svoje naslednike, ki bodo dopolnili tudi pokojninsko blagajno. Predlagali smo tudi ukrepe, da ne bi bremena starševstva nosile le ženske, matere, prav je, da imajo pravico do skrbi za otroke tudi očetje. K podpori staršev mora pravzaprav prispevati vsa družba. Zato bomo vztrajali tudi pri sedanji pokojninski reformi pri pravičnejši ureditvi za matere, da se jim priznajo otroci za znižanje starostne meje ob upokojitvi. Taka pozitivna ureditev je sporočilo mladim, da država ceni njihov prispevek k državi, družbi in če hočete socialnim blagajnam in s tem, da otroke imajo, skrbijo zanje in jih pripravijo za narodu koristne državljane. Starši, predvsem matere, si zaslužijo tako imenovani beneficiran staž, poklicno pokojnino, če se izrazim s terminologijo novega pokojninskega zakona, prav tako kot je to upravičeno za druge, ki delajo na težkih delovnih mestih, za vojake, policiste, rudarje in podobno. Nikakor ne moremo pristati na tezo, da bodo matere, če se bodo upokojile prej, zato ker so rodile štiri ali pet otrok, ogrozile pokojninsko in državno blagajno. Pri predlaganem starostnem pragu 65 let za šest otrok, to pomeni znižanje le na 61 let starosti in celo 12 otrok prinese samo znižanje na 57 let starosti, to pa je še vedno nekaj mesecev manj kot velja sedaj, hkrati pa so zaradi redkosti družin s tako velikim številom otrok in ob istočasnem upoštevanju potrebne delovne dobe 41 let finančne posledice v pokojninski blagajni praktično nezaznavne. Kljub znižanju starosti mora mati imeti dovolj delovne dobe, zato ta predlog finančno ne pomeni bistveno višje obremenitve za blagajno. Starostna olajšava iz naslova starševstva se iz nam nerazumljivega razloga ne upošteva. Po mnenju Slovenske ljudske stranke gre pri tem za diskriminacijo ali pa za nedoslednost predpisov. Če se bo nekdo zavestno odločil ali bo zaradi različnih okoliščin prisiljen, da se bo upokojil predčasno, bo po novem predlogu tako ali tako deležen določenih malusov pri izračunu pokojnine, nikakor pa ni razumno, da bi moral biti obenem kaznovan tudi z nepriznanjem celotne starševske olajšave. Prav tako ne moremo podpreti neustavne določbe, na katere smo opozarjali že pri sprejemu socialne zakonodaje, da se že pridobljeno pravico do državne pokojnine vzame upravičencem in bodo morali na novo uveljavljati pravico tokrat do socialne podpore. Res je, da pokojninsko blagajno bremenijo številni ukrepi, ki so v preteklosti pripeljali do anomalij, ki se kažejo znotraj sistema, nikakor pa ne moremo pristati na to, da se cca 17 tisoč ljudem vzame minimalna pokojnina, ki so jo že prejemali. Ne strinjamo se, da se zaradi morda nekaterih posameznih primerov kar generalno vzame pravica do državne pokojnine vsem, saj bodo prizadeti tisti, ki jim je dobrih 200 evrov pomenilo možnost dostojnega preživetja na stara leta, predvsem ljudje na podeželju, predvsem kmečke in obrtniške žene, ki v preteklosti niso mogle oziroma smele biti zavarovane. Predlagamo, da se v novem pokojninskem zakonu določi, da vsem prejemnikom in vsem, ki jim je bila pravica do državne pokojnine priznana do uveljavitve novega zakona, ta pravica ostane. Vsem obstoječim upravičencem, ki bi jim novi zakon o socialnih transferjih omogočal drugačne pravice, pa naj se omogoči prosta izbira oziroma priznanje tiste pravice, ki je zanje ugodnejša. Vse izplačane državne pokojnine morajo bremeniti izključno državni proračun tako, kot ga že do zdaj. Da bo reforma pravična predlagamo, da se resno preučijo prehodna obdobja in upoštevajo številna opozorila in prispela pisma protesta tistih, ki izpolnijo pogoje v naslednjih nekaj letih. Prehodno obdobje je zelo strogo postavljeno in kaže na to, da želi Vlada dobesedno vzeti iz žepov že skorajda zaslužene pokojnine. Primer. Oseba, ki bi lahko po stari, veljavni zakonodaji šla v pokoj na primer v juniju v prvi polovici naslednjega leta, po novi zakonodaji pridobi še dodatna štiri leta. Konkretni primer za žensko z dopolnjenimi 56 let starosti letos, 35. leti delovne dobe, dvema otrokoma in dvema letoma priznanega študija. Primeri s tako velikimi razlikami med staro in novo zakonodajo niso prikazani v primerjalnih izračunih. Ta trd prehod prav tako navaja ljudi, da že letos poskrbijo za zavarovanje svojih pravic. Zaradi vseh omenjenih predlogov predlagam spremembo 393. člena, in sicer da se ponudi možnost upokojitve po stari zakonodaji vsem, ki imajo do upokojitve na dan 31. 12. 2010 še, na primer, 5 let ali manj. S tem se bo preprečilo masovno prehajanje ljudi na zavod za zaposlovanje in s tem se bo razbremenila država. Ljudje bodo ob takem določilu do dneva upokojitve sami poskrbeli zase. Prejeli smo številna ogorčena pisma, kjer prizadeti zahtevajo to pravico, saj so tik pred upokojitvijo, kar pomeni, da so večino delovne dobe že odslužili. Nič ne bo rešeno s tem, ker se čutijo ogoljufane za zasluženo pokojnino in se jih s tem sili, da hitijo na različne načine v pokoj, na čakanje in podobno. Prosim tudi predstavnike Vlade oziroma ministra, da pojasni naslednje. Zakaj se že dokupljena doba v preteklosti sedaj ne upošteva za upokojitev? Drugič. Zakaj se jemlje staršem leto, ki jim je bilo priznano za starševstvo? Upamo, da gre le za napako, na primer, po mojih podatkih za študentke, ki postanejo matere. Tretjič. Ali bo popravljena anomalija, ko je moral podjetnik, s.p., svojo obrt zapreti ob upokojitvi, če ni zaposlil delavca, delavec pa nasprotno, ki je istočasno imel ali odprl s.p., po upokojitvi lahko nadaljuje z espejem. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke se bomo odločali o podpori zakonov v prvi obravnavi, ko bo iz razprave in odgovorov predstavnikov Vlade razvidno stališče Vlade do naših predlogov. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Predstavil bom stališče poslancev DeSUS-a glede Predloga zakona o invalidskem in pokojninskem zavarovanju. Po desetih letih veljavnosti sedanje ureditve pokojninskega sistema, ki niti še ni zaključila postopnega in popolnega prehoda na uveljavitev vseh zakonskih rešitev, imamo v zakonodajni proceduri novo modernizacijo pokojninskega sistema. Le-ta je primerjalno precej bolj udarna, najbolj v smislu vprašanja, kaj pomeni in kaj prinaša na področju pogojev upokojevanja. To je tema, ki razumljivo dviguje nezadovoljstvo in strah tistih, ki jih bo reforma glede na pričakovanje izpolnitve pogojev po veljavnem zakonu v krajšem obdobju nekaj let najbolj prizadela, seveda v tem smislu, da bodo morali delati nekoliko dlje, če bodo želeli imeti polno starostno pokojnino. Takoj naj povem, da smo v Poslanski skupini DeSUS glede te, kot kaže najbolj sporne točke reforme za predstavnike delodajalske strani, enotnega mnenja, da je prehod na daljšo aktivno dobo dela nujen, ker to narekujejo demografske razmere in projekcije ter realnost sedaj resnično prehitrega upokojevanja glede na življenjsko dobo. Tako kot v pretežnem delu razvitega sveta se tudi v Sloveniji življenjska doba podaljšuje in zaradi nizke rodnosti se prebivalstvo pospešeno stara. Najbolj številčna povojna generacija odhaja v pokoj. To pomeni velik izziv za pokojninski sistem in posledično družbo kot celoto. Pri presoji, ali je za uveljavitev pravice do pokojnine odločilna le delovna doba ali tudi starost, ne gre prezreti, da se je za kombinacijo obeh pogojev naša družba odločila že pred dvema desetletjema. Argumenti, ki so prevladali tedaj, so bistveno bolj prišli do izraza danes, seveda pa tudi med evropskimi državami noben pokojninski sistem ne temelji zgolj na pokojninski dobi. Strinjamo se, da pogoji ne morejo ostati enaki sedanji ravni, saj se pričakovana življenjska doba in čas uživanja pokojnine iz leta v leto povečujeta. Ne smemo prezreti zelo pomembnega dejstva, da vsaka kasnejša generacija vstopa na trg dela kasneje in tudi v bistveno spremenjene pogoje dela kot so vstopale aktualno upokojene generacije. Poleg tega smo ocenili, da doprinos starejših delavcev za delodajalce in družbo kot celoto izjemnega pomena, saj svoje dolgoletne izkušnje, znanje in tudi odlične delovne navade posredujejo mlajšim generacijam. Kljub temu, da smo v delu reforme, ki dviguje polno upokojitveno starost na 65 let, pritrdili predlagatelju, pa je treba nekaj povedati v zvezi s tako visoko postavljeno starostjo. Enotnost upokojevanja pri 65 letih za polno starostno pokojnino je po naši oceni nekoliko vprašljiva zaradi različne specifike in zahtevnosti delovnih mest glede na posamezne vrste dejavnosti in samo intenziteto dela v povezavi s psihofizičnimi sposobnostmi slehernega posameznika. Res je predlagatelj to nekako vzel v obzir s tem, ko je zagotovil možnost predčasnega in tudi delnega upokojevanja za tiste, ki dela po 60. letu ne bi več zmogli opravljati v polnem ali delnem obsegu, ampak vendarle bodo ti kaznovani z nižjo pokojnino, s trajnim malusom, zato ker delovnih obveznosti enostavno ne bi mogli več opravljati. Prav je tudi, da je predlagatelj predvidel tudi možnost uveljavitve polne starostne pokojnine tistim, ki so vstopali na trg dela zgodaj, s 17. letom in prej, in ki se praviloma zaposlujejo v industrijskih in nekaterih storitvenih panogah. Problematična so še vsa dela in poklici, pri katerih vidimo vprašljivost zmožnosti delavcev za opravljanje dela in ne bodo varovani z možnostjo polne starostne pokojnine ob starosti 60 oziroma 58 let in pokojninsko dobo 43 oziroma 41 let, ker zaradi poklicnega in srednjega šolanja ne bodo zgodaj vstopili na trg dela. Možnost, ki jo v dobri veri vidi predlagatelj za podaljševanje delovne aktivnosti, je tudi v prekvalificiranju delavcev, tukaj pa ostaja odprto vprašanje možnosti delovnih mest, ki bi nudile vsaj približno enak plačilni standard. Še en pomemben vidik, ki nas skrbi pri tej točki reforme je, da se sprašujemo, kako bo z zagotavljanjem delovnih mest zaradi podaljševanja delovne aktivnosti, kaj in kako se bo dogajalo na ustvarjanju novih delovnih mest, da se bodo na trg dela lahko vključevale mlajše generacije in da bodo istočasno imele varno zaposlitev starejše generacije.Torej, če zaključim in povzamem povedano na temo podaljševanja delovne dobe, je predlog po eni strani popolnoma razumljiv, po drugi strani pa ostaja bojazen, da želenih učinkov ne bo – še več – videti je treba tudi stranske učinke, ki se bodo po naši oceni kazali na področju fizičnega in psihičnega zdravja in v povečanju stopnje strukturne brezposelnosti. Zelo kočljiva zadeva predloga zakona je vprašanje razmerja med plačami in pokojninami. Za Poslansko skupino DeSUS je še vedno odprto vprašanje formule usklajevanja pokojnin. Če se usklajevanje pokojnin ne ravna po rasti plač, to preprosto pomeni, da bodo pokojnine po predlagani formuli 60 : 40, glede na rast plač, realno precej padale, kar pomeni večanje razkoraka razmerja med plačami in pokojninami, usklajevanje pokojnin po švicarski formuli oziroma po formuli, ki se oddaljuje od usklajevanja pokojnin z rastjo plač, ima za posledico nadaljnje slabšanje relativnega dohodkovnega položaja upokojencev, od katerih jih je že danes 53 % na pragu revščine. 53 %! Med starostnimi upokojenci jih je takšnih 43 %. Ob predlogih usklajevanja pokojnin, po katerih – od variant modificirane švicarske formule – je očitno, da vsaka od njih prinese zmanjšanje pritiska na izdatke javnofinančnih sredstev, torej se zasleduje zgolj cilj zmanjševanja izdatkov pokojninske blagajne, ne pa tudi cilj dostojne pokojnine za vse generacije upokojencev. Upoštevati pa je treba tudi realnost, da so se plače v preteklih 10-ih letih precej povišale, za okoli 81 %, pokojnine pa ne glede na usklajevanje z rastjo plač precej manj, za okoli 56 %. Realnost je tudi, da so življenjski stroški pri nas že dosegli in celo presegli raven evropskih cen, plače pa dosegajo približno polovično vrednost primerljivih evropskih plač. Torej je pričakovati dolgoročno naraščanje plač. Tako je brez ustreznega usklajevanja nadaljnje zniževanje razmerja med povprečnimi pokojninami in plačami neizbežno. V izogib posledicam slabšanja relativnega dohodkovnega položaja upokojencev je pravičen način usklajevanja samo veljavni način, torej polno, z rastjo plač. V Poslanski skupini DeSUS se zavedamo, da je treba in da je možno doseči družbeni konsenz o tem, kakšno naj bo usklajevanje ter razmerje med plačami in pokojninami. Naš predlog je že vseskozi znan: s predlogom razmerja 80 : 20 v korist plač se želimo približati realnim zmožnostim pokojninske blagajne in načelu ohranjanja vrednosti pokojnin do plač. To je predlog, ki je lahko sprejemljiv, da hujše škode upokojenci ne bodo utrpeli, pokojninska blagajna oziroma javnofinančni izdatki pa ostanejo še vzdržni. Tudi sama periodika usklajevanja se s predlogom spreminja in je treba vedeti, da je tudi nižja raven pokojnin glede na plače, zato usklajevanje enkrat letno ni sprejemljivo. Zaostajanje rasti pokojnin za rastjo plač pomeni tudi zaostajanje rasti kupne moči upokojencev za kupno močjo aktivne populacije. Ne pozabimo, da se pretežni del pokojnin tekom meseca vrne v gospodarstvo, zato pokojnine niso stran vržen denar, kot to mislijo nekateri, ko menijo, da so pokojnine predvsem strošek. Prispevki. Ne glede na to, da prispevne stopnje in višine prispevkov določa zakon, ki ureja prispevke za socialno varnost, bi moral ta zakon določiti, da so prispevne stopnje za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za delodajalce in delojemalce enake. V preteklosti, pred približno 15 leti, do leta 1996 so enake prispevne stopnje že veljale. Iz skupne prispevne stopnje 31 % se je prispevna stopnja postopno znižala do današnje 24,35 %, vendar zgolj za delodajalce, tako da je danes razmerje 15,5 % : 8,85 %. Tak ukrep naj bi veljal samo začasno, do razbremenitve davka na plače. Ukrep je bil nujen tudi zaradi zagotavljanja in krepitve konkurenčnosti gospodarstva, povečevanja ustvarjanja novih delovnih mest. Pokojninska blagajna pa je v vseh teh letih iz tega naslova prikrajšana za nekaj milijard evrov. Zato bi bilo treba tudi to prišteti med vzroke krize pokojninskega sistema in blagajne. S tem je državni proračun prevzel ta del financiranja, do takrat pa proračunskih sredstev za pokojninsko blagajno ni bilo treba. Še več, v preteklosti so se viški pokojninske blagajne plasirali v financiranje več pomembnih državnih investicij, ki niso imele nobene povezave z namenom pokojninske blagajne. Žal se v času konjunkture vrnitev na enako prispevno stopnjo ni zgodila in verjetno dvig prispevne stopnje delodajalcem v času krize ne bi bil ravno na mestu. Pa vendar bi bil tak ukrep nujen, sprejemljiv, lahko bi bil tudi postopen prehod na izenačitev prispevne stopnje, za dvig prilivov v pokojninsko blagajno in s tem za vzdržnost pokojninske blagajne te ne nazadnje njeno večno avtonomnost glede na ostale vire financiranja. Poleg tega je Slovenija redek primer med evropskimi državami, ki imajo pol nižji prispevek delodajalca za pokojninsko blagajno, kot jih prispeva delavec. Načela Mednarodne organizacije dela temeljijo na zahtevi enake obremenitve delavcev in delodajalcev. In če se glede dviga upokojitvene starosti in formule usklajevanja pokojnin želimo enačiti z drugimi državami Evropske unije, potem ni razloga, da ne bi povzeli tudi enakosti razmerja za stopnje plačil prispevkov zavarovancev in delodajalcev. Nadalje je treba izreči pomisleke in nasprotovanja glede podaljšanja obdobja vštevanja osnov za izračun pokojnine. S podaljšanjem povprečja let, ki se upoštevajo za izračun pokojnine iz veljavne ureditve, se načeloma seveda strinjamo, saj je nujno potrebno, glede na določene skupine zavarovancev in znane primere iznajdljivosti, espeji, svobodni poklici, tudi kmetje, podaljšati čas obdobja, ki se upošteva za izračun pokojnine. Jasno je, da kratko časovno obdobje povzroča anomalije in so časovne manipulacije z vplačevanjem višjih in nižjih prispevkov za zavarovanje krivične z vidika praviloma več ali manj konstantnih vplačil drugega delovnega aktivnega prebivalstva skozi vso delovno dobo. Po drugi strani pa je vprašljivo tako enormno podaljšanje, zlasti za pokojnino tistih skupin aktivnega prebivalstva, ki se sooča z nizkimi dohodki določen del ali precejšen del zavarovalne dobe, ko niso celotno obdobje v rednem delovnem razmerju, ki so na primer na zavodu za zaposlovanje in prejemajo nadomestila ali na primer nadomestila iz naslova zdravstvenega zavarovanja in na primer tudi tisti, ki bodo delali dalj časa preko malega dela. Zato je v duhu pravičnosti in solidarnosti nujno, da se s pomočjo izbire ugodnejših let in primerne višine obdobja let najde optimalna rešitev, ki bo enakomerno obremenila vse kategorije zavarovancev, saj se slednji od njih lahko kadarkoli in za določeno časovno obdobje znajde v situaciji, ko so dohodki bistveno nižji. Opozarjamo na to, da daljše obračunsko obdobje za izračun odmere pokojnine in zajem zaporednih let v generalnem smislu pomeni padec ravni pokojnin, ne glede na višji odmerni odstotek in ne glede na ukinitev valorizacije pokojnin, novo odmerjenih pokojnin s pokojninami že upokojeni. Pokojninska osnova naj bi bila po nekaterih izračunih v povprečju nižja približno za 13 %. Zato bi bil naš predlog v kompromisni smeri, da se upošteva 24 let, in sicer najugodnejših let, za kar v zaporednih letih niso nujna zajeta najboljša leta. Še vedno pa bi bila tudi pri 24-letnem obdobju pokojninska osnova nižja za okoli 5,5 %. Še nekaj besedo o osnovi za plačilo prispevkov. 145. člen določa osnove, od katerih prispevke plačujejo samo zaposleni, kmetje in družbeniki. Najvišja zavarovalna osnova, od katere se bi plačevali prispevki za omenjene skupine, je po predlogu zakona 3,5-kratnik povprečne plače. To dejansko pomeni uvedbo socialne kapice, čemur nasprotujemo, saj je to očitno v nasprotju z načelom solidarnosti v pokojninskem sistemu. Če se uvaja socialna kapica samo za določene kategorije zavarovancev, se sproža tudi vprašanje enake obravnave ostalih, torej oseb v delovnem razmerju. Prav tako pa uvedba socialne kapice na enem področju lahko sproži uvedbo tudi na drugih, na primer v zdravstvenem zavarovanju. Tudi grobo kršenje sestave sveta zavoda, kot organa upravljanja pokojninskega in invalidskega zavarovanja ni razumna. Poleg tega menimo, da bi bilo smiselno proučiti možnost ponovne uvedbe dvotirnosti organov upravljanja sistema, torej skupščinski sistem, ki je veljal pred letom 2005 in kot ga imajo drugi po poslanstvu primerljivi zavodi – Zavod za zdravstveno zavarovanje, Vzajemna zdravstvena zavarovalnica –, sestava mora nujno obdržati zastopanost tistih, ki zagotavljajo pretežen del potrebnih finančnih sredstev za zavarovanje. Poleg tega je nujno, da imajo predstavniki posameznih interesnih skupin pomembno vlogo pri oblikovanju in uresničevanju sistema pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Smiselno bi bilo svetu zavoda dodati še nekaj nalog, kot je recimo sodelovanje pri oblikovanju prispevnih stopenj in pri oblikovanju valorizacijskih količnikov. Drži, da spreminjajoča se družbene in ekonomske razmere narekujejo potrebo po prilagajanju in s tem spreminjanju pokojninskega sistema, kot javnega in primarnega stebra, katerega poslanstvo je zagotavljanje zaslužene varne in dostojne jeseni življenja človeka. Splošni cilji, ki jih želi doseči predlog zakona, dolgoročna finančna vzdržnost in dostojne pokojnine za vse upokojene generacije, so sprejemljivi in uživajo splošno podporo. Rešitve, ki naj bi realizirale te cilje, pa ostajajo še odprte, saj obstaja dvom, da bodo takšne, kot so, dale zadovoljive, poštene in pravične rezultate. Predvsem pa ostaja vprašanje, ali je samo z reformo pokojninskega sistema narejeno dovolj, da pridemo do želenih rezultatov, in kako dolgo lahko zgolj reforma pokojninskega sistema zdrži javnofinančno vzdržnost. Za slednje, za večjo avtonomijo pokojninske blagajne in za enakomernejšo in pravičnejšo delitev bremena reforme bi bilo namreč istočasno preveriti tudi druga področja, delovnopravno zakonodajo, davčno zakonodajo in tukaj narediti najmanj to, da se z doslednejšim izvajanjem pokojninska blagajna ustrezno polni. Nanizanih je bilo nekaj pomislekov in dilem, ki jih vidimo v Poslanski skupini DeSUS. Pri pokojninski reformi odprtih, prav tako pa se nadejamo priložnosti, da bodo slišani premišljeni ter ustrezno upoštevani pri naslednjih branjih zakona. Tako, da bo zagotovljena tudi naša podpora. Predvsem pa, da bo dosežen konsenz tistih, ki jih reforma zadeva, upokojencev in delavstva. V nasprotnem, če za drugo branje zakona ne bodo upoštevane naše pripombe, potem od poslanske skupine ne bo podpore k temu zakonu. Hvala lepa.
Gospod Milan Györek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim!
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Prav zabavno je bilo poslušati spoštovanega kolega predstavnika DeSUS-a, kritično razmišljanje o predlagani reformi, pokojninski reformi. Je pa nekaj res, na koncu pa vseeno, češ, da je primerna za nadaljnjo obravnavo. Če je to res podpora slovenskim upokojencem, potem pa res težko razumem celo zadevo. S predlaganim predlogom novega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju naj bi se začela prva faza sprememb obstoječe pokojninske zakonodaje in zadevne spremembe naj bi stopile v veljavo 1. januarja 2011. Po zatrjevanju Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve naj bi bila taka sprememba obstoječega pokojninskega sistema v Republiki Sloveniji nujna zaradi zagotavljanja finančne vzdržnosti sistema po letu 2020. V nasprotnem naj bi se po tem letu pokojninska blagajna znašla v zelo hudih težavah. Glede invalidskega zavarovanja. Predlog novega zakona po zatrjevanju Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve naj ne bi bistveno posegal v sam sistem in pravice zavarovancev iz naslova invalidskega zavarovanja. Največ prahu je predlog oziroma vsebina predloga vsekakor dvignil zaradi dejanske upokojitvene starosti, kar naj bi tudi predstavljalo ključni cilj takšne – če rečem temu – modernizacije obstoječega pokojninskega sistema. Javna razprava, ki je potekala dejansko zdaleč premalo časa, pa je pokazala številne negativne posledice in učinke takšne pokojninske reforme in upravičeno nasprotovanje slovenske javnosti in predvsem sindikatov, ki so ogorčeni zaradi pomanjkljivega nezadostnega socialnega dialoga in samega postopka usklajevanja predlogov in stališč. Žal določeni del slovenske javnosti ni v celoti seznanjen z vsemi predlaganimi spremembami. Vsi so kvečjemu seznanjeni s podaljšanjem upokojitvene starosti na 65 let. Gre pa žal tudi za mnoge druge spremembe pomembnih parametrov upokojevanja in tudi, če smo odkriti, za kratenje človekovih pravic. Mnoge Slovenke in Slovenci se morda ne zavedajo, kaj dejansko pomeni predlagana sprememba obdobja za izračun pokojninske osnove, ki bi se naj z dosedanjih 18 let podaljšala na 34 zaporednih najugodnejših let, kar bo vsekakor močno znižalo pokojninsko osnovo in s tem samo pokojnino in posledično še bolj povečalo revščino velikega števila slovenskih upokojencev. Že sedaj jih je več kot 50 % in vse skupaj kaže zelo slabo za naprej. Tudi v Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da bi takšen predlog oziroma vsebina novega zakona zgolj za nekaj časa odložila bistvene probleme pokojninskega sistema, ne bo pa zagotovila trajnih rešitev. Tudi po našem mnenju bi se bilo treba lotiti reševanja problema finančne vzdržnosti pokojninske blagajne drugje in z drugačnimi prijemi, sicer lahko v kratkem računamo na potrebo po novi reformi oziroma z noveliranjem zakona. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da se predlagatelj tega zakona loteva reševanja trajne finančne stabilnosti pokojninske blagajne na napačnem kraju. V prvi vrsti bi bilo treba ugotoviti vzroke za dosedanjo neuspešno, da ne rečem škodljivo vodenje in upravljanje pokojninske blagajne, ko so kvazi menedžerji oziroma za blagajno odgovorne osebe zapravile ogromna sredstva finančne substance pokojninske blagajne, bodisi zaradi svojih upravljavskih, menedžerskih nesposobnosti, nemalokrat pa tudi zavestno. In kar je še bolj žalostno tudi z blagoslovom vsakokratne politične oblasti. Tudi same kadrovske turbulence in ves direndaj v preteklosti okrog ustreznega vodstva pokojninske blagajne in ostre reakcije društev upokojencev potrjujejo trditev, da leži zajec oziroma dejanski izvirni greh prav v tem grmu. V Slovenski nacionalni stranki se popolnoma strinjamo z mnenjem Zveze svobodnih sindikatov Slovenije, da je starost 65 let kot starostna meja za polno upokojitev nesprejemljiva in da bi morali biti merilo delovna doba in vplačani prispevki za pokojninsko zavarovanje in ne starost posameznikov. Vsakemu razumnemu človeku je popolnoma jasno, da po teh s to pokojninsko reformo zaostrenih pogojih za upokojitev mnoge delavke in delavci ne bodo zmogli izpolniti takšnih pogojev. Posledice bodo hude socialne stiske in revščina številnih upokojencev, da ne omenjam ogromnega števila tistih upokojencev, ki že sedaj trpijo revščino in jim ni zagotovljeno človeka dostojno življenje. Res ne vem, kako si gospod minister, celotna Vlada in koalicija predstavljajo delavce, kot so zidarji, monterji in drugi poklici, ki zahtevajo za opravljanje dela popolno fizično kondicijo in zdravstveno stanje, da bodo lahko ustrezno opravljali svoje delo pri, recimo, 63., 64. letu starosti. Ali pa, recimo, preko 60 let stara natakarica v kakšni frekventni restavraciji. Da ne naštevam številnih drugih poklicev, tudi kmetovalce, na katere vse prevečkrat pozabljamo, ker si predstavljamo tisto romantično sliko, kako se sprehajajo po njivah in gozdovih. V bistvu pa zelo trdo garajo. In delavce v težki industriji. Neke druge ugodnosti v predlogu, gospod minister, so zgolj pesek v oči. Skratka, že obstoječi sistem ni popolnoma idealen. Je pa ta novi predlog skrajno nepravičen in pomeni nedopustno poseganje v pričakovane pravice. Tudi predvideni sistem bonusov je nestimulativen in dejansko ne bo pomenil stimulacije za daljše delo. Tudi ko govorimo o medgeneracijski solidarnosti, lahko odkrito povemo, da tu ne gre za dejansko solidarnost, temveč prej za izkoriščanje aktivne delovne generacije. In če se vrnem tudi na urejanje pravic na podlagi invalidnosti, se tudi tam odpira nekaj vprašanj in pomislekov. Mislim v prvi vrsti na delo, vlogo in odgovornost invalidskih komisij, ki delujejo pri Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in jih zavod tudi plačuje, pri zavarovancih pa ne dajejo občutka objektivnosti in neodvisnosti od njihovega financerja. Zato bi bilo smotrno, da bi Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve in tudi Ministrstvo za zdravstvo ustanovila nek neodvisen izvedenski organ, ki bi ga tudi sama financirala. Takšen organ naj bi podajal izvedenska mnenja o postopkih odločanja o pravicah iz zdravstvenega, pokojninskega in invalidskega zavarovanja in zavarovanja za primer brezposelnosti. Žal lahko ugotavljamo številne nedoslednosti in nepravičnosti tudi na tem področju, ko nemalokrat srečamo primere relativno dokaj zdravih mladih upokojencev, ki veselo uživajo invalidsko pokojnino, še večkrat pa zdravstveno kritično hendikepirane delavce, ki morajo tudi v starosti 60 let trdo delati, pa jim ne uspeva pridobiti status invalidskega upokojenca. Nesprejemljivosti in slabih rešitev je v predlogu zakona kar več. Recimo, malus 0,3 % na mesec za upokojitev pred doseženo polno starostjo je previsok in bi ga bilo treba ustrezno znižati. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da bi morala biti tri leta krajša pokojninska doba, torej 40 let za moške in 38 let za ženske dovolj za upokojitev brez odbitkov. In če nadaljujem s kratenjem še nekaterih pravic. Znano je, da so se od začetka 90. let prejšnjega stoletja in tudi že prej zavarovanci upokojevali pod najrazličnejšimi ugodnimi pogoji, pri čemer so jim pomagali tudi delodajalci, ki so iz olastninjenega ali celo družbenega kapitala plačevali prispevke za dokup let. Te generacije zdaj na podlagi dokupljenih zavarovalnih dob nemoteno uživajo pokojnine. Izpolnitev pogojev z dokupom bi morala biti omogočena tudi bodočim uživalcem, saj so pravice načelno odvisne od plačanih prispevkov. Očitno je namen predlagatelja, da zavarovancem, ki bi si z dokupom let lahko zagotovili izpolnitev pogojev za pridobitev pravice do pokojnine, to možnost odvzame oziroma jo bistveno oteži in jih s tem dodatno diskriminira v primerjavi s sedanjimi uživalci takšnih pokojnin. Zanimivo je, da se je dostavek "brez dokupljene dobe" pojavil šele v zadnjem predlogu, kar kaže, da predlagatelj po eni strani ponuja neke ugodnosti, ki jih po drugi strani z onemogočenjem možnosti dokupa odvzema oziroma močno omejuje. Tudi glede ukinitve, upoštevanje dodatne dobe za čas študija na višji ali visoki šoli ter za čas služenja vojaškega roka ali čas brezposelnosti na enkrat brez postopnega zmanjševanja v nekem prehodnem obdobju pomeni dejansko prevelik poseg v pravice. Če se že mora ukiniti upoštevanje teh obdobij kot dodane dobe za izpolnitev pogojev za pridobitev pravice do pokojnine, naj se to naredi postopoma z upoštevanjem nekega daljšega prehodnega časovnega obdobja. Sedanja delovna generacija je s to pravico računala pri načrtovanju svoje delovne aktivnosti in ni pošteno, da se ta pravica vzame. Jaz mislim, da nas je kar nekaj tukaj takšnih, ki nas to zadeva. Tudi zavarovanci, glede zavarovancev, ki imajo sklenjeno prostovoljno dodatno pokojninsko zavarovanje, na primer pri skladu, ki ga upravlja Kapitalska družba, imajo dogovorjen pričetek uživanja dodatne pokojnine oziroma rente ob redni upokojitvi na podlagi obveznega zavarovanja. Nova ureditev pomeni dodatno prikrajšanje, da bo mogoče dodatno rento uživati šele kasneje, kot je po predlogu predvideno za redno upokojitev. Treba je določiti, da se renta prične izplačevati ob izpolnitvi pogojev za upokojitev iz obveznega zavarovanja po dosedanjih predpisih. Skratka, še bi lahko naštevali teh kratenj pravic. V Slovenski nacionalni stranki tako nesprejemljivega predloga zakona ne bomo potrdili in menimo, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. In ne bomo tukaj zdaj izvajali nekih manevrov zaslepljevanja svojih volivcev, kot to dela DeSUS. Na koncu pa bo vseeno sprejel vse pogoje, kot jih predlaga ministrstvo, kar ni pošteno do slovenskih upokojencev. To ni pomoč slovenskim upokojencem. To je prej vlečenje upokojencev za nos. Hvala.
Hvala. Gospod Ljubo Germič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister s sodelavcem, kolegice in kolegi! Leta 1999 je bil sprejet trenutno veljavni Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju tako imenovan ZPIZ1. Reforma iz leta 2000 je delovala, vendar kot kažejo sedanje analize tudi zaradi finančne gospodarske krize, ta reforma že srednjeročno ne zadostuje več. Če želimo vsaj na srednji rok zagotoviti pokojninski sistem, ki bo izpolnjeval obveznosti do svojih zavarovancev in bo hkrati tudi javnofinančno vzdržen, so nujni ukrepi, ki jih Vlada s predlogom zakona, torej ZPIZ2, prinaša v parlament. Rezultat sedaj veljavnega zakona so tudi vedno nižje pokojnine, ki določene skupine upokojencev predvsem starejše od 65 let vedno bolj potiskajo v tveganje revščine. Predlog zakona, ki je pred nami, tako temelji na dveh ključnih ciljih.Prvi je finančna vzdržnost pokojninskega sistema in drugi je zagotoviti dostojne pokojnine oziroma zaustaviti padanje pokojnin, saj je vedno več starejših živelo na robu oziroma celo pod robom revščine, kar je za Liberalne demokrate nedopustno. Finančno vzdržnost sistema in preprečitev nadaljnjega padanja pokojnin pa bo glede na demografske razmere in finančno in gospodarsko situacijo ob drugih ukrepih mogoče doseči z dvigom dejanske upokojitvene starosti in spremembo načina valorizacije pokojnin. Dostojno pokojnino si posameznik lahko zagotovi iz različnih načinov, tako imenovanih treh stebrov. Vsak od treh stebrov ima določeno vlogo, pri čemer je ključni del sprememb usmerjen v prvi, torej javni steber, ki je še vedno temelj našega pokojninskega sistema. Glavno sporočilo modernizacije pokojninskega sistema je, da sta za ohranjanje in izboljšane ekonomske in socialne varnosti odgovorna tako država kot tudi posameznik. V Poslanskem klubu LDS podpiramo oba krovna cilja, ki si jih je zastavila Vlada pri oblikovanju pokojninskih prilagoditev. Ta zakon razumemo kot iskanje ravnovesja med interesi mladih, ki prihajajo na trg dela, srednjo generacijo, ki nosi največje breme pokojnin. Torej tistih, ki so blizu upokojitve in tistih, ki že uživajo zasluženo pokojnino. Pri pokojninah nastopajo interesi skupin, ki so si različni po zaposlitvi, spolu, starosti, statusov in drugače. Dosežen kompromis, ki je predstavljen v besedilu predlaganega zakona, je po našem mnenju zadovoljiv, čeprav se zdi, obstajajo pa tudi jasna sporočila, da so mnogi nezadovoljni. Ključni ukrepi za doseganje ciljev, ki jih prinaša reforma, so: povečanje deleža aktivnih zavarovancev s podaljšanjem delovne aktivnosti in dvigom dejanske upokojitvene starosti, ohranitev solidarnosti v sistemu pokojninskega zavarovanja, vzpostavitev načela odvisnosti med plačili in sistemom pokojninskega zavarovanja ter izplačili, vzpostavitev večje preglednosti in transparentnosti sistema. Težave sedanjega pokojninskega sistema so se v trenutni finančni krizi pokazale hitreje, kot je bilo predvideno, vendar bi tudi brez krize morali sistem posodobiti v nekaj letih. Predvidevanja kažejo, da pridemo do roba vzdržnosti trenutnega sistema v letu 2020, ko bi za odhodke pokojninske blagajne namenili 11,2 družbenega bruto proizvoda. Vendar za pokritje pokojninske blagajne pa bi moral veliko bolj izdatni višini kot do sedaj priti tudi denar iz državnega proračuna. Pokojninskega sistema ni mogoče preko noči preobraziti v drugačnega. Potrebna je priprava, postopnost in prehodna obdobja, zato je odgovornost Vladeza sedanje in prihodnje generacije, da se loti reforme takoj. Tega se moramo zavedati vsi akterji, ki sodelujemo pri spreminjanju pokojninske zakonodaje. V Poslanskem klubu LDS podpiramo prehodna obdobja, ki jih predlaga Vlada in so po našem mnenju nujna za čim manj stresen prehod v nov sistem. V grobem lahko težavo našega pokojninskega sistema razdelimo v dva dela. Vanj je vključenih premalo ljudi, kar je posledica tega, da se mladi prepozno vključujejo na trg delovne sile ter starejši prekmalu zapuščajo trg dela. Delež ljudi v starosti med petinpetdeset in štirideset let med delovno aktivnim prebivalstvom je bil leta 2008 32,8 %, kar je eden najnižjih v okviru držav Evropske unije. Poleg tega imamo večje skupine ljudi, ki od dela, ki ga opravljajo, ne plačujejo prispevkov. Mnogi, ki pa so v sistem vključeni, plačujejo najnižje zneske prispevkov, ker je sistem doslej to omogočal. Težavo v Republiki Sloveniji povečujejo demografska gibanja, ki kažejo, da bomo imeli populacije, ki bodo vplačevale v blagajno, vedno manj. Razmerje med upokojenim in delovno aktivnim prebivalstvom na kratki in srednji rok ne bo vzdržalo pritiska, zato je potrebno to razmerje spreminjati in to na obeh straneh starostne krivulje vključenih na trg dela. To pomeni spodbujati starejše, da dlje časa ostanejo v delovnem razmerju, in hkrati mlade čim prej vključiti v trg dela. V LDS podpiramo ukrepe o predlogu zakona, ker menimo, da so enostavno nujni ter da se loteva pravih vprašanj in jih ustrezno rešuje. Hkrati pa v sebi še vedno ohranja solidarnost kot temeljno načelo in vrednoto. Strinjamo se z dvigom upokojitvene starosti, saj so nas izračuni in simulacije prepričali, da je to ena izmed točk za vzdrževanje sistema tudi vnaprej. Nekateri bi temu rekli, da obstajajo še druge rešitve, na primer zvišanje prispevnih stopenj, vendar v Poslanskem klubu LDS menimo, da bi to še dodatno obremenilo generacije, ki že sedaj nosijo največje breme. Poleg tega pa bi to imelo negativne posledice na konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Prehodna obdobja, ki so zelo pomembna za postopen prehod na novo ureditev, se nam zdijo ustrezna. Pomembno je, da nov predlog uvaja oziroma ohranja sistem malusov in bonusov, ki ima namen spodbuditi ljudi, da bodo dlje časa ostali delovno aktivni. Pomembna spodbuda bo, recimo, v primeru dosežene starosti za predčasno pokojnino omogočeno vplačilo 20 % predčasne pokojnine, če se bo posameznik odločil, da dela še naprej. Za nas v LDS-u so pomembne stimulativne zakonske rešitve, ki ljudi spodbujajo, da ostajajo dlje delovno aktivni. Pri zviševanju delovne dobe pa menimo in opozarjamo, da obstajajo določene omejitve. Zmožnosti ljudi namreč niso neomejene, saj obstajajo biološke, fiziološke, zdravstvene in druge omejitve, ki jih je potrebno upoštevati. Zato so na mestu opozorila, da bomo morali določene družbene procese tudi na konceptualni ravni spremeniti, da bomo dosegli te cilje. Prepričani smo, da je pri tem nujno prilagajanje delovnih mest starejši populaciji in možnost vključevanja v vseživljenjsko učenje. To so segmenti, kjer čakajo delodajalce, delojemalce ter državo veliki izzivi. Neodvisno od zakona, ki je pred nami pa v njegovi tesni povezanosti, pa je prioritetna tudi naloga za zmanjšanje brezposelnosti in vzpostavljanje kvalitetnih in bolje plačanih delovnih mest. Pri zniževanju starosti za upokojitev se ohranja le možnost pri otrocih, vse ostale izjeme so opuščene. Menimo, da na ta način sistem postaja preglednejši. V poslanskem klubu spodbujamo ohranjanje izjeme pri otrocih, kjer kažemo skrb za starševstvo. Prav tako pa gre za pozitivno diskriminacijo, saj bodo to pravico v večini še vedno uveljavljale ženske. Kot smo v Poslanskem klubu LDS že storili v razpravah, ponovno dajemo v pomislek vprašanje priznavanja služenja obveznega vojaškega roka kot možnost za zniževanje upokojitvene starosti. Nov zakon namreč ne dopušča možnosti, katere vključuje sedanji veljavni zakon. Opozarjamo, da je šlo za zakonsko obvezo, ki se ji ni bilo mogoče izogniti, zato bi bila rešitev za tiste, ki so določeno življenjsko obdobje preživeli na obveznem služenju vojaškega roka, nepravična v primerjavi s tistimi, ki so v temu obdobju lahko delali. Menimo, da gre za neupravičena razlikovanja, saj bodo tisti, ki so služili vojaški rok, kasneje izpolnjeni pogoj izpolnili pogoje za upokojitev. V LDS podpiramo podaljšanje obdobja za določitev pokojninske osnove sedanjih osemnajst let na daljše obdobje. Naš razmislek in pomislek je, ali je nujno, da gre za zaporedna leta ali bi bilo mogoče uveljaviti sestavljanje najboljših let. Predvsem pri mlajši populaciji ni nujno, da je vsako naslednje delovno mesto boljše, današnji časi na trgu dela so spremenjeni. O dolžini pokojninske osnove tudi menimo, da je še vedno prosto za pogovore in dogovor, ki bi bil drugačen in tudi krajši od predvidenih in zaporednih 34 let. Seveda bi pa bila najpravičnejša rešitev vzeti celotno delovno obdobje v izračun, saj bi preprečili vse špekulacije. Ta naloga pa prav gotovo predstavlja odziv za nadaljnjo izgradnjo pokojninskega sistema oziroma naslednjo reformo. V Poslanskem klubu LDS tudi podpiramo določitev višjega odmerjenega odstotka, ki po izračunih, ki so bili predstavljeni, zaustavlja padanje pokojnin, ker se nam zdi bistvenega pomena za to reformo. Želimo poudariti, da bi tudi na drugi strani krivulje trga dela uspeli vzpostaviti več mehanizmov. To je, da bi omogočali hitrejši vstop mladih na trg dela, mehanizme, ki bi stimulirali zaposlovanja, vredna delovna razmerja in manj različne obvode v obliki navideznega samozaposlovanja, ki se kaže kot porast podjetništva. Podaljševanje delovne dobe je namreč nujen, a ne zadosten ukrep. Se pa zavedamo, da tovrstnih ukrepov ni mogoče umestiti samo v pričujoči predlog zakona, ampak da morajo biti ti ukrepi sistemske narave tudi na drugih področjih. V LDS izjemno pozdravljamo ukrepe za vzpostavitev načela odvisnosti med plačili in izplačili. Ker pravice do pokojnine izhajajo z dela, je bil doslej velik problem izogibanje ali plačevanje nizkih zneskov določenih subjektov, na primer, s.p., dela preko avtorske ali odjemne pogodbe v pokojninsko blagajno. Glede na situacijo je za to nujna razširitev kroga zavarovancev ter vključitev vseh oblik dela. Temu je ministrstvo sledilo tudi v primeru malega dela. Prav tako je dobrodošla možnost prostovoljne vključitve v obvezno zavarovanje. Strinjamo se z usmeritvijo, ki je razvidna iz predloga pokojninskega zakona, da vsako delo šteje. Gre za eno večjih vsebinskih novosti v zakonu. Pri širjenju oziroma povečevanju zavarovalnih osnov za prispevke pa posebej poudarjamo, da mora predlogu zakona slediti tudi izvajanje drugih sistemskih ukrepov, ki bodo preprečevali izigravanje sistema. Pri tem ocenjujemo, da je sistem zavarovalne osnove določen na 60 % povprečne plače v RS bolj pravična rešitev, če sledimo načelu, da naj bodo vplačila osnova za pokojnino, ki ne bo zahtevala socialnega transferja za preprečevanje nevarnosti revščine. Pri tem je potrebno poudariti, da se uvaja prehodno obdobje do leta 2017, ko postopno s 50 % preidemo na 60 % povprečne plače. Na področju obračunavanja in plačevanja prispevkov v pokojninsko blagajno pa v Poslanskem klubu LDS podpiramo novost, ki prepoveduje odlog plačila prispevkov. Prejšnja rešitev v zakonu, ki je to dopuščala, je sicer imela dober namen, a se je žal izrodila. Nekdo je brez vednosti zaposlenega odobril odložitev plačila prispevkov, ki predstavljajo sestavni del plače in iz katerega izhajajo tudi pravice. Odlog plačila je po našem mnenju mogoč le, če na drugi strani država to težo neplačanih prispevkov prenese nase in poskrbi tudi za izterjavo neplačanih prispevkov. Pričakujemo pa sistemsko rešitev za podjetja, ki se znajdejo v kratkoročnih težavah, in da se preko drugih ukrepov zagotovi njihovo nadaljnje uspešno delovanje. Nekaj je treba povedati tudi o formuli ali usklajevanju pokojnin, kar je povezano tudi z razmerjem med pokojninami in plačami. Torej z vprašanjem, ki mu je potrebno nameniti vso pozornost in skrb. Temu sledi tudi eden od dveh ciljev zakona, to je preprečiti nadaljnje upadanje pokojnin. Ob tem pa v Poslanskem klubu LDS še enkrat opozarjamo na odgovornost, da moramo vse generacije nositi podobno breme prihodnosti. Zato bi bilo nerazumno in nepravično predlaganje tega samo na nekatere. Smo namreč mnenja, da je formula usklajevanja po izračunih, ki so nam bili predstavljeni, ustrezna, da pa je, kot minister rad poudari, "zapiljenje" grobih robov še nekaj prostora, s čimer se strinjamo tudi v Poslanskem klubu LDS. Pri tem pa menimo, da bi preveliko odstopanje pomenilo ogrozitev celotnega predlaganega sistema, kar bi bilo neodgovorno. Ker zakon sledi rešitvi, da so pokojnine v največji meri odraz plačanih prispevkov, je prav, da se pokojninska blagajna očisti vseh izplačil, ki niso vezana na vplačane prispevke, in se najde ustrezna rešitev drugje. Tako se izloča iz sistema pokojninske blagajne državne pokojnina, ki se seli med socialne transferje in se ne ukinja, kar je potrebno posebej poudariti. Pri tem bo tudi njena višina ustreznejša, saj se povečuje s 180 evrov na 450 evrov, če oseba nima drugih virov za preživljanje. Za LDS je zelo pomembno, da se z novim zakonom ohranja načelo solidarnosti, ki se kaže tudi v tem, da zakon ohranja družinske, invalidske in vdovske pokojnine ter v tem, da je razmerje med najvišjo in najnižjo pokojnino ohranjeno v razmerju 1 proti 4. Prvi tako imenovani javni steber je deležen največjih sprememb v zakonu. Zanj je v največji meri odgovorna država, saj mora po našem mnenju temeljiti na pravični porazdelitvi bremen in medgeneracijske solidarnosti in mora kot tak zagotavljati socialno varnost, torej dostojno pokojnino. Poseben del zakona predstavlja poklicno zavarovanje oziroma sistem obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja, ki ga je treba oblikovati na način, da bo lahko vsak zavarovanec že v aktivnem obdobju preko svojih plač vplival na svojo pokojnino, s čimer se bo povečala nizka pokojninska osveščenost ter transparentnejše delovanje samih izvajalcev. Gre za pomembno spremembo, ki bo omogočala zaposlenim, ki delajo na težkih in zdravju škodljivih delovnih mestih, vključitev v posebno kapitalsko kritno shemo vnaprej določenih prispevkov. Višina poklicne pokojnine tako ne bo več določena, ampak bo odvisna od višine zbranih sredstev na posebnem računu člana sklada v trenutku uveljavitve pravice do poklicne pokojnine. Gre za enak sistem, kot velja za obvezno pokojninsko zavarovanje. Na drugi strani sta drugi in tretji steber namenjena ohranjanju družbenega položaja zavarovancev v času uživanja pokojnine in zahtevata odgovornost tudi s strani posameznika. Področje individualnega prostovoljnega zavarovanja je v Sloveniji dokaj nerazvito, zato v Poslanskem klubu LDS posebej pozivamo k nujnemu razmisleku o dodatnih spodbudah za večjo vključitev posameznikov in delodajalcev v to obliko zavarovanja. Treba je doseči tako povečanje deleža vključenih, višino premij kot tudi dosežene donosnosti, če želimo skupaj s pokojnino iz prvega stebra ohraniti ne samo finančno, temveč tudi socialno vzdržnost pokojninskega sistema. Glavna novost individualnega zavarovanja, ki ga v Poslanskem klubu LDS podpiramo, je naložbena politika življenjskega cikla člana, kar pomeni, da član prevzema naložbeno tveganje, ki ustreza njegovi starosti. Bolj ko se bliža dnevu upokojitve, bolj je naložbena politika konservativna. Naložbeno politiko izvajajo pokojninski skladi, ki se lahko oblikujejo kot vzajemni, krovni, kritni ali kot skupina kritnih skladov. Posamezniku bo omogočena izbira, ali se vključi v sklad z minimalno zajamčeno donosnostjo ali v sklade življenjskega cikla. Ob zaključku bi želel tudi opomniti, da se celotna Evropska unija srečuje s podobnimi izzivi pokojninskih reform, kot smo jim priče v Sloveniji. Evropska komisija je imela letos javno posvetovanje o pokojninskih sistemih, saj zaradi staranja prebivalstva številne države EU uvajajo reformo pokojninskega sistema. V Liberalni demokraciji Slovenije sicer bolečo, vendar nujno potrebno reformo podpiramo. Enostavno iz razloga, ker je nujna za stabilnost pokojninske blagajne in preprečitve nadaljnjega padanja pokojnin. Postopek priprave pokojninske reforme je bil dolgotrajen. Začel se je pred več kot letom dni. Zato menimo, da ne držijo očitki, da je bilo premalo časa za razpravo ter pripravo pripomb. Seveda si želimo, da se socialni dialog nadaljuje, saj je zakon mogoče izboljšati še v okviru parlamentarne procedure. Ob tem si bomo prizadevali, da bodo pogovori nadgrajeni tudi z uspešnimi dogovori ob upoštevanju argumentov in realnih možnosti. Ob tem pa želimo v Poslanskem klubu LDS opozoriti, da se danes pogovarjamo o reformi, ki jo bo po vsej verjetnosti treba nadgraditi že v naslednjem obdobju 10 in 15 let. Tako danes kot tudi v bodoče pa je treba pri reformi, ki zadene vsakega od nas, loviti ravnotežje med vsemi generacijami. Medgeneracijska solidarnost, ki velja za prvi steber obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, temelji na pretočnosti sistema – tisti, ki delajo, plačujejo prispevke za tiste, ki so v pokoju. Ta dva pola sta neizpodbitno povezana in medsebojno odvisna. Če torej en del umanjka, je drugi postavljen v nerešljiv položaj. To moramo imeti pred očmi vsi, ki bomo na koncu odločali o zakonu. Hvala lepa.
