Continuem amb la sessió d'ahir. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el projecte BCN World]] [[302-00007/11]] L'onzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el projecte BCN World, presentada pel Grup Parlamentari del Partit Popular. Per exposar-la, té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Moltíssimes gràcies, presidenta. Diputats, diputades, bé, amb l'objectiu de contextualitzar una moció que s'ha presentat en un format breu, clar, concís, per intentar tenir les aportacions d'altres grups, cosa que ja avanço, i en la intervenció de les esmenes de després ho explicitaré, sí que m'agradaria iniciar la intervenció amb un petit resum del que va ser el debat de la interpel·lació. I serien, essencialment, tres punts. Primer: BCN World és un projecte vital per a la Costa Daurada, per a Tarragona i per a Catalunya. Juntament amb Port Aventura i Ferrari Land, formarien un trident absolutament imbatible d'ofertes complementàries turístiques i tindrien el volum i la massa crítica suficient per poder competir amb èxit amb qualsevol centre recreatiu d'Europa i del món. Sense aquest volum, sense aquesta massa crítica, podríem tenir problemes. Dos: les crítiques al projecte són, textualment, les mateixes –ho vaig demostrar– que les que es feien l'any 1993 cap a Port Aventura. Prejudicis ideològics carpetovetònics, desfasats, en definitiva, prejudicis ideològics que paralitzen les societats modernes. Tres: que el consens territorial a Tarragona al voltant del projecte és absolut –absolut–, polític, social, sindical i empresarial. En aquest sentit, dèiem aquell dia, el referèndum seria legal, sí, però seria innecessari, il·legítim i té un punt d'injustícia, també. Oi que no van fer un referèndum per posar al municipi del Catllar la presó? Oi que no, no? En canvi, ara sí que parlen de referèndum. I això, precisament, reflecteix una idea que traslladàvem aquell dia, que es tracta d'un referèndum trampa. I la prova més fefaent que es tracta d'un referèndum trampa és que el senyor Junqueras, aquell dia, va ser incapaç de respondre ni una sola de les preguntes que li vam formular al respecte: quina seria la pregunta de la consulta, si seria vinculant o no, quina seria la circumscripció del vot. Ara bé, de la darrera intervenció del senyor Junqueras, que va ser la darrera de la interpel·lació i, per tant, no va tenir resposta meva, sí que van sorgir dues preguntes, que crec que avui també s'han de formular. Primera: el senyor Junqueras va dir que no hi havia projecte. Si no hi ha projecte, aleshores, de què s'ha de preguntar? Primera gran incoherència, primera prova que estem davant d'un referèndum trampa que vol ser l'acta de defunció de BCN World. La segona té una miqueta més de càrrega de profunditat. Donada la tutela del referèndum per part dels campions mundials de la regeneració democràtica, és a dir, la CUP, pregunto: el referèndum donarà com a resultat un empat a 1.515 perquè després hagi de ser el politburó de la CUP qui prengui la decisió definitiva, com va passar amb la presidència de Catalunya? És una pregunta, crec, important de fer, més que res per estalviar-nos el ridícul, no fos cas que encara empatessin a 1.714 o alguna cosa semblant. [[Remor de veus.]] No ho dic perquè sí –no ho dic perquè sí. Dos dies després d'aquella assemblea, un matemàtic català va demostrar que hi havien més possibilitats estadístiques que el Tomelloso Club de Fútbol, que no ha jugat mai ni a primera ni a segona divisió, fos capaç de guanyar la Champions League en un període de cinc anys, que no pas un empat a 1.515. L'única cosa realment històrica d'aquests anys de procés és aquest empat. Pot semblar una frivolitat, però no ho és, té més càrrega de profunditat del que es podria pensar. No ho dic perquè sí. Mirin, el desprestigi de les institucions, el desgovern absolut han afegit una altra fita al procés, que és la perversió de la democràcia directa. La seva utilització partidista, tendenciosa, al servei d'un objectiu polític o d'una decisió ja pressa anteriorment; en el cas que ens ocupa, carregar-se BCN World. Ja ho tenen decidit, la consulta és una trampa. Aquesta perversió de la democràcia directa ha tingut exemples a Catalunya en els darrers anys. A Catalunya, per exemple, amb l'infantil argument «no ens deixen votar, es fan consultes un 9-N, que, l'endemà, surten molts joves a les xarxes socials posant vídeos on demostraven que havien votat fins a cinc vegades. Una gran fita democràtica –una gran fita democràtica. A Catalunya –a Catalunya–, el paradís de la democràcia directa, els campions mundials de la regeneració democràtica, la CUP, fan consultes que empaten a 1.515. I després parlen de la nova política, angelicos. Bé, ara mateix vostès el que volen, en definitiva, és liquidar BCN World. I això és el que vostès volen fer: volen afegir una consulta a aquest desgavell de la participació directa. I jo l'únic que els demano és respecte per Vila-seca, per Tarragona, per Salou, pel conjunt de la província de Tarragona. Es volen carregar BCN World, però no ho permetrem. Lluitarem i vencerem. Els demano respecte, els demano respecte per la il·lusió de tota una província en un projecte de futur que ha de ser clau, tot just vint anys després del somni de Port Aventura. Moltíssimes gràcies. [[Veus de fons.]]
Per defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Jordi Terrades, del Grup Socialista.
Conselleres, consellers, diputades, diputats, ganes tinc de veure el resultat de la votació, encara que me l'imagino, d'aquesta moció que presenta el Grup Popular. Entre altres coses perquè el grup de la majoria haurà de resoldre, en algun moment d'aquest debat, no avui, evidentment, però haurà de resoldre les seves contradiccions internes. Han de resoldre les posicions diferents que s'intueixen entre Convergència Democràtica i Esquerra Republicana de Catalunya al voltant d'aquest projecte. El vicepresident del Govern, el senyor Junqueras, ens explicava, ara fa quinze dies, en la interpel·lació que li va fer el diputat Alejandro Fernández, que no hi havia projecte, i després ens va explicar tot un seguit de consideracions de com ell veia el centre recreatiu i turístic de Vila-seca i Salou, i ens parlava que calia anar cap a un projecte que s'especialitzés més en turisme i oci familiar, un projecte de negocis, d'incentius, on el valor de la part reservada als casinos fos menor. I vaig fer un esforç, no?, que era aquell treball que vam fer Convergència –l'anterior legislatura– i el Partit dels Socialistes de Catalunya, que va donar suport a aquest projecte des de l'inici i que va portar, ara no fa gaires mesos, a l'aprovació d'un pla director urbanístic. Que era un pla director urbanístic que no tenia res a veure amb els primers anuncis que va formular el president Mas quan feia referència a Barcelona World, que era ja un projecte, un pla director urbanístic, el que s'ha aprovat inicialment, que contenia això que ens estava explicant el vicepresident del Govern en la seva intervenció, ara fa quinze dies, on l'espai reservat als casinos, el sostre destinat als casinos, només representa un 6 per cent del conjunt d'aquest projecte. Hi ha projecte o no hi ha projecte? Jo crec que sí que hi ha projecte, que és un projecte acordat, que està a exposició pública, on tothom que ha volgut ha pogut formular al·legacions. I com que això és així, com que el projecte no és el mateix que se'ns va explicar inicialment, perquè s'ha fet aquest treball previ durant molts mesos, nosaltres, una de les esmenes que vam formular i que ha estat acceptada pel Grup Popular era, justament, dir-li al Govern: «Escoltin, no maregin més la perdiu, resolguin les al·legacions, diguin el que hagin de dir i formulin ja l'aprovació provisional abans de l'estiu, formulin-la abans de l'estiu. Perquè el que ens estem jugant són dues coses: una inversió important, la més important del sud d'Europa en termes turístics; segon, ens estem jugant, també, la creació de molts llocs de treball en un territori, en unes comarques durament castigades per l'atur, amb uns índexs de persones que en aquests moments no tenen feina superior al conjunt de Catalunya. Per tant, sí que hi ha projecte, sí que s'ha treballat per tal d'adequar-lo a les necessitats del territori i adequar-lo, també, a les necessitats del país. No paralitzem més aquest projecte. Nosaltres també considerem –tot i que havíem presentat una esmena en aquest sentit– que no cal fer una consulta. Perquè, és clar, tenim la percepció, tenim la sensació que hi ha un consens ampli en el territori respecte a aquest projecte. Nosaltres hem presentat una esmena, que no ha estat acceptada pel grup proposant, i els diem: «Home, si al final s'ha de fer una consulta, aquesta consulta s'hauria de limitar a la comarca del Tarragonès, a Vila-seca i Salou, i que, a més a més, és una consulta que està permesa per la Llei de consultes que va aprovar aquesta cambra. Justament, allò que el Tribunal Constitucional va dir que sí que es podia fer, que en temes sectorials, que en temes territorials es podia fer una consulta. Doncs, bé, si tenim una llei que permet fer aquest tipus de consultes, que en el seu moment el Tribunal Constitucional, amb la llei que va aprovar el Parlament, això ho facilitava, ho permetia, probablement no eren les consultes que a vostès els agradaven, eh?, però aquesta..., que els agradava a la majoria, vull dir. Aquesta consulta sí que està permesa, doncs, si al final s'ha de consultar, limitem-ho al que, justament, ens diu la Llei de consultes. A veure, en tot cas, vostès ja han pogut intuir de les meves paraules que donarem suport a la moció presentada pel Partit Popular.
A continuació, té la paraula el senyor Matías Alonso, del Grup Parlamentari Ciutadans.
Moltes gràcies, presidenta. Conseller, senyores i senyors diputats; bé, primer de tot he de dir que trobo a faltar la presència del conseller d'Economia, que penso que hauria d'estar aquí sentint què pensen els grups, doncs, respecte a aquesta moció. Una moció que és important, una moció que ve com a conseqüència d'un projecte, un projecte que va néixer, va veure la llum jo diria que a les fosques, fa molt de temps, ja, en aquell èpic setembre del 2012, amb moltes dificultats en tot moment, amb molts dubtes respecte a la seva viabilitat i amb una reacció, una mena de reacció per l'espantada prèvia del projecte aquell famós d'Eurovegas, que no sabem, ja, per on para, no? Amb una oposició, a més, forta inicialment per part del Partit dels Socialistes de Catalunya; el senyor Navarro, que aleshores era el seu portaveu o el seu president dins el grup parlamentari i, a més a més, primer secretari, doncs, deia allò que ho veia com una mena de tripijoc per part del senyor Mas. Però, bé, el gener del 2013, amb un govern nou de trinca, hi havien moltes dificultats –hi havien moltes dificultats– i, en certa forma, el mateix Govern reconeixia que el projecte estava encallat. Perquè no se'n sortia, no tenia ni tan sols clar com s'havien d'adjudicar les llicències de joc previstes en aquell projecte inicial que es va dir BCN World. Des de l'oposició, en tot moment, havíem denunciat l'opacitat d'aquest procés, amb molta polèmica en aspectes que a nosaltres ens preocupaven i que ens segueixen preocupant en bona mesura, perquè, bé, no tenim del tot clar l'impacte final d'aquest model turístic; un model turístic que es defensa com familiar, tot i que potser per a famílies d'alt poder adquisitiu. Però no sabem ben bé quin impacte que pot tenir sobre aquest model turístic la indústria del joc, que és el pal de paller de tot aquest projecte, especialment entre els menors, que va ser motiu de polèmica en el seu dia. Esquerra Republicana, que aleshores era el soci preferent del Govern i ara està integrada dins del grup majoritari que dóna suport al Govern, estava totalment en contra d'abaixar els impostos, que era potser la clau per desencallar també el projecte. El senyor Junqueras deia –malauradament no hi és, no pot dir ni «sí ni «no– que si per ell fos prohibiria el joc. No sé si ara es manté en aquesta posició. En tot cas, sembla que també el considerava una mena de mal menor dins de la situació d'aquest projecte. Bé, insistir en el «res d'abaixar impostos. Finalment, hem de dir-ho..., la posició era general, menys l'acord que finalment van tancar el PSC i CiU, aleshores CiU, el març de 2014, aquell acord de la torre del Pretori entre el senyor Navarro i el senyor Mas en què es va posar llum verda a la possibilitat d'abaixar impostos. He de recordar-ho: impostos que estaven, per als beneficis del joc, entre un 20 i un 55 per cent, en quatre nivells diferents en funció dels beneficis, i que de cop i volta el mes de juny de 2014, per la Llei 6/2014, es van abaixar al 10 per cent, com un tipus únic. Nosaltres hi estàvem en contra, i de fet hem presentat també a aquesta moció una esmena que buscava revertir la situació a un tipus que fos una mica més coherent, o diguem que menys sagnant, pel que fa a una indústria del joc que queda molt beneficiada respecte a altres indústries o a altres activitats productives. En tot cas, aquest pacte podia haver desencallat el projecte. Hi han hagut passes. El projecte té unes bases de concurs aprovades al setembre de 2015, però encara s'ha d'acabar l'aprovació del pla director urbanístic, que és el que donaria llum verda també a la possibilitat d'aquest projecte. Sembla que el grup majoritari..., dividit. Ho va estar a la campanya: el senyor Romeva, candidat a la Generalitat, semblava, número 1 de la llista per Barcelona, i el senyor Bel, número 1 per Tarragona, tenien opinions diferents, i les van exposar així. Nosaltres hem presentat esmenes, també, que van lligades a la transparència. Volem que s'informi sobre la situació del projecte, que s'informi les administracions locals i els agents que estan afectats, i també que els dos consellers afectats, tant el senyor Junqueras com el senyor Rull, facin una compareixença en aquest Parlament per explicar la situació actual del projecte i les inversions previstes, perquè parlem d'una inversió molt important i parlem de la creació de molts milers de llocs de treball directes en la fase de construcció d'aquestes possibles...
Senyor Alonso, se li ha acabat el temps.
...quatre llicències que els atorguin. I finalment... Bé, doncs deixem-ho aquí. Gràcies.
A continuació, té la paraula la senyora Hortènsia Grau, de Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Senyor Alejandro, jo podria dedicar-me, aquests cinc minuts, a explicar les esmenes. Tothom sap el nostre posicionament. Però, miri, no. El que intentaré és desmuntar-li aquesta mentida repetida mil vegades que els mateixos que ens oposàvem a Port Aventura, i amb els mateixos arguments, ens oposem al Barcelona World i que vostè ho ha demostrat. Vostè ni ho ha llegit ni ho ha demostrat. Jo sí. M'he llegit tota la transcripció del debat que hi haver a la llei del 89: el que deia el diputat Bargalló, d'Esquerra Republicana; el que deia el diputat d'Iniciativa per Catalunya - Verds, el senyor Víctor Gimeno... Però, a més, no ho dic jo, hi ha un llibre molt clarificador, que no és sospitós de cap bolchevique, perquè està escrit per Roger Jiménez, l'exdirector de La Vanguardia, el 1986, que es diu Les desventures de Port Aventura: el cas De la Rosa. I en aquest llibre s'exposa clarament que al que ens oposàvem en aquella època, i també socialistes, que llavors encara eren bastant socialistes... [[Rialles.]] Sí, també –també–, també s'hi oposaven. A què s'oposaven? No s'oposaven al fet que hi hagués un negoci. S'oposaven a com es feien els negocis. S'oposaven a la frase famosa que va encunyar Jordi Pujol que deia: «Aquests negocis, o es fan així o no es fan. I com es feien, aquells negocis? Es feien expropiant un terrenys, que va acabar en els tribunals perquè es van pagar malament; es feien amb un aval de 1.000 milions de diners públics; es feien amb un senyor De la Rosa que va acabar a la presó i que com vostès saben Pujol posava com l'empresari de l'any a seguir, i aquest senyor va acabar a la presó. I ara el que intentem és que els negocis no es facin així, que es facin ben fets. Això és el que intentem des del 2012, des d'aquesta famosa foto, de què els recordo, perquè s'ha de fer memòria, que ja no queda ningú. [[L'oradora mostra una fotografia.]] Bé, sí, en queda un. D'aquesta foto, en queda un. A veure si endevinen qui és. Doncs queda el propietari dels terrenys, que ja sabem tots qui és. Queda «la Caixa, d'aquesta foto. Queda «la Caixa, que és el propietari dels terrenys. Bé, doncs dit tot això, perquè cal fer memòria... Jo entenc que vostè, que ara té un pacte a l'Ajuntament de Tarragona amb el PSC i amb Unió, hagi de fer pinya amb el seu alcalde, perquè volen tirar endavant aquest projecte. Escolti: llocs de treball a Tarragona, en volem tothom. I a més em fa ràbia, perquè no hi ha rigor. Nosaltres volem un projecte que sigui clar, transparent, que creï llocs de treball, però que no posi en risc ni els llocs de treball que ja existeixen ni el territori en el futur. Per això, amb rigor, hem presentat al·legacions al pla director urbanístic. Hem presentat al·legacions no fent crítica, només. No, no, al·legacions en el sentit de què passa amb l'aigua; amb els subministraments; àrea futur; què passa amb la generació elèctrica, perquè en el pla de l'Estat no hi ha cap subestació per donar energia; què passa amb la mobilitat, uns costos de mobilitat brutals, i unes obres que estaven pensades perquè quan es fes la pastilla es fessin tots els centres integrats..., casinos alhora. Si falla un inversor, com ha passat, que dels quatre un inversor s'ha despenjat, què passa amb les carreteres? Què passa? Es farà mitja rotonda? Els altres ho hauran de pagar o ho haurem de pagar amb diner públic? Totes aquestes qüestions, i ja vaig acabant, són les que nosaltres posàvem en el pla director. I per això nosaltres diem: «Home, ara estem en un moment en què hi ha l'aprovació inicial, en què s'han presentat al·legacions. Fem un stop, parem, revisem tots els punts de la llei que no van crear consens. I, senyor Alejandro, parli'm del senyor Luna. El senyor Rafa Luna, que va ser ponent de la llei del seu partit, era crític també amb alguns aspectes d'aquesta llei. Amb el tema de la fiscalitat, amb temes de joc... Per tant, amb temes que podien posar en risc el comerç ja existent i el turisme existent. Per tant, fem un reset, repensem el projecte, mirem aquells aspectes que van tenir menys consens, mirem a veure com podem tirar endavant aquest projecte, que està clar que Tarragona necessita inversions i que a més les comarques del sud no poden ser només el lloc on es posin determinats tipus d'indústries, com tots ja sabem, i aprofitem aquesta oportunitat. I és això, el que li demanàvem, i per això nosaltres tenim una proposició de llei que va en aquest sentit. I, ja per acabar, miri, l'última esmena no entenc per què no ens l'han acceptat. Perquè l'última esmena que li presento l'únic que diu és que de tot això, quan ja estiguin fetes les al·legacions, s'informi la comissió creada a Tarragona. Perquè em sembla que és lloc ideal, el mecanisme de participació de què ens vam dotar tots els grups la passada legislatura, on s'han d'exposar les coses. No sé quin problema hi ha perquè s'exposi aquí. Si vostès prefereixen fer-ho a porta tancada només, és una manera d'entendre la política. Jo crec que la transparència..., i, realment, si volem que hi hagi acord, el lloc on s'ha de dirimir, un cop estigui fet l'informe d'al·legacions, o un cop estigui informat, és aquesta comissió, en què no només hi ha tots els partits, sinó tots els agents socials: la Universitat Rovira i Virgili, els sindicats, les cambres, els col·legis professionals... Per tant, dit tot això, nosaltres continuarem lluitant justament perquè hi hagi un bon projecte per a Tarragona que creï llocs de treball però que no hipotequi el futur del nostre territori. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula el senyor Sergi Saladié, del Grup Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Molt bé. Gràcies, presidenta. A veure, senyor Fernández, no es fiqui tant amb nosaltres, perquè nosaltres també..., vull dir, «somos sentimientos y tenemos seres humanos, com diu lo seu cap de files a Madrid. (Rialles i aplaudiments.) I, clar, aquestes coses mos afecten, també, sap? A veure..., bé, no estic aquí per fer conya, vull dir que..., estic aquí per fixar la posició del grup, que és que li votarem «no a tots los punts que ha presentat a la seua moció. Per una sèrie de raons, de les quals m'agradaria exposar-li'n algunes aquí. Una, la principal, és que a nosaltres mos sembla que actuen, vostès, com una mena de corredors de finques, com una mena de promotors immobiliaris, quan amb aquesta proposta intenten ajudar a vendre uns terrenys a un agent privat, en aquest cas «la Caixa, que és l'amo d'aquests terrenys, que actualment fuig d'aquest territori. «La Caixa va aterrar aquí l'any 95 amb unes intencions de fer negoci, i hi ha unes declaracions molt interessants d'Antoni Brufau, de «la Caixa, l'any 95, quan s'inaugurava el parc de Port Aventura, que deia: «Lo negoci no estarà amb el tiovivo, sinó que estarà amb lo totxo. I eren declaracions no ben bé textuals, això del «totxo..., sinó que l'aprofitament, lo negoci, ells lo farien quan poguessin construir cases aquí, eh?, quan poguessin construir habitatge. I tot això, recordem-ho, que es va expropiar, aquests terrenys, a particulars de forma, diguem-ne, no massa correcta en nom d'un interès públic. Per tant, que s'hi desenvolupés un projecte que revertís en la major part de la societat i on la part d'aprofitament privat quedés molt –molt– limitada. I, efectivament, l'any 95 se va inaugurar Port Aventura... Va funcionar per quinquennis, això, eh? L'any 95, Port Aventura; l'any 2000 se van inaugurar els hotels, i quan «la Caixa volia fer l'autèntic negoci, que era vendre habitatge, l'any 2006, amb un pla parcial, en lo qual lo tripartit li va permetre uns increments d'habitabilitat, no?, de metres quadrats construïts, és quan esclata la crisi immobiliària i «la Caixa comença a fugir de la zona, comença a desinvertir-hi. Per tant, quan una gent com «la Caixa, no?, que no són una ONG i que estan allà on hi ha negoci, plantegen marxar d'un territori, com han fet, és a dir, los hotels ja se'ls han venut als italians, Port Aventura també s'ho han venut a uns inversors italians, vol dir que aquí de negoci n'hi ha poc. I aquí és on nosaltres li fem una pregunta, o diverses preguntes, de dir... A vostè i a part del Govern, també, eh?, que sembla que té interès a tirar això endavant: quan parlen de «desenvolupament econòmic intens per a Tarragona i Catalunya, en què es basen? És a dir, en quin projecte es basen? Han vist, vostès, un pla de negoci darrere d'aquesta idea? Perquè no és ni un projecte, al nostre entendre, perquè no hem vist cap documentació seriosa. Més enllà d'un powerpoint i més enllà d'una web, diguem-ne, que al seu moment va tindre Barcelona World, no hi ha cap document tècnic mínimament rigorós que puguem analitzar entre tots. Llavors, jo els demanaria una mica més de responsabilitat, de sentit públic, quan vostès prometen milers de llocs de treball. Perquè, on queden aquests vint mil llocs de treball que van arribar a dir, aquests cinc grans resorts que es parlaven l'any 2012, aquests sis casinos? És a dir, vostès venen fum, juguen amb la misèria de la gent, que prou malament ja ho passa, i vostès hauran de donar la cara i explicacions algun dia, quan tot això se comprovi que és fum, perquè des del 2012 fins ara no té res a veure, lo que parlem. I quan parla vostè de «consens territorial, això és fals. Perquè si es mira tots los plans de desenvolupament turístic de la Costa Daurada, treballats de manera conjunta entre tots los agents, o entre la gran majoria dels agents, des dels hotelers, el Patronat de Turisme de la Diputació de Tarragona, la mateixa universitat, veurà que van encaminats en lo sentit contrari d'això que ara es vol desenvolupar. Són projectes de desenvolupament turístic en què s'han invertit molts milions d'euros públics, que van en la línia d'integrar recursos territorials, que van en la línia d'integrar patrimoni cultural –lo vi del Priorat, lo modernisme de Reus, lo romà de Tarragona–, i en lo qual lo joc, lo vici..., això no té cabuda en aquest projecte de territori des del punt de vista turístic. I així ja ho van fer saber al seu dia los mateixos agents turístics. L'associació d'hotelers de la Costa Daurada de Salou - Cambrils - la Pineda ja van expressar seriosos dubtes davant de la viabilitat d'aquest projecte per la sobreoferta que podia generar i els perjudicis que els podia causar tindre un munt d'habitacions d'hotel buides si això es tirés endavant. Per tant, siguin més rigorosos quan parlen de llocs treball, de promeses d'oportunitats laborals, perquè parlem de fum, parlem d'una idea que no té projecte, de què no hi ha un document mínimament seriós que puguem analitzar. I des del nostre punt de vista inclús podríem anar més enllà. Perquè nosaltres estem disposats a treballar sobre aquest territori i a voler-lo desenvolupar. Nosaltres inclús podríem pensar que pot ser interessant, fins i tot, revertir la propietat d'aquests terrenys als seus legítims propietaris que al seu dia van ser expropiats. Perquè si en vint anys «la Caixa ha sigut incapaç de portar a terme un interès públic, doncs potser seria lògic pensar que entre tots ho faríem millor que «la Caixa. