Bona tarda. Comença la sessió. [[Procediment per a elegir el síndic o síndica de greuges]] [[281-00001/12]] D'acord amb l'article 8.1 de la Llei 24/2009, del 23 de desembre, de la sindicatura de greuges, aquesta sessió plenària tindrà un únic punt de l'ordre del dia, que és el procediment per elegir síndica de greuges. I, a continuació, la secretària segona donarà lectura de la proposta de candidata, formulada per la Mesa del Parlament. Endavant, secretària.
«Atès el dictamen de la Comissió del Síndic de Greuges sobre la idoneïtat de la candidata presentada dins el procediment per elegir el síndic o síndica de greuges, de conformitat amb el que s'estableix a l'article 8.1.c de la Llei 24/2009, del 23 de desembre, del Síndic de Greuges, es proposa al Ple del Parlament Esther Giménez-Salinas i Colomer com a candidata a síndica de greuges. Palau del Parlament, 28 de juny de 2022.
A continuació, i d'acord amb la petició feta pels grups parlamentaris a la Junta de Portaveus, obrirem un torn de cinc minuts perquè aquells grups que ho desitgen puguin intervenir, tenint, en primer lloc, l'oportunitat de fer-ho, des del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Oscar Aparicio.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, diputats, diputades, i bona tarda, senyora Giménez-Salinas. Avui portem en aquest Ple, com bé ha llegit la secretària segona de la cambra, la proposta de la nova candidatura per ser síndica de greuges. Un ple que hauria de ser en circumstàncies, diguem-ho així, més normals, passa a ser, no diria, en aquesta cambra, històric, però sí extraordinari. Extraordinari perquè portem divuit anys –portàvem divuit anys– amb la mateixa persona al capdavant de la figura de la sindicatura, en part per la seva voluntat de no deixar el càrrec, i també en part pel bloqueig institucional que hi havia en aquesta cambra. Bloqueig institucional que jo crec que tots els grups ens hauríem d'alegrar de que s'hagi trencat i que haguem estat capaços de consensuar –tal com marca la llei, de fet, per altra banda– una candidatura que reuneixi, en principi –i esperem que així sigui–, doncs, les majories reforçades necessàries per a la seva aprovació. A més, també jo crec que és un motiu d'orgull que la candidata sigui una dona. Si volem de veritat una igualtat efectiva, ho hem de fer en tots els àmbits de l'Administració, en tots els càrrecs. I, per tant, que en aquest cas la candidata sigui una dona jo crec que això també és un motiu d'alegria i de satisfacció per part de tothom. Però –i que quedi clar i així ho vam dir també en el moment de l'audiència–, la proposta d'aquesta candidatura de la senyora Giménez-Salinas –i ella així també ho va manifestar– no ha estat ni per afinitat política ni tampoc per quotes de gènere; ho ha estat per la seva vàlua professional i també per la seva vàlua personal –per què no dir-ho? Amb aquesta audiència que vam fer fa pocs dies, crec que tots els grups vam poder comprovar i, si som honestos, crec que tots coincidim en la idoneïtat, en la vàlua personal i professional de la candidata. I, com a mostra, em faig meu un titular d'un diari que va titular el dia següent: «El currículum de la futura síndica de greuges, una de les poques coses que gairebé genera unanimitat al Parlament. Precisament, només les característiques de la senyora Giménez-Salinas són les que avui haurien de condicionar el vot de tots els grups parlamentaris. Si ens atenem només als mèrits professionals de la candidata, no tinc cap dubte que avui hi hauria d'haver unanimitat de tots els diputats presents. Persona de dilatada experiència professional en el ram del dret penal, sobretot de la justícia restaurativa i de menors, també de la psicologia, amb experiència a l'Administració pública, a la universitat, al món privat, amb experiència tant en l'àmbit nacional com internacional. Dubto que cap grup pugui qüestionar la seva idoneïtat per al càrrec. Però no tindrà una tasca fàcil. Haurà de superar una època, una etapa convulsa, i fer honor al lema de la sindicatura de greuges: «El síndic de les persones. La sindicatura de greuges és un dels