Hvala. Dr. Andreja Črnak Meglič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Dober dan, gospod podpredsednik, minister in direktor direktorata, kolegice in kolegi! Vsak dan pet ur, vsako leto tri mesece in vsakih deset let za tri leta se v razvitih industrijskih družbah, med katere sodi tudi Slovenija, od leta 1960 podaljšuje pričakovana življenjska doba. Ta trend se nadaljuje tudi naprej. Drugo dejstvo, ki je pomembno ob razmisleku o pokojninski reformi, je demografska struktura prebivalstva, še zlasti v Sloveniji, kjer se zaradi nizke rodnosti spreminja v korist starejše populacije hitreje kot v nekaterih primerljivih državah. Po demografskih projekcijah se bo zmanjševal predvsem delež delovno aktivne populacije in povečeval delež populacije, stare nad 65 let. Že leta 2018 bo narastel s 16 na 19 %, v nadaljnjih 10 letih na 23 %, kar pomeni, da se bo v 20 letih povečal za slabo polovico. V 50 letih pa se bo ta delež že podvojil. Obe omenjeni dejstvi podpirata problem vzdržnosti pokojninske blagajne. Če kdaj, potem je tudi po zadnji celoviti in z ekonomskimi dejstvi podprti analizi ocene učinkov predlagane pokojninske zakonodaje, ki so jo izdelali na Inštitutu za ekonomska raziskovanja pri Ekonomski fakulteti in je bila tudi javno predstavljena, prišlo do tega, da se je potrdila vsa resnost problema, ki ga kot odgovorna družba moramo reševati. Dejansko pred nami stojijo tri možne alternative: povečevanje prispevne stopnje za pokojninski sistem in s tem prenašanja bremena na aktivno populacijo, zniževanje pokojnin v skladu z zmanjšanim pritokom sredstev v pokojninsko blagajno. Povsem, mimogrede, ta varianta je že vključena v obstoječ pokojninski sistem. Poznamo položaj velikega dela upokojencev. Če sistema ne spremenimo, se bo socialna varnost sedanjih upokojencev še zniževala. Opozarjam na 151. člen obstoječega zakona. Ali pa alternativa, ki so jo uporabili tudi pripravljalci Predloga zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, to je podaljševanje delovne dobe za pridobitev pravice do starostne pokojnine. Vemo, da je tudi ta strategija takšna, kot jo uporabljajo v večini primerljivih evropskih držav v Evropski uniji. Torej ni nekaj posebnega za Slovenijo. Pri predlogu za podaljševanje delovne dobe velja eksplicitno poudariti, kar je v javnosti premalo prisotno, da je podaljševanje zelo postopno. Podaljševalo naj bi se za šest mesecev na leto, kar pomeni, da bi moški starostni pogoj za dosego starostne pokojnine, to je 65 let, dosegli leta 2021, ženske pa leta 2025. V Poslanski skupini SD se nam zdijo v veliki meri sprejemljivi tudi predlogi Zveze svobodnih sindikatov Slovenije za zagotavljanje novih virov sredstev za finančno vzdržnost pokojninske blagajne, ki pa v celoti ne morejo predstavljati četrte alternativne poti za reševanje problema vzdržnosti pokojninske blagajne. Njihove predloge podpiramo, kako jih tudi ne bi, saj govorijo o odpiranju novih produktivnih delovnih mest, preganjanju dela na črno, doslednem izterjevanju prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Prizadevali si bomo, jih bomo udejanili. A ne moremo se slepiti, da je vrzel med potrebami prihajajoče generacije upokojencev in možnostmi pokojninske blagajne prevelika in da moramo zato poseči tudi po nekaterih ne preveč priljubljenih ukrepih, kot je tudi podaljševanje delovne dobe. V uvodu svoje razprave bi želela posebej poudariti, da je pripravljavce predloga zakona vodilo tudi izhodišče, da se breme pokojninske reforme porazdeli med generacijami. Obstoječi pokojninski sistem namreč sloni na dokladnem principu. To se pravi principu, ko aktivna generacija plačuje pokojnine pasivni generaciji oziroma tisti generaciji, ki je upokojena. Po tem predlogu naj bi aktivna populacija delala dlje, že upokojenim pa naj bi se spremenila formula usklajevanja pokojnin. Ob tem pa naj vendarle poudarim, da je s tem pravzaprav že zaustavljen tudi nadaljnji padec vrednosti pokojnin, ki je bil sistemsko vgrajen v obstoječi ZPIZ-1. Poudariti velja tudi, da se obstoječi predlog kot temelj za doseganje socialne varnosti v starosti gradi še vedno na obveznem pokojninskem zavarovanju in da pri tem povečuje povezanost višine pokojnin z vplačili posameznika po principu Vsako delo šteje. Hkrati pa ohranja visok nivo solidarnosti, ki se odraža predvsem v določitvi minimalne pokojninske osnove, kar bo odigralo zelo pomembno vlogo pri upokojencih z najnižjimi dohodki. Še posebej se bo to odražalo v položaju žensk, katerih plače v povprečju zaostajajo 8 do 10 % za plačami moških. Na drugi strani pa bi seveda opozorila tudi na ohranjevanje razmerja med najvišjo in najnižjo pokojnino. Socialni demokrati izražamo podporo predloženemu predlogu zakona, a bomo o njegovem nadaljnjem dograjevanju skušali uveljaviti naslednje pripombe in predloge: podaljšanje prehodnega obdobja za pridobitev starostne pokojnine za tiste delavke in delavce, ki so začeli delati zgodaj. Socialni demokrati predlagamo, da se prehodno obdobje podaljša le za 4 in ne za 6 mesecev na leto. Drugič. Zniževanje števila let za določitev pokojninske osnove. Predlog zakona predvideva 34-letno obdobje kot podlago za izračun pokojninske osnove. Kljub spremenjenemu načinu izračunavanja pokojninske osnove in kompenzacijskem faktorju, ki je vgrajen v zakon, pa bo podaljševanje števila let, ki se upoštevajo pri izračunu pokojninske osnove, vplivalo na višino pokojninske osnove bodočih upokojencev in predvidoma, tako kažejo tabele, naj bi se le-ta moškim znižala za 12,11 % v primeru 34-letnega obdobja, ženskam pa 10,05. Glede na politiko plač v Sloveniji v zadnjem obdobju, ki nam je vsem dobro znana, bodo odmerjene pokojnine temu primerno majhne. Zato predlagamo, da poiščemo kompromisno rešitev za določitev osnove, na primer 25 let, ki bo upoštevala tako načelo večje pravičnosti in povezanost vplačil s prejemki, kot tudi ohranitev primerne pokojnine za večino prebivalcev. Tretjič. Večje upoštevanje pozitivne diskriminacije za ženske. Čeprav zakon ohranja bonus za starševstvo pri nižanju upokojitvene starosti, pa je to boniteto možno uveljavljati le za 3 otroke. Socialni demokrati se pridružujemo pobudam, da se ohranijo določila starega zakona, ki boniteto povečuje za vsakega otroka v družini. Nenazadnje je vsak nov otrok nov plačnik v pokojninsko blagajno. Četrtič. Predlog, da v pokojninski osnovi ne upoštevamo bolniška in starševska nadomestila. Predlagamo, da ohrani rešitev iz starega zakona, ki določa, da se za čas prejemanja nadomestila za izračun pokojninske osnove upošteva plača oziroma osnova, od katere so bili plačani prispevki iz koledarskega leta pred začetkom prejemanja nadomestila. Poudarjamo, da bo predlagana rešitev najbolj prizadela najranljivejše. To je bolne pa tudi matere, ki pogosteje kot očetje koristijo nego za svoje otroke, in ob že tako izračunanih pokojninah v naslednjem obdobju, se jim bo to seveda odražalo v višini njihovih pokojnin. Petič. Upoštevanje obdobij, za katere so bili obračunani in plačani prispevki. Čeprav predlog zakona določa, da se plačil prispevkov delodajalcev za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ne odpisuje, ne odlaga, niti ne plačuje v obrokih, kot je bilo mogoče zdaj, rešitev plačil prispevkov za posameznike, v kolikor bi prišlo do kršitve zakona, po našem mnenju ni najbolj posrečeno. V kolikor prispevki po 1. 1. 2011 ne bi bili plačani in plačilo prispevkov od delodajalca ne bi bilo izterjano, bi breme tega padlo na delavca. Temu predlogu nekako nasprotujemo. Predlagamo drugačno, boljšo rešitev, saj izterjava plačila prispevkov ni odgovornost delavcev, ampak odgovornost državnih organov. V okviru razprave o Predlogu novega zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju pa bi želela opozoriti tudi na problem, ki je vezan na vplačila prispevkov delodajalcev in delojemalcev. Tega ne moremo reševati v okviru pokojninskega zakona, saj je urejanje te problematike del Zakona o socialnih prispevkih. Vendar, če sledimo načelu pravičnosti, ne moremo spregledati dejstva, da je razmerje med prispevki delojemalcev in delodajalcev neuravnoteženo, 15,5 proti 8,85. Skupna prispevna stopnja za pokojninsko in invalidsko zavarovanje pa znaša 24,35. Prispevna stopnja za delodajalce se je v preteklosti prepolovila, kar je posledica sprememb zakonodaje. Povezana je bila predvsem z uvedbo davka na plačno listo, ki pa smo ga pred kratkim dokončno odpravili. Po podatkih Eurostata je tako delež prispevkov za socialno varnost, ki ga plačujejo delojemalci, najvišji med 27 državami v Evropski uniji, delež prispevkov delodajalcev pa med tremi najnižjimi v istemokviru. Ob boljših oziroma bolj vzdržnih gospodarskih pogojih bi morali razmisliti o zakonski spremembi, ki bo vodila k izenačevanju prispevne stopnje med delodajalci in delojemalci. Tudi načela Mednarodne organizacije dela zapisana v 71. členu ratificirane konvencije številka 102 temeljijo na zahtevi enake obremenitve delavcev in delodajalcev. Za ta ukrep bi bilo treba spremeniti, kot smo že rekli, Zakon o socialnih prispevkih v povezavi s tem, kako se bo reševala gospodarska situacija v Sloveniji. Socialni demokrati ob obravnavani predloga zakona poudarjamo tudi, da je ustrezno urejanje pokojninskega in invalidskega zavarovanja povezano z nadaljnjim urejanje pogoja dela za aktivno populacijo. Izboljšave v varstvu pri delu, prilagajanje delovnih mest in delovnih pogojev starejših delavcev, tako imenovanih age management, izgrajevanje delavcem prijaznega delovnega okolja so predpogoji, da ostajanje na delovnem mestu ne bo le prisila, ampak želja zaposlenih. Danes zaradi prepogostega poniževanja delavk in delavcev, ki jih spreminjajo zgolj v govoreče orodje, umik v upokojitev pomeni posameznikovo izhodno strategijo. Pozdravljamo predlog ukrepov za spodbujanje aktivnega staranja, ki ga je pripravilo Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, ki naj bi prinesel ukrepe za preobrazbo družbe po meri starajočih prebivalcev in spodbujanje njihove aktivne vloge v družbi. Predlog omenjenega dokumenta je že v parlamentu in bo obravnavan na matičnem delovnem telesu. Ne glede na dolg postopek usklajevanja predloga zakona med socialnimi partnerji le-ta prihaja v parlamentarno proceduro neusklajen. Socialni demokrati pozivamo socialne partnerje, da se pogajanja kljub začetku zakonodajnega postopka nadaljujejo, saj zaradi velikega pomena zakona, ki zadeva pretežni del populacije, moramo doseči najboljše možne kompromisne rešitve v korist vseh. In kot je pokazala nedavno izkušnja, vztrajanje na okopih pomeni, da izgubljata obe strani. Naj zaključim. Poslanci Poslanske skupine Socialnih demokratov ob izraženih predlogih in pomislekih kljub vsemu ocenjujemo, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Svoje predloge pa bomo skušali uveljavljati v nadaljnjem postopku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod France Cukjati v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim!
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Kolegice, kolegi, lep pozdrav tudi v imenu Slovenske demokratske stranke! Pred 11 leti, torej 1999, smo v Državnem zboru sprejeli Zakon o invalidsko pokojninskem zavarovanju, torej ZPIZ-1, s katerim se je začela obsežna reforma dotedanjega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, na podlagi katere se je v obdobju 2000 do 2009 upokojitvena starost žensk povišala s 56 na 58 let, moških pa z 61 na 62 let. Obenem pa se je povprečna starostna pokojnina zmanjšala s 77 % na 69 % povprečne plače. Zato so bile leta 2005 sprejete spremembe, ki so zaustavile oziroma upočasnile padanje pokojnine v razmerju do plač. Vendar pomembna ni toliko zakonsko določena starost za upokojitev, ampak dejanska starost, pri kateri se ljudje dejansko upokojijo. Tu pa naše stanje sploh ni tako slabo. Pri nas se sedaj moški upokojijo pri 61 letih, kot na primer na Poljskem in v Italiji, v Nemčiji in na Češkem pri 62 letih, v Avstriji in Franciji pa celo manj pri 59 letih. Ženske se pri nas upokojijo pri 58 letih kot v Avstriji, na Češkem in na Poljskem. V Franciji na primer pri 60, v Nemčiji pa pri 61 letih. Reforma, zasnovana leta 1999 in korigirana 2005, še ni končana. In upokojitvena starost naj bi se vse do leta 2023 postopoma dvigovala. Reforma je predvidela vabljive bonuse za tiste moške, ki bi tudi po 63. letu starosti, in tiste ženske, ki bi tudi po 61. letu starosti, ostale v delovnem razmerju. Vlada nam sedaj predlaga reformo, ki hitreje zvišuje starostno mejo za moške in ženske, na 65 let. Delovno dobo, za moške na 43 let in za ženske na 41 let. Ukinja številne bonuse in uvaja krepke maluse, s katerimi bodo kaznovani vsi, ki jim ne bo uspelo zadostiti maksimalnim kriterijem. Pojdimo lepo po vrsti. V Slovenski demokratski stranki se strinjamo, da je pokojninsko blagajno treba stabilizirati. Podobno, kot bi bilo treba pri sprejemanju državnega proračuna državno porabo uravnotežiti s prihodki. Zavedamo se tudi, da se življenjska doba prebivalcev daljša in da se bo razmerje med upokojenci in zaposlenimi še vrsto let slabšalo, kar povzroča, da bodo prihodki v pokojninsko blagajno vedno bolj skromni, potrebe po odhodkih pa vedno večje. Vendar menimo, da se kljub več kot enoletnim razpravam Vlada tega loteva zelo pomanjkljivo. V upanju, da je še mogoče predlagani zakon popraviti, želimo opozoriti na nekaj najbolj izstopajočih pomanjkljivosti oziroma slabih rešitev. Prvič, predlagane spremembe pokojninske zakonodaje bodo z drastičnim dvigom starostne meje, podaljševanjem zahtevane delovne dobe in težkimi malusi za manjkajoča leta korenito posegle tudi na druga področja. Na to je opozorila tudi Vlada, ko je v predstavitvenem dokumentu zapisala, citiram, "na izziv staranja prebivalstva in s tem staranja delovne sile ni moč uspešno in celovito odgovoriti z ustreznejšim pokojninskim sistemom, temveč so nujne tudi prilagoditve ostalih podsistemov socialne varnosti, predvsem na področju delovno pravne zakonodaje, zakonodaje s področja varnosti in zdravja pri delu ter aktivne politike zaposlovanja. Zgolj reforma sistema pokojninskega zavarovanja ne bo zadoščala, če je ne bodo spremljale tudi sočasne strukturne spremembe gospodarskega in javnega sektorja". Tako je rekla Vlada pred enim letom. Sedaj pa ni ne duha ne sluha o bolj celostnem reševanju teh vprašanj. Drugič, Vlada je vsaj na začetku mandata prisegala na socialni dialog, ki je pomemben predvsem pri tistih zakonskih predlogih, ki močno posegajo v pravice delavcev. Sedaj pa sindikati opozarjajo, citiram, "da je raven socialnega dialoga najnižja po osamosvojitvi Slovenije tudi zaradi odločitve Vlade Republike Slovenije, da v Državni zbor pošlje predlog ZPIZ-2 brez soglasje socialnih partnerjev, zastopanih v Ekonomsko socialnem svetu". Tako sindikati. Upravni odbor Obrtno podjetniške zbornice pa ugotavlja, citiram, "da je socialni dialog med socialnimi partnerji in Vlado Republike Slovenije dosegel najnižjo točko v zadnjih letih delovanja Ekonomsko socialnega sveta oziroma da socialnega dialoga sploh ni več". Tako Obrtno podjetniška zbornica. To, spoštovani, je slaba popotnica za nadaljnjo usodo tega zakona, saj sindikati napovedujejo referendum, Obrtno podjetniška zbornica pa celo državljansko nepokorščino. Tretjič, zakon uvaja plačevanje prispevkov za pokojninsko in kasneje seveda tudi zdravstveno zavarovanje od vseh dohodkov, tudi od avtorskih honorarjev, podjemnih pogodb, študentskega dela, nagrad, sejnin in tako dalje. To je dobro. To pozdravljamo, ni pa pošteno, da bodo po novem obdavčena tudi vsa povračila v zvezi z delom. Če boste na primer s svojim avtom za potrebe delodajalca službeno potovali in zato od njega prejeli predpisano kilometrino, boste tudi od nje morali plačati prispevke za socialno varstvo, čeprav ste z nakupom avtomobila in goriva že plačali davek in visoko trošarino. Četrtič. Predlagana pokojninska zakonodaja bo prizadela tudi obrtnike in kmete, saj jim bo krepko zvišala osnovo, od katere se plačujejo prispevki. Porast brezposelnosti v času krize blažimo tudi s spodbujanjem samozaposlovanja. Ne gre za nobene bogate obrtnike, ampak tiste, ki si na takšen način rešujejo svojo nezaposlenost in se morda skušajo prebiti na prenasičen trg storitev. Doslej so prispevke plačevali od minimalne bruto plače, odslej bodo od 60 % povprečne plače v Sloveniji. Že marca letos jih je prizadel dvig minimalne bruto plače od petsto sedemindevetdeset na sedemsto štiriintrideset evrov. 60% povprečne bruto plače, ki danes znaša tisoč štiristo osemdeset evrov, pa pomeni za njih davčno osnovo od osemsto oseminosemdeset evrov. S tem se jim bodo torej prispevki zvišali za 21 %. Konkurenčnost naših obrtnikov in kmetov bo s tem še bolj padla. Ni prav, da zaradi nesposobnosti inšpekcijskih služb pri ugotavljanju zlorab, ko si morda kakšen odvetnik ali zdravnik ob visokih dohodkih obračunava minimalno plačo, bomo torej kaznovali tudi tiste samozaposlene, ki resnično ne dosegajo niti minimalnega dohodka. Petič. Tudi invalidske organizacije imajo zelo tehtne pripombe, ki jih zaradi pomanjkanja socialnega dialoga Vlada doslej ni upoštevala. Ne gre le za vprašanja plačevanja socialnih prispevkov v invalidskih podjetjih, ampak tudi vprašanje, ali sta dodatek za pomoč in postrežbo ter invalidnina, torej nadomestilo za telesno okvaro, res le socialni transfer, ki se ne bo nič več plačeval iz pokojninske blagajne? Ali ne gre za pravico iz pogodbenega razmerja z delodajalcem, za tisto pravico, za katero smo doslej vsi plačevali v pokojninsko blagajno? Če dodatek za pomoč in postrežbo ter invalidnino izločimo iz pokojninske blagajne, bi se torej moral ustrezno znižati pokojninski prispevek, denar pa prenesti na socialo. Šestič. Tudi do visoko izobraženih je ta zakonodaja krivična. Ker se redni študij ne šteje v delovno dobo, se sprašujem, kateri univerzitetni izobraženi bo do petinšestdesetega leta starosti nabral triinštirideset let delovne dobe. Kdor se zaposli pri tridesetih letih, kar je zelo pogosto pri teh izobraženih, bo do petinšestdesetega leta starosti zbral v najboljšem primeru le petintrideset let delovne dobe. Zaradi težkih malusov mu bo odmerjena pokojnina le v višini 66 % osnove in ne v višini 86 %, kot nas heca predlagatelj. Tej kategoriji se bo zaradi podaljšanja obračunskega obdobja z osemnajst na štiriintrideset let osnova zmanjšala za dodatnih 12 do 14 %. Sedmič. Prav med visoko izobraženimi in sploh med mladimi je zaradi vsega tega vse manj motivacije za nabiranje delovne dobe. K temu pripomorejo tudi preprosti izračuni, kot je tisti, ki že nekaj časa kroži po svetu in ga prevzemajo razni mediji. Če bi redno zaposleni s tisoč evrov neto plače vsak mesec 370 evrov namesto v pokojninsko blagajno naložil na banko s petletno vezavo, bi po 29 letih privarčeval 211 tisoč evrov. Namesto pokojnine, ki jo bo dobil po 29 letih 580 evrov, bi po 29 letih od banke vsak mesec prejemal 590 evrov obresti. Poleg tega bi mu ostala še glavnica, ki bi jo lahko namenil svojim otrokom ali za nakup varovanega stanovanja. Zato bodo preračunljivi ljudje po uzakonitvi plačevanja prispevkov od vseh prihodkov še bolj skrivali svoje prihodke in sive ekonomije bo še več. Tega problema se je verjetno zavedalo tudi ministrstvo, zato je na začetku napovedalo postopno vzpostavitev tako imenovanega National Defined Contribution, NDC, ki ga poznajo večinoma v severnoevropskih državah, pa tudi v Italiji. Gre za virtualni osebni račun, iz katerega lahko zavarovanec kadarkoli razbere, koliko je že prispeval v pokojninsko blagajno in kakšna bi bila pokojnina, če bi se upokojil predčasno ali če bi še vztrajal v delovnem razmerju tudi po izpolnitvi vseh pogojev za upokojitev. Šele tak model je pregleden, pravičen in finančno vzdržen. Pregleden zato, ker zavarovanec sproti ve, kakšna je višina vplačanih sredstev, pravičen zato, ker so prejemki odvisni od vplačanih prispevkov, in finančno vzdržen, saj so prihodki in odhodki izravnani. Ob prvi predstavitvi zakona je minister takole rekel, citiram, "če želimo uvesti NDC čez nekaj let, je treba sistem zapeljati v to smer že danes". Danes pa o NDC sistemu ni ne duha ne sluha. Zakaj? Ali zato, ker bi bilo to težko izvesti? Poglejmo. 140. člen zakona nalaga zavodu, da zavarovancu, ki mu manjka 5 let do predčasne upokojitve, na njegovo zahtevo posreduje informativni izračun starostne ali predčasne pokojnine. V poglavju o dodatnem zavarovanju pa zakon v 242. členu nalaga upravljavcu zavarovanja, da vodi osebne račune članov pokojninskega sklada. Osebni račun člana, tako pravi zakon, mora vsebovati podatke o posameznih vplačilih, skupni vrednosti privarčevanih sredstev in tako dalje. Upravljavec pokojninskega sklada pa mora vsakega člana najkasneje do 31. januarja tekočega leta obvestiti o stanju na njegovem osebnem računu na dan 31. decembra prejšnjega leta. Če se mora vse to vzpostaviti v zakonsko določenem prehodnem obdobju, potem bi bilo možno vzpostaviti tudi NDC sistem oziroma virtualni osebni račun. Upam, da se minister temu sistemu ni odpovedal zato, ker bi se bal prevelike preglednosti, ki bi otežila zlorabe pokojninske blagajne v raznih neutemeljenih privilegijih. S pomočjo virtualnega osebnega računa bi lahko vsak zavarovanec tudi razkril in onemogočil zlorabo delodajalca, ki morda skriva neplačevanje prispevkov. Komisija za preprečevanje korupcije, Kosova komisija, je že pred tremi leti opozorila Vlado, da, citiram, "dobiva vse več prijav prizadetih posameznikov in sindikalnih predstavnikov o sumu korupcije, v katerih navajajo, da jim pristojni državni organi ne dovolijo vpogleda v podatke, ali delodajalci nakazujejo obračunane in plačane prispevke za socialno varnost, natančneje, obvezno pokojninsko zavarovanje". Tako torej protikorupcijska komisija. Danes, v času krize, pa je ta problem tako eskaliral, da je že zaradi tega potrebna večja preglednost plačevanja prispevkov. Vzpostavitev virtualnega osebnega računa bi tudi pomenila zdrav pritisk na pokojninski sistem, pri katerem mora biti uveljavljeno ne le načelo socialne enakosti in solidarnosti, ampak tudi načelo ekonomske pravičnosti. Višina pokojnine mora biti bolj odvisna tudi od plačanih prispevkov, sicer ne bo imela nobene motivacijske vloge. Naj zaključim. Slovenska demokratska stranka se zaveda problema neugodnih demografskih gibanj in podpira osnovni namen zakona, da vzpostavi vzdržen pokojninski sistem. Pričakovano trajanje življenja 60 let starih moških je danes 19 let, žensk pa 24 let. Če v skladu s predlaganim zakonom tej populaciji dvignemo upokojitveno starost s sedanjih 60 na 65 let, bomo dobo izplačevanja pokojnin skrajšali za pet let ali za 23 %. Če bomo ob tem še podaljšali plačevanje prispevkov, torej delovno dobo za štiri leta, bomo v pokojninsko blagajno povečali priliv za 10 %. Bilanca pokojninske blagajne se bo torej po tem zakonu izboljšala za 33 %. Če pa prištejemo še novo obdavčitev vseh prihodkov in celo spornih povračil stroškov v zvezi z delom, pa se nam obeta kar močna pokojninska blagajna, ob kateri bo možno še naprej prati proračunska sredstva preko nezavarovanih kreditov in državnih sanacij banke, ki je tako zelo v nacionalnem interesu. V SDS dvomimo, da so pri sanaciji pokojninskega sistema potrebni za zavarovance tako boleči posegi. Najbolj pa nas motijo pomanjkljivosti, ki smo jih navedli. S tem zakonom postaja sistem, ne samo nacionalno neusklajen, ampak tudi še bolj krivičen, zapleten in nepregleden. Ob vse bolj negativni motivaciji plačevanja prispevkov pa bo, kot je v Financah zapisal Janez Šušteršič, na koncu seveda tako, da največ plačajo tisti, ki imajo najslabše računovodje. Naša podpora zakonu torej bo zato v nadaljevanju odvisna od tega, ali bo koalicija pripravljena podpreti naše amandmaje. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka, direktor direktorata, poslanke in poslanci! Svojo razpravo želim začeti z izjavo. Na svoj elektronski naslov sem dobila pošto, tako kot verjetno vsi drugi poslanci in poslanke, da mi bodo gledali pod prste, kako se bom odločala ob predlaganem zakonu. Saj ni potrebno tega posebej poudarjati. Vsako moje glasovanje je vsakomur javno dostopno. Sedaj vnaprej izjavljam, da nameravam predlog zakona v prvi obravnavi podpreti, da ne bodo imeli težav, ko bodo iskali, kako sem se odločala v mojem volilnem okraju. To je prva stvar. Druga, ne menim, da je čas razprave o pripravljajoči se modernizaciji pokojninskega sistema kratek. Kar nekaj let se ukvarjamo s to mislijo o potrebnosti modernizacije pokojninskega sistema. Imeli smo pa tudi dve javni predstavitvi mnenj v Državnem zboru, tako da je bilo časa seznaniti se z osnutkom oziroma predlogom zakona dovolj. Ampak tisto, kar opažam, od prve priložnosti do sedaj se pri nekaterih ni spremenil zelo zavajajoč podatek. In ravno prej ga je tudi gospod Cukjati citiral, ko je govoril o tem, da visoko izobražen človek ne bo mogel nabrati 43 let delovne dobe pri 65 letih starosti. Sama sem živ dokaz, da se to da. Ampak to niti ni bistveno, ker ni bistveno, da računamo na posameznika. Ampak, upošteval je kumulativno 2 podatka. V resnici je pa za starostno pokojnino v zakonu potrebno nabrati 65 let in se sicer z bistveno nižjo odmerjeno pokojnino upokojiti samo v 15 letih delovne dobe. To sta dva osnovna podatka. Drugo. Podprla bom ta zakon zaradi tega, ker ščiti tiste, ki so zgodaj vstopali na trg dela. Jaz pa si želim, da bi z leti bilo takih, ki smo morali začeti delati zelo zgodaj na zelo slabo plačanih delovnih mestih, v prihodnje čim manj. Tukaj je temeljni problem. Zakaj imamo nizke pokojnine? Zaradi tega, ker imamo veliko nizkih osebnih dohodkov ali plač. Izobrazbena struktura pa se, hvala bogu, izboljšuje. In jaz pričakujem, da bo tudi ustvarjenih delovnih mest, za katere pravimo, da prinašajo dodano vrednost, vedno več. To se mi zdi bistvena sprememba, ki bi jo morali vpeljati na tistem, česar ne moremo reševati s pokojninsko zakonodajo. Zdita se mi kritični dve generaciji. Tista na začetku, ki razmeroma kasno vstopa na trg dela, to so izobraženi posamezniki, ki tudi zaradi študentskega dela niso zgodaj vstopali na trg dela, in tisti, ki so po 55 letu starosti, kjer vsi podatki kažejo, da jih imamo pri nas malo zaposlenih. Zato se mi zdi, da je treba ustvarjati pogoje za to, da se bodo mladi lahko čim prej vključevali na trg dela in da bodo dlje lahko ostajali na trgu dela tudi tisti po 55 letu starosti. Zato pa je treba spremeniti tudi odnos do starejših delavcev in sprejeti stimulativne ukrepe za zaposlovalce, da bodo take delavce tudi pripravljeni zadržati med zaposlenimi. Malo časa imam, zato samo na hitro. Nasprotujem kapici, zato ker verjamem, da je eden od temeljnih atributov našega pokojninskega sistema solidarnost. Ker je za osnovo vzeto, da je vplačilo prispevkov osnova tudi za kasnejšo pokojnino, se mi zdi, da mora aktivna populacija, ki dobro zasluži, zaradi solidarnosti z drugimi, zaradi medgeneracijske povezanosti tudi vplačevati skladno s svojimi prispevki. Zagovarjam pa švedski model, ki vendarle limitira najvišje pokojnine. Zaradi tega, ker je treba poskrbeti tudi za to, da ne bodo pokojnine, vsaj nekaterih letele v nebo. Starostna omejitev 67 let, ki jo imajo Švedi že sedaj, ne pomeni, da zapuščajo trg dela pri 67, ampak za to, ker se sami lahko odločajo, kako bodo glede na bonuse in na vse drugo lahko preživeli z odmerjeno pokojnino. To je pa zvezano tudi s tem, na kakšnem delovnem mestu kdo dela in kaj si je lahko zagotovil za svojega življenja. Stvari, ki bi jih kazalo omeniti v zvezi z reformo, o kateri govorimo, ali modernizacijo je veliko. Veliko tega je bilo že povedanega. Prepričana pa sem, da je še čas za to, da se nekatere od pripomb v drugi in tretji obravnavi tudi upoštevajo. Zato ne vidim nobene težave s tem, da stisnem tipko za, ko bomo govorili o tem, ali je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima gospod Vito Rožej. Prosim!