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula el senyor Roger Torrent, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, consellers, diputats, diputades..., tant li fa del que parlem, oi, senyor Fernández? Tant li fa del que parlem. Avui és el CRT, però podria ser qualsevol cosa, la qüestió és acabar fent una giragonsa parlamentària, certament força estranya, per acabar anant al tema, al tema a què ens tenen acostumats de parlar. És igual del que parlem, avui parlem del CRT, podem parlar de qualsevol cosa, la qüestió és anar al tema per construir un relat que els va bé. Tant li fa, del que parlem, senyor Fernández. Tant li fa del que parlem, per acabar parlant del tema que és la seva única obsessió, és la seva única preocupació. Miri, nosaltres, per insòlit que li sembli, a vostè, tenint en compte, diguéssim, la cultura política de la qual forma part, de la qual participa, intentem ser coherents. Intentem ser coherents aquí, quan parlem en aquest faristol, a les institucions, al Govern de la Generalitat de Catalunya i al territori. I ser coherents, en política, fonamentalment vol dir complir els compromisos, complir el programa electoral. El programa electoral és un concepte amb el qual no sé si vostès estan massa familiaritzats. El programa electoral de Junts pel Sí diu... –i li ho llegiré literalment, li ho llegiré textualment, perquè així li estalvio la feina–, diu, a la seva pàgina 95: «Revisar i impulsar el projecte de complexos turístics integrats en el Camp de Tarragona. Llavors, continua amb la idea que bàsicament sigui trobar un compromís amb el turisme de qualitat, responsable i sostenible. «Revisar i impulsar, això és el que diu el programa electoral de Junts pel Sí; això és el que vol complir, no només aquest grup parlamentari, sinó el Govern de Catalunya. I ho vol fer en el marc d'arribar a tres grans consensos: consens al si del Govern. Certament és un govern transversal, és un govern molt plural, i, per tant, hi han visions diferents. Per tant, aquí s'ha de buscar el consens internament al Govern. Consens en el si d'aquesta cambra, consens polític amb els altres grups parlamentaris en aquesta cambra. I, sobretot, consens territorial, consens amb els agents socials, consens amb els veïns i veïnes afectats. Ho deia el vicepresident Junqueras, ho reblava també el conseller Rull: aquest projecte s'ha de repensar, s'ha de replantejar, és una iniciativa que vol impulsar el Govern de la Generalitat amb una revisió prèvia, amb un replantejament previ, buscant, ho repeteixo, aquests consensos, aquesta fórmula consensuada. En quina línia? Amb quins objectius? Amb quins plantejaments sobre el projecte? Doncs, miri, som conscients que aquest és un projecte que ha de ser un projecte motor per al Camp de Tarragona i motor per al conjunt del país. Però ho ha de ser amb un projecte que sigui sostenible, en el temps, des d'un punt de vista econòmic i des d'un punt de vista social, que sigui responsable amb l'entorn i que sigui, sobretot, vinculat al turisme familiar; turisme familiar, turisme de qualitat, que ajudi a completar l'oferta turística del país, especialment lligada, per exemple, a la Fira de Barcelona, al port de Tarragona; en definitiva, un projecte turístic encarat al turisme familiar i al turisme de qualitat. I que tingui una dimensió coherent amb l'entorn, que sigui realista i que tingui una dimensió coherent amb l'entorn, lluny de projectes que ja han quedat enrere, com els que havia presentat Veremonte o BCN World, per exemple; un projecte coherent i dimensionat amb l'entorn. I un projecte que estigui controlat, supervisat i impulsat per l'Administració, per la Generalitat de Catalunya, pel Govern d'aquest país; per tant, que sigui controlat, supervisat i impulsat pel sector públic. I que dimensioni aquest projecte en funció d'allò que planteja el Govern de la Generalitat. En tot cas, s'ha de fer un projecte al voltant del qual es creïn les condicions necessàries per facilitar una gran inversió en aquest marc, en el Camp de Tarragona, i allunyar-nos –allunyar-nos– cada vegada més d'un projecte que sigui una simple especulació lligada al territori o lligada, com deia el diputat Saladié, al totxo. Per tant, el Govern treballa, treballarà en aquest sentit. El grup que jo represento ajudarem a buscar aquests consensos. I, per tant, precisament, com que estem destinats a complir els nostres compromisos electorals i a buscar els màxims consensos possibles en el si del Govern i en aquesta cambra, el que farem avui és rebutjar de ple aquesta moció per oportunista, perquè intenta focalitzar el dubte respecte a un procés que ha endegat el Govern i, sobretot, perquè és incoherent amb el que vostès mateixos pensaven i deien només fa uns mesos. Per tant, el nostre vot, senyor Fernández, com comprendrà, serà en contra d'aquesta moció. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Moltíssimes gràcies, presidenta. Bé, voldria, en primer lloc, donar les gràcies als grups de PSC i Ciutadans, amb els quals hem pactat esmenes: la 1 i la 3, amb el PSC, i la 1 i una transacció de la segona amb el grup de Ciutadans. Dir-li, senyora Grau, que jo el que he fet és reproduir, no avui, en la interpel·lació, unes declaracions que va fer textuals els senyor Gimeno en la seva època. Vostè diu que això no és rebutjar Port Aventura. És que ni el més filantrop dels inversors posaria diners per a un projecte amb les condicions que vostès posen. Aquest és el problema que sempre han tingut vostès, el 93 i l'any 2016 també. Senyor Saladié, primer, li he de dir una cosa, li ho he de reconèixer: potser també la CUP té dues ànimes, vostè i la resta. És la primera vegada que veig sentit de l'humor i una mica de fair play en les intervencions del seu grup [[remor de veus]] , és d'agrair; que no s'irriten, que no s'aixequen, que no criden, que no..., tranquil·litat, serenor... Vostè és una persona –ens coneixem– educada i li ho agraeixo, però té algun problema conceptual. Vostè... [[forta remor de veus]] , vostè pregunta..., vostè pregunta, quin model. Doncs, la mateixa filosofia que a Port Aventura. Ha anat malament Port Aventura? Després diu que no tenim consens. Aquesta mateixa moció ha tingut suport unànime a Vila-seca, a Salou, i a Tarragona capital, 23 de 27 regidors. Això no és consens? Tenen un problema de representativitat. Vostès diuen que parlen en nom de les classes populars. Al barri de Bonavista no els vota ni el Tato, 0,67 per cent; a Camp Clar, 1,1. Això és parlar en nom de les classes populars? Tenen un problema de representació. I, finalment, ja com a reflexió final. El Govern de Catalunya un cop més gira l'esquena a la Costa Daurada, gira l'esquena a Tarragona. El nacionalisme, i només cal veure els fòrums, sempre ha tingut una visió esbiaixada de Tarragona. Diuen que som caspa, que som carques, que som antiquats; que diuen, fins i tot, que som massa espanyols a la Costa Daurada. Hi ha un antitarragonisme epidèrmic, profund, en la seva manera d'expressar-se. [[Remor de veus.]] Castiguen el rebuig al procés massiu a la Costa Daurada. I jo els dic: castiguin el grup del PP, castiguin Ciutadans, castiguin el PSC, castiguin el que vulguin, però no castiguin els tarragonins portant a la misèria una gent honrada que el que vol és progressar com va passar amb Port Aventura. És l'únic que els demano. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] Comença la votació. El resultat és: 49 «sí, 81 «no i 0 abstencions. Per tant, la moció ha quedat rebutjada. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el sistema educatiu]] [[302-00008/11]] El dotzè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el sistema educatiu, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per exposar-la, té la paraula la senyora Esther Niubó.
Bon dia. Gràcies, senyora presidenta. Honorables consellers, consellera, senyors i senyores diputats, avui presentem una moció subsegüent a la interpel·lació que vam fer a la consellera Ruiz, que avui no està present a la cambra, on tractàvem prioritàriament el rebuig que ha generat entre la comunitat educativa, i també al territori, l'anunci fet pel departament de tancament de línies públiques de P3, així com la necessitat de planificar el mapa d'oferta escolar a mitja-llarg termini, en coresponsabilitat amb els ens locals, amb la comunitat educativa i tenint en compte, especialment, les necessitats demogràfiques que tenim en aquests moments a secundària i que exigeixen solucions ara. Que no passen ni per incrementar ràtios, ni per construir més barracons, que finalment s'acaben convertint, en molts casos, en permanents. El meu grup ha proposat una moció, jo diria sensata, si es vol, fins i tot responsable, on plantegem al Govern que reconsideri el mapa d'oferta escolar, concretament el tancament de totes les línies públiques anunciades pel Departament d'Ensenyament, i que ho faci de manera acordada amb el món local i la comunitat educativa, tenint en compte projectes educatius consolidats, necessitats socials, necessitats, també, territorials, i garantint, en tot cas, que no se suprimeixi cap línia de manera unilateral. Demanem, també, mantenir totes les línies educatives en el procés de preinscripció, per assegurar la possibilitat de les famílies d'escollir el centre escolar que volen per als seus fills. Perquè no es farà que les famílies triïn –i, per tant, conèixer la demanda real de les famílies– i després veure quins ajuts s'han de fer per a casos de ràtios realment baixes. No tanquin línies de manera preventiva, perquè si ho fan es pot acabar predeterminant la preinscripció a escoles concertades, en molts casos per temor a quedar-se sense la plaça pública. La moció també insta a programar l'oferta educativa per a un període de cinc-deu anys –recordo que la mateixa consellera va dir en aquesta sessió que fins i tot es feia a deu anys; per tant, no crec que els costi cap esforç acceptar aquest punt– i crear línies públiques de secundària, d'acord amb les necessitats demogràfiques, promovent el model d'institut escola que garanteix la continuïtat pedagògica, especialment en zones on hi ha pendent la construcció de nous centres escolars de secundària. No oblidem, tampoc, l'oportunitat demogràfica que tenim en aquests moments d'abaixar la ràtio d'alumnes per classe per al proper curs, per tal de garantir la qualitat educativa als centres escolars de Catalunya, en especial als grups de P3, i evitar, també, la massificació a la secundària. A banda dels temes relatius a la planificació, la moció és un pèl més àmplia i, a més, tracta altres qüestions a què ens vam referir en la interpel·lació, marcant com a prioritat l'objectiu d'assolir l'equitat en el sistema educatiu. En primer lloc, si parlem de compromís financer, s'insta el Govern a incrementar progressivament els recursos del sistema educatiu, tal com estableix la LEC, fins a situar-se com a mínim en el 6 per cent del PIB en els propers cinc anys. Recordem que aquest era un objectiu que es marcava per a aquest any i encara hi estem massa lluny. En segon lloc, exigim elaborar un calendari per a l'execució de les obres de construcció, remodelació, dels diferents centres escolars de Catalunya amb greus mancances infraestructurals, d'adequació, abans de finalitzar aquest curs. Coneixent, com coneixem, molts problemes encara existents, a causa de la manca d'inversió en equipaments i de construcció de nous centres els últims anys. No oblidem la necessitat de recuperar la sisena hora en tots els centres públics d'educació de Catalunya, sense que això suposi, evidentment, empitjorar les condicions laborals del professorat, ni en perjudici d'altres recursos, com pot ser el desdoblament de grups. La senyora Simó em dirà que això representa contractar mil mestres més. Doncs bé, parlem de prioritats. Perquè recordem que al nostre país els infants, joves, al final de l'escolarització, fan menys hores de matèries troncals que altres països del nostre entorn, i no ens podem permetre el greuge de tenir una hora menys al dia i avançar paral·lelament cap a la compactació de la jornada, que ens preocupa molt com a element generador de desigualtats. Per això demanem al Govern conèixer l'impacte pedagògic, econòmic i social que tindria la compactada, que pot tenir en determinats entorns més vulnerables, perquè realment ja no podem esperar més. En un control de compliment de gener del 2014 –ja han passat dos anys–, el Govern es comprometia a avaluar la continuïtat de l'organització horària en cadascun dels centres on s'aplicava, i encara no hem vist re, i mentrestant el nombre de centres que s'adhereixen a la jornada contínua va creixent sense que en coneguem les conseqüències. Pel tema del P3, finalment, constatem que és necessari recuperar la coresponsabilitat de la Generalitat en el finançament del servei públic d'escoles bressol municipals. Instem el Govern a garantir un finançament d'aquestes escoles que cobreixi com a mínim el mòdul de 1.600 per plaça i any i comprometre's a augmentar-ho progressivament, fins als 1.800 acordats en el seu dia amb els ajuntaments de Catalunya. Podríem parlar del mínim exigible a curt termini, però recordem que el 2010 la inversió del Govern era de més de 1.000 milions d'euros i ara, en aquests pressupostos prorrogats amb el vot de Junts pel Sí i la CUP, és de zero euros. Per tant, parlem de quin mínim és l'exigible per assumir-lo de manera urgent, perquè, com sempre, són les entitats municipalistes les que, sense recolzament pressupostari, acaben assumint responsabilitats que no els toquen. I, en definitiva, doncs, els presentem una proposta en defensa de l'educació pública que ens agradaria que la majoria de grups, inclòs també el del Govern, doncs, pogués recolzar. I des d'aquí, doncs, vull agrair per avançat l'esforç, la predisposició de totes les portaveus dels grups per millorar aquesta proposta. Moltes gràcies.
Per a defensar les esmenes té la paraula la senyora Sonia Sierra, del Grup Parlamentari Ciutadans.
Gràcies, senyora presidenta. I bon dia, diputades, diputats. Governar és prioritzar, i fins ara l'ensenyament no ha estat una prioritat del Govern de Convergència i d'Esquerra Republicana. Segons l'informe L'agenda de la política educativa a Catalunya, presentat el 2014 per la Fundació Jaume Bofill, les retallades en educació que va fer l'anterior Govern van anar més enllà del que exigia la situació econòmica per la crisi. Durant el mandat de la consellera Irene Rigau, es va reduir un 17,5 per cent la despesa pública per estudiant, motiu pel qual aquesta consellera ha passat a la història per ser la consellera de les retallades. No direm que va ser una alumna avantatjada de les retallades del PP, sinó que va ser una autèntica mestra a l'hora de retallar, i el seu mandat es va caracteritzar per ser el de les pitjors condicions en l'ensenyament públic dels darrers anys, com es pot corroborar parlant amb els diferents sindicats o amb qualsevol membre de la comunitat educativa. A més, aquestes retallades van caure de ple sobre l'escola pública, motiu pel qual l'informe abans esmentat parla de retallades ideològiques. Per Ciutadans, l'educació sí que és una prioritat, i per això donem suport a la demanda de l'increment de PIB destinat a ensenyament. Ho torno a repetir: governar és prioritzar; s'ha de prioritzar si es vol dedicar el pressupost al que veritablement importa a la gent, o no. S'ha de prioritzar: o ensenyament o duplicitats administratives, o sanitat o subvencions desmesurades als mitjans de comunicació afins, o serveis socials o pseudoambaixades. A Ciutadans ho tenim clar, nosaltres prioritzem el que de veritat importa a la gent: l'educació, els serveis socials i la sanitat de qualitat. Ara cal veure quines seran les prioritats del nou Govern. Pel que fa als protocols contra els abusos sexuals i altres maltractaments que ens proposa la moció, ja hem comentat en altres plens que aquests protocols, a dia d'avui, no arriben al professorat, ni molt menys a l'alumnat. El professorat ha de tenir pautes d'actuació clares, ha de tenir uns indicadors que puguin suposar un abús i la manera de reaccionar davant d'aquests indicadors. I l'alumnat ha de tenir un professor de referència al qual adreçar-se quan tingui aquesta informació. Aquesta moció, que ens parla de moltes coses, ens parla també de la programació de l'oferta educativa d'un període d'entre cinc i deu anys, que respon a la demanda de la comunitat educativa, que té la sensació d'absoluta manca de planificació per part del Govern. Parlis amb qui parlis –sindicats, plataformes de pares i mares–, tothom fa referència a aquesta clara manca de planificació per part del Departament d'Ensenyament. Amb relació a aquest tema, els anuncis de tancament de línies de P3 anunciades pel departament fan que moltes famílies optin per la matriculació a centres privats i concertats, per tal d'assegurar-se una plaça, amb la qual cosa aquest anunci acaba sent una profecia autocomplida: la gent acaba no demanant places a l'escola pública, perquè s'ha dit prèviament que es retiraran aquestes places de l'educació pública. El que s'ha de fer amb aquesta baixada de la natalitat és aprofitar per reduir ràtios, perquè no hi ha cap mena de dubte que les ràtios baixes faciliten la qualitat educativa, i, en la línia de la millor planificació que acabem d'esmentar, planificar bé les noves places que calen per a l'educació secundària. Pel que fa a la sisena hora, hi estem d'acord, sempre que no vagi en detriment d'altres recursos, com ara els desdoblaments, per la qual cosa agraïm l'acceptació de l'esmena per part de la senyora Niubó. I finalment, perquè no em queda temps, tenim el tema de les escoles bressol. Aquest és un exemple on les diferents administracions, en comptes de col·laborar el Govern d'Espanya i el Govern autonòmic, los unos por los otros y la casa sin barrer, i finalment qui acaba fent-se càrrec d'aquesta despesa són els ajuntaments, que treuen diners d'on no n'hi ha per poder donar aquest servei absolutament imprescindible. Per tots aquests motius, nosaltres votarem a favor d'aquesta moció i estarem amatents per garantir una educació pública i de qualitat. Moltes gràcies.
A continuació té la paraula la senyora María José García Cuevas, del Grup Parlamentari Popular.
Gràcies, presidenta. Consellera, señoras y señores diputados, en el Partido Popular de Cataluña creemos en la libertad de enseñanza y en el derecho de los padres a elegir el modelo educativo que se ajuste a sus prioridades. Y sin una enseñanza pública con recursos, calidad e inclusiva es imposible que hablemos de libertad educativa ni de la posibilidad de ejercer este derecho por parte de las familias. Los niños deben ser el centro del sistema, su formación en capacidades y competencias para que aumenten sus oportunidades después de pasar por nuestro sistema educativo. Y en este punto –siento contradecir a la consellera– no podemos afirmar hoy que nuestro sistema sea ni satisfactorio ni equitativo. Tanto los resultados PISA como los informes a partir de estos resultados, como por ejemplo Bofill, nos alertan de lo contrario: tenemos muy pocos alumnos excelentes; tenemos demasiados alumnos en el rango más bajo de resultados; cada vez las diferencias entre los alumnos que van a escuelas públicas o a escuelas privadas son más grandes, en detrimento de la pública, y cada vez los resultados de los alumnos están más condicionados por su entorno familiar. Y además sabemos que cada año el presupuesto público para educación en Cataluña se mantiene por debajo de los niveles mínimos suficientes, y cada año las familias, las que pueden, gastan más en educación. Y los índices de fracaso y de abandono, aunque están mejorando, están muy por debajo de lo que le corresponde a Cataluña por nivel socioeconómico y cultural. Y no será porque nuestros docentes o nuestros alumnos son peores, ¿no?, esto es absurdo. Si nuestro sistema educativo no está aportando a los niños lo que debe, se debe a la insuficiente dotación de recursos y al modelo de gestión que se está aplicando en la escuela pública. Es evidente que no podemos hablar de calidad educativa con edificios obsoletos, aulas en barracones –más que en ninguna otra comunidad de España–, docentes desmotivados y una gestión economicista de horarios, de líneas y de ratios. Los recursos son fundamentales, y aportar 1.000 millones adicionales cada año, mínimo, a la educación en Cataluña sería lo indispensable para empezar a gestionar el sistema con estándares mínimos de calidad. Desde el Partido Popular defendemos que el 80 por ciento del presupuesto no financiero de la Generalitat se destine a educación, sanidad y servicios sociales, y más ahora, cuando hay tanta gente pasándolo mal y acudiendo a los servicios públicos. Y si esto no es así no es porque el Ministerio de Educación haya reducido sus aportaciones, que es verdad, pero que nunca han representado más del 2 por ciento del presupuesto de la conselleria de educación. Si esto es así es porque la Generalitat mantiene fundaciones, consorcios, empresas públicas que garantizan el clientelismo de una parte de la sociedad y el despilfarro de estos 1.000 o 1.500 millones que tan bien le vendrían a la consellera Ruiz. Y también hay elementos de gestión claramente mejorables, como adelantarse en la planificación de la oferta. El tripartito se dedicó a abrir guarderías y escuelas que ahora no se pueden mantener. Seguramente, pues, se podría haber anticipado esta situación. Como no se ha anticipado el déficit de plazas de secundaria, un problema que ya tenemos encima de la mesa y que el Gobierno anterior no afrontó. Pedimos a la consellera diligencia y agilidad en este tema, o nos veremos condenados a institutos en barracones con ratios insostenibles. Sería conveniente que de una vez se presente una planificación educativa razonable y razonada: mapa de guarderías, planificación de colegios y plan de institutos, desarrollo y fomento del instituto escuela, definición y cumplimiento de ratios objetivo. También defendemos la sexta hora para todos los centros públicos, que se puede pagar si se recorta el sector público. Y queremos conocer el impacto, también, que ha tenido el horario compactado –querríamos recibir ese informe que mencionó la consellera en la interpelación–, y garantizar que se aplica solo si una mayoría importante de las familias afectadas lo apoya. Por todo lo expuesto, apoyaremos el contenido de la moción, pero hay un punto que la moción del PSC olvidó, que son los docentes; para nosotros, el pilar del sistema, por la importancia que tienen para que pueda cumplir su función. Necesitamos docentes motivados y reconocidos; que no se sientan explotados por una carga horaria excesiva; que se sientan respetados por la comunidad educativa, como la autoridad pública que son desde que se aprobó la LOMCE; que no sufran arbitrariedades de sus superiores, como estamos conociendo por la aplicación del Decreto de plantillas; que trabajen con tranquilidad, con imparcialidad y con seguridad, sabiendo que pueden acceder a una plaza en propiedad porque se van a convocar oposiciones. Queremos instar a la Generalitat a acabar con la anómala y excesiva precariedad que Cataluña sufre en sus cuerpos docentes, más que en ningún otro territorio de España. Queremos que se cumpla la normativa básica y se convoquen oposiciones, las oposiciones que tocan en los cuerpos que tocan, los esenciales para los ciudadanos, como es el de la educación. Esta ha sido nuestra enmienda, y agradecemos al Partido Socialista de Cataluña que nos la haya aceptado y la incorpore a la moción. Muchas gracias, presidenta, consellera, señoras y señores diputados.
A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot, la senyora Jéssica Albiach.
