Bon dia, diputats, diputades. Comencem la sessió. En primer lloc, els recordo que la llista de preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier. D'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí a les deu, tal com figura en el segon punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió. Abans de prosseguir, els comento la possibilitat d'alteració de l'ordre del dia. D'acord amb l'article 83.3 del Reglament, i tal com ha sol·licitat el Govern, els proposo la següent alteració de l'ordre del dia, de tal manera que els punts 7 i 14, relatius a la interpel·lació al Govern sobre l'atenció a la gent gran i la interpel·lació sobre la importància de la prevenció de la grip i altres malalties d'hivern durant la pandèmia de la Covid-19, es puguin intercanviar entre si, per tant, una passi al lloc de l'altra. Hi ha algun inconvenient per part de la cambra? No? Es pot aprovar, perfecte. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] Així mateix, i en compliment amb allò que estableix la Moció 111/XII, del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, els informo que, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici de l'any 2020, hi ha 705 víctimes mortes i desaparegudes a la Mediterrània. [[Comunicació de la presidència del Parlament al Ple de la cambra sobre la impossibilitat de proposar un candidat per ser investit president o presidenta de la Generalitat]] [[201-00006/12]] El primer punt de l'ordre del dia és la comunicació de la presidència del Parlament al Ple de la cambra sobre la impossibilitat de proposar un candidat o candidata per ser investit president o presidenta de la Generalitat. Seguidament procediré a donar lectura de la resolució que he dictat i que es publicarà en el Butlletí Oficial del Parlament, amb data d'avui, fent-ne coneixedor, d'aquesta manera, el Ple de la cambra. La resolució diu el següent: «Aquesta presidència, d'acord amb el que disposa l'article 4.2 de la Llei 13/2008, de 5 de novembre, de la Presidència de la Generalitat i del Govern, i amb les facultats que li confereix l'article 39 del Reglament del Parlament, un cop consultats els representants dels partits i grups polítics amb representació parlamentària, dins el termini de deu dies hàbils des del cessament del president de la Generalitat, constata que no li ha estat possible proposar al Ple de la cambra un candidat o candidata per ser investit president o presidenta de la Generalitat. Mitjançant aquesta resolució, dona compte al Ple del Parlament d'aquesta circumstància a l'efecte de l'inici del còmput del termini de dos mesos, fixat pels articles 67.3 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya i 4.7 de la citada Llei 13/2008. Palau del Parlament, 21 d'octubre de 2020. A continuació, i d'acord amb allò convingut amb els representants dels grups i subgrups parlamentaris, els donaré la paraula perquè intervinguin, si ho desitgen, per un temps màxim de cinc minuts, per ordre d'intervenció de major a menor. Comença, per tant, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa. Quan vulgui.
Gracias, señor presidente. Nos enfrentamos a un fin abrupto de la legislatura porque hemos tenido un presidente de la Generalitat inhabilitado por no respetar las normas democráticas del juego, deja una herencia nefasta con grandes desafíos sociales pendientes, con listas de espera de sanidad, con recortes en gasto social no revertidos, con aumento de lista de espera en atención a la dependencia, etcétera. Pero si nos vemos abocados a unas elecciones no es porque esta singladura del barco del Gobierno haya sido un desastre, sino más bien porque el capitán del barco no respetó las leyes del mar, fue destituido por ello y ahora la tripulación del barco del Gobierno se pelea entre sí para nombrar a un nuevo capitán y no por llevar al barco a buen puerto. Y tenemos hoy esta declaración en el Parlament, aceptada por todos, que va a servir para poner el reloj en marcha y para que el 21 de diciembre, si no se han presentado candidaturas –como todo parece prever–, esta cámara quede disuelta y se celebren elecciones el día 14 de febrero. Nos congratulamos de que haya sido por consenso de todos los grupos el hecho de que pongamos de esta forma la legislatura en marcha. Quiero también reseñar y, digamos, dejar patente en este atril que si consentimos en que esto se realice de esta forma es porque entendemos que ciertamente no se ha presentado ninguna candidatura, no porque no sean candidaturas que no tengan los votos suficientes para prosperar, puesto que entendemos que, de haberse presentado alguna candidatura, deberíamos haber celebrado el Pleno para hacer las votaciones. Lo que ocurre es que esa forma instrumental de poner el reloj en marcha nos parecía, si había consenso de todos los grupos, si la declaración del presidente era validada por todos nosotros, nos parecía una forma consensuada y una salida mejor para esta accidentada legislatura. El efecto es el mismo que con una candidatura instrumental, sólo que es mucho más limpio porque aquí sí que tenemos el consenso de todos. Por último, Ciutadans va a dar la alternativa moderada y sensata para reconstruir Cataluña y dar carpetazo al procés. Nosotros vamos a ser, como saben todos ustedes, dialogantes en todas aquellas medidas de consenso que ayuden a las familias vulnerables, a los autónomos y a quienes peor lo están pasando de esta pandemia. Y a la vez seremos firmes frente al rupturismo y el nacionalismo identitario que nos ha robado una década de progreso y de bienestar. Hoy mismo vemos como el Parlament es utilizado, la institución del Parlament, por el separatismo otra vez para homenajear a los miembros separatistas, para que la Mesa separatista homenajee a los anteriores miembros separatistas de la anterior Mesa inhabilitados hoy por colaborar en la tramitación de las leyes del golpe a la democracia. No podemos seguir la política catalana de esta forma. Si quieren hacer sus celebraciones, la facción separatista del Parlament, háganlo en las sedes de sus partidos y no utilicen nuestras instituciones. Miren, una cosa importante es que los partidos separatistas se están empeñando en hacernos creer que el futuro está escrito y que la única duda de las próximas elecciones es si sacarán o no el 51 por ciento de los votos. Están pensando siempre en la mitad de la población. Y nosotros decimos: el futuro no está escrito, la mayor parte de los catalanes nos sentimos tan catalanes como españoles y europeos, y eso algún día se va a ver reflejado en un govern que respete el sentir de la mayoría de los catalanes. Y, por último, insistir en la necesidad de reconstruir Cataluña. Necesitamos más que nunca moderación y reformas, y no radicalismo y ruptura. Necesitamos abrir una nueva etapa de cooperación entre catalanes, entre nosotros y el resto de los españoles, y de ahí la importancia de las elecciones que tendrán lugar el próximo 14 de febrero. No nos podemos permitir otra legislatura perdida. No hay tiempo que perder. La crisis sanitaria y económica que estamos sufriendo exige que dejemos atrás la inestabilidad y la división del procés. Se lo debemos a todos los ciudadanos de Cataluña. Estamos en la obligación de superar la crisis entre todos.
