Representanten Siri Hall Arnøy vil setje fram eit privat lovforslag.
På vegne av representanten May Hansen og meg selv vil jeg framsette forslag om endring i lov av 4. juli 1991 nr. 47 om ekteskap, kjønnsnøytral ekteskapslov.
Lovforslaget vil bli behandla på reglementsmessig måte.
Etter ønske frå justiskomiteen vil presidenten foreslå at taletida blir avgrensa til 5 minutt til kvar gruppe. Vidare vil presidenten foreslå at det ikkje blir gjeve anledning til replikkar etter dei enkelte innlegga, og at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er å sjå på som vedteke.
Regjeringen foreslår i Ot.prp. nr. 27 for 2003-2004 en egen lov om voldgift. Loven skal erstatte tvistemålsloven kapittel 32, som pr. i dag regulerer voldgiftsinstituttet. Lovforslaget bygger på Tvistemålsutvalgets utredning om voldgift, NOU 2001:33. Voldgift er et alternativ til domstolsbehandling av sivile tvister. I en voldgiftssak avtaler partene å overlate til én eller flere tredjepersoner å løse tvisten dem imellom med bindende virkning. Saken kan da ikke bringes inn for de ordinære domstolene, og voldgiftsdommen får virkning som en vanlig rettskraftig dom. Regjeringen foreslår nå å samle reglene for voldgift i en særlov. Dette er en hensiktsmessig løsning, all den tid voldgiftsinstituttet på vesentlige punkter skiller seg fra den ordinære domstolsbehandling. Gjennom lov om voldgift blir prosessreglene for voldgift mer detaljerte og systematiske. Det er en offentlig interesse å sikre at voldgift er en forsvarlig tvisteløsningsmåte. Den nye loven skal gi et mer moderne regelverk og et bedret forbrukervern og bidra til en mer effektiv voldgiftsbehandling. Forslaget legger dessuten til rette for at internasjonale tvister blir løst ved voldgift i Norge. Forslaget viderefører hovedprinsippene i dagens regler. Lovforslaget inneholder bestemmelser om de alminnelige domstolenes oppgaver i forbindelse med voldgift og gir regler for behandling av slike saker. Man foreslår imidlertid visse endringer. Det skal f.eks. ikke lenger være et generelt krav om skriftlige voldgiftsavtaler. Jeg vil dog presisere at en voldgiftsavtale innebærer at partene fraskriver seg sentrale rettigheter. Vesentligst er retten til å få en tvist prøvet for det ordinære domstolsapparatet. Det må derfor stilles strenge krav for at voldgift skal anses vedtatt av partene. Skriftlighet er fortsatt å anbefale, men følger altså ikke lenger som en generell plikt i lovverket. Ut fra hensynet til forbrukervern er voldgiftsavtaler i forbrukerforhold et unntak. Slike avtaler skal alltid være skriftlige og tas inn i et eget dokument. Det skal ikke være anledning til å inngå avtale om voldgift i forbrukerforhold for framtidige tvister, bare for tvister som allerede har oppstått. Det er også nytt i forhold til gjeldende rett at lovforslaget regulerer spørsmålet om taushetsplikt om voldgiftsbehandlingen. Partene har ikke taushetsplikt om voldgiftsbehandlingen dersom de ikke avtaler dette spesielt. Det er partene selv som bestemmer om og i hvilken grad voldgiftssaken skal være offentlig. Prinsippet om partsautonomi er sentralt for voldgiftsinstituttet. Lovens bestemmelser kan derfor i stor grad fravikes gjennom avtale mellom partene. Mulighetene for dette er imidlertid begrenset i forbrukerforhold. Lovforslaget oppstiller regler for behandling av både nasjonale og internasjonale tvister ved voldgift i Norge. I tillegg gis det regler om anerkjennelse og fullbyrding av utenlandske voldgiftsdommer. Forslaget er systematisk og innholdsmessig basert på United Nations Commission on International Trade Law sin modellov for internasjonal voldgift, men det er gjort visse unntak ut fra hensynet til forbrukerne. Komiteen har funnet grunn til å gjøre en mindre endring i Regjeringens lovforslag. Lovforslagets § 26 gir regler om hvorvidt voldgiftsrettens behandling skal skje muntlig eller skriftlig, og på hvilken måte en part skal kreve muntlig behandling av hele eller deler av saken. Bestemmelsen regulerer også på hvilket tidspunkt gjennomføringen av en eventuell muntlig forhandling skal skje. En samlet justiskomite mener at det ikke skal være adgang til å fravike lovens § 26 i forbrukerforhold. En samlet justiskomite mener at det norske rettssystemet må anerkjenne voldgift som alternativ tvisteløsningsmodell – dette ikke minst fordi voldgiftsinstituttet er anerkjent i internasjonale handelsforhold. Dersom norsk rett skulle forby voldgift, ville det få uheldige konsekvenser for bl.a. eksportindustrien. Jeg vil dessuten framheve at voldgiftsinstituttet er en naturlig konsekvens av det grunnleggende prinsippet om avtalefrihet. Lov om voldgift innebærer en modernisering av prosessreglene for voldgift, slik at disse tilfredsstiller dagens behov for regulering, tilgjengelighet og forutberegnelighet. Jeg vil anbefale Odelstinget å slutte seg til justiskomiteens innstilling.