Bon dia a tothom. Volem començar dient que Catalunya Sí que es Pot votarà a favor d'aquesta moció. Òbviament, estem a favor i estem d'acord a incrementar els recursos del sistema educatiu fins al 6 per cent del PIB, a establir un calendari per a l'execució de les obres de millora dels centres públics, a veure com millorem la prevenció i l'actuació contra els abusos sexuals i el bullying, a elaborar un mapa escolar per preveure les necessitats educatives a cinc i a deu anys, a ajustar el nombre de línies amb la demanda de les diferents etapes escolars, a baixar ràtios, recuperar la sisena hora, avaluar els projectes pilot que s'estan duent a terme i a recuperar la coresponsabilitat de la Generalitat en el finançament de les escoles bressol. Dit això, tanmateix, volem expressar la nostra preocupació pels darrers comportaments dels socialistes en matèria educativa –bé, no només en matèria educativa, però és el tema que ens ocupa ara mateix. I ho dic per dues coses: a l'últim Ple votàrem la moció del Partit Popular sobre els centres escolars concertats, el punt 2 de la moció deia així: «Preservar el Servei d'Educació de Catalunya, creado por la Ley de educación de Cataluña, sistema mixto formado por centros educativos públicos y privados sostenidos por recursos públicos, garantizando, en todo caso, su estabilidad, vigencia y suficiencia. Doncs, bé, malauradament, cal recordar que els membres de la bancada socialista es van abstindré en aquest punt. Senyors i senyores socialistes, no es pot mirar cap a un altre costat quan la situació de l'escola concertada a Catalunya és excepcional a Europa i al món. Tenim el major percentatge d'escoles concertades a nivell europeu, al voltant d'un 40 per cent, i hem normalitzat el pagament de quotes per part de les famílies quan, a més, està prohibit per llei. Si alguna cosa perilla en el sistema educatiu català no és, precisament, l'escola concertada, que, per cert –ho saben, però perquè la memòria torna–, és una anomalia que es va crear durant la transició com a solució puntual per a fer front a una demanda molt forta. Sort que era una solució puntual, perquè ens trobem que, si bé el proper curs perillen cinquanta-cinc línies públiques de P3, només divuit de les concertades estan en aquesta situació. Us havia dit que hi havia dues coses que em preocupaven, vaig per la segona. El segon aspecte que ens preocupa és l'ambigüitat amb què han jugat el PSOE i Ciutadans pel que fa a la LOMCE, i ho dic perquè el pacte de govern que heu signat preveu la paralització de l'actual llei educativa en els aspectes que encara no estan en vigor, però no menciona expressament la derogació de la llei, tal com recollia el seu programa electoral. Sabem que per a derogar una llei primer se n'ha d'aprovar una altra, però –i això ho saben vostès millor que jo, que fa anys que fan política institucional– és important el que es diu, però també el que no es diu. Per tant, no ens prenguin per il·lusos, perquè obviar la paraula «derogació del text no és ni gratuït ni casual, i menys per part vostra, que, al seu moment, i ho vau fer molt bé, vau recórrer la LOMCE davant del Tribunal Constitucional i vau presentar un recurs per a les revàlides davant del Suprem. Però aquesta preocupació que expressem no és només nostra, també és de les associacions de mares i pares i dels sindicats de docents, que, a més, troben a faltar referències explícites a la reversió de les retallades educatives recollides al Real decreto 14/2012. Un altre punt –perquè n'hi han uns quants, d'aquest pacte, que ens inquieten–; un altre punt és el relatiu a les universitats. Planteja un nou marc de taxes universitàries, que vol que es tingui en compte la renda de l'alumne, cosa que representa un retrocés social. Com bé sabeu, les taxes i els preus públics han de tenir un caràcter universal. I una altra perla del text: el nou model de finançament de les universitats públiques pretén lligar el finançament universitari als resultats de recerca, docència i a l'ocupabilitat de titulats i titulades. En definitiva, esteu parlant, estan parlant de posar el coneixement exclusivament al servei del mercat. Per tant –i torno al principi, no em desvio del tema de la moció–, votarem gustosament la moció que presenten, però els demanem, i el «però és important, coherència, valentia i coratge per a defensar l'escola pública i la universitat pública, ara i sempre, i no rebaixar els drets de tots i totes a canvi d'un pacte, que –ja ho sabíem, però ahir ho vam veure– no suma.
A continuació, té la paraula per a defensar les esmenes presentades en nom del Grup Parlamentari de Junts pel Sí la senyora Anna Simó.
Gràcies, vicepresident. Consellera, diputades i diputats, «governar és prioritzar, deia la diputada de Ciutadans; doncs, parlarem de governar i de prioritzar. I també parlarem de trencaclosques, de quan has de conjuminar uns recursos disponibles, fortament disminuïts –diguem-ho així–; un increment de necessitats socials i un increment de desigualtats, importantíssim; una reducció de la natalitat, que hi és; un endarreriment en l'execució d'obres de ram i de substitució de mòduls, molt important –hi ha centres que porten nou anys en mòduls, i això no li agrada a ningú dels que estem asseguts aquí–, i podríem continuar. Com es pot contrarestar la dificultat d'aquest trencaclosques? Governant, és a dir, prenent decisions, prioritzant, sent conscients de l'impacte de cada decisió que prens i de cada decisió que deixes de prendre i, a curt termini –perquè a mitjà ja saben quina és la recepta de Junts pel Sí i de setanta-dos diputats d'aquest Parlament i d'una part importantíssima de la societat catalana‒, vol dir prioritzar planificació, fer-la de manera coresponsable amb els ens locals, perquè la majoria dels portaveus d'educació d'aquesta legislatura són nous d'aquesta legislatura –són noves d'aquesta legislatura–, però la legislatura passada vam estar tres anys, tres cursos, lluitant per tal que des del departament i els serveis territorials es programés l'oferta inicial d'acord amb els ens locals, tal com diu la LEC. Perquè els vull recordar que va haver-hi un curs que es van tancar centres sencers, i ens vam conjurar perquè això no tornés a passar –perquè això no tornés a passar–, perquè es van tancar grups de P3 en centres d'una sola línia. I a això vam dir: «No pot passar. I el departament diu: «Això no pot tornar a passar. I per això el que es fa és programar conjuntament; una altra cosa és que agradi o no allò que es programa inicialment –ja en parlarem–, però coresponsabilitzar-se vol dir això: coresponsabilitzar-se de les decisions preses. I un cop les has pres i has signat una acta de la taula mixta de planificació, no pots dir que aquella acta no ha estat firmada i que tu allò no ho has dit, perquè ho has dit i està firmat. Aquestes actes ja poden veure's en el futur, suposo, ja ho veurem. O, evidentment, la necessitat de diàleg creixent mai no sobra i, evidentment, l'aprovació d'uns nous pressupostos 2016. A Junts pel Sí votarem majoritàriament, favorablement aquesta moció, però no a tots els punts. N'hi haurà quatre que no ho farem, i quatre que no ho farem per una raó: que s'ha de governar i que governar és prioritzar. I qui ha governat ho hauria de saber, el que és prioritzar, i qui ha governat hauria de saber que són 1.800 euros per plaça d'escola bressol en aquest moment. I hauria d'entendre que en el moment en què se'ls diu: «Aquí tens una esmena per tal de negociar dins la comissió mixta Generalitat - ens locals –que, per cert, aquest divendres n'hi ha una altra–, la plaça d'escoles bressol i la coresponsabilització, podem començar a parlar a partir de 875 euros per plaça, que és el que hi ha i no s'accepta aquesta contraproposta. Vol dir que, aquí, poques ganes de coresponsabilitzar-se hi ha, senyora Niubó. I també els he de dir: baixar ràtios, evidentment, als centres d'alta complexitat, però una cosa és amb vistes a la preinscripció. No es passarà dels vint-i-cint alumnes per plaça de P3 i s'intentarà baixar, però és que, a més a més, un cop hi hagi la preinscripció i la matriculació, hi haurà molts grups que tindran 20 alumnes, 19, 21, 22, és clar que sí, n'hi haurà, com n'hi ha ara, és clar, serà així, perquè l'objectiu és que no tanqui ni un sol centre –que no tanqui un sol centre– i que les famílies puguin triar –i que les famílies puguin triar. I disculpin, per acabar, la referència personal, però és que la tinc molt recent. L'any passat, al setembre, vaig haver de matricular el meu fill de P3 –sí, de P3. L'escola que vaig triar en primera opció no va poder ser. Segurament, si el meu municipi i el departament haguessin decidit posar dues línies en aquella escola jo hauria pogut entrar, però, saben que hauria passat? Que l'escola del costat, segurament, hauria hagut de tancar, que era una escola d'una línia i és l'escola on va el meu fill, i els puc assegurar que aquesta escola –que va ser la meva segona opció, no pas la primera– és una escola a la qual el meu fill va molt a gust i estic molt orgullosa del projecte educatiu que té. Per tant, pensem amb perspectiva, perquè, si no, aquesta escola hauria tancat P3 d'una línia i, per tant, estaria condemnada a desaparèixer. Jo defensaré el projecte d'aquesta escola, que no era la meva primera opció, fins al final, perquè és una escola pública del meu barri, tan bona com qualsevol altra, al meu barri. Per tot això, demano votació separada de quatre punts, senyor vicepresident, del punt 1.e, del punt 1.h, del punt 1.i i del punt 3. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula per defensar les esmenes presentades en nom del Grup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent la senyora Pilar Castillejo.
Molt bé, bon dia. Salutacions a totes, i també salutacions als estudiants que avui tenim en vaga en contra de la reforma del sistema universitari i en contra del tres més dos; salutacions a tots ells, que avui estan en jornada de vaga. Estem davant d'una moció que creiem que s'ha d'aprovar majoritàriament, perquè el que posa negre sobre blanc són necessitats bàsiques, fonamentals per al funcionament del sistema educatiu. Són els mínims indispensables. Creiem que amb aquests mínims no resoldrem totes les mancances que tenim però, en tot cas, ajudarà a pal·liar deficiències, i si el departament, a l'hora de la veritat, la compleix, també solucionarà conflictes. De què parlem en aquesta moció? De recursos, de planificació i de diàleg. I cal que l'Administració n'aboqui més, molt més de tots tres, al sistema educatiu. Parlem de més recursos. A la moció es diu de destinar el 6 per cent del producte interior brut a l'ensenyament públic. És el mínim i el recolzarem, però creiem que cal anar més enllà i destinar tots els diners públics a finançar els centres de titularitat pública, que la subvenció via concerts dels centres privats cal que vagi disminuint progressivament fins a la seva desaparició total, començant pels centres que segreguen per sexe. Demanem..., també es parla en aquesta moció de més planificació, la tan necessària com inexistent planificació. Us podeu fer el cas de la sensació d'improvisació que es viu arreu del territori, al món local i a la comunitat educativa quan és impossible que Ensenyament mostri un pla calendaritzat de les actuacions de reforma més necessàries? Cal saber quines són les obres que s'han previst i quan s'executaran. La constant sensació d'improvisació ens deixa indefensos davant el que sovint podria semblar indiscriminació o aleatorietat per part del departament i els serveis territorials. I parlem, també, per últim, de més diàleg, una altra mancança greu dels serveis territorials. A la moció es parla de la coresponsabilitat amb el món local i del diàleg amb la comunitat educativa. No n'hi ha prou amb aprovar mocions per canviar actituds anquilosades, però esperem que això ajudi. L'Administració local ha de tenir una participació rellevant en totes les etapes educatives, especialment en aquelles que requereixen un element important de proximitat. Parlem també molt en aquesta moció, i creiem que és un punt molt important, sobre el tancament de les línies de P3 per al curs vinent; tancaments sovint preventius. La nostra posició és clara i molt contundent: manteniment de totes les línies de la preinscripció i reducció de ràtios per garantir el manteniment de grups i la millora de la qualitat educativa. És cert que les escoles ja han rebut ordres del departament de quines són les línies que hauran d'ofertar la preinscripció i, per tant, ja han rebut ordres de quines són les línies que es tancaran. Però no és cert que sempre s'hagi acordat amb el món local, això no és cert, i encara som a temps de corregir, perquè, si hi ha voluntat, això es pot rectificar. Sobre la massificació dels centres de secundària, que també en parlem a la moció, creiem que és necessari el que aquí es proposa: programar i crear línies públiques de secundària, d'acord amb les necessitats demogràfiques. Però pensem que això no es pot fer de qualsevol manera. No de la forma a què ens tenen acostumats els serveis territorials. Cal un pla calendaritzat i d'acord amb els ajuntaments; cal parlar sempre amb el món local de construcció de centres públics de secundària que garanteixi una oferta de places públiques suficient per a tot l'alumnat, places suficients i de qualitat, sobretot. Volem parlar, també, sobre la sisena hora. Creiem que tècnicament no és viable amb els recursos i l'organització actual, i, en tot cas, el que hauríem de reduir és aquesta sisena hora a la concertada per tal que la situació de desigualtat entre els centres de titularitat pública i els privats concertats vagi cada vegada en reducció. Per últim, volíem comentar, també el tema del finançament de les escoles bressol. El PSC, en aquest punt de la moció, no ha volgut parlar de mínims, sinó que ha dibuixat l'horitzó cap al qual cal anar; lamentablement, sabem que la situació financera actual no ens permet arribar a aquest horitzó si no és de forma progressiva. Hem intentat transaccionar amb el PSC i fins i tot hem arribat a obtenir compromisos per part d'Ensenyament que milloren molt la situació actual. El departament s'ha compromès en ferm a tirar-los endavant el proper curs, però el PSC no ha acceptat aquests compromisos i s'ha estimat més continuar plantejant uns límits que sap perfectament que en la situació financera actual no són assumibles. És una llàstima, però la CUP lluitarà perquè els compromisos que havíem arrencat al departament i que van en la direcció de millorar de forma clara el finançament de les escoles bressol es compleixin, encara que avui no s'aprovin. Gràcies.
A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Esther Niubó.
Gràcies, senyora presidenta. Vull agrair novament a tots els grups l'esforç negociador per arribar a acords. És veritat que en molts casos finalment, doncs, no ha estat possible, però igualment els ho vull agrair. Bé, amb Junts pel Sí hem proposat quatre transaccions. I, per exemple, doncs, no hem tingut problema a acceptar la promoció d'un debat sobre la necessitat d'una nova reorganització dels horaris en l'àmbit educatiu. Però això no treu que la recuperació de la sisena hora –és a dir, aquí discrepo amb la CUP, no que la concertada també perdi aquesta hora, sinó que tots la recuperem– segueixi sent una prioritat si creiem de debò en la necessitat d'una educació pública de qualitat. Tampoc ens hem posat d'acord amb Junts pel Sí en el tema de la planificació. Celebrem que en alguns casos s'hagi tancat un acord en taules mixtes de negociació, però això no ha estat així a tot arreu, ni en moltes d'aquestes taules s'acaba fent massa cas dels ajuntaments, per dir-ho suaument. Per això tampoc hem cedit a mantenir en el procés de preinscripció totes les línies obertes com a norma general, per assegurar precisament la possibilitat que comentaven de, les famílies, escollir el centre que volen per als seus fills. Tampoc ens hem posat d'acord en el tema de les escoles bressol municipals, on, com dèiem, dels 1.000 milions d'euros que teníem el 2010, en aquests moments en tenim zero en aquests pressupostos prorrogats per Junts pel Sí i la CUP. La seva esmena de negociar-ho dins la comissió mixta em sembla clarament insuficient i inconcreta. No deixa clar si hauria de ser el Govern o encara les diputacions les que, sense responsabilitat, continuïn afrontant aquest servei tan importat. I és que, mentre reconeixen, doncs, l'obligació amb la iniciativa privada finançant escoles privades d'interès social –res a dir-hi–, no fan el mateix amb aquestes escoles bressol municipals. El mateix puc dir de l'esmena de la CUP: no la podem acceptar per insuficient. Parla d'incloure una dotació de 15 milions d'euros a les escoles bressol als pressupostos 2016; 15 milions d'euros, mentre les escoles que segreguen per sexe se n'emporten 25. No ho podem acceptar. I és que realment ens costa d'entendre com partits, persones amb les quals havíem compartit model educatiu, ara no comparteixin el desastre que han suposat per a l'educació pública les retallades dels últims anys del Govern de Convergència, i en canvi, doncs, que pel compromís amb el procés segurament estiguin lligats a un model educatiu que no era el seu, el de les retallades de la sisena hora o de les escoles bressol. Amb Catalunya Sí que es Pot, dir que penso, sincerament, que s'equivoquen d'enemic. Nosaltres no vam votar a favor de la concertada; nosaltres ens vam abstenir en el punt que l'únic que fa és reconèixer que tenim un sistema mixt, que és el mateix que diu la LEC. A nosaltres ens continuaran trobant en la defensa d'un model públic. Sobre la LOMCE, efectivament, si vol li dic que la derogarem, però la derogarem quan tinguem un nou acord. Per tant, parlem de paralitzar-ne l'aplicació mentre fem aquest nou acord amb la comunitat educativa. Dir que amb ells hem acceptat l'esmena 2. Hem transaccionat també amb Ciutadans per garantir que la recuperació de la sisena hora no sigui en detriment de les condicions laborals. Amb Ciutadans, també, l'esmena on comparteixen la preocupació per la jornada compactada. I donar les gràcies, doncs, a la diputada del Partit Popular, de qui hem recollit l'esmena sobre garantir la provisió de places docents i d'inspectors educatius en la convocatòria d'unes noves oposicions. Moltes gràcies.
Estem cridant a votació. [[Pausa llarga. Pilar Castillejo Medina demana per parlar.]]
Diputada, per què em demana la paraula? [[Remor de veus.]] Si us plau...
Perdó. Volíem demanar el vot separat del punt 1.f.
1.f. (Pausa.) D'acord. Comença la votació. (Veus de fons.) Perdó: comença la votació i votarem separadament. Primer votarem: 1.e, punt... (Veus de fons.) No, no, estic explicant la votació. Votarem 1.e, 1.f, 1.h, 1.i i 3, eh? Els punts 1.e, 1.f, 1.h, 1.i i el 3, que són els que han demanat votar separadament. Els votarem separadament i després votarem la resta. D'acord? (Pausa.) Per tant, ara començarem votant el punt 1.e. El resultat és: 70 «sí –perquè teníem dos vots delegats– i 61 «no. D'acord? (Pausa.) A continuació votarem l'1.f –1.f. 118..., bé, són 120 «sí –espero– i 1 «no, i 10 abstencions. (Remor de veus.) Continuem. A continuació votem el punt 1.h. 70 «sí, 62 «no i 0 abstencions. A continuació votem el punt 1.i. 60 «sí, 72 «no i 0 abstencions. A continuació votem el punt 3. [[Remor de veus. Aplaudiments.]] El resultat ha estat: 100..., 109, em sembla, 109 a favor i 22 nos. Ara votem ara votem la resta de la moció, tota la resta. El resultat és: 132 a favor, cap abstenció i cap vot en contra. [[Aplaudiments.]] El tretzè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent... [[Marta Rovira i Vergés demana per parlar.]] Per què em demana la paraula, senyora Rovira?
Per donar una explicació de vot.
Endavant, trenta segons.
Per exposar que, com a error d'aquesta portaveu, el Grup Parlamentari de Junts pel Sí, ha errat el seu vot en el punt 3 i que, en tot cas, era en sentit contrari al que hem emès. Per tant, n'assumeixo la responsabilitat, però vull que quedi molt clar quin era el nostre posicionament, que, en tot cas, el posicionament no era favorable al punt 3 de la votació d'aquesta moció. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les noves mesures per a garantir la protecció dels menors en l'àmbit educatiu i altres espais formatius]] [[302-00009/11]] El tretzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les noves mesures per a garantir la protecció dels menors en l'àmbit educatiu i altres espais formatius, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot. Per exposar-la té la paraula la senyora Gemma Lienas. [[Remor de veus.]] Si us plau, surtin en silenci. [[Pausa.]]
Gràcies, presidenta. Bon dia. Voldria abans que res donar les gràcies al Manuel Barbero, el pare que va destapar els abusos sexuals dels Maristes, per la seva presència aquí, i també a la fundació Fada, que ens acompanyen avui; la fundació Fada lluita contra els abusos sexuals. Per mi és un gran honor que la meva primera intervenció en un ple del Parlament hagi estat no només ser la veu dels nens i nenes que han patit abusos sexuals, sinó també les veus de les famílies que han hagut de passar per aquesta experiència tan dura. Quan, després d'haver-me llegit tots els protocols, els informes, i haver parlat amb entitats i especialistes, vaig fer la interpel·lació a la consellera, com a política i ciutadana sentia una gran responsabilitat de poder defensar els drets dels nostres infants i joves, drets que havien estat malmesos. Però els he de confessar que quinze dies més tard em sento més responsable i commocionada encara, perquè al llarg d'aquestes dues setmanes s'han posat en contacte amb mi alguns pares i mares, he pogut parlar amb ells i m'he adonat que, a més del sofriment insuportable que han viscut –saber que algú havia abusat de la seva criatura–, a més, dic, han patit el desemparament de l'Administració. Les famílies s'han sentit molt soles. Ha de ser una obligació acompanyar i ajudar les famílies. La nostra moció, ja ho vam dir, pretén millorar els protocols que fins ara hi havia establerts, perquè entenem que el nostre deure com a diputats i diputades és impulsar l'acció del Govern. De la nostra moció voldria destacar-ne quatre aspectes: la formació, la visibilització, l'obligació i la prevenció. Primer, la formació. El personal en contacte amb criatures no té prou formació ni pel que fa als drets dels infants ni pel que fa als abusos sexuals i maltractaments. Ens cal formar tot el personal, sigui personal del món escolar, del món del lleure, esportiu o d'altres àmbits, com el judicial, el sanitari, el policial, etcètera. M'he adonat, durant aquests dies, que, tal com passava amb la violència masclista, i encara passa, hi ha molta ignorància respecte al tema. Els protocols ho demostraven quan focalitzaven l'atenció en els abusos que tenen lloc en l'àmbit familiar, com si en l'escolar no n'hi poguessin haver. També m'he adonat que hi ha gent que té prejudicis i creu que hi ha nens i nenes amb un perfil determinat que els fa proclius a ser víctimes de pederastes. Cal molta, molta informació, molta formació. Una altra prioritat per nosaltres és la informació, trencar el tabú, fer visible aquest problema, donar-li nom: «abusos sexuals a menors; abusos sexuals que normalment són fets per persones de la seva confiança. Com va passar amb la violència masclista, ens cal conscienciar la societat, d'aquí que proposem campanyes de sensibilització. També ens ha semblat essencial millorar el protocol marc existent de manera que quedi clar que tots els centres, tots, sigui de qui sigui la titularitat, estan obligats a seguir aquests protocols, que no seguir-los comporta conseqüències i que cal garantir la seguretat jurídica dels treballadors i treballadores quan han de fer una denúncia d'abusos. Per últim, com ja vaig dir en la meva intervenció al Ple, ens ha semblat especialment important introduir la prevenció dels abusos, perquè és molt millor prevenir, i això en qualsevol situació, que no pas haver de resoldre un drama quan ja ha tingut lloc. La nostra societat està molt acostumada a ocupar-se dels problemes un cop s'han produït, siguin malalties cardiovasculars, sigui fracàs escolar, sigui exclusió social, siguin abusos sexuals. De debò que seria més fàcil si poséssim l'èmfasi en la prevenció. Crec que a les nostres criatures els hem d'ensenyar no que tenen l'obligació de dir «no quan algun traspassa un límit, sinó que les nostres criatures tenen el dret de dir «no i, a més, la possibilitat de buscar ajuda. No voldria acabar sense assenyalar que hi ha unes criatures que tenen més risc de patir abusos sexuals que les altres: són infants i joves amb discapacitat intel·lectual i/o amb malaltia mental. S'imaginen, diputats i diputades, tenir una filla de deu anys amb retard intel·lectual sever, que no parla i que és diagnosticada d'una malaltia de transmissió sexual quan la família la porta a urgències a l'hospital? Segur que s'ho poden imaginar. Jo he hagut d'escoltar aquesta història. I és per aquesta raó que demanem per a ells una major protecció. Per acabar, voldria donar les gràcies als grups parlamentaris, que han fet un esforç notable per aportar millores significatives a la moció i per mirar d'arribar al consens. Espero que puguem aprovar-la per unanimitat. I els dic que Catalunya Sí que es Pot serà molt vigilant amb el compliment del que avui votem. Els ho devem als nostres nens i nenes. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per a defensar les esmenes presentades, té la paraula la senyora Esther Niubó, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, senyora presidenta. Bon dia de nou. En primer lloc, agrair a la ponent la predisposició a arribar a acords. El meu grup va presentar tres esmenes que, principalment, recollien les aportacions rebudes de Save the Children, una entitat que ha treballat moltíssim en aquests temes. I hem de dir que, malgrat que no ens hi veiem cent per cent reflectits, però, d'alguna manera, ens sentim satisfets per la introducció en el protocol de la prevenció dels abusos sexuals de la reparació dels danys, també l'obligat compliment d'aquest protocol per part de tots els centres, tant dels de titularitat pública com privada, i hi entenem també inclosos els de primer cicle d'educació infantil, així com la inclusió del personal sanitari en aquests protocols tan transversals en el punt 2. Pensem que és una moció molt correcta, que planteja un debat a fons que està pendent de fer. I nosaltres el que esperem és que el Govern, un cop revisats tots els protocols que correspongui, ens presenti les seves propostes de millora de la coordinació, així com els protocols i altres mesures d'acció i recursos necessaris per millorar la prevenció, detecció i actuació contra abusos sexuals i altres maltractaments en centres educatius. Vull saludar, també, especialment, Manuel Barbero, que avui assisteix a aquesta sessió, que hem tingut oportunitat de conèixer; destacar la seva valentia en la denúncia d'uns fets greus i també delicats que han obert les portes a altres denúncies fins ara silenciades, i que esperem, doncs, que acabi amb una retirada del concert als Maristes, si finalment es constata que no han complert les seves obligacions. Des d'aquí, el nostre respecte i el nostre suport. Moltes de les seves demandes estan d'una manera o altra en aquest text, i d'altres, segurament, tindrem oportunitat de treballar-les no tant en calent, sinó segurament fent una reflexió profunda, centrada no tant en els terminis de prescripció del delicte, sinó sobre la prevenció, els mecanismes adequats de presentació de denúncies, en un sistema de protecció eficaç del menor victimitzat. De la moció, destacar, evidentment, la necessària revisió i modificació dels diferents protocols que per les seves limitacions o per la seva no-aplicació no han funcionat en absolut, la garantia del seu obligat compliment, i, especialment, la necessitat imperiosa de garantir la formació al professorat, educadors, monitors, personal sanitari, de totes les etapes educatives, sense excepcions, perquè detectin indicadors d'abusos sexuals i maltractament així com altres casos d'assetjament. Pensem que cal donar eines a aquest personal, coneixement i formació, també, per a l'aplicació de protocols, fent-los partícips de la necessària pedagogia i conscienciació contra aquesta xacra. I lluitar també contra el tabú, la vergonya, a vegades, l'estigmatització que acostuma a comportar aquests casos en l'àmbit mateix de les famílies. Per tant, molta feina encara per fer. Posem-nos-hi, anem-hi junts. I, per tant, votarem a favor de la moció. Moltes gràcies.