Gràcies. [[Aplaudiments.]] En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Albert Batet. Endavant.
Molt honorable president del Parlament, membres del Govern, diputats i diputades. En primer lloc, en nom de tot el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, si es confirma, volem celebrar que es faci justícia amb l'absolució del major Trapero i de la cúpula del Departament d'Interior: el vallenc, secretari general, César Puig; el director de la Policia, el senyor Pere Soler, i la intendent Laplana. I així mateix també volem expressar el nostre suport al company i diputat, Lluís Guinó, segurament un dels millors diputats d'aquest hemicicle que, conjuntament amb la resta dels membres de l'anterior Mesa del Parlament de Catalunya, en Lluís Corominas, l'Anna Simó i la Ramona Barrufet han estat inhabilitats i condemnats per garantir l'essència de la democràcia: poder parlar en un Parlament. Per això avui és un bon dia per dir les coses clares: ambdues sentències posen en evidència, com ja ha fet la justícia internacional, que el judici del Tribunal Suprem va ser un judici polític, que la sentència del Tribunal Suprem va ser una sentència política, sinó com s'explica que pels mateixos fets hi hagin condemnes diferents? Com s'explica que pels mateixos fets hi hagi gent que està a la presó o a l'exili i d'altres que només estan inhabilitats o absolts? Com s'explica la presó del conseller Forn, o de la presidenta Forcadell, o l'exili del president Puigdemont? I avui, amb tota la força moral que ens donen les sentències internacionals: a Alemanya, a Bèlgica i a Escòcia, amb tota la força moral que ens donen les sentències de la cúpula dels Mossos d'Esquadra o de la Mesa del Parlament, com a diputats del Parlament de Catalunya escollits democràticament per la majoria de la ciutadania, ens toca demanar la immediata llibertat dels presos polítics i el retorn dels exiliats. Aquesta és la mateixa repressió que a l'Estat espanyol ha provocat la inhabilitació del president Torra. És la mateixa repressió que ha provocat que el president de la Generalitat sigui inhabilitat per una pancarta que demana llibertat. Hem vist aquesta repressió durant els últims anys, els últims tres presidents de la Generalitat inhabilitats. Hem vist que no han paït el resultat d'U d'Octubre ni del 21 de desembre i no han permès les diferents investidures aquí al Parlament de Catalunya del president Puigdemont, de Jordi Sànchez, de Jordi Turull i ara inhabilitant el president Torra. Hem vist com han alterat les majories parlamentàries durant tota la legislatura i els setanta diputats escollits democràticament no han pogut exercir mai plenament els seus setanta vots. De fet, a Junts per Catalunya, nou diputats no han pogut acabar la legislatura, fruit d'aquesta repressió; nou diputats de trenta-quatre. I s'estan perseguint més de 2.850 catalans i catalanes per l'U d'Octubre. Davant d'aquesta situació, davant de la mateixa actuació igual del Partit Popular que el Partit Socialista i Podemos al capdavant de l'Estat espanyol, veient que la legislatura acaba de la mateixa manera que va començar: no es va permetre la investidura del president Puigdemont i ara s'inhabilita el president de la Generalitat. Junts per Catalunya no serem còmplices d'aquesta negligència i Junts per Catalunya no proposarem cap altre candidat, malgrat que en tinguem la potestat, per no blanquejar aquesta repressió. Ens trobem davant d'un estat totalment negligent. Estem en un risc de rebrot de 466 punts a Catalunya, amb una pressió assistencial als CAPs i als hospitals i amb una situació de crisi econòmica molt greu i preocupant. És una absoluta irresponsabilitat que, per culpa de la repressió, Catalunya hagi d'afrontar aquesta segona onada amb un govern sense president. Mentrestant, nosaltres seguirem treballant per salvar vides i per salvar l'economia, però estem convençuts que els ciutadans no passaran per alt a les urnes aquesta irresponsabilitat de l'Estat espanyol. Acabo. Davant d'aquest Estat demofòbic i negligent que està en fallida, com ja es comença a reconèixer a nivell internacional, només queda una sortida possible i plausible, que és la independència de Catalunya. Si volem sobreviure com a poble, com a país i com a nació, no ens deixen cap altra alternativa que solvència i independència. Des de Junts per Catalunya insistim que les pròximes eleccions són una oportunitat per al conjunt de l'independentisme de conjurar-nos, per reforçar-nos i superar el llindar del 50 per cent per prendre aquelles decisions que ens permetin treballar, que ens permetin avançar per aconseguir la independència. Estic convençut que tots estarem a l'alçada. Preparem-nos; nosaltres ho estem. Moltes gràcies a tots i totes.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Sergi Sabrià. Endavant, quan vulgui.