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat, lep pozdrav vsem skupaj! Jaz sem vesel, da smo pravzaprav vse poslanske skupine v predstavitvi mnenja izrazili mnenje, da je seveda reforma potrebna in da so pač demografski kazalci takšni, kakršni so. Hvala bogu, se vsaj glede demografskih kazalcev pa, če so še tako slabi, tukaj strinjamo, ker vsaj na tem področju je resnica ena sama. Jaz sem sicer prepričan, da je resnica ena sama tudi na področju rešitev, ki se jih da narediti za to, da se trenutno stanje in tukaj se napoveduje, lahko preseže v zadovoljstvo vseh generacij. Jasno pa je, da je zakonodaja, ki jo zdaj spreminjamo, del enega širšega procesa, ki se mu reče nova družbena pogodba. In da bomo mi odnose med različnimi generacijami pa tudi interesnimi skupinami v tej državi morali v prihodnjih letih in to niti ne v tako strašno dolgem obdobju, ampak hitro na novo napisati in na novo postaviti, če želimo, da bo ta družba še vedno lahko solidarna in da bo obenem ostala konkurenčna. Zato je tudi zame pomembno vprašanje, kdo so vsi ti deležniki, ki se pri tej debati o spremembi pokojninskega sistema morajo vključevati. Slišali smo tukaj s strani marsikatere poslanske skupine, da se socialnih partnerjev ni zadosti upoštevalo, da se ni upoštevalo sindikatov, se ni upoštevalo upokojencev in tudi mnenje, da zdajšnja reforma najbolj prizadene ravno te, ki sem jih nazadnje omenil, skratka delavce in upokojence. Jaz sem trdno prepričan, da temu sploh ni tako. Ta reforma zdaj bo zdajšnje upokojence prizadela v zelo majhni meri, zdajšnje delavce seveda tudi. Še najbolj pa bo prizadela tiste, ki jih sploh še ni na trgu dela, tiste v imenu katerih tukaj boste redko slišali kakšen glas. Seveda, saj to niso volivci. To so pač mladoletne osebe, pravzaprav v tej debati niso sodelovale, bi pa še kako morale. Jaz sem prepričan, da ta pokojninska reforma mnogo bolj kot gospoda ministra pa njegove starše, upam, da so še živi, prizadeva mene pa moje otroke. In s tega stališča se mi tudi določeni predlogi, ki so tukaj bili predstavljeni kot kompromisni, zdijo skrajno nepošteni in zavajajoči. Tudi s strani sindikatov slišimo trditve, mnenja, s katerimi se jaz sam strinjam, da je pokojnina pravica, ki izhaja iz preteklega dela, da pokojnina ni socialni transfer, obenem pa želimo z določenimi rešitvami ravno to narediti iz pokojnine. Če ne pristanemo na to, da se bo pokojnina obračunavala, praktično celotno obdobje bi se morala ali pa na 34 let, kot je predlagano, ampak se bo obračunavala na 18, 24, 25, ne vem, koliko bo zdaj na koncu ta kompromisen predlog se izkristaliziral, je dejstvo to, da delamo iz te pravice socialni transfer. Če vsak od nas pričakuje, da bo primerljivo toliko, kolikor je vložil, tudi dobil ven, mora vzeti v zakup celotno, da tako rečem obračunsko obdobje. Jaz tudi čakam na odgovore. upam, da se bo minister odzval tudi na ta izziv, ki ga je kolega Cukjati dal, skratka zakaj nismo vztrajali pri tem NDC sistemu, kje so bili zapleti in zakaj se te jasnosti ni izpeljalo do konca. Dopuščam tudi možnost, da bomo podobno, kot smo za nekatere pravice iz pokojninskega zavarovanja že v preteklosti plačevali iz državne blagajne, to počeli še naprej. In se mi zdi smiselno, da če smo prevzeli obveznosti, ki smo jih imeli, recimo, do vojaških oseb iz prejšnjega sistema in do njihovih pokojnin, da bomo podobno naredili tudi pri teh, ki so služili vojaški rok, kar se tiče delovne dobe, kar se tiče prispevkov, prispevki med tem letom vojaščini niso bili plačani. Smiselno pa nekako je po neki analogiji, da tudi to postane privzeta obveznost države. Da pa teh obveznosti ne bi smelo biti preveč, pa upam, da je vsem nam jasno, da iz proračuna večno sofinancirali pokojninske blagajne ne bomo. In da bi naš cilj moral biti, da bo pokojninska blagajna s temi izjemami, ki smo jih sami navedli v zakonih, skratka vojaške pokojnine in še kakšna druga stvar bi se našla, s temi izjemami vzdržna sama po sebi in s prispevki, ki jih bo delovno aktivna generacija prispevala. Ta delovno aktivna generacija, vsaj del nje se zdaj pospešeno upokojuje, kot smo lahko slišali, mogoče na slikovit način, je kolega Presečnik povedal. Ta generacija zdaj rešuje svoje pravice na svoj način. Saj mnogo je teh generacij in skupin, ki rešujejo svoje pravice na svoj način. Meni se zdi najbolj problematična tista, ki trenutno sploh še ni vstopila na trg dela, pa bi že zdavnaj lahko, ki je delovno aktivna. Ampak ne prispeva v to pokojninsko blagajno in rešuje, kot je bilo rečeno, te pravice na svoj način, mogoče z izračunom, kakršnega je kolega Cukjati predstavil, ali pa še s kakšno drugo obliko življenjskega zavarovanja, o kateri je veliko kolega Germič govoril, ali pač z naložbami v nepremičnine ali pa še s čim drugim. Jaz tudi sam odkrito povem, moja služba v Državnem zboru je moja prva služba. Jaz sem doslej reševal svoje socialne pravice na svoj način, s popolnoma vso odgovornostjo. Jaz sem vedel, kaj počnem. In se mi je zdelo pametneje tako, kot sem storil – da nisem prispeval v to socialno blagajno, ker nisem imel občutka. In še vedno me bo moral nekdo prepričati v to, da bom jaz tudi deležen kakšnih ugodnosti. In mislim, da pravzaprav ta pravica, da vsak od nas odloči, ali želi sam skrbeti za svojo starost ali ne. Pravzaprav bi morala biti na nek način spoštovana. Čeprav zdaj, ko se bodo plačevali prispevki iz vseh prejemkov, temu ne bo več tako. Kar seveda lahko pomeni, da se bo zaradi tega res višala siva ekonomija. Ampak mislim, da so pravzaprav pomembnejši ukrepi na sivi ekonomiji kakšni drugi, kot pa ti, o katerih govorimo danes. Koga naj bi torej ta reforma najbolj prizadela, smo že povedali. Se mi zdi pa tudi pomembno, koga pa prizadeva zdajšnje stanje, kakršno je zdaj. To generacijo, o kateri sem govoril, ki bi se šele morala vključiti v trg dela, pa se ne. Tako, da, ko govorimo o slabostih te predlagane pokojninske reforme, je treba imeti pred očmi tudi trenutno stanje, ki nikakor ni dobro/rožnato in z njim ne moremo biti zadovoljni. V koalicijskem DeSUS-u so veliko pozornosti namenili problemu usklajevanja plač in pokojnin. Veliko govora je bilo tudi o zniževanju standarda. Obenem sem vesel, da je kolega Urh pošteno povedal. Gre za relativno padanje standarda upokojencev. Gre za relativno padanje višine pokojnin glede na plače. Ne gre za absolutno padanje. Nek standard seveda ostaja. Treba pa se je zavedati, da prah smo in v prah se povrnemo in je iluzorno pričakovati, da bo standard v pokoju enak, kot pa standard med delovno aktivno dobo. Tako to ne gre. Brez nič ni nič. Zaradi tega je treba vedeti, da morda bo standard v pokoju lahko visok zaradi pridobljenega premoženja ali pa zaradi pametno naloženega premoženja v času delovne aktivnosti. Sami seveda veste, koliko izmed nas, in predvidevam, da tudi od ostalih državljanov in državljank, pa zdaj že misli na svojo penzijo in varčuje v tretjem stebru in plačuje kakšna življenjska zavarovanja in računa na to, da bo tisti dodaten standard, ki bi si ga želela, lahko dobila kasneje z rentami iz teh prostovoljnih zavarovanj. Zelo malo pa bi bilo seveda dobro, če bi bilo temu tako. Samo od pokojnine iz drugega in prvega stebra ne gre za pričakovati. Še posebej zaradi tega, kot smo tudi lahko slišali od kolegice Potrate, pač socialna kapica tukaj ni zaželena. Se pravi, ni za pričakovati, da bi samo pokojnina iz prvega in drugega stebra zagotavljala tak standard, kot ga je bil nekdo vajen tokom svojega delovnega, da tako rečem, obdobja. Najvišje penzije so pač omejene in zgleda da bo pri tem tudi ostalo. Zanimivo je, da veliko govorimo o tej švicarski formuli. Jaz nisem čisto prepričan, da vsi vemo, za kakšno stvar gre. Švicarska oziroma Helvetska konfederacija že od leta 1991 skrbi zase in svoje državljane in najbrž je na tem področju bolj izkušena, kot je naša mlada država. In najbrž tudi rešitve, ki so jih sami zapisali v svojo zakonodajo, so utemeljene in premišljene. In rezultati teh dolgoletnih, večstoletnih izkušenj, ki jih mi še nimamo, pa se zato lahko učimo na napakah drugih. Vprašati se je treba, zakaj bi se pokojnine sploh morale usklajevati s plačami, če pa so pokojnine, ne socialni transfer, ampak pravica iz preteklega dela, zakaj bi generacije, ki so v pokoju, participirale pri gospodarski rasti zdajšnje generacije, ki se je izobraževala, ki mogoče dela več, dlje, ki ima druge pogoje življenja, skratka ustvarja neko gospodarsko rast, na podlagi katere se višajo plače. Generacija, ki pa je v pokoju, pa k temu ni nič prispevala, lahko pa bi sicer participirala, če bi, ko je bila še aktivna, nalagala nek kapital in bi iz naslova plemenitenja tega kapitala v času gospodarske rasti pa lahko bila deležna dobrobiti višanja plač in višanja gospodarske rasti. Seveda, zato so tudi Švicarji, ki so pametni ljudje si rekli: "Bomo polovico dali za inflacijo, polovica pa bo za rast plač." To je pameten, moder dogovor. Karkoli več bi bilo, iščem pravo besedo, da ne bom celo žaljiv, prevzetno pravzaprav, prevzetno,,ker si ne smemo dopustiti, da bomo na račun rahlega zvišanja relativnega standarda trenutnih upokojencev, zanemarjali stvari, ki so za bodočnost še kako pomembne investicije. To, kar je bilo sicer omenjeno, da bi lahko na račun nepotrebnih investicij morda prihranili. Vprašanje je, katere investicije so nepotrebne za generacije, ki šele prihajajo. Praktično so vse investicije pomembne. Lahko se seveda ne strinjamo v tem, ali je v tem trenutku katera pomembnejša ali je kakšna boljša čez 10 let, ampak v eni dolgoročni perspektivi 20, 30 let. Najbrž da je ni investicije, ki bi bila nepotrebna. Pa zdaj lahko rečemo, TEŠ 6, JEK 2, vetrne elektrarne, vse so, na 50 let so najbrž da vse pomembne in važne. Zato mislim, da je preuranjeno tako z eno roko reči, da bi na račun nepotrebnih investicij pa lahko. Lahko bi seveda zagotovili trenuten socialni mir, ampak ali je to naš cilj? To bi bilo, se mi zdi, preveč kratkoročno. Zato se mi nikakor ne zdi usklajevanje plač in pokojnin po kakršnikoli 80, 20, 70, 30 ali kakšni drugi branjevski logiki, se mi ne zdi na mestu. Ministrstvo je že tako ali tako za moj okus popustljivo zastavilo način usklajevanja. Ampak je za razumeti, da glede na izkušnje, ki jih imamo, je temu tako, kaj več pa se bi mi zdelo pretirano. Na koncu bi izrazil še kakšne pomisleke, o katerih bom najbrž osamljen. Ta pokojninska reforma še vedno ohranja diskriminacijo med spoloma. Seveda, gre za pozitivno diskriminacijo do ženskega spola. Čeprav jaz sicer ne razumem, kako bi to šlo v skladu z našo ustavo, ki razlikovanje po spolu prepoveduje. Še nekaj bi seveda dodal, da najbrž je ravno ta pozitivna diskriminacija lahko dostikrat tudi izgovor za negativno diskriminacijo na drugih področjih. Odveč je pričakovati, da bomo moški tudi pri družinskih in ostalih obveznostih prevzemali svoj del, če bomo vedno nekje v malih možganih nosili podatek, da bodo naše partnerke šle dve, tri ali ne vem koliko let prej v pokoj. Skratka, to je po mojem dvorezen meč in tudi v tujini se že pojavljajo pravzaprav nasprotovanja temu, prav s strani žensk, ki bi želele delati dlje, pa jih delodajalci raje pošiljajo v penzijo. Njihovi moški kolegi pa seveda lahko delajo dlje in si tudi zagotavljajo zaradi tega malce višje penzije. Na koncu bi rekel še to, da je treba imeti resnično ob sprejemanju tega zakona pred očmi vse generacije. Zdaj v tem parlamentu sedi 90, eden od nas je mlajši od 30 let, na prste obeh rok lahko preštejemo nas, ki smo mlajši od 40 let. Večina, ki vas tukaj sedi, je starih od 40 do 60 let in imate seveda občutek, da ste ravno tisti, ki vas bodo učinki te reforme najbolj prizadeli, odvzeli nekatere že pridobljene pravice in tako naprej. Kar je normalno in kar je človeško, da vsak pač pomisli na lasten primer, ki ga najbolj pozna. Jaz bi vas prosil, kolegice in kolegi, da pomislite na svoje otroke, na svoje vnuke, se postavite v njihove vloge, razmislite o tem, ko ste bili vi toliko stari, koliko ste vi dobili ugodnosti socialne države od takratnih držav, koliko ste vi dajali za starejše generacije in na podlagi tega seveda lahko sklepate tudi, kaj bodo generacije, ki prihajamo, pravzaprav bom zdaj rekel, še dajale v bodočnosti za vas. Mislim, da bo razmislek včasih drugačen, kot pa bi bil, če bi vztrajali samo pri lastnem zgledu. Treba je seveda vedeti to, kar je bilo rečeno tudi na začetku, da se zdaj upokojuje "generacija baby boom" po vojni. Tako, kot sem prej razložil. Večina tukaj vas je pripadnikov te generacije in se bo seveda vsak od nas moral pošteno vprašati, če bo pa prišlo do referenduma, pa še toliko bolj. Ali je vsak od nas naredil zadosti, da sme pričakovati toliko, kot pričakuje? Ali smo imeli vsi zadosti otrok, da je zdajšnja demografska slika takšna, kot je? Smo delali dovolj dolgo, smo prispevali zadosti? Mislim, da ti odgovori ne morejo biti enostavni. Jaz sam se niti ne bojim referendumske odločitve. Meni bo dala jasno potrditev v eni stvari, ali ostanem ali pa grem. Jaz namreč svojim trem otrokom, ki imajo tudi nizozemsko državljanstvo, kjer je pač penzijski sistem urejen drugače, ne moremo naložiti bremena, ki bi bilo preveliko za njih. Jaz sam sem si ga naložil, kolikor sem si ga lahko. V štirih letih sem povečal število bodočih in zdajšnjih davkoplačevalcev te države za štiri. Moja partnerka, dvojna državljanka, se je preselila sem, nazaj domov in tri otroke imava v štirih letih. Več kot to ne zmorem. Pa si domišljam, da zmorem veliko in zato tudi ne pričakujem od ostalih, da bodo delali več. Zato bom seveda podprl to pokojninsko reformo, ki breme socialne države tudi na področju pokojninske politike deli še kako pregledno v primerjavi s prejšnjim in predvsem še kako pravično v primerjavi s sedanjim sistemom. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Bogovič. Prosim!
Lep pozdrav! Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski ljudski stranki že ves čas govorimo, da je država v nekem prelomnem trenutku, ko so nujno potrebne tudi tiste reforme, ki zagotovo niso všečne, na dolgi rok pa stabilizirajo delovanje države in ob delovnopravni zdravstveni reformi je pokojninska reforma zagotovo ena tistih, ki je v tej državi nujno potrebna. In do tukaj se kot pri vseh ostalih vsi strinjamo. Včasih pa imamo občutek, ko začnemo te reforme pripravljati, pa se nihče z ničemer več ne strinja. Mislimo, da je v naši družbi velik problem to, da je pomanjkanje enega vse splošnega zaupanja. Zaupanje v prihodnost, predvsem pa pomanjkanje pozitivnih informacij tudi na področju gospodarstva, na področju razvoja družbe, kajti le uspešno gospodarstvo z zdravim gospodarstvom, usmerjenim v prihodnost, je tisto, ki bo lahko tudi kos tem izdatkom, ki jih je v javnem sektorju treba porabiti. Strinjamo se vsi, da je tak pristop, ki ga imamo mi, ki temelji na medgeneracijski solidarnosti, pravilen. Poznam primer ameriškega upokojenca, ki je do leta 2008 pri 77 letih zelo spodobno živel s prihranki, ki si jih je zakumuliral skozi življenje. Od takrat naprej pa vozi taksi v mestu, sicer bi težko preživel glede na to, da so se tudi njegovi skladi sesuli v prah kot podoben sistem v gospodarstvu in finančnih inštitucijah predvsem. Res pa je tudi to, kar smo slišali, da je danes že kar četrtina pokojnin plačanih iz državnega proračuna in da trendi, ki so pred nami, govorijo in kličejo k prepotrebni reformi. Mi v Ljudski stranki smo se te reforme resno lotili. Tudi zapisali sedem pripomb, ki jih je naš vodja poslanske skupine gospod Presečnik zelo jasno predstavil. Danes in tudi v javni razpravi je bilo slišanih cela vrsta pomislekov. Prepričan sem, da mora biti predvsem v nas, ki smo v parlamentu, in tudi širše v slovenski javnosti dovolj modrosti, da znamo izluščiti tiste prepotrebne popravke, te robove še malce pobrusiti, kot je izjavil minister, ali kot je včeraj dejal predsednik Vlade, to prepreko malce znižati in dejansko narediti zakon tak, da bo to prepreko mogoče preskočiti v današnjem času. Kajti sicer bo breme čez nekaj let bistveno težje, kot je danes. Naj ponovim še enkrat, da se nam zdi povsem nesprejemljivo, da bi ne bila sprejeta ta naša pripomba v celoti, ki govori za matere, da za vsakega otroka pripada teh 8 mesecev, dve leti za tri otroke. In da tukaj ne sme biti omejitev in pri tem tudi mislimo vztrajati. Mislim, da je zelo prav, kajti vsi se strinjamo, da več kot bo državljank in državljanov, lažje bodo tudi vse blagajne, ki jih v državi moramo imeti, stale. Zagotovo želimo, da ostane nesporno in tudi jasno, da se državne pokojnine tudi, če se umikajo iz tega sistema pokojninske blagajne v okviru proračuna, ki smo že dejali, da že danes financira četrtino pokojninske blagajne, da se vse pridobljene pravice ohranjajo, da na drugi strani tudi s tem zakonom ne prizadenemo kmečke populacije, ki je imela velike težave z vključevanjem v ta sistem še v 70. letih in kasneje. In da dejansko pridobljene pravice, ki so bile, ohranjamo, kot smo pa dejali, je teh ljudi vsak dan manj.In tudi tisti, ki se aktivno s tem ukvarjajo, tudi danes so drugače vključeni v sistem. Mislimo, da so tudi ostale pripombe zelo na mestu. Predvsem mislimo, da je potrebno narediti, naliti čistega vina in dnevno imeti poglede v plačane te prispevke. Kajti vidimo, kakšne stvari se dogajajo našim državljankam in državljanom, ko na koncu ob upokojitvi ne vedo, kaj je bilo plačanega. V Slovenski ljudski stranki smo pripravljeni narediti eden odgovoren dialog pri obravnavi tega zakona. Upamo, da bomo vsi skupaj zmogli toliko napora, da skupaj sprejmemo zakon, ki nam bo omogočal stabilno prihodnost in pa mirno starost, tistim, katerim je pokojnina namenjena. Hvala lepa.
Gospod Matjaž Zanoškar, izvolite!
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavci! Bi bili krivični, če ne bi dali priznanje, da se je predlagatelj maksimalno potrudil in naredil eno osnovo za vhod v razpravo pokojninske reforme. Seveda pokojninska reforma je širok in velik, zajeten projekt. Zato je tudi opravičljivo, da je v prvi obravnavi tudi veliko pripomb. Veliko pripomb tudi s strani Poslanske skupine DeSUS, ki smo jih lahko slišali. Sicer vidim, da nekateri ne razumete naše sporočilnosti glede teh pripomb, ki jih v celoti ne morem zajeti, ker imam premalo časa. Pripombe se seveda nanašajo na tisto sporno formulo, ki nikakor ne zagotavlja za vnaprej nekega dostojnega usklajevanja z rastjo plač, pokojnin z rastjo plač. Ta formula je približno nekaj takšnega, kar smo že slišali danes, da bo standard upokojencev in standard pokojnin seveda na ta način in izračunavanje te formule padal še naprej. Če kdo ne vidi, kako v tem trenutku pada standard upokojencev, potem naj se zazre v 53 % tistih upokojencev, ki živijo danes na pragu revščine, na pragu svoje lastne življenjske eksistence. Potem lahko vidimo, da je nujno potrebno v pokojninski reformi poskrbeti za to, da bo sistem vzdržen, ne samo glede javnofinančnega stanja, pač pa tudi glede vzdržnosti življenja upokojenk in upokojencev. Pa ne gre samo zato, da se Poslanska skupina DeSUS v svojih pripombah, ki smo jih danes slišali, zavzema za upokojence. Zavzemamo se tudi za aktivni del prebivalstva. In ko gre za zviševanje starostne meje in ko gre za zviševanje let, potrebnih za pokojnino, potem pravimo, da ni pravično in da je zelo diskriminatorno do tistih delavk in delavcev, ki delajo v težjih pogojih dela, ki te pokojninske dobe nikakor ne bodo mogli učakati. In ta korektura je, po našem mnenju, nujno potrebna. Gre še za mnogo drugih pripomb, ki smo jih dali tudi v času oblikovanja te zakonodaje. In pripombe, za katere smatramo, da so nujne. In pričakujemo od predlagatelja, da jih bo, kolikor se da, upošteval. Naj bo to naše sporočilo jasno in glasno povedano. Še enkrat, Poslanska skupina DeSUS in pa Demokratična stranka upokojencev teh pripomb ne daje iz vzgiba popularnosti, populizma, pač pa daje iz enega samega namena, zelo iskreno in zelo pošteno prispevati k oblikovanju pokojninske reforme na tak način, da bo vzdržna za državo, da bo vzdržna za tiste, ki danes živijo na eksistenčnem minimumu ali na robu revščine, da bo vzdržna tudi za aktivno prebivalstvo. Tisto, ki je zaposleno oziroma ki dela v takih pogojih dela. Vemo, da je nujno potrebna in jo bo treba sprejeti. Vendar sprejmite, predlagatelj, tudi jasno sporočilo, v kolikor se ne bodo naše pripombe, vsaj tiste, ki so vitalnega pomena, upoštevale, potem nikakor ne morete pričakovati na podporo celotne zakonodaje, ki jo danes predstavljate. Časa je dovolj. Pripravljenosti je z naše strani absolutno tudi veliko. In verjamem tudi z vaše. Prepričan sem, da bomo v nadaljevanju razprave o tej reformi našli skupne stične točke, da bomo našli tudi kompromise, da bomo oblikovali reformo tako, kakršna, po našem mnenju, mora biti in kakršna je. Po našem mnenju vzdržna za vse, za državo, za upokojence in tudi za zaposlene. Hvala.
Gospod Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Predlagatelj pojasnjuje, da gre za prvo fazo sprememb obstoječe pokojninske zakonodaje, ki bi stopila v veljavo 1. januarja 2011. Vsi se zavedamo, da je zakon potreben, vendar sprejet na način, ki bo zadovoljil delavce, sindikate in upokojence. Enostranskih odločitev si ne moremo privoščiti. Ne prinašajo rezultatov na dolgi rok. Predlog zakona mora biti že v osnovi pripravljen tako, da pri udeležencih v postopku ne dviguje pritiska in ustvarja dvoma o škodljivih in enostranskih namerah. Verjetno ni pametnejšega odgovora, kot je, da se upošteva pri izračunu 40 let delovne dobe in plačani prispevki v pokojninsko blagajno. Sicer pa se bo razlika v nižji pokojninski osnovi popravila po novem z višjim odmernim odstotkom. Razmišljanje naglas, da bi se povečanje izdatkov za pokojnine odrazilo dolgoročno s sesutjem proračuna, je le ugibanje in zavajanje. Zagotovo je danes to problem za državo, za kar pa niso krivi tisti, ki so 40 let in več pošteno delali in plačevali v pokojninsko blagajno v dobri veri, da se z njihovim denarjem gospodari dobro in da je država garant za izplačilo njihovih vloženih sredstev v namene izplačevanja pokojnin, ko bo to potrebno. Sedaj se kaže, da se je s pokojninsko blagajno ravnalo slabo in nenamensko. Če bi ti ljudje 40 let vlagali v tretji steber, ki vključuje tudi življenjsko zavarovanje, bi bilo njihovo tretje starostno obdobje zagotovo bolj brezbrižno. Vendar ti ljudje so svoj vlak zamudili. Za mlade pa je treba razmisliti, kaj je bolje. Če bi se pokojnine usklajevale z rastjo plač v razmerah, kot so danes, pri 100 tisoč nezaposlenih, bi morali nameniti gotovo 20,6 % BDP. V primeru polovičnega usklajevanja z rastjo plač in življenjskih stroškov pa okrog 17,9 % BDP. Če pa bi pokojnine usklajevali z rastjo cen, bi se pokojnine do leta 2060 povišale le za 4,4 odstotne točke, kar je 15,6 % BDP. Gotovo pa se bo zadeva spremenila takrat, ko se bo razmerje tistih, ki so delovno aktivni, in upokojenih spremenilo v korist zaposlenih in bo nezaposlenost le še zgodba iz preteklosti. Do takrat pa je treba zagotoviti izhod, ki bo zadovoljil tiste, ki s sredstvi gospodarijo za upokojence. Glejte, ves čas govorimo o staranju prebivalstva in kako nas bodo te pokojnine pokopale. Premalo pa govorimo, kako bomo dvignili gospodarstvo, zaposlili ves delovno sposoben potencial in zapolnili pokojninsko blagajno. Danes se dela 40 ur. Nekoč se je delalo 48 ur, kar znese pri 40 letih dela napram danes več kot 6 let zraven. To pa je tisto, o čemer nihče ne govori, da je bil denar, vložen v pokojninsko blagajno, krvavo zaslužen. Danes pa bi se tem ljudem pokojnine kar pobrale. In če kdo doživi častitljivo starost, bi se ga kar pospravilo. Menim, da je 40 let delovne dobe pravo izhodišče. Skratka, ljudem je treba dati delo in zaslužek, ostalo je samoumevno. Ne smemo in ne moremo si privoščiti, da se prispevkov ne plačuje v pokojninsko blagajno delavcem, ki to ugotovijo takrat, ko gredo v pokoj. Država ima vse instrumente, da zagotovi spoštovanje zakonodaje. Ne sme se zgoditi, da država daje potuho za neplačevanje prispevkov, po drugi strani pa krči že pridobljene pravice, samo da zagotovi vzdržnost sistema. Skratka, za stanje, kot ga imamo, niso krivi delavci, ampak tisti, ki so upravljali s pokojninsko blagajno. Starostna doba je gotovo primerna za tistega, ki bo začel delati pri 25, 30 ali celo pri 37 letih, kot poznam nekatere. Kajti večina teh 40 let delovne dobe sploh ne bo delala in plačevala v pokojninski sklad. Zato je nekorektno, da se tiste, ki pa so 40 let delali, sili v nekaj, kar so že oddelali. Hvala lepa.
Besedo ima gospod minister dr. Svetlik.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Veliko je bilo že rečenega, pa mi dovolite, da dam nekaj pojasnil tudi glede na vprašanja in predloge, ki so bili izrečeni v tej razpravi. Najprej kar zadeva izračune. Izračunov je bilo narejenih veliko.Poslani so bili in upam, da ste vsi vse dobili. Nisem povsem prepričan, zato ker sem zaznal v razpravi, kot da nekateri niso prišli do vas. Če še niso, so na voljo tudi na domači strani ministrstva, dostopni so vsem. Poudaril bi jih zato, ker so bili narejeni na makro ravni, tako da se vidijo učinki predložene pokojninske reforme na pokojninsko blagajno, zlasti na bruto domači proizvod in njegov delež v financiranju pokojnin oziroma javnih izdatkov in podobno. In seveda tudi na mikro ravni, ti so bili narejeni nazadnje, predvsem z namenom, da bi pokazali, kaj pomeni predložena modernizacija pokojninskega sistema za posameznike, za njihove pokojnine. Narejeni so bili na populaciji vseh upokojencev iz leta 2009. Tako da so ti dostopni. Žal mi je, če jih kdo ni videl, kajti to smo naredili prav z namenom, da bi preverili, ali smo zares dobro umerili instrumente tega pokojninskega sistema z ozirom na to, kaj to pomeni za posameznika, ki bo upokojen v prihodnjem obdobju. In ti izračuni pokažejo, kot sem že navedel, da bo pokojnina po novem sistemu, v primerjavi s tem, če bi ohranili današnjega, ne samo da ne bo padala, bo višja vsaj za 2 % pa tudi do 18 %, ko gre za najnižje dohodkovne kategorije. In to ni nekaj, kar bi lahko problematizirali razen, če se kdo poglobi v ta izračun in najde kakšno napako. Mi je nismo in verjamemo strokovnjakom, ki so to počeli, da so to opravili dobro. Nadalje, to nas vede k vprašanju, okoli katerega veliko razpravljamo, okoli višine pokojnin. In trditev, da bo zaradi novega pokojninskega sistema, novega pokojninskega zakona potem populacija upokojencev in tistih, ki šele bodo upokojeni, popolnoma zelo na slabšem ali kot nekateri pravijo, bo obubožana. To preprosto iz teh izračunov ne drži. In zato, da bi morda lažje razumeli, ko se izračunava višina pokojnine, se upoštevajo trije dejavniki; prvi so dejansko leta za obračun pokojnine za izračun pokojninske osnove, ki jih podaljšujemo v predlogu z osemnajst na štiriintrideset. In dejansko je vpliv tega podaljšanja negativen. Se pravi, zaradi tega se pokojninska osnova zniža, vendar hkrati na izračun pokojnine vpliva tudi odmerni odstotek, ki ga postavljamo na 80 % in bo fiksen in se ne bo več zniževal tako, kot bi se sicer proti 72,5 %. In fiksiramo tudi tako imenovani izravnalni količnik na 0,755, ki lahko vpliva in dejansko danes vpliva na začetne pokojnine, na usklajevanje pokojnin, tako da se te znižujejo. In učinek vseh teh treh dejavnikov da rezultat, o katerem govorimo, da višje pokojnine v primerjavi z obstoječim sistemom. Seveda, če zdaj spreminjamo vrednosti teh parametrov, če se, recimo, zavzemamo za to, da se skrajša obdobje, na osnovi katerega se izračuna pokojninska osnova, potem je jasno, da se bodo pokojnine na ta račun, da bo višina pokojnin na ta račun večja, da se bodo bolj povečale. Vendar hkrati ne smemo pozabiti, da to pomeni tudi višji strošek za pokojninsko blagajno. To pa je naš drugi cilj, da naredimo to blagajno vzdržno, da bomo lahko zagotavljali trajno financiranje pokojnin vsem, ki bodo do njih upravičeni. In podobno seveda vplivajo potem na oba ta dva cilja, na vzdržnost pokojninske blagajne in zlasti na višino pokojnin, tudi drugi predlogi, ki se vrtijo v temu krogu. Da se vpelje drugačna formula usklajevanja, da se uvedejo bonitete za vojsko, za starševstvo in tako naprej. Teh predlogov je seveda lahko veliko. Vendar vsak takšen predlog potegne za seboj določen strošek, določen večji izdatek za pokojninsko blagajno. In tukaj moramo na koncu tehtati, kakšen bo rezultat, ali bomo dosegli oba cilja hkrati. To je naš dogovorjeni cilj pravzaprav in za tega se zavzemamo in s posameznimi predlog seveda lahko delujemo všečno, vendar seveda je vprašanje, ali bomo cilj lahko dosegli. Mi bomo te cilje zdaj finančno še dodatno, torej te ukrepe še dodatno ovrednotili glede na to, kako predlagajo posamezni predlagatelji. In seveda v teku razprave tudi povedali natančno, kaj pomeni sprememba vrednosti enega in drugega parametra v temu sistemu, ki ga predlagamo. Med drugim ocena, ki je groba, ki ni natančna, ampak za vaš občutek za debato lahko rečem, da, če skrajšamo obdobje za izračun pokojninske osnove za pet let, nas to stane približno 180 milijonov na letni ravni. To je red velikosti teh posameznih dejavnikov, ki vplivajo na oba cilja. In na osnovi tako ovrednotenih morebiti drugačnih parametrov bomo lahko tudi naprej vodili to diskusijo. Druga stvar, pri kateri bi se zadržal, je vprašanje, ki ga pogostokrat odpiramo, koliko več vlog za upokojitev je bilo v zadnjem času zaradi tega, ker se sistem spreminja. V letu 2009 je bilo v prvih devetih mesecih 13 tisoč 650 upokojenih. V letu 2010 je v istem obdobju 14 tisoč 700 upokojenih, se pravi tisoč 50 več. Govoriti o enormnem povečanju zaradi tega je neustrezno, ker to ne drži. Podatke imamo pred seboj. Tako, da ni res, da bi zaradi tega sprožili nek val, ki je nenadzorovan ali kaj podobnega. Spremlja pa verjetno vsako spremembo, ker ljudje premišljajo in računajo, kaj jim bolj ustreza v danem trenutku. Dokupljena doba v preteklosti, kar je bilo tudi vprašanje, se upošteva. Te zakon ne bo odvzel. Ta novi sistem ne odvzema. Tisto, kar je bilo plačano, je pridobljeno za vedno. Zakaj se samozaposleni ne morejo upokojiti polno, pač pa le delno? Tukaj sta dva statusa, ki se izključujeta in ne moremo biti hkrati upokojenci in hkrati zaposleni oziroma samozaposleni. Polovična upokojitev, polovična bodisi enega ali drugega zaposlenega ali samozaposlenega ali pa možna in je dana kot ena od priložnosti za postopen prehod v drug status. Vprašanje je bilo tudi glede enakih prispevnih stopenj za delodajalce in delojemalce. To je verjetno legitimno vprašanje. Vendar je treba povedati naslednje, če bi težili k vzpostavitvi prejšnjega stanja, ko je bila prispevna stopnja tudi za delodajalce višja, potem ocenjujemo, da v teh razmerah tako ni oportuno, da ni mogoče dodatno dvigati stroškov dela, ki so že zdaj med razmeroma visokimi, če nekateri trdijo, najvišjimi v evropskem prostoru, kar bi vplivalo izdatno na konkurenčnost gospodarstva in tudi na možnosti, ki jih s tem dajemo srednji mladi generaciji, ki mora potem nositi toliko več stroškov, in toliko manj ostaja sredstev za razvojna vlaganja. To bi bilo po našem mnenju z vidika položaja gospodarstva neodgovorno. Seveda če bi šlo pa za vprašanja, kako izravnati ta dva prispevka, ki je legitimno vprašanje, pa je treba povedati, da se trenutno osnova za določitev pokojnine obračunava zgolj od plačila prispevka delojemalca in bi padanje ali nižanje tega prispevka vplivalo potem tudi na višino pokojnine. Tako, da se trenutno za to nismo odločili, da bi spremenili ta način, torej prispevno stopnjo oziroma ne v absolutni višini, ne v razmerju. Na mestu je vprašanje, kako si predstavljamo delo starejših. Vendar je veliko nerazumevanja pri interpretaciji učinkov tega zakona na delo starejših. Rad bi poudaril to, da so tiste znane zgodbe o tem, kako fizični delavec, zidar ali kakšen drug delavec v proizvodnji, ne bo mogel delati do 65. leta, neumestne zato, ker je praviloma začel delati že pred 20. letom in bo s 43 leti moški ali 41 leti pokojninske dobe ženska, dosegel polno upokojitev že mnogo prej, mnogo pred 65. letom. Če je nekdo začel pri 20 letih, bo nabral pri 63 letih dovolj pokojninskih let, če seveda ni imel prekinitev, zato da se bo lahko normalno upokojil. Če je začel delati pred 20. letom, bo lahko šel v pokoj tudi prej. Poleg tega, kot rečeno, ponujamo tem kategorijam prebivalstva, ki so starejše, ki se jim zmanjšujejo delovne moči, druge možnosti. Prej sem omenil delno upokojitev. Če je osem ure dela preveč, je morda šest ur dela lažje, je lahko štiri ure dela lažje. In to je ena od možnosti, ki jo ta sistem ponuja. Torej, delna upokojitev. Za najbolj zahtevna delovna mesta imamo še zmerom v sistemu poklicne pokojnine obvezno dodatno poklicno zavarovanje za vse tiste, ki delajo na posebej izpostavljenih področjih dela. Ob tem pa smo sprejeli, na Vladi je bila že potrjena strategija aktivnega staranja, ki posebej meri v smeri prilagajanja delovnih mest, spremembe prakse pri delodajalcih. Veliko delamo tudi na varstvu pri delu in zdravstvenem varstvu zaposlenih. Aktivna politika zaposlovanja je usmerjena v veliki meri na starejšo populacijo. V pripravi in sedaj bo kmalu tudi potrjen na Vladi predlog, ki je tudi predlog za davčne olajšave za tiste, ki bodo vlagali v drugi steber, dodatne davčne olajšave. Delovna zakonodaja se pripravlja in bo spremenjena. Ukrepi proti delu na črno, vključno s spremembo zakona so tudi v pripravi. Pripravljajo se posebni ukrepi za to najbolj občutljivo populacijo in seveda tudi vzporedni ukrepi, zato da bi lahko podpirali sistem pokojninskega in invalidskega zavarovanja po novem. Tudi ni res, da ne bi bilo mogoče dokupiti pokojninske dobe. 5 let pokojninske dobe je mogoče dokupiti kadarkoli. In tudi ni specificirano na osnovi česa se ta dokup lahko opravi. Velikokrat se v teh razpravah omenja možnost, da bi za tiste, ki imajo samo nekaj let do upokojitve, sprejeli nek poseben režim, da bi se morda lahko, kot je rečeno, upokojevali po starem naslednjih pet let. To, gospe in gospodje, pomeni odlog pokojninske reforme za pet let, nič drugega. To pa ne pomeni samo odlog pokojninske reforme za pet let. Ampak tudi to, da bo čez pet let potrebno uvesti mnogo ostrejše pogoje, krajša prehodna obdobja, če hočemo doseči iste cilje, ki si jih sedaj postavljamo, če bi se za kaj takega odločili. Ne bo časa, tako kot ga imamo še sedaj, za prehod. V tem času nas morda potem čakajo dodatno določeni intervencijski zakoni, s katerimi bomo krpali obstoječi sistem, ki težko deluje že danes. In to se vidi tudi iz priprave proračunov za prihodnje obdobje. V tem času bodo dodatno padale, že sedaj, kot pravite nekateri, nizke pokojnine, ker ima obstoječi sistem vgrajen mehanizem dodatnega padanja pokojnin. V tem času bomo izpostavili ostro vprašanje verodostojnosti v domačem prostoru, pa tudi v mednarodnem prostoru, kjer nas tudi zelo natančno spremljajo, kako obravnavamo te procese. Tudi pokojninska reforma je eden takih. Zakaj se dviga prispevek, da torej odstopamo od prispevka pri samozaposlenih, od najnižjega prispevka, ki je zdaj prispevek od minimalne plače in ga bomo postopno spremenili v smeri, da bo prispevek najmanj 60 % povprečne plače? Najprej bi rekel, da bo ta proces postopen, da bo začel teči šele leta 2013 in potem po 2 odstotni točki, dokler ne dosežemo 60 %. Danes smo na 50 % približno povprečne plače. Preprosto zato, ker je 60 % povprečne plače, torej prispevek od te plače, tista minimalna osnova, ki zagotavlja potem plačevanje minimalne najnižje pokojnine. Drugače to pomeni, da subvencioniramo pokojnine vseh tistih, ki plačujejo manj od tega. In teh danes v sistemu ni tako malo. Invalidnina, ki je bila izpostavljena, zakaj jo ukinjamo? Mi ne ukinjamo pravic, ki jih imajo invalidi iz naslova pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Teh pravic je v sedanjem zakonu, samo v tem zakonu vsaj osem, do poklicne rehabilitacije, do premestitve, do krajšega delovnega časa, do začasnega nadomestila, do nadomestila za invalidnost. Tudi če je delovno razmerje nekdo prekinil po lastni volji, do delnega nadomestila, do prištete pokojninske dobe zaradi invalidnosti ali osebnih okoliščin in do plačevanja prispevkov s strani Republike Slovenije. Vse te pravice ostajajo v sistemu. Invalidnina pa je nekaj, kar je bilo uvedeno kot neke vrste renta za neko telesno pomanjkljivost posameznika v denarni obliki. Menimo, da je treba vprašanje teh težav, ki jih ima nekdo zaradi tega, poleg tega, da mu zagotavljamo ustrezno invalidsko varnost, reševati skozi sistem invalidskega varstva s posebnimi ukrepi, zato da ljudem omogočamo vključevanje v normalno življenjsko in delovno okolje. Ne skozi to, da dobijo rento 50, 100 evrov na mesec zato, ker imajo neko telesno hibo, ki so jo dobili tekom življenja. Zakaj se ne šteje študija kot delovne dobe? Zato, ker se od njega ne plačujejo prispevki. Zato, ker je posameznik v tem času bil financiran iz javnih sredstev, ker je pridobil ustrezno znanje, na podlagi katerega je imel tudi višjo plačo potem, ko se je zaposli. To je bila javna investicija v njegove delovne sposobnosti, v njegove kompetence in seveda od tega ima on neposredno tudi koristi. Hkrati je pa treba reči, da je to [[oglašanje iz dvorane]] tudi javni interes. Seveda je javni interes, ampak zaradi tega posameznik tudi dobiva nadomestilo ponavadi v obliki višje plače. Nekdo, ki je doštudiral normalno, bo pri 65 letih zelo enostavno imel tudi 40 let, če je moški, pokojninske dobe. Če je ženska, 38, ker se je zaposlila vsaj pri 25 letih. Seveda, če pa odlašaš s študijem, bo seveda teh let za pokojninsko dobo toliko manj. Primer izračuna, ki kroži na medmrežju, kako bi bilo, če bi namesto vlaganja v pokojninsko zavarovanje nekdo vlagal v banko. Seveda je po svoje izzivalen, po svoje je zanimiv, ampak nič bolj zanimiv kot to, če bi se vprašali, zakaj potem zavarujemo svoje hiše, pa raje ne nalagamo denarja v banko, zato da bi nam potem povrnili, če se nam slučajno kaj zgodi v tem življenju, da bi potem sami financirali nadomestno stanovanje, če nam hiša pogori ali jo odnesejo poplave ali kaj podobnega. Sistem pokojninskega zavarovanja je pač sistem zavarovanja za primer, da se ne izide vse po naših načrtih, da ne doživimo 60, 65 let v polni moči in delamo cel čas. In je seveda tudi sistem, pretočen sistem. Napačna je interpretacija, ki se je slišala tudi danes v tej razpravi, da nalagamo in potem nekdo s tem denarjem gospodari, varčuje, ga nalaga, obrestuje in podobno. Ves denar, ki se vplača danes, gre jutri upokojencem na njihove račune. Ni vprašanje, kako je bilo s tem denarjem gospodarjeno. Zakaj ni še NDC sistema, je bilo postavljeno vprašanje. Mi smo v izhodišču za pripravo novega pokojninskega povedali, da je druga faza zamišljena kot faza, v kateri bi lahko šli tudi v tej smeri. Vendar smo hkrati opozorili, da vzpostavljanje takšnega sistema traja najmanj 15 let, lahko tudi več, preden postane tak sistem operativen. V tem času pa moramo vzdrževati obstoječi sistem v primerni kondiciji. Ker so se razmere tako zaostrile že doslej, da obstoječi sistem ni v kondiciji, ko lahko garantiramo normalno izplačevanje pokojnin, smo se seveda odločili, da moramo najprej obstoječi sistem okrepiti, da bo lahko vzdržal do takrat, ko bomo morda prišli v nek drugačen sistem, ki bo zagotavljal tudi drugačno in vplačevanje in pravice iz pokojninskega sistema. To je preprosti razlog. In če bomo uspeli se skupaj dogovoriti za dopolnitev obstoječega sistema, za modernizacijo tega sistema, potem imamo možnost začeti s pripravami na nov sistem tudi za naprej. Vprašanje socialnega dialoga. Jaz sem uvodoma povedal, da smo vodili socialni dialog. Če bi šteli število sestankov, ki nujno ne izražajo kvalitete tega dialoga, jih je bilo na desetine, da ne omenjam konkretne številke. In to, kar je v tem dialogu simptomatično, je, da smo gledali, da gledamo iste številke, iste izračune. Alternativnih nimamo. Vsi socialni partnerji smo imeli/imamo pred seboj iste izračune, vendar izgleda, razumemo drugače. Sporazumeli smo se za iste cilje, vendar pri ukrepih obstajajo razlike med nami. Pri ukrepih obstajajo razlike. Zakaj? Zato, ker če smem parafrazirati, gre za to, da bi posamezna skupina, ki jo zastopajo posamezni socialni partnerji, želela izstavljati račun drugi skupini. In socialni dialog je namenjen temu, da na koncu pripeljemo do sporazuma. K temu smo zavezani tudi vnaprej in se bomo še trudili, kolikor je časa za to, da bi prišli do takšnega sporazuma. In tukaj se izpostavlja vprašanje: Ali smo bremena porazdelili med posamezne skupine dovolj pravično ali ne? Mi mislimo, da so ta bremena razmeroma ustrezno porazdeljena. Vsaka od skupin pa se seveda čuti nekoliko prikrajšana in bi želela videti večje breme kje drugje. In če bi jaz osebno odgovarjal na vprašanje, katera skupina bo nosila največje breme, bi rekel, da je neizogibno, skorajda neizogibno, da bo največje breme nosila skupina, ki se bo upokojevala v naslednjih 15 do 20 letih. Neizogibno, ker v tem času nastopajo spremembe. Seveda tudi mlajše generacije ne bodo nič na boljšem, ampak imajo več časa, da se prilagodijo na nove razmere.Ne moremo jim obetati, da bodo lahko potem pogoji za upokojevanje blažji. Edino več časa imajo, da se bodo prilagodili na ta sistem. To, kar si pa prizadevamo in v tem predlogu smo si prizadevali določiti, pa je, da teh srednjih in zlasti mlajših generacij ne obremenimo vnaprej. Da ne gremo po poti nevzdržne pokojninske blagajne, ki povečuje javni dolg. In ta dolg je seveda breme vseh srednjih in zlasti mlajše generacije za prihodnje. Tudi povečevanje prispevne stopnje bi pomenilo isto za srednjo in mlajšo generacijo. In tega si preprosto ne želimo in ne upamo predlagati. Najmlajše generacije, tiste, ki so starejše, ki se bodo upokojevale čez 15, 20 let, bodo verjetno pred mnogimi izzivi, ki jih danes še ne poznamo. Eden takih izzivov bo zagotovo še ena pokojninska reforma ali sprememba pokojninskega sistema, ki jo bo treba najbrž takrat pripravljati. Hvala lepa.