A continuació, té la paraula la senyora Laura Vílchez, del Grup Parlamentari Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades; salutacions també als convidats. Avui tractem aquí un tema important. Intentarem blindar l'interès superior dels nens i adolescents en l'àmbit educatiu, i ho hem de fer molt bé, hem d'aconseguir establir els mecanismes que en garanteixin la protecció. Concretament, avui parlem de l'abús sexual infantil, un problema considerat com un gran tabú i del qual no es tenen gaires dades. D'algunes que se'n treuen, sabem que set de cada deu han estat comesos per persones de confiança i de l'entorn del nen. Els darrers casos d'abusos que hem vist venien precisament d'adults que havien d'ajudar-los en la seva educació. Això posa de manifest la urgència de consensuar mesures efectives de prevenció i eradicació de la impunitat dels abusadors. En l'anterior Ple, i en la seva interpel·lació, la diputada Gemma Lienas emplaçava tots els grups parlamentaris a treballar per construir una proposta conjunta. Volem dir-li que li vam prendre la paraula a la vegada que volem felicitar-la per portar-nos aquesta moció al Ple. Hem treballat, i els hem d'agrair també que hagin acceptat algunes de les nostres esmenes, perquè, de ben cert, han estat presentades amb la voluntat d'enriquir el text. En aquell mateix Ple, la consellera ens va enumerar una sèrie de fins a cinc protocols per tal de fer-nos veure la importància que dóna el seu departament a la protecció. Però li hem de dir, senyora consellera, que el problema no és només que no siguin eficients, sinó tot el que encara queda per fer. Diuen que l'empatia és la capacitat de l'individu per posar-se al lloc de l'altre sense perdre la seva pròpia identitat. Doncs, bé, empatitzin; empatitzin amb els pares que donàvem per fet que podíem deixar tranquils els nostres fills a l'escola sota un sistema que els garanteix la protecció; empatitzin amb els pares que hem pogut llegir un informe devastador del Síndic de Greuges sobre el cas dels Maristes, on es deixa en evidència el fracàs rotund de tot un sistema, el fracàs, a més, d'un protocol que no només no ha funcionat, sinó que ni tan sols es va arribar a activar. Facin aquest exercici. Amb les nostres esmenes, volem aportar accions concretes i facilitar una sèrie de mesures que, al nostre parer, són imprescindibles. La més bàsica i irrenunciable és la prevenció, incloure la prevenció i la restauració de danys emocionals a un protocol que ha d'aspirar a poder garantir una atenció integral als menors que poden patir violència; una prevenció àmplia i ben pensada, que s'estengui de forma transversal en forma de formació específica entre departaments i professionals, i implicant-hi també el Departament de Salut, entre els mateixos alumnes, des de P3 en endavant, i per a les famílies. Cal garantir el compliment dels protocols, i, per això, s'han de preveure conseqüències i sanció per al seu incompliment. En aquest sentit, el nostre grup era més ambiciós i proposàvem la sol·licitud de la revisió de la prescripció dels delictes per evitar que quedessin impunes al Govern central. Lamentem, però, que la molèstia que aquesta referència causa en alguns grups hagi fet que el grup proponent s'hagi estimat més no incloure aquesta proposta. Perquè trobem que és fonamental aquesta coordinació entre administracions i departaments per protegir els menors, així com la implicació dels centres en l'elaboració dels seus protocols més detallats dins del protocol marc. Incentivar els ens locals perquè, mitjançant els consells escolars municipals, es faciliti la participació a docents, pares i alumnes. I tot això de forma urgent, i de forma urgent s'han de posar a treballar perquè es faci arribar aquest protocol resultant a tots els centres, tant públics com privats o concertats, incloent-hi les escoles bressol. Sabem de la seva voluntat i ens tindrà al costat, però sempre, sempre, sempre vigilants, vigilants perquè els drets dels infants no es vulnerin, vigilants perquè es garanteixi el coneixement i l'aplicació del protocol comptant amb la inspecció educativa; que es coneguin els serveis d'escolta, que els nens els coneguin; en definitiva, que es trenqui el silenci. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula la senyora Marisa Xandri, del Grup Parlamentari Popular.
Gràcies, presidenta. Conselleres, diputats, diputades... Bé, en primer lloc, també volem saludar, doncs, els pares que avui ens acompanyen per la seva valentia en la defensa dels seus fills. Moltes gràcies per estar avui aquí. Bé, jo crec que ja s'han tractat moltes qüestions, per part dels diputats que m'han precedit en la paraula, i crec que el que estem tractant són situacions de tanta gravetat que no tinc cap dubte que ens posarem d'acord tots els grups parlamentaris. La vulneració dels drets del menor en alguns centres educatius..., i, miri, ara fa dos dies teníem notícia que en un institut de l'Ametlla del Vallès els Mossos d'Esquadra detenien un professor per abusos sexuals a menors. Doncs, el que deia, no?, aquesta vulneració dels drets fonamentals del menor és inadmissible perquè suposa sobrepassar totes les línies vermelles pel que fa referència a la intimitat dels infants i adolescents..., així com les repercussions que aquests abusos, doncs, marcaran en el seu futur. És una moció que, des del Partit Popular, des del nostre partit, valorem molt positivament, senyora Lienas, sempre que es posi en pràctica el que es demana, i que, en definitiva, es podria resumir en tres temes fonamentals. En primer lloc, la prevenció, la detecció i l'actuació. El Consell Europeu adverteix que un 20 per cent dels infants i joves del món pateixen algun tipus d'assetjament o abús sexual, la major part en l'àmbit domèstic i una part més reduïda, en l'àmbit escolar. Entenc que, després dels casos que hem conegut darrerament a diferents centres educatius de Catalunya, ara toca aquesta moció, però crec que algun dia hauríem d'abordar en profunditat la vulneració de drets per part de familiars als menors de casa, però també als de més edat. Però, bé, estem en una altra qüestió, i és el que estem tractant, no? Aquí el que cal plantejar-se, i crec que se'n parla a bastament, és si el Govern està actuant correctament davant d'aquestes situacions d'indefensió dels menors i de les seves famílies, que, com bé sabem i hem pogut conèixer de primera mà, passen per tot un calvari. Ho he dit abans: prevenció, detecció i actuació. Aquests són els tres cavalls de batalla per tal d'eradicar uns fets deplorables i que com a societat no ens podem permetre. Parlem de protocols d'actuació davant de situacions de maltractament infantil i adolescent. Sí, és evident que cal revisar-los per actualitzar-los i millorar-los; cal obligar que els centres els compleixin, etcètera. Però és necessari que en aquests protocols es tingui en compte especialment la prevenció. I què implica, la prevenció? Doncs, implica insistir sobretot en la sensibilització i la formació dels educadors, per ser capaços de detectar indicis, sempre en coordinació amb les famílies. Pel que fa a la detecció, exigim actuacions ràpides i contundents per part dels agents implicats –alumnes, professors, els treballadors dels centres en general, familiars i personal sanitari–, prevenir, detectar i, finalment, actuar, i aquí sí que demanem que la justícia procedeixi amb celeritat; aquí no valen les mitges tintes, els culpables han de pagar pels seus delictes, en aquests casos, molt greus, i, a més, ho han de fer sense perdre ni un sol minut. Les institucions, en aquest cas la Generalitat, té l'obligació, en pic hi hagin indicis d'abusos, d'actuar amb determinació, compromís i, sobretot, amb transparència, perquè el que dóna la sensació és que hi ha certa opacitat a l'hora d'abordar aquestes qüestions. Evidentment, tot ha d'anar pels canals corresponents, sense passar per sobre del dret a la intimitat, que tothom té, evidentment, així com tot allò que ja està en mans de la justícia. Reiterar el nostre suport a la moció, i lamentar que no s'acceptés l'única esmena que havíem presentat, en la qual demanàvem que els programes d'educació emocional es fessin a partir de primària, i no des de P3, per considerar que un nen/nena de tres, quatre, cinc anys és molt petit –consideràvem– per distingir certes qüestions que fan referència a la seva intimitat, i, potser, en lloc d'ajudar-los, encara els podem crear més inseguretat. Per acabar, des del Partit Popular, condemnem tots els casos de pederàstia que estan sortint a la llum en aquestes darreres setmanes i mostrem tot el nostre suport a les víctimes, en aquests casos als menors, però també als familiars, que pateixen aquestes situacions. Mirin, com a mare de quatre fills, em poso a la seva pell i reconec que ha de ser una situació desesperant i d'indefensió davant uns fets gravíssims d'humiliació. Finalment –i m'agradaria que constés en acta–, dirigir-me al Grup de Junts pel Sí, perquè lamentem que aquesta esmena que han presentat sobre..., que el Parlament condemni de forma enèrgica totes aquestes actuacions, doncs, pensem que s'hauria d'haver fet de forma conjunta i l'hauríem pogut signar tots els grups parlamentaris, tenint en compte que és un tema en què tots estem d'acord, i crec que així hauria d'haver estat. Moltes gràcies.
Té la paraula el senyor Josep Maria Forné, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Bon dia, presidenta. Diputats i diputades, senyores i senyors, familiars de Barbero, Vicki Bernadet i diferents persones que ens acompanyeu avui, estem parlant d'una moció que el que està és protegint i està cuidant uns drets fonamentals, perquè estem parlant de la dignitat, i la dignitat és el valor de les persones més enllà de qualsevol condició, també l'edat, lògicament. I, per tant, els drets de la infància són uns drets, especialment, dels quals s'ha de tenir cura..., i per la seva vulnerabilitat. A més a més, una conquesta que ha fet la nostra civilització és descobrir la importància de la infància en la biografia de cadascun de nosaltres: són determinants, en la nostra evolució, els fets que ens passen en la nostra infància. Per tant, hem d'estar al costat de la defensa dels infants, i aquesta moció va en aquesta línia. Però, si, a més a més d'aquestes idees abstractes, ens trobem amb rostres, amb persones concretes que pateixen la vulneració d'aquests drets, és més que mai la nostra obligació com a institució, com a responsables i com a representants de la ciutadania, donar resposta i mirar de buscar, doncs, solució a aquesta vulneració d'aquests drets, que són fonamentals i d'una primordialitat bàsica. Davant d'aquest context, la primera cosa que cal fer és condemnar els fets que puguin vulnerar aquests drets fonamentals, i des d'aquí ho fem, i entenc que, d'alguna manera, la senyora Lienas després em sembla que ens invitarà a una lectura unànime i compartida per tots de rebuig i de condemna als fets que hagin pogut esdevenir. Els fets que han passat, han pogut passar, demanen també la reparació, en la mesura que es pugui i, en aquest sentit, ens tindreu a tots al vostre costat, totes les famílies que hàgiu hagut de patir situacions com aquesta. I, sobretot –sobretot–, el que ens demana és mirar endavant, perquè això no torni a passar, perquè això, doncs, sigui una xacra que ja hem superat i que, d'alguna manera, no tingui repetició amb nosaltres. Per això, celebrem molt la moció aquesta que es presenta, que treballa en aquest sentit i que és una iniciativa, d'alguna manera, que va per evitar que això tingui repetició. Agraïm la presentació al Grup de Catalunya Sí que es Pot i, en concret, a la senyora Gemma Lienas, la presentació d'aquesta moció. Agraïm la voluntat de tots els grups de trobar aquest consens, perquè crec que això és molt important en un tema com aquest. Més enllà d'alguns matisos que puguem tenir, doncs, buscar el consens i la unanimitat; crec que aconseguirem aquesta unanimitat, i això, nosaltres ho agraïm. També agraïm que la CUP, d'alguna manera, hagi fet, a través nostre, també, la incorporació d'esmenes que se fan en aquesta moció. I, fetes aquestes –aquestes– consideracions i aquests agraïments, sí que volia, però, fer algunes qüestions de detall, que em sembla que són importants en aquesta cambra de fer-les. Hem de fer front a la vulneració dels drets dels infants, als patiments que puguin suposar els abusos sexuals, però, tinguem en compte, si us plau, que quatre de cada cinc d'aquests casos passen fora de l'àmbit escolar, passen fora de..., quatre de cada cinc passen en l'àmbit familiar. D'alguna manera, abans en feia esment la diputada Marisa Xandri, i allà hem de donar..., també haurem d'intervenir-hi. Encara més, dintre del 20 per cent aquest que passa fora de l'àmbit familiar, hi ha un 20 per cent que passa en l'àmbit escolar, per tant, la primera cosa que volia dir és que no hem de focalitzar, perquè faríem un error greu, en centrar el tema en l'àmbit escolar, en el tema de... La segona: malauradament, aquest fenomen no té titularitat. A més a més, ja l'Administració hi té recursos i ha fet servir aquests recursos, i els està fent servir, i aquesta moció els pot millorar i, en aquest sentit, doncs, la beneïm, però hem de reconèixer que no partim de zero. I em sembla que, en aquest sentit, doncs, cal agrair la feina que es fa des de l'Administració, en concret des del Departament d'Ensenyament. La LEC és una bona eina, és una eina que permet sancionar en cas que hi hagin incompliments, i, per tant, és una eina que també hem de valorar positivament. I, darrer, en darrer lloc, el que voldria és destacar que aquesta moció, sobretot, el que fa és posar en el centre de tota la nostra mirada la persona i no l'Administració, i posar tota l'Administració i tots els departaments al servei de la persona. I, en aquest sentit, nosaltres votarem a favor de tots els punts de la moció. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per a fixar la seva posició, té la paraula la senyora Gabriela Serra, del Grup Parlamentari Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta, bon dia. Señor Barbero, señora, gracias por estar aquí con nosotros. Moltes gràcies per acompanyar-nos. I, Gemma Lienas, gràcies per donar-nos l'oportunitat de tenir una discussió de fons, important, interessant i transcendental per a la nostra infantesa. «Les víctimes d'abusos sexuals som supervivents. Aquesta impactant i estripada declaració, feta la setmana passada per un jove que fa uns anys va patir, en pròpia carn, abusos continuats per part d'un professor de l'escola religiosa de Barcelona, on cursava estudis, ens mostra la cruesa, l'autèntica dimensió, les conseqüències i les seqüeles dels menors víctimes d'abusos sexuals. Por, culpa, vergonya, pànic, connivència, complicitat, encobriment, silenci o impunitat són algunes de les paraules que percudeixen aquesta realitat, i que els ressonen una i una altra vegada durant tota la vida. «Ell em va violar més de cinquanta vegades, aquestes són les que sóc capaç d'explicar, però podrien ser més. El seu assetjament va durar sis anys, gairebé sempre als campaments, altres vegades a la taula de fusta molt gran que tenia a la seva sala d'informàtica, la del soterrani. Em quedava l'últim, quan els altres alumnes els recollien els seus pares. Quan se n'anaven tots, m'obligava a practicar-li fel·lacions, i ejaculava sobre el meu cos. Sempre em preguntava: “On vols que em corri?” Jo tenia vuit anys, quan m'ho va fer per primera vegada. Aquest testimoni, així com la resta dels que esmentaré, s'han fet públics recentment a El Periódico de Catalunya, i posen de manifest la doble moral que impera en aquest país i les esquerdes d'un sistema que no ha estat capaç de vetllar pels drets dels nostres infants. Són relats que evidencien la cruesa d'una realitat perversa que es sustenta en l'abús de poder i en la impunitat dels agressors, que permet doblegar la dignitat i provoca la pèrdua d'autoestima dels menors víctimes dels seus abusos, la vergonya i el deshonor, també per a molts dels seus familiars. «Temps després –relata una altra víctima– «vaig comprendre que s'havia aprofitat de la seva superioritat per abusar de mi. Passa. S'emparen en aquesta superioritat. L'agressor imposa una fèrria submissió, l'obediència cega al poder. La víctima no s'atreveix a desobeir, és un nen, una nena, i està a l'escola, i l'han educat per obeir el mestre, i mitjançant el xantatge i la coacció se li nega, a més, quelcom tan important com el seu dret a la veritat. «“Els meus companys em deien que jo era la preferida del profe”, recorda una nena. Ho semblava. El mestre M. ordenava a la classe a fer exercicis, mentre a ella, que anés a la seva taula i se l'asseia a la falda, sobre el genolls. “Allà em tocava per sota la roba, també les calcetes.” El grapeig tenia lloc fora de l'abast de la vista de la resta d'alumnes gràcies al plafó frontal de la taula del mestre. “Jo notava la seva erecció, si bé no vaig entendre què significava fins que vaig ser més gran. Al cap d'una estona ell s'aixecava, m'enviava al meu lloc i se n'anava al lavabo.” La nena acusa el mestre d'haver abusat d'ella quan només tenia vuit anys. Per tot això, entre altres coses, Alba Alfageme, psicòloga especialitzada en victimologia, ho resumeix perfectament en un article publicat recentment al diari Ara: «La impunitat de la mà del silenci esdevé un cop més la protecció de l'autor, trepitjant i esmicolant la defensa de la víctima. La resposta social i institucional davant els abusos sexuals infantils no pot contenir ni un bri d'excusa. Sense por del que pugui emergir, sense por que sigui molt el que pugui emergir, cal que les persones que les conformen assumeixin el compromís real amb el benestar i la protecció dels infants. Per això, la moció que ens ha presentat la senyora Lienas parla..., ens proposa modificar el protocol d'actuació, revisar el protocol marc d'actuació en casos d'abusos, continuar desenvolupant el servei d'atenció especialitzada a l'infant, garantir la informació i la formació del professorat. Per què? Perquè, entre altres coses, ara fa quinze dies, el Síndic de Greuges, el senyor Ribó, va declarar que el que falla estrepitosament és l'aplicació del protocol marc per als abusos sexuals i maltractament als menors signat el 2006 –fa uns anys d'això–, i com els recordava una altra companya, diputada, abans-d'ahir van tornar a sortir nous casos impunes. I ens preguntem on està la coordinació entre les institucions competents. I ens preguntem què farà aquest Govern, si amagarà el cap sota l'ala, si mirarà cap a una altra banda, si seguirem no volent veure les vergonyes i si permetrem que es perpetuï aquesta impunitat. Per tots aquests motius exposats, nosaltres, la CUP - Crida Constituent, votarem favorablement la votació que avui es presenta, i la votarem perquè, a més, hem agraït l'esforç desenvolupat per tal d'introduir plantejaments, observacions, totes amb la intenció d'enriquir-les –també algunes de les nostres–, perquè és imprescindible aplicar amb contundència les mesures i les accions, les eines legals de què ja disposem però no prou apliquem, i les que avui aportem de bell nou...
Senyora Serra, porta més d'un minut...
Porto més d'un minut?
Més, sis minuts.
No té un plus per edat? [[Rialles.]] Bé, doncs, res.
L'he deixat continuar perquè era molt, molt, molt important el que deia, però és que...
Només deixi'm dir una frase, presidenta, si us plau. El que vull dir és que les víctimes d'abusos sexuals ens interpel·len, interpel·len la societat, aquest Parlament i el Govern. La majoria ho fan amb la mirada baixa, des d'un silenci molt dolorós, per dignitat i per respecte al seu dolor...
Senyora Serra...
...tenim l'obligació de fer les coses ben fetes. [[Aplaudiments.]]
A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Gemma Lienas, de Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Jo vull agrair l'esforç de consens que han fet tots els grups, la majoria han aportat aspectes que milloren la moció. Crec que es podrà aprovar per unanimitat. I penso que una altra cosa no la podria entendre ningú, no l'entendria ni el senyor Manuel Barbero, que és aquí amb nosaltres, ni ningú de la societat, per un tema que preocupa d'una manera unànime. Jo, a la meva primera intervenció, ja vaig dir que tenia una voluntat cooperativa. Crec que és una obligació que tenim com a diputats i diputades, i especialment amb temes que generen tanta preocupació i tant rebuig a ciutadans i ciutadanes. Nosaltres hem fet un esforç de consens que ha volgut dir, en alguna ocasió, rebutjar alguna esmena que hauríem volgut incorporar o acceptar alguna esmena que no ens acabava de fer el pes; però, en definitiva, tal com ha quedat el text, ens sembla més que correcte. Citaré algunes millores, perquè els grups ja han parlat de les millores, però voldria citar-ne algunes. La CUP ens ha fet una millora, perquè demana desenvolupar la missió i les funcions de l'Observatori dels Drets de la Infància. Ens sembla important. El PSC ha volgut especificar que tots els centres han de complir aquest protocol, i quan diuen «tots volen dir «tinguin la titularitat que tinguin. És veritat que el protocol no fa diferències entre centres, parla de centres en general, però nosaltres tenim una carta del Departament d'Ensenyament d'un fet relativament recent en què es demostra que el protocol s'ha interpretat com que només feia referència a les escoles públiques; per tant, ens sembla important deixar-ho clar. Volem agrair a Ciutadans la ingent feina de millora que ha fet a la moció. Només citarem una cosa, que és el fet que calgui avisar les famílies quan els seus fills o filles han patit un abús sexual en l'àmbit de l'escola. Això, fins ara no hi era, suposo que vostès, diputats i diputades, voldrien estar alerta, voldrien que l'escola els avisés si el seu fill o filla patís abusos sexuals. A Junts pel Sí els agraïm que ens hagin eliminat els catequistes, perquè això ens ha permès afegir un punt nou al protocol..., per demanar que hi hagi un protocol a les entitats que són privades, però que estan en contacte amb criatures, que poden ser les entitats religioses, però també les esportives, les de lleure, etcètera. Al PP no vam acceptar-li l'esmena. Jo, en més d'un email, l'hi he explicat a la senyora Xandri per què no. Ella demanava, el seu grup demanava que traguéssim la prevenció a nens de P3, P4 i P5. Nosaltres vam posar això després d'haver parlat amb especialistes que ens deien que calia començar molt d'hora la prevenció, i que, naturalment, a les criatures petites se'ls fa la prevenció no parlant-los d'abusos sexuals, sinó explicant-los el conte de La caputxeta vermella. Per això no la vàrem acceptar. Voldré demanar a la taula que llegeixi, abans de la votació, una declaració a tot el Parlament. Però no vull acabar sense llegir-los una frase –si la trobo..., que em sembla que me l'he deixada..., no, no, la tinc, la tinc– que diu..., és d'una dona de quaranta anys que va patir abusos sexuals quan era nena i diu: «La confiança i la ingenuïtat no són confiar cegament en l'altre, sinó confiar en aquell que respecta els teus límits. I això val, dic jo, per als infants, joves i persones adultes. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Estem cridant a votació. [[Pausa.]] Abans d'iniciar la votació vull saludar, en nom de tota la cambra, ja s'ha fet abans, però vull reiterar el suport de tota la cambra, de tots els diputats i diputades al senyor Manuel Barbero i a la seva esposa, que avui ens acompanyen. I, també, demanaré al secretari Nuet que llegeixi aquesta declaració que abans ens ha demanat la diputada Gemma Lienas.
«El Parlament de Catalunya condemna enèrgicament qualsevol tipus d'assetjament i abús sexual i en mostra el seu complet rebuig, considerant que sota cap concepte es poden tolerar o encobrir. Són actes totalment inacceptables, que atempten contra drets fonamentals de les persones i que s'han de prevenir i ser eliminats, contundentment, amb celeritat i fermesa.