pilars importants que té la ciutadania envers el mal funcionament de l'Administració pública, tant en les decisions polítiques que genera o poden generar afectacions a la vida de la ciutadania com sobretot en la qualitat dels serveis de l'Administració envers la ciutadania, i haurà de ser el principal objectiu de la nova etapa: posar la sindicatura al servei del ciutadà, individualment i col·lectivament. Com dic, jo crec que té diversos reptes. El primer, com dèiem, és aquest, que la sindicatura no sigui el centre, sigui un instrument, i que el centre sigui el ciutadà. El segon, prestigiar de nou la figura de la sindicatura de greuges; que generi confiança suficient perquè la gent s'hi acosti i utilitzi els serveis. Més d'una vegada hem comentat que no és sostenible, no és bo per a la pròpia..., ni per al Parlament, però sobretot tampoc per a la sindicatura, fer sortides al territori i que en municipis de deu mil habitants hi hagi una, dues visites o no n'hi hagi cap. També ha de col·laborar, haurà d'ajudar, haurà de col·laborar amb altres organismes: amb els defensors o síndics locals, amb les administracions en general, ajuntaments, consells comarcals, corporacions de dret públic. Hem de tenir una figura de sindicatura forta, respectada pel Govern i per les administracions, que les seves decisions siguin complertes, siguin seguides, i que les seves recomanacions es prenguin com el que són: recomanacions d'obligat compliment. També hauran de fer una qüestió que no serà fàcil, però en aquests moments el noranta-vuit per cent de les queixes que té sindicatura arriben online. Això..., qui conegui la societat actual sap que la bretxa digital va molt més enllà d'aquí. Per tant, no estem segurs en aquests moments –i aquí haurem de treballar-hi o incidir-hi– que tota la gent tingui accés a sindicatura. I això serà una de les tasques principals, perquè, si no, tota la feina que pugui fer sindicatura, tots els informes que pugui fer..., sempre ens quedarà el dubte respecte a si són correspostos i si són representatius, de veritat, del sentir de la societat. I, per últim –perquè se m'esgota el temps–, en aquests casos sempre s'acostuma a dir als càrrecs que entren que tinguin sort. Jo a vostè no li desitjaré sort perquè entenc que això és una part de l'atzar. Jo a vostè li desitjaré que faci la seva feina amb professionalitat, amb la professionalitat que té demostrada, amb el seu bon tarannà, que va demostrar el dia de l'audiència. Jo crec que amb aquests dos temes segur que tindrà molts encerts. Moltes gràcies.
A continuació, en nom del Grup Parlamentari VOX, té la paraula el diputat senyor Sergio Macián.
Gracias, presidenta. Honorable presidente de la Generalitat, conselleres, consellers, diputados, distinguida señora Giménez-Salinas... Como he tenido ocasión de indicar en esta tribuna en diversas ocasiones –y hoy lo volvemos a reiterar–, VOX es partidario de suprimir la institución del Síndic de Greuges, como ya han hecho otras comunidades autónomas en España, como, por ejemplo, Murcia, que la creó en 2008 y la suprimió en 2012. Y pedimos su supresión porque es una duplicidad innecesaria. Ya tenemos el Defensor del Pueblo, que cumple su función en toda España. Solo nueve comunidades autónomas de diecisiete tienen esta figura redundante. No existe, por ejemplo, Defensor del Pueblo ni en Madrid, ni en Asturias, ni en Baleares, ni en Cantabria, ni en Castilla - La Mancha, ni en Extremadura, ni en Murcia, ni en La Rioja, lo que demuestra que es una institución prescindible desde criterios de eficiencia de los recursos públicos. Además de superfluos, los defensores del pueblo suponen un despilfarro de más de 33 millones de euros al año para las administraciones públicas, que es una cantidad muy importante en tiempo de crisis como el actual, salvo que se piense que el dinero público no es de nadie, como dijo Carmen Calvo. Hace casi diez años, un comité de expertos, durante el mandato de Mariano Rajoy, cifró en más de 30 millones de euros, como decía, el ahorro anual que su supresión supondría para las arcas públicas. Y tendría todo el sentido, porque