Besedo ima gospod dr. Laszlo Göncz. Prosim!
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka, sodelavci ministrstva, kolegice in kolegi! Prišli smo v obdobje, ko je v najširšem smislu potrebo iskreno razmisliti o najpomembnejših rešitvah kvalitete življenja človeške družbe. Marsikaj danes žal ni tako. In v prihodnje bo najverjetneje še manj tako, kot so oziroma smo v zadnjih desetletjih 20. stoletja predvidevali. Predvsem demografski trendi gredo v smer, kar nas vse sili v tehtne premisleke o pomembnih vsebinskih vprašanjih. Med te nedvoumno sodi sistem pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Saj nam vsem mora biti jasno, da je poleg nekaterih drugih dolžnosti skrb za starejše generacije ogledalo sleherne družbe. Danes so podobna sistemska vprašanja na področju pokojninskih sistemov na dnevnem redu v mnogih državah Evrope. Ne more biti dvoma o tem, da smo se ga morali lotiti tudi v Sloveniji. Predlog sistemskega zakona ponuja rešitve, ki so večinoma primerne in upajmo tudi vzdržne. Skrb vzbujajoče pa je in nikakor ni posrečeno, da pri tako pomembnem sistemskem zakonu ni večjega konsenza s socialnimi partnerji. To po mojem mnenju tudi v tej fazi nalaga Vladi in zakonodajalcu, torej tudi nam poslancem, da nekatere najbolj vprašljive rešitve nadgradimo. Sicer je tudi res, da večino pripomb interpretirajo tako, kot da se razmere v preteklih letih niso bistveno spremenile. Pri tem se ponekod poslužuje s primeri, ki v smislu negativnih stereotipov postavljajo celoten trud za izboljšavo sistema v slabo luč, ki je uperjeno proti upokojencem in nekaterim drugim skupinam slovenske družbe. Prepričan sem, da temu ni tako. Menim, da bi bilo treba pri tem vprašanju v največji možni meri opustiti strankarske in druge politične interese, kot tudi druge parcialne vidike. Tudi pristop sindikalnih združenj, kar sicer osebno zelo spoštujem in cenim, bi moral biti izražen v širših dimenzijah. Vsem nam mora biti jasno, da preprosto gre za nas vse. Torej za nas, sedaj živeče, za naše starše, predvsem pa otroke in do določene mere tudi za zanamce. Do idealne rešitve verjetno ni mogoče priti. Vendar je treba poskusiti doseči najvišji možni konsenz. Prepričan sem, da bo potrebno tudi sedaj obravnavani zakon žal hitreje novelirati, kot se to predvideva. Med najbolj pereče rešitve predlaganega zakona lahko štejemo povišanje delovne dobe pri upokojevanju. Glede na demografske trende je to nedvomno nujno. Morda pa je pri tem še nekaj možnosti za bolj precizno definiranje sistema, ki določenim skupinam, ki delajo v neugodnih razmerah oziroma kjer je narava dela specifična, prinaša sprejemljivejšo rešitev. Skrbno sem pregledal tudi analize, različne analize, oceno učinkov predlaganega zakona, ki jo je pripravila Ekonomska fakulteta Univerze v Ljubljani. Marsikaj je zelo lepo prikazano v tem in je tudi bolj razumljiva zadeva. Ob vsem tem menim, da je predlog zakona v tej fazi primeren za nadaljnjo obravnavo, naj pa se najbolj pereča sporna vprašanja v okviru parlamentarne procedure nadgradijo. Jaz mislim, da je to skupna želja. Tudi moja dokončna podpora zakonu bo odvisna od tega, če bomo uspešni pri nekaterih vprašanjih, kar se tega nadgrajevanja tiče. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Andrej Magajna.
Prav lep pozdrav vsem navzočim! Zasnova pokojninske reforme, kam nas pelje? Enostavno je biti proti, bi kdo rekel. Težko pa je ponuditi realne alternative. Ni skrivnost, da sem se kot poslanec posvetoval tudi s sindikati. Zanimivo je, da so tokrat sindikati pristopili s pozitivnimi predlogi in niso le protestirali in jadikovali nad položajem upokojencev. Vsi se več ali manj strinjamo, da je potrebno podaljšati delovno aktivnost. A na kakšen način? Tukaj pa so razlike. Zakaj ocenjujem predlog Zveze svobodnih sindikatov kot pozitiven predlog? V osnovi zato, ker izhaja iz stimulacije za daljšanje delovne aktivnosti in ne vključuje izsiljevanja. Torej v daljše aktivnosti z uporabo spodbud. To je ta temeljna izhodiščna razlika. Kaj pa so malusi drugega kot prisila? Ali je prava pot siliti ljudi, ki ne morejo več delati, da podaljšujejo polno aktivnost ali pa so kaznovani? Tisti, ki ne zmorejo, bodo šli v penzijo navkljub manjši pokojnini. Kaj je potem cilj malusov razen finančnih ciljev? So pa tudi malusi pravzaprav krivični. Pokojnine že leta nazaj zaostajajo za povprečno plačo. Umetelno zapleteni sistemi usklajevanja, ko jih končno uspemo prevesti, dešifrirati, ne pomenijo nič drugega kot zmanjševanje pokojnin. Tudi predlog DeSUS-a, ki govori o usklajevanju po tako imenovanem slovenskem modelu, pomeni dolgoročno zaostajanje pokojnin. Morda le malo bolj počasi kot po tako imenovani švicarski poti. Podpovprečne penzije so že na meji socialne varnosti. Dejanska starost za upokojitev je pravzaprav zelo primerljiva z državami v Evropi, nekaj nad enainšestdeset let. V drugih državah ni kaj bistveno drugače. Primerjava z Nemčijo. Po podatkih se kar 65 % Nemk in Nemcev odloči za predčasni odhod v pokojnino, a nekaj je drugače. Drugače je prejemati manjšo pokojnino pri tisoč, tisoč pesto ali dva tisoč evrih ali vzeti sto evrov nekomu, ki prejema nekaj nad štiristo evrov. To je bistvena razlika, zato se tudi takšen odstotek Nemcev predčasno upokojuje. Pri nas pa se bodo upokojevali le pod prisilo. Izračuni, malus: 18 % bo prejemnike postavil na tristo osemdeset evrov mesečno. In kaj bo takšen upokojenec ponudil svojemu vnučku? Sprehod po Tivoliju, za sladoled bo potrebno pa že malo privarčevati. Pa to je na koncu, če smo cinični. Tudi sprehod je zdrav, od preveč sladoleda pa tudi ni koristi. Življenjska doba, slišali smo, da se iz leta v leto, celo mesečni izračuni so, koliko ur se podaljšuje, ampak linearno to ne bo šlo v nedogled. Še drug podatek. Industrijski delavci umrejo po podatkih Evropske unije kar šest let pred povprečjem drugih panog. Industrijskih delavcev pa ni malo. Bomo z odmikanjem starostne dobe za upokojitev privarčevali? To je ta zavarovalniški princip logike, posebno na račun teh, ki bodo predčasno prekinili svoje življenje in ne bodo več prejemniki. Življenjska doba se namreč ne bo dvigovala linearno, kot napovedujejo, posebno ob stanju zdravstvenega sistema, ki je tudi vedno slabše, ki klesti in klesti pravice in tudi pokosi, skrajša katero življenje. Zdravstveni sistem tak, kot se napoveduje, bo krepil pokojninsko blagajno, če smo malo cinični. To je morda primer sinergije dveh sistemov. Torej, za vse, ki so v življenjski delovni formi, uvedimo sistem bonusov, spodbude. Stimulacije so lahko na ravni posameznika, ki bi si s podaljšanjem delovne aktivnosti s tem dvignil pokojninsko osnovo na ravni firme. Delodajalec, ki bi bil pripravljen vključevati delavca tudi nad 40 leti delovne dobe, bi imel ugodnejše davčne stopnje. S stimulacijami, pa verjetno tudi z delnimi korekturami prispevkov bi se reševalo blagajno, ne pa z malusi. Vedno, ko se je govorilo o reformah, so vladni piarovci dramatizirali izmere. Kar bodimo iskreni, kaj je bilo pred 10 leti, katastrofa se bo zgodila. Pravzaprav pa je večina obdobja pokojninska blagajna sama krila stroške. Še več, v določenih letih celo polnila proračun. Že pri prvi reformi se je ob metodi šok terapije za javnost dramatiziralo razmere, kot da se bo vsak čas pokojninski sistem povsem sesul. Torej, nekoliko Friedmannovega duha prihaja tudi v Slovenijo, ne le film po knjigi Naomi Klein. Pravzaprav bi lahko v osnovi ohranili sedanje pogoje za upokojitev in s pozitivnimi spodbudami ohranjevali, podaljševali delovno aktivnost. To je po mojem pravo izhodišče. Nesprejemljivo pa je, pokojnine, ki so že tako ali tako nizke, z opevano reformo še zniževati. Za taka izhodišča ne morem glasovati.
Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem. [[Je ni.]] Gospod Ivan Grill.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, sekretarka in sodelavci, poslanke in poslanci! V razpravi, ki jo je malo pred tem navajal tukaj gospod minister, se z vami v celoti strinjam. Edino v ugotovitvi, da bo najbolj, če bo takšen zakon sprejet, generacija, ki se bo upokojevala čez 10, 15 let, prizadel. S tem se strinjam, kar pa seveda ne pomeni, da se bo močno poznalo tudi pri ljudeh, tistih, ki se bodo upokojevali mesec, dva ali tri po sprejetju tega zakona oziroma takrat, ko naj bi stopil v veljavo. Kajti že sedaj je marsikje mogoče slišati, da bi se po starem zakonu upokojil čez tri mesece. Po novem, če bo stopil v veljavo, bo pa tri leta. Pomeni, da so ti skoki zagotovo nepremišljeni. Z vami, gospod minister, se v nobenem primeru ne strinjam, da je v tem trenutku največja prioriteta ravno, da gremo v spremembo pokojninskega sistema oziroma zakona na takšen način, kot se izvaja. Strinjam se z vami, strinjajo se s temi ugotovitvami vsi. Tudi ljudje počasi kupujejo to miselnost. To se pri ljudeh tudi v podzavest prenaša, da bo potrebno delati dlje. Ampak v tem trenutku bi bile neke druge prioritete bolj pomembne, ki bi ravno tako pokojninski sistem ohranjale bolj vzdržen, kot je. Zagotovo, če bi se z nekimi spremembami zakona onemogočilo toliko zlorab, kot jih je ravno na vašem resorju, recimo, ali pri socialnih transferjih, tudi zdaj ta vaš opevani zakon o subvencioniranju delovnega časa. Ne vem, ali imate vi podatke, koliko je bilo tu zlorab in koliko milijonov evrov je šlo verjetno neupravičeno v roke tistih, ki so mogoče tega najmanj potrebni. Ravno tako, če bi vsi tisti, ki niso plačevali prispevkov, vsa ta podjetja, od Vegrada do vseh tistih, za katere vemo, le-te plačevali, bi bila situacija bistveno drugačna. In tu mislim, da je prioriteta, ki bi se jo morali najprej lotiti. Pri tem pa bi bilo treba tudi pokojninski sistem oziroma ta zakon pripravljati bolj zmerno, z več socialnega dialoga, kot je zdaj. In bi potem verjetno na koncu prišli do nekega predloga, ki bi bil sprejemljiv vsaj do neke mere za vse. Tudi opozicija bi verjetno marsikakšno dobro idejo dala, pa smo bili tu seveda izključeni. In danes smo pred dejstvom, da ne poznam nikogar, ki bi ta zakon podpiral, nikogar. Ko sem gledal seznam v našem računalniškem omrežju, ko so dajali predloge sprememb, je za eno stran različnih pomembnih institucij, socialnih partnerjev, od sindikatov do obrtne zbornice, do raznih invalidskih društev, podjetij, vsega. Resnično, glejte, nihče ne more verjeti vašim zagotovilom, da je ta zakon dober ali pa da se ga da izboljšati. Nemogoče je takšen zakon, takšen predlog izboljšati. Če je kdo poslušal, pa upam, da je, če pa kdo ni poslušal, naj si prebere magnetogram dr. Cukjatija, kjer je predstavljal stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, kjer je zelo razumljivo, nazorno prikazal, kje so sistemska nasprotja, ki jih je v tem predlogu zakona nemogoče zasledovati. Nobenega takega amandmaja ne bo možno sprejeti, da bi se lahko te stvari odpravile. Tako da je verjetno že sam koncept bil pomanjkljiv, zgrešen. Predvsem pa je bil tu socialni dialog premalo upoštevan. Kljub temu, vi lahko stokrat rečete, eno leto ste se pogovarjali. Vendar, če se vedno pogovarjamo, jaz rečem tako, ti pa karkoli rečeš, čez eno leto smo na istih stališčih, to za mene ni socialni dialog. In tu je bilo danes že rečeno, da so sindikati bili dovolj tolerantni, dovolj strpni. Vemo sicer, zakaj. Če bi bila to neka druga vlada, bi bila verjetno zadeva bistveno hujša, ampak to zdaj niti ni tako pomembno. Danes je bilo slišati s strani nekaterih razpravljavcev lep izraz za ta zakon: da gre za modernizacijo pokojninskega zakona. Naj to prevedem v jezik, ki ga bo vsak razumel, kaj ta modernizacija pomeni. To pomeni, da bomo delali dlje in da bomo imeli pokojnine nižje. To je dobeseden prevod. Težko me boste prepričali, gospod minister, s tistimi svojimi izračuni, da bodo obstoječi upokojenci imeli pokojnine oziroma da bodo ohranili take, kot so zdaj, in da bomo tisti, ki se bomo upokojevali oziroma se bodo, meni še kar nekaj let manjka, da bodo imeli višjo pokojnino, kot bi jo imeli sicer. Ker po drugi strani, recimo, vaš podatek, če sem si ga pravilno zapisal, ste navedli, da če bi se 5 let skrajšalo povprečje, po katerem se bo izračunavala osnova, s 34 let na 29 let, da bi bilo to letnega odliva 160 milijonov evrov manj v pokojninsko blagajno. Težko bi potem razumel, da tista vaša dejstva vzdržijo. Strinjam se s tem. Obstoječim upokojencem moramo zagotoviti vsaj takšen nivo pokojnin, če ne višjih. Zato me močno preseneča, lahko rečem, da sem bil zgrožen, ko je poslanski kolega iz Poslanske skupine Zares spraševal samega sebe, pa verjetno tudi vse druge, zakaj, s kakšno pravico se obstoječe pokojnine morajo uravnavati z rastjo plač. S kakšno pravico, da pač oni tisto, kar so prispevali, so prispevali, da zdaj tu ni nobenih upravičenih razlogov. Mislim, to je za mene nekaj nepojmljivega in se sprašujem, kam je tisti denar šel. Če ne ve on tega, da vsi tisti upokojenci, ki so v preteklosti delali za to državo, so tisti, ki smo jim lahko hvaležni, da imamo to, kar imamo. Z njihovim delom smo lahko zgradili to, kar imamo, in da bomo nadgradili tudi naprej. In oni so pošteno plačevali prispevke, pošteno so jih plačevali. Je pa res krivda države, že prejšnjega sistema, da so tisti prispevki šli – vemo kam – v povsem nespametne investicije, v druge republike še v času Jugoslavije in tudi zdaj. Marsikatera investicija se je iz tega denarja neupravičeno tudi financirala. Zakaj pa se ni ta denar plemenitil, kot je to v nekaterih razvitih državah? Potem pa bi lahko rekli, tisti denar, ki je bil s strani prispevkov nekje pridobljen, naj se plemeniti in se iz tega pokojnine tudi ohranjajo. In potem bo tudi tista formula, ki se je prej gospod minister čudil, kar je bilo tudi že izrečeno, če nekdo 30 let namesto v pokojninsko blagajno vplačuje na bančni račun, mu potem samo iz obresti znese zelo lepa pokojnina. Bi se tukaj ravno enak sistem tudi razvijal. Poleg tega pa, jaz se strinjam, tudi tukaj bi morali prioritetno razmišljati, zakaj pa mi ne očistimo obstoječe pokojninske blagajne z nekaterimi neupravičenimi pokojninami ali tudi nekimi odlivi. Poznam primer, če me bo potem kdo želel vprašati, mu bom povedal. Poznam osebo. Zaradi političnih privilegijev se je upokojila pri 40 letih, ima najvišjo možno pokojnino. Danes je ta oseba stara 85 let. Pomeni, 45 let zaradi političnega privilegija ima že ves čas privilegije in tudi tako visoko pokojnino. In jaz sem prepričan, da je takšnih ljudi ogromno. [[oglašanje iz dvorane]] Brigadir verjetno, ja. No, hvala lepa, da ste me tukaj. Potem, naslednja stvar, ki jo želim poudariti. Omenil sem, prav je, da se začne intenzivno pripravljati "teren", da preidemo v neko spremembo zakonodaje in da se na to tudi ljudje nekoliko adaptiramo. Predvsem tisti, ki so zdaj nekje 10, 15 let pred upokojitvijo ali celo manj. In zdaj tisti podatek, gospod minister, ko pravite, da ni bilo nekega večjega upokojevanja. Trdno sem prepričan, da bi bilo brez takšne panike, ki je zavladala med ljudmi, teh upokojitev bistveno manj in marsikateri delavec, ki bi ga zdaj v prenekaterem podjetju potrebovali, je lovil najkrajši rok, da je šel lahko v penzijo. Poznam primere, zakaj. In marsikdo je mene spraševal: "Dajte vi meni povedati, kdaj bo ta zakon stopil v veljavo." Vsi so zdaj tempirali na 1. 1. in marsikdo bi bil še z veseljem pripravljen delati, če bi verjel ali če ne bi bilo tukaj toliko tistih nevarnosti, da se mu bo dejansko vsa zadeva bistveno bistveno podaljšala. In kaj je še tukaj, lahko rečem, slabo za našo družbo vnaprej? Glejte, kakšno sporočilo mi pošiljamo našim mladim?! Še jaz se spomnim, ko sem končal šolanje, sem po nekem prepričanju, da je treba iti čim hitreje delat, da bom šel čim prej v penzijo. Sem šel najhitreje, kar sem lahko. Kaj je pa danes? Veste, kaj mladi rečejo? Penzije tako ali tako ne bom dočakal. Študirajo resnično bistveno dlje, kot bi sicer. In tudi ko enkrat doštudirajo, si vzamejo še čas za potovanja. In starostna doba, preden začnejo delati, je bistveno višja. Namesto da bi mlade spodbujali, da bi se, ko končajo študij do 20, 25 leta, zaposli, da se specializirajo na svojem področju in začnejo pri 30. iskati neko špico, intelektualno, ki jo dosežejo, našemu znanju oziroma gospodarstvu. Tako pa se po 30 letih ali kasneje upokojijo, ker vedo, če pridejo v službo, si mislijo, bog ve, če bom dočakal penzijo. In so potem bistveno manj usposobljeni in motivirani za delo. In to je narobe, to je narobe. Zdaj tudi tisto, kar je bilo rečeno s strani poslanskih skupin koalicije, da je ta predlog nekje finančno vzdržen. Strinjam se, da bo verjetno finančno vzdržen zaradi nekih rešitev, ki pa niso pravične. Strinjam se, da mora biti solidarnost upoštevana. S tem se seveda strinjam. Predvsem ta medgeneracijska, ampak mora biti pravičen. S kakšno pravico se zdaj nekatere zadeve bodo iz tega zakona jemale ven, ki so ves čas veljale, pa so nekateri ljudje pač tudi na ta račun vlagali v to? Zato, glejte, takšne rešitve niso dobre. In jaz še enkrat trdim, da tudi, če bo takšen predlog zakona sprejet za nadaljnjo obravnavo, nikoli ni možno to narediti z amandmaji v neko tako vsebino, da bodo lahko vsi tisti, ki temu nasprotujejo, potem vsaj konsenzualno soglašali s takšnimi rešitvami. To mislim, da je slaba popotnica za naprej. In tudi, če bo referendum, vi se verjetno zanašate predvsem na to, ker zagotovo tukaj "farbate" upokojence, ker množica volivcev je ravno v upokojeni populaciji, da bodo tisti z nekim sporočilom, če ne boste vi zdaj takšen zakon podprli, se vam bodo penzije zmanjšale. Zopet bodo nasedli, tako kot so že ničkolikokrat na take floskule. Ampak to ni tista prava rešitev. Jaz upam, da bo ta zakon v takšni obliki, kot je, zavrnjen, pa da se ponovno pristopi k iskanju tistih rešitev, ki bi naredile ta sistem res tak pravičen, vzdržen. Predvsem pa, da ne bo tako hitrih skokov, da ne bodo tiste generacije, ki so zdaj nekoliko let pred upokojitvijo, deležne takih velikih šokov. Tako, da jaz sam tega zakona v nobenem primeru ne morem podpreti za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miran Potrč. Prosim!
Hvala lepa. Nalogo, ki jo imamo danes, ne samo koalicija, tudi opozicija in posredno preko nas najbrž tudi socialni partnerji, ni niti lahka, niti enostavna. Prvič, nikogar nisem še slišal, ki ne bi rekel, da bi bila reforma potrebna. Ali je zdaj nujna ali zelo nujna? Ampak nihče temu ne ugovarja, ker se vsi zavedamo, da bo sicer težko financirati obstoječi sistem. In ker se vsi zavedamo, da se bo poslabševal ne pa izboljševal kontingent upokojene generacije. Zdaj vemo, da je reforma potrebna. O tem ima pa vsak od nas zelo različne predstave, kaj naj bi pravzaprav predstavljala. Drugo, kar dela meni odločitev težavno ali pa, kjer razumem, da je težavno prišlo, težko bilo priti do besedila, ki ga imamo, je dejstvo, da reforma zajema vse socialne partnerje, vse skupine državljanov, mlade, zaposlene, samozaposlene, upokojence, invalide. In najbrž sem jih še enkrat toliko, kot sem jih naštel, tudi pozabil. In vsak od teh ima nek specifičen svoj pošten, objektiven, razumljiv interes. Med seboj pa ti interesi mnogokrat niso usklajeni ali pa jih je zelo težko uskladiti. Tretjič, ker sprejemamo reformo v času krize in pričakujemo, da bo sprejem reforme pripomogel k rešitvi iz krize, ker je vsebina izjemno zahtevna. In jaz bi rad videl tistega kolega poslanca ali poslanko, ki bi rekel, da natančno razume, kaj vse je kakšen od členov, poglavij, skupin vprašanj zadeva, ker so tako medsebojno povezani, da je to enostavno zelo, zelo težko in še, ker je o vsem treba odločati. Mislim, da sem prav preštel 429 ali 430 členov. To je skratka obseg, ki ga ni mogoče objektivno prežvečiti, razen največjim specialistom in poznavalcem. Zato kaže vse te okoliščine upoštevati in biti toleranten drug do drugega, ko se pogovarjamo o predlogu in vsebini rešitev in ko iščemo modele, rešitve, predloge, ki bi nas kolikor toliko zadovoljile. Vsi udeleženci razprave, Vlada, socialni partnerji, tudi opozicija in seveda koalicija v Državnem zboru se moramo zavedati, da zgolj vztrajanje na nekih lastnih pogledih in interesih ne more dati dobrih rezultatov. Prvo vprašanje, na katerega bi zato rad skupen odgovor, jaz zase ga imam in je pozitiven namreč, ali bi neuspeh reforme bila škoda za vse nas. Jaz trdim, da ja in v enaki meri škoda za socialne partnerje in v enaki meri škoda tudi za opozicijo, ne samo za koalicijo. Bojim se pa, da se mnogi od socialnih partnerjev in tudi opozicija tega ne zavedajo v zadostni meri in včasih ne pristajajo na neke rešitve, ki so navidezno slabe, niso pa drugače mogoče. Opozicija pa malo čaka: "Morda bomo pa mi prišli na vrsto ali pa bo ta zakon vam pomagal, da boste imeli še manj ugleda in malo manj zaupanja med ljudmi, kar je konec koncev naša želja, saj je že nekaj mesecev minilo od tega, kar smo bili pripravljeni vas poslušati, da je skrajni čas, da gremo z oblasti, ker ste vi boljši in komaj čakate, da boste oblast prevzeli." Zato sem jaz ves čas in še danes zagovarjam naslednja stališča. Da mora biti reforma kompromis želenega in možnega in da ni mogoče z eno potezo rešiti vseh problemov za nedogled. Zato dajmo realno pogledat, kje je tista optimalna, tudi časovna dimenzija, ki smo jo sposobni zaobseči s temi reformami, kje je pa mogoče naša želja prevelika. Da morajo ljudje verjeti, da bo prehod iz veljavnega v nov sistem razumen in postopen, da pa so potrebne spremembe. Zato jih je treba domisliti na ta način, da bodo ljudje razumeli, da breme ali pa teža problemov, ki bodo zaradi novega sistema nastopili, ne bodo nobenega prizadeli preveč. Poenostavljeno rečeno, če je eno leto, leto in pol, dve leti, dve leti in pol tisto obdobje, ki nam bo kasneje omogočilo v pokoj, se da o tem pogovarjat. Če bomo garantirali, da pokojnine ne bodo nižje, ampak bodo približno enako visoke ali pa, kot nekateri obljubljajo, celo višje, česar jaz obljubljati ne bi upal, da bodo enakopravno dobile porazdelitev bremen vse generacije, tisti, ki čakajo, ki so zdaj mladi, pa tisti, ki že imajo pokojnine, potem se to da zagotoviti. Zato bi, ker imam omejen čas, prosil, da poskušamo, ne toliko s strani Vlade, govoriti o tem, kaj je nujno, pa reči, če ne bomo tega naredili, se bo zgodilo to in to slabo za državo. Jaz bi raje šel po drugi poti. Povejmo, kaj tudi nova pokojninska reforma ljudem zagotavlja v primerjavi z današnjim sistemom, ki jim sicer nekoliko, ker nekaj mora, drugače ne more dati rezultatov, poslabšuje rezultate, ampak poslabšuje na razumen način glede dolžine delovne dobe, glede starosti in vstopa v pokoj, glede malusov in bonusov, glede upoštevanja nekaterih dodatnih pravic, kot je skrb za otroka in podobno. Skratka, te stvari prikazati na ta način, da bodo ljudje razumeli, da pravzaprav to ni bavbav, v katerega gremo, ker zdaj smo mnogi tudi danes v razpravi želeli prikazovati situacijo tudi in izključno samo enostransko, da bi jo prikazali na način, da bi bila čim manj sprejemljiva za ljudi. Jaz torej upam, da bomo uspeli s svojimi razpravami, predvsem pa tudi z razpravami z vladne strani, povedati, kaj je bistvo te reforme, kje so rešitve, ne vseh podrobnosti, ker vseh podrobnosti ne more nihče rešiti z eno razpravo, pa tudi ne z odgovori na nekaj vprašanj, da bi ljudje, tudi socialni partnerji to sprejeli. Jaz pa mislim, da je pošteno in prav danes opozoriti še enkrat, s čimer sem začel, vse, ki pri tem sistemu sodelujejo, da nosijo tudi odgovornost, da bi sistem v dobrem smislu zaživel, ker sicer bomo na slabšem vsi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Sam sem bil pri eni od točk, ki smo jih danes obravnavali, konkretno pri Zakonu o trošarinah, zelo kritičen do naše Vlade predvsem zaradi trošarinske politike, ki jo vodi. Tokrat imamo na dnevnem redu točko, ki je pravzaprav idealna za opozicijske stranke, ki jo lahko tako z demagogijo ali pa tudi s populizmom praktično raztrgajo. In to ni noben problem. Veliko težje je pri takšni točki, kot je ta, ko govorimo o pokojninski reformi, ki je po moji oceni ena od ključnih reform, ki je pred to državo, v opoziciji biti konstruktiven. Sam sem kot predsednik Slovenske ljudske stranke nekajkrat javno napovedal, da bomo pri ključnih reformah, ki so pomembne za to državo, konstruktivni. Mislim, da je konstruktivnost pri tem vprašanju še kako pomembna.
Prosim za pozornost v dvorani.
In zdi se mi, da veliko, ki jih je nastopalo pred menoj, ni govorilo tisto, kar dejansko mislijo. Jaz bom govoril tisto, kar dejansko mislim. In mislim, da je potrebno to pokojninsko reformo preprosto izpeljati. Mi smo se je v stranki lotili zelo resno. Pripravili nekaj konstruktivnih predlogov, jih posredovali ministrstvu, se z ministrom tudi sestali in poskušali dogovoriti, da morda skozi amandmaje te naše predloge v to pokojninsko reformo uveljavi. Upam, da bo razumevanje, da boste spoštovali to ponujeno roko. Sicer, kar se mene tiče, je pokojninska reforma preprosto ena enostavna matematika ali če hočete, matematični model. Marsikaj je bilo izračunano in računi svoje kažejo. Žal, kaže demografija tudi to, kar kaže, da nas bo, tako kot statistični urad pravi v tej študiji, ki smo si jo natisnili, Prebivalstvo Slovenije danes in jutri, Projekcija prebivalstva Evropop 2008 za Slovenijo, ki napoveduje, da bo leta 2060 že skoraj 600 tisoč upokojencev. Seveda lahko sedaj premetavamo številke tako ali drugače, sem ter tja, ampak imamo preprosto tri enostavne možnosti: ali povečamo prispevke v pokojninsko blagajno. To pomeni, da bomo obremenili plače, da bomo obremenili gospodarstvo. Po moji oceni je zadeva katastrofa. Imamo drugo možnost, da zmanjšamo pokojnine. Kdo se strinja s tem? Nihče v tej dvorani se ne strinja s tem, da bi se pokojnine zmanjšale. Še več, v Slovenski ljudski stranki smo proti temu, da jih zamrznemo. In tretja možnost je ta, o kateri se danes pogovarjamo. Torej, da zaostrimo pogoje. Jaz ne vidim nobene druge možnosti. Če vidi kdo kakšno drugo možnost, bi bilo dobro, da jo prinese na plano, ker namreč to bi bila tudi rešitev ne samo za Slovenijo, ampak za celotno Evropo. Celotna Evropa se ukvarja z istim problemom, s katerim se ukvarjamo danes mi tukaj. Ne moremo in ne smemo zganjati populizma, spoštovani kolegi. Ne moremo in ne smemo. Raje bom danes slišal kakšno kritiko na to, da sem morda naklonjen tej pokojninski reformi, kot pa bi čez pet, šest ali deset let nekdo kazal name s prstom in mi očital, imel si možnost, pa nisi storil ničesar. Menim, da je pred nami pač odgovorna naloga, tudi na tej strani, ko govorimo o opoziciji. Dejal sem, enostavno je, bom rekel, sedaj v opoziciji na krilih podpore sindikatov to pokojninsko reformo praktično raztrgati. Zelo enostavno. Ampak ali je to odgovorno do te države? Jaz mislim, da ni in da je prav, da vendarle pri takih reformah, kot je ta in še nekatere bodo prišle, kljub temu, da smo kritični do Vlade, do nekaterih potez, do rebalansa, ki prihaja, do trošarinske politike in še in še bi lahko našteval, ampak pri takih zadevah,pa je vendarle treba biti konstruktiven. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Marijan Križman. Prosim!
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Mogoče bi lahko rekel, da bi nadaljeval skoraj tam, kjer je končal moj predhodnik. Glede na oceno stanja pokojninskega sistema z vidika vpliva na vzdržnost javnih financ na makro nivoju, na nujnost pokojninske reforme, kažejo tudi najnovejši podatki, ki jih vsi poznamo in jih tudi vsi poznate. V tistem, torej v obdobju, ko je bila sedanja pokojninska reforma narejena, smo bili vsi prepričani, da bo trajala veliko dlje, kot bo trajala po sedanjih spoznanjih, po sedanjih podatkih, po sedanji zaposlenosti in po sedanjem BDP-ju. To se pravi, naj bi trajala nekje do 2025 oziroma 2030. Ampak razmere so pokazale, da se bo ta reforma, verjetno, ustavila nekje, bi se ustavila leta 2020. Zaletela bi se v zid. Preprosto, ker naprej ne bi imela več poti. Zato je treba to reformo, novo reformo sprejeti in ponovno določiti nekatere pogoje in nekatere znane podatke, ki jih v tej državi imamo. Zato bi bilo zelo neodgovorno potlačiti glavo v pesek, si sposoditi denar in reči, v tej državi nam gre lepo, vsi smo veseli in zadovoljni, pokojninske reforme ne potrebujemo. Seveda so še naprej podatki, ki jih je treba razumeti, pa jih nekateri namenoma nočejo razumeti, ker si želijo, da bi bilo v tej državi vse narobe, da bi bilo za njih bolje in da bi se tudi na referendumu lahko zganjal cirkus. Seveda bi za pokojnine v končni fazi, v končnem znesku, tako kot gre zdaj ta zgodba, prišli do 13 %. Ko bi prišli do 13 % od planiranih 11,24, pomeni, da bi, tako kot je tudi minister danes že enkrat povedal ali mislim, da celo dvakrat ali celo večkrat, da bi ta reforma, ki bi jo začeli pripravljati v naslednjem mandatu ali čez, ne daj bog, čez 10 let, bi s tisto reformo resnično uničili upokojenski sistem. Razpadel bi, ker enostavno in preprosto za to ne bi bilo dovolj denarja. In zato bi si morali veliko več denarja izposoditi ali pa znižati pokojnine do takšne mere, da bi pokojnine pravzaprav postale socialni transfer. Prepričan sem, da smo dovolj odgovorni, da si tega ne bomo dovolili in da bomo stopili skupaj in to reformo sprejeli. Kot pravi minister, ji malo pobrusili robove, nekaj na odboru, nekaj še v parlamentu. Ampak jaz sem prepričan, da bo ta reforma na koncu sprejemljiva za vse, ki želijo videti kompletno reformo. Ne samo tiste tri stolpce, kjer piše, kdaj se bomo upokojili in pod kakšnimi pogoji. Seveda za starost in pokojninsko dobo ali delovno dobo, ki smo jo nekje opravili. Ta pokojninska reforma obsega veliko več kot samo te tri stolpce. Jaz sem se veliko pogovarjal z ljudmi in so me vprašali, kaj in kako bo ta reforma končala. In sem jih vprašal, ali so si pogledali mogoče tisti zelen zvežček, ki ste ga pošiljali, ki ga je Vlada poslala po domovih, in ga je marsikdo spregledal, misleč, da je to reklama nekega podjetja, ki reklamira salame in vse drugo, s čimer nas zasipajo vsak dan sproti. Zato bi jaz svetoval, da bi javnost še bolje in bolj nazorno nekako obveščali, obvestili in ljudem predstavili dejansko stanje. Predstavili, kaj vse reforma prinaša in zakaj jo je treba sprejeti prav zdaj ter zakaj tudi v takem obsegu. To se mi zdi zelo pomembno. Tako bi imela politika mogoče malo manj besede pri tem, kaj je dobro in kaj je slabo za ljudi. Ljudje morajo sami vedeti, kaj je dobro in kaj je slabo za njih. Politika mora to samo izvesti, po mojem prepričanju. Je pa tudi po mojem eden najpomembnejših ciljev, da bomo s to reformo zaustavili padec pokojnin. Se pravi, da bodo pokojnine obstale na 80 %, kar je po sedanji reformi, ki še velja, bilo popolnoma drugače in bi do leta 2025 vrednost naših pokojnin padla na 72,5 %. Če se reforma ustavi pri 80 %, pomeni, da pokojnina ne bo več v padanju, tako kot je bilo dogovorjeno ob sprejetju sedanje reforme. In to je tudi garancija, da bo pokojninska reforma po mojem prepričanju dolgoročen dokument. Ta zakon bo dolgoročen dokument. Ne bo sprejet samo za krajše obdobje ali pa kot nek "gasilski zakon". Zato se mi zdi zelo primeren in ga bom jasno tudi podprl. Predvsem tudi zaradi vseh drugih sestavin, ki jih ta reforma ima. Tako kot sem rekel, ne samo tiste tri stolpce, ki govorijo, kdaj se bomo lahko upokojili. In glede trditve, da se bodo delavci, ki opravljajo težka dela, zelo težko upokojevali pod temi pogoji. Sam sem poslušal ministra, ko je pojasnjeval, to sicer tudi piše in si lahko preberemo, tudi za njih in za marsikoga je poskrbljeno. In demagogija, da se bodo vsi upokojevali s 65-im letom in da bodo napol mrtvi hodili v službo, je prodajanje megle. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andreja Rihter.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Prav lep pozdrav ministru in državni sekretarki s sodelavcem! Sprehodila sem se po nekaterih podatkih, tudi po statističnem letopisu za leto 2009 in ugotovila oziroma številke so mi pokazale, da je treba podpreti predlog zakona, ki je pred nami. Namreč, Evropa se za razliko od ostalega sveta stara. Slovenci se staramo ravno tako. Starejše populacije se večajo, saj se rodnost v Sloveniji manjša. V Sloveniji smo še leta 1960 in 1970 beležili rodnost nad ravnijo za ohranjanje in obnavljanje prebivalstva oziroma obnavljanje števila prebivalstva na dolgi rok. V letu 1981 se je stopnja celotne rodnosti znižala pod 2,1 na eno žensko, kar je v razvitih državah še potrebno za obnavljanje prebivalstva. Že v obdobju do leta 2003 pa je stopnja celotne rodnosti ves čas upadala in v letu 2003 znašala samo še 1,20. Stopnja rodnosti se je v zadnjih nekaj letih povišala in za leti 2008 in 2009 tako znaša 1,53 otroka na žensko. Prav tako pa se je povišalo tudi absolutno število živorojenih otrok, z 21 tisoč 817 v letu 2008 na 21 tisoč 856 v letu 2009, kar je veliko več kot leta 2003. Vendar še daleč od tega, da bi imeli kakršenkoli razlog za optimizem, ko slišimo celo danes tudi v nekaterih razpravah, da smo govorili o bejbibumu. Ne glede na navedeno se je dejansko število rojenih otrok v zadnjem obdobju drastično zmanjšalo. Če smo imeli še leta 1979 30 tisoč 604 otrok, je v letu 2003 to število zmanjšano na 17 tisoč 321. Nadaljnja zaostritev glede števila rojenih otrok pa bo nastopila v prihodnjih treh desetletjih, ko bodo številčno vedno bolj šibke generacije deklic, rojenih v zadnjih dveh desetletjih, vstopale v starostne razrede, ki se pretežno odločajo za otroke, in sicer se to letno vedno bolj tudi povečuje. Če je bilo še pred 10 leti 25, 29 let, pa je danes obdobje, ko se dekleta ali žene odločajo za prvo rodnost, med tridesetim in štiriintridesetim letom. Podatki so, kot sem rekla, zajeti v statističnem letopisu. Lahko si jih vsi preberemo in pregledamo in seveda nad tem tudi zamislimo. In če to primerjamo s številkami umrljivosti v zadnjih desetletjih, ugotovimo, da se je treba verjetno odločiti za spremembe. Podatki in dejstva, ki so posledice stanja demografske strukture, pomenijo znižanje pokojnin v skladu z zmanjšanjem pretokov sredstev v pokojninsko blagajno ali pa reakcijo za podprtje predloga zakona, seveda z nekaterimi dopolnitvami. Pomenijo povečanje prispevne stopnje za pokojninski sistem in prenašanje odgovornosti na aktivno populacijo ali pa predlog, tako kot sem rekla, zakona, ki je pred nami, s popravki. Vztrajala bom na dveh zame osebno zelo pomembnih vsebinah, in sicer pri večjem upoštevanju pozitivne diskriminacije za ženske, kar pomeni boniteto za otroke pri znižanju upokojitvene starosti za ženske. Predlog govori namreč o možnosti uveljavitve le za tri otroke. Sama pa odpiram pobude, ki ohranjajo določilo iz starega zakona, in sicer da boniteto povečujemo za vsakega otroka. Kajti s tem dajemo nenazadnje tudi stimulacijo tistim številkam, o katerih sem tudi predhodno govorila. Pri moji drugi podpori ali pripombi gre za upoštevanje bolniškega in starševskega nadomestila. Prav tako se mora ohraniti rešitev iz starega zakona, ki določa, da čas za prejemanje nadomestila za izračun pokojninske osnove upošteva plačo oziroma osnovo, od katere so bili plačani prispevki iz koledarskega leta pred začetkom prejemanja nadomestila. Namreč, predlagana rešitev, ki je pred nami, bo najbolj prizadela, udarila bolne, predvsem pa matere, ki so še danes v tej naši družbi, v Sloveniji, največkrat na bolniškem dopustu za svoje otroke. Če zaključim, me je predlog razočaral. Nisem prav optimistična, ko poslušam vsak dan na televiziji oziroma iz medijev, da je postopek predloga zakona oziroma zakon pred nami neusklajen. In za mene osebno bi se moralo nadaljevati usklajevanje zakona s strani Vlade in socialnih partnerjev. Namreč neusklajenost tukaj pri nas pomeni nenazadnje prelaganje odgovornosti. In seveda je za nekatere izmed nas usklajevanje poslušanje drug drugega in ne držanje fige v žepu. In zaradi tega se tudi pridružujem kolegici Črnakovi, ki je uvodoma pri predstavitvi mnenja naše poslanske skupine tudi dejala, da se pogajanja morajo nadaljevati, saj nenazadnje zakonodajni postopek ni zaključen in bo zaključen takrat, ko se bomo poslanci do konca tudi odločili. In zaradi tega bi morala biti aktivna vloga Vlade in socialnih partnerjev še vedno v sedenju za mizo in dogovarjanju o tistem najboljšem, kar je za vse Slovence najbolj primerno. Sama bom vztrajala pri dopolnitvah, ki sem jih tudi omenila, oziroma pri spremembah v korist žen, mater, ki so po podatkih in številkah najbolj prizadeta skupina. In zaradi številk, ki sem jih omenila tudi na začetku, podpiram predlog zakona, ker nasprotujem zniževanju pokojnin, ki so posledica nesprejetja tovrstnega predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Sajovic. Prosim!
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Jaz moram reči, da to, čemur smo danes priča, so eni trenutki resne pa realne politike, ker bi seveda morali vedeti, da upokojenci nimajo političnih barv, da nas ta status vse, ki bomo imeli srečo, tudi še čaka in da bi tukaj seveda morali preseči politične delitve. Vesel sem razprave kolegov iz Slovenske ljudske stranke, kajti na ministrstvu so opravili garaško delo, se izpostavili, se tudi intenzivno usklajevali. Rezultati pa so seveda takšni, kot so lahko, čudežni seveda ne morejo biti. Jaz mislim, da ste naredili na področjih, kjer je to mogoče, največ. Jasno je, da, če živimo dlje, bomo morali tudi delati dlje in seveda pokojninsko dobo temu ustrezno tudi podaljšati. Treba pa je povedati, da seveda tisti najtežji poklici, ki bodo prej dopolnili to starostno dobo, so iz tega izvzeti. Jaz sem zgrožen, ko slišim nekatere razprave in pa trditve, ki gredo čez mejo solidarnosti. V tej državi se je zelo hitro pozabilo, da smo desetletje, dve nazaj iz pokojninske blagajne zidali šole, vrtce, športne dvorane, igrišča, predore in še kaj. Danes bi pa upokojencem to podporo odtegnili in seveda enačimo pokojnine in pa socialne pomoči. Ta država je na tak ali drugačen način dolžna vsem omogočiti solidno preživetje. Tukaj pri zakonu o pokojninski reformi je na preizkusu naša solidarnost, solidarnostni sporazum vseh generacij, tistih, ki so že v pokoju, tistih, ki še delamo, in tistih, ki v aktivno dobo prihajajo. Seveda pozdravljam tudi ukrepe, ki se trudijo v smeri, da bomo Slovenke in Slovenci prej začeli delati. In tukaj je ključen odgovor na to vprašanje. Mlade generacije morajo bolj intenzivno študirati, na nas srednjih pa je, da jim omogočimo tudi delovna mesta, ki jih je ta trenutek premalo. V tej družbi se prevečkrat pogovarjamo samo o delitvi. Premalokrat pa o tem, kako bomo lahko vsi skupaj več ustvarili. In poleg te pokojninske reforme je drugi del odgovora tudi v tem, kako družbo mobilizirati, da bomo ustvarjali več dodane vrednosti. In potem bodo pokojninska, zdravstvena in pa še kakšna druga reforma bistveno lažje in uspešnejše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim!