Bon dia, president, vicepresident, consellers, conselleres, diputats, diputades. No puc començar aquesta intervenció sense fer referència a la sentència que vam conèixer dilluns, un atac als fonaments d'aquesta institució, una agressió directa al parlamentarisme, a la democràcia i a la llibertat d'expressió; una agressió que arriba ara a través dels membres de la Mesa d'aquell moment. Deixeu-me, doncs, enviar des d'aquí una abraçada fortíssima fortíssima a la Ramona Barrufet, al Lluís Guinó i a l'Anna Simó. I no podem oblidar tampoc la Carme Forcadell. Aquesta sentència injusta i antidemocràtica fa encara més aberrant la condemna de la presidenta Forcadell, que és a la presó no per uns fets, sinó per ser qui era, sinó per tot el que ha representat durant aquest temps. Els mateixos fets en funció de si ets un o ets l'altre poden comportar o onze anys de presó o una inhabilitació. Aquesta és l'evidència perfecta de quin és l'Estat espanyol avui i de per què això només es pot explicar com una causa general contra l'independentisme. I per acabar vull fer un agraïment públic a tots els membres d'aquella Mesa, però també als d'aquesta, per la seva lluita contra la censura i a favor de la llibertat d'expressió, i, especialment, molt especialment, a la Carme, que ha mantingut la dignitat d'aquesta institució per sobre dels atacs d'un estat del qual esperem fugir com més aviat millor. I avui som aquí amb l'horitzó d'unes noves eleccions per una altra agressió de l'Estat espanyol, una altra agressió a una altra institució catalana, aquesta vegada la més important: la presidència de la Generalitat de Catalunya. L'aberrant inhabilitació del president Torra ha abocat el país a mesos d'interinitat i a un horitzó electoral, ara sí, ja definit. Una barbaritat jurídica més que no es pot mirar aïllada, sinó que forma part de la causa general contra un projecte polític que és el nostre, que és l'independentista, que pretén acabar a través de la repressió amb les aspiracions legítimes d'un poble que l'única cosa que vol fer és decidir democràticament el seu futur. I no ho aconseguiran. Deixin d'amenaçar, de jutjar d'inhabilitar i d'empresonar perquè no pararem, perquè no ens rendirem, i a veure si ho van entenent. Si no som nosaltres seran uns altres rere nostre, però aquest país s'ha alçat i camina inexorablement cap a la seva llibertat. No pararem, no ens aturarem, no ens rendirem mai. La inhabilitació del president Torra és una vergonya i una salvatjada que s'agreuja pel moment i pel context en què es troba avui el país. En tot cas, tant des dels grups que donem suport al Govern com des del mateix Executiu, assumim la situació amb la màxima responsabilitat, liderant com a coalició el país fins que les urnes ens permetin la formació d'un nou govern, que el voldrem independentista i d'esquerres, fort i, indubtablement, compromès amb la república catalana, de manera que ens permeti seguir endavant amb totes les eines a l'abast. Sabeu tots que l'escenari on som avui no era la nostra opció, no era l'opció perquè apostàvem nosaltres per reduir al màxim la interinitat, reduir al màxim la provisionalitat. Avui ja estaríem a punt de formar un nou govern, fort i preparat per assumir el repte de la pandèmia, però vam acabar prioritzant l'acord, i ho assumim amb tota la responsabilitat: com sempre, posar el país per davant de tot, per sobre dels interessos particulars, per sobre dels partits, i, evidentment, esperem que en aquests mesos que venen tothom sigui capaç de fer el mateix i de treballar conjuntament fins que arribin aquestes eleccions, perquè el virus..., se'n pugui sortir d'aquest virus inhumà. Deixeu-me acabar apuntant un repte que tenim entre tots, una oportunitat que hem de saber aprofitar: tenim el llindar del 50 per cent de vots a l'abast, i cal que treballem tots junts per superar-lo, i no serà un element definitiu, i qui ho insinuï, enganyarà. Però igual que no és un element definitiu, sí que és un element imprescindible. Ens hem de conjurar per demostrar, cada vegada que hi hagi urnes, que la nostra força és cada dia –cada dia, cada dia– més gran, perquè no hi ha res que els faci més por que la força de la gent, que la força de les urnes, que la força de la democràcia. Esquerra Republicana s'havia sentit molt sola els darrers mesos perquè era l'única formació que havia acabat la seva diagnosi sobre el 2017 i havia plantejat com seguir avançant cap a l'objectiu comú, que és la independència de Catalunya, la república catalana. Ser més, preparar-nos millor per tornar-hi i guanyar; aquest és, al final, el resum de la nostra proposta. Que cadascú es posi la seva, consensuem i sortim a agafar la iniciativa, que tenim molta feina i no tenim ni un minut per perdre. No volem estar ni un minut més del compte en aquest Estat que ens ataca cada setmana per ser qui som i per pensar el que pensem. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Miquel Iceta. Endavant.