prácticamente la mayor parte del presupuesto de estas instituciones autonómicas se diluye en nóminas del propio organismo. En concreto, en el caso de la sindicatura de greuges, el ochenta y siete por ciento de su presupuesto de 2022. Tal y como recoge su página web, la sindicatura tiene un presupuesto este año de 7 millones de euros, de los cuales 6.140.000 van destinados a remuneraciones de personal, es decir, el ochenta y siete por ciento del presupuesto, para sueldos astronómicos, siendo, por cierto, el síndic catalán el defensor del pueblo que más gana de toda España, por encima del defensor del pueblo nacional y de todos los defensores autonómicos. Al final, la sindicatura se ha convertido en una enorme agencia de colocación a costa del bolsillo de la clase media y trabajadora de Cataluña. Dicho lo anterior, y mientras esta institución exista y no se suprima, como ya le digo que han hecho otras comunidades autónomas, queremos ponerle de manifiesto varias cuestiones a la que va a ser, sin duda, la nueva síndica de greuges. En primer lugar, señora Giménez-Salinas, a pesar de su alta cualificación profesional, nosotros no podemos votar a favor de su elección, porque responde a un pacto cerrado que han llevado a cabo los partidos que gobiernan la Generalitat y el PSC. Un pacto en cuya virtud se han repartido ya catorce cargos: la síndica de greuges y trece más en el Consell de l'Audiovisual de Catalunya, la Agència de Protecció de Dades y la Sindicatura de Comptes. El resto de partidos de esta cámara hemos sido absolutamente menospreciados. En segundo lugar, esperamos que cumpla con las funciones que tiene encomendadas estatutariamente con imparcialidad, objetividad y austeridad, cualidades que su antecesor, el señor Ribó, no tuvo a bien practicar, y que se dedique realmente a lo que se tiene que dedicar el defensor del pueblo, que es a defender, a ser garante de los derechos y libertades de los ciudadanos y no, por tanto, a posicionarse con el poder político dominante. Por eso, el síndic no está ni para cuestionar y hacer informes monográficos sobre la sentencia del Supremo o sobre la sentencia del Tribunal Superior de Justicia de Cataluña, como sí ha hecho el señor Ribó; no está tampoco para intentar desprestigiar a España en el ámbito internacional, apoyando un informe que, por cierto, ha sido desacreditado recientemente –el informe Cilevics–, y tampoco está la sindicatura para posicionarse políticamente a favor de cuestiones que están fuera del marco de su competencia, como son los indultos, la modificación legal del delito de sedición, la amnistía o la inmersión lingüística, cuestiones todas ellas en que el señor Ribó es muy dueño de tener sus opiniones personales, pero desde luego no para utilizar la sindicatura como una terminal más del Gobierno separatista de turno. Por tanto, señora Giménez-Salinas, le exigimos, desde el máximo respeto institucional, que, a diferencia de su antecesor, no se convierta en la titella del separatismo, como lamentablemente hizo el señor Ribó, y sea la síndica de las personas y no la síndica del Govern. Muchas gracias.
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat senyor Carles Riera.
Bé; gràcies, presidenta. Senyora Esther Giménez-Salinas... Bé, sens dubte, la candidata a la sindicatura de greuges ens presenta un currículum evidentment rellevant, que destaca per la justícia restaurativa, la defensa jurídica del menor i, de manera genèrica, en el dret penal i la criminologia. Un currículum que, evidentment, l'acredita, sens dubte, per a ser candidata a la sindicatura de greuges. Tanmateix, nosaltres, en el seu currículum, a la seva trajectòria observem també algunes referències que, des del nostre punt de vista, no són acreditatives o no són qualificadores per ocupar, efectivament, aquest càrrec. Efectivament, hi trobem la seva relació amb el Banc de Santander com a consellera; hi trobem el seu paper com a vocal del Consell General del Poder Judicial espanyol; també el seu paper com a consellera del consell de Catalunya d'Endesa, que són elements que per nosaltres no només posen en dubte