Fra samfunnets begynnelse har en hatt ulike former for tvisteløsning. Fra gammelt av kjenner vi til at tvisteløsningen kunne være voldelig, mens selvdømme i forretningsforhold heldigvis har vært utført i mer fredelige former. Senere har både straffesaker og sivile saker blitt løst gjennom domstolene. I dag har vi innen rettspleien et klart skille mellom sivilsaker og straffesaker. Innen sivilretten har det utviklet seg et slags tosporet tvisteløsningssystem, ved at en enten bruker rettsapparatet eller inngår voldgift. En voldgiftsdom har som utgangspunkt samme virkning som en rettskraftig dom. Derfor har vi også fram til dette lovframlegget hatt noen regler om voldgift i den alminnelige tvistemålsloven. I det lovframlegget som vi i dag skal votere over, skiller vi altså ut regler vedrørende voldgift til en egen lov. Det synes jeg – og åpenbart komiteen – er praktisk. Voldgift skal baseres på frivillig deltakelse, og av den grunn er det etter mitt syn praktisk å skille reglene ut fra den alminnelige tvistemålslov. Når partene selv velger å løse en konflikt uten å bruke rettsapparatet, er det mitt grunnleggende syn at partene i størst mulig grad skal ha avtalefrihet, både hva gjelder prosess, form og selvsagt resultat. Det får de altså ved denne nye loven. Likevel ser vi at voldgift blir mye brukt. Internasjonalt er UNCITRALs modellov utstrakt i bruk. Fra internasjonale konvensjoner og praksis vet vi at det har utviklet seg systemer og detaljert regulering for hvordan voldgift skal skje. Av den grunn er det praktisk at vi nå får et rammeverk for de parter som vil benytte seg av voldgift. Etter mitt syn er det derfor nærliggende å vedta regler som ligger nært opp til internasjonal praksis, og Regjeringens forslag legger opp til nettopp dette. En annen fordel ved å lovfeste disse voldgiftsreglene er at dersom partene ønsker å bruke slike regler, er det forutsigbart for begge parter å vite hvordan prosessen skal skje. I behandlingen av lovforslaget har spesielt forholdet til forbrukerne vært et tema. Høyre er opptatt av at forbrukerne ved å bruke voldgift ikke stilles dårligere enn ved å bruke vanlige rettsprosesser. Dette er i lovforslaget ivaretatt ved at det overfor forbrukere bare kan avtales tvisteløsning ved voldgift etter at en tvist er oppstått. På den måten gis forbrukerne en valgrett, og det er jeg glad for blir ivaretatt. Jeg er også glad for at Regjeringen i forslaget drøfter forholdet til taushetsplikt og offentlighet av voldgiftsavtaler. På den ene siden kan det være nyttig at samfunnet vet hva resultatet i voldgiftssaker blir. På den annen side har jeg forståelse for at parter av gode grunner ikke ønsker offentlighetens innsikt i f.eks. bedriftshemmeligheter. Videre tror jeg at det kan virke konfliktdempende og mer forsonende når partene vet at det som avgjøres, ikke blir allment tilgjengelig. Av den grunn er jeg glad for at en også i forhold til offentliggjøring legger avtalefrihet til grunn.