Comença la votació. La moció ha estat aprovada per 131 vots a favor, cap abstenció i cap vot en contra. [[Aplaudiments forts i perllongats.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les concessions de l'aigua]] [[302-00010/11]] El catorzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les concessions de l'aigua, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Marina Bravo.
Gracias, presidenta. Miembros de la Mesa, diputados, consellers, continuamos con Aguas Ter Llobregat. Ayer nos centramos, como procedía por la proposición de ley que estaba en debate, en decirles: «¿Por qué sacar a concurso ATLL? Ya, esa decisión, nos había parecido mala. ATLL se malvendió sin ninguna visión estratégica de la política del agua; se vendió, únicamente, para tapar un agujero producto –como siempre lo son, estos agujeros– de la mala gestión del Gobierno. Y esto quiere decir, y es bastante lamentable, que la mayor privatización de la historia de la Generalitat, no estuvo motivada por la búsqueda del mejor servicio para los ciudadanos. Y no es algo que diga yo, lo ha repetido el Gobierno hasta la saciedad. Hace poco, el señor Rull, pero ya los que tomaron la decisión en su día, lamentaron tener que tomarla, dijeron que era un sacrificio, «que lo hacían con dolor, esas son palabras del señor Recoder. No me digan que esas palabras son tranquilizadoras; no suenan, desde luego, a que estuvieran orgullosos; no suenan, desde luego, a que pensaran que era la mejor opción para los ciudadanos. Pero es que, encima, tuvo que hacerse deprisa y corriendo, y es de esto de lo que vamos a hablar hoy. Es algo tan complejo..., una adjudicación tan compleja como la concesión de un servicio del que iba a depender el abastecimiento de agua de más de la mitad de la población de Cataluña y durante un periodo de, nada menos, que cincuenta años. Una operación así, si por algún motivo se tiene que llegar a llevar a cabo, no puede hacerse con prisas, no puede ser de forma chapucera. Hay que asegurarse de que cada coma esté en el sitio que tiene que estar, porque, si no, pasa lo que pasa; si no, pasa lo que nos está pasando ahora, que llegan una retahíla de resoluciones, sentencias, de informes que dicen, uno tras otro, que esa adjudicación se ha hecho mal, que estamos ante una chapuza jurídica que nos deja en una situación de inseguridad, que podemos acabar pagándola todos los ciudadanos. Es verdad, y en eso les doy un poco la razón, que ya no se sabe ni qué es lo peor que han hecho, porque cada nueva sentencia se centra en una irregularidad diferente a la anterior, pero eso no les puede servir de escusas, porque ni uno solo de los documentos dice que lo hayan hecho bien. Todos ellos consideran que se han cometido irregularidades y se ha hecho una chapuza. Pero es que aquí no se acaba todo. Después de la adjudicación han llegado nuevos informes, la pesadilla de la mala gestión ya va más allá del primer proceso. La última bomba es que también durante la prestación del servicio continúan las irregularidades, que hay facturas que no se sabe qué pagan y que se pagan a unas empresas que no se sabe qué hacen ahí. Y tampoco lo digo yo, lo dice la Oficina Antifraude. Y todo esto es demasiado. Con todo esto sobre la mesa, no puede ser que sigan diciendo que creen que lo han hecho todo bien. Y, desde luego, con todo esto sobre la mesa, lo que sí que es increíble es que sigan defendiendo el mantra de que la gran solución es que ustedes lo gestionen todo. Pero, bueno, lo que ahora queremos saber es qué consecuencias puede tener todo esto para las arcas públicas y para la tesorería de la Generalitat. ¿Cómo y cuánto nos puede llegar a afectar? Y no es por curiosidad, y no es por recrearnos en ello, es por todo lo contrario: es para ver si hay alguna medida que podamos ir tomando, para ver si podemos romper con esta maldición de generar problemas y dejarlos pasar hasta que llegue el siguiente, y hasta que el siguiente no tenga ninguna opción más que tomar una decisión que lamenta, como pasó, ya en su día, con el agujero que había que tapar. Con esta motivación, que creemos que puede ser compartida por todos los grupos, surge esta moción, que va en línea con las anteriores y complementa las comparecencias que también hemos solicitado, alguna de ellas creo que tendremos que actualizarla porque ha habido nuevos nombramientos. Las enmiendas que se han presentado apuntaban a esta motivación y, desde luego, las hemos aceptado con agrado. Muchas gracias.
A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula la senyora Hortènsia Grau, de Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Bé, espero que entre les mocions aprovades en el Ple passat, entre la proposició de llei que ens dóna un marc on poder treballar i això d'avui, puguem estar un temps sense parlar, almenys, d'aquest tema i treballant. Jo penso que..., bé, primer de tot, vull agrair-li a la senyora Marina Bravo, de Ciutadans, l'acceptació de les esmenes, i no només l'acceptació, sinó les transaccions que hem pogut fer, que, a més, crec que milloren molt més el text, són millors les transaccions que ella ha proposat que el text que jo vaig presentar inicialment. I crec que això és una de les virtuts del parlamentarisme o de la democràcia representativa, ara que està tant en entredit, i jo penso que aquesta és una de les seves virtuts, no?, que, si tothom té ànim de posar-s'hi, doncs, poden millorar el text. Bé, el que demana la moció de Ciutadans és una cosa amb què nosaltres havíem d'estar a favor, entre altres coses perquè, amb uns matisos o amb uns altres, ja ho havíem demanat amb la moció del 2013, de l'abril, i amb l'última –se'n recorden–, el juliol del 2015 –els que són veterans–, en el debat que vam tenir en aquesta cambra. I, per tant, per lògica havíem d'estar d'acord. El que sí..., és que li agraïm una esmena d'addició que nosaltres hem incorporat, que ens semblava important, i que crèiem que calia incloure, que era –i nosaltres ja ho dèiem– que calia demanar a la Sindicatura de Comptes que en aquest informe s'analitzés què passava amb la clàusula interpretativa, amb la famosa resolució interpretativa –aquella, no?, la de la carta–; per què? Perquè en el cas que s'haguessin d'executar les sentències dictades pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya que declaren la nul·litat de l'acord de l'adjudicació del contracte en alta d'ATLL, clar, la resolució interpretativa del 5 de juliol del 2013 el que ve a dir és que..., li ve a dir al concessionari: «Miri, no es preocupi, perquè, si, al final, per sentència, hi ha nul·litat del contracte, i, per tant, no hi ha la indemnització, que només hi ha la tornada dels diners avançats, nosaltres, el Govern, és a dir, amb diner de tots els ciutadans i les ciutadanes, els indemnitzarem igualment perquè aplicarem la clàusula 51 del plec de clàusules, que el que ve a dir la clàusula..., 51 no, perdó, 55, el que ve a dir és que s'apliqui la Llei de contractes del sector públic, és a dir que, en cas de resolució unilateral, com si això fos una resolució unilateral, l'Administració indemnitza. Clar, això és molt diferent, canvia molt, perquè si s'apliqués això, que l'Administració indemnitza, és a dir, amb diners públics, hauríem de pagar també pels danys i perjudicis que se li arroguen, o sigui, per uns beneficis futurs que aquesta empresa hauria pogut tenir. Per això, en aquest marc, nosaltres considerem que és molt important que, ja que s'ha de fer aquest estudi acadèmic, s'estudiï també què comporta, què comporta aquesta resolució interpretativa. I ja per acabar, també ens sembla important que s'hagi acceptat la transacció que hem pogut fer en el punt 5, perquè, si al final aquest expedient informatiu que es va votar fa dues setmanes, amb la moció de la CUP, resulta que dóna la raó a l'informe de l'Oficina Antifrau, i es pogués detectar que hi ha presumptes activitats delictives, aquí crec que l'Administració s'ha de personar, igual que hem dit altres vegades, i que vam votar, o sigui, a la comissió anti..., a la comissió, bé, antifrau; crec que aquí s'ha de personar, ha de donar exemple l'Administració i s'ha de personar. I, ja per acabar, jo crec que serà en el marc..., si tots i totes tenim la voluntat de resoldre aquest problema, ha de ser en el marc de la ponència de llei on puguem dirimir totes aquestes qüestions, però jo crec que, paral·lelament, no estaria de més el que nosaltres demanàvem fa dues setmanes, és a dir: mirem si realment interessa que la Generalitat desisteixi dels recursos de cassació, pugui fer una execució provisional de les sentències..., i per recuperar la gestió pública de l'ATLL. Moltes gràcies.
A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula el senyor Jordi Terrades, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats, nosaltres donarem suport a aquesta moció que ha presentat el Grup de Ciutadans perquè ens sembla oportuna i perquè també ens ajudarà a tenir més dades, si més no l'opinió del Govern, de cara al debat en comissió, en ponència parlamentària, que s'haurà de fer de la proposició de llei del Partit Socialista que ahir es va aprovar, que aquesta cambra va aprovar iniciar-ne el debat. Torno a repetir alguns dels arguments que al llarg de les sessions en què hem debatut aquest tema ja he exposat. Per nosaltres, aquesta privatització, la més important que ha fet la Generalitat, d'Aigües Ter Llobregat, s'aguanta d'un fil des del primer moment. Escolti, la nostra opinió és que hi han hagut procediments irregulars, que, a més a més, s'han fet malament, i encara s'han gestionat pitjor, eh? Deixi'm corregir-li una cosa, senyora Bravo, eh?, perquè he tirat d'hemeroteca, des de l'inici del procediment, i, clar, no és que s'hagi fet mal fet, no: hi ha una certa intencionalitat respecte a aquesta concessió. És que l'exconseller d'hisenda de l'anterior Govern, el senyor Mas-Colell, va afirmar..., després es van adonar que no ho podien fer, perquè hi havien hagut subvencions europees, però fins i tot es volien vendre les infraestructures. Declaracions del conseller Mas-Colell. Nosaltres tornem a insistir que en tot el recorregut administratiu que hi ha hagut, i judicial, d'aquesta concessió, ni una sola vegada els organismes administratius, els propis de la Generalitat, i els judicials, ni en una sola raó, ni en els temes de fons, ni en els temes de procediment, li han donat la raó al Govern de la Generalitat de Catalunya. Avui també sabem, i ja ho sabíem, perquè també en seu parlamentària ja s'havia comentat, i l'informe de l'Oficina Antifrau ho acaba reblant, que no s'ha complert el calendari d'inversions que la mateixa concessionària s'havia fixat. De fet, des del moment que la concessió comencés a caminar, només s'han invertit al voltant de 5,6 milions d'euros. Per tant, aquí també serà interessant conèixer si el calendari s'ha incomplert per indicacions del Govern, si a la vista de l'incert del futur d'aquesta concessió la concessionària ha posat el fre de mà per alentir el calendari d'inversions a què s'havia compromès, no? També quan analitzem les xifres financeres de l'operació veiem que la retribució financera està fora de mercat; estem a un tipus d'interès del 9,33 per cent de la retribució a la concessionària. Nosaltres creiem que això no s'ajusta als tipus de retribució financera que en aquests moments tenim en el sector financer del país. Creiem que aquest cànon diferit que es va acordar durant cinquanta anys..., la concessionària, excepte el primer pagament, no n'ha efectuat cap més, segurament conscient de la fragilitat d'aquesta concessió. Tampoc hem tingut una resposta clara –espero que amb la contesta que..., el compliment que facin de la moció en tinguem una resposta clara– respecte als impostos que la concessionària havia d'abonar. No en tenim cap senyal. Bé, els senyals van en sentit contrari, que no s'ha abonat l'impost de transmissions. També serà interessant conèixer quines són les raons que li expliquen del fet que des de la conselleria de Territori se li va negar a aquest Parlament conèixer alguns dels pagaments denunciats per l'Oficina Antifrau; de la resposta de l'anterior conseller de Territori se'n diu que no se'n sap res, i, home, des del 26 de febrer del 2014, nou mesos abans del que reconeixen, tenien indicis que s'havien fet coses malament. Creiem que tenim l'oportunitat de seguir avançant, ho torno a repetir. La ponència parlamentària serà un bon moment. I nosaltres estem convençuts que la resolució d'aquest conflicte no ens farà caure sobre el país les deu plagues d'Egipte. Gràcies.
A continuació té la paraula el senyor Santi Rodríguez, del Grup Parlamentari Popular.
Gràcies, presidenta. Honorable conseller, senyores i senyors diputats..., per posicionar el nostre grup en relació amb aquesta moció del Grup de Ciutadans. Me van a permitir que, cordialmente y sinceramente, empiece felicitando al Grupo de Ciudadanos por esta iniciativa. Felicitarles porque en las legislaturas anteriores el Grupo de Ciudadanos se caracterizaba por copiar literalmente las iniciativas de otros grupos parlamentarios, y, en este caso, vemos que ustedes van evolucionando: ya no las copian literalmente, copian el objetivo, cambian las palabras y aparecen las mismas iniciativas, lo cual nos parece una evolución muy positiva; incluso es probable que pronto lleguen a tener opinión propia, lo cual es muy de agradecer en un grupo parlamentario como el suyo. Dicho esto..., ho justificaria perfectament..., perquè estem parlant de dos punts en concret de la moció, que són els punts número 2 i número 4, que són la mateixa idea i el mateix manament que apareix en la Moció 160 de la desena legislatura, que vam debatre en aquest hemicicle, en aquesta cambra, el mes de novembre de l'any 2014. Com va ser també una proposta del nostre grup parlamentari, doncs, entendran perfectament que també donem suport a aquesta iniciativa, que es repeteix amb relació a aquesta que jo ja els he citat. I les novetats que aporta, doncs, aquesta moció bàsicament són dues. Una, el punt primer, amb relació al paper de l'Organisme autònom de Recursos Contractuals, que, per cert, no fa cap investigació, sinó que el que fa és resoldre un recurs presentat per una empresa. I nosaltres no tenim cap inconvenient, també, a donar-li suport per tal que s'expliciti per escrit tot allò que, al llarg d'aquests tres anys que dura aquest serial, ja s'ha explicat reiteradament per part dels membres del Govern amb relació a aquell informe de l'Organisme Administratiu de Recursos Contractuals. Sí que hi ha una novetat, que considerem que és important, de la qual ja hem fet esment, de la qual també s'ha fet alguna altra iniciativa, que és amb relació a l'informe, ara sí, d'una investigació de l'Oficina Antifrau; informe que nosaltres consideràvem i considerem..., el Govern jo crec que encara hi és a temps, d'intentar donar les explicacions de què és el que ha passat i si realment hi ha hagut o no hi ha hagut una mala praxi per part de l'adjudicatària d'aquesta concessió. Nosaltres tenim la nostra pròpia idea amb relació al que ha passat, però creiem que allò que és autènticament rellevant seria que fos el Govern el que digués: «Escolti, m'ha passat això, m'ha passat allò; això s'ajusta o no s'ajusta al plec de condicions i, per tant, haurem o no haurem d'actuar. I això és el que continuem esperant que, per part del Govern, s'expliciti i se'ns digui, i s'arribi a alguna conclusió concreta. Evidentment, pel que fa a l'avaluació dels escenaris d'aquesta adjudicació, és una petició ja reiterada per part d'aquesta cambra en diferents ocasions, i el fet de proveir els recursos necessaris per haver de fer front a la situació que pugui esdevenir fruit dels recursos judicials que hi han en aquest moment en marxa també és una petició que es reitera en aquesta moció. Per tant, aquesta moció tindrà el suport del nostre grup parlamentari. Gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats.
A continuació té la paraula el senyor Benet Salellas, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bon dia. Gràcies, presidenta. Ja vam..., la posició de la CUP - Crida Constituent és més que coneguda sobre aquesta qüestió i ha de pivotar sobre tres idees essencials: ATLL ha de tornar a ser pública, ATLL ha de tornar a ser pública el més ràpid possible i ATLL ha de tornar a ser pública el més ràpid possible al mínim cost per al conjunt de ciutadans i per al patrimoni de la Generalitat. Aquesta moció, més que una moció, és una sol·licitud de documentació que es podria haver canalitzat per moltes altres vies; s'ha optat per fer-ho a través de moció, no hi tenim cap inconvenient, hi donarem suport i, per tant, el sentit del nostre vot serà a favor. Moltes gràcies.
A continuació té la paraula el senyor Marc Sanglas, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Consellers... En tot cas, deixin-me començar agraint a la senyora Bravo la predisposició a parlar sobre aquesta moció. Nosaltres no li vam presentar cap tipus d'esmena perquè, en tot cas, havíem plantejat ja d'entrada donar-hi suport inicialment, tal com estava plantejada, però coneixedors que s'havien introduït algunes transaccions amb algun altre grup parlamentari vam parlar amb el Grup de Ciutadans per ajustar alguna d'aquestes transaccions, i haig de reconèixer, i per tant vull agrair-li-ho, la predisposició perquè poguéssim consensuar tots plegats un text. Hi insisteixo: no vam presentar ja esmenes en aquesta moció perquè en compartíem l'esperit, en compartim la necessitat de transparència i també la lletra, en tot cas, el que es diu, els elements concrets de la proposta. Em sembla que aquest Govern ha donat prou mostres de voluntat de transparència. El conseller Rull s'ha compromès en seu parlamentària a comparèixer tantes vegades com sigui necessari per donar explicacions d'aquest tema. El senyor Santi Rodríguez demanava explicacions. Em sembla que en tot cas el Govern ja s'ha ofert a bastament, s'han respost preguntes. Apuntava la senyora Grau que és un debat recurrent en aquesta cambra. Per tant, és l'element més important que ens sembla que podem tenir. És a dir, que hi hagi transparència, que hi hagi control parlamentari sobre aquesta qüestió. Em sembla que els elements que es plantegen són totalment acceptables. I, per tant, a això hi donarem suport. U, la circumstància de la signatura del contracte, malgrat l'oposició de l'OARCC. D'això ja se n'han fet un seguit de compareixences, però mai està de més. El tema de l'anàlisi de l'escenari en funció de la resolució del Tribunal Suprem. Aquesta és la via que com a Govern hem optat, i –apuntant també en la línia que deia el senyor Salellas, amb el menor cost possible, la recuperació pública amb el menor cost possible– el que ens sembla és que cal esperar aquesta sentència. Per tant, també ens agrada la seva actitud en el sentit de dir: «No cremem les naus abans, anem esperant, obtinguem a veure quins són els diferents escenaris que tenim..., i per tant ens permetrà tirar endavant. El tema de l'anàlisi de l'escenari que s'obre a partir de l'informe de l'Oficina Antifrau ens sembla importantíssim. Senyora Grau, deixi'm donar-li una explicació, que ahir no em va ser possible perquè la Mesa no em va donar la paraula, i en tot cas li volia contestar. Aprofitant que es tracta del mateix debat, vostè ens demanava fermesa amb l'expedient informatiu que ha obert el Govern respecte a les irregularitats. Vostè em deia: «Digui'ns què faran. No li ho podrem dir, el Govern no li podrà dir què farà amb aquest expedient, més enllà d'obrir un expedient, analitzar quina és la situació i, a partir de les contradiccions amb l'empresa i a partir del plec de clàusules, veure quina és la resolució que correspon. No una altra cosa. Si el Govern anticipés qualsevol resposta abans de fer tot aquest procés administratiu, això només té una paraula, que és «prevaricació. I, per tant, en aquesta via no s'hi entrarà. Del que es tracta... Si vostè vol un compromís ferm, el compromís més ferm és que el Govern ha obert d'immediat un procés, un expedient informatiu, sobre les presumptes irregularitats. I deixi'm fer una mica d'accent sobre el tema de l'informe de l'Oficina Antifrau. Hi insistim: entenem que el Govern ha actuat de manera prèvia. És a dir, el Govern no actua arran de l'informe, no actua a partir d'aquest informe, sinó que actua prèviament. En el moment que el desembre del 2014 es té coneixement d'un seguit d'irregularitats, entenem que l'empresa ha actuat de manera incorrecta, i en el moment que es sol·licita a l'ACA poder fer un seguit de gestions l'ACA no ho autoritza, i a partir d'aquí es finalitza el tema. I això és molt anterior –això és molt anterior– a l'informe de l'Oficina Antifrau. Per tant, des d'aquest punt de vista ens sembla que hi ha hagut diligència per part del Govern en l'actuació per les eventuals irregularitats que poguessin haver-hi. Ens sembla important també l'anàlisi del que signifiquen les mesures cautelars i, finalment, aquesta proposta de personació. I aquesta és l'esmena que nosaltres hem arribat a transaccionar, perfilant el llenguatge que s'utilitzava: la personació del Govern de la Generalitat per defensar els interessos públics en qualsevol element. En aquest, en el de l'aigua, però també en qualsevol altre element on estigui en joc l'interès públic. Entenem que el Govern de la Generalitat s'ha de personar per defensar l'interès dels ciutadans i ciutadanes. I, per tant, des d'aquest punt de vista, hi insisteixo, hi seguirem donant suport. Moltes gràcies.
Per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Marina Bravo, de Ciutadans.
Gracias, señora presidenta. Bueno, sobre las enmiendas, únicamente repetir lo que ya había dicho. Agradecer al Grupo de Catalunya Sí que es Pot sus propuestas, que enriquecen el texto; agradecerle también la flexibilidad a la hora de poder participar en el diálogo con otros grupos para que pudiéramos poner por delante el objetivo de la moción, que era conseguir una información que fuera útil para todos, antes que ningún manifiesto ni ningún reflejo de un texto que al final no tiene más utilidad. Agradecer también a los grupos que no habían presentado enmiendas el transmitirnos sus inquietudes y su interés en que esto pudiera salir adelante en lugar de sencillamente oponerse. Sobre los comentarios que se han hecho, la CUP nos decía que esto se podía resolver con una solicitud de información. Solicitudes de información, habíamos hecho ya previamente. De alguno de los puntos que se indican aquí, la respuesta era sencillamente que no se disponía de esa información. Porque de muchos de esos aspectos hay que hacer un análisis del que no se dispone, hay que hacer un trabajo. Y en cuanto a los comentarios que nos hacía el PP, supongo que en la hemeroteca habrá visto que no solo estaba su moción. También había algunas nuestras de esas mismas fechas, de ese mismo año. Y sí: es, en parte, una repetición, porque aquella no salió adelante, y, en parte, una actualización incluyendo muchos datos que han aparecido después de aquel momento. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Cridem a votació. Senyora Grau, per què em demana la paraula?
Demano la paraula vint segons per al·lusions directes, presidenta, del senyor Sanglas. Vint segons.
No comencem com ahir, eh?
No, no, no comencem com ahir. [[Rialles.]] Bé, ja que ell ha aprofitat el seu torn d'avui...
D'acord –d'acord. Trenta segons. Li'n dono trenta.
Trenta segons. Senyor Sanglas, no em respongui en termes de gestió procedimental o de gestió administrativa. Clar, que jo no diré mai al Govern que prevariqui; clar, que l'expedient ha de tenir una resolució. Jo l'interpel·lava a nivell polític. Volen o no volen? És la seva voluntat política o no, que ATLL torni a gestió pública. Senzillament. Gràcies.
Senyor Sanglas, per què em demana la paraula. Per al·lusions, no? [[Rialles.]]
Per al·lusions, eh?, i per il·lusions, també, de la senyora Hortènsia Grau. Senyora Hortènsia Grau, em sembla que li he contestat clarament. La voluntat és que les coses es facin bé. La voluntat, i per això donem plenament suport a aquesta moció, és que hi hagi transparència en qualsevol procés d'adjudicació pública, i per tant que aclarim qualsevol ombra de dubte. I per això hi donem suport. Actuarem, i això..., és insistir també, per això, en l'expedient informatiu..., aclarir qualsevol irregularitat que pogués existir en aquesta gestió i en aquest plec de clàusules. Per tant, el compromís polític que les coses es facin bé. Gràcies. [[Pausa llarga.]]