Moltes gràcies, senyor president. Va ser el 29 de gener passat quan el president Torra va declarar esgotada aquesta legislatura, però finalment no serà fins al proper 14 de febrer que els catalans i les catalanes serem cridats a les urnes després d'un llarg període d'interinitat. Nosaltres érem partidaris que el mateix president Torra hagués convocat les eleccions. Era la conseqüència lògica de la seva declaració institucional del 29 de febrer, i ens hagués estalviat almenys dos mesos d'interinitat. Ni ell no ho va voler ni els grups que li donaven suport li ho van demanar. Ara, a manca d'investidura i a proposta del president del Parlament, hem convingut a acceptar la doctrina de l'acta equivalent establerta pel Consejo de Estado, però mai utilitzada fins ara. Potser haguéssim hagut de demanar l'opinió del Consell de Garanties Estatutàries. Però en tot cas, acceptem la comunicació de la presidència del Parlament per posar en marxa el rellotge que ha de portar-nos fins a les eleccions, perquè hi ha prou consens polític i perquè limitem la interinitat que ens ha estat imposada. Probablement votarem quan la pandèmia encara no haurà acabat, com ho van fer abans de l'estiu al País Basc i Galícia. Seguim oferint al Govern el nostre suport en la lluita contra la pandèmia amb la mà estesa per acordar la reactivació econòmica i la reconstrucció social. Convindrà preparar bé els dispositius electorals perquè tothom pugui exercir el dret a vot amb les obligades precaucions sanitàries. També ens oferim per ajudar a garantir-ho. Si volem governar no és per traspassar les nostres responsabilitats a d'altres ni per cercar excuses de mal pagador; creiem que es poden fer millor les coses. Per això i perquè ens estimem el país, ens oferim també a col·laborar mentre estem a l'oposició. Estic convençut que Catalunya necessita un canvi. Massa temps de prioritats equivocades, d'objectius polítics que divideixen, de temps, energies i oportunitats perdudes. La lluita contra la pandèmia i els seus efectes exigeixen la màxima col·laboració entre governs, el màxim consens polític, la implicació de totes les administracions. Volem bona gestió i bon govern, reclamar i reivindicar tant com calgui, però derivar responsabilitats i cercar excuses permanentment per encobrir inacció o mala gestió, mai. Som en una cruïlla decisiva, i Catalunya necessita un govern fort i estable per canviar de rumb, per fer les coses millor, amb prioritats clares, diàlegs i mà estesa, perquè els catalans i les catalanes no es mereixen menys. De les eleccions del proper 14 de febrer o en surt la continuïtat d'un govern dividit, sense el full de ruta conegut, compromès en un projecte divisiu i incapaç de negociar les millores raonables i possibles, o se'n deriva un canvi de rumb com el que els Socialistes i Units per Avançar proposem. És el canvi que els proposo. Després d'haver perdut una dècada sense haver aconseguit cap avenç, crec que val la pena explorar nous camins de diàleg, acords i pragmatisme. Val la pena fer un especial esforç de concòrdia entre tots els catalans i les catalanes, cercant objectius compartits basats en el respecte a totes les opinions, el respecte a la legalitat i el respecte a les institucions. Sobretot val la pena construir un projecte en el que hi càpiga tothom, assegurar que els catalans i les catalanes disposen d'un bon govern capaç de cooperar amb els ajuntaments i el món local, amb el Govern d'Espanya i amb les institucions europees. Un govern i un president capaç de deixar de banda allò que ens divideix i de posar per davant allò que ens uneix: la lluita contra la pandèmia, l'impuls a la reactivació econòmica, l'esforç per la reconstrucció social i la recerca permanent de la concòrdia entre tots els catalans i d'un acord just amb la resta d'espanyols. Totes les eleccions són importants, però ens fa l'efecte que les eleccions del proper 14 de febrer poden marcar un tombant. Estem en condicions de corregir una deriva que no ens ha portat res de bo i puguem reprendre el camí de la prosperitat econòmica, la justícia social, la transició ecològica i energètica, el feminisme i l'equilibri territorial, amb tres àrees prioritàries: la salut, primera; segona, l'educació, la formació professional i la universitat; i tercera, la indústria, la recerca i la innovació. Proposo fer de l'acord polític i la concertació social les palanques d'una prosperitat compartida. Catalunya ha guanyat quan ha estat unida. Així doncs, els proposo que retrobem els camins de la unitat i el progrés; els proposo que deixem enrere la divisió i la inestabilitat. Aquesta és la decisió que haurem de prendre entre tots i totes el proper 14 de febrer. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jéssica Albiach. Endavant.