De fleste tenker på domstolene når det snakkes om tvisteløsninger der partene har kjørt seg fast og ikke klarer å komme til enighet. Som denne saken viser, er voldgift et annet og ikke så sjeldent benyttet alternativ. Det er, som Regjeringen påpeker, ikke foretatt noen omfattende undersøkelser om hvor stort omfanget av voldgift er. Oppfatningen er at det er relativt lite brukt. I den forbindelse skal en ikke se bort fra at bruken av voldgift kan henge sammen med tilgangen til det ordinære domstolsapparatet. Der det er lange køer og kostnadskrevende å få løst en tvist ved domstolene, vil en kunne se at voldgift fremstår som et mer og mer hensiktsmessig alternativ. I en situasjon der ventelistene for sivile saker i norsk rettsvesen stadig øker, vil det være nærliggende å gå ut fra at voldgift vil bli mer vanlig og tilgjengelig. Bruken av voldgift kan avlaste domstolene for en del arbeid. På den måten frigjøres ressurser til andre sivile saker samt straffesaker. Ved første øyekast kan dette fremstå som hensiktsmessig. Problemet som vil kunne oppstå ved utstrakt bruk av voldgift, er at rettsenheten blir skadelidende. Avgjørelsene blir ikke på samme måte kjent, og det vil ikke få presedens på samme måte som en domstolsavgjørelse. Det vil eventuelt bli en jus som utvikler seg ved siden av domstolene, og kanskje også i motsetning til domstolene. På denne bakgrunn er det viktig at voldgift skal være en enklere og mer effektiv tvisteløsning, som er et supplement til den sivilprosessen som domstolene har ansvar for. Ved tvisteløsninger er det viktig at partene har mulighet til å gjennomføre en prosess som får frem sakens relevante sider. Spesielt ser Fremskrittspartiet at en i forbrukersaker har behov for å sikre forbrukers mulighet til å fremlegge sin sak på en så god måte som mulig. Det er på den bakgrunn gledelig at en samlet komite støtter Fremskrittspartiets syn om at forbruker ikke kan frasi seg retten til å kreve muntlige forhandlinger i voldgiftssaker. Dette betyr at forbruker kan velge å ikke benytte sin rett til muntlighet, men det kan ikke fraskrives i en avtale før voldgiftssaken er innledet. I forbrukersaker er det i stor grad bruk av standardkontrakter. Dette er kontrakter forbruker vanskelig kan få endret på. En kan ikke se bort fra at voldgift vil bli oftere benyttet som standardvilkår i forbrukersaker. Derfor er det viktig at forbruker ikke settes i situasjoner der en ikke har noe reelt valg. Når det gjelder andre avtaler enn forbrukerforhold, er det ikke behov for tilsvarende. Til slutt vil jeg bare påpeke at det er positivt med et voldgiftssystem som fungerer godt. Spesielt er det viktig i situasjoner der begge parter ser fordelen av en relativt rask avklaring, og der ankeprosessen ikke spiser mye tid og krefter. Slik sett er det positivt at en har et institutt der avtalefriheten gjelder i så stor utstrekning som det her legges opp til.