Hvala lepa za besedo. Cela vrsta lepo zvenečih besed se sliši s strani koalicije, po solidarnosti, o dodani vrednosti, o ne vem, čem še vse. Pa konec koncev nihče se pa ne vpraša, zakaj je prišlo do te grozljive situacije. Kaj niso vzroki za vse skupaj neuspešno škodljivo vodenje pokojninske blagajne, ki se je začelo že leta 1992? A niso vzroki tudi pri lopovskih menedžerjih, ki s podporo ali celo sodelovanjem Vlade kradejo po dolgem in počez in uničujejo slovenska podjetja. Nihče od njih seveda ni zaprt, ni v postopku. Odšli bodo nekam na toplo, v južne kraje, nesli s seboj denar. Naši upokojenci bodo pa iz svojih žepov to plačevali. Imamo državo, ki ima enormno število socialnih podpor. Nihče se ne spusti v te socialne podpore, ne ugotavlja, kam te socialne podpore izginjajo, kako se zlorabljajo in tako naprej. Vladi je pač vseeno zaradi tega, ker si na ta način kupuje volivce. Nobenemu gospodu ali gospej iz vladajoče koalicije ne pride na pamet, da bi spremenila delovno zakonodajo v tej meri, da bi se lahko drugače urejale stvari, da bi bilo mogoče zaposlovati mlade na mesta, od koder bi zmetali stare politično profilirane kadre, ki zaradi svojih bivših zaslug ostajajo, smejo ostajati na delovnih mestih ad calenda graecas, dokler jih smrt ne odnese. Zaradi tega, ker na nekem mestu dobivajo, recimo, 3 tisoč evrov plače. Če bi ga dali v penzijo, bi dobil samo tisoč evrov plače. Seveda pa on ostaja. Nihče ga ne more spraviti nikamor ven. In tako naprej. Nočete urediti zadeve v tej državi zato, ker vam je lepo, spoštovana gospoda iz koalicije. Hočete na silo krpati tam, kjer veste, da bodo tiho ljudje in upokojenci. In Slovenci bodo tiho, ker so vedno tiho, ker se vedno upognejo in vedno čakajo še kakšen udarec z bičem. Seveda, imate pa svoje zaveznike v sindikatih, ki zelo dobro vedo, kdaj pripeljati koga na ulice, koga pripeljati na ulice, kaj jim reči in kdaj se umakniti. Kajti, da je to tako, je dokaz, da prihajajo sindikati pred parlament. Vlada pa mirno lepo dela naprej tisto, kar dela in pripravlja. Po drugi strani pa, kolikor je slovenski vladi do svojih ljudi, se lepo vidi pri tem, da ni bil problem za Grčijo dati 400 milijonov evrov. To ni problem. To je za nas – So what! Potem za to, da damo poroštvo za 2 tisoč 73 milijonov za tiste države, ki ne bodo plačale svojih dolgov, ker so pametni, jih seveda ne bodo, ker jih bodo za njih butasti "Slovenceljni", kajti Vlada je takšna in je to naredila. So what! Po drugi strani imamo pa še kakšne take fine stranke, ki se jim reče DeSUS, ki preko svojih društev upokojencev, ki vedno bolj postajajo ekspoziture te politične stranke, pravzaprav obljubljajo tisoč evrov penzije in na ta način krasno prosperirajo. Fino. In naš slovenski narod je ravno prav zahojen, da verjame temu. Jaz pričakujem, da bomo v kratkem slišali še iz vladne strani, od premierja mogoče, da tisto, kar je obljubil gospod Erjavec, da to ni nič: "Imeli boste tisoč 500 evrov penzije." In seveda Slovenci bodo to verjeli, kajti vedno so verjeli v pravljice. Vedno so verjeli v tiste neke zgodbe o boljšem jutri. Ampak boljši jutri je bil včeraj. Tega se moramo zavedati. Način, kako se rešuje ta boljši jutri, je pa popolnoma zgrešen. Kaže na popolno nekompetentnost sedanje vlade, na neznanje in nepoznavanje. Konec koncev, saj ni čudno, razen redkih izjem, FDV vodi tole vlado. In jo vodijo v glavnem ljudje, ki niti ene sekunde niso bili na drugem delovnem mestu, ki ni bilo plačano iz proračunskih sredstev, s fakultete ali takoj v politične sfere in potem v parlament in potem na Vlado ali pa s fakultete na fakulteto in potem na Vlado. Potem se pa čudimo, zakaj je tako. V začetku mandata sem povedal tisti nemški pregovor, "drei Professoren, Stadt verloren". In točno to drži. Naša država se sesuva. Naša država izginja oziroma jo sesuvate in "jo izginjate". In jaz bom rekel, da namerno počnete to, ne zaradi neznanja in zaradi neumnosti, tudi to v manjši meri, ampak v glavnem zaradi požrešnosti, zlobe, lopovščine in podobnega. In ljudje bodo to plačali. Na njihovih hrbtih si boste vi delili še več denarja, kot si ga že delite. Saj slišimo vsake nekaj dni, koliko si nekateri lahko režejo kruh na debelo in kaj vse si smejo zidati na račun vseh ostalih, ki nimajo tudi za jesti. Ne vem, kaj bo. Slabo bo. Vedno upam, da se bo slovenski narod dvignil, da bo kaj povedal na drug način, ne samo na ta, da bodo doma jokali in se obešali in ne vem kaj delali, samomore zaradi nevzdržne situacije. To se namreč dogaja. To se prikriva. In kaj dela Slovenija? S svojimi policijsko represivnimi organi bo sprejemala še zakone, da bodo še bolj stiskali te ljudi, da jim ne bodo dovolili tudi dihati ne, da jim bodo še bolj prisluškovali, kot jim že prisluškujejo, da jih bodo še bolj tlačili, kot jih že tlačijo. Mislim, da se zelo daleč odmikamo od demokracije in da se vedno bolj bližamo tistemu začetnemu stadiju fašizma.
Hvala lepa. Besedo ima Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo. Z vse daljšim trajanjem življenja, s staranjem populacije se v Sloveniji čas sprejemanja pokojnin za vsako leto podaljšuje za dva meseca. Ali bolj natančno, leta 2000 je bila povprečna doba prejemanja starostne pokojnine, to se pravi od upokojitve do smrti, 17 let in en mesec za ženske in 14 let in 9 mesecev za moške. Nato 9 let kasneje ali natančneje leta 2008 pa za ženske 20 let in 10 mesecev ter za moške 16 let in 4 mesece. Število pokojnin narašča v zadnjem desetletju po stopnji 1,5 letno. Tukaj so vštete vse pokojnine, starostne, invalidske, družinske, kmečke in vdovske. To je le ponazoritev, koliko časa bodo upokojenci, ki so delali povprečno 35 do 40 let, prejemali pokojnino. Zelo poenostavljeno rečeno, vsak mora za leto prejemanja pokojnine oddelati v rednem delovnem času nekaj več kot dve leti. En upokojenec mi je rekel, da je za vzdržnost javnih financ on nebodigatreba. To je nekako umetniški dojem in vtis tudi dveletnih razprav o pokojninski reformi, ki je vsekakor potrebna. Grenak občutek za upokojenca in tudi za nekatere druge. Ampak vemo, da je pokojninska reforma potrebna, in zato od predlagatelja pričakujem, da bodo predvidene obljubljene spremembe omogočile možnost dokupa pokojninske dobe za čas študija in služenja vojaškega roka. In sicer tako, da bo lahko posameznik kakorkoli plačal prispevek za skupno, največ pet let pokojninske dobe. To naj bo način, s katerim bodo tisti, ki želijo in zmorejo pridobiti pravico do štetja pokojninske dobe, tudi za obdobje študija in služenja vojaškega roka ne glede, ali so študirali ali služili vojaški rok v Sloveniji ali kjerkoli drugje. Zame je nespodobno dejstvo predlagana izbira najugodnejših zaporednih let 34. In kaj to pomeni? Še najbolj nepoučenemu je dovolj jasno, da to ni izbira. Je odštevanje prvotnih pripravniških let brez možnosti napredovanja. Pričakujem, da se bo končna verzija izbire postavila najmanj na 22 oziroma največ na 26 let najugodnejših let. Zame je tudi zelo pomembno dejstvo, kako se bodo pokojnine usklajevale, po kateri formuli, švicarski, 60 : 40, 70 : 30, 80 : 20. To je seveda ekstremna varianta, za katero pa zagotovo nimamo izračuna. 28. člen, ki govori o znižanju starostne meje zaradi otrok. Predlagam, da se ženska starost, do katere je možno znižanje upokojitve starosti zaradi otrok, viša po 4 mesece na leto in naj se prične leta 2011 pri starosti 57 let. To je, mislim, eden od predlogov tudi zveze sindikatov. Formulacija 29. člena, ki se nanaša na določitev predčasne upokojitve, določa možnost predčasne upokojitve s 40 na 38 pokojninske dobe tudi vštevši dokupljeno dobo. Zakon bom podprla, saj se zavedam, da je korekcija in modernizacija obstoječega sistema potrebna, vendarle ob predlaganih spremembah. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar. Prosim!
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci in ostali! Ne le, da predlog zakona ni usklajen s sindikati, ki so bili v pogajanjih kar konstruktivni, moteče so številne pomanjkljivosti predloga zakona, na katere ste opozarjali skoraj vsi poslanci. Le da se jih po moji presoji ne bo dalo odpraviti v nadaljnjem parlamentarnem postopku. Tako kaže praksa. Katere določbe predloga zakona so najbolj sporne? Ni res, da je nujno reševati sedanje in prihodnje finančne težave pokojninske blagajne na tako neprijazen način za ljudi, kot ga predvideva ta zakon. Prav tako ni res, da bi morale biti sedanje in prihodnje pokojnine za mnoge tako nizke, da ljudje z njimi ne bi mogli preživeti, kot to predvideva sedanji in tudi novi zakon. Zaposleni, ki ne delamo na črno, plačujemo dovolj v pokojninsko blagajno. Pač pa enakega deleža kot zaposleni v pokojninsko blagajno ne plačujejo delodajalci. V vseh evropskih državah razen v Sloveniji plačujejo delodajalci enak delež v pokojninsko blagajno kot zaposleni. V Sloveniji je Vlada v letih 1995–1997 znižala prispevne stopnje delodajalcem s 15,5 % na sedanjih 8,85 %. To je bilo storjeno v korist delodajalcev in kapitala ter v škodo upokojencev. To je tudi v nasprotju z mednarodnimi standardi ILO. Tudi ta predlog zakona ministra dr. Svetlika, ki je, to je treba poudariti, minister iz DeSUS-ovekvote, ne predvideva postopne izenačitve prispevne stopnje in je s tega vidika sporen za sedanje in tudi za prihodnje upokojence. Ne strinjam se s tem, da bi se še naprej ob vsaki reformi vsake vlade od osamosvojitve Slovenije dalje najbolj prizadelo najrevnejše v državi. S to prakso vlad in poslancev vseh barv je treba nehati. Mnoge pokojnine so že sedaj prenizke, da bi se dalo z njimi preživeti. Ne strinjam se s predlogom, da bi se vdovske in družinske pokojnine bistveno znižale. Ne strinjam se s tem, da ljudje, ki so delali 38 ali 40 let, ne bi mogli preživeti s pokojnino za to delo. Ne strinjam se z razlastninjenjem najrevnejših, ker bi jim zaradi nizkih pokojnin in potrebe po socialnovarstveni pomoči država odvzela preostalo premoženje. Ne strinjam se s tem, da bi pastorki, vnuki, otroci brez staršev, ki jih je umrli preživljal, dobili družinsko pokojnino le v primeru, če je imel umrli mesečne dohodke nižje od 218 evrov. Ne strinjam se s politiko kaznovanja izčrpanih ljudi, ki so delali 38 ali 40 let. Dosedanje vlade in institucije, ki bi morale varovati javno premoženje in zaposlene pred zlorabami, tega dela niso opravile dobro. S tem zakonom pa bi delavcem in upokojencem odvzeli še zadnjo trohico samospoštovanja v korist delodajalcev in kapitala. Sem pa za postopno podaljševanje delovne dobe, vendar z začasnimi in trajnimi bonusi za delo do 65. leta ali celo dlje, tako da bodo upoštevane psihofizične sposobnosti zaposlenih. Ve se, s katerimi spodbudami lahko država zagotovi, da bodo delodajalci zaposlovali tudi starejše. Ne strinjam se s predlaganim načinom usklajevanja pokojnin. Danes naj bi po podatkih sindikatov 62 % upokojencev prejemalo pokojnino, manjšo od 600 evrov. S predlaganim usklajevanjem bi ustvarili še več upokojencev, ki s pokojninami ne bi mogli preživeti. Ne strinjam se s predlaganim takojšnjim podaljšanjem števila let za izračun pokojnin z 18 na 34 najboljših let, zato ker bi se pokojninska osnova znižala za okoli 20 %, kot pravijo sindikati, oziroma nekoliko manj po nekaterih drugih podatkih. Zato bi se že sedaj večinoma prenizke pokojnine kljub daljši delovni dobi v povprečju še znižale. Ne strinjam se s predlogom zakona, ki je naperjen proti pozitivni diskriminaciji žensk. Zakon bo najbolj prizadel ženske. Olajšave za otroke – zaradi določb o minimalni starosti – ženske, rojene med letoma 1953 in 1958, sploh ne bi mogle koristiti. Ne strinjam se z novim obračunom bolniških, ker bo znižal pokojnine ženskam, ker največ bolniških za nego otrok koristijo prav ženske. Ne strinjam se s predlogom zakona, ker bi se razmerje med povprečno plačo in povprečno starostno pokojnino znižalo pod 70 %. To pa je pod odstotkom, ki ga priporoča celo OECD. Čeprav vemo, koliko je OECD striktna pri teh stvareh. Strinjam se z mag. Potrato, ki nasprotuje kapici za najbolj premožne. In še bi lahko naštevala pomanjkljivosti zakona. Ta zakon zagotovo ne rešuje izzivov staranja prebivalstva in daljšanja življenjske dobe. Zmanjšuje tudi solidarnost. Sprašujem se, komu koristi slab predlog zakona, ki je nesprejemljiv za zaposlene in za upokojence, povzroča pa hude socialne konflikte. Minister dr. Ivan Svetlik, ki je minister iz DeSUS-ove kvote, bi moral, pa tega ne naredi, delovati v smeri varovanja zaposlenih in socialne varnosti prebivalstva. Z interventnim zakonom bi moral nemudoma odpraviti možnost odpisov, odlogov in obročnega plačevanja socialnih in zdravstvenih prispevkov. Moral bi povečati prispevne stopnje za delodajalce. Moral bi reorganizirati Inšpektorat Republike Slovenije za delo in poskrbeti za zaščito zaposlenih, ki jih delodajalci zlorabljajo. Sporni zakon pa gotovo koristi zasebnim zavarovalnicam, delodajalcem, kapitalu in zaradi svojega socialnega naboja tudi opoziciji. Spoštovani, tako pomemben zakon za življenje vseh generacij ne bi smel priti v Državni zbor tako neusklajen, tako nesolidaren, tako nepravičen in tako zelo pomanjkljiv. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vili Rezman. Prosim!
Hvala lepa, gospod predsednik. Po moji sodbi dvomov o potrebnosti sprememb na področju, ki ga obravnavamo, prav zelo veliko ni. Je pa kar precej pomislekov bilo slišati. Zame je pravzaprav današnja razprava zanimiva v tem, da imamo občutek, da se podpora ohlaja, ne pa stopnjuje. Vsaj tako je bilo po številnih pripombah in pogojevanjih danes moč to razpravo razumeti. Jaz sam sicer mislim, da je razprava pokazala tudi to, v kar je podvomil minister, ko je menil, da morebiti niso dobili vsi gradiv. Jaz domnevam, da so jih, da so jih tudi prebrali. Domnevam, da je večina to tudi razumela. In to je tudi tisto, kar pravzaprav zaskrbljuje. Tem zelo ostrim ugotovitvam iz različnih študij se najbrž ne da kaj posebej oporekati. Je pa možno razmišljati o različnih odzivih na to, kar nam te študije pokažejo. Sam mislim, da tudi ne gre pristati na to, kar je bilo predstavljeno s strani ministra kot temeljna alternativa, ali bomo torej imeli vzdržno pokojninsko blagajno ali pa bomo še kaj popustili pri kakšnem bonusu, o katerih je bilo danes govora, ali ne? Če bi razmišljali o tem, da imamo samo ta dva faktorja, potem se najbrž res ne bi dalo nič drugega spremeniti. Sam pa sem prepričan v to, da moramo nekoliko širše razumeti to problematiko in da se, če jo tako razumemo, da vendarle še kaj urediti. V mislih imam to, da se pokojnine rešujejo v gospodarstvih. Same po sebi z bonusi in malusi ne morejo spremeniti nič posebnega. V gospodarstvu se pa to rešuje tako, da bomo imeli nasploh v družbi takšen sistem izobraževanja, takšen sistem študija, raziskovanja različnih centrov odličnosti in tehnoloških centrov in tako naprej, da bo vse to omogočilo, da bomo v proizvodnih in drugih procesih imeli višjo stopnjo produktivnosti, da bomo imeli večjo dodano vrednost. In če bomo imeli dve konstanti in če imamo nekaj spremenljivk, ki se dajo pospešiti v prid, kakor sem sedaj to omenil, potem mislim, da je potrebno iskati rešitve še kje drugje in da bodo v razpravi kakšni bonusi morebiti še doživeli posluh pri predlagateljih. Sam minister je rekel, da nič ni tako zabetoniranega razen temeljnih izhodišč, da bi bila razprava poslej nemogoča. Prav potrebna je. Ker tudi obstruiram zakon, tudi če bi samo z enim glasom bil sprejet, ne bi bil dober zakon. Najbrž bi bil to zakon, ki bi hitro doživel silne atake pa morebiti tudi poskuse sprememb. Zlasti pa ga ne bi dobro sprejeli ljudje, predvsem tisti ne, ki jim prinese kaj slabega. Zakon je pa vredno podpreti po moji sodbi, tudi za voljo tega oziroma podpreti nadaljevanje razprave. Kasneje bomo videli, ali bodo sprejeti še kakšni predlogi sprememb ali ne, da bo tudi zakon lahko podprt. Tudi zavoljo tega, ker prinaša številne dobre odločitve. Eno izmed takšnih je omenil minister, ko je govoril o tem, da ne le, da bomo ustavili padanje, ampak da se po posameznih segmentih družbe pričakuje tudi povečevanje pokojnin, od 2 do 18 % je, mislim da, danes dvakrat omenil. Če bo to držalo in če bo držalo to, da se bodo hitreje dvigovale pokojnine tistih, ki so danes na dnu, in počasneje tistim, ki imajo zelo dobre, visoke pokojnine, potem je to nekaj, kar je vredno podpreti. Ampak naj opozorim, da je bil en tak poskus v prejšnjem mandatu. Ko sem sam razlagal o tem, da ne bi še linearno zniževali pokojnin oziroma jih zmrzovali, pa je bil odziv tako rekoč averziven in to zlasti iz stranke, ki si jemlje v zakup varovanje starejših ljudi, ker vidijo v tem zaroto enakih želodcev, češ, vsi pa ne moremo živeti na enak način. Jaz torej, ko sklepam to svoje razmišljanje – prav veliko časa pa neodvisni in samostojni poslanci nimamo za razpravljanje –, povem samo še sledeče. Spremembe so potrebne. Zakon, mislim, da ima nekaj dobrih izhodišč, tudi nekaj dobrih okvirov, mislim pa, da je treba nekatere spremembe vendarle upoštevati. Tisto, kar bom sam podpiral, ko se bodo zahtevale spremembe, je morebitna uveljavitev 40 let, podpora pozitivni diskriminaciji ženskam in tudi podpora tistim, ki niso bili po svoji volji obvezno v vojski [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Brez dvoma je sprememba zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju potrebna in znotraj teh sprememb želimo ohraniti solidarnost in vzdržnost pokojninske blagajne. Kar zadeva samo solidarnost največ prispevajo tisti, ki delajo najdlje, se pravi, da najdlje prispevajo v pokojninsko blagajno svoje prispevke, in seveda tisti, ki čim manj časa črpajo pokojnine. Kar zadeva stabilnost pokojninske blagajne, pa je prav gotovo odvisna od dela, od njegove vrednosti in od prispevkov, ki se vplačujejo v pokojninsko blagajno, kajti s temi spremembami, ki so predlagane, kar zadeve delovno dobo, bonuse, maluse in tako naprej, tega v celoti pokriti ni mogoče. Glavni vir sredstev za stabilnost pokojninske blagajne bodo vedno znova prispevki, ti pa iz majhnih plač seveda nikoli ne bodo mogli zagotavljati dovolj denarja za to stabilnost, ki jo hočemo doseči. Zaradi tega sam pristajam na razpravo gospoda Žerjava, ki je dejal, da so tri možnosti za stabilnost pokojninske blagajne, sam pa vidim tudi četrto v tem, da bi dosegli pravičnejšo delitev ustvarjenega tako, da bi zvišali plače in na ta način zagotovili dovolj denarja za pokojnine, ki ne bi smele padati. Kar zadeva usklajevanje pokojnin, sem prepričan, da je trgovanje za tisto razmerje prazna stvar, ker so upokojenci kot društvo že zdavnaj in več mesecev pred tem, kar se danes izsiljuje s strani DeSUSa, že pristali na formulo, ki jo ponuja minister in je zato tukaj samo iskanje političnih točk, nič drugega, ob še kakšnih nesmislih trditve, da sva za polovično usklajevanje pokojnin odgovorna dva neodvisna poslanca, ne pa pristanek stranke, kar je seveda izmišljotina, ki jo širijo po državi, ampak ni resnična. Ob vsej tej zadevi, ko naj bi dosegli dolgoročno stabilnost pokojninske blagajne, tudi če so prava izhodišča, tudi če večina misli, da je to treba narediti, v tem trenutku obstaja vendarle težava s strani nesoglasja tistih, ki jih ta stvar najbolj prizadeva. Aktivni del populacije ta hip vidi to spremembo takole: ob majhnih plačah za daljšo delovno dobo naj bi imeli majhne pokojnine. To je problem. Zaradi tega je treba iskati, kot je povedal moj poslanski kolega, rešitve nekje drugje, kako zagotoviti večji dotok sredstev v pokojninsko blagajno na področju gospodarstva in povečane vrednosti. Torej ustvarjanje nove vrednosti ob pravičnejši delitvi. Zmanjšanje odstotka prispevne stopnje za pokojninsko blagajno gospodarstvu ni prineslo pričakovanih delovnih mest, niti investicij. Prav tako ni rodilo ustreznih rezultatov dejstvo, da smo ukinili davke na izplačane plače. Nič se ni zgodilo. Vse te olajšave za gospodarstvo so povečale moč kapitala in dobičke ob stagnaciji plač in zaradi tega zmanjšanje dotoka v pokojninsko blagajno. In vso to zgodbo podcenjenega dela in zaposlenih naj bi sedaj plačali prav ti, ki se ta hip ne strinjajo s spremembo. Ob napovedanem referendumu s strani sindikatov nič ne izgubimo, če odložimo sprejetje zakona za nekaj mesecev, ker bo zagotovo referendum povzročil enoletno zamudo pri uveljavitvi. Zato bi sam predlagal še naprej pogajanja s sindikati za dosego minimalnega soglasja, da bi tisti, ki bodo morali nositi najtežje breme solidarnosti v družbi, da bodo tudi sami imeli pokojnine, pristali na spremembe, vsaj v tistem obsegu, ki je potreben za to, da ne bo prišlo do velikih pretresov, kajti sam si ne predstavljam, kako bi izgledal upor sindikatov, če bi šel po vzorcu študentov, kar se je zgodilo pred kratkim. Moram povedati, da sem glede sprememb z amandmaji doživel slabo izkušnjo pri zakonu o malem delu in da ne verjamem, da bo prišlo do potrebnih sprememb z amandmaji. Zato mislim, da je boljše, da ta zakon ne doživi podpore v prvem branju. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Dušan Kumer. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavci, kolegi in kolegice! Glede na to, da gre za res zahtevno materijo, za zahteven zakon, seveda nekatere rešitve prepustim predlagateljem, snovateljem tega zakona in jim preprosto verjamem, da so rešitve predlagali predvsem v dobrobit ljudi, da bi nekatere zagate rešili in da bi nekatere stvari za prihodnost boljše uveljavili. Kot večina tudi sam soglašam, da so spremembe obstoječega pokojninskega sistema potrebne in da je tudi v prvem branju treba ta predlog zakona podpreti, da lahko seveda v nekem razumnem času pridemo do potrebnih rešitev. In to ne samo zaradi tega, kar je danes večkrat bilo poudarjeno, zaradi zagotovitve dolgoročnejše vzdržnosti pokojninske blagajne, temveč tudi zaradi zagotavljanja večje pravičnosti med generacijami. Medgeneracijska solidarnost še mora naprej obstajati kot temelj našega pokojninskega sistema. Minister je danes o tej solidarnosti in kolega poslanec je tudi pred menoj diskutiral o tem, o povečanju tistih najnižjih, se pravi, da bo prišlo do nekaterih povečanj tistih najnižjih pokojnin. To kaže na to solidarnostno noto, ki bi jo naj tudi ta bodoči zakon ohranil. Posebej še zato, ker na krhko stabilnost in nevzdržnost sedanjega pokojninskega sistema ne vplivajo samo nekateri razlogi, ki so navedeni, ampak številni drugi dejavniki. Ni problem samo to, kar se najbolj izpostavlja, staranje prebivalstva in prezgodnje upokojevanje, temveč so problem tudi pozno vstopanje mlade generacije v delovno razmerje, prepočasno odpiranje novih delovnih mest glede na neverjetno enormni tehnološki napredek, ki spreminja nekatere klasične poklice, nekatere storitve in tako dalje v modernejše. Tukaj moram reči, da so nekateri drugi resursi, ki bi morali te stvari reševati, ne pa pokojninski zakon, seveda cela vrsta nekaterih drugih ekonomskih in gospodarskih dejavnikov, ki trenutno in mislim, da bodo tudi v bodoče v družbi odigrali pomembno vlogo. Zato je treba še enkrat in še neštetokrat poudariti in opozoriti, da na izziv staranja prebivalstva in s tem staranja delovne sile v Sloveniji ni moč odgovoriti samo s spremembami tega pokojninskega zakona, ki ga imamo danes pred seboj. Gre za celo vrsto nekaterih drugih podsistemskih stvari, ki jih je treba prilagajati trenutnim razmeram, spremenjenju delovnemu okolju ect., da tega ne naštevam. Sam bi se rad ob številnih nekaterih drugih pripombah, ki so bile, tudi sam opredelil do dveh, trehsprememb, ki po mojem ne zadovoljujejo, vsaj v tem trenutku ne, mojih pričakovanj. Večkrat je bila danes omenjena pozitivna diskriminacija žensk. Tudi sam sem pristaš tega, da te diskriminacije pri otrocih ne počnemo. Če smo prišli do številke tri, ne vem, zakaj ne bi prišli do šest. Bom zelo ilustrativno povedal: mojih šest otrok je bodočih potencialnih davkoplačevalcev in ni vrag, da ne bi oni zagotavljali, ko bodo v delovnem razmerju in plačevali davek, zame v blagajno, da bom dobil pokojnino, pa še komu, zaradi solidarnostnega sistema. Zato ne vem, zakaj bi rešitev bila diskriminatorna v zakonu in bi se ustavilo pri treh. Ravno tako mislim, da bo treba še razmišljati o dobi za izračun višine pokojnine. Zdaj je sicer opredeljeno 34 let, ampak neka logistična razmišljanja pa vseeno gredo v smeri, da je nekje polovica delovne dobe, pa mogoče kako leto čez, tista srednja vrednost, ki bi po mojem najbolj odgovarjala. Pa bom povedal, zakaj. 20 let smo v tranziciji in ljudje, ki se bodo upokojevali čez 20 let ali 15 let, so dali tudi skozi to tranzicijo. In v tej tranziciji se je na različne načine zagotavljala ta eksistenca, ne samo skozi plače, na podlagi katerih so bili plačani tudi prispevki in pokojninsko zavarovanje, da so ljudje lahko preživeli. Mislim, da gre tu za hendikepe, o katerih je po moje treba še razmišljati in ne se tako trdno na okope 34 let postaviti. Ne nazadnje, brez tega, da se vzporedno s pokojninsko reformo ne bodo zaostrile sankcije za plačevanje prispevkov za pokojninsko zavarovanje, nismo naredili ničesar. Ravno danes, ko sem se zjutraj peljal v službo, sem po radiju poslušal o insolventnosti podjetij. Ali veste, koliko je dnevna insolventnost približno 5 tisoč podjetij? Čez 300 milijonov evrov! In lepo prosim, to je podatek, ki je zastrašujoč.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Ko poslušam tole razpravo, pa moram reči, da praktično nisem zapustil dvorane, odkar obravnavamo to točko, vsake toliko časa pogledam predstavnike ministrstva, ki kremžijo obraze. Če bi jaz tam sedel, bi ga verjetno še bolj. Razlog je verjetno v tem, poglejte, vsi po vrsti, saj niti ne ločimo več, kdo je v koaliciji, kdo v opoziciji, vsi po vrsti nekako imamo, imate v koaliciji kaj povedati čez ta zakon. Ampak še vedno menim, da je pri vsem tem govorjenju velika mera sprenevedanja. Prebral bom en stavek: "Koalicijski partnerji ocenjujemo, da sprejeta reforma iz leta 2000 zaenkrat še zagotavlja vzdržnost javnih financ in zato ni potrebe po novi reformi." To ste vi zapisali, koliko že, dve leti nazaj? Ne, mislim, da 20 mesecev nazaj. Zakaj še sprenevedanje? Sam sem spremljal delo Državnega zbora od leta 2005 naprej zelo temeljito in kadarkoli se je oglasil OECD ali katerakoli druga evropska institucija, ki je številnim državam priporočila začetek postopkov za pokojninsko reformo, med njimi tudi Sloveniji, ste takratni opozicijski poslanci dvignili glas in rekli, kako strašno napako dela prejšnja, torej Janševa vlada, da se takoj ne loti reforme. Ampak številke so govorile drugače. Leta 2007, 2008 je bila pokojninska blagajna polna ali v pokojninski blagajni je ostal višek, vsaj takrat, ko ste dobili volan, ki se mu reče vlada. In zato v tistem času ni bilo potrebe po reformi, čeprav ste o njej vpili. Dva meseca po tistem, ko ste prišli na oblast pa ste zapisali: "Ugotavljamo, da reforma ni potrebna." Koga "farbate"? Sami sebe in slovenske državljane, upokojence in upokojenke. Pravzaprav ima pa koalicija izjemno dobro odmerjen čas da to reformo, ki jo je zdaj prinesla, prej je pa trdila, da je ne bo, spravi skozi, kot bi se temu reklo. Poglejte, balkon je prazen, poslancev nas je bolj malo, zunaj je vse mirno. Če bi bila to neka druga vlada, jaz verjamem, da ne bi bilo tako. Verjamem, da ne bi bilo tako! Ko smo v prejšnjem mandatu usklajevali delovnopravno zakonodajo, tam vidim pet poslancev, ki so že sedeli tukaj v Državnemu zboru na nekoliko drugih stolih, mnogi med vami ste zelo jasno povedali, da tega in tega zakona ne morete podpreti – in govorim o zakonih s področja delovnopravne zakonodaje – ker ga niste uskladili s socialnimi partnerji. To je edini razlog. Danes poslušamo pa tukaj čisto nekaj drugega, v koalicijski pogodbi ste zapisali: "Aktivno socialno partnerstvo in močna civilna družba sta za koalicijske partnerje pogoj za legitimne in strokovno premišljene rešitve." Gospa državna sekretarka, torej je pred nami nelegitimen zakon? Glede na koalicijsko pogodbo, ki ste jo izpisali. Torej spet nekaj lepega zapišemo, naredimo pa čisto nekaj drugega, potem pa slišimo od predsednika Vlade in vas, "nešteti sestanki so bili, neštetokrat smo usklajevali, ogromno smo se usklajevali, ampak na neki točki moramo prekiniti". Saj jaz to razumem, ampak lahko bi tudi vi razumeli leta 2006 in 2007, pa niste hoteli! Torej ne morete pričakovati mojega glasu za nadaljevanje te zadeve, ker je to nekaj nenormalnega. Nastane še eno vprašanje pri vsem tem, ki pa je najbolj ključno. To pa je vprašanje, zakaj je pokojninska blagajna in še nekatere druge blagajne, tudi državna, prazna? Prazna je zato, ker država ni upravljana dobro. Bolj prazna je, kot bi lahko bila, ker je država slabo vodena. Zakaj se pa na Poljskem ne pogovarjajo o pokojninski reformi? Zato, ker imajo 1,8 BDP plusa in jim še to ni potrebno. Še ni potrebno! Zakaj še nekatere druge države peljejo reforme, ki so jih uvedle tako kot mi leta 2000, do konca in jim ni treba štartati z novimi reformami prej? Zaradi tega, ker državo upravljajo bolje in imajo njihove pokojninske, državne in še nekatere druge blagajne bolj polne, kot je naša. Saj jaz razumem, da morate to narediti. Tam, kjer ni, še vojska ne vzame, pravi že star pregovor. Vendar je situacija preprosto takšna, da je način, na katerega vse to pripravljate, in številne pripombe, ki so jih izrekli tudi koalicijski poslanci, tisti, ki me nekako pripravi do tega, da sami ne veste, kaj delate. Glede na to, koliko je pripomb. Saj vendarle poznamo usklajevanje, vladno usklajevanje, kako poteka. Poznamo procedure in ministri roke dvignejo na koncu. Zdaj imate pa pripomb več, kot jih ima opozicija. In to je tisto. Ampak veste, če bi ta moj prispevek strnil, bi mu lahko dal en skupen naslov: sprenevedanje. Sprenevedanje v tistem smislu, da je nekoč bil potreben socialni dialog, danes pa ni več potreben, danes pa lahko kar pohodite sindikate, pa lahko pohodite socialne partnerje, pa je vse v redu. Torej druga merila. Zakaj ne imeti vedno istih meril? Govoriti o socialnem dialogu, enkrat govoriti o tem, da je penzijska reforma potrebna, to je leta 2008. Leta 2008 na koncu leta ni več potrebna, ker ste podpisali. Zdaj je pa spet potrebna. Saj, zaboga, sami ne veste, kaj delate. To je isto, zato bi lahko rekel temu mojemu prispevku sprenevedanje ali pa dokazi za sprenevedanje, to je isto, kot poslušam predsednika Vlade, ki pravi, "pionirsko delo je opravil gospod Kovač". Bravo, krasno! On sam pa pravi, da so kasi največja vladna prevara, hkrati pravi, da ta vlada pade ali obstoji na kadrovski politiki. To je njegov stavek. Zdaj pa, ko mu pa gospod Kovač dokazuje, da je padel na tem izpitu, pa pravi, da je opravil pionirsko delo. To je isto, kot da jaz trdim, da na moji levi sedi poslanec, ki ima – pa me zdaj kamere snemajo – goste sive lase, veliko brado, očala in rdečo kravato. In mi o tem glasujemo in vi izglasujete, da je to res. Ja pa ni res, saj ga vidite, da ni tak! Ja [[...]]
Prosim za mir v dvorani!
[[...]]ampak kaj hočem povedati? Da koalicija govori eno [[...]]
[[...]]mogoče poslanec ni mislil na vas [[...]]
[[...]]dela pa res popolnoma nekaj drugega, ampak potem izglasuje, da gospod Kumer tu sedi, v resnici pa tam sedi. Vidite, to je tisto, kar je sprenevedanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Dejan Levanič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lahko bi rekli, da si mogoče ta koalicija želi ustvarjati probleme in da dela nepopularne poteze, ker mogoče nima drugega kaj početi. Tako bi razumeli s strani opozicije. Ampak dejstva so drugačna, nekatere stvari je treba izpeljati, ne glede na njihovo priljubljenost. Dejstva, ki govorijo v prid temu, da resnično spremenimo sistem, ki je pred nami in ki ga imamo, so pač jasna: vedno več je upokojencev in na drugi strani vedno manj delovno aktivnih. Strinjam se z nekaterimi, ki so danes tukaj rekli, da resnično ne moremo biti populisti. Ne predstavljam si nasprotne strani, da je danes postavljena v to kožo, in resnično me zanima, ali bi s takšnimi argumenti nastopala, da to danes ni potrebno, ko pa vsi vemo, glede na podatke, ki jih imamo, da druge rešitve v bistvu nimamo. Lahko pa počakamo in odlašamo še naprej, ampak s tem si po mojem mnenju delamo vsi veliko škodo. Poleg tega, da imamo razmerje med delovno aktivnimi in upokojenci vedno bolj enako, izenačeno, torej ena proti ena, se moramo tudi zavedati, da se življenjska doba podaljšuje, da se pokojnine danes zmanjšujejo, pri čemer je ogrožena varnost naših upokojencev in tako naprej. In odgovornost vsake vlade, da v tem trenutku pač naredi nekatere spremembe in vidi, kako lahko izboljša obstoječi sistem. In predvsem skozi potek tega zakona je jasno videti, da se zasledujejo trije pomembni cilji. In temu moramo vsi slediti. Prvič, zagotoviti redna izplačila pokojnin sedanjim upokojencem in vsem tistim delavkam in delavcem, ki se bodo upokojevali v prihodnje, zaustaviti znižanje začetnih pokojnin, kar se je dogajalo, in povečati pravičnost pokojninskega sistema s posebnim poudarkom na prispevkih posameznikov v pokojninsko blagajno. Pri tem je pomembno, da ne spregledamo dejstva, da posamezniki, ki so tik pred upokojitvijo, kar je pomembno in kar se ljudje bojijo, teh sprememb niti ne bodo občutili. In prej ko bo reforma sprejeta, manj boleče bodo tudi spremembe. Kaj se nam v bistvu dogaja? Če pogledamo samo vrednost pokojnine, vidimo, da na podlagi dogovora s socialnimi partnerji se je leta 2000 odmerjeni odstotek, ki je ključen za višino pokojnine, začel zniževati s 85 na 72,5 %. Drage kolegice in kolegi, današnji sistem je pripeljal do tega, da se pokojnine znižujejo, in to ni socialna varnost za upokojence, ki danes že prejemajo pokojnine. Kaj šele se bo dogajalo s tistimi, ki bodo v ta sistem vstopali?! Da ne govorim o nepreglednosti sedanjega sistema, ker so dobili iste pokojnine tudi tisti, ki niso enako plačevali v ta sistem. In to ni v redu, torej se popravlja tudi kar se tiče pravičnosti. Predlog, ki je na mizi, prinaša postopen dvig upokojitvene starosti, govorimo o postopnosti. Do 65 let bomo prišli postopno, in to leta 2021 za moške oziroma v letu 2025 za ženske. Postopoma. Danes smo leta 2010 in do takrat bomo lahko postopoma to dvigovali. Zato ni nobene skrbi ali nobene ujme za tiste, ki bi želeli stopiti v upokojitveno obdobje takoj. Več možnosti za delno upokojitev prinaša ta zakon,novo ureditev poklicne pokojnine, predvsem za tiste, ki delajo na nevarnih delovnih mestih, govorim o treh mesecih na leto, uvedba spodbud za tiste, ki želijo dlje časa ostati na delovnem mestu, pravičnejša odmera pokojnine in pa seveda nov način usklajevanja. To je izjemnega pomena. En primer bi rad navedel, ker vsi govorimo ali pa govorijo, da predvsem delavci, ki začnejo hitro delati na zelo fizično obremenjujočih delovnih mestih, češ, kako bodo oni lahko delali do 65. leta. To je populizem in zavajanje. Vsi tisti se lahko upokojijo prej. Govorimo tudi o poklicnih pokojninah in izračunih, ki prinesejo popolnoma drugačen izračun. Pomembna pa je prehodnost, ki smo jo predvsem Socialni demokrati skušali uveljaviti v tem zakonu in se uveljavlja do leta 2025. En primer bi samo navedel. Ženska. ki se je rodila 1. 1. 1956 in je z delom začela pri 24 letih, je danes stara 54 let in ima 30 let pokojninske dobe, po sedanjem sistemu bi se lahko upokojila leta 2017, po novem pa se bo lahko upokojila leta 2018. Tukaj gre za prehodnost in to je treba razumeti. Veliko argumentov govori v prid temu, da moramo to sprejeti. Ne zato, ker bi želeli, ampak ker je nuja. Postopnost je uveljavljena, veliko stvari pa se še lahko uskladi znotraj usklajevanj v drugem in tretjem branju. Za boljšo prihodnost vseh je pomembno, da ta zakon tudi sprejmemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janez Ribič.
Hvala lepa. Spoštovani! Zadnji čas je skoraj v vseh sredinah, kjer se ljudje zbirajo, razprava o predlogu zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Razprave so na noge spravile ljudi v vseh evropskih državah, kjer o podobnih predlogih zakonov razpravljajo. Zakaj takšen model, takšna formula, kdo preverja vse izračune, zakaj 65 let starostna doba, ko pa na drugi strani mladi do 30, pa tudi do 35 let ne dobijo redne zaposlitve, da bi si lahko ustvarili družino? Zakaj neznosne socialne razlike? Dobiš občutek, da se Vlada strastno ukvarja z nekimi problemi, prikazuje, kako vestno jih rešuje, kako delajo dobro, delajo, delajo, pa vendar vedo, da to vedno niso prave rešitve. Z resničnimi vzroki tega obupnega stanja se nočejo ukvarjati, ker bi s tem morda prizadeli lastne interese. Dajmo začeti delati resno, odgovorno! Naj nam ne bo vseeno, kako se bo živelo jutri v tej državi. Pripravljavci zakona, želim vam veliko modrosti pri vključevanju vseh naših dobronamernih pripomb, tudi te, da še enkrat preračunate možnost starostne meje 62 let, kakršna trenutno buri duhove v Franciji. Vem, ni vam lahko. Hvala pa vam, da ste se lotili tega občutljivega področja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Bogdan Barovič.
Hvala. Imam predlog za vlado. Več kot 130 milijonov je neplačanih prispevkov v pokojninsko blagajno. Namesto v pokojninsko blagajno so jih novodobni managerji plačali v svoje žepe in na svoje račune. Ker vi veste, kdo so to, vzemite teh 130 in več milijonov evrov in jih nakažite nazaj v pokojninsko blagajno. To vam bo kupilo dovolj časa, da si boste lahko v miru pripravili zakon, ki bo usklajen z delodajalci, usklajen s socialnimi partnerji in usklajen znotraj koalicije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Anton Anderlič.