Gràcies, president, i bon dia a totes i a tots. Abans de començar sí que volia, en el meu nom i en el nom del meu grup parlamentari, doncs, enviar una abraçada a tots els membres de la Mesa del Parlament anterior que han estat inhabilitats, i òbviament també a la presidenta Carme Forcadell. Dit això i ja entrant en el tema, sembla que per fi tenim ja data per a les eleccions de Catalunya, si la pandèmia ens ho permet. I dic si la pandèmia ens ho permet, perquè jo crec que hem de contemplar tots els escenaris i reconèixer que no sabem en quines condicions i en quina situació ens trobarem el proper 14 de febrer, i no pot succeir a Catalunya que algú vulga votar i no puga, doncs, com va passar a les darreres eleccions gallegues, que jo crec que totes ens vam tirar les mans al cap davant de que una comarca no pogués votar. I per això, com dic, crec que és important preveure tots els escenaris i assegurar-nos que queda garantit l'exercici d'un dret fonamental com és el dret de vot, i per això el primer que vull fer en aquesta intervenció és demanar-li a vostè, president Torrent, doncs, que ens reuneixi als diferents grups parlamentaris per establir mesures, per mirar quins mecanismes necessitem, com dic, per garantir que aquest exercici a vot quedarà garantit el proper 14 de febrer, perquè més enllà de totes les diferències i les discrepàncies que puguem tindre entre nosaltres, estic convençuda que coincidirem en una cosa, i és que estar confinada, estar contagiada, no pot ser incompatible amb participar i amb decidir quin és el futur del nostre país. Així que aquest era el primer missatge que volia llançar en aquesta intervenció. I dit això i en el breu temps que tinc, només vull plantejar una única reflexió més. I aquesta reflexió és que 2021 no pot ser l'any d'un partit ni d'un front, ha de ser l'any de Catalunya; 2021 ha de ser un punt d'inflexió que marque un abans i un després, ha de ser el moment en el que per fi comencem a alçar el cap com a país, ha de ser el moment de les causes comunes i de la cooperació; 2021 ha de ser l'any de la llibertat, de la recuperació econòmica i també de la fraternitat; 2021 no pot tornar a ser l'any dels plebiscits divisoris, ha de ser l'any dels grans acords; 2021 no pot ser l'any de tornar a quedar engolits novament en el simbolisme; ha de ser l'any de la veritat, de la política útil i de l'autogovern, i 2021 no pot tornar a ser l'any de la repetició d'errors ni d'insistir en una vella normalitat, ha de ser l'any d'un model productiu que ens faça més resilients, on consolidem i desenvolupem el quart pilar del sistema de benestar i també on tinguem una relació amb la natura que siga respectuosa i no siga depredadora. I aquí totes les forces democràtiques ens hem de trobar, perquè ho necessitem; ho necessitem nosaltres i ho necessita el país. Mirin, hem viscut una legislatura, que ja s'ha dit molt, una legislatura que ha estat perduda, on no hem avançat ni un sol mil·límetre en el terreny nacional, social ni econòmic. És cert i s'ha de reconèixer, el context és dificilíssim, però també s'ha de dir: les picabaralles entre els socis de govern, doncs, han desviat el focus d'allò que era veritablement important, que són les necessitats i les preocupacions de la ciutadania. Han estat vostès dos anys i mig sense full de ruta i sense tindre clar cap a on volien portar el país. I, finalment, ha acabat la legislatura, i ja ho hem dit més d'una vegada, de la pitjor manera possible, que ha estat amb la inhabilitació d'un president per una sentència desproporcionada. Però també vull recordar que aquest avançament electoral estava cantat, estava anunciat des de feia molts mesos pel mateix president Torra. I quin era el motiu? Doncs que no hi havia ni confiança ni lleialtat entre els socis. Per tant, que no se'ns oblide una cosa, perquè el Tribunal Suprem ho ha fet malament, que no se'ns oblide també d'on veníem. I ara tenim un govern en funcions, quan les crisis no estan en funcions; seguim arrossegant la judicialització, les conseqüències de la judicialització de la política del Partit Popular, les retallades de Convergència i Unió, que ens van deixar un sistema de salut i uns serveis públics afeblits, unes retallades que Esquerra Republicana en cinc anys no ha revertit, i ara mateix, paral·lelament, s'està produint en el Congrés dels Diputats una moció de censura per part d'una força d'extrema dreta en contra d'un govern de coalició progressista; una moció de censura que va en contra del feminisme, de l'ecologisme, de Catalunya, de la llibertat i de la república. I, per això, davant d'aquesta situació, davant dels que sembren odi, nosaltres defensem que s'ha de sembrar esperança; sembrar esperança i proposar solucions hauria de ser, en aquest context, un deure democràtic. I acabo com he començat, 2021 ha de ser l'any de Catalunya; no pot ser l'any ni d'un partit ni d'un front, l'any de Catalunya, i un moment en el que comencem a alçar el cap com a país d'una vegada per totes. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent. Endavant.