Lovforslaget er en oppfølging av den ene av de to utredningene fra Tvistemålsutvalget. Jeg er glad for den brede tilslutning dette har fått i komiteen, så jeg skal nøye meg med å gi noen korte kommentarer til det komiteen har anmerket. Jeg har merket meg at komiteen har foreslått at bestemmelsen om adgang til å kreve muntlig behandling ikke skal kunne fravikes i forbrukerforhold. Jeg oppfatter det slik at komiteen her uttrykker en hensikt som også departementet har ment å ivareta. Jeg er selvfølgelig enig med komiteen i at det ikke er ønskelig å skremme forbrukere fra å inngå avtaler om å benytte seg av voldgift, men jeg vil likevel presisere at det fra Justisdepartementets side ikke er noe selvstendig mål at voldgift skal avlaste det ordinære rettsapparatet. Voldgiftsloven er primært et redskap til å løse tvister i forretningsforhold. Blant annet på grunn av at prosessen kan bli kostbar for partene, er voldgift i utgangspunktet ikke et tjenlig tvistemålsløsningsalternativ i små tvister mellom private, eller i forbrukertvister. Jeg har også merket meg at justiskomiteen, i likhet med departementet, mener det er grunn til å se nærmere på spørsmålet om adgangen til å fullbyrde voldgiftsrettens avgjørelser om midlertidig sikring når UNCITRALs arbeidsgruppe innen voldgift har avsluttet sitt arbeid om dette spørsmålet. Justisdepartementet vil, som komiteen ber om, gi en tilbakemelding på de vurderinger og konklusjoner departementet trekker i denne sammenheng. Departementet vil følge opp komiteens anmodning om at det fremmes forslag om endringer i foreldelsesloven for så vidt gjelder regelen om avbrytelse av foreldelsesfristen ved voldgift, senest samtidig med forslaget om ny tvistelov. Jeg er glad for at Stortingets justiskomite ellers har sluttet seg til forslaget, som jeg tror vil bidra til et bedre rammeverk for tvisteløsning ved voldgift i Norge for både innenlandske og utenlandske parter.
Fleire har ikkje bede om ordet til sak nr. 1.[[Votering, sjå side 365]]
Første talar er Anita Apelthun Sæle – for ordføraren for saka, Ivar Østberg, som er medlem av Lagtinget.
På vegner av Ivar Østberg skal eg leggja fram saka, som gjeld ei lita, men viktig endring i sameloven. Vi trur at dette kan medverka til eit enklare Noreg. Sameloven heimlar oppretting av samemanntal og fastset kriterium for å kunna krevja seg innført i dette manntalet. Krev ein å verta innført i samemanntalet, skal det, i samsvar med gjeldande lovføresegn, fremjast overfor bustadkommunen, som utarbeider samemanntal. Lovendringa tek sikte på å endra dette, slik at krav om innføring i samemanntalet skal fremjast overfor Sametinget. Sametinget skal heretter ha ansvar for innføring og/eller stryking, dersom det skjer, etter krav frå personar som oppfattar seg som samar. Lovendringa medfører også at Samtinget vert tillagt mynde til å gje samtykke til bruk av samemanntalet til t.d. forsking. Eit fleirtal i kommunalkomiteen, alle med unntak av Framstegspartiet, viser til at det ikkje har kome innvendingar mot lovendringsforslaget gjennom høyringsfråsegnene. Endringane medverkar, trur vi, positivt til at opplysningane i manntalet no vil verta meir korrekte, oppdaterte og betre tilgjengelege. På vegner av ein samrøystes kommunalkomite vil eg tilrå Odelstinget å vedta dei føreslåtte lovendringane i Ot.prp. nr. 26.
Bare en liten kommentar fra Fremskrittspartiets side i denne saken. Jeg vil kort få nevne at siden dette i all hovedsak bare dreier seg om lovmessige justeringer av mer forenklende karakter, ser ikke Fremskrittspartiet noen særlig grunn til å stemme imot denne lovendringen. Fremskrittspartiets primære syn om at Sametinget bør nedlegges, står selvsagt fast, men det er en helt annen debatt, som jeg ikke skal reise i denne sammenheng. I denne saken er det snakk om å endre måten samemanntallet blir ført på, slik at dette manntallet blir ført løpende også mellom valgårene. Jeg viser for øvrig til at Datatilsynet mener at endringene bidrar til at opplysningene i samemanntallet i større grad enn i dag med dette blir korrekte og oppdaterte. Når det først er slik at det finnes et sameting og et samemanntall, må det anses som fornuftig at man anvender de beste rutiner for å sørge for at samemanntallet er noenlunde korrekt til enhver tid. Saken medfører heller ingen administrative eller økte statlige utgifter.
Fleire har ikkje bede om ordet til sak nr. 2.[[Votering, sjå side 372]]
Odelstinget skal da gå til votering.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det blir votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det ligg ikkje føre noko referat.