Spoštovani! Res ni vprašanje reforma da ali ne. Vprašanje pa je, ali je nekatere predpostavke treba graditi za 30 let naprej ali še več. In tukaj sem prepričan, da jih ne treba graditi. Gotovo je, da se bo v tem času še mnogokaj in mnogokrat spremenilo. Tukaj je zgrešena osnova. Danes nihče ne govorio tem, da imamo trenutno ali pa smo imeli v letu 2008, po teh gradivih, 32 let in 3 mesece pokojninske dobe, ne delovne, pač pa pokojninske dobe. Če prištejete zraven še beneficirano delovno dobo, dokupljena leta in vse ostalo, boste videli, da je delovna doba bistveno nižja. In povečati čez noč za več kot 25 % delovno dobo – govorim o delovni, ne o pokojninski dobi -, je hud udarec. Ni zaman danes razprava vsak dan in so ljudje prestrašeni in čaka v vrsti 60, 70 tisoč ljudi, da se izračuna njihovo povprečje, ali bodo lahko ušli v pokojninski sistem ali ne. Poskusimo dvigniti delovno dobo z 32 let in 3 mesecev, po podatkih ministrstva, na vsaj 40 let, ne pa avtomatično na 43 let in na 65 let. To so podatki, ki jih imamo v gradivu. Trditev, da se v Sloveniji upokojujemo prekmalu, je točna, vendar je vprašanje, kako to spremeniti, da bi ne bil ta šok prevelik. Mene žalosti, da se cel dan pogovarjamo samo o prvem stebru. Trenutno imamo resen problem, da nagovarjamo ljudi s tem zakonom, naj se lotijo tudi varčevanja v drugem stebru, pa mogoče še kaj zraven, na drugi strani pa poteče 10-letno obdobje, ko bodo lahko nekateri iz tega drugega stebra kar tako dvignili ta denar, kot da ni bil že takrat, pred 10 leti, ta sistem narejen zato, da bo takrat, ko bo nekdo izpolnil pogoje za pokoj, imel dodatek k pokojnini in bo imel pokojnino boljšo. To je ključna zadeva. Še o eni zadevi bi rad spregovoril. Nikakor se ne sliši predlog, ki pravi, da če sem delal 40 let, imam svoje podjetje, se želim upokojiti, zamrzniti pokojnino in je nočem vzeti, naj bo v pokojninskem sistemu, mi dovolite, da bom še naprej zaposloval svoje ljudi in si bom izplačeval tudi plačo brez prispevkov v pokojninsko blagajno, ker sem že itak 40 let plačeval. Rečejo, "ne, to ne gre, ker seveda nam je do delovnih mest." Ampak na tem delovnem mestu, kjer sem zaposlen jaz, ki sem vodja, lastnik tega podjetja, se nihče drug ne bo zaposlil, bomo pa s tem ugasnili še nadaljnjih 20 delovnih mest. Seveda bom reformo podprl. Zdi se mi pa, da imamo opravka s približno tako diskusijo. Profesor sprašuje študenta in mu dopoveduje, kako nič ne zna, potem mu da enko, ga zabriše in gre naprej in vztraja na svojih predlogih, ne da bi jih poskušal vsaj malce akceptirati. Ampak ne glede na to, jaz bom podprl, pa bomo videli v drugem branju, kako bo.
Hvala lepa. K besedi se je javila državna sekretarka Anja Kopač Mrak.
Hvala za besedo. V tej razpravi so bili izraženi številni pomisleki. Na nekatere je že minister v svojem prejšnjem izvajanju odgovarjal. Na žalost se vedno znova pogovarjamo o enih in istih stvareh in ponavljamo ene in iste stvari. Lahko smo morda slišani kot profesorji, ki ne želimo slišati svojih učencev, in menimo, da imamo samo mi prav. Ampak dejansko ne gre za to. Vsi beremo iste izračune. Izračuni so narejeni s strani verodostojnih institucij. Drugih izračunov nismo dobili. Bi pogledali tudi izračune, če bi bili narejeni s strani sindikatov, s strani delodajalskih organizacij, bi jih pogledali z vso vestnostjo, se do njih opredelili in z vso strokovnostjo proučili. V danem trenutku leta in pol diskusije o pokojninski reformi nimamo drugih izračunov. Nimamo drugih podstatov, na katerih bi lahko utemeljevali svoje skupne cilje, o katerih smo se s socialnimi partnerji strinjali. To sta dva ključna cilja: dostojne pokojnine in vzdržnost blagajne. In ko smo se strinjali o ciljih, smo vodili razpravo o možnih ukrepih. Današnja razprava se sliši, kot da se nismo o ničemer dogovorili, ampak to ni res. Na predlog sindikatov so številne izboljšave v tem trenutku v tem predlogu, ki ga obravnavate, vključene. Res pa je, da nismo upoštevali vsega. Samo to ni prav od vseh partnerjev v tem dialogu, da se vedno kaže samo na tisto, kar ni bilo, in se ne pove tudi tista druga resnica, ki ostane zamolčana. Danes smo govorili o bonusih. Mi nikoli nismo ne želeli povedati, in še enkrat povemo javno, da je sistem bonusov tak, kot je v predlaganem zakonu, na predlog sindikatov. Sindikati so predlagali, ko bo posameznik izpolnil pogoje za predčasno upokojitev, da ima možnost do prejemanja poleg svoje plače, če bo ostal zaposlen, tudi 20 % svoje pokojnine. To velja tudi za tiste, ki se bodo zgolj delno upokojili. Vse to smo upoštevali. Predlog je bil tudi od začetka glede vprašanja tistih, ki so začeli zgodaj z delom. To je bila ključna kategorija, o kateri smo največ dialoga vodili s sindikati. In naš prvotni predlog je bil drugačen, in smo ga na podlagi predloga sindikata poskušali približati. Nismo se popolnoma uskladili, vendar smo se približevali. Podobno je bil naš prvotni predlog glede postopnosti predloga bistveno drugačen. Po našem prvotnem predlogu bi se v 10 letih postopna obdobja končala. Na predlog sindikata smo to podaljšali. Številni predlogi so bili vključeni, samo vprašanje je, kdaj. Ko govorimo o socialnem dialogu, je prav, da morda povemo, da je bil prejšnji zakon sprejet v socialnem dialogu in da danes nihče ne želi prevzeti odgovornost za slabe rešitve v zakonu. Torej, če je sprejeto v socialnem dialogu, je lahko sprejeto tudi to, da pokojnine padajo. Tudi to je sprejemljivo, in to za ceno, da ne dvignemo upokojitvene starosti na 65 let. Do kdaj lahko to ceno plačujemo? Eden izmed ciljev te pokojninske reforme sta namreč tudi pravičnost in transparentnost sistema, ker, na žalost, sta ti dve stvari mnogokrat zelo povezani. Če je stvar transparentna, se ne more pretvarjati in zamegljevati stvari tako, da jih razume ne vem kdo. Ko je enkrat jasno pokazano, da bo 34 let štelo za vplačilo za odmero pokojnine, ni možna več malverzacija, da bom plačeval 10 let malo več, 8 let nekaj srednjega, ostala leta pa ne, če imam že to možnost. Pravičnost v sistemu je na žalost povezana s transparentnostjo. In to nam ni vedno všeč. Mi smo odprti za številne diskusije. In res, tako kot jaz stojim, ko sem sedela na večini teh sestankov, smo poskušali in upoštevali številne predloge. Ko se govori, da je postopnost premajhna. Postopnost je do leta 2016 v različnih predlogih. Vedno štartamo, kar se mi zdi zelo pomembno povedati, iz izhodišč v obstoječem sistemu. Torej mi ne dajemo čez noč minimalno starost na 60, ampak štartamo iz obstoječe situacije, torej pri ženskah na 58, in dvigujemo. Enako je za pogoj, ker veste, da imamo že v sistemu 65 let upokojitveno starost, če imaš 15 zavarovalne dobe. In že sedaj imamo v sistemu, da moraš delati do starosti 61 let, ženske, in 63 let, moški, če imajo 20 let zavarovalne dobe. In vse te pogoje postopno peljemo proti 65. letom. Zanimiva je debata o upoštevanju študijskega obdobja. Treba je ob tem, ko govorimo o upoštevanju študija, tudi jasno povedati, da je leta 2000 ta predlog bil tako zapakiran, da se lahko vam zniža, doda doba,ampak ta doba se vem na upošteva pri odmeri. Torej, vi ste se lahko upokojili, imeli pa ste precej nižjo pokojnino, ker vam tisto leto ni štelo v odmerni odstotek. Morda je to potrebno, da lahko zapremo pokojninsko reformo. Ampak mi smo želeli transparentno prikazati stvari, ob tem, da dajemo solidarnosti večji pomen oziroma ne večji, dajemo pomen kot temeljni gradnik pokojninskega sistema in vseh ostalih sistemov socialnega zavarovanja. In ustvarjanje polja konflikta med mlajšo in starejšo generacijo nas kot družbo nikamor ne more pripeljati. Nikamor! In zato je prav, da skupaj pristopimo in najdemo rešitve, ki so za vse. Mi verjamemo, da smo kot ministrstvo z vso strokovno javnostjo in sindikati poskušali najti rešitve, ki bodo transparentne. Če vam pa na primer dam podatek, ker se toliko govori o tem, da bi tisti, ki so začeli zgodaj, morali delati preko štirideset let, da bi lahko dobili polno pokojnino, to se zelo velikokrat v javnosti izpostavlja. Na današnjem sistemu se moški lahko upokoji pri oseminpetdesetih letih. Nekdo, ki je začel delati pri petnajstih letih, mora za upokojitev imeti triinštirideset let delovne dobe, drugače se ne more upokojiti, ker se v sistemu priznava samo za ženske delo pred osemnajstim letom, moškim ne. Torej že v obstoječem sistemu delajo nekateri, ki so zgodaj začeli in ne delajo na za zdravje škodljivih delovnih mestih ali delovnih mestih s posebno obremenitvijo, dlje kot štirideset let. Mi bolj transparentno rečemo, "boste toliko delali dlje, ampak boste dobili tudi bistveno višji odmerni odstotek". Namreč, če bo ta posameznik delal 43 let, bo dobil 86-odstotni odmerni odstotek od svoje izračunane pokojninske osnove. Pri izračunu štiriintrideset let smo najprej napravili izračun, kaj to pomeni na ravni posameznikov. In ker je pokazal, da če bi prešli na štiriintrideset let brez ostalih sprememb v sistemu, bi to pomenilo prevelik padec za posameznika.Zato smo hkrati pristopili k temu, da smo postavili, fiksirali odmerno stopnjo na 80 %. To je zelo pomembno, ker v današnjem sistemu pade iz 85 % na 72 %. To smo naredili in ukinili smo izravnavo pokojnin novih upokojencev s starimi. Zato ob vseh teh treh ukrepih, ki so medsebojno usklajeni, so izračuni pokazali, da bodo pokojnine posameznikov v povprečju enake ali malce višje, kot so sedanje. Seveda ob predpostavki, da bo treba tri leta dlje delati. Tega nikoli nismo zanikali, ampak dejansko pokažemo, da bomo delali dlje, vendar bomo ustavili padanje pokojnin. Seveda pa pri vprašanju kakšna pokojnina ne moremo reševati na žalost problema na izhodu. Če je v državi povprečna plača tisoč devetsto evrov, seveda ne moremo pričakovati, da bomo imeli na koncu 80 % upokojencev s takšno pokojnino. Na žalost podatek kaže, da je samo tisoč štiristo upokojencev v tem trenutku z višjo pokojnino od tisoč osemsto evrov. To je realnost našega sistema, ki ga seveda ne moremo reševati s samim sistemom upokojevanja in je treba k temu pristopiti celostno. Druga stvar, kar se tiče možnosti zaposlovanja starejših smo mi ob tem predlogu, torej ob sami spremembi starosti za upokojitev, ki je postopna, to je treba vedno povedati, nihče se ne bo s 1. 1. 2011 lahko šele čez pet, šest let upokojil, ker se vsi pogoji, ki so vezani na starost ali pokojninsko dobo, dvigujejo postopno. Po navadi je pri vseh primerih korak šest mesecev in nikakor ne more biti, da se bo to zgodilo čez noč – 1. 1. 2011. In prav zaradi tega je pomembno, da pristopimo zdaj k tej pokojninski reformi, ker bomo do leta 2025, ko se vsa prehodna obdobja iztečejo, zagotovili finančno vzdržnost. Če bomo začeli s pokojninsko reformo kasneje, pomeni, da bomo morali delati večje korake, kar pomeni, da bo to mnogo bolj neprijazno do naših državljanov. In to je ključno, zakaj je treba k pokojninski reformi pristopiti čim hitreje. In druga stvar. Pokojninska reforma ni povezana s samo krizo. Kriza je samo pokazala tisto, kar smo vedeli že prej, na žalost tudi leta 2008 smo vedeli. Tisti, ki se ukvarjajo s pokojninskim sistemom, so vedeli, ker obdobje gospodarske rasti je seveda dobrodošlo za samo pokojninsko blagajno, vendar samo po sebi ne reši vprašanja demografskih sprememb, ki so neizbežne in so povezane na eni strani z manjšo rodnostjo, torej manj otrok, in na drugi strani daljšo življenjsko dobo posameznikov, torej staranje prebivalstva. Morda bi za konec še rekla, da je verjetno težko verjeti, da je ministrstvo želelo s tem zagotoviti res oba cilja na najbolj transparenten in možen način. Zato smo poskušali v tej razpravi sindikatom in tudi vam, poslancem, in vedno smo to pripravljeni, dati vse možne podatke, s katerimi smo operirali pri snovanju te reforme in se nam zdijo pomembni za to, da se lahko odgovorno odločamo o tako pomembnih stvareh. Z mojega vidika se mi zdi, da so socialni partnerji pomemben element tega dialoga, moramo pa se zavedati, da so njihovi interesi v določeni meri zelo parcialni, tu v Državnem zboru pa se odloča za vse državljane in državljanke in da je potrebna ob tem tudi določena odgovornost za sprejemanje odločitev, ki bodo v dobrobit nas vseh. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Anton Colarič.
Hvala lepa. Spoštovani! V zadnjih tednih in dnevih sem bil zasut s tako imenovanimi zadnjimi opozorili, kako naj glasujem danes, ali naj zakon podprem ali naj bom proti. Moram kar takoj povedati, da bom zakon v tej fazi podprl, ker še naprej sledi solidarnosti in medgeneracijskemu sporazumu. Sem ostro proti tem tako imenovanim novim rešitvam individualnih računov, ko naj bi vsak skrbel samo zase in pozabljal na to, da imamo drug pokojninski sistem in da s temi individualnimi računi nikakor ne moremo v trenutku začeti in pozabiti na sedanji sistem. Ker imam bolj malo časa, bom kup zadev, ki sem jih pripravil, preskočil. Povedal sem, da bom zakon podprl. Je pa seveda ena številka zelo zanimiva, ne vem, ali je bila danes že povedana, sam je nisem slišal. V zadnjih 10 letih od zadnje reforme je število upokojencev poraslo kar za 19 %, število zavarovancev pa je bilo letos le 5,5% večje kot leta 2000. In tudi v najbolj konjunkturnih letih ni bilo dosti večje. To seveda pomeni, da je sedanje stanje nevzdržno in da je reforma potrebna. Imam pa določene manjše pripombe, sugestije. Opozoril bi na tri zadeve. Eno je odmera pokojnine. Osebno menim, da je 34 let za osnovo za izračun predolga doba in da je treba dobiti krajše obdobje, med 18 in 34 leti, ki bi bilo primerno. Drugo je vojaščina, ki je bila že večkrat omenjena. Tistih, ki smo jo služili, je vedno manj, in mislim, da bi bilo treba zadevo v nekem prehodnem obdobju razrešiti, da se bi vštevala v pokojninsko dobo. In tretja zadeva, osebno mislim, da je bilo slabo razjasnjeno z javnostmi, kako ta reforma poteka. Preveč nejasnosti je med ljudmi, kaj se dogaja, v kakšno smer gre ta reforma. Upam, da bo komuniciranje z javnostmi bolj poudarjeno v naslednjih fazah sprejemanja zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Miro Petek.
Hvala za besedo. Soglašam z vsemi predgovorniki, ki trdijo, da je pokojninska reforma potrebna. Razlogov za to je seveda več. Danes je bilo tukaj omenjenih ničkoliko razlogov, od demografije do vzdržnosti pokojninskega sistema. Seveda pa je bistveno vprašanje, kakšna pokojninska reforma, kako in kdaj. Danes smo od vseh poslanskih skupin in tudi od kolegov poslancev slišali vrsto pripomb in mogoče bi kazalo razmisliti, ali ne bi te zakonodaje napisali povsem na novo, kajti popravkov bo očitno preveč. Koliko napak je odkrila oziroma naštela samo koalicijska poslanka Julijana Bizjak Mlakar, že samo na tej osnovi bi morali ta zakon danes gladko zavrniti. Danes je bil večkrat omenjen tudi socialni dialog. Ni dobro, da vlada Boruta Pahorja zanemarja socialni dialog z vsemi prizadetimi, ki se jih tiče ta reforma, ne samo s sindikati, z upokojenci, tudi mladimi in drugimi. Naravnost težko je razumeti, da je bil na tak način poteptan socialni dialog od stranke, ki ima v svojem imenu tudi besedico socialni. Državna sekretarka je nedavno rekla, da je bil razmislek o reformi oziroma je bila sama javna obravnava precej dolga. Bistveno vprašanje pa je, ali je bila ta obravnava tudi učinkovita. Vlada skorajda ni prisluhnila pripombam javnosti, civilne javnosti in sindikatov in vseh drugih, ki se jih ta reforma dotika. Očitno si želijo še proteste, očitno si želijo novo fronto. V času, ko se je najbolj razpravljalo okoli pokojninske reforme, so v javnosti eskalirale deviacije in podatki o neplačanih prispevkih. Koliko je tega, ne ve nihče. Slišim podatke o 130 milijonih, v kar pa ne verjamem, sam mislim, da gre za bistveno večja sredstva. Seveda pri tem je tudi vprašanje, kako razrešiti to kvadraturo kroga – ali naj se v pokojninsko osnovo upoštevajo zgolj in samo plačani prispevki, kar je seveda logično, ali pa tudi sicer obračunani prispevki, ki pa jih delodajalci niso odvedli v pokojninsko blagajno. To, da imamo nepoštene delodajalce, celo ugledne tajkune, ki se sončijo v medijski slavi in v medijskih žarometih in ne plačujejo prispevkov, pa ni krivda zaposlenih delavcev. Sam izhajam iz okolja, kjer imamo še pretežno težko industrijo, metalurgijo, akumulatorsko industrijo, gozdarstvo in sprašujem vlado oziroma ministrstvo, ali ste res tako prepričani, da je tehnologija v podjetjih v Sloveniji že takšna, da dovoljuje tako drastično povečanje upokojitvene starosti. Sam menim, da bi pred to pokojninsko reformo morala biti izvedena vrsta drugih ukrepov, predvsem humanizacija delovnih mest, zagotoviti bi morali več kvalitetnih delovnih mest, predvsem za mlade in izobražene. Predvsem pa zagotoviti, da bo v Sloveniji končno pričela delovati pravna država. Naj končam, bojim se, da nas po tej reformi, ki jo boste zagotovo spravili skozi, čaka le to, da bomo nekoč v časopisu prebrali: Do pogreba je pokojnik na svojem delovnem mestu. Torej z delovnega mesta direktno na Žale. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Matevž Frangež.
Spoštovane in spoštovani! Skušal bom biti maksimalno hiter. En citat, ki sem ga prebral na internetu, se glasi: "Chase your passion, not your pension." Kar pomeni: ujemite svojo strast, ne pa svoje penzije. Mislim, da se v tej modri misli skriva skrivnost tega, kar skušamo s to pokojninsko reformo narediti. Želimo podaljšati čas dela, ker je sedanji sistem nevzdržen. In če ga ne bomo modernizirali danes, bo bistveno težja naloga čakala neko naslednjo vlado, naj bo to čez štiri ali čez 10 let. Danes je treba modernizirati ta sistem, ker želimo zagotoviti dolgoročno socialno državo. Ker je to temelj, na katerem pade ta skupnost. Danes so nekateri že omenjali izračune, kaj bi se zgodilo, če bi ta sredstva, ki jih namenjamo za svojo pokojnino, dali na svoje naložbene račune. In ta misel in ti izračuni, ki krožijo po medijih, so morda zelo vabljivi. Ampak na točno tej točki obstaja nevarnost, da nam bo pravzaprav ob teh debatah, ob tej goli sebičnosti posameznika razpadla skupnost. In v tem primeru se resno moramo vprašati, čemu še sploh potrebujemo državo, če smo res sami najbolje sposobni poskrbeti zase, za vse druge pa nas prav nič ne briga. Pokojninski sistem je v tem pogledu tista najbolj krhka, ampak najbolj pomembna točka solidarnosti v družbi, medgeneracijske in siceršnje. Andreja Črnak Meglič je v stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov opozorila na nekaj zelo pomembnih točk, katere bomo Socialni demokrati v nadaljnjem postopku usklajevanja tega zakona budno spremljali, da nekatere rešitve v temu zakonu omilimo in pripeljemo do tistega, kar menimo, da bi utegnilo biti skupno stališče tudi s sindikati. In o sindikatih naj rečem tu eno točko. Meni se prepogosto zdi, veste, vsi smo dobili te pozive, ko nas volivke in volivci pozivajo k ravnanju, ki ga pričakujejo. Jaz si ne želim biti del oblasti, ki bo arogantno vedela, edina vedela v tej državi, kaj je dobro za to državo. Želim biti del oblasti, in takšno oblast bom tudi srčno podpiral, ki bo modro stopala v dialog z vsemi zainteresiranimi družbami v skupini, tudi sindikati. To je prepomembna točka – to ni samo eden od zakonov – na kateri bi si lahko privoščili, da prihajamo razklani v to dvorano. In zato obžalujem, kljub vsemu trudu in času, ki je bil vložen v usklajevanje, da očitno ne obstaja neka skupna zaznava tega, kar je v tej državi treba storiti, da ohranimo socialno državo, da bo jutrišnji generaciji in da bodo današnji upokojenci jutri deležni enakih koristi, kot jih imajo od te skupnosti danes. In ne nazadnje, da bodo mladi, ki ne verjamejo več, da bodo sploh kdaj imeli pokojnino, ponovno dobili v tej državi eno gotovo upanje, eno prepričanje, da bodo z odrekanjem danes tudi jutri deležni te pravice. To je naša skupna naloga. In jaz sem vesel mnogih današnjih razprav, ker mislim, da so mnoge razprave na obeh poljih te slovenske politike pokazale, da so spremembe sistema potrebne. Iz solidarnosti do mojih kolegov, ki sledijo na seznamu, bom na tej točki naredil piko.
Hvala lepa. Besedo ima Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa. Že v času prejšnje vlade je bilo jasno, da je modernizacija pokojninskega sistema nujna. To ste vedeli vi sami in na to so vas opozarjale tudi številne relevantne evropske inštitucije. Vendar pa se prejšnja vlada pred volitvami ni želela spopasti s tem velikim problemom in vroči kostanj je prešel v roke nove aktualne vlade. In zdaj smo tukaj. Ali naj se tudi ta vlada obnaša neodgovorno? Tega razkošja si ne more privoščiti. Drug problem pa je, da se je ministrstvo verjetno tudi celotne zadeve sprva lotilo nekoliko robato, če smem tako reči. Reforma bo močno prizadela celotno populacijo, že upokojene, še zaposlene in seveda mlade generacije, bodoče zaposlene. Zato pa je potreben najširši družbeni konsenz in predlagatelj se mora tega zelo dobro zavedati. Očitno se tega zaveda vse bolj, saj iz povedanega, kar so nam povedali predstavniki ministrstva, to zagotovo drži. Po drugi strani pa naj bi tudi sindikati ne slikali samo črne barve. Ni bilo pošteno, ko so kar naprej izpostavljali dokončne smotre, cilje, reforme, pri tem pa zamolčali, da so že od vsega začetka predvidena prehodna obdobja in drugi ukrepi, ki bodo mehčali in obrusili najbolj izstopajoče konice. V današnji razpravi smo slišali veliko opozoril. Zagotovo je zaskrbljujoče, da premnogi upokojenci že danes živijo v revščini in tega seveda ne bi smelo biti. Brez ustreznih prehodnih ukrepov bi reforma najbolj prizadeva generacije, ki jim po sedanjem zakonu manjka samo še nekaj pokojninske dobe, zato bi reforma bila zanje zelo krivična. In končno, ali lahko največje breme preložimo na mlade, ki se šele zaposlujejo in se ubadajo s povsem eksistencialnimi problemi, kot so, kako priti do polne zaposlitve, zaposlitve za nedoločen čas, kako priti do stanovanja, kako si zagotoviti najbolj osnovne pogoje za preživetje mlade družine. Zato je nujno, da tudi v nadaljevanju zakonodajnega postopka predlagatelj še naprej išče optimalne rešitve za čim bolj enakomerno porazdelitev bremen na vse skupine. Prepričana sem, da je mogoče argumente, ki jih danes tukaj navaja minister, sprejeti, saj so zelo racionalni. Toda v razprave o sleherni pokojninski reformi so vedno vpletena tudi čustva, zaskrbljenost in strah pred negotovostjo. Marsikdo pa se bo tudi vprašal, ali je nemara kaj ali pa veliko narobe tudi s primarno delitvijo ustvarjenega v naši družbi. In ko ste se danes nekateri tam čez spraševali, ali je šel denar iz sprejetih ukrepov za blažitev krize v prave roke, bi se lahko, denimo, vprašali, ali je prav, da je država pod prejšnjo vlado šla v nakup nesramno drage oborožitve, ali je denar od nakupa patrij morda šel v prav roke. Res zanimiva vprašanja. No, odgovore nanje bomo morda kmalu prejeli od neke druge veje oblasti. Hotela pa sem pravzaprav povedati, da bi z bolj smotrno porabo v drugih podsistemih lahko prihranili veliko sredstev, ki bi jih lahko preusmerili v zagotovitev pogojev za slehernega človeka vredno in dostojno življenje, kamor sodi seveda tudi dostojna pokojnina. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Ali je šel denar v prave roke iz tajkunskih poslov, ali je šel denar v prave roke od direktorjev državnih podjetij, ki nadzorujejo največjo banko, so direktorji podjetja, ki jemlje največje kredite, istočasno pa podpisujejo pogodbe s podjetjem, kjer so tajni lastniki tajnega lastnika. To so prava vprašanja. In odgovor, ali je potrebna pokojninska reforma ali ne, je odgovor v tem, kako pokojninsko blagajno napolniti. Verjetno sta tu dva vira. En vir je, dajmo končno mladim delo, pustimo mladim, da bodo delali. To je prvo. In drugo, naj začnejo pravi čas delati. Dajmo jim možnost, da doštudirajo v pravem času in edino na takšen način. In druga možnost, kako napolniti pokojninsko blagajno, je gospodarska rast, rast gospodarskega družbenega produkta. Ker nam ta vlada že ves čas opeva, da je to v porastu, potem ne vem, zakaj potrebujete v tem trenutku spremembe na pokojninski reformi. V Slovenski ljudski stranki smo jasno povedali, da bomo sodelovali pri reformah, kjer je to potrebno in vzorno ter temu primerno. Verjemite, da ne bomo pristali in dovolili, da bi matere bile krive za padec pokojninske reforme. Na materah ne boste [[...]] [[izključen mikrofon]]
Hvala lepa. Besedo ima Miran Györek. [[Se odpoveduje.]] Besedo ima Breda Pečan.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Jaz bi se rada izrekla samo o nekaj stvareh. Prva, ki je ne bi rada zamudila, je ta, da menim, da bi bilo treba zelo nujno določiti tudi drugačno razmerje med prispevno stopnjo delodajalcev in delojemalcev, kar pomeni, da bi v prvi fazi lahko samo izenačili prispevno stopnjo za oba plačnika prispevkov, se pravi, da bi delodajalec in delojemalec plačevala enak znesek, enak odstotek za prispevno stopnjo. Sedaj je razmerje namreč približno 1 : 1,5 oziroma skoraj 1 : 2, v korist delodajalca. Se pravi, da delojemalec plača mnogo več. Kasneje pa bi bilo treba postopoma povečati prispevno stopnjo, ki jo vplačuje delodajalec. Jaz bi rada samo spomnila, zakaj je pravzaprav prišlo do te razlike. Prišlo je zaradi davka na plačno listo, zato je delodajalec manj plačeval. Prispevka oziroma davka na plačno listo ni več in zaradi tega bi bilo treba ta dva prispevka najmanj, kar je, izenačiti, pozneje, pa kot rečeno, povečati prispevno stopnjo delodajalcev. Drugo bi rada povedala, da fantazmagorične, ne morem drugega izraza uporabiti, ideje, ki smo jih danes poslušali pri nekaterih poslancih, ki so predstavljali stališča svojih poslanskih skupin, so katastrofalne. Če se človek poglobi v te izjave, če se človek poglobi v predstavitev izračuna, recimo, da nek človek na začetku delovne dobe začne nalagati denar, ki ga sicer plačuje kot prispevno stopnjo za pokojninsko zavarovanje, na banko, veže na pet let in po 29 letih dobi samo iz obresti, torej je glavnica 211 tisoč evrov, in samo iz obresti dobi na mesec 590 evrov, kar je 10 evrov več, kot bi bila sicer njegova pokojnina po 29 letih. Vse lepo in prav, ampak če ta mladi človek ne plačuje prispevka za pokojninsko zavarovanje, pomeni, da je treba s tistimi približno 500 tisoč upokojenci nekaj storiti, ker to pomeni, da potem nihče ne bi več plačeval prispevne stopnje in bi to pomenilo, da bi bilo treba nekaj storiti z obstoječimi upokojenci in vsemi tistimi, ki bodo šli čez dve leti ali tri ali pet let v penzijo. Oni seveda ne bodo imeli časa nabrati skupaj 211 tisoč evrov, da bi dobili 590 evrov obresti. To je druga stvar. Tretja stvar pa je, da toliko laži, kot smo jih danes poslušali zato, da zavajate volivce, da zavajate ljudi in jih strašite z nekimi izračuni, ki nikamor ne peljejo. Danes smo recimo slišali, da tisti, ki je zdaj star 60 let, bo čez 4 leta moral delati še ne vem koliko let, da bo lahko šel v penzijo. Ne, čez 4 leta bo ta človek, če bo tak zakon sprejet, že zdavnaj v penziji, ker bo star 61 let že leta 2011, ne pa leta 2014, ko bo za eno leto podaljšana starost. Moram vam reči, da tako nesramne izmišljotine, kot ste jih danes trosili, so namerjene samo zato, da ljudem dajete vtis, kako se borite za njihove pravice, v resnici pa samo čakate, kako bomo mi na tej strani pogoltnili vse tisto, kar je slabega v zvezi s to reformo, računate pa na to, ampak jaz tega ne verjamem, da boste morda čez dve leti prišli na oblast in boste uživali sadove našega, bom rekla, nujno potrebnega reformnega ravnanja.
Hvala lepa. Besedo ima Anton Kampuš.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Hvala za besedo. Prvo branje tega zakona bom podprl iz preprostega razloga, ker če bi pokomentiral tako, kot smo nekdaj komentirali: Se spomnite tovariši, kako je bilo pred nekaj leti, ko se je pripravljala prva pokojninska reforma in je bil sklenjen kompromis med sindikati in takratno vlado, ki pa je pomenil padanje pokojnin, vse do danes. Nobena vlada si ni upala lotiti tega velikega problema, in seveda ni čudno, da smo danes pristali tu kjer smo in na račun tega je danes treba zarezati v vzdržnost, stabilnost pokojninskega sistema, in to je naš imperativ - doseči stabilnost sistema. Ker pa je časa malo, bom pokomentiral samo nekatere stvari. Vesel sem tega, da je znotraj te pokojninske reforme zaslediti postopnost, torej postopnost, torej prehodno obdobje, ki naj bi trajalo od 2012 do 2016, to kar je za vse vzdržno. Posebej je treba tudi reči: danes gre za prvo branje, torej nobena zadeva ni dokončna, še vedno je dopustno kakšne odločilne predloge iz bilo katere strani – opozicijske ali pozicijske, torej vgraditi pred drugim branjem. Prepričan sem, da bomo vsi skupaj našli odličen kompromis, ki bo pomenil napredek pri zagotavljanjustabilnosti in vzdržnosti pokojninske blagajne. Zavedam se pa, da je nekatere stvari treba izboljšati. Imamo veliko pripomb. Imamo veliko tehtnih pripomb. Ugotovil sem iz razprave, da jih je okoli 60% že bilo upoštevanih. Zaradi tega danes ni treba kar tako izrekati kritike vse počez, ampak je treba nekoliko stabilizirati stvari. Mogoče najti skupne stične točke in pripeljati to pokojninsko reformo v pravo kombinacijo, torej v optimalne rešitve. Hvala.
Besedo ima gospod Mirko Brulc.
Lepo pozdravljeni! To je gradivo. Ne verjamem, da ste ga vsi prebrali. Tudi jaz ga nisem. Vsi želimo pravično pokojnino in pošteno pokojninsko reformo. Čestitam ministru Svetliku in njegovi ekipi, ki so danes tu dali eksaktne odgovore, osnovnošolsko razumevajoče. Se pravi, kdor ni dobro poslušal, temu ni rešitve. Pokojninska blagajna se prazni. Mislim, da vemo, kakšni so demografski problemi, ne samo pri nas, tudi v razvitem delu sveta. Razmišljanje, če bo imela mati pet otrok, da računa na bonus, zaradi petih otrok ne bo imela, razen ne vem katera, vemo, kje. In je treba iskati druge rešitve. Bonusi morajo biti, malusi tudi. In treba je pomagati tistemu, ki ne bo zmogel zaradi zdravstvenih in drugih težav. Zato pa imamo te faktorje za reševanje socialnih problemov. Želimo, da so pokojnine spodobne zato, da bo vsak lahko živel brez dodatne državne pomoči. Kajti tudi lokalne skupnosti, vemo, kako je. Plačujemo domu upokojencev ne vem kaj, ker so pokojnine prenizke. Škoda, da politiziramo zdaj tu na teh vsebinah, ker gre za vse čisto enako. In razmišljanje, da DeSUS skrbi za upokojence, ne, tudi jaz skrbim, tudi vi in tudi vsi drugi. To je naš problem in tega moramo rešiti. Jaz mislim, da je gradivo, pripravljeno za prvo branje, ustrezno, z nekaj pripombami in bo treba to popraviti. Vsi pravimo, pokojninska reforma je nujna. Vsi, sindikati in tako dalje. Potem se pa začne, "ampak", in tisti "ampak" pripelje do nule, ki ni vredna več nič. Zato apeliram na treznost, na to, da sprejmemo ta dokument v drugem in tretjem branju in da nastavimo za naše mlade, za naše otroke, ki bodo vedeli, zakaj bodo šli v službo čim prej, zakaj doštudirali in zakaj varčevali za stara leta. Hvala.
Besedo ima gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Torej, ob razpravi o pokojninski reformi oziroma o novem zakonu, noveli zakona, ki naj bi prinesel bolj vzdržen pokojninski sistem oziroma predvsem ugodno vplival na finančni del tega sistema, nas skrbi, vsaj na podlagi teh predlogov, ki jih je dala Vlada, predvsem da bo sistem vzdržen, manj pa, kako bodo tisti, za katere sistem sploh obstaja, torej upokojenci, kaj to v resnici pomeni za njih, ali je to zanje pozitivno. Skrbi nas samo, da bo sistem vzdržal. Pričakovali bi, tako kot so povedali tudi nekateri koalicijski poslanci – očitno tudi v koalicijskih vrstah ni tako velike podpore zakonu, kot bi na prvi pogled človek mislil –, da bodo usklajevanja potekala vsaj tako ali pa približno tako dolgo, da se večina stvari dogovori. Ta trenutek vemo, da pokojninski reformi nasprotujejo. Če so ji najprej samo sindikati, ji zdaj nasprotujejo tudi delodajalci. Najbrž se je potem treba vprašati, česa nismo na pravi način vključili in katerih rešitev nismo najbolje zapisali. Državna sekretarka je rekla, da so oziroma ste na predlog sindikatov pripeljali v zakon številne izboljšave. Potem najbrž priznavate, da so bile nekatere rešitve slabe, če ocenjujete, da so te sedaj boljše. In verjetno bi se še kaj dalo tudi dogovoriti. Sama sicer nisem sodelovala v splošni obravnavi oziroma javni razpravi na to temo. Tudi tamje bilo predstavljenih kar nekaj dodatnih predlogov. Tudi določeni ljudje, določene zainteresirane skupine prihajajo v našo poslansko skupino z dodatnimi predlogi. Jaz kljub nekaterim napovedim koalicijskih poslancev, da bomo zakon še izboljšali, ga dopolnili in dodali, bolj malo verjamem, ker se vsaj v predhodnih predlogih zakonov to ni zgodilo. Zelo redko kakšno ključno in večjo stvar potem z amandmaji res spremenimo. Spreminjajo se običajno malenkosti. In če je stvar nekam zapeljana, jo težko potem amandmiraš tako, da bi prinesel boljše rešitve. Poleg tega vemo vsi, da poteka še reforma prejšnjega sistema oziroma da pokojninska reforma, ki smo jo začeli leta 1999 in 2000, daje rezultate. Še poteka in še ni končana. Mi pa že gremo na neko novo spremembo kljub temu, da so bili učinki te reforme iz leta 1999 prav tako usmerjeni v neko določeno obdobje. In to obdobje se še ni končalo, še poteka. Ne vem, na kakšen način bomo sedaj zapeljali neko novo zgodbo v nekaj, kar je bilo takrat kljub vsemu dogovorjeno in z nekim večjim soglasjem sprejeto. Od leta 2000 do 2009 se pač postopoma podaljšuje starostna doba. Tako se je pri ženskah upokojitvena starost 56 let in enega meseca povišala že na 58 let in en mesec. Pri moških z 61 let na 62. Morda bi bilo smotrneje razmišljati, ker smo pač verjeli, da se boste vseeno odločili za nek drug sistem, NDC, o katerem je tudi govoril minister, bi morda bilo bolj smiselno razmisliti, da ta obdobja, torej v tem času, ko se že zvišuje postopno upokojitvena starost za ženske in za moške, da se morda tukaj nekaj več naredi, da nekaj več mesecev ali kaj podobnega in se zadevo pospeši, če ocenjujemo, da daje pozitivne rezultate. In jaz mislim, da jih. Tudi minister je v tem smislu že večkrat govoril. Bojim se, da stvar ponovno ni najbolj pregledna. Ni najbolj jasno, kaj bo prinesla in kako se bo stvar končala, zato je tudi veliko nezaupanje. In kljub temu, da je minister rekel, da je razlika med sedaj upokojenimi, v zadnjem času samo tisoč ljudi po mojih podatkih, to ni tako, kajti letno se je upokojevalo do 10 tisoč ljudi. On pa je govoril o številki 13 in 14 tisoč, kar pa pomeni bistveno več, kot je sam ocenil. Torej, da je tisoč več upokojencev, kot bi jih bilo zaradi govora o reformi, o spremembah pokojninskega sistema in podobno. Zagotovo gre za velike spremembe in teh ne moreš sprejemati vsaki dve leti ali vsakih pet let, ko nekdo oceni, da bi sedaj pa to bilo treba spremeniti. Vsi se strinjamo, da so spremembe pomembne in potrebne. Vendar pa, kot sem rekla, bi najprej najbrž morali reči, ja, pokojninska reforma iz leta 1999–2000 je v redu. Prinaša rezultate, dajmo jo nadgraditi, dajmo pospešiti. In bi verjetno povzročila veliko manj vznemirjenja med ljudmi. Ker ni problem samo to, da se mogoče sedaj nekateri odločajo in se upokojujejo čim prej, da ne bi padli v nov zakon. Večji problem je, ker se povzroča velik nemir med mladimi. Med tistimi, ki pa bi dejansko morali vplačevati in varčevati za pokojnino, če je pač nek splošen vtis, saj tako ne bomo prišli do nobene pokojnine, nima smisla varčevati in sploh kaj delati v tem smislu. To, pa mislim, da je veliko večji problem. Ker če mladih ne bomo prepričali, da smo vsi odgovorni za vzdržnost sistema in da bodo kljub vsemu nekaj od tega tudi imeli, takrat ko bodo sami šli v pokoj, smo si po mojem naredili medvedjo uslugo s to novelo oziroma s temi spremembami. Jaz bom poslušala še druge predloge in ideje. Ampak se bojim, da ne bomo dosegli z zakonom tistega, kar bi radi. Oziroma si ne želim, da bi se nam dogajale podobne stvari, kot v nekaterih državah, ko ljudje demonstrirajo. Mini demonstracije smo imeli tudi včeraj tukaj pred parlamentom.
Besedo ima gospod Bogdan Čepič. [[Ga ni.]] Gospa Renata Brunskole. [[Ne.]] Dr. Luka Juri. [[Ne.]] Gospod dr. Pavel Gantar, izvolite!