Bon dia, diputats, diputades. Avui nosaltres no volem normalitzar aquesta intervenció. Tampoc ho volem fer amb la sentència que vam conèixer dilluns ni amb la causa general en contra del moviment independentista. Ja són tres mil, o gairebé tres mil, les persones represaliades per haver defensat els drets del nostre poble. Aquesta legislatura ha estat marcada per les ingerències constants de l'Estat a la sobirania d'aquest Parlament: no es pot parlar de reprovar la monarquia; no es pot parlar de defensar l'autodeterminació. És cert que això ha fet que no puguem impulsar determinades polítiques, però també calia treballar per una resposta compartida, unitària, a nivell nacional, a nivell social, però també a nivell antirepressiu. I a nosaltres ens hagués agradat que la resposta fos diferent a la d'un mer tràmit. a la que estem fent avui, que és simplement intervenir com si estiguéssim fent una altra moció en aquest Ple. Però quan un estat només es pot sustentar amb la força de la repressió i no amb la força de la raó, aquest Estat es demostra dèbil. I això ho hem de tenir molt present. Ho hem de tenir molt present, perquè el nostre projecte, la construcció d'una república catalana al servei de la majoria popular i treballadora d'aquest país, és cada vegada un projecte més fort; una sortida compartida a una crisi econòmica, social, ecològica, sanitària. I, per tant, nosaltres tenim l'obligació de poder fer realitat aquest projecte; un projecte que és possible, amb un poble determinat, disposat a arribar fins a les últimes conseqüències, però li cal un govern que l'acompanyi. I aquest no ha estat un govern que hagi acompanyat el poble organitzat, mobilitzat i determinat; ha estat un govern més caracteritzat per les baralles i les pugnes partidistes, pel repartiment de cadires i no pas per posar sobre la taula la responsabilitat que tenim; una responsabilitat que és molt gran, i és que aquest país ha de poder ser la clau, el pany que obri les portes a nous processos transformadors. I és que el procés de construcció nacional i transformació social que estem defensant és una alternativa a l'actual estat de les coses. I, mirin, si alguna cosa és utòpica, és pensar que en l'actual estat de les coses tindrem vides dignes garantides, que podrem tenir vides que valguin la pena ser viscudes. I, per tant, avui les solucions radicals, els canvis, les transformacions són la resposta més sensata –més sensata– a aquesta crisi global, una crisi global que en poc temps ens portarà a una de les pitjors crisis econòmiques que hem viscut en el nostre país. I calen respostes. Cal una proposta política que parli de sanitat pública, que parli precisament d'investigació, d'educació, de sanitat, que parli d'aquelles necessitats que el poble està posant al centre del taulell i que aquest Govern no escolta. Ens cal escoltar la gent, ens cal escoltar aquelles alternatives que estan sorgint arreu del país, aquella economia transformadora, aquelles que cada dia lluiten pels serveis públics. I vostès, durant aquesta legislatura, han representat absolutament el contrari; el contrari del que vol la voluntat popular del nostre poble. I, mirin, aquesta proposta ens dibuixarà un camí cap a la justícia social, ens dibuixarà una alternativa que avui és més necessària que mai, i per això hem de treballar, i ho hem de fer al costat de totes aquelles que lluiten, s'organitzen, generen i teixeixen alternatives al nostre país. No els podem donar l'esquena. I vostès ho han fet durant tres anys amb aquestes polítiques. Hem de sortir immediatament de la caiguda lliure en la que ens hem instal·lat durant aquests tres anys, i cal una proposta alternativa i radicalment diferent al que ha representat el seu Govern durant aquests tres últims anys. Gràcies, president.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández. Endavant.
Moltíssimes gràcies, president. Ràpidament. Primer, per traslladar la nostra conformitat amb el sistema escollit per fer córrer el rellotge, que fa que no sigui necessària una investidura instrumental, que és el que s'havia buscat, per desbloquejar la situació. Com a mínim –com a mínim–, marca un calendari –marca un calendari– i evita el bloqueig institucional que s'hauria produït en uns termes absolutament desconeguts i que hauria deixat les institucions catalanes en un limbo absolutament inacceptable. Ara bé –ara bé–, he de recordar que les eleccions no han estat convocades; de fet, no han estat convocades, en el darrer any, mai, des del gener, que es va anunciar que la legislatura estava «finiquitada. I la pandèmia no és exactament l'excusa, perquè al País Basc i a Galícia es van convocar les eleccions; després es van suspendre, es van ajornar, i es va posar una nova data. Aquí no s'han arribat a convocar mai, fet que em porta a concloure que és ben probable que els responsables de govern en el fons no tinguin cap intenció de convocar les eleccions. De fet, estic convençut –i és evident que em puc equivocar– que aquí, en els propers dos mesos, viurem un intent d'investidura per part de Junts per Catalunya, per molt que diguin que no ho faran –n'estic absolutament convençut; després potser la realitat em desmenteix. I, en aquests dos mesos que queden, estic absolutament convençut –absolutament convençut– que, malauradament, viurem algun plenari que no es parlarà ni de la pandèmia ni de la sortida de la crisi econòmica. Jo, simplement traslladar que, en el que quedi de legislatura, tant si acaba d'aquí dos mesos, i són les eleccions el 14 de febrer, com si s'allarga d'una manera o d'una altra, nosaltres mantenim el nostre compromís de dedicar-nos en cos i ànima a la lluita contra la pandèmia i a la lluita contra la crisi econòmica. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputat. Acabades les intervencions, farem cinc minuts de recés per esperar les deu del matí per començar la sessió de control. Gràcies.