l'acreditació o la qualificació per ocupar el càrrec de la sindicatura de greuges, sinó que ens generen dubtes o interrogants pel que fa al seu enfocament, a la seva mirada pel que fa a la tasca i funcions d'aquesta institució, perquè entenem que és un paper, és una tasca que de cap manera ha de ser neutral. No esperem ni demanem neutralitat a la sindicatura de greuges. Considerem que, efectivament, la sindicatura de greuges ha d'estar al costat de les persones, al costat de la ciutadania i, per tant, necessàriament confrontada als interessos de l'Estat, de l'Administració i del capital, quan aquests són contraris a la defensa indiscutible dels drets fonamentals de la ciutadania. Per tant, nosaltres no li demanem neutralitat; al contrari, li demanem un clar posicionament al costat de la ciutadania enfront de l'Estat i del capital. Però, com li deia, en funció d'aquestes referències en el seu currículum i a la seva trajectòria, ens hem de preguntar sobre l'objectivitat que vostè podrà aportar a l'exercici del seu càrrec, vistos aquests antecedents, i fins i tot ens preguntem si no ens hauríem de demanar sobre un possible conflicte d'interessos al respecte. Bé, però no acaben aquí les nostres observacions pel que fa al seu currículum i a la seva trajectòria. I observem –també li he de dir que amb sorpresa– que vostè és membre o ha estat membre de la Comissió Trilateral. Suposo que tots i totes vostès saben de què es tracta: un organisme creat l'any 73 per David Rockefeller; un organisme, doncs, que té, entre altres funcions, una vocació d'intervenció global, d'incidència en la política global, precisament, per regular les democràcies –per regular les democràcies– de tal manera que no siguin un problema per a l'estabilitat ni el desenvolupament del sistema capitalista arreu del món; precisament, regular-les, sotmetre-les a control, la qual cosa ha fet que en molts moments de la seva història la Comissió Trilateral s'hagi posat al costat d'alguns règims autoritaris o d'alguns processos regressius en matèria democràtica. Però, bé, també hem trobat un altre element que ens sembla que val la pena recordar, ara que parlem de la Comissió Trilateral. Sembla ser, si no estem mal informats o informades, que l'any 14 una comitiva de la Comissió Trilateral va visitar el senyor Artur Mas al Palau de la Generalitat –vostè sembla que hi va assistir, entre altres membres d'aquest comitè– per tal de traslladar-li la preocupació pel procés independentista, i, evidentment, no pas per recomanar-li que anés més enllà, sinó per trobar solucions neutralitzadores d'aquest procés independentista; entre altres membres de la comitiva, el senyor Antonio Garrigues Walker, el senyor Alfonso Cortina, el senyor Ignacio Polanco, vostè mateixa, el senyor Emilio Ybarra, entre d'altres. Per tant, aquesta participació en la Comissió Trilateral, i amb aquests antecedents, permetrà que augmentin els nostres interrogants pel que fa al conflicte d'interessos i a l'objectivitat a l'hora de desenvolupar el seu càrrec. Però, miri, escolti'm, nosaltres tenim molt clar quina és la funció i l'objectiu de la sindicatura de greuges en aquest país: la defensa dels drets humans, socials, civils i polítics; la defensa del dret a una vida digna, el dret a l'habitatge, el dret a uns serveis públics universals i gratuïts; justícia social i ambiental, i, sobretot, els drets per damunt de la raó d'estat [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –acabo, presidenta–, les institucions com a murs en la defensa dels drets de la ciutadania davant l'Estat i el capital. Votarem que no al seu nomenament també perquè ha estat fruit d'un intercanvi de cadires de la «sociovergència republicana. No ha estat motiu d'un treball conjunt ni compartit de manera àmplia en el Parlament. Però, miri, nosaltres, independentment de qui estigui al davant del càrrec, serem fidels i lleials a la institució de la sindicatura de greuges, si del que es tracta és de defensar ineludiblement els objectius que hem plantejat. Gràcies, presidenta.
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Joan Carles Gallego.