Comença la votació. El resultat és 131 vots a favor, cap abstenció i cap vot en contra. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les prerrogatives d'alguns polítics]] [[302-00011/11]] El quinzè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les prerrogatives d'alguns polítics, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Té la paraula el senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señora presidenta. Señoras y señores diputados, parece que vayamos a hablar hoy de cuestiones de políticos. Y el título, ciertamente, es «prerrogativas de los políticos. Pero no hablamos de las prerrogativas de los políticos por hablar de las prerrogativas de los políticos. Hablamos…, porque esto importa a los ciudadanos, porque los ciudadanos desconfían de políticos que se rodean y se blindan con prerrogativas y con prebendas. Y por eso, en estos tiempos en los que la política está muy desacreditada, es por lo que aquellos partidos que hemos llegado a la política para renovarla y regenerarla tenemos que proponer cosas que devuelvan la confianza de la ciudadanía en la política. Porque no hablamos de los aforamientos por hablar de los aforamientos, de que si un político debe ser o no juzgado en el Tribunal Superior de Justicia. No hablamos de esto por hablar. Hablamos…, porque el hecho de que los políticos vayan al Tribunal Superior de Justicia a ser juzgados empaña la imparcialidad de la justicia, hace que los ciudadanos desconfíen de que los políticos tengamos unos fueros diferentes a los de todo el mundo para ser juzgados. Y esto no queremos que sea así. Y hablar de aforamientos de políticos…, de lo que, por cierto, no solamente estamos hablando en esta cámara, sino de lo que hemos hablado, hace muy poco, en el Congreso de los Diputados, con nuestros cuarenta diputados proponiendo ya en el seno del Congreso de los Diputados y para toda España que se aborde esta modificación, y es una de las cuestiones que además ha sido materia de pactos con el Partido Socialista, por lo que empezaremos ya, y creo que en las votaciones que vamos a tener hoy se va a demostrar, una nueva época en las cuestiones de los aforamientos de los políticos, y va a ser, esta nueva época, desde luego, gracias a Ciutadans. Vamos a, y queremos también, despolitizar la justicia. Porque ya dijimos en nuestra anterior intervención que no podemos tolerar que aquellos magistrados que son designados por las asambleas autonómicas o por el Congreso sean aquellos que luego tienen que juzgar a las personas aforadas. Estos vasos comunicantes no se pueden tolerar. Y por eso llevamos en la moción una resolución en apoyo de la despolitización de la justicia. También llevamos en la moción un punto que se refiere a la supresión de los privilegios del cap de l'oposició. Y lo hacemos orgullosos de hacerlo, precisamente desde la posición que nos permitiría acogernos a estos privilegios del cap de l'oposició, a los que renunciamos expresamente. Renunciamos a los beneficios económicos, y renunciamos a los asesores, y renunciamos al tratamiento, porque creemos que los líderes de la oposición ya lo son suficientemente porque se lo han dado las urnas, sin necesidad de tener también estos privilegios. Y esto lo hemos impulsado siendo nosotros los líderes de la oposición que podríamos habernos aprovechado de estos privilegios. También llevamos aquí y someteremos a votación hoy la compatibilidad de las actividades públicas. Nosotros no queremos que los cargos públicos tengan más de un cargo público. Esto debemos hablarlo y debemos renovarlo. Y también se ha introducido, a instancias de Catalunya Sí que es Pot, aquí..., que luego me referiré a las enmiendas que han mejorado sensiblemente el texto en el último turno, me referiré a todas ellas, pero aquí también hemos introducido incompatibilidades con actividades privadas. Tampoco queremos que haya imputados en política, y esto lo vamos a votar. También, la supresión de la oficina del presidente de la Generalitat, y aquí quería hacer mención de lo siguiente: no queremos que se quite la dignidad de los cargos, nos parece bien que un presidente de la Generalitat siga siendo expresidente de la Generalitat y que tenga una pensión correcta y digna para el día de mañana. Lo que no nos parece bien es que nos cueste la expresidencia, su oficina, como la que hemos tenido en el paseo de Gracia, y las plazas de parquin, y la secretaria, y el chófer, que nos lleguen a costar medio millón de euros a todos los ciudadanos. La dignidad de los presidentes de la Generalitat, de los expresidentes, queda preservada con todas las oficinas, todos los funcionarios y todos los medios que sigue teniendo la Generalitat, sin necesidad de hacer gastos ostentosos. Aquí, me temo que vamos a tener un poco más de problema para que se nos vote, por parte de alguno de los grupos. Y por último, ya, votaremos hoy también que los grupos de esta cámara reconocemos que el indulto por delitos de corrupción no puede seguir haciéndose en España. Y con esto..., luego ya me referiré en el último turno de tres minutos a las enmiendas presentadas. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Per defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Ferran Pedret, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Conseller, vicepresidenta, diputats i diputades; bé, en primer lloc constatar que el to de la moció es correspon poc amb el to inicial de la intervenció del senyor Carrizosa, que li he de dir que no acabem de compartir plenament. També dir que el to de la moció en si mateixa és, fins a cert punt, diguem-ne, poc exigent. Fixin-se que tan sols hi ha un dels punts que insti el Govern de la Generalitat a fer quelcom, que és una cosa relativament curiosa després d'una interpel·lació a un conseller de la Generalitat. Al cap i a la fi, el que fa la moció, i no ens sembla malament i per això donarem suport a la major part del seu contingut, és constatar la necessitat d'introduir determinats canvis, declarar que seria bo procedir a un debat sobre determinades qüestions, etcètera. I, evidentment, doncs, ja hi estem a favor. A més a més, en la majoria de casos són qüestions referides a competències que, en tot cas, són d'àmbit estatal i estic segur que a les Corts Generals, doncs, hi haurà iniciatives en aquest sentit. N'hi ha una, tanmateix, que sí que té a veure amb les nostres competències, no?, que és la qüestió de la revisió de les compatibilitats amb activitats públiques i privades. És un debat que va sorgir, de fet, amb l'aprovació de les compatibilitats dels diputats i diputades en alguna de les primeres sessions que va tenir aquest Parlament, i que ha donat lloc que hi hagi fins i tot, ja, algunes iniciatives legislatives registrades al voltant d'aquesta qüestió. Pel que fa a la qüestió dels aforaments, és veritat que hi ha hagut un debat públic important al voltant d'aquesta qüestió. És veritat, també, que la institució de l'aforament va néixer amb una determinada finalitat, i que crec que val la pena reflexionar sobre el fons de la finalitat que es plantejava, però també és veritat que al nostre país s'ha arribat a produir una certa anomalia en la seva extensió i en les seves aplicacions, en els seus usos, i no és, per dir-ho així, una figura que estigui completament harmonitzada amb d'altres que existeixin a altres països europeus. Pel que fa a la qüestió del nomenament de membres del Consell General del Poder Judicial o del Tribunal Constitucional, absolutament d'acord a replantejar els mecanismes i a revisar, per tant, quins són els resultats produïts per uns mecanismes d'elecció determinats o uns altres. Ara bé, quan fem la reflexió a què ens convida la moció, fem-la completa, perquè el que seria estrany és que en un sistema amb separació de poders, almenys formal, hi hagués un dels poders que quedés completament estanc i sense cap mecanisme de pesos i contrapesos amb els altres dos poders, l'executiu i el legislatiu, sobretot aquest darrer, que, al cap i a la fi, és el que representa la ciutadania. Hi ha mecanismes possibles. De tots és conegut... –potser és amb el que estem més familiaritzats, ni que sigui per aquest fenomen d'aculturació que promouen les sèries i les pel·lícules americanes–, hi ha la possibilitat d'elegir els membres del poder judicial, fins i tot des del mateix jutge, passant per cadascun dels nivells, però no està exempt de dificultats i de problemes, aquest tipus de mecanisme d'elecció. D'entrada, són sectors relativament privilegiats de la societat els que disposen de la informació i les ganes de participar en aquest tipus de processos, i, si no, hi ha grups d'interès que pressionen molt en favor que s'elegeixin uns jutges i no uns altres, etcètera. I si fem la reflexió, fem-la completa, i no només desconstruint el model que ja coneixem, sinó explorant quins són, també, els problemes d'altres models possibles. Pel que fa a la qüestió..., i em centro en una de les quals estem en contra, perquè vostè ha fet aquí una explicació sobre la qüestió de les oficines dels expresidents i que no estan en contra de la dignitat de la figura de l'expresident, etcètera. Però, és clar, presenten una redacció literal que el que fa és dir que es suprimeixin els mitjans econòmics i personals destinats a les oficines dels expresidents. I nosaltres estem perfectament oberts a replantejar-nos, diguem-ne, la forma en què es dóna un suport administratiu, etcètera, a les oficines dels expresidents, de manera que siguin més econòmiques, si cal, però no estem en absolut a favor de suprimir-ho i, per tant, votarem en contra d'això. Pel que fa a la resta de qüestions, hem vist que hi ha una possibilitat d'acord entre diversos grups al voltant de la redacció d'aquests punts, i ens sembla bé i hi donarem suport. Deixin-me, només, fer una última referència a la qüestió de l'indult. És veritat que, a l'esmena que li presentàvem, en part feia referència a eliminar la possibilitat d'indult respecte a altres qüestions que no tenen relació directa, diguem-ne, amb la corrupció política, però crec que algun dia també haurem de fer la reflexió sobre que sigui impossible indultar qüestions relatives a delictes de lesa humanitat, genocidi, etcètera; que esperem no tenir mai ningú processat per això, però cal revisar-ho, eh? Gràcies.
A continuació té la paraula, per a defensar les esmenes presentades, el senyor Joan Coscubiela, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, senyor president. Senyor Carrizosa, li he de ser molt sincer, no ens va agradar gens la seva interpel·lació. Parlar així, en genèric, dels privilegis dels polítics –en genèric– i, a més, vostè situar-se fora del focus dels polítics no deixa de ser un plantejament bastant dubtós. I encara sort que ens ha plantejat una moció consensuada, perquè si nosaltres haguéssim de votar per l'explicació que vostè ha fet avui, doncs, no votaríem. Però, bé, ens farem els sords, mirarem exactament el que està escrit i votarem en funció d'això. I vull intentar explicar-li per què, perquè jo crec que estem davant d'una qüestió molt més profunda que aquests privilegis dels polítics, estem davant de la necessitat d'abordar un profund element de regeneració democràtica. I la seva interpel·lació i la moció que vostès van presentar és una cosa curiosa, perquè vostès interpel·len el Govern de la Generalitat i després plantegen coses, o bé que afecten l'àmbit de l'Estat, o bé que són compromisos del conjunt de forces polítiques, amb la qual cosa es podria haver estalviat, vostè, interpel·lar el Govern català, o ser una mica més exigents a l'hora d'exigir-li coses. Però també passem de puntetes davant d'aquest tema perquè no voldríem, de cap de les maneres, que això fos interpretat com que nosaltres no som sensibles amb un tema sobre el qual estem treballant molt i moltíssim per aconseguir canviar la realitat actual. Dit això, i feta aquesta explicació de fons, deixi'm que li digui una cosa. A nosaltres ens hauria agradat molt més que el tema del Consell General del Poder Judicial no el tractéssim en aquesta moció. Crec que, de cap de les maneres, pot ser ubicat en l'apartat, ni de lluny, de privilegis dels polítics. Tenim un problema, claríssimament, d'elecció dels membres del Consell General del Poder Judicial. El problema no és que els representants polítics de la ciutadania al legislatiu puguin intervenir, el problema és que, fins ara, no s'ha trobat cap tipus de mecanisme per impedir la colonització partidària del Consell General del Poder Judicial. Partidària pels polítics o partidària pels grups corporatius que hi han dins de la carrera judicial, i vostè ho sap molt bé, perquè el repartiment que moltes vegades es fa de determinades audiències, de determinats tribunals superiors de justícia, té més a veure amb els interessos corporatius d'aquests grups que amb una altra cosa. No ens hauria agradat, però, ja que ho tracta vostè, gràcies a l'esmena que ha plantejat el Grup Socialista de transacció, ens sembla bé. Sobre el tema dels aforaments. Home, era una mica curiós, en la seva moció, que vostè proposés anul·lar els aforaments dels catalans, dels càrrecs públics catalans, i no de tothom. Perquè, és clar, a Catalunya ens podíem trobar que els càrrecs que depenen de les institucions catalanes no estiguessin aforats i, en canvi, alguns càrrecs de l'Administració general de l'Estat a Catalunya, sí. Bé, ho hem arreglat a través d'una esmena que vostè ens ha acceptat, que hem estat plantejant, però deixi'm que els digui que, home, hem estat furgant, furgant, a veure on estava la seva proposta espanyola per acabar amb els aforaments del conjunt de l'Estat espanyol en l'acord que vostès han signat amb el Partit Socialista i, o està molt amagada –molt amagada, molt amagada, molt amagada– i jo no l'he sabut trobar, però si vostè hem diu el lloc, jo la buscaré i rectificaré. Però li puc assegurar que porto dos dies llegint-m'ho, llegint-m'ho, llegint-m'ho, i no apareix per cap costat. És a dir, però, vaja, també passem per alt aquesta qüestió. Sobre el tema dels acords sobre corrupció, estem completament d'acord que és necessari situar un element. Vam plantejar fa molt poc el que feia referència el senyor Rossell, i ens alegrem moltíssim que el senyor president Puigdemont, després de dir «farem les coses quan les haguem de fer, al cap de res, dues setmanes, les fes. Crec que alguna cosa va tenir a veure la interpel·lació que feia el nostre president Lluís Rabell en aquest sentit. Però vostès, com altres, amb el tema de la corrupció s'obliden d'una cosa: que a més de polítics corruptes, hi han corruptors, i si es vol –si es vol– actuar de veritat contra la corrupció política, cal actuar contra els corruptors. Perquè, si no, l'únic que faran els corruptors serà canviar de client polític. «Aquest el deixem fora de joc i vaig a buscar-ne un altre. Per això els hem plantejat un tema que vostè no ens recull i que li demano que s'ho repensi una miqueta més, que és com s'actua per evitar que els corruptors puguin continuar beneficiant-se de la possibilitat de contractar amb l'Administració pública, que és l'espai del qual treuen tots els seus beneficis de manera delictiva. I amb relació a la figura del cap de l'oposició, miri, ens vam abstenir d'aquest plantejament, perquè nosaltres no estem d'acord amb el que vostè planteja. Estaríem molt més d'acord amb el que li hem plantejat, que és la desaparició de la figura del cap de l'oposició. No té sentit amb l'actual configuració del panorama polític català. Què és cap de l'oposició? El senyor Junqueras, que era el cap de l'oposició i resultava que donava suport a totes les polítiques del Govern? Què ha canviat, amb el senyor Junqueras? Doncs, que abans consensuava les polítiques des de l'oposició i ara les consensua des de la presidència del Govern. I què vol dir que la senyora Inés Arrimadas faci de cap de l'oposició? Fan de cap de l'oposició quan discuteixen sobre els drets nacionals de Catalunya, però, en canvi, quan discuteixen sobre qüestions econòmiques vostès comparteixen, per exemple, el Pacte d'estabilitat europeu, comparteixen Grup Liberal al Parlament europeu. O sigui que vostès, cap de l'oposició, en algunes coses sí, en altres no. En altres són més cap de l'oposició, amb altres temes, uns altres grups d'aquesta cambra. Per tant, proposem la desaparició de la figura del cap de l'oposició. I acabo dient-li, des d'aquesta perspectiva, que no ens agrada tampoc el plantejament que fan vostès amb relació a les oficines dels expresidents. Sobre els expresidents algun dia discutirem a fons en aquesta cambra, perquè jo crec que quan es va crear aquesta figura era pensant que hi havia un, dos expresidents, però no que tindríem aquest overbooking d'expresidents. Estalviar recursos, sí, racionalitzar-los bé...
Senyor Coscubiela, se li ha acabat el temps.
...però discutir-los en profunditat, també. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per a defensar les esmenes presentades, té la paraula la senyora Esperanza García, en nom del Grup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya.
Gràcies, president. A ver, viendo la moción que ha presentado Ciudadanos hoy, la verdad es que, desde el Partido Popular, estamos sorprendidísimos porque renunciar en este caso a ser los segundos que desde una comunidad autónoma promovemos o intentamos promover la supresión de los aforamientos para los cargos electos y políticos, y hacerlo en segundo lugar, después de que la señora Cifuentes, en la Comunidad Madrid, ya lo haya promovido, a nosotros nos parece que no casa, en absoluto, con esa frase mediática, seudopoética que ustedes repiten allá por donde van –tertulias, faristol y medios de comunicación– que dice «“imposible” es solo una opinión. Pues veamos, veamos si lo difícil para ustedes se convierte en imposible, porque desde el Partido Popular, en las enmiendas que hemos presentado, lo que les pedimos a ustedes, y ustedes no han querido coger el guante, es que se supriman por completo los aforamientos a los cargos políticos catalanes. Y ustedes han decidido decir directamente que no. Y sin embargo tengo que agradecerles desde el Partido Popular que ustedes aceptaran una de nuestras enmiendas, que precisamente es esa que al señor Coscubiela le molesta tanto, ¿no?, que es la de suprimir los medios materiales y económicos destinados a la oficina de los expresidentes de la Generalitat. Déjenme decirles una cosa, porque la corrupción es un término suficientemente amplio y efectivamente letal para que se mine la confianza de los ciudadanos en nuestras instituciones. Y eso exige no quedarse anclados, y no quedarse anclados ni en intereses de partido, ni en portadas de periódicos, ni estrategias nacionales electorales del partido, sino que se requiere seriedad y compromiso. Desde el Partido Popular entendemos que es difícil, pero no imposible. A ver si la frase que ustedes tanto repiten se la acaban de creer y la ponen en práctica. El aforamiento de los cargos públicos catalanes, es verdad, requiere determinadas modificaciones legales que son ciertamente complicadas, como es la modificación del Estatut, pero se puede. Y se puede también tomar el compromiso por parte de los partidos políticos –propuesta que le hemos realizado y que ustedes también han rechazado– de no incluir en sus listas a aquellos que fueran condenados, excargos, condenados o con antecedentes penales. Y yo les pregunto: ¿cómo es posible que digan ustedes que no a eso, cuando desde estas instituciones, y no desde otras, se exige a nuestros funcionarios –pongo el ejemplo: a los funcionarios de la Administración de justicia, un simple agente judicial, o incluso a personas que se dedican al ejercicio privado de la profesión jurídica– que no tengan antecedentes penales, porque eso les inhabilita para dedicarse al ámbito jurídico y ejercer su profesión? Pues, ¿cómo va a ser menos en el caso de ser gestores de lo público? ¿Tanto miedo les da aceptar esa propuesta? Nosotros hemos coincidido muchísimas veces con ustedes, en muchas votaciones, en que el Govern de la Generalitat tiene una manía, una especie de tótem, irrenunciable, de intentar regular siempre por encima de sus competencias, generando conflictos, judicializando la vida política catalana. Pero es que ustedes, ahora que parece que tienen la bancada justo pegadita a los señores de Junts pel Sí, parece que se han contagiado. Están ustedes proponiendo que desde aquí, desde este Parlamento autonómico, veamos afectado lo que es la Ley orgánica del poder judicial, tanto la designación de los miembros que pueden formar parte de nuestros tribunales como otras cuestiones. Yo les pido una cosa. El Partido Popular va a votar a favor de esto; esto se va a ir a la comisión de estudio a favor de la regeneración y en contra de la corrupción. Yo les pido que sean valientes y que no se queden ataditos a su pacto con el Partido Socialista en Madrid. Nosotros tampoco hemos encontrado ese punto al que ustedes hacen referencia y que han incluido en las mociones enmendadas y transadas por el Partido Socialista en esta moción. No dejen que les dicten los puntos de sus mociones. Hablen, dialoguen y refrenen sus tuits, por favor. Llevan ustedes días diciendo que ningún partido de esta cámara parlamentaria estaba a favor de suprimir los aforamientos. Y tienen ustedes razón, porque nosotros somos los únicos que estamos a favor de suprimirlos, y ustedes no lo creen conveniente. Yo espero que en esa comisión sean capaces ustedes de compartir con nosotros esa necesidad, tanto la de la supresión como la de la imposibilidad de que personas condenadas y con antecedentes penales puedan ser representantes del pueblo catalán, y que al final la lucha contra la corrupción no se quede en un simple panfleto o eslogan electoral.
A continuació té la paraula el senyor David Bonvehí, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Bon dia, consellera. Conseller, diputats, diputades, vivim els temps que vivim, i la gent del carrer, la gent de fora, ens demana mesures per recuperar la confiança també en les nostres institucions i en nosaltres, que som els seus representants. I, per tant, des d'aquí, des de Junts pel Sí, veiem bé la proposta que ens ha fet Ciutadans sobre el paper, per adoptar una sèrie de mesures de diferent sentit, però també, com han dit altres grups parlamentaris, ens ha agradat més el que hem vist escrit que no pas la intervenció. Però, en tot cas, crec que amb l'ànim que ens ha portat a consensuar la major part de la moció, doncs, explicaré el nostre posicionament de vot. També dir que resulta una mica curiós que la majoria de propostes que vostès fan sembla que les facin aquí a Catalunya i no a Espanya. A veure si vostès també hauran arribat a la conclusió que aquí les coses poden canviar més ràpidament i es poden canviar de manera més positiva que no pas a la resta de l'Estat espanyol. I, per tant, trobaríem curiós però ens agradaria que vostès també haguessin arribat a aquesta conclusió que val més, doncs, que ens ho puguem fer aquí, de manera ràpida, i que amb el nou estat que crearem segurament arribarem a allò que vostès també volen i desitgen, hi arribarem abans fent-ho des d'aquí, només des d'aquí, i no passant per l'Estat, que n'estem segurs que aniran molt més a poc a poc i no sé si hi arribaran mai. En tot cas, començant pel primer punt dels aforaments, a nosaltres quan vam llegir la primera redacció de la moció ens va sorprendre una mica ser tan categòrics: «Suprimir tots els aforaments de tots els càrrecs polítics catalans. En tot cas, després, veient la transacció a què s'ha arribat, crec que és una proposta assumible per tothom, crec que és una proposta que el que diu és que estem d'acord a revisar el sistema d'aforaments i que tot això ho discutirem a la Comissió d'Estudi de les Mesures de Lluita contra la Corrupció d'aquest Parlament, i, per tant, nosaltres entenem que fer una esmena a la totalitat en aquest sentit no era adient. Entenem que ho hem de revisar, ho hem de discutir, i estem segurs que tots els grups compartirem, doncs, la necessitat de fer una revisió dels aforaments. I per què creiem que és necessària, aquesta revisió dels aforaments? Doncs, perquè bàsicament això de l'aforament és una institució que en el moment actual ofereix massa interrogants i contradiccions i, per tant, cal replantejar el seu significat dins d'un context polític i social que reclama els valors de transparència, igualtat, regeneració i, sobretot, de confiança en les institucions democràtiques. Aquests interrogants sobre els aforaments són varis. Hi ha molts estudis que ho han tractat, però jo diria que hi ha tres o quatre elements que els hem de repensar. Un és que a la majoria de països europeus, doncs, els aforaments són molt més restringits que aquí, que a l'Estat espanyol, i, per tant, crec que això ens ha de fer pensar. També ens ha de fer pensar que no és igual l'aforament que la inviolabilitat ni la immunitat dels càrrecs electes, que a vegades s'intenten confondre. Crec que també a vegades es presenta l'aforament com un cert privilegi i a vegades també es podria entendre que això és el contrari, ja que existeix una limitació de no poder anar a segona instància. I després també un tema que ha anat sortint, que és que els aforaments per part d'algú creu que s'hi pot renunciar i això tampoc no és clar. Tots aquests interrogants fan que nosaltres, doncs, vegem bé que aquests temes els discutim en aquesta comissió, i estem segurs que arribarem a un acord tots els grups parlamentaris. En el punt segon, hi donarem suport tal com queda redactat, ja que creiem fermament que l'Estat espanyol sí que té, doncs, polititzada la justícia. Al punt tercer, vostès se centren en alguns drets dels que figuren..., del cap de l'oposició d'aquest Parlament. Tampoc no hi veiem inconvenient, a donar-hi suport. En canvi, sí que veiem inconvenient donar suport al punt cinquè, amb què vostès intenten suprimir les oficines dels expresidents de la Generalitat. Creiem que el que estan intentant és treure relleu institucional a aquesta figura que nosaltres creiem important. I després també vostès sembla que obliden que fa vuit mesos aquí vam fer un debat ampli, una ponència on tots hi érem, en què per a la major part de grups parlamentaris, i liderats pel diputat Bosch, en aquell temps, d'Iniciativa, doncs, crec que es va arribar a un consens molt i molt ampli i en el qual el que vam fer és establir un règim d'incompatibilitats dels expresidents i mesures de transparència, que crec que la regulació actual a la Llei dels expresidents és més que raonable. Al punt quart sí que hi donarem suport. Al punt sisè ens hauria agradat més, doncs, un altre tipus de redactat, perquè entenem que la comissió sobre la corrupció de l'anterior legislatura indicava millor que entre tots els grups parlamentaris s'havia de pactar en quin moment una persona havia de deixar de ser diputat o havia de ser càrrec electe. Però, en tot cas, doncs, la proposta que es fa, veiem que no és descabellada. I al punt setè, que és una incorporació pel tema dels indults, també hi donarem suport. Res més, i moltes gràcies.