Bé; diputats, diputades, els prego que vagin retornant als seus respectius escons. Iniciarem ara el segon punt de l'ordre del dia, que és les preguntes amb resposta oral. Sí; diputats, diputades, si us plau... [[Pausa.]] [[Pregunta al Govern sobre les mesures adoptades per a controlar la Covid-19]] [[310-00406/12]] La primera pregunta al Govern, a respondre oralment, és sobre les mesures adoptades per controlar la Covid-19. I la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el diputat senyor Vidal Aragonés. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia a tots i totes. No trobaran aquest subgrup parlamentari en contra de mesures que suposin la contenció del brot de la Covid-19. Però, dit això, sabent tots i totes la passada primavera com podíem tenir un rebrot aquesta tardor, ens ha semblat vergonyant la forma o allò que ha mancat a les mesures que es van aprovar el passat divendres en relació amb bars i restaurants. No venen acompanyades de mesures de caràcter econòmic i social. Està deixant, aquest Govern, a la intempèrie autònoms i autònomes, autoexplotats i autoexplotades, i treballadors i treballadores per compte aliena del sector, que ara aniran a l'enèsim, pràcticament ja, ERTE i a esperar si se'ls aprova o no se'ls aprova la prestació de desocupació. I és sobre el primer dels col·lectius, el dels treballadors i les treballadores autònomes, que nosaltres voldríem preguntar, i amb relació a les mesures. Consellera, per què, sabent que podia haver-hi un rebrot, i prenent aquesta mesura –que nosaltres no hi estem en contra, ja ho hem dit–, no va venir acompanyada d'altres mesures com per exemple –li posem quatre exemples–, la suspensió del pagament dels lloguers –res a veure amb allò que vostès van anunciar ahir de possible reducció del 50 per cent a partir del moment en el qual es comuniqui–; una altra mesura, que podria venir de la mà de la suspensió del pagament de subministres, i el que això suposa en les economies de bars i restaurants; una mesura que podria ser també una prestació per a autònoms i per a autònomes similar, i com a mínim, a la que tenen els treballadors i les treballadores per compte aliè, o, per exemple, anar a negociar amb l'Estat una suspensió del pagament de les hipoteques? Per què això no s'ha plantejat simultàniament?
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Molt bé. Gràcies, president. Diputades, diputats... Doncs, gràcies, diputat, en primer lloc, per posar-se al costat d'allò que ens incumbeix a tots i que forma part de tota una resposta de tota la societat a aquesta situació; situació creixent, on doblem les dades de positius, on doblem les dades de percentatge de positius, on entre totes i tots ens estem conjurant per reduir aquest creixement i haver d'afectar el mínim no només les persones i la societat en general, sinó també activitats econòmiques i socials on la gent s'hi juga, doncs, el seu pa de cada dia. I això és important. Per això nosaltres i aquest Govern vam dir des de l'inici que acompanyaríem totes aquestes mesures d'una resposta a aquells greuges, doncs, encarats a sectors determinats. I, en aquest cas, és bars, restaurants i també altres sectors on ahir mateix vam proposar –i els hi ho vam explicar abans de les mesures– que els acompanyaríem, que no volíem que ningú es quedés enrere d'aquesta resposta. Ahir mateix ho vam anunciar al Govern: el 50 per cent de reducció que ha de ser sí o sí automàtica un cop estigui aquest decret llei; les ajudes a autònoms i pimes de 1.500 euros, que són els 40 milions que d'inici vam posar; i, a més a més, vam afegir la línia de préstecs fins a 15.000 euros per a la liquiditat, que són 20 milions d'euros més. Això és insuficient per mitigar l'impacte d'aquesta Covid? L'impacte de la Covid és enorme, serà enorme, durarà molt temps. I, per tant, aquest Govern el que sí que farà és estar treballant al costat dels sectors per mitigar absolutament tot allò que li sigui possible i lluitant, també, davant de l'Estat, perquè assumeixin les seves responsabilitats amb les competències que tenen per donar resposta a qui s'ho està passant malament.
Gràcies, consellera. Per repreguntar, té la paraula de nou el diputat.
Gràcies, president. Miri, consellera, nosaltres li hem fet una sèrie de preguntes, ha contestat el que nosaltres ja li anunciaven. Però, sobretot, el que volem deixar clar, i en això sí que coincidim, que nosaltres no estem en contra en cap moment de la mesura o de les mesures que signifiquen, en tot cas, anar a limitar els rebrots. De fet, volem preguntar-li en un altre sentit. Bars i restaurants no són un focus des d'un punt de vista substancial dels rebrots de la Covid-19. I vostès tenen unes dades on s'expressa, per exemple, que l'ensenyament per una banda, i per una altra banda les residències de gent gran, són els grans focus de la Covid. I li volem preguntar també sobre això. Amb relació a l'ensenyament, vostès van anunciar tota una sèrie de mesures: desdoblament de grups, reduccions de ràtios –en alguns casos, compliment de ràtios–, que no s'han dut a terme. Consellera, per què no s'estan duent a terme aquestes mesures que són essencials per anar a actuar amb relació al rebrot de la Covid? I, també, amb relació a les residències de gent gran, garantir tests serològics o proves PCR a treballadors i treballadores i a aquelles persones que tenen allà la seva llar.
Diputat, gràcies. Ha acabat el seu temps. Consellera, per respondre de nou.