Bé; bona tarda a totes i a tots. Ens hagués agradat votar a favor de la candidata. Ens hagués agradat, fonamentalment, per dues qüestions: primera, per posar en valor la pròpia institució, la sindicatura de greuges. S'ha fet molt bona feina aquests darrers anys. Crec que és una institució valorada i una institució útil per al país. Ens hagués agradat, per tant, estar en aquesta votació, precisament, perquè crec que la sindicatura, la institució, es mereix el més ampli consens d'aquesta cambra. I també ens hagués agradat votar-hi a favor pel propi perfil de la candidata: pel seu valor, pel seu coneixement, per la seva capacitat i pel seu tarannà. Més enllà de l'explicació que va fer a la comissió, jo he pogut compartir amb ella alguns d'aquests espais que abans comentava el diputat Riera, i he vist allà la seva capacitat d'aprendre el que no sap, però també la seva sensibilitat social per intervenir també davant dels poders econòmics quan ha calgut. La sindicatura, sens dubte, ha de recollir els greuges i els ha de transformar en demandes, en exigències, en recomanacions a l'Administració pública, als governs, en definitiva. La defensa dels drets i les llibertats de la ciutadania enfront dels abusos i les males pràctiques dels poders públics, també dels poders econòmics, és el repte i serà el repte que s'ha de continuar desenvolupant per la sindicatura de greuges. Però, convençuts com estem de que la candidata estarà a l'alçada i que ho podrà desenvolupar en aquest sentit, malauradament, el procediment amb què s'ha arribat aquí no ens permet votar-hi a favor. Les formes i els procediments són importants, i en democràcia, sobretot, són molt importants, i crec que no hem utilitzat ni les millors formes ni els majors ni els millors procediments. Treballar per tancar una candidatura d'un conjunt d'òrgans a renovar en forma de paquet per tres grups projecta una imatge de repartiment de cadires, de canvi de cromos, de pacte tancat entre tres per repartir-se uns espais d'intervenció, uns espais institucionals. Això no és bo per a cap de les institucions, fer-ho en forma de paquet. La imatge que tres es reparteixen les cadires per tenir en cada una alguna persona és la imatge que es transmet. Se'ns podrà dir que no, però és la imatge, i les imatges, també, en democràcia són importants. Les imatges han de reflectir, si més no, allò que volem explicar. Per tant, aquesta forma de paquet tancat és un element que ens ho fa difícil. Però també s'ha utilitzat un procediment que és cert que garanteix la quantitat de vots necessaris per renovar la institució. Però no voler ampliar el consens més enllà de la quantitat de vots necessaris per renovar la institució, malauradament, li resta qualitat al procés. Una i altra qüestió fan que no puguem votar a favor d'aquesta candidatura, perquè s'ha utilitzat un procediment que, en definitiva, el que ha fet és excloure una part d'aquest Parlament de poder augmentar el consens necessari per renovar la candidatura, no? Més enllà del vot, però, si la senyora Esther Giménez-Salinas és escollida, sàpiga també que tindrà tota la nostra col·laboració, tant vostè com la sindicatura, perquè pugui continuar realitzant la seva funció, recollir els greuges i defensar els drets i les llibertats dels ciutadans i les ciutadanes de Catalunya enfront de qualsevulla abús de poder que puguin fer les institucions públiques, els poders públics o els poders privats en el nostre país. Res més. I moltes gràcies.
En nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula, a continuació, el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Señoras y señores diputados... Señora Giménez-Salinas, buenas tardes, bienvenida. Usted va a ser la nueva síndica de greuges después de dieciocho años de reinado absoluto del señor Ribó al frente de la sindicatura. Por un lado, usted lo tiene fácil, porque es difícil hacerlo peor que su predecesor, pero, por otro lado, lo tiene usted difícil, porque no va a ser fácil recuperar el prestigio perdido y la confianza traicionada a tantos y tantos ciudadanos. Si quiere usted ser una buena síndica de greuges y defender a la ciudadanía, solo ha de hacer lo contrario de su predecesor. Es decir, una defensora del pueblo está para defender a los ciudadanos contra los abusos de la Administración y de sus gobiernos. Es una grave traición a la institución servir de adlátere o compinche a los gobiernos en sus abusos, como ha estado haciendo el señor Ribó, que será un síndic de infausto recuerdo. Cuando los ciudadanos ven su democracia amenazada por el capricho autocrático de políticos que dan un golpe a la democracia y se apoderan del dinero público para sufragar los gastos para su proyecto ilegal, el síndic no está para amparar a los gobernantes que se saltan el Estatuto y la Constitución, que garantiza los derechos, las libertades, la nacionalidad, su igualdad ante la ley, y estar al lado de quienes pisotean todos estos principios. Un defensor del pueblo no puede mercadear ni aceptar favores, ni regalos, ni viajecitos en jet privado con empresarios ligados a la trama del tres por ciento como hizo el señor Ribó. Un síndic no puede convertir la institución en una suerte de empresa privada o monarquía absoluta en