A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula la senyora Anna Gabriel, del Grup Parlamentari Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Molt bon dia. No queden massa coses a afegir. Som els últims. En tot cas, sí que coincideixo amb algunes intervencions. Amb la intervenció del senyor Carrizosa en la interpel·lació, i avui mateix en el Ple, podia semblar que estàvem aprovant alguna cosa que tenia a veure realment a fer un reset al sistema democràtic –pseudodemocràtic, per nosaltres–, que és el que realment podria contribuir que els ciutadans recuperessin aquesta confiança perduda, aquesta desafecció, també deia el senyor Carrizosa en la interpel·lació. I la veritat és que no assistim a cap reset; assistim més aviat a un breu control de canvis. Nosaltres sí que creiem que totes aquelles persones que cridaven el «no ens representen, o aquells que cridaven que no hay pan para tanto chorizo, esperaven alguna cosa més que una mera operació de maquillatge sobre alguns aspectes concrets, i, per tant, en aquest sentit, doncs, nosaltres, evidentment, estem per una altra línia de treball. Però la moció, en tot cas, és vostra. Les esmenes tampoc és que hagin anat especialment més enllà, malgrat que els grups ara sembla que ho reivindiquin. I ens posicionarem, per tant, respecte al que heu plantejat. Amb relació a l'aforament, i per explicar-ho una mica, perquè la sensació és que la ciutadania probablement tampoc coneix massa què és l'aforament i pot imaginar-se que és tot un sistema de privilegis que s'adjudiquen els polítics, i és una mera alteració del principi general pel qual altres ciutadans que no tenen reconegut aquest estatut, doncs, són jutjats per uns tribunals diferents. La qüestió és per què existeix aquesta figura. I alguns portaveus deien: «En altres països de tradició democràtica no existeixen els aforaments. Hi ha estudis que plantegen la seva revisió. Sí, sí, està molt bé. Però per què aquí existeixen els aforaments? D'on surt el sistema judicial vigent a l'Estat espanyol? Hi ha ruptura amb el règim franquista? Hi ha canvis en els jutges i magistrats que estaven operant en el règim franquista? No deu ser que aquells artífexs de la Transició, conscients que no seria una ruptura amb un règim feixista, van creure oportú dotar d'algunes garanties puntuals els representants de la població, que, evidentment, els adherents a la dictadura franquista no eren favorables que hi hagués eleccions i que hi hagués càrrecs electes? No deu ser que els preocupava moltíssim que els jutges i magistrats franquistes jutgessin càrrecs electes? Jo crec que el motiu és aquest. I els reformistes de la Transició van voler blindar d'algunes garanties aquests representants electes. Per tant, la crítica, nosaltres la fem al sistema judicial en el seu conjunt; un sistema judicial que no va trencar amb el règim franquista, que els mateixos jutges i magistrats que condemnaven a mort, que reprimien treballadores, que empresonaven sindicalistes, després van seguir operant amb total impunitat. Tampoc trobem que es faci cap interpel·lació a una altra vulneració d'aquest principi general de ser jutjat pel mateix tribunal que la resta en el cas de l'Audiència Nacional, que també altera el principi general de ser jutjat pel tribunal que et correspon. «Ah, però a l'Audiència Nacional hi van els independentistes, hi van els que qüestionen la monarquia! I això és un reset. I com que això no va de reset i va de control de cambios, doncs, l'Audiència Nacional, evidentment, no la qüestionem. Tampoc qüestionem el Codi penal espanyol i aquestes majories, doncs, que l'han estat avalant fins ara, i el profund caràcter repressiu i de classe que té el sistema judicial i penal espanyol. Això seria també anar a l'origen dels problemes i a l'arrel dels problemes. Perquè jo crec que la ciutadania, més que estar preocupada –vostès, que sempre tenen la virtut d'interpel·lar les preocupacions profundes de la ciutadania...– per la qüestió dels aforaments, està preocupada pel caràcter de justícia de classe, que sí que els afecta, perquè la majoria de la població no pot sostenir les prerrogatives que poden sostenir els Millets i les quatre-centes grans famílies, que no estan aforats, però que és obvi que la justícia, per a ells, no és la mateixa que per als ciutadans que no tenen aquesta condició material i aquesta pertinença a una determinada classe social. Per tant, nosaltres preferiríem anar a l'arrel del problema i abordar la qüestió de la justícia de classe que impera. De totes maneres, evidentment, no ens oposarem que s'obri un debat amb relació als aforaments, com tampoc ens oposarem que s'obri un debat amb relació a la compatibilitat de càrrecs o de sector privat dels treballadors d'aquest Parlament, dels diputats. Tampoc ens oposarem a debatre qüestions de nomenaments; però no nomenaments vinculats a cambres legislatives... Diguem qui és el Ministeri Fiscal, a qui vostès atribueixen, en tot cas, la prerrogativa d'instar determinades investigacions vinculades a corrupció? Qui nomena el fiscal en cap? Quina vinculació té el fiscal en cap amb el Govern? Aquí també seria molt interessant anar a l'arrel i què s'espera de la fiscalia d'aquest país. I, per acabar, jo crec que el que us venim a recomanar és que aneu més a l'origen dels problemes; que parlem de corrupció, no només vinculada a càrrecs polítics; que el senyor Amancio Ortega, malgrat sigui legal el que fa, és també un corrupte, perquè és absolutament corrupte ser la segona persona [[alguns aplaudiments]] més rica del món explotant treballadores d'arreu del món. Feu política, deixeu de fixar-vos en els tribunals; feu política, accepteu que ens autodeterminem i no aneu més als tribunals per aquesta qüestió, i feu política i entengueu que els presos polítics de l'Estat espanyol mereixen sortir als carrers. [[Alguns aplaudiments.]]
Per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señora presidenta. Iré muy rápido porque, si no, no me va a dar tiempo. Agradecer a todos y a cada uno de los grupos del Parlament su colaboración y sus aportaciones y enmiendas, que han mejorado sin duda el texto. Bueno, y hay algo que deberán reconocer todos: el tema lo ha planteado Ciudadanos. Se nos dice: «Bueno, es que aquí apenas hay cosas –decía el señor Pedret– «que podamos discutir en el Parlamento. Pues mire, son siete puntos, y cuatro de ellos son para discutir precisamente en el Parlamento; dos de ellos son para discutir en el Congreso de los Diputados –la cuestión del Consejo General del Poder Judicial, la cuestión de los indultos–, y uno de ellos afecta a todos los partidos catalanes, que es el pacto por no admitir en listas a gente imputada. Por lo tanto, lo que se ha conseguido aquí es que no hemos entrado norma por norma ya a modificarlas, pero hemos sentado las bases de que todos los partidos que estamos aquí presentes, y que voten a favor de esto..., dar su aquiescencia a tratar estos temas des de la perspectiva positiva de acabar con estos privilegios, que era el título de nuestra moción. Contestar muy brevemente al señor Coscubiela, de Catalunya Sí que es Pot. Señor Coscubiela, ¿dos días buscando en el pacto con el Partido Socialista y no ha encontrado los aforamientos? Mire, página 65, está aquí. [[Alguns aplaudiments.]] Esto tiene usted que coger el PDF, poner «buscar y entonces pone «aforamientos y le saldrán todas las palabras de «aforamientos. La señora Esperanza García... Señora Esperanza García, bueno, primero, nosotros no somos la..., nosotros no somos el Gobierno y usted la oposición todavía, ¿eh? Es que nos ha tratado usted..., ha enfocado toda su intervención a nosotros, se ha mostrado muy orgullosa de que la señora Cifuentes promueva en la Asamblea de Madrid el cese de los aforamientos, y eso es gracias a que hemos entrado Ciudadanos a abrir un poco las ventanas [[alguns aplaudiments]] en la Asamblea de Madrid, que ya les hacía falta a ustedes, ya les hacía mucha falta. Y valentía no nos diga si nos falta o no a los de Ciudadanos, valentía es también cuando, por ejemplo, se me ocurre, un rey le dice a alguien: «Preséntate de candidato, aceptarlo, por ejemplo. [[Alguns aplaudiments.]] Señor Bonvehí, también gracias por aceptar nuestras..., por votar favorablemente a la primera, tal y como nos anunció el conseller, que se iba a debatir ya por fin en esta cámara el tema de los aforamientos, que es una cuestión estatutaria, de l'Estatut de Catalunya, y que, por tanto, no encontramos consenso suficiente para acometer esta modificación, que es seria, porque es de la ley fundamental catalana, que sólo tiene por encima la Constitución, pero por eso emprenderemos este debate. Y, por último, señora Anna Gabriel, ni España es un sistema seudodemocrático ni a la Audiencia Nacional van los independentistas. A la Audiencia Nacional van los delitos de terrorismo y quien participa en delitos..., quien es miembro activo de banda armada, de grupo terrorista, va a que lo juzguen en la Audiencia Nacional. [[Alguns aplaudiments.]] También en España no hay presos políticos, en España hay condenados por pertenencia a banda armada. [[Alguns aplaudiments.]]
Cridem a votació. Senyor Coscubiela, per què em demana la paraula? [[Veus de fons.]] Trenta segons.
Señor Carrizosa, le agradezco su ilustración, pero fíjese bien que en el texto que yo tengo, el apartado…, la hoja 65 habla de la reforma constitucional. No me extraña. Sobre ese pacto hay tantas versiones que usted tiene una, el Partido Socialista tiene otra, yo tengo otra..., en todo caso, lo de las diputaciones tampoco salió ayer, es bastante probable, pero, en todo caso, hubiera sido mejor que usted hubiera planteado de ab initio que los aforamientos que debían desaparecer eran los de todos los cargos públicos e institucionales, no solo los catalanes. Per cert, ara no sé per què li estic parlant a vostè en castellà, disculpi. [[Rialles i alguns aplaudiments.]]
Senyora Eva Granados, per què em demana la paraula?
Per demanar la votació separada del punt cinquè, presidenta. Del punt 5, votació separada.
Demanes el punt 5, votació separada? Molt bé.
Gràcies.
Senyora Anna Gabriel, per què em demana la paraula?
Per demanar, si us plau, presidenta, votació separada del punt 2.
Dos. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Senyor Carrizosa...
Por alusiones del señor Coscubiela.
Trenta segons.
Gracias. Señor Coscubiela, mire, me tengo que poner las gafas, sesenta y cinco: «Supresión... [[Remor de veus.]] Está en castellano, porque fue con el Partido Socialista Obrero Español: «Supresión del aforamiento de diputados, senadores. Está aquí, en la página 65, ¿eh? Entonces, ahora se lo daré, para que lo tenga usted. Gracias.
S'han demanat... [[Remor de veus.]] Un moment..., s'han demanat votacions separades del punt 2 i del punt 5. Per tant, ara començarem votant el punt 2, després el 5 i després la resta de la moció. D'acord? [[Pausa.]] Comença la votació del punt 2. Ha estat aprovat per 121 vots a favor, cap vot en contra i 10 abstencions. A continuació, votarem el punt 5. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 35 vots a favor, 85 «nos i 10 abstencions. [[Remor de veus.]] Perdona: 34 vots a favor, 86 en contra i 10 abstencions. Per tant, ha quedat rebutjada. Ara votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 131 vots a favor, cap abstenció i cap vot en contra. [[Alguns aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la memòria històrica, la simbologia i la nomenclatura feixista a l'espai públic]] [[302-00012/11]] El setzè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la memòria històrica, la simbologia i la nomenclatura feixista a l'espai públic, presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Mireia Boya.
Bon dia a toti. Gràcies, presidenta. Deishatz-me començar damb un recòrd a cinc mòrts ena matança de Gasteiz, pera policia. Aué commemoram quaranta ans d'aguesti assassinats impunes, quan s'entenien es campanades a mòrts. Voi hèr aguest rebrembe perque aguesti tanben son es nòsti mòrts, es dera classe trabalhadora. [[Aplaudiments.]] Un segon recòrd, que ja le hérem ager, tas nau ores e quaranta minutes deth 2 de març deth 74, Salvador Puig Antich morie executat damb era brutau tecnica deth garròt vil ena preson Model de Barcelona. Siguec eth darrèr executat, assassinat peth regim franquista en nòste país. Ager le arrebrembàuem, e aué aguest Parlament mos permeterà de demanar justícia, quaranta dus ans mès tard. Ei que nosati non mos vam a resignar jamès ara injustícia, perque non desbrembam, perque auem memòria e perque volem recuperar, sustot, era nòsta dignitat. Per toti aqueres tortures, aqueres peleges, aqueri maus que mos an hèt es franquistes, per tanta gent que non descansarà enquia saber a on ei enterrat eth sòn oncle, eth sòn pare, eth sòn gran pare. E profiti tà saludar as representants deth Banc d'ADN de Catalonha, que son ací e mos acompanhen aué. Tot soent, es institucions non an hèt un trabalh suficient entara preservacion dera memòria istorica e era dignificacion des victimes deth fascisme e deth franquisme. E nosati consideram qu'açò ei ua causa que non se pòt perméter mès, e, per tant, eth sentit d'aguesta mocion ei trabalhar entà solucionar aguest problèma qu'auem. Auem es institucions e mos cau es politiques publiques de memòria entà non èster jamès mès complices dera pervivéncia deth franquisme, deth fascisme, encara aué, enes nòsti dies. Aué, aguest Parlament darà un pas endauant entà trincar era institucionalizacion dera desmemòria, entà trincar era institucionalizacion dera impunitat. Aué auem era oportunitat de hèr dera memòria ua estructura d'estat, perque n'ei, e perque n'a d'èster en aguest camin de construccion nacionau que tot just començam. En prumèr lòc, ena mocion, çò qu'auem volut hèr ei recuperar era poténcia dera institucion qu'auem entara memòria istorica, qu'ei eth Memorial Democratic. Lo volem dotar des politiques publiques de memòria que siguen de besonh de toti es utissi, de toti es recorsi, e d'un lideratge qu'auie perdut enes darrèri ans. A d'èster ua institucion internacionau, a d'èster present en tot eth territòri, e entad açò demanam, laguens dera mocion, er impuls ath hilat d'espacis de memòria, que ja existís, mès qu'ei desbrembada e qu'ei sense recorsi. En segon lòc, era mocion parle des represalhadi politics e sociaus. Demane causes coma era persecucion immediata des responsables des crims e des tortures que se perpetrèren ena epòca franquista. Demane era anullacion des procèssi illegaus, illegitims. Demane era identificacion des milèrs e milèrs de desapareishudi. Demane que se hèsque, que s'acabe eth mapa de hòsses e des lòcs de repression, entà daurir-les, entà poder onorar, d'un còp per toti, as nòsti mòrts com cau, per tantes e tantes familhes, que les poguen retrobar ueitanta ans despús. Finaument, era mocion tanben vò trincar damb un franquisme sociologic quotidian en espaci public, un franquisme qu'encara ei present en molti des ajuntaments deth nòste país e que non podem perméter mès. Encara i a plan de lòcs, carrèrs, places, damb simbologia, damb nomenclatura, damb monuments fascistes que s'an de retirar, e semble mentida que quaranta un ans despús dera mòrt deth dictator, eth dictator mès vielh de tota Euròpa, encara pogam trobar senhaus d'aguest franquisme en aqueri lòcs que mos son mès propèrs. Per aquerò, era mocion demane acabar eth cens de carrèrs franquistes que comencèc eth Memorial Democràtic; demanar a toti es ajuntaments que les retiren immediatament seguint es protocòls establedi pes universitats catalanes, e aunorar a toti aqueri mòrts, torturats e represalhats que non an estat aunorats enquia ara. Demoram que s'apròve damb ua àmplia majoria entà non auer de passar vergonha mai mès, entà non aué de passar vergonha de nosati madeishi mai mès, entà qu'era nòsta desmemòria e era nòsta inaccion qu'auem agut enquia ara..., donques ac apariésquem, e, d'un còp per toti, aguest país hèsque çò qu'a de hèr damb aqueri qu'an despareishut.
A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Ferran Pedret, del Grup Socialista.
Gràcies, presidenta. Conseller, vicepresidenta, diputats i diputades, i també les persones promotores del banc d'ADN públic i de les entitats memorialístiques que ens acompanyen avui, he de començar agraint la predisposició del Grup de la CUP - Crida Constituent a arribar a acords respecte a les, ja entenc que moltes, esmenes que li presentàvem des del Grup Parlamentari Socialista, no tant per una qüestió de desacord de fons respecte als plantejaments de la moció, en els quals, crec que es veurà després, en la votació, que coincidim àmpliament, sinó perquè hi havia qüestions, potser tècniques, potser de matís, que hi volíem aportar, i celebrem que algunes hagi estat possible incloure-les; altres les han acordat amb altres grups, i en alguna ocasió ens fa estar menys contents d'això que del text que vostès originalment presentaven. Però això és quelcom que passa de tant en tant en la vida parlamentària. Mirin, per no acabar amb mal sabor de boca, començaré per dir aquelles qüestions en què lamentem que no hagi estat possible acabar d'entendre'ns. En primer lloc, ens hagués agradat un suport una mica més explícit a la creació d'un banc d'ADN públic, com, de fet, vostès portaven en el seu text original i ha quedat després redactat de manera diferent amb la transacció a què han arribat, legítimament, amb el Grup de Junts pel Sí, i un suport més explícit a les iniciatives ja existents; per tant, nosaltres reivindiquem allò que aquest Parlament ja ha votat almenys en dues ocasions, una d'elles amb la Moció 69/X, que crec que val la pena seguir reivindicant. En segon lloc, lamentar que no demanem..., perdem l'ocasió, diguem-ne, de demanar la reforma de la Llei 52/2007 per adaptar-la a les recomanacions de l'informe del Comitè de Desaparicions Forçades de les Nacions Unides. És veritat que és una llei d'àmbit estatal –allà ja tindrem l'ocasió de fer-ho–, però aquest Parlament segueix tenint la tradició de reflectir debats que es poden portar a altres cambres. De fet, tenim, fins i tot, iniciativa legislativa en la matèria. Dir-los, també, que no acabem d'entendre per què en l'apartat cinquè vostès condicionen tota una sèrie d'actuacions al voltant del Memorial Democràtic, amb les quals estem d'acord, a les prioritats en polítiques públiques que s'estableixin en l'aprovació dels pressupostos del 2016. Perquè diguin-nos malfiats, però coneixent com coneixem les responsabilitats de govern i l'actuació dels grups que donaven suport al Govern en la passada legislatura, ens sembla que això és una mena d'ajornament sine die de les mesures concretes en què coincidim amb vostès. Per tant, esperem que no sigui així, esperem que l'acord d'estabilitat que tenen subscrit amb Junts pel Sí els faciliti una influència en el debat pressupostari i aquests temes no quedin arraconats –volem, diguem-ne, fer aquest acte de confiança–, però els convidem a estar-hi molt alerta. Nosaltres ho estarem. Però per no estendre'ns més en qüestions de què discrepem, he de dir que hi ha una de les transaccions que els vull agrair molt especialment, i és la que fa referència a la modificació de la Llei sobre la localització i la identificació de persones desaparegudes durant la Guerra Civil i la dictadura franquista, i la dignificació de les fosses comunes, per tal, entre altres aspectes, de prioritzar i facilitar l'obertura de les fosses i l'exhumació i identificació de les restes humanes. Malgrat les molt bones intencions que contenia la llei catalana sobre les fosses, és cert que hem trobat enormes dificultats per poder obrir, exhumar, identificar i tornar, al final, les despulles de tantes i tantes persones que reposen encara als camps i a les vores dels camins del nostre país a les seves famílies i a aquelles persones que els volen retre homenatge. I, per tant, crec que és molt de celebrar que avui instem a fer aquesta modificació, que, en tot cas, haurem de procedir-hi més endavant. Res més. Mirin, en qüestions de memòria, com en tantes altres, el que ens ha de presidir és el lema que tantes organitzacions que lluiten perquè s'eviti la repetició de crims contra la humanitat, repeteixen aquí i arreu del món: «Veritat, justícia, reparació i garanties de no-repetició; cal insistir-hi tant com sigui possible en tots i cadascun d'aquests aspectes: «Veritat, justícia, reparació i garanties de no-repetició. I no oblidem que aquells que treballen en l'àmbit de la gestió de conflictes, de la cultura de la pau, diuen que tota societat necessita tants anys per refer-se d'un conflicte com ha durat el conflicte. Si el càlcul l'establim a partir del moment en què va acabar la dictadura franquista, constatarem com és veritat que encara avui queden moltes coses per fer, molts aspectes a tractar, per poder dir que realment hem superat tots els aspectes d'aquella terrible guerra civil i d'aquella terrible dictadura. Per tant, honor i memòria a les víctimes del franquisme, ara i sempre.
A continuació, té la paraula el senyor Fernando Sánchez, del Grup Parlamentari del Partit Popular.
Gràcies, presidenta. En primer lloc, volem agrair el «talant democràtic de no contestar-nos ni un sol mail, al grup de la CUP, ni respondre'ns a cap de les peticions que li hem fet perquè ens enviï com ha quedat el text; tenim altres companys que ens l'han fet saber. Per un partit que entén la història de forma dialèctica, tot és molt senzill, absolutament senzill: els de baix i els de dalt, la veu pura i virginal del proletariat davant de les maniobres obscures de les forces del capital. En síntesi, tot es resumeix en un combat molt senzill entre feixistes i antifeixistes. Però és curiós, perquè aquells mateixos que defensen la simplicitat de la història resulta que després actuen d'una manera una mica més sinuosa; per exemple, fan president de la Generalitat una persona d'un partit que ha votat la reforma laboral i ha votat la Llei d'estabilitat pressupostària. I vostès ens diran: «Home, és que hi ha més coses; és que hi ha més coses: a més de la qüestió social, hi ha la qüestió nacional. Però, escoltin, no havíem quedat que la nació era una superestructura burgesa per alienar les consciències del proletariat? Diu: «No, no, no; no, escolti'm, és que són dues cares de la mateixa moneda, és que les coses són una mica més complexes. Doncs, aquí, senyors i senyores, senyors i senyores diputats, és on jo vull anar: les coses, en el present i en el passat, són una miqueta més complexes que una lluita entre feixistes i antifeixistes. I, si no, els recomano –és que és molt senzill– llegir, per exemple, l'Homenatge a Catalunya d'Orwell. O, per exemple, no sé Andreu Nin qui pensava que eren els feixistes. Bé, sí que ho sé, però potser pensava que algú més també s'estava comportant de forma feixista. O les memòries de Garcia Oliver, quan explica que el seu objectiu era desestabilitzar la República perquè hi hagués un cop de la dreta i així proclamar... Sí, diu que sí; efectivament, les coses són una miqueta més complexes. Nosaltres avui, com hem fet altres vegades..., i poden fer una foto, poden fer una foto a la votació, perquè cada cop que ens vagin a acusar de no se què mirin la foto, i la miri tothom. Nosaltres avui condemnarem el feixisme i condemnarem la dictadura franquista com hem condemnat totes les dictadures. No sé si vostès amb els règims autoritaris fan sempre el mateix. [[Alguns aplaudiments.]] El que jo no puc acceptar... I nosaltres ho condemnarem, ho condemnarem completament. Però el que jo no puc acceptar, entre altres coses perquè m'he passat quatre anys de la meva vida llegint els diaris de la República a Barcelona i llegint Solidaridad Obrera –un diari perfecte, que és una meravella d'estil, a més de molt enginyós i destraler en la seva expressió– és que vostès em diguin que aquí tothom era un clam per la democràcia. No ho puc acceptar. I, si després volen els comparteixo un munt de cites, trobades en aquest diari, on s'explica el que pensaven de la democràcia. Ara resulta que els que volien canviar-ho tot es refugien en el passat. I em recorda una mica a la senyora Ada Colau, covard davant del capital, que el que fa és obrir debats «culturetes per amagar la seva covardia davant dels poders fàctics. I nosaltres votarem moltes coses a favor en aquesta moció, i hi votarem perquè és lògic que en una societat democràtica hi hagi un cànon de memòria pública democràtic; és lògic: la memòria pública ha de reflectir també els valors compartits en un conjunt social. Però, escoltin, això ha de tenir un cert sentit del límit, perquè fins on ens remuntem per avaluar amb criteris democràtics? És a dir, traurem tots els emblemes de la Generalitat perquè al segle XV donés suport a les oligarquies davant de la pagesia catalana? És que hem de retirar tots aquells monuments o referències d'aquells períodes històrics vinculats amb el feudalisme o l'absolutisme? És que ens quedaríem amb els últims trenta anys. Per tant, senyores i senyors diputats, nosaltres volem memòria democràtica, sí, però no convertir la memòria en un ídol que anul·la el rigor i la crítica històrica. Memòria democràtica, sí; memòria monolítica, no. Memòria democràtica, sí; absolutisme de la memòria per sobre de la història, no. I facin fotos del que votarem avui, apliquin-se la lliçó en altres votacions que plantejarem a aquest Parlament d'altres qüestions, perquè sempre els posarem el mirall per veure exactament que..., a veces, en casa de médico, cuchillo de palo. [[Alguns aplaudiments i remor de veus.]] En casa de herrero, cuchillo de palo, efectivamente. [[Algú diu: «Cuchara. Remor de veus.]]