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Po vsej tej dolgi razpravi, po branju zakona, številnih spremljajočih dokumentih, analizah in tako naprej, so stvari kar se da preproste. In iz tega izhajajo tudi razmeroma, kako bi rekli, enostavne stvari. Kot je bilo rečeno, jedro tega zakona je preprosto to, da bomo morali delati tri leta več za približno enako ali malo višjo pokojnino. To je nauk te zgodbe. Toda tudi živimo dlje in tudi uživamo status upokojenca dlje. To dejstvo, ta preprosta zgodba, ki jo tukaj odpiramo, ni stvar krize, ni povzročena zaradi krize, ampak zaradi številnih demografskih in ne samo demografskih, temveč tudi družbenih sprememb v svetu dela na globalni ravni in še posebej v zahodni Evropi. Rečeno je bilo in poskušalo se je pokazati, da je bilo pred to vlado neko obdobje obilja, kjer pokojninska blagajna ni bila v krizi, tako kot ni v krizi pokojninska blagajna na Poljskem. Gospodje, če hočete imeti poljske pokojnine, če bi želeli imeti poljske pokojnine danes, bi mi imeli blagajno več kot napolnjeno. Trikrat napolnjeno in lahko bi posojali denar kamorkoli in kadarkoli. Če ne želite svojim sodržavljankam in sodržavljanom, da imajo poljske pokojnine nekoč v prihodnosti, potem storite ta korak in naredite reformo zdaj. Reformo točno približno takšno, kot je, žal mi je tudi reči, brez kakšnih velikih še dodatnih sprememb in brušenj, mogoče tudi in tam. Toda ne pričakovati, da jo je možno narediti z velikimi in temeljitimi brušenji tudi v tem procesu, če želimo, da ne bomo delali te reforme vsako drugo leto. Seveda so bila tudi mnenja, da gre ta zakon predaleč, da gleda 30 let naprej. Bojim se, da ne glede na stvari, ki se dogajajo. V bistvu lahko opažamo že danes, da evropske države na skoraj vsakih 10 let prenavljajo pokojninsko zakonodajo. In če je ne bomo prenavljali zdaj, jo bomo čez 10 let le težko ponovno prilagajali, spreminjali glede na razmere, v katerih smo. Ta sprememba je pravzaprav sprememba za danes. In seveda tudi spremembe, ki se bodo odprle naprej, ni treba, da samo v slabem, kot želite to pokazati, temveč tudi v dobrem. Globalne spremembe gredo definitivno v smeri, da se končuje trodelna doba učenja v mladosti, aktivne delovne dobe v zrelih letih od 25. do 60. leta in potem varne starosti. Te zadeve se med seboj prepletajo. Učimo se vse življenje, delamo na tak način tudi vse življenje. Navsezadnje na zadnjem festivalu, ki so ga organizirali upokojenci, kjer sem bil celo govornik, so sami govorili o aktivni starosti, aktivnemu delu, o tem, koliko lahko na tak ali na drugačen način še starejše generacije prispevajo. To moramo spraviti v sistem, ne da bi bil kdo od teh neprivilegiran, nepravično obravnavan, ampak transparentno, kot je rekla državna sekretarka, obravnavan. To je pravzaprav cilj tega sistema in tudi tega zakona. Mogoče še premalo, bi rekel, s pogledom na prihodnost. Zato se bodo te spremembe še dogajale. Ob taki temi ni mogoče mimo razmerja pozicija in opozicija. In to, kar sem lahko utegnil danes slišati in čemur sem prisostvoval, je, da so približno z obeh strani izhajale enake bojazni. Opozicija pravi, da bo od leta 2012 ponovno na oblasti, kar je povsem legitimno in upravičeno, lahko bi rekli, pričakovanje. In če je to pričakovanje legitimno in upravičeno, potem jim samo svetujem, držite pesti zato, da bo ta zakon sprejet. Ker če ne, boste vi prisiljeni sprejemati bistveno ostrejši in bistveno hujši zakon. Tudi s strani koalicije večkrat slišim od svojih kolegov, kolegic, s katerimi se pogovarjam, zakaj so tako ostre, tako odločne te reforme, zakaj pravzaprav tvegati, da se bomo pravzaprav zamerili ljudem in da bomo pravzaprav plačali ceno in nas bo to odpeljalo z oblasti, če smem tako reči. Moje mnenje je zelo preprosto, kolegi in kolegice na obeh straneh, z oblasti bomo mi odšli, če ne bomo nič storili. Če bomo kaj storili, med drugim sprejeli tudi ta zakon, bomo mogoče tudi morali iti, ampak bomo vsaj vedeli, zakaj smo šli. In to je tisto, kar želim povedati! To ni zdaj prostor za kalkulacije, to je zdaj prostor za odločitve. In po teh odločitvah in po teh zadevah, ki sem jih prebral, študijah in zakonu menim, da je zadosti trdna podlaga, da sprejmemo te odločitve, ki so pogumne in ki se morajo zgoditi. Jaz osebno seveda, kot ste uganili, bom zakon podprl. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi, spoštovani predstavniki Vlade! Praktično cel dan poslušamo razprave na takšen način, kot da je Slovenska demokratska stranka ali kdo iz opozicije predlagatelj tega zakona. Predlagatelj tega zakona je Vlada. Vlada je predlagala rešitve, ki so neusklajene s socialnimi partnerji. Vlada je predlagala rešitve v tem zakonu, ki so neusklajene v koaliciji, in Vlada je predlagala rešitve, h katerim ni povabila nikogar iz opozicije. Nikogar! Predsednik Vlade je tukaj v tej dvorani večkrat dejal, da se Vlada in on sam zaveda odgovornosti in teže bremena, ki ga je prevzel s tem, ko vodi Vlado, in da to prevzema tudi na svoje rame. Torej, Vlada je speljala ta postopek na točno takšen način, kot je bilo tukaj v tej dvorani večkrat povedano. In to, kar zdaj mnogi poslanci koalicije usmerjate proti opoziciji, tudi spoštovani predsednik Državnega zbora je to ravnokar storil, je neodgovorno, nima podlage v konkretnih dejanjih, nima podlage! Poglejte magnetograme, poglejte govore predsednika Vlade ali pa odgovore predsednika Vlade na posamezna poslanska vprašanja. Nič od tega, kar govorite, ne morete prilepiti komur koli v opoziciji, ker nihče s te strani političnega prostora ni bil niti povabljen h kateri koli razpravi, ki se je vršila, ne vem, na ministrstvu, na Vladi, kjer koli, s katerim koli socialnim partnerjem, nihče ni bil povabljen. Vse tisto, kar zdaj napletate, je praktično brez temelja in brez podlage. Zdaj govorite, da je čas za usklajevanje, čas za dogovore. Minister je v svojem uvodnem nastopu in tudi v nekaj nastopih v medijih prej dejal, da o tej reformi, če ji tako rečemo, sedaj ni diskusije, možne so le manjše korekture. Torej, o čem se lahko v tem Državnem zboru pogovarjata koalicija in opozicija, o čem? Kaj so to za Vlado ali za ministra manjše korekture, manjši popravki? Kaj je to? Ali je kdo danes jasno povedal, kaj je to? Je to za pol leta skrajšana delovna doba, za eno leto skrajšana starostna doba? Je to karkoli drugega na področju malusov in bonusov? Nihče v tej dvorani ni povedal, katere so tiste odprte stvari, kateri so tisti manjši možni popravki, o katerih se lahko v tem Državnem zboru sploh lahko pogovarjamo. Ali lahko kdorkoli izmed predlagateljev zakona ali predstavnikov koalicije, vodij poslanskih skupin koalicije to pove? Na tej točki se lahko pogovarjamo, ostale pa so blokirane. Tak pristop, ki ga vodi Vlada, ki ga je predstavil tudi minister, je ultimativen. Tu imamo to, kar je po mnenju Vlade najboljše možno, in to moramo vzeti. Če prav razumem nekatere razprave o tem, skoraj ne bi bila dovoljena diskusija. Nekateri razpravljavci so tako tudi diskutirali. Drugo, na kar bi rad opozoril, je to, da imamo v tem mandatu veliko pojmovno zmedo, ki jo je lansirala Vlada. Več ali manj pri vseh pomembnih zakonih Vlada govori o modernizacijah. Ali se je kdo vprašal, kaj si državljan predstavlja pod pojmom modernizacija? Pomeni to nekaj boljšega, pomeni to izboljšanje, pomeni to karkoli, pomeni to nekaj, kar bo imelo večji učinek, kar potegne za seboj večjo varnost? Ali pa to pomeni tisto, kar imamo zdaj na mizi, se pravi, podaljšanje delovne dobe, podaljšanje starostne dobe, podaljšanje ne vem česa, in vse to bomo storili zato, da bomo imeli kvečjemu enako pokojnino? Zakaj Vlada ne reče pošteno, da to ni modernizacija, da tudi nismo prej obravnavali modernizacije na področju malega dela, ampak smo sprejemali restrikcije, da nismo obravnavali prej modernizacij na področju sociale, ampak restrikcije. Pri šolski prehrani, to ni bila modernizacija, kot je Vlada predstavila, ampak so bile restrikcije in tako naprej. In spoštovani kolegi, veliko bi storili v tej državi, če bi predsednik Vlade, Vlada in vsi tisti, ki v tej državi govorite o nekih zadevah, poimenovali stvari s pravim imenom. Naj bo modernizacija modernizacija. Naj pomeni neko izboljšanje za državljana, za učenca, za kogarkoli, ne pa poslabšanje standarda na tem področju, ne pa zmanjšanje ali skrajšanje pravic na tem področju. Veliko je teh razprav, ko govorite o teh zadevah. Če to reformo, ki jo imamo danes pred sabo, ne modernizacijo, ampak reformo, postavimo v nek gospodarski okvir, lahko enostavno rečemo prisilna poravnava. To, kar ste predložili zdaj v zakonodajni postopek, bi bilo na gospodarskem področju možno poimenovati s pojmom prisilne poravnave. Se pravi, sistem, ki ne funkcionira, vzamemo, na drugi strani, recimo, neko gospodarsko družbo, imamo možnost stečaja, likvidacije, prisilne poravnave. Pokojninska blagajna ne deluje, ne funkcionira, nima virov. To kar počnete, je v bistvu prisilna poravnava v tem pokojninskem sistemu. Ni še stečaj, lahko pa bo. Na dobri poti smo, da se tudi to zgodi. Ampak to sodi v ta kontekst. Nihče ne govori o tem, kje imamo v tem sistemu rezerve. Ali je to možno doseči, en del prihrankov z očiščenjem blagajne? Ali je to v tem sistemu možno? Pokojninsko blagajno napolniti z zajemom vseh tistih, ki bi morali plačati v pokojninsko in tudi socialno blagajno, zdravstveno blagajno, pa tega ne storijo. Na tem področju se strašno malo dela. Zajem sive ekonomije praktično stagnira. Ne vidimo nobenih pozitivnih premikov. Na področju, ki je ključno, to je na področju prosperitete gospodarstva, se ti ukrepi niso sprejemali. Predlagali smo marsikaj, pa ni bilo akceptirano, ker naj bi se mi nekako priključili valu, ki ga bi sprožila Nemčija s svojo gospodarsko rastjo. Ni se prijelo. Dve leti ne funkcionira. Gospodarska rast je zelo padla. Sedaj narašča strašno počasi, počasneje kot v drugih evropskih okoljih, tudi v primerljivih. Se pravi, da smo sistemsko, skozi nesprejetje ukrepov ali pa skozi sprejetje ukrepov, ki niso prijeli, skozi sprejetje napačnih ukrepov zablokirali možnost, da se te blagajne, zdravstvena in pokojninska, ustrezno polnijo. Zmanjšalo se je število zaposlenih, bistveno. Ne samo tistih, ki so se potem prelili, recimo, v Pokojninski sklad, ne samo tistih, ki so se prelili na Zavod za zaposlovanje, ampak tudi tistih, ki so odšli nazaj v rojstne dežele. 100, 120 tisoč delovnih mest je izginilo v kratkem obdobju. In storili nismo ničesar, da bi poskušali ta izpad delovnih mest nadomestiti. To so tisti, ki plačujejo v sistem, in to so tisti, ki ta sistem potem tudi vrtijo in ga delajo vzdržnega. Ničesar nismo storili tudi, recimo, na področju transparentnosti gospodarjenja. Prihajajo podatki o tem, da mnoge tihe družbe črpajo sredstva iz javnega sistema, iz javnih podjetij, iz javnih gospodarskih družb. Najbrž to niso sredstva, ki ustvarjajo nova delovna mesta. Najbrž to niso sredstva, ki pomenijo tudi vplačila nazaj v blagajne, in tako naprej. Skratka, na tem področju se ni storilo veliko. Na drugi strani sprejemamo rešitve, sprejemamo zakone, ki ne prinašajo nobene dodane vrednosti. Eden takih je poroštveni zakon o razvoju cestninskega satelitskega sistema. 150 milijonov evrov približno smo nedavno tega sprejeli poroštev za ta komplet, ki ne bo Sloveniji prinesel nobene dodane vrednosti. Ničesar. Dobila bo posel neka družba, najbrž ne prav velika. Sistem, ki ga bomo razvili, ne bo primerjiv z evropskim sistemom. Denar se bo odlil, potrošil, učinka nobenega. Kvečjemu še dodatna sredstva, da bomo kompletirali zadevo z evropskim satelitskim cestninskim sistemom. Ni problema, na tem področju glasovanje o tem, da se tak ukrep podpre, ni problem. Na drugi strani pa se ukvarjamo z mnogimi zadevami, ki pomenijo socialno varnost, pa je ne. Nam nič ne pomaga, da s prekladanjem iz evidence v evidenco ali pa s črtanjem iz evidenc držimo število nezaposlenih pod 100 tisoč. Čisto nič. To se v nobeni blagajni nič ne pozna. To je fiktiva, ki samo kaže na to, da je državi veliko do tega, da je Vladi veliko do tega, da se te magične meje ne prebije. Ne prispeva pa k izboljšanju stanja na tem področju popolnoma nič. Kvečjemu povzroča velike težave zato, ker operiramo z napačnimi podatki, z nepopolnimi podatki, z zavestno prirejenimi podatki. Marsikaj na tem področju bi bilo možno storiti in tudi urediti, vendar tega ni. Nam tudi nič ne pomaga, če je eden temeljnih reformnih ukrepov, ki smo jih sprejeli v tem mandatu ali pa ste jih sprejeli v tem mandatu, to je paket vladne izhodne strategije, prekladanje upravljanja državnega premoženja. Nič. S tem ni nobene dodane vrednosti, popolnoma nobene. Res je sedaj od tega odstopil KAS, ker je izgubil vlogo v tem nadaljevanju, v teh poslih naprej, ker bo pač ta posel opravljal nekdo drug, ampak dodane vrednosti na tem področju ni čisto nobene. Namesto, da bi Vlada sprejela ukrepe, da bi podprli gospodarske aktivnosti, espejev, malega gospodarstva in tudi kakšnega drugega, se pač ukvarjamo s tem, da prekladamo premoženje. Največji napori Vlade pa so usmerjeni in namenjeni tistim, ki prejemajo veliko moralno in politično podporo, imajo težavo v poslovanju in si izplačujejo, nekateri med njimi celo najvišje ali ene najvišjih plač v državi. Skratka, vse te stvari so narobe razporejene, narobe urejene. In zato tudi te čudežne besede, ki jih je predsednik Vlade pred kampanjo, v kampanji in tudi potem, ko je prevzel mesto predsednika Vlade, tu govoril in marsikaj še govoril, ne prijemljejo. Nimajo podlage, da bi se prijele, niso konkretne. To je, bom rekel, neko leporečje, ki nima nobene podlage. Tudi ne vem, ali med tiste manjše popravke, o katerih se lahko pogovarjamo, sodi to, da se dogovorimo o tem, da se kilometrine ali prevozi na delo, ki jih dobijo zaposleni, ne obdavčujejo oziroma se od njih ne obračunavajo prispevki. Tu imamo osnove za plačilo prispevkov v tem zakonu, 144. člen, kjer naj bi tisti, ki dobijo nadomestilo za prevoz na delo, plačali prispevek za pokojnine iz tega. Zanimivo. Pa tudi od malic in podobnih stvari. Ali je to tista manjša sprememba, o kateri se lahko pogovarjamo? Mislim, da je obdavčitev refundacije za prevoz za obrabo avtomobila in za porabljeno gorivo, ko se pripelješ na delo, s prispevkom za pokojninsko blagajno neumna, neprimerna, ker so prej plačane že vse trošarine, vsi DDV-ji, vsi davki. Sedaj bomo pa to bremenili, ta prejemek, ki pomeni oceno materialnega stroška kot prispevek za pokojninsko blagajno. Mislim, da bi morali te zadeve na nek način drugače urejati in drugače pristopiti. Državna sekretarka je tu prej povedala, da bodo s temi spremembami, ki so sedaj pred nami, pokojnine celo nekoliko višje ali najmanj enake kot so sedanje. Samo prejeli jih bomo manjkrat. Zanimivo. S to reformo, ko bomo nek sistem, ki ima neko izrazito luknjo, mislim, da je potrebno približno 250 milijonov evrov letnih pokrivanj za ta sistem iz državnega proračuna, da bomo, ko bomo ta sistem reformirali, da bo kar naenkrat ob teh pogojih zagotovljeno najmanj enako izplačilo pokojnin za upokojence. Mislim, da je to kar problem. Malo je takih, ki znajo iz tako globokega minusa narediti sistem, ki je po izplačilih, kljub temu, da vemo, kakšni bodo prilivi ljudi na pokojninski zavod, da bomo zagotovili najmanj enake prejemke in da bomo zaustavili padanje pokojnin. Najbrž je to, če te matematične zadeve pogledamo, težko izvedljivo. Obljubljati ljudem samo zato, da bo reforma sprejeta, da bi šla na nek način čim bolj brez bolečin mimo, da bodo dobili enako. Potem ne potrebujemo reforme, če lahko zagotovimo enaka izplačila ob približno primerljivih pogojih. Mislim, da če hočemo, da bo ta proces stekel normalno, da bi morala Vlada dobiti pri temu predlogu negativno oceno in da bi naredila popravni izpit v vsebini in v načinu, v pristopu pri predlaganju te modernizacije oziroma te reforme. Ni možno neko rešitev porivati miže preko Državnega zbora, govoriti o tem, da se vsi zavedamo, da zadeve ne delujejo in glasovati za. To mislim, da ni možno, razen če je dvoličnost tistih, ki ste za to, da se ta proces pelje, tako velika, da boste to tudi storili. Jaz sem do te reforme izredno zadržan. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miroslav Klun. [[Ga ni.]] Gospod France Cukjati.
Hvala za besedo. No, v temu času oziroma v tej razpravi, ki je bila zelo zanimiva, smo se glede nato, da gre za zelo obsežen zakon in zahtevno materijo, dotaknili samo nekaterih pravzaprav tem, mnogih sploh omenjali, nismo, pa so morda tudi pomembne. Vendar je to dobro, da smo razpravljali, čeprav bi zaradi tega potrebovali več časa oziroma celo več sej. Nam kot opoziciji je seveda žal, da nismo bili pri tako zahtevnem, skorajda, bi rekel, nacionalnem projektu kakor koli vključeni v koalicijsko usklajevanja, ampak tako pač je v tej Vladi in sedaj smo lahko prišli do besede. In pri tem ne sprejemam kritike, da nam je samo za populizem, kritiko, da uživamo v tem, ko lahko kritiziramo in podobno. Ponovno poudarjam, da se mi zavedamo resnosti vprašanja. Vendar predlog, ki ga ponujate s tem zakonom, je sila preprost. Mi vemo, da je potrebno stabilizirati pokojninsko blagajno, jo uravnotežiti, narediti dolgoročno vzdržno, kar z drugo besedo ne pomeni nič drugega kot, toliko naj se jemlje ven, kolikor se nateče v blagajno. Nič drugega, zelo preprosto. In kakšno rešitev ponuja ta predlog? Zelo enostavno! Naredi načrt, da bo več priteklo pa manj vzelo in to na zelo preprost način. Priteklo bo 10 % več, ker bomo 10 % več delali. Delovna doba se bo podaljšala. In izplačevalo se bo pokojnine, 23 % manj, ker bo starostna doba za vstop v pokojninski sistem ne šestdeset, ampak petinšestdeset let. To pomeni, za pet let bo vsak manj časa prejemal pokojnino, kajti umrl bo še vedno v tistem času, kot mu ga je usoda namenila. In preživetvena doba moških pri šestdesetih letih je devetnajst let danes, morda bo čez deset let eno leto več, ampak tako hitro se življenjska doba ne povečuje in se bo prej ali slej ustavila, kot se je že v razvitih državah. To se pravi, če je življenjska doba 19 let, bo namesto 19 let prejemal pokojnino samo 14 let. In ženska, ki ima preživetveno dobo do 24 let, bo namesto 24 let prejemala 19 let. In obenem smo še pogruntali in obdavčili vse možne prihodke. Pri tem se je tudi, recimo, takšna neumnost zgodila, da se stroški dela tudi vračunajo v obremenitve, kot je že gospod Tanko ponovno omenil, kot so kilometrine, hrana za delo, prevoz na delo se plača samo, kolikor stane avtobusna vozovnica. Nič več. In od tistega boste morali še prispevke plačati. Tako piše v 144. členu. Tako piše. Ker mi državna sekretarka odkimava in se čudi moji trditvi, sem dolžan, ker se bo seveda oglasila, jaz pa potem ne bom imel nobene besede več in ne bom mogel odgovoriti, takole piše v 144. členu: osnova za plačilo prispevkov za zavarovance iz 14. člena tega zakona je plača oziroma nadomestilo plače ter vsi drugi prejemki iz delovnega razmerja, vključno z bonitetami ter povračili stroškov v zvezi z delom, izplačanimi v denarju, bonih ali v naravi. Stroški v zvezi z delom pa so – dovolite, imam še čas, nisem računal na to, da mi bo državna sekretarka odkimavala, zaradi tega mi oprostite – po zakonu o višini povračila stroškov v zvezi z delom naslednji: dnevnice za službena potovanja v državi, kilometrina, povračilo stroškov prenočevanja, povračilo stroškov prevoza na delo in z dela, terenski dodatek, regres za prehrano med delom, nadomestilo za ločeno življenje, odpravnina ob odhodu v pokoj. Torej vse to bo tudi obremenjeno s prispevki za obvezno pokojninsko zavarovanje. Mi smo naredili oziroma ministrstvo je dalo izredno preprost recept. Več se bo vplačevalo, manj se bo jemalo. To pa je tudi vse. To pa ni modernizacija. Kakšna modernizacija je to? Spremeniti nekaj parametrov. Če hišni proračun zaškriplje, bom manj dal otrokom in več vzel. Ne govoriti o modernizaciji. Čeprav se zavedamo, da je treba blagajno stabilizirati. Jasno. In mi smo opozarjali na številne napake, za katere bi želeli, da bi jih odpravili, čeprav mi vemo, da je to potrebno. Ne pričakovati, da zaradi tega, ker je to potrebno, pa ne bomo kritizirali napak in pomanjkljivosti. Saj to pa je naloga poslancev. Ne moremo si mi privoščiti, da ob slabem predlogu ne bi pokritizirali tega, kar je za pokritizirati, da s svoje strani zdaj, ko imamo vendarle tudi besedo, ne bi pripomogli k izboljšanju teksta. Kaj pa bi bila modernizacija? Jaz se vprašam, ali ti naši, ki govorijo o modernizaciji kot o nekih inovativnih rešitvah tega problema, to bi jaz razumel kot modernizacijo, kot inovativne rešitve. Jaz sem vesel, da se zadnje čase tudi v javnosti pojavljata govor in razprava o temeljnem osnovnem dohodku, univerzalnem temeljnem dohodku. Zelo preprosto. Kot smo že pred časom mi govorili o univerzalnem, temeljnem otroškem dodatku, brez vseh tistih računalniških čiračar, o premoženjskem stanju, nič več nas ne bi stalo, za 10-krat bi pocenili administracijo, poenostavili stvari in naredili stvari res transparentne. O tem ni govora. Nihče ne razmišlja v to smer. Nobeden ne razmišlja v to smer. Kje je vaša inovativnost? Omenili smo obljube ministra, ki je lani govoril, da je ob tem pokojninskem zakonu treba rešiti tudi številne druge stvari zaradi staranja delovne populacije, zakon o delovnih razmerjih, spodbude za zaposlovanje starejših in podobnih stvari, poškodbe pri delu, poklicne bolezni in te stvari. Nič od tega ni. Kot osnovno rešitev ponovno poudarjamo preglednost. Vi govorite o preglednosti. Ta sistem bo manj pregleden, bo bolj zakompliciran, bo manj pravičen in tako dalje. In ne govoriti, da imamo pred seboj sistem, ki bo bolj pravičen, bolj pregleden in tako dalje. Če bi hoteli vzpostaviti kvalitativen preskok v preglednosti, bi morali uvesti virtualni osebni račun. Dobro veste, o čem govorimo. Tudi v javni predstavitvi mnenj je gospod Kidrič to omenil, nihče tega ni povzel. Takšne so izkušnje severnoevropskih držav z odličnim pristopom k preglednosti sistema. Nič od tega. In ko se lotevamo neke reforme, ki presega delo enega mandata, presega, ne govori samo o nekaj letih. Čez par let pa bomo itak morali ponovno pristopiti k temu. Ja, to ni način. To presega delo enega mandata. Mi se tega zavedamo. In če v tem mandatu ta problem ne bo rešen, ga bo moral v naslednjem mandatu – kdorkoli bo. Vendar ne nas preprečevati, da skušamo popraviti te napake, ki so tako očitne, da se čudim, da jih koalicija pravzaprav ne opazi. Zelo preprosto. Vi ste pristopili na način stabiliziranja pokojninske blagajne na zelo preprost način. V redu, dobro je, tiste računalniške mahinacije, ob enem ste še ojačali maluse, oslabili bonuse in tako dalje. Saj to je premetavanje par številk in dobiš ven stabilno blagajno. Jaz se vprašam, če bo ta Vlada na isti način pristopila k zdravstveni blagajni, gospodje, tam pa ne bomo mogli reči: Boste pač manj časa dobivali zdravstveno varstvo. Ne. Ne, ljudje živijo in ni možno rezati časa prejemanja zdravstvene skrbi, kot tukaj lahko odrežemo, skrajšamo čas prejemanja pokojnin. Ne. Kje bo vaša inovativnost reševanja zdravstvene blagajne?! Vsekakor, gospe in gospodje, mislim, da je bila razprava koristna. Jaz bi želel, da bi z manj, z manjšo kritiko ali nekoliko večjo razumljivostjo ali dobrohotnostjo sprejemali tudi naše pripombe in tudi naše amandmaje, ki jih bomo vložili. Mnogim se zdi, da tega zakona ni možno izboljšati. Če bi bila volja na vseh straneh, bi ga bilo možno. Če pa ne bo izboljšanj, pa potem mi ne bomo prevzemali odgovornosti za tak zakon. Hvala.
Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič. Prosim!
Hvala lepa. Ni kaj dosti več časa, ampak vseeno. Naj začnem pri tem, da se sedanja pokojninska reforma še ni iztekla in da daje rezultate. Ja, daje rezultate. Upokojenci jih okusijo iz leta v leto tako, da se zmanjšuje nadomestno razmerje med njihovo pokojnino in plačo. In minister vam je lahko povedal, če bo ta stvar trajala do točke, ko se bo izpela, bomo lahko končali na 50 % ali še manj. To se pravi, da ta reforma ni tako krasna in dobra, kot si želimo prikazati. Druga stvar, ki bi jo želela reči, verjetno ne bo možno, da pravzaprav reforma, ki jo izvajamo tukaj, ni slovenski unikum, ampak je nekaj, kar počnejo v vseh razvitih zahodnoevropskih državah, kot posledica dejstva, da se podaljšuje pričakovana življenjska doba in da je pač rodnost takšna, kakršna je, in se razmerja med generacijami zmanjšujejo na škodo aktivne populacije. In aktivne populacije ne moremo bolj obremeniti, kot je obremenjena. Inovativni predlogi! O tem pa sevedavelja razmišljati že danes. Treba bo spremeniti paradigmo. Ampak stvari niso tako enostavne, kot zgledajo. Hvala.
Prosim? [[oglašanje iz dvorane]] Moje je, da gledam na uro. Hvala. Gospa državna sekretarka, izvolite!
Hvala za besedo. Bom začela tam, kjer je poslanka Črnak Meglič končala, in sicer pri vprašanju, ali je reforma potrebna. Jaz ne bi želela zaključiti današnje razprave, da ponovno odpremo to vprašanje, ker se mi zdi, da smo v letu in pol vseeno prišli s to javno razpravo tako daleč, da se verjetno le redki ne bi strinjali, da je reforma potrebna. Če navedemo samo nekatere elemente, ki jih običajno nekateri navajajo v prid obstoječi reformi, pri čemer ne želim zmanjševati pomena reforme, ki je bila izvedena leta 2000, ker je bila v tistem trenutku nujno potrebna in je zagotavljala finančno vzdržnost sistema do današnje dobe, kar pa je seveda cilj. Zato je odgovornost vsakokratne vlade, da pripravi predloge, da se zagotovi nemoteno delovanje družbenih podsistemov; to je pač ključna naloga Vlade in tudi parlamenta, da to sprejema. Naj se vseeno vrnem na delovanje te v preteklosti sprejete reforme, ki je začela veljati leta 2000. Ta reforma je res, kar je bilo večkrat poudarjeno, podaljšala upokojitveno starost, in sicer pri ženskah s 56 let in 1 meseca na 58 let. Hkrati se je pa v tem istem obdobju podaljšalo obdobje prejemanja pokojnin za 4,5 leta. Pri moških je razkorak malce manjši, ampak je približno tak, podaljšala se je starost z 61 na 62 let, dejansko prejemanje pokojnine pa se je v istem obdobju podaljšalo za 1 leto in 10 mesecev. To kaže na dejanski razkorak tega, da reforma, ki je bila v tistem trenutku, v današnjem času s povečanjem škarij, če lahko tako rečem, demografskih razmer zaostruje stanje v pokojninski blagajni. Pri tem ne bi želela izpostavljati nekih kriznih obdobij in strašiti, vendar dejstvo je, da so podatki jasni. Če ohranimo sedanji sistem, bo javni dolg samo zaradi financiranja pokojninske blagajne presegel 60 % BDP leta 2021, kar pomeni, da si ne moremo privoščiti ničesar drugega v tej državi, ker bo dejansko javni dolg šel samo za dofinanciranje pokojninskega sistema, če bomo želeli ohranjati pravice upokojencev. Ker pa je seveda cilj stabilnost sistema vsake države, je nujno treba pristopiti k spremembam. Vseeno bi kakšno besedo rekla o tem, češ da mi izvajamo, kot je bil dober izraz, prisilno poravnavo. Verjetno vseh teh sprememb, ki jih predlagamo, ne moremo zreducirati na tak enostaven pojem. Namreč, danes je bilo večkrat izpostavljeno, da podaljšujemo zgolj delovno dobo, ni bilo pa povedano, da povišujemo tudi prispevke, da ukinjamo možnost odloga ali neplačevanja prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Razprava, da se bodo prispevki morali plačevati tudi od povračil za stroške, povezane s potnimi stroški. V 144. členu, ki ga je omenil poslanec Cukjati – pa ne želim polemizirati, ampak dejansko prikazati, kako je komplicirano razumeti sistem –, je to napisano v prvem odstavku, ki ste ga citirali. Potem pa je v tretjem odstavku v prvi alineji napisano, da se zneski jubilejne nagrade, odpravnine ob upokojitvi, solidarnostne pomoči, povračila stroškov in zneski bonitet urejajo v skladu z zakonom, ki ureja dohodnino. Torej to pomeni, da se plačajo samo do zneska, ki je v dohodnini tudi obračunan. Ampak če bi namesto tega, kaj se bo plačalo, rekli, ja, ljudje bomo več plačevali, bolj transparentno plačevali za ta sistem, vendar to ne pomeni, da bomo plačevali nekemu tretjemu tam, morda kakšnemu drugemu, pač pa to pomeni, da bomo na ta račun imeli tudi višjo odmero pokojninske osnove. Zato vse to, vsi ti elementi, o katerih se ne pogovarjamo, so tisti delčki, ki smo jih sestavili skupaj, da kljub temu, da se podaljšuje delovna doba, da dajemo obračunsko obdobje na 34 let, še vedno preprečujemo, da bi pokojnine padle. Številni taki delčki so v sistemu. Ker je sistem izredno kompleksen, da vam povem, se s tem ukvarjam dve leti, pa ne morem reči, da poznam vse detajle tega sistema. Je pa zagotovo ta zakon, ki je sedaj na mizi, lažje razumeti kot prejšnje. To bo verjetno tisti, ki ga bere, kljub temu, da je še vedno zahteven, vseeno verjetno lahko priznal. O dvigu socialnih prispevkov je veliko diskusij, ko so na eni strani izpostavljeni, kako delodajalci temu nasprotujejo. Ampak tukaj je trebna zagotoviti in pregledati sistem z vidika, kaj je bilo pa do zdaj. To pomeni, da smo zdaj dopuščali plačevanje prispevkov v višini od minimalne plače za nekatere skupine v družbi, ki do tega verjetno niso bile z vidika njihovih finančnih sredstev najbolje upravičene. In sedaj celo ne povečujemo tega kar z danes na jutri, ampak zopet gremo postopno. In sicer bomo startali s tem dvigom na 60 % povprečne plače po letu 2013 in korak bo v višini 2 % na letni ravni. Vse to s ciljem, da zagotovimo, da bi vsak, ki vplačuje, vplačal vsaj toliko, kot mu sistem kot celota solidarnostno zagotavlja iz sistema. Ker to je dejansko ključno, če želimo zagotoviti solidarnost v sistemu. Če imamo sistem, ki dopušča nekaterim, da vplačujejo manj in potem več iz tega dobijo, kot so vplačali, pa ni to temelječe na njihovih objektivnih pogojih. To ni solidarnost, to ni transparenten sistem. In mi poskušamo s temi ukrepi to storiti, seveda, z znanjem, ki ga imamo, z vso stroko, ki je na ministrstvu, to počnemo skupaj. Tudi o tem smo se pogovarjali s sindikati in drugimi socialnimi partnerji. Tudi ta dialog danes. Tukaj smo poslušali vaše predloge. In še vedno bi rada izpostavila, da stvar ni popolnoma zaprta, tako kot je minister že večkrat poudaril. So še določene možnosti popravkov znotraj sistema. In pri tem, koga smo ali koga nismo povabili v to diskusijo, bi vseeno rada povedala, da so odprta vrata za kogarkoli. In tako smo tisti, ki smo se želeli pogovarjati, z vso ekipo in vsemi prišli tja in se tudi pogovarjali o teh vprašanjih. Morda se ne razumemo, kdo bi komu moral dati povabilo – pa če želi morda stranka SDS, da jih mi povabimo, to ni težava. Rada pa bi na tem mestu rekla, da če bi s strani stranke prišlo do želje do pogovorov, bi se mi s strani ministrstva absolutno odzvali temu povabilu. Zaradi tega, ker želimo vzpostaviti sistem, ki bo odgovarjal bolj ali manj vsem. Ta pokojninski sistem je sistem, ki je tako pomemben za vsakega od nas, da je, ko vstopamo v dialog, zelo težko ne vpeljati parcialnih interesov in gledati na družbo kot celoto. In tukaj je zelo pomembna medgeneracijska solidarnost in pravična porazdelitev bremen med generacijami. V krogu tega zasledujemo dva ključna cilja: dostojnost pokojnin in finančno vzdržnost, ker sta v bistvu oba cilja medsebojno povezana. Če ne bomo zagotovili finančno vzdržnega sistema, ne bomo mogli izplačati dostojnih pokojnin. In v okviru te rešitve so možne izboljšave vedno dobrodošle. Ministrstvo je pripravljeno na dialog o teh stvareh. Hvala za vašo podporo pri prvem branju zakona.
Gospod Cukjati, replika.
Hvala. Jaz imam vtis, da se nismo razumeli, ko sem citiral 144. člen. Govoril sem, da so v tem prvem odstavku nesmiselno vključeni stroški v zvezi z delom. Neutemeljeno. In povedal sem, kaj so ti stroški po zakonu, to so dnevnice za službena potovanja, kilometrina, povračilo stroškov prenočevanja, terenski dodatek, stroški prevoza na delo in z dela, regres za prehrano med delom, nadomestilo za ločeno življenje, odpravnina ob odhodu v pokoj. Tretji odstavek, ki ga vi omenjate, ki pravi, "ne glede na prvi odstavek tega člena se prispevki plačujejo od", so pa navedeni neki povsem drugi dohodki in ne stroški v zvezi z delom. In sicer so navedeni zneski jubilejnih nagrad, premija dodatnega zavarovanja, regres za letni dopust in nič drugega. Torej, to se vedno znova dogaja, če opozicija na nekaj opozori, se najde tisoč razlogov, da se dokaže ali pa da se zavrne takšen predlog, namesto da bi bili pošteni pa bi rekli, "ja mi nismo tako mislili, bomo popravili, bomo proučili". In če so res tukaj mišljeni stroški v zvezi z delom kot tisti stroški, kot ste jih našteli, jih bomo črtali, ker tisto pa res ne sodi notri. Ne, vi dokazujete, da imam jaz narobe. Dobro. Jaz ne vem, kako bomo mi tekom razprave razpravljali o amandmajih, če bomo z istim stališčem, z enakim pristopom, da kar opozicija predlaga, ni nič vredno, je nekaj treba načelno podreti, povoziti, si izmisliti tisoč drugih neutemeljenih dikcij, razlogov, ne bomo nikoli prišli do reševanja problema, ki je nacionalnega pomena. In se boste ob takšnem nastopu še bolj zapirali vase in navsezadnje drug drugega prepričali, da je to, kar piše, odlično, in da ne smemo spreminjati, če predlaga spremembo opozicija. Gospa državna sekretarka, menim, da je tukaj pri takšnih zadevah le treba nekaj več kulture, dialoga.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Prijava teče. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, nekateri veste prej kot jaz, ampak na žalost sem moral pogledati na ekran. Minuto in enainštirideset ima vsak razpravljavec. Izvolite, gospa Silva Črnugelj!
Hvala lepa, se odpovedujem.
Gospod Mirko Brulc? [[Ne.]] Gospod Marijan Križman? [[Ne.]] Gospa Alenka Jeraj, izvolite!
No na nekaj stvari, ki so bile povedane od predhodnikov, je vseeno potrebno nekaj reči. Mi smo v času prejšnje vlade nekaj kljub vsemu naredili, zato, gospa Črnak Meglič, da se ni še bolj večal razkorak med pokojninami in plačami. Glede na vse je pa rast pokojnin že letos glede na rast življenjskih stroškov polovična, za naslednji dve leti obetate popolno zamrznitev. Še te ne bo. Tako ne svojim predhodnikom očitati stvari, ki jih delate sami.
Gospod Vito Rožej.
Hvala za besedo. Mogoče bi kakšno stvar rekel še o morebitnih rezervah, ki so jih vsaj nekateri razpravljavci in razpravljavke videli v našem sistemu. Večinoma smo sicer govorili o prispevkih, ki jih plačujemo delojemalci, o teh na delodajalski strani pa je bilo tudi nekaj govora. Vedeti je seveda treba, da smo z dopolnitvijo Zakona o davku na plače res dodali gospodarstvu neke možnosti za dihati. Žal pa je ta kondicija šla v napačno smer, kot je bilo zaželeno. Manj kot polovica sredstev, tako na palec rečeno, se je v resnici prelilo v tehnološko izpopolnjevanje in razvoj. Večina teh sredstev, ki niso več šla v pokojninsko blagajno, so pa šla v višje dobičke oziroma z drugimi besedami, za menedžerske odkupe. Tako da to, kar je bilo v prejšnjem mandatu narejenega za to, da bi gospodarstvo dobilo zagon, se je vrnilo kot bumerang. Tako da bi se morda lotili ponovnega razmisleka o tem, ali bi veljalo gospodarstvo primorati v to, da bi bilo socialno odgovornejše, kot pa je, če mu pustimo proste roke. Je pa treba vedeti, da so plače, še posebej tiste višje, da tako rečem, inženirske, tiste, ki prinašajo višjo dodano vrednost, pri nas še vedno sorazmerno visoko obremenjene v primerjavi s sosednjimi državami in nam zaradi tega tehnična inteligenca in tudi podjetja uhajajo v tujino. Socialne kapice še vedno nimamo. Obžalujem, da na tem področju nismo zmogli tudi v tem predlogu zakona kakšnih smelejših korakov naprej. Hvala.
Gospa mag. Potrata.
Hvala. Pravzaprav sem se prijavila zato, ker sem želela ugovarjati gospodu Cukjatiju v zvezi s 144. členom. Sama vidim to besedilo tako, kot ga je brala gospa državna sekretarka in ne bom še enkrat pojasnjevala. Seveda se pa zastavlja vprašanje, kaj se naj šteje v osnovo za odmero pokojnine. Recimo stvar, ki je nihče ni do zdaj omenil, samo drobna stvar: v osnovo za odmero pokojnine se vštevajo tudi vse nadure, ne samo nadure do določene mere, kolikor jih sme posameznik opraviti po Zakonu o delovnih razmerjih. To pomeni, da je tisto, kar je marsikoga najbolj motilo, da, če veliko dela, nima pa pravice, da se mu tisto všteva v pokojnino, pri tej odmeri upoštevano. Dajmo biti korektni. Dajmo brati tisto, kar je. Skušajmo se razumeti! Jaz sem se pač ukvarjala v življenju s tem, da vem, da vsi istega besedila enako ne beremo, ker imamo različno sobesedilo. In jaz verjamem, da je naša skupna želja prebrati ta zakon in pripraviti zakon tako, da bodo ljudje od njega imeli kar največ koristi. Zame je pa temeljna korist ta, da ne mislim samo na to, kaj bo ta zakon prinesel meni osebno, ampak kaj bo ta zakon prinesel tudi tistim, ki bodo prihajali za mano, ali pa tistim, ki nimajo te sreče, da bi imeli tako dobro plačo, kot jo imam jaz. Za to gre. Tu pa morajo biti nekateri osnovni pogoji izpolnjeni. Hvala lepa.
Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič. [[Se odpoveduje.]] Gospod Anton Colarič. [[Tudi ne.]] Gospa Breda Pečan.
Hvala za besedo. Rada bi samo reagirala na izvajanje gospoda Gorenaka. Žal mi je, da ga zdajle ni tukaj, ampak to je pač njegov problem, ne moj. Govoril je o tem, da imamo mi v koalicijski pogodbi zapisano, da sprejeta reforma iz leta 2000 zagotavlja vzdržnost javnih financ in zato ni potrebe po novi reformi pokojninskega sistema, kar ni res. Prebral je samo prvi stavek, in še to brez besede "zaenkrat", torej "zaenkrat zagotavlja". Sta pa takojšnja modernizacija in dograjevanje pokojninskega sistema nujna in potrebna, in sicer tako, da bo zagotovljena dolgoročna javnofinančna in socialna vzdržnost sistema. Potrebne so dodatne rešitve, ki bodo zaposlene motivirale, da bodo dlje ostali delovno aktivni, saj se starost novih upokojencev le postopoma povečuje, in rešitve, ki bodo spodbudile in modernizirale dodatno pokojninsko zavarovanje. Stvar se potem v tej pogodbi še nadaljuje in gospod Gorenak kot običajno vedno pove samo tisti del, ki mu najbolj paše. Laž je pač lastnost, izgleda, nekaterih ljudi v tej dvorani.
Gospod Jakob Presečnik, izvolite!