la que los nombramientos y los ceses sean a dedo y el empleo eventual de quienes trabajan en su oficina sea la norma. No pueden cerrar los ojos ante las quejas de los administrados que obtienen sentencias favorables litigando contra la Administración, y, en cambio, defender a la Administración contra los ciudadanos para que la sentencia que reconoce los derechos a los ciudadanos contra la Administración sea papel mojado para esta Administración intervencionista. Ahí ha de estar el síndic defendiendo los derechos de los ciudadanos y no los de la Administración que los atropella. No se pueden cerrar los ojos ante el uso partidista de los edificios públicos, exhibiendo propaganda partidista que no comparte toda la ciudadanía, y el defensor del pueblo no puede cerrar los ojos ante estos abusos de las administraciones. No puede cerrar los ojos, el defensor del pueblo, ante los ataques a los universitarios por determinadas personas, más todavía teniendo una consellera de Universitats que señala a los jóvenes de una asociación llamándoles «fascistas. Usted tiene que estar al lado de los jóvenes que quieren ejercer sus libertades y contra la Administración que se excede señalando y limitando esas libertades. No puede, en definitiva, dejar de defender a las personas frente al abuso de los gobernantes profundamente ideologizados y nunca neutrales que tenemos, que estamos teniendo en estos últimos años en Cataluña. Si usted viene a hacer lo mismo que su predecesor, el señor Ribó, cada céntimo de su sueldo es inmerecido, como lo fue el sueldo y el cargo del señor Ribó. Lamentamos, también, que su nombramiento haya sido producto de un vergonzoso pacto entre los socialistas y el separatismo más radical que hoy nos gobierna. En enero de 2019 nosotros presentamos una proposición de ley para garantizar que el nombramiento del síndic fuera hecho con las garantías de que la persona nombrada tuviera las competencias necesarias y la imparcialidad requerida para el cargo, y también de que hubiera limitaciones para la duración del cargo y evitar las situaciones que se han derivado con su predecesor. Pero este nombramiento suyo deriva de los mismos pactos en los que socialistas y separatistas se repartieron otros cargos, por ejemplo, el de la señora Meritxell Borràs, que ha sido nombrada directora de la Agencia de Protección de Datos, habiendo sido condenada por su participación en el referéndum del Uno de Octubre, el falso referéndum, que se hizo, precisamente, con datos robados a los catalanes. Nosotros no podemos apoyar este pacto; por tanto, votaremos que no a su nombramiento. Es cierto que los artículos que usted vino publicando en el diario Ara dando apoyo a los condenados en el plan secesionista dejan claro [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] qué piensa usted –y acabo, presidenta–, pero en una democracia cada cual piensa lo que quiere, vota lo que quiere y hace lo que le da la gana, efectivamente, mientras respete los derechos de los demás. Luego, lo que se le puede exigir es que sea capaz de ejercer su trabajo con honradez, lealtad a los deberes de su cargo e imparcialidad política. Usted goza del beneficio de la duda de mi grupo. Empezaremos de cero hoy. Votaremos que no por el pacto que la ha hecho síndica, pero esperamos que usted se gane la confianza de todos los catalanes día a día con su trabajo.
En nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Muchas gracias, presidenta. En primer lugar, darle la bienvenida a la señora Giménez-Salinas; también a las personas que nos acompañan en este día de hoy, que parece que va a culminar con su nombramiento como síndica de greuges. Hace unos días, en su audiencia, nos decía usted que no es la síndica de nadie, en relación con su candidatura. Lamentablemente, sí lo es, en tanto que su nombramiento obedece a un pacto conjunto entre el Partido Socialista y los partidos que dan apoyo al Gobierno –Junts y Esquerra–, donde se negociaron varios organismos, como, por ejemplo, la Sindicatura de Cuentas o el CAC, entre otros. Nosotros hemos sido muy críticos con esos nombramientos, tanto por la forma como por el fondo, por cómo se han elegido y por a quiénes han elegido para esos cargos. Sí que es cierto que quizá esto último no aplique en su caso, y creo que es opinión unánime de la cámara, por lo menos por los discursos que hemos escuchado hasta el momento, con alguna excepción. Es cierto que usted tiene un currículum y una trayectoria que la avalan, y, por tanto, vaya por delante que tiene nuestro respeto en este sentido. Pero, aun así, nosotros también vamos a votar en contra de esta designación, porque no podemos apoyar un pacto que, lejos de intentar buscar el consenso, lo único que buscaba era cómo repartirse los cargos. Usted deseaba también en esa audiencia que, dentro de seis años, cuando acabara su mandato, los miembros de la Comisión del Síndic de Greuges pensaran que había sido una decisión acertada. La verdad, que le tengo que decir que a priori parece que lo tiene bastante fácil, porque hacerlo peor que el señor Ribó va a costar –va a costar–; esperemos que no sea así. La verdad es que nos dejó, el señor Ribó, el listón por los suelos. Era un síndico de parte, poco representativo