A continuació té la paraula el senyor Joan Josep Nuet, del Grup Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Bon dia a totes. Avui fa quaranta anys, a la ciutat de Vitòria, al barri de Zaramaga, a l'església de Sant Francesc d'Assís, en una assemblea de treballadors i treballadores, la policia franquista matava cinc companys. Avui fa quaranta anys i aquest Parlament és digne que els recordi. Poc després d'aquest assassinat, un home anomenat Lluís Llach escrivia i cantava: «Assassins, assassins de raons i de vides, que mai no tingueu repòs en cap dels vostres dies i que en la mort us persegueixin les nostres memòries. Avui, Lluís, pots seguir cantant; aquestes paraules encara són necessàries. [[Aplaudiments.]] El nostre grup parlamentari comparteix el contingut i l'esperit de la moció que ens presenta la CUP - Crida Constituent. Tant ho compartim que ja els hem comunicat que retirem les dues esmenes que havíem presentat al text perquè no hi hagi cap dubte de la nostra sintonia amb aquest. El debat de fons que estem tenint afecta dues qüestions. La primera: a l'Estat espanyol, els quatre anys de majoria absoluta del Partit Popular han significat una veritable involució en memòria democràtica. El Govern del Partit Popular, la majoria absoluta del Partit Popular, ha congelat de facto el desplegament de la Llei de memòria històrica, i, a més, existeix encara avui una connivència del Partit Popular amb la simbologia i el relat del franquisme. Això s'ha de deixar clar; ens ho han dit les Nacions Unides, i avui hi han ciutadans catalans i de l'Estat espanyol que han d'anar a buscar justícia a l'Argentina, perquè no la troben en aquestes terres, i això que som, diuen, una democràcia del segle XXI. Però, també, tenim un altre problema de fons. A Catalunya, els darrers cinc anys, els governs de Convergència i Unió han oblidat la memòria democràtica. I això ha passat no només com a conseqüència de les disminucions pressupostàries; no farem sang de les raons que han motivat aquest oblit. I, en canvi, sí volem dir que ara tenim un nou govern, tenim un nou conseller, tenim una nova directora general, i estem convençuts..., i tindran el nostre suport si aquest nou govern i aquest nou conseller signifiquen una nova política de memòria democràtica: reprendre l'impuls que en algun moment sí va tenir el Govern de Catalunya en temes de memòria democràtica. S'ho mereixen els que estan vius, que encara són molts, a vegades molt grandets i els costa caminar, però, amics i amigues, ho devem als que ja no hi són, als que ens han deixat i als que van deixar el millor de la seva vida i el millor de la seva joventut perquè avui, aquest Parlament, democràticament, es pugui reunir. Visca la memòria i visca els nostres morts! [[Aplaudiments.]]
A continuació té la paraula la senyora Montserrat Palau, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Presidenta, amb el seu permís, compartiré el temps de la meva intervenció amb les paraules, també, de la diputada Meritxell Borràs, del meu grup. [[Veus de fons.]] Ai!, perdoneu, Meritxell Roigé. Tenim tantes Meritxells que hi ha hagut una confusió. S'ha esmentat aquí Puig Antich, l'assassinat impune, encara, de Puig Antich; s'han esmentat els fets de Vitòria; podríem esmentar, per exemple, l'acord d'aquest mateix Parlament, de 2009, de la revisió del procés de Lluís Companys, encara totalment pendent i sense resposta. Per tant, aquesta moció és útil, pertinent, perquè és la necessitat, la necessitat que tenim de la memòria històrica, i també, en conseqüència, de la condemna del feixisme i del franquisme. Debatre sobre memòria i sobre l'oblit és també un acte de justícia. La setmana passada va morir Umberto Eco, un gran..., un savi humanista. I justament en un volum conjunt del 2002 que es deia..., el títol conjunt és Per què recordar?, Umberto Eco escrivia, exactament, que «la memòria és i se sap el principal fonament de la identitat, tant la individual com la col·lectiva. I és la memòria la que ens diu perquè som el que som. I amb això de la memòria, de recuperar la nostra memòria silenciada per la força tenim camí ja recorregut, però, en canvi, també molt camí per fer. Com ja hem fet les esmenes, com hem negociat, estem molt d'acord amb aquesta moció que té molts i diversos punts, que evidentment encara s'haurien d'incrementar, però voldríem simplement incidir, per exemple, en els punts d'internacionalització del Memorial Democràtic; en els punts de formació i informació dirigits des del Departament d'Ensenyament perquè la nostra canalla..., els nostres nens i nenes són el futur i ho han de saber; o sobretot també, com se n'ha fet esment, en tantes i tantes famílies que tenen gent, o que tenim gent, desapareguda; o que més de 4.600 encara cerquen buscar-les i cerquen impulsar el projecte d'identificació genètica d'ADN. I, en aquest cas, no podem perdre més el temps; és una qüestió d'urgència, perquè cal recollir mostres de la gent que encara ens queda viva. Com he dit, estem molt d'acord en tots i cadascun dels punts d'aquesta moció perquè, en definitiva, la memòria és un acte de voluntat i tenim l'oportunitat i, també, el deure, de preservar la nostra memòria històrica. És la nostra responsabilitat i és de justícia. Ens ho devem. I ho devem a tanta gent humiliada i condemnada injustament. I ho devem a les noves generacions per viure lliurement. Ara bé, com saben tots i totes vostès, nosaltres som un grup, una candidatura heterogènia i diversa. I, en alguns dels punts, doncs, no hi estem totalment d'acord. I, en aquest sentit, i per parlar d'un punt en concret de la moció, dono, o deixo la paraula a la diputada Meritxell –en aquest cas sí– Roigé. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Intervinc, en aquest punt, com a tortosina, com a primera tinenta d'alcalde, evidentment, però també en nom d'aquells del nostre grup, d'aquells membres d'aquesta sala que reivindiquem també l'autonomia local i que ens creiem també el dret a decidir. Aquells que avui estem votant això condemnem de totes formes el feixisme i estem d'acord amb tot el que diu aquesta moció, excepte en aquest punt que ara els explicarem, perquè voldria contextualitzar-ho i explicar de què estem parlant. El monument a la batalla de l'Ebre farà enguany cinquanta anys que està al mig del riu, a Tortosa, i fins ara no s'havia fet mai res. I ho vull recordar: governs d'esquerres, governs d'Iniciativa, alcaldes d'Iniciativa i alcaldes del Partit Socialista. Ara, cinquanta anys després, el Govern municipal de Convergència amb el suport d'Esquerra Republicana hem decidit fer una consulta; una consulta que hem pressupostat, una consulta que es farà el proper mes de juny. I ara alguns d'aquí al Parlament no volen que es faci aquesta consulta. I no ho han fet sols, ho han fet amb el suport d'Iniciativa, del Partit Socialista. Dinou de vint-i-un regidors estem d'acord que es faci aquesta consulta. I així ho portàvem al nostre programa. I això no vol dir que vulguem tindre o no tindre el monument allà. Només cal dir el que diu el punt, i el punt el que ens està dient és que es mostra en contra que es faci cap consulta. I, en aquest sentit, voldria dir les paraules que ens ha dit el company Germà Bel, també ebrenc: «Sempre he estat en contra del monument i estic a favor que es tregui aquest monument. Però del que estic en contra és que no es permeti fer una consulta, perquè no hi haurà una república nova, no hi haurà un estat nou si no entenem les bases, no ens assentem sobre les bases de l'autonomia local. Per això, votem en contra de suprimir aquest referèndum. I si no s'accepta per alguns, potser és perquè hi ha temor a la democràcia, temor que la gent de Tortosa decideixi què vol fer amb el monument. Perquè aquí també voldria acabar apel·lant als alcaldes i regidors d'aquesta cambra, a l'autonomia local: no ens podem permetre atacar l'autonomia local com se l'està atacant, d'aquesta manera. Per tant, el que estem defensant és el que diuen dinou de vint-i-un regidors. Perquè quan es diu per alguns que no cal consulta i que hem de fer complir la llei, a mi em recorda el que ens estan dient, dia a dia, des del Govern de l'Estat. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula el senyor Sergio Sanz, de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Senyors diputats, en Ciutadans pensamos que tener memoria es imprescindible para aprender la lección que imparte la historia y evitar que se repitan los monstruos que son capaces de producir los seres humanos cuando pierden su humanidad. Sin mitificarla, la memoria sirve para tener las alertas activadas para preservar la democracia. Y en ese sentido, ante esta moción, volveremos a manifestar, como siempre hemos hecho, que condenamos el franquismo y cualquier forma de fascismo y totalitarismo. Y lo haremos las veces que haga falta. Nos ratificamos, pues, en la condena a un régimen que impidió el ejercicio de la libertad y de la democracia de los españoles durante casi cuarenta años. Casi cuarenta años de dictadura y de represión que condenamos. Igual que condenamos a cualquiera que pretenda o haya pretendido instaurar un régimen político a través del miedo, la coacción, la violencia y la humillación a sus víctimas y opositores. Pensamos, además, que, para defender la democracia que consagra la Constitución, hay que rechazar también la exaltación de la dictadura, la de sus símbolos y así como las concentraciones que se puedan hacer en homenaje suyo y de sus figuras. Por esa razón, estamos de acuerdo con todos los apartados que en esta moción hacen referencia a las cuestiones relacionadas con la simbología y la nomenclatura fascistas. Lamentamos, sin embargo, que no se haya incorporado ninguna de nuestras enmiendas, que buscaban clarificar y mejorar el texto, y que, por otro lado, la cuestión sobre el monumento de Tortosa no se haya dilucidado fuera de este Parlament, en base a criterios técnicos y científicos que se anuncian en algunos de los aspectos de la moción. La memoria nos debe llevar también a honrar y resarcir a las víctimas, por ello los poderes y los servidores públicos debemos dar apoyo a las familias que tratan de recuperar los cuerpos y la memoria de sus seres queridos. En ese sentido, van a tener todo nuestro apoyo. Esto nos lleva a votar a favor de los puntos del apartado 6, aunque lamentamos que no se haya aceptado nuestra enmienda al punto 6.b, en la que no solo proponíamos solicitar la anulación de los procesos ilegítimos del franquismo, sino que se tomaran acciones legales, las acciones legales necesarias para que así fuera. Y no queríamos tampoco que se limitara a las víctimas catalanas, sino a todas ellas. Se han olvidado, ustedes, de las víctimas españolas, del conjunto de España, y de las extranjeras, pero será que como ustedes no son de trabajadores del mundo unidos, sino de trabajadores de España separados, puede que tenga relación con esto. [[Alguns aplaudiments.]] En cuanto a las medidas del Memorial Democrático, nosotros, en su día, no estábamos de acuerdo en cómo se planteaba el Memorial Democrático, porque pensábamos que le faltaban contenidos. Sin embargo, sí que estamos de acuerdo con los contenidos que el memorial tiene y, por tanto, vamos a apoyar también, pues, las medidas que se anuncian en la moción sobre esta cuestión. Pero, además, es que pensamos que la memoria democrática es más amplia que limitarla a una etapa concreta de la historia. La memoria democrática tiene que ser más amplia, para resaltar cuáles son las virtudes de la democracia y, por tanto, prevenir derivas que nos puedan conducir por caminos indeseables. Llegados a este punto, tendríamos que hablar también de otras víctimas del totalitarismo. Me gustaría hacer mención a una conmemoración que es pertinente en este momento, que es la que tendrá lugar el próximo 11 de marzo, Día Europeo de las Víctimas del Terrorismo. Espero que coincidamos en ese evento, desde el convencimiento de que esa conmemoración es también oportuna para preservar la memoria democrática. Aunque, lamentablemente, tengo algunas dudas de que vayamos a coincidir con la misma intensidad en esa cuestión. Lo digo porque he visto algunos que cantaron por la libertad, participar en homenajes a personas condenadas por pertenecer a banda armada. [[Alguns aplaudiments.]] Entonces, eso tampoco es una buena labor. No está haciendo una contribución a la democracia. Porque es una banda terrorista que ha dejado muchas víctimas; unas víctimas que entre muchas de ellas se encuentran personas que han sido compañeros de partidos que están en esta cámara, personas que han sido amigos de algunos diputados. Y un demócrata no puede dar aliento a nadie que haya pertenecido a una organización de ese tipo; una organización que hay que recordar, causó muertos en Hipercor, en Vic, Ernest Lluch, Francisco Cano..., muchísimas personas que trabajaron por la democracia y que tendríamos que tener también en la memoria. Porque no olvidemos que hay que tener memoria. Si hoy condenamos nuevamente el franquismo es porque sabemos lo que es la democracia, lo que es la libertad. El ejercicio de la memoria debería llevarnos, a los representantes públicos que aquí estamos, a poner en valor el marco constitucional y las instituciones democráticas que de él emanan, que disfrutamos y por el que estamos aquí. Recuerden, ilustres diputados y diputadas, que tenemos una constitución democrática; no despreciemos esta Constitución. Respetemos las normas, las leyes, las instituciones democráticas, porque nos permiten trabajar por el bienestar y el progreso de nuestra sociedad. Los catalanes saben que pueden contar con Ciutadans para ello, me gustaría honestamente...
Senyor Sanz, em sembla que se li ha acabat el temps.
...que trabajemos todos juntos con ese objetivo. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Mireia Boya, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Que no serveixi de precedent, però contestaré en català perquè així tothom m'entendrà una mica millor. Agraeixo la complicitat del PSC i de Junts pel Sí perquè ha estat molt fàcil poder acceptar i transaccionar la gran majoria de les esmenes que havien presentat, i crec que el text final s'ha enriquit amb les seves aportacions. Agraeixo especialment el suport dels companys de Catalunya Sí que es Pot, perquè és una mostra d'aquests ponts que volem tendir amb vosaltres. Hi ha temes en què podem treballar plegats i, per tant, volia dir públicament..., agrair-vos la retirada d'aquestes esmenes pel que fa al tema de Tortosa. «Actitud infantil, ens ha dit l'alcalde de Tortosa, «centralisme, i li ho diu a una que ve de la Vall d'Aran, que fa 350 quilòmetres cada setmana per venir aquí. Ho sumem a «estrafolaris, a «terroristes urbans, a..., bé, tots aquests insults a què ja estem acostumats. Per nosaltres, l'insult és no retre homenatge als milers i milers de morts a la batalla de l'Ebre que clamen respecte, que demanen memòria, que ens empenyen a trencar amb aquestes actituds filofranquistes que tenen des del consistori de la capital, de Tortosa. [[Alguns aplaudiments.]] La transició ha fet molt de mal, i és evident que aquesta transició ha amagat moltes coses. Per nosaltres, fer una consulta sobre la retirada dels monuments franquistes és un despropòsit immens, és una falta de respecte a les persones represaliades i mortes a la batalla de l'Ebre i no fa més que demostrar que el franquisme sociològic aquest encara és ben present en la vostra ciutat. Jo no puc dir més que..., que m'avergonyeixo, m'avergonyeixo profundament que no treguin aquest monument a la barbàrie, que el que commemora és els vint-i-cinc anys de només unes víctimes, les víctimes d'un bàndol, totes les altres van quedar al fons del riu, van quedar als camps, van quedar a les cunetes. Que això, que aquest monument tan horrorós continuï allà, l'única cosa que fa es demostrar que només ens interessa una part dels morts i no tots. Per tant, si vostès ho volen disfressar a mode de consulta, facin-ho, ho poden fer perfectament, però que sàpiguen que el que estan dient és que no condemnen el franquisme. [[Remor de veus.]] Senyor... [[Remor de veus.]] Senyor Sánchez –ara giro cap a l'altra banda–, miri el mail –miri el mail–, perquè sí que té les... Aquí, d'acord... Ho vaig enviar... Bé, en fi, s'ha perdut, estarà a correo no deseado, segurament. [[Rialles.]] És lamentable –és lamentable– cada una i totes de les paraules que han sortit de la seva boca, són un insult a la democràcia i formen part d'aquesta negra nit franquista, que és evident que encara tenim en aquest hemicicle. [[Remor de veus i alguns aplaudiments.]] Res més. Moltes gràcies.
Estem cridant a votació. [[Ferran Pedret i Santos demana per parlar.]] Senyor Pedret, per què em demana la paraula?
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de l'orador.]] ...votacions separades, presidenta.
Separades de què?
De la resta de la moció, si pot ser.
De tot?
Li demano, presidenta, votació separada del punt 2, si és possible, i del punt cinquè, i li pregunto si és possible, del punt cinquè, però tan sols l'enunciat del punt cinquè, no els subapartats.
No.
Això no és possible?
No.
Doncs, del punt 2.
Del punt 2 i cinquè, no?
Sí.
D'acord. [[Josep Enric Millo i Rocher demana per parlar.]] Senyor Millo, per què em demana la paraula?
Presidenta, per demanar-li, també, votació separada d'alguns punts, si m'ho permet. Sí? Per demanar-li, presidenta, votació separada del punt 2; també del punt cinquè; també del punt vuitè i, concretament, una votació separada del 8.f –punt 8, apartat f– i, presidenta, li vull demanar també que abans de la votació del punt 1 la Mesa procedeixi a la seva lectura pública, del punt 1, abans de la seva votació. Gràcies. [[Fernando Sánchez Costa demana per parlar.]]
Sánchez, em sembla que també em demana la paraula.
Sí, per al·lusions, presidenta. M'ha al·ludit directament.
Trenta segons.
Gràcies. A més de l'insult, no m'ha pogut donar ni un sol argument per contestar el que he dit, a més, de forma em sembla que molt educada i fins i tot acadèmica. Si vol podem començar per un simposi sobre Homenatge a Catalunya o les memòries de Garcia Oliver. Sobre el tema de Tortosa, nosaltres votarem com va votar el senyor Ferran Bel, diputat de Convergència, que suposo que és un dels grans representants del feixisme a Catalunya, del partit al qual vostès han posat a la presidència del Govern. [[Alguns aplaudiments. Joan Josep Nuet i Pujals demana per parlar.]]
Senyor Nuet, per què em demana la paraula?
Per contradiccions, presidenta.
Trenta segons.
Gràcies. Sí, per aclarir que cap dels partits polítics que formen Catalunya Sí que es Pot no ha tingut mai l'alcaldia ni ha governat la ciutat de Tortosa. Perquè, si haguessin governat o haguessin tingut l'alcaldia, el monument franquista ja no existiria. [[Remor de veus.]]
Senyora Roigé... Senyora Roigé, per què em demana la paraula?
Per al·lusions i per contradiccions. Per tant, primer de res: alcalde d'Iniciativa per Catalunya, el senyor Joan Sabaté va ser alcalde de la ciutat d'Iniciativa per Catalunya. (Aplaudiments.) Vuit anys d'alcalde, vuit anys d'alcalde fins al 2007, que va perdre les eleccions i vam entrar a governar amb Convergència i Unió. Per tant, una mica de respecte i una mica de memòria, eh? Va ser del 99 al 2007, fa dos dies, d'això, i en aquell moment no es va parlar mai del monument. En aquell moment, el monument no els semblava malament a la gent d'Iniciativa ni a la gent del Partit Socialista. En aquell moment no se'n parlava, del monument, i ara que aquest Govern ha decidit, i a més a més amb el suport també del seu grup, del grup on està Iniciativa, hem decidit prendre una decisió, fer una consulta, consultar els ciutadans, avui hi ha molta gent que està fent demo, però vostès, a Tortosa, estan votant a favor de fer una consulta i ho portaven al programa electoral; vostès i vostès, el Partit Socialista i també Iniciativa per Catalunya. I a més a més, ho han defensat amb tota la fermesa. I a la senyora Boya li diré que nosaltres, el grup de Convergència, la gent que som aquí, el Germà Bel, que també està votant això, no ens diran mai –no ens diran mai– que defensem el règim franquista, mai de la vida ens ho diran, ni a aquesta diputada ni a ningú dels que estan asseguts aquí al nostre costat.
Senyora Roigé, em sembla que els trenta segons ja s'han exhaurit.
I per últim, el que demanem és que es respecti la ciutadania de Tortosa i que, per tant, es respectin aquells dinou de vint-i-un regidors que volem que es consulti la ciutadania. Recordar que la CUP té un regidor a l'Ajuntament de Tortosa. [[Aplaudiments.]]
Senyora Rovira, per què em demana la paraula?
Per fer una petició a la Mesa, que abans de la votació del punt 8.f, que ja se n'ha demanat votació separada, se'n fes una lectura íntegra. Gràcies.
Senyor Bel. (Remor de veus.) Que jo sàpiga, no he sentit que l'hagin al·ludit, senyor Bel. (Persisteix la remor de veus.) Em sembla que l'ha al·ludit, però no en termes que li pugui donar lloc a una rèplica, eh?, em sembla. Em sembla que no –em sembla que no. [[Remor de veus.]] Em sembla que no. Ja està respost, això, senyor Bel. Senyora Mireia Boya, per què em demana la paraula?
Gràcies, presidenta. Senyora Roigé, no ho dic jo, ho diu el Síndic de Greuges, ho diu el Memorial Democràtic, ho diu un estudi que han fet quatre universitats catalanes –la de Girona, la UB, la de Lleida i la Rovira i Virgili–, ho diu una pregunta del senyor Romeva que va fer a la Unió Europea, al Parlament, ho diu tothom. Tothom recomana retirar aquesta atrocitat del riu. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]]
Senyor Carrizosa.
Sí, senyora presidenta. Per demanar votació separada, ja s'han dit els punts 2 i 8.f però també el 5.b. [[Remor de veus.]]
A veure, és que el 5 ens han demanat votació separada de tot el punt ja. O sigui, nosaltres tenim demanat votació separada pel punt 2, el 5, el 8 i el 8.f, i ara vostè diu el 5.b.
Demanaríem la votació separada de, només, l'apartat, ja que m'ha sorprès que s'admetia la votació separada del 8.f; si s'admet la del 8.f, el 5.b, no?, també, per apartats, és clar.
D'acord, doncs. Em sembla... Sí. Primer hem de començar, segons ens ha demanat –em sembla– el senyor Millo, que llegíssim el punt 1. Doncs...
«Punt 1: condemnar totes les formes de feixisme inclosa la dictadura franquista.
Comença la votació. Començarem votant el punt 2. [[Remor de veus.]] Perdó, perdó. Parem la votació. Comença la votació pel punt 1. Els resultats de la votació són: 131 vots a favor, cap abstenció i cap vot en contra. Ara anem a votar el punt 2. Els resultats són: 82 vots a favor, 35 nos i 14..., no, perdona, 34 nos i 15 abstencions. Ara votem el 5.b. Comença la votació. Els resultats són: 97 vots a favor, 24 en contra i 10 abstencions. Ara votarem la resta del punt 5, que també ens n'havien demanat votació separada. La resta del punt 5. Comença la votació. Els resultats són: 121 vots a favor, cap vot en contra i 10 abstencions. Ara votarem el punt 8.f, però abans l'hem de llegir, per tant, el llegirà la secretària senyora Anna Simó.
«Instar l'Ajuntament de Tortosa a retirar immediatament el monument commemoratiu de la batalla de l'Ebre ubicat a la pilastra de l'antic pont de la Cinta de Tortosa, sense cap mena de consulta o dilació, per a la seva posterior museïtzació en un espai de memòria, tal com indica el protocol elaborat pel Memorial Democràtic.
Ara votem el punt 8.f. Comença la votació. Els resultats són: 43 vots a favor, 42 en contra i 46 abstencions. [[Alguns aplaudiments.]] Ara votem el punt 8, la resta del punt 8. Comença la votació. 128 vots a favor, cap vot en contra i cap abstenció. Ara votem la resta de la moció. Comença la votació. 131 vots a favor, cap vot en contra i cap abstenció. Molt bon dia, i s'aixeca la sessió.