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Že uvodoma sem rekel, da se v poslanski skupini in tudi jaz osebno zavedamo, da je pokojninska reforma ena najpomembnejših strukturnih reform v Sloveniji. Kajti dejstvo je, da finančno stanje pokojninske blagajne že dolgo ni več vzdržno, napovedi pa so žal še bolj črnoglede. In glede na to, da sem prepričan, da vsaj eden od razpravljavcev najbrž ni pravilno razumel. Ne bom rekel, da ni razumel mojih uvodnih besed kot predstavnika poslanske skupine, ko sem rekel, da poleg teh reform, ki so nujne – od pokojninske, zdravstvene in tako dalje –, od Vlade pričakujemo, da za ohranitev konkurenčnosti ne bo ostala samo pri pokojninski reformi, temveč da bo bolj odločno pristopila tudi k zniževanju stroškov državne uprave. Pri tem sem omenjal investicije. Mislim na nepotrebne investicije v državni upravi poleg zmanjševanja stroškov, ne pa na vsak način. To pa večkrat poudarjam, vsaj enkrat na vsaki seji Državnega zbora, da je treba pospeševati investicije v državi, da je treba pripravljati investicije, če hočemo, da bodo firme in posamezniki, torej zaposleni, plačevali v državno blagajno in tudi v pokojninsko blagajno. In še tretje, kar se tiče upoštevanja vseh otrok. Spet pravim in bi rad poudaril, da zagotovo matere z več otroki ne bodo ogrozile pokojninske in državne blagajne. Na vsak način je potrebna pozitivna diskriminacija mater in tudi ustrezna družinska politika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 7. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O USKLAJEVANJU TRANSFERJEV POSAMEZNIKOM IN GOSPODINJSTVOM V REPUBLIKI SLOVENIJI, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedmih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Vilijem Trofenikom. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zakona gospodu Trofeniku za dopolnilno obrazložitev predloga zakona.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog sprememb zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom je interventne narave z enim samim ciljem odpraviti nedopustne razlike oziroma nered na področju priznavanja delnega nadomestila za izgubljen dohodek družinskim pomočnikom. Trenutno stanje na tem področju je takšno, da dobivajo nekateri družinski pomočniki odvisno od kraja bivanja in časa vstopa v sistem družinskih pomočnikov nadomestilo v višini minimalne plače oziroma 734,15 evrov bruto, drugi 597,43 evrov bruto, tretji 578,55 evrov bruto in četrti 560 evrov bruto, kar pomeni v neto znesku razpon od 438 do 524 evrov za enako delo. Vsekakor je to nedopustno in nesprejemljivo za socialno in urejeno državo. Omenjeno stanje je posledica premalo domišljenih sprememb zakona, ki so bile uveljavljene s 1. 1. 2007. Ambicija predlagane interventne spremembe zakona je izključno izenačitev pravic družinskih pomočnikov ne glede na kraj bivanja, in to v višini minimalne plače. Pri tem se je treba zavedati, da so praviloma družinski pomočniki tisti državljani, ki bi drugače bili potencialni kandidati za brezposelne osebe in bi tako bremenili druge postavke državnega proračuna, ali pa bi varovanci brez družinskega pomočnika bili potencialni kandidati za domsko varstvo, kar bi pa bistveno močneje obremenilo občinske proračune. Glede na aktualno stanje na področju javnih financ smo predlagatelji zakona pristali na seji matičnega delovnega telesa na kompromis, da se izenačitev na višino minimalne plače doseže postopoma, in sicer takoj po uveljavitvi zakona na višino 90 % minimalne plače ali 660,74 evrov bruto in po 31. 12. 2011 do konca leta 2012 v višini 95 % minimalne plače ali 697,44 evrov bruto oziroma s 1. 1. 2013 v polnem znesku minimalne plače. Predlagatelji se strinjamo tudi s širitvijo zakona oziroma dopolnilom matičnega delovnega telesa, ki zagotavlja enak tretma oziroma enako plačilo za izgubljeni dohodek tudi staršu po predpisih o starševskem varstvu in nenazadnje je pomembno, da bodo centri za socialno delo morali na novo odločiti o pravicah iz tega naslova v skladu z zakonom, kar bo odpravilo dosedanje anomalije in prevračanje krivde za sedanje stanje med občinami in centri za socialno delo. Spoštovane kolegice in kolegi, pričakujem, da boste nujno potrebne spremembe zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Besedo dajem predsednici gospe dr. Andreji Črnak Meglič za predstavitev poročila odbora.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o usklajevanju transferjev posameznikov in gospodinjstev v Republiki Sloveniji. Državnemu zboru je predlog zakona predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Vilijem Trofenikom s predlogom za obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku, ki ga je Kolegij predsednika Državnega zbora tudi potrdil. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, prvopodpisani Vili Trofenik, predstavniki Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve in predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, Vlade, Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki je predlog zakona podprla. Na klop pa smo prejeli tudi predloge za amandmaje odbora, ki so bili v večji meri pripravljeni na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe. Predstavnik predlagatelja Vili Trofenik je podal dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Predstavnica Vlade je predstavila mnenje Vlade in poudarila, da se strinjajo s predlagatelji, da je treba poiskati ustrezen kompromis. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila pisno mnenje in opozorila na pravno sistemske pomisleke njihove službe, ki je menila, da bi bilo ustrezneje k urejanju teh vprašanj pristopiti v okviru drugih zakonov. Strinjala pa se je, da so bili v načelu temeljni pomisleki s predlaganimi amandmaji odbora odpravljeni. Poudarila pa je, da je čas, ki je bil na voljo, nezadosten za res temeljito proučitev predlaganih amandmajev. Odbor je na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora oblikoval in sprejel amandmaje k 1., 2., za novi 2.a in 2.b člen in k 3. členu. Glede sprejetih amandmajev je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Besedo ima gospa dr. Anja Kopač Mrak, državna sekretarka.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Poslanke in poslanci! Vlada razume prizadevanja predlagatelja po zvišanju delnega plačila za izgubljeni dohodek družinskih pomočnikov, ki naj bi se zvišal s predlagano spremembo zakona. Vendar pa je imela na predlog zakona določene pomisleke, ker predlagatelj ni vključil tudi staršev, ki delno plačilo za izgubljeni dohodek prejemajo po Yakonu o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, in pri katerem gre po svoji naravi za enak prejemek kot pri družinskem pomočniku. Zaradi navedenega je Vlada mnenja, da je potrebno delno plačilo za izgubljeni dohodek tako družinskih pomočnikov na eni strani, kakor tudi staršev urediti hkrati in za obe kategoriji v enaki višini. Hkrati pa je Vlada imela pomisleke, da bi v sedanji gospodarski in finančni situaciji podprli takojšnji predlog določitve v višini minimalne plače. Vlada zato podpira predlagane amandmaje matičnega odbora, ki so bili sprejeti 5. 10., ki so šli v smeri, da zakon ureja tudi višino plačila za starše, ki skrbijo za svoje otroke, in da se postopno dvigne pravica na višino minimalne plače. Torej so bili argumenti upoštevani in kompromis je dober tako predvsem z vidika posameznikov, kot tudi z vidika Vlade. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Jakob Presečnik v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat lepo pozdravljeni vsi prisotni! Poslanci Slovenske ljudske stranke podpiramo ureditev področja družinskega pomočnika na bolj ustrezen način, ki stimulira k večjemu številu pomočnikov, saj poleg tega, da je za oskrbovance bivanje doma bolj prijetno, se na tak način razbremenijo tudi druge državne blagajne, pokojninska, zdravstvena, občinska. Nemogoče pa je seveda ob tem spregledati dve dejstvi, da predlagana novela odstopa od enotnega načina in roka za usklajevanje posameznih transferjev, torej od temeljne usmeritve in namena osnovnega zakona in da prinaša nove obremenitve, nove stare obremenitve za državni in občinski proračun in pri tem, če mi dovolite, bi bil seveda tudi malo zloben, da verjetno, če bi mi pripravil kdo od naših kolegov ta predlog sprememb zakona, bi ga verjetno koalicija zavrnila ravno zaradi te obremenitve. Ampak, kot rečeno, v Poslanski skupini podpiramo ta zakon. Namen zakona pa je v skladu z načeli socialne države – in to je dobro – in pa solidarnosti, omogoča bolj human odnos do oseb, ki potrebujejo oskrbo in postrežbo, saj ostajajo dalj časa v domači negi. Na drugi strani pa omogoča zaposlitev brezposelnim in pa težje zaposljivim osebam. Družinski pomočniki si zadnja leta zelo prizadevajo za ureditev svojega statusa. Pravico so iskali tudi preko Ustavnega sodišča. Vendar je s spremembami zakonodaje v preteklih letih v nasprotju z njihovimi pričakovanji prišlo do anomalij tudi na področju višine pravice do delnega plačila za izgubljeni dohodek. Začasno se je zato, mislim, prepolovilo število pomočnikov. Najverjetneje zaradi brezposelnosti. V zadnjem letu se je sicer spet znatno povečalo. Prejšnji mandat je zmanjkalo časa, da bi takratna ministrica upoštevala zahtevo 7 tisoč podpisov, zbranih sredi leta 2008 v podporo izboljšanju pogojev za družinske pomočnike. Sprejem predlaganih sprememb zakona podpiramo tudi zato, ker je to neka oblika socialnega transferja, za katerega prejemnik opravi koristno delo, ki se ga da materialno ovrednotiti. Hkrati pa je boljša rešitev, bistveno boljša rešitev za oskrbovance. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Veseli nas, da se bodo s sprejetjem tega zakona odpravile razlike, ki so po spletu okoliščin, ki pa si jih v neki pravni državi ne bi smeli privoščiti in jih dopustiti, povzročale različno obravnavo pravic iz istega naslova in glede na naravo dela in namena enakih institutov. Gre za delno plačilo za izgubljeni dohodek za osebe, ki so družinski pomočniki in so zaradi neskladja glede višine tega plačila, ki je nastalo zaradi neusklajenosti višine minimalne plače, kot je določena z Zakonom o minimalni plači ter z zakonom, ki ureja transferje, različno obravnavani. Z dopolnjenim predlogom zakona se situacija rešuje še skupini, ki je do takih plačil upravičena na podlagi Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. Pravzaprav bi bilo pošteno in prav in s tem se verjetno strinjamo vsi, da se plačila poenotijo in določijo v višini 734 evrov takoj, saj vendarle gre za anomalijo, ki jo je povzročila tako zakonodaja kot tudi njeno izvrševanje, in ne postopoma, kot to predvideva dopolnjeni predlog zakona. Torej, da se bo tistim, ki danes prejemajo manj kot minimalno plačo, v naslednjih dveh letih postopoma dvignila plačila do zneska, ki jim pravzaprav dejansko gre že danes. Poleg tega bodo tisti, ki delno plačilo za izgubljeni dohodek že imajo, po nivoju minimalne plače morali z usklajevanjem počakati do leta 2013, ko bo za vse dosežena enaka višina plačila. Za proračun bi bile finančne posledice takojšnje izravnave prehude. Preostane torej predlagan kompromis, ki je v tem trenutku nujen. Predlog bomo v Poslanski skupini DeSUS podprli, čeprav srčno želimo, da bi se krivica odpravila takoj. Zlasti zavoljo tega, ker so družine, ki skrbijo za svojega člana s težko motnjo v duševnem razvoju ali težko gibalno oviranostjo, ne samo v hudem finančnem položaju, ampak je na njih tudi boleče breme, ki si ga tisti, ki take skrbi nimamo, sploh ne moremo zamisliti. V Poslanski skupini DeSUS se bojimo, da bo treba, čeprav za ceno še večjih razsežnosti socialne ogroženosti in drugih stisk, dati prednost reševanju krize in javno finančne vzdržnosti. Vprašanje je, če je to v duhu socialne države, ki naj bi bila tudi pravna in posledično pravična, kar pa glede na že izvajajoče in v prihodnje predlagane ukrepe porazdelitve bremena krize, to vsekakor ni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo predsedujoči. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Pri predlaganih spremembah in dopolnitvah Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom Republike Slovenije je vsekakor treba upoštevati letos sprejeti Zakon o minimalni plači, ki se je z uveljavitvijo zakona povišala, medtem ko sedanji zakon o usklajevanju transferjev določa višino transferja v vrednosti iz leta 2006, v nadaljevanju pa pri načinu usklajevanja transferjev določa dvakratno sklajevanje v juliju in januarju glede na rast cen življenjskih potrebščin. In tukaj sledi nastanek problema pri družinskih pomočnikih, ki navkljub povečanju minimalne plače še niso oziroma niso mogli prejeti novih odločb o uskladitvi višine delnega plačila za izgubljeni dohodek in se zato čutijo upravičeno oškodovane. Zato je vsekakor potrebno takšno neurejenost oziroma neusklajenost z veljavno zakonodajo urediti in popraviti, saj takšno diskriminatorno stanje ne more biti sprejemljivo. Tudi sicer je kritika na račun pristojnega ministrstva na mestu, saj je stanje na tem področju nejasno in neurejeno, da sploh ne omenjamo pomanjkljivosti in netočnosti relevantnih evidenc. Tudi sicer obstajajo pri plačilih družinskih pomočnikov nesprejemljive razlike tudi pri prispevkih za financiranje pravic družinskih pomočnikov, torej odprto vprašanje glede pristojnosti in dolžnosti centrov za socialno delo in občin pri financiranju družinskih pomočnikov skladno z določbami in obvestili centrov za socialno delo. Tudi to je dolžnost ministrstva, da poda pravočasna, jasna navodila z usklajeno zakonodajo oziroma pravnim sistemom. Naj pri tem omenim potrebne spremembe in dopolnitve Zakona o dolgotrajni oskrbi in zavarovanju za nego na domu, zaradi česar je tudi prišlo do takšnega neurejenega stanja na področju družinskih pomočnikov. Predmetni predlog sprememb in dopolnitev tega zakona gre torej razumeti zgolj kot začasno premostitveno rešitev, ki ne rešuje problema celostno in dolgotrajno. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke se bomo zato tudi odločali po svoji vesti in dobri veri. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Germič v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat vsem lep pozdrav! Leta 2004 je bil z Zakonom o socialnem varstvu uveden inštitut družinskega pomočnika, kar je po mnenju LDS pozitivna rešitev za invalidne in nepokretne osebe, ki lahko ostanejo doma in zanje skrbi nekdo od domačih, ki pridobi status družinskega pomočnika. Doplačila stroškov za plačilo so bila naložena lokalnim skupnostim. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialnem varstvu je v letu 2007 uvedel spremenjen način financiranja dela družinskih pomočnikov, pravice družinskega pomočnika se dodatno financirajo s sredstvi invalidne osebe do višine njene plačilne sposobnosti in sredstvi v višini prispevka zavezancev. Z navedeno spremembo zakona se je število družinskih pomočnikov zmanjšalo, v zadnjem letu pa se je število družinskih pomočnikov ponovno nekoliko povečalo in se giblje med tisoč in tisoč 100. Rast je delno tudi posledica povečanja brezposelnosti. Prizadevanja za ureditev statusa družinskih pomočnikov potekajo že nekaj časa, vendar doslej niso bila popolnoma uspešna, čeprav gre za skupino, ki blaži stiske družin in pomaga družbi kot celoti v skrbi za bolne in nepokretne. Če ne bi bilo družinskega pomočnika, bi mnogi od teh ljudi potrebovali institucionalno skrb. S staranjem prebivalstva pa se bo tudi pritisk na takšne pomoči se povečeval. Poleg tega pa družinski pomočnik tudi omogoča zaposlovanje težje zaposljivim kategorijam prebivalstva in na ta načni rešujemo dva problema. Predlagana zakonska novela ureja oziroma usklajuje delno plačilo za izgubljeni dohodek za družinske pomočnike, ki ga določa Zakon o socialnem varstvu, da se določi v višini minimalne plače. Tako se rešuje različna urejenost višine in usklajevanje delnega plačila za izgubljen dohodek med dvema skupinama družinskih pomočnikov glede na to, kdaj so bile podpisane njihove pogodbe o delu. S stališča pravičnosti in enakosti je trenutna ureditev po našem mnenju nevzdržna in se strinjamo, da se to z ustreznimi spremembami in dopolnitvami Zakona o usklajevanju transferjev posamezniku in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji tudi uredi. Strinjamo se s predlagano rešitvijo, čeprav bi bilo najboljše, da bi to uredili takoj, se strinjamo s tem, da se uredi postopoma. Torej, da pride do uskladitve plačila po uveljavitvi zakona v prvem delu, torej na 90 % takoj ob uveljavitvi zakona, 95 ob koncu naslednjega leta in se popolnoma uredi na zaključku leta 2012, ko bi višina delnega plačila za izgubljeni dohodek dosegla višino minimalne plače. V Poslanskem klubu LDS tudi pričakujemo, da se bo v celoti na novo ter enotno uredil status družinskih pomočnikov v zakonodaji, ki je v pripravi. Govorim o Zakonu o dolgotrajni oskrbi in zavarovanju z dolgotrajno oskrbo, ki naj bi bil pripravljen leta 2013, in sicer kot pravica do osebnega pomočnika. Do takrat pa bomo z današnjo spremembo presegli različno urejenost plačila za družinske pomočnike. V Poslanskem klubu LDS bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič v imenu Poslanske skupine SD.
V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo sprejetje novele Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji po skrajšanem postopku. Le na tak način bomo v najkrajšem možnem času odpravili neskladje glede višine delnega plačila za izgubljeni dohodek družinskih pomočnikov in poenotili nadomestila vseh družinskih pomočnikov. Socialni demokrati smo prepričani, da bomo z odpravo anomalij na tem področju veliko naredili za krepitev tega pomembnega instituta, ene izmed pomembnejših in na novo uveljavljajočih se oblik skrbi za invalidne osebe, ki smo jo v Sloveniji uvedli leta 2004. Gre za relativno novo pravico, ki jo lahko koristi polnoletna oseba s težko motnjo v duševnem razvoju ali polnoletna težko gibalno ovirana invalidna oseba. S tem je invalidni osebi dana možnost, da lahko namesto celodnevnega institucionalnega varstva izbere primerno oskrbo v domačem okolju. Pravica do izbire družinskega pomočnika je nedvomno pozitivna rešitev, ki prispeva k bolj kakovostnim praksam skrbi za invalidne osebe, ki potrebujejo pomoč in oskrbo na domu. Hkrati je tudi institut, ki daje invalidnim osebam večjo avtonomijo, preprečuje socialno izključenost in dviguje kakovost njihovega življenja. Jedro problema, ki ga rešuje predlagana spremembe zakona, je v načinu usklajevanja delnega plačila za izgubljeni dohodek družinskega pomočnika. Družinski pomočniki so bili do 31. 12. 2006 upravičeni do delnega plačila za izgubljeni dohodek v višini minimalne plače. Od 1. 1. 2007 dalje pa se je višina minimalne plače, ki je veljala na dan 31. 12. 2006, začela usklajevati skladno z Zakonom o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom. Zaradi neusklajene zakonodaje trenutno obstajata dve skupini družinskih pomočnikov, ki imata različno višino in usklajevanje delnega plačila za izgubljeni dohodek, zato ju je treba izenačiti. Res je, da Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve namerava institut družinskega pomočnika celostno urediti in to v zakonu o dolgotrajni oskrbi in zavarovanju za dolgotrajno oskrbo. Vendar se bo omenjeni zakon predvidoma začel izvajati v letu 2013, mi pa želimo neustrezno ureditev višine plačila za delo družinskih pomočnikov urediti v čim krajšem času. Zato smo na Odboru za delo, družino in socialne zadeve ter invalide podprli sprejem amandmajev k noveli zakona, s katerim bomo omogočili, da bodo vsi družinski pomočniki prejeli enotno višino nadomestila. Tako bodo družinski pomočniki takoj po uveljavitvi zakona prejeli delno plačilo za izgubljeni dohodek v višini 90 % minimalne plače, v letu 2012 v višini 95 %, leta 2013 pa v višini minimalne plače, se pravi v nominalnem znesku le-te. Glede na trenutne gospodarske in finančne razmere ter glede na dejstvo, da bodo predlagane spremembe vendarle imele finančne posledice, za katere sredstva v celoti niso bila zagotovljena, je treba poudariti, da smo z omenjeno rešitvijo dosegli ustrezen kompromis, ki bo vendarle bistveno prispeval k izboljšanju položaja družinskih pomočnikov in financiranju njihovih nadomestil. Poslanci Poslanske skupine SD bomo predlog novele Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Alenka Jeraj v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo. O družinskem pomočniku in urejanju tega področja smo že večkrat govorili. Zagotovo vse stvari, tako kot so urejene, niso idealne in kar nekajkrat so bile že potrebne spremembe in dopolnitve. Vendar ta problematika ne spada v Zakon o usklajevanju transferjev, torej ne višine plačil, pač pa v že omenjen Zakon o dolgotrajni oskrbi. Vendar dokler tega zakona ni oziroma ne bo stopil v veljavo, je treba to problematiko na nek način urediti, tako da bomo predlog kolega Trofenika in sprememb, ki so bile sprejete na Odboru za delo, družino in socialne zadeve, v Poslanski skupini SDS podprli.
Hvala lepa. Še gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister s kolegi, drage kolegice in kolegi poslanci! Zakon o socialnem varstvu je leta 2004 uvedel institut družinskega pomočnika. Omogočil je, da invalidne in nepokretne osebe ostanejo doma ob oskrbi osebe, živeče na istem naslovu. Ob uvedbi tega instituta so bila doplačila stroškov financiranja družinskih pomočnikov naložena občinam. Pred sprejetjem zadnje novele je bilo v zakonsko urejen institut družinskega pomočnika poseženo tudi z odločbo Ustavnega sodišča, saj je sedaj veljavno izvajanje instituta z ustavno tožbo skušalo izboljšati šest družinskih pomočnikov v ločenih tožbah. Družinski pomočniki si zadnjih šest let intenzivno prizadevajo za ureditev svojega statusa, vendar je s spremembami zakonodaje v nasprotju z njihovimi pričakovanji prišlo do anomalij tudi na področju višine pravice do delnega plačila za izgubljeni dohodek, ki je bil sicer določen v višini minimalne plače. Novela Zakona o socialnem varstvu je leta 2007 uvedla spremenjen način financiranja njihovega dela, po katerem se pravice družinskega pomočnika dodatno financirajo s sredstvi invalidne osebe do višine njene plačilne sposobnosti in s sredstvi v višini prispevka zavezancev, s čimer se je število družinskih pomočnikov, kot smo že slišali, močno zmanjšalo. S sprejetjem Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom pa je višina delnega plačila za izgubljeni dohodek ter njegovo usklajevanje ne glede na določbe Zakona o socialnem varstvu pomenilo neke vrste odmik od že pridobljenih pravic družinskih pomočnikov. Zato je ob upoštevanju koristnosti in pomembnosti tega poslanstva sprejetje predlagane novele nujno in pomembno. Namenjeno je namreč ustrezni ureditvi oziroma uskladitvi delnega plačila za izgubljeni dohodek, ki se kompromisno določi, kot je bilo že rečeno na začetku, v višini 90 % minimalne plače. S takim načinom bo odpravljeno neskladje glede višine delnega plačila za izgubljeni dohodek, ki je nastalo zaradi neusklajenosti višine minimalne plače, določene z Zakonom o minimalni plači, in trenutno obstoječim predmetnim zakonom. Z njo je nedvomno prišlo do diskriminatornega obravnavanja prejemnikov delnega plačila, ker je minimalna plača zdaj diferencirana v tem primeru v grobem na tiste, ki so odločbo za izvajanje svojega dela prejeli pred uveljavitvijo tozadevnega zakona, in tiste, ki so jo prejeli po tem. V celoti gledano trenutno stanje ne odraža zgolj nejasnosti in neskladja višine delnega plačila za izgubljeni dohodek, gre tudi za popolno netransparentnost pri izplačilih, saj so nekatere višine zneskov, ki smo jih od prizadetih prejeli v poslansko skupino, tudi glede na obstoječo zakonodajo nesmiselne oziroma neustrezne. V Poslanski skupini Zares vemo, da to ni dolgoročna rešitev pri odpravi teh anomalij. Od pristojnega ministrstva in Vlade zato pričakujemo, da bosta v skladu s programom v parlamentarno proceduro posredovala zakon o dolgotrajni oskrbi in zavarovanju za nego na domu, ki bo celovito uredil dejavnosti dolgotrajne oskrbe za upravičence, ki zaradi različnih kroničnih stanj, posledic poškodb in invalidnosti ne morejo skrbeti zase, zato potrebujejo pomoč druge osebe. Obljubljeno je sicer bilo, da bo problematika do začetka izvajanja omenjenega zakona rešena s sprejetjem Zakona o socialnovarstveni dejavnosti, ki ga prav tako pričakujemo. V Poslanski skupini Zares – nova politika bomo seveda kot predlagatelji zakonske novele le-to podprli, saj smo s skupnimi močmi in v sodelovanju Vlade po našem prepričanju uspeli pripraviti vsebino, ki odpravlja opisane neenakosti in nelogičnosti v trenutni zakonodaji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 21. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 20.10.
Nadaljujemo z 21. sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo glasovalno napravo. Prehajamo na glasovanje o prekinjeni 2. točki dnevnega reda – to je na glasovanje o Predlogu zakona o dopolnitvah Zakona o digitalni radiodifuziji, nujni postopek. Ker v drugi obravnavi amandmaji niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona, pri čemer vas obveščam, da me niti Zakonodajno-pravna služba niti Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na glasovanje. Navzočih je 67 poslank in poslancev. Za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 29. točko dnevnega reda – to je z obravnavo Predloga odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani. Ker k predlogu odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu odloka. Navzočih je 68 poslank in poslancev. Za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo k 3. prekinjeni točki dnevnega reda – to je na obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trošarinah, nujni postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju. Amandma je vložila Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke k 11. členu. Gospod Žerjav, izvolite, želite obrazložiti glas? V imenu poslanske skupine? Želi še kdo v imenu poslanske skupine obrazložiti glas? Nihče. Besedo ima gospod Radovan Žerjav, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Izvolite!
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Namen tega amandmaja je predvsem to, da zadržimo na nek način dvig trošarin, ki so bile predvidene skozi ta zakon. Spomnimo se avgusta. Ko smo sprejemali ta zakon, je bilo jasno opozorjeno, da bo ta zakon imel za posledico to, predvsem na segmentu elektrike, da bomo slovensko gospodarstvo obremenili z dodatnimi 100 milijoni, ki jih sicer ne bi bilo treba. Na to smo opozarjali. Opozarjali smo na konkretnih primerih. Opozarjali smo, denimo, na primeru podjetja Vipap Krško, ki bi na osnovi tega zakona imelo dodatno obremenitev 2 milijonov evrov dodatnih stroškov. Takrat teh opozoril, ki so bila z naše strani dana, niste jemali resno. Tokrat ta isti zakon spreminjamo in vračamo, ne sicer do konca, ampak vsaj v nekem segmentu trošarine nazaj, skratka znižujemo. In naša ocena je, da bi bilo glede na to, da je tudi predsednik Vlade nekajkrat javno omenil, da ta vlada ne bo zviševala davkov, ne bo zviševala trošarin in skratka ne bo dodatno obremenjevala gospodarstva, pošteno, da zadržimo to zviševanje trošarin, kar se da daleč. In ta amandma predvideva ravno to, da trošarin ne dvignemo danes, ampak jih dvignemo takrat, ko kriza ne bo več takšna, kot je danes. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi kdo obrazložiti glas? Dajem čas za prijavo. Kdo želi obrazložiti glas v osebnem imenu? Gospod Marjan Bezjak, izvolite!
Lepo pozdravljeni! Hvala za besedo. Absolutno sem tega mnenja, da potrdimo ta amandma in zadržimo v gospodarski situaciji, v kateri se trenutno nahajamo v Sloveniji, da ne dvigujemo trošarin, kajti slovensko gospodarstvo iz dneva v dan peša. Po včerajšnjem podatku je dejansko nelikvidnih 5 tisoč 374 podjetij in z dvigom trošarin bomo naredili še več nelikvidnih podjetij. Sprašujem se, kam pelje ta stvar naprej. Prav tako se nikakor ne strinjam s tem. Po eni strani premier govori, da se ne spreminjajo, da država ne bo dvigovala cen in teh stvari, po drugi strani pa s takšnimi in drugačnimi zakoni vedno podražujemo status v državi. Dejansko delamo nekonkurenčno gospodarstvo v Sloveniji. Zato prosim, da potrdite ta amandma, da za en čas zamrznemo dvig trošarin. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 43. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ker v drugi obravnavi predloga zakona amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda Vlada predlaga Zboru, da na podlagi 153. člena Poslovnika zbora sprejme naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo Zakona o trošarinah. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje prekinjene 4. točke dnevnega reda, to je na obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost, skrajšani postopek. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovalo je 69 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda mi je Vlada predlagala, da naj zbor sprejme na podlagi 153. člena Poslovnika naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo Zakona o davku na dodano vrednost. Glasujemo. Glasovalo je 69 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 26. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je primeren za nadaljnjo obravnavo. Vidim interes za obrazložitev glasu, najprej v imenu poslanske skupine. Prosim, da se prijavite v imenu poslanske skupine. Gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa za besedo. V imenu Poslanske skupine DeSUS bom tudi obrazložil glas. V Poslanski skupini DeSUS ne bomo podprli Predloga zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Vlada je vložila v parlamentarno proceduro tekst, ki ni bil usklajen s stranko DeSUS. V Poslanski skupini stranke DeSUS na to ne moremo pristati in predlagane vsebine ne podpiramo, dokler ne bodo upoštevane vse tiste naše pripombe, ki bi zaustavile realno padanje vrednost pokojnin. Zavedamo se, da je reforma nujna in potrebna, zato pričakujemo, da bodo naše realne pripombe v nadaljnjih postopkih upoštevane. Hvala.
Besedo ima gospod Jakob Presečnik v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, državna sekretarka, vsi ostali prisotni! Jaz in tudi kolegi smo že prej poudarili pomembnost pokojninske reforme. Zagotovo je to ena pomembnejših reform, pred katero je slovenska država in ki jo je nujno tudi pripraviti in nujno tudi v neki pravi obliki sprejeti. Zaradi tegav Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zakonu v prvi obravnavi ne bomo nasprotovali, vendar pričakujemo, da bodo vsaj nekatere naše konstruktivne pripombe upoštevane. Predvsem bi omenil, da je znižanje starosti ob upokojitvi treba priznati materam za vse otroke, ne samo za tri. Torej, ne moremo pristati na tezo, da bodo matere, če so se upokojile prej zato, ker so rodile, na primer, štiri, pet, šest, k sreči, otrok, ogrozile pokojninsko in državno blagajno. To je neke vrste pozitivna diskriminacija mater. Pričakujemo, da bo Vlada pripravila ustrezne amandmaje. Druga naša zahteva in pričakovanje pa je, da se boste v koaliciji poenotili pri tem zakonu. Tako pomemben zakon, kot je pokojninska reforma, kot je pokojninsko-invalidski zakon, pa mora v koaliciji dobiti neko zeleno luč, neko skupno stališče. Brez tega zagotovo usoda tega zakona ne bo tista, od katere pričakujemo pozitivne rezultate v naslednjih ne samo v letih, pač pa v naslednjih desetletjih. Tako da, kot rečeno, v poslanski skupini zakonu ne bomo nasprotovali in pričakujem vsaj ti dve stvari, ki sem ju prej omenil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi kdo obrazložiti glas v svojem imenu? Vidim več prijavljenih. Prosim, kdor želi, naj se prijavi. Obrazložitev glasu v svojem imenu, gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Tega zakona ne morem podpreti, ker je izrazito protidelavski in protiupokojenski. Minister DeSUSa je pripravil zakon, ki je naperjen proti zasluženim pravicam upokojencev in delavcev. Upam, da niti en delavec ali upokojenec na nedeljskih volitvah ne bo podprl kandidata za župana, ki ga podpira DeSUS, ker se v DeSUSu gredo licemerstvo, protidelavsko in protiupokojensko politiko, čeprav se sprenevedajo in govorijo drugače. DeSUSov minister je avtor tega zakona. Zato je blef poslanske skupine prevara. Danes je poslanec vladajočih dejal, da je pokojninsko reformo treba podpreti zato, da ohranimo socialno državo. Gospe in gospodje, socialno državo ste že zapravili na račun delavcev in upokojencev. Vi je ne morete več podpreti zato, ker podpirate tajkune in tiste, ki ropajo delavce in upokojence. Vaš župan je pred časom večkrat poudaril, da je treba Hildo Tovšak zapreti. Nikdar pa nihče od vas ni rekel, da je treba zapreti topleke, kordeže in šrote, ki so tisočkrat več nagrabili zase in imajo tisočkrat večje grehe! Ko boste spravili v zapor enega od teh, potem so vaše besede o socialni državi vsaj malo resnične. Sprenevedate se, lažete ljudem, delavcem in upokojencem. Nehajte s tem! To reformo v tej fazi je treba preprečiti zato, ker gre na račun upokojencev in delavcev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, zlorabili ste pravico obrazložitve glasu, ne prvič. Nisem vas želel prekiniti, ker bi vam s tem dal samo možnost, da se nekorektno obnašate. Obrazložitev glasu je zato, da se pove stališče, ne da se obtožuje, še manj pa da se volilno agitira. To vi zelo dobro veste in ste nekorektno ravnali. Naslednji ima besedo gospod Milenko Ziherl. Prosim gospoda Ziherla in ostale, da ne govorijo na način, kot je govoril gospod Jerovšek. Izvolite!
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Tudi sam ne bom podprl tega predloga, ker mislim, da ni zadosti strokovno utemeljen. Predvsem bi izhajal iz tega, da se podobni procesi dogajajo po celi Evropi. V Franciji, kjer je življenjski standard veliko višji, se pogovarjajo o upokojitveni starosti pri približno 62 letih in tako naprej. Pri nas pa predlog zakona ni dodelan, niti ni usklajen s socialnimi partnerji, niti niso upoštevane specifike naše tranzicijske dežele. Sprejetje zakona bi pomenilo skok v prepad. Ljudje niso pripravljeni na takšne velike spremembe. Niti se niso finančno in z vsemi predhodnimi ukrepi pripravili na to. In bi bil šok v času krize, ki je specifika Slovenije, kajti drugod se že rešujejo iz nje, pri nas samo še tonemo naprej zaradi nekaterih procesov, ki jih ne bom omenjal. V tej krizni situaciji vsekakor nedodelanega zakona in zakona, ki ni usklajen s socialnimi partnerji, ne kaže sprejeti.
Svoj glas bo obrazložil gospod Bogdan Barovič. Izvolite!
Zakon, o katerem govorimo, je posledica več kot 130 milijonov neplačanih prispevkov v pokojninsko blagajno. Zakon, o katerem govorimo, je posledica za več kot 130 tisoč delavcev neplačanih prispevkov. Zakon, o katerem govorimo, je posledica izginulih milijonov iz pokojninske blagajne neznano kam. Zakon, o katerem govorimo, je neusklajen s socialnimi partnerji. Zakon, o katerem govorimo, je neusklajen z delodajalci. Zakon, o katerem govorimo, je neusklajen znotraj koalicije. Zakon, o katerem govorimo, bo pisal usodo neštetim Slovenkam in Slovencem. Eni bodo živeli v svojem življenju po končanem delu zelo lepo, drugi pa konca svojega življenja niti ne bodo dokončali v pokoju. Namesto da bi si vzeli čas, zakon uskladili in z njim prišli na dan, ker je to zakon, ki bo trajal dolgo in pisal usodo, še enkrat poudarjam, vsem Slovenkam in Slovencem, namesto da bi v tej državi skrbeli, da bi dobili ukradene milijone nazaj, namesto da bi skrbeli za nova delovna mesta, da bo razmerje spet trije delavci za enega upokojenca, spet vse popravljamo z zakoni. Oprostite, takšnega zakona Bogdan Barovič ne bo in ga ne more podpreti. Prav tako, kot tudi moji kolegi ne. Proti sem!
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kot je bilo že rečeno, zakonu ne bomo nasprotovali. O vprašanju mater je že vse povedal moj kolega Jakob Presečnik. Moram pa povedati, da v Sloveniji, najverjetneje tudi v Evropi ali svetu, bomo potrebovali nov družbeni dogovor. Ker tako, kot se družbe razvijajo v svetu danes, sigurno ne bo šlo naprej. Če se staramo, se staramo in temu primerno se bo treba tudi prilagoditi. Danes je bilo tudi veliko govora o tem, kako pa bodo delale gostinske delavke pri, ne vem katerih letih in tako naprej. Jaz pa mislim, da se bo tudi klientela menjala, da bomo tudi mi bistveno starejši, ko bomo tja prihajali v goste. Rad bi pa povedal še nekaj. Državne pokojnine so tiste, zaradi katerih v nadaljevanju, v drugem branju, ne bom podprl, če se ne bo ta zadeva uredila. Govorili smo tudi o služenju vojaškega roka. Jaz čas, ki sem ga preslužil v vojski, pozabim, ne vztrajam pri njem. Pri državnih pokojninah pa bom vztrajal. Torej ne nasprotujem v drugem branju. Zdaj pa govorim, čemu bom nasprotoval, če ne bomo prišli skupaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Zakon, ki je danes pred nami, ne zadeva samo delavcev in današnjih upokojencev. Po mojem zadeva predvsem tiste, ki delavci in upokojenci šele bodo. Mislim, da o medgeneracijski solidarnosti lahko prepričljivo in utemeljeno govori samo nekdo, ki poleg nakupovalnega vozička skozi življenje potiska še otroški voziček ali pa invalidski voziček. Če se je treba danes in jutri odločiti, da bomo kakšno stvar manj dali v nakupovalni voziček, da bomo jutri in pojutrišnjem lahko vozili kakšen otroški voziček več, in zato, da bo nas, ko bomo na invalidskem vozičku, imel kdo porivati, bom jaz ta zakon seveda podprl. Kako pa naj drugače pogledam svojim otrokom v oči?
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje o predlogu sklepa: Predlog zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev. Za je glasovalo 38, proti 17. [[Za jih je glasovalo 38.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ugotavljam, da je Zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za delo, družino in socialne zadeve in invalide kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje prekinjene 7. točke dnevnega reda, to je na obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji – skrajšani postopek. Ker v drugi obravnavi amandmaji k predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev. Za je glasovalo 67, proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom poslanca Zmaga Jelinčiča Plemenitega bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Boruta Pahorja na poslansko vprašanje Zmaga Jelinčiča Plemenitega v zvezi s poslovanjem Ljubljanske banke. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev. Za je glasovalo 23, proti 43. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca Zvonka Černača bo zbor odločal o naslednjem predlogu: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Boruta Pahorja na poslansko vprašanje Zvonka Černača glede tihih družb in tihih družbenikov, ki poslujejo s podjetji v večinski lasti ali s podjetji, v katerih ima država kontrolni delež. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev. Za je glasovalo 19, proti 43. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca Franca Bogoviča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Boruta Pahorja na poslansko vprašanje Franca Bogoviča v zvezi z reorganizacijo slovenske energetike. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev. Za je glasovalo 18, proti 43. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 43.]] Predlog sklepa ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca Zvonka Laha bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na poslansko vprašanje Zvonka Laha v zvezi s poskusnim izračunom vrednosti nepremičnin. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev. Za je glasovalo 20, proti 43. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca Andreja Magajne bo Zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za gospodarstvo mag. Darje Radić in ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje Andreja Magajne v zvezi z zaščito slovenskega gospodarstva pred nizkocenovnimi produkti iz tujine. Gospod Magajna, izvolite! Obrazložitev glasu.
Hvala lepa. Ker v dvorani ni bilo veliko poslancev, menim, da gre za zelo pomembno problematiko, kar je potrdila tudi sama ministrica, kako zaščititi slovensko gospodarstvo pred poplavo nizkocenovnih produktov iz tujine, da bom skrajšal. Gre za to, kako se zaščititi pred nelojalno konkurenco produktov nelojalne konkurence. Gospa Radić je že v uvodu pravzaprav potrdila, da gre za zelo kompleksno vprašanje. In tudi po njenem osebnem mnenju zelo pomembno vprašanje, o katerem bi bilo treba v prihodnje še kaj več spregovoriti v širši javnosti. Gre za res zahtevno zadevo, saj se nanaša tako na pravila mednarodne strokovne terminske organizacije, Evropske skupnosti in tudi konkretnih naših ukrepov tudi na področju kmetijstva, kako pravzaprav zaščititi nacionalno gospodarstvo pred poplavo izdelkov, ki slabijo realni sektor. Realni sektor pa je osnova naše samobitnosti in tudi suverenosti. Prosim za podporo pri tej razpravi. En mesec je časa, da se tudi temeljito pripravimo.
Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev. Za je glasovalo 23, proti 35. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni bil sprejet. [[oglašanje iz dvorane]] Gospe in gospodje, jaz prosim za red in mir v dvorani. Velja za vse tiste, ki vpijete prvi, in tiste, ki vpijete nazaj. V skladu s predlogom poslanca mag. Radovana Žerjava bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje Aleša Zalarja na poslansko vprašanje mag. Radovana Žerjava v zvezi z učinkovitostjo pravosodnega sistema. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev. Za je glasovalo 19, proti 39. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanke Alenke Jeraj bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića in ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje Alenke Jeraj v zvezi s postopki sprejemanja prostorskih načrtov. Želite obrazložiti glas? Izvolite, gospa Jeraj.
Hvala. Včeraj sem oba ministra spraševala o občinskem prostorskem načrtu Mestne občine Ljubljana. Od trenutka, ko smo se začeli s tem ukvarjati na preiskovalni komisiji, ki jo vodim, je bilo ugotovljenih cel kup napak v postopkih. Glede na to, da minister Žarnić in tudi na splošno, da nekako velja, da je občinski prostorski načrt Mestne občine Ljubljana nekakšen "mušter" za vse druge občine, torej za sprejemanje prostorskih načrtov tudi v drugih občinah, se nam zdi prav, da na tiste stvari, ki niso v redu, opozorimo. V preiskovalni komisiji smo ministra seznanili z mnogimi dokumenti, ki jih sam ni imel in bi bili nujni za njegovo odločanje. Na to smo ga opozorili in tudi vprašali, na kakšen način namerava ukrepati. Od ministra Žarnića konkretnih odgovorov nismo dobili. Tudi na urgenco, torej dodatno, ko je obljubil določene odgovore, sem to dobila šele včeraj kljub že pretečenemu roku. Z razliko morda od ministra Židana, ki je kljub vsemu napovedal, da bo stvari nekoliko bolj preveril in tudi sprožil ustrezne postopke, če bo ugotovil, da karkoli v občinskem prostorskem načrtu Mestne občine Ljubljana ni bilo sprejeto skladno s smernicami, ki so jih dali nosilci urejanja prostora. Ker gre, kot rečeno, za zelo pomemben dokument, ker praktično večina občin takšen dokument za svojo občino čaka, v primeru Mestne občine Ljubljana pa so se stvari odvijale ekspresno, in ker ni bilo podanih odgovorov na vsa vprašanja, predlagam, da o tem opravimo razpravo, torej o odgovorih obeh ministrov.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovalo je 61 poslank in poslancev. 19 jih je glasovalo za, 41 proti. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Jožefa Jerovška bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na poslansko vprašanje Jožefa Jerovška v zvezi z zagotavljanjem varnosti pred ekološko katastrofo. Gospod Jerovšek, obrazložitev glasu. Izvolite!
Obrazložil bom glas zaradi tega, ker je bila ta obrazložitev pomanjkljiva, ker želim, da je slovenska javnost obveščena, da se tam neki menedžerji, ki so bili kandidati vaše stranke, in z njimi povezani nekateri poslanci in tako naprej, poslanska imena, gredo dobičkarstvo na račun splošne nevarnosti, da se lahko zgodi, da bo preplavilo Dravsko polje, da bodo izgubljena življenja v Kidričevem, v Talumu. Takšno igračkanje s človeškimi usodami je neodgovorno in se ga ne gredo nikjer v celem svetu. Edino vaša stranka to podpira in vaše stranke. In to je treba poudariti in upam, da boste podprli enkrat to, da so eni vsemogočni, da si dovolijo lahko ves plen vsega denarja na račun družbe, na račun splošne nevarnosti, kajti rdeče blato, 2 milijona ton rdečega blata v Kidričevem je, če "ga diraš", kot bi rekli po neslovensko, je splošna nevarnost, kajti iz trdnega stanja se zaradi fizikalne lastnosti tiksotropije lahko spremeni v tekočino. In to se je zgodilo na Madžarskem, ta katastrofa, ki je povzročila izgubo življenj in splošno katastrofo. In če bodo dobički in pridobitništvo na račun države pred tem, pred interesi družbe in zaščito življenj, potem ne vem, kam plovemo v tej državi. Treba je jasno in glasno povedati, nekateri vaši ljudje se gredo nedovoljene stvari v tej državi. In vas pozivam, da glasujete za splošno razpravo, kajti temu je treba narediti konec. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovalo je 60 poslank in poslancev. 19 je glasovalo za, 40 proti. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Marjana Bezjaka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za gospodarstvo mag. Darje Radić na poslansko vprašanje Marjana Bezjaka v zvezi s predlagano dodatno obremenitvijo gospodarstva, podjetnikov in kmetov. Izvolite, gospod Marjan Bezjak, obrazložitev glasu.
Hvala za besedo. Včeraj sem postavil vprašanje ministrici, kako ona gleda na to in kako bo ona zaščitila, glede na to, da Vlada predlaga zakon, dodatno obremenitev zaposlenih z 10 % rastjo v letih do leta 2016. Gospodarstvo iz dneva v dan tone. Podjetja dejansko iz dneva v dan gredo v stečaje ali odpuščajo delavce, saj nismo konkurenčni. Sami vemo, da je v Sloveniji obremenitev plač na najvišji točki svetovnega ranga. S temi stvarmi bi morali enkrat zaključiti in začeti razmišljati o zniževanju davčnih stopenj. Razbremeniti paradržavne institucije in dati sredstva gospodarstvu za razvoj in zaposlovanje ljudi v gospodarstvu, ne pa v institucijah, ki ne prinašajo nič dobrega, pač pa samo strošek. Zato bi želel, da je razprava v Državnem zboru ravno s tega vidika, saj postajamo čedalje bolj in vedno dražja država na svetu, ne samo v Evropi.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovalo je 62 poslank in poslancev. Za 19, proti 43. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 21. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa in lahko noč!