de la sociedad catalana, una extensión más del Govern, otra estructura del procés y un síndico alejado de la realidad y cuya actitud ha dejado la utilidad de la institución de la sindicatura de greuges en tela de juicio. Y esto a nosotros nos parece gravísimo, porque la sociedad catalana ha perdido la confianza en el Síndic de Greuges, y creo que usted tiene por delante el reto de volver a recuperar esa confianza de los catalanes en una institución como esta, que está para protegerles, o debería estar para protegerles. Nosotros somos escépticos en un inicio, pero sí que, como le decía, tiene nuestro respeto y también tiene nuestra confianza, y esperemos que de aquí en adelante se pueda revertir toda esa situación. El señor Ribó, como decíamos, no solamente hacía, o hace, informes totalmente sesgados, sino que también se ha visto envuelto en varios escándalos. Y hasta el último día el señor Ribó ha querido cubrirse de gloria presentando un último informe sobre el caso Pegasus. Dice: «Vulneraciones de los derechos a la intimidad, la defensa y otros derechos. Ya nos da un spoiler en el título, el señor Ribó, por si alguien pensaba que iba a ser un análisis objetivo y neutral de la cuestión. Ha pedido también, ha encargado dos investigaciones de oficio al respecto, y además ha pedido también que lo haga, que investigue el Defensor del Pueblo. Yo no lo vi tan preocupado cuando los que éramos espiados éramos los constitucionalistas. Por tanto, de nuevo reafirmo que era un síndico de parte y que solamente se preocupaba por el sector nacionalista, y el resto de catalanes parecía que le importaban bastante poco, y a las pruebas me remito, porque no hay ningún informe respecto a los derechos que también fueron vulnerados en aquella ocasión. En cualquier caso, no creo que usted tenga que cargar con los errores de su antecesor, y, por tanto, borrón y cuenta nueva y empezamos etapa. Como le decía, esperamos que usted sea una síndica que sí trabaje por el conjunto de los catalanes. Y, a pesar de que ese listón, como le decía, está bajo, usted tiene un gran reto por delante, que es el de devolver el prestigio a una institución que, como le digo, está denostada y degradada, o ha sido denostada y degradada en los últimos años. Por tanto, desde aquí estaremos pendientes de esos informes que vayan surgiendo de esta nueva etapa dentro de la sindicatura de greuges. Gracias.
En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és ara el torn del diputat senyor Quim Jubert.
Presidenta, diputats, diputades, senyora Giménez-Salinas... Avui ens correspon tornar a votar, després de divuit anys, el nomenament d'un síndic de greuges. Per primera vegada en la història d'aquesta figura a Catalunya, una síndica, la senyora Esther Giménez-Salinas. Ens hem de congratular que tres grups d'aquesta cambra s'hagin posat d'acord per renovar diversos organismes amb els càrrecs caducats, malgrat les crítiques dels que no varen participar-hi i que probablement per això no li donaran el vot, malgrat reconèixer la idoneïtat de la persona triada. La síndica o defensora de les persones ha de ser una persona independent i preparada, i el currículum de la senyora Giménez-Salinas demostra a bastament que reuneix aquestes dues qualitats, entre moltes altres. Ja fa trenta anys advocava per la justícia restaurativa, perquè la presó ha de ser l'últim recurs i no ha d'anar associada a la venjança. La que serà la nova síndica ha visitat més de cinc-centes presons arreu del món; per tant, coneix com pocs la realitat d'aquests indrets, on sovint tanquem persones que la societat no ha sabut o no ha pogut mantenir entre nosaltres. El sistema judicial català és exemplar, però té molt marge de millora, i aquesta va indissolublement associada a uns recursos dels que no disposa i unes inversions que no pot dur a terme perquè, malauradament, sempre n'hi ha d'altres que semblen prioritàries. Però, diputats i diputades, recordeu que les presons són el mirall de la societat, i no abocadors de persones que en algun moment han pogut cometre un delicte. Estem segurs que la síndica continuarà fent la bona feina en l'àmbit de monitorar el respecte dels drets humans a les nostres comissaries i presons, on un tracte digne fa molt més per la rehabilitació i reintegració a la nostra societat dels que hi van que mesures estrictament repressives, com va fer al llarg dels darrers anys el síndic Ribó, tan «denostat aquesta tarda. El paper del síndic no és el de complaure els poders públics, sinó fer de corcó, donant veu als que menys mitjans tenen per fer-se sentir. L'any passat es van enregistrar més de tretze mil queixes, de les que van ser ateses el noranta-vuit per cent per part de l'Administració. Només això ja demostra la importància de la seva tasca i el grau d'influència que la seva feina comporta. Li augurem molta sort i encerts, perquè això serà la demostració de que hem triat la persona adient. I tant de bo també tingui un reflex en la reducció de les queixes dels ciutadans, perquè demostrarà que anem en la direcció correcta de construir una societat més justa i solidària. Per tot el que acabo d'esmentar, el nostre grup votarà a favor del seu nomenament com a síndica de greuges. Moltes gràcies.
I, finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la diputada senyora Ana Balsera.
Gràcies, presidenta. Una salutació, per descomptat, a la senyora Giménez-Salinas. Com ja li vam transmetre a la comissió que vam celebrar la setmana passada, reiterar el nostre suport des d'Esquerra Republicana. De fet, la setmana passada a la comissió vam poder parlar amb vostè. Va fer la presentació, un repàs de tota la seva trajectòria, el seu extens currículum, i deia allò que allò que és personal és professional i allò que és professional és personal. La vam poder conèixer millor i, de fet, vam observar que compartim molts punts de vista: la importància d'una justícia restaurativa, la importància de posar les víctimes al centre, la importància d'una justícia juvenil i com la justícia –i vostè mateixa ho comentava– estava marcada per una cultura masculinitzada. De fet, des d'aquí tornem a reiterar, a banda del nostre suport, la necessitat de feminitzar totes les institucions. Per tant, ens alegrem, i molt, que la nova síndica sigui, per fi, una dona. I és que, com ja vam dir, les dones ho podem tot. I avui és una llàstima que hem tornat a escoltar en aquesta cambra discursos de l'extrema dreta amb el propòsit que comentaven que cal suprimir institucions catalanes i, de fet, institucions tan cabdals com la sindicatura de greuges, que no oblidem que la seva tasca, precisament, és la defensa dels drets i llibertats de tota la ciutadania. Esperem, a més, que, des d'aquesta organització, des del treball en comissions, des de la sindicatura, es continuï amb aquest suport important per poder tenir més coneixement de les queixes, de les peticions i de tots els suggeriments de millora. Perquè, en definitiva, ens hi juguem la defensa dels drets, com deia, de totes les persones del nostre país. Els reptes són molts, i no serà gens fàcil, però estem segures que tot es farà. També volíem recordar que els catalans i les catalanes seguim vivint, un any més, en un entorn de repressió. Continuem tenint exiliats i exiliades al nostre país, causes judicials obertes i encara pendents de resolució; patim una ofensiva contra la nostra llengua i l'espionatge polític, i, a més, amb partits d'extrema dreta que blanquegen els seus discursos feixistes en el si d'aquesta cambra. Així que la tornem a encoratjar, que la tasca no serà fàcil, però estem segures que ho farà: posar les persones al centre i defensar els drets de tota la ciutadania. Moltes gràcies.
Bé, doncs, finalitzades les intervencions, faré la crida a votació, perquè procedirem a fer la votació de l'elecció de la síndica de greuges de manera electrònica i secreta, d'acord amb l'article 101.1 del Reglament. [[Pausa llarga.]] Havent fet les tres crides preceptives per a la votació, els recordo que, d'acord amb l'article 8.1 de la llei, l'elecció haurà de ser per una majoria de tres cinquenes parts. [[Pausa.]] I ara sí que sembla que ja tenim tots els diputats a la sala. Comença la votació. La votació s'ha resolt amb 91 vots a favor, 39 vots en contra. [[Aplaudiments forts i perllongats.]] Bé, doncs, atès que ha obtingut la majoria de les tres cinquenes parts, queda designada com a síndica de greuges la senyora Esther Giménez-Salinas, a qui felicito. I li recordaré una dita de Sòfocles, que deia: «Ser útil pel que es té i es pot és la més bella feina d'un mortal. Ho deia Sòfocles, li feia dir a Tirèsies, a l'Èdip rei, i a nosaltres ens ho ha portat Carles Riba. Que sigui útil pel que té i pel que farà, perquè així ho serà la societat catalana. Moltes gràcies. I aixequem la sessió.