Molt bé. Gràcies per l'oportunitat d'aclarir-ho. Sí, a treballadores i treballadors de les residències fem i farem proves PCR sistemàtiques cada quinze, vint dies. Per què? No perquè siguin un focus especial, sinó perquè sabem que quan el virus entra a les residències –i molt sovint entra per aquelles persones que van i venen de la comunitat, que són les professionals mateixes– és molt delicat. El virus s'escampa i, a més a més, causa estralls a dins les residències. Per això, aquesta, primera prioritat. Segona. Mai hem dit que les escoles siguin focus, com mai hem dit –mai hem dit– que bars i restaurants siguin focus. Això no es tracta de culpables d'un lloc determinat, es tracta de que totes i tots som transmissors del virus...
Gràcies.
...i hem de reduir la interacció social.
Consellera, gràcies. [[Pregunta al Govern sobre la situació sanitària a Catalunya]] [[310-00397/12]] La següent pregunta és sobre la situació sanitària a Catalunya i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jorge Soler. Endavant.
Bon dia. Gràcies, president. Consellera, fa uns minuts compartia personalment preocupació amb el senyor Aragonés respecte a la situació sanitària actual a Catalunya. Tots estem d'acord que l'onada, doncs, ja està aquí i que tenim els hospitals, l'atenció primària, els serveis assistencials, doncs, ja plens de gom a gom. I, en aquest sentit, doncs, vostè sap perfectament que des del primer dia de la pandèmia Ciutadans i la meva persona us vam estendre la mà per lluitar i per millorar el sistema sanitari en tot el que convingués. I, en aquest sentit, també, doncs, el juliol sap vostè que us vam proposar un ple específic monogràfic per tractar l'emergència del coronavirus, especialment per evitar arribar a la tardor exactament com hem arribat. Nosaltres vam tenir al final aquest Ple, en les darreres setmanes, fa dos setmanes exactament. I vam arribar a conciliar amb tots els grups, amb aquesta formació, no solament totes les nostres mesures, que també, i van ser moltes, sinó, gràcies, doncs, a aquest consens que vam aconseguir al Parlament, moltíssimes mesures que eren bones per millorar el sistema sanitari, moltíssimes mesures per millorar, doncs, la salut dels catalans. La pregunta és molt concreta, consellera. Imagino que vostè haurà llegit amb atenció tot el que hem acordat en aquest Parlament i ens agradaria escoltar de la seva veu la seva priorització en aquestes mesures, quines mesures exactament –que ens ho expliqui– d'aquestos grups, doncs, vostè pensa portar a terme. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Molt bé. Moltes gràcies, president. Doncs bé, per sort no depeníem, tampoc, dels plens monogràfics per poder posar-nos en marxa. Ja des del mes de maig, el mes de juny, preparàvem el que s'anomenava aquesta «segona onada, que ningú tenia certesa, evidentment, de quan arribaria, però que sabíem que aquesta tardor podia ser complicada i, a més a més, ens agafa en un moment on no només l'epidèmia de grip arribarà, i arribarà aquest hivern, sinó que també totes les malalties pulmonars que s'agreugen en aquesta època: les bronquitis, les bronquiolitis en els nens i nenes. Per tant, això ens posa en una situació complexa per complir un objectiu claríssim, que és compaginar l'activitat Covid, que de ben segur que no ha desaparegut, però que de ben segur sabíem que augmentaria en aquesta època..., i compaginar-la al màxim amb l'activitat ordinària per deixar de fer el mínim d'activitat. De fet, tenim centres que ja estan operant, fent intervencions quirúrgiques el dissabte, perquè van fer els plans de contingència on dèiem que havíem de fer aquest pla de recuperació d'activitat, preveient, doncs, que podríem tenir un altre atzucac com el que viurem les properes setmanes. Per això és importantíssim reduir la tensió en els centres hospitalaris. Que avui el 80 per cent de les UCIs estiguin plenes, aquelles UCI ja augmentades fins a més de nou-cents llits, és una mala notícia, dona una tensió i, per tant, ens posa en alerta màxima. I ens cal aquesta implicació. La planificació hi va ser. Aquí aquest Parlament ha consensuat mesures i nosaltres tirarem endavant tot, tot el que està a les nostres mans per posar-nos en marxa... –des de fa setmanes que ja ho estem–, per posar en marxa aquesta situació i per mitigar, sobretot, en el sistema de salut, aquesta situació tensa que podem arribar a tenir.
Gràcies, consellera. De nou, el diputat.
Consellera, és una llàstima, però veig que novament no es llegeix ni tan sols les resolucions parlamentàries. Desconeix exactament què és el que li han proposat aquí els grups parlamentaris. I això és una desgràcia perquè vostè –ja l'hi vaig dir– és una consellera..., la consellera de les vagues en salut: té vagues del sistema sanitari a tot arreu, vagues dels metges, vagues dels metges residents, vagues dels tècnics de les ambulàncies... En fi, no ha aconseguit ni tan sols conciliar mesures mínimes per a tots ells, perquè està plena de contradiccions. Una setmana la sentim dient que obren discoteques i l'oci nocturn, a la setmana següent decideix tancar-ho absolutament tot. La gent li diu que vostè està improvisant, perquè això és el que està dient el sector. Els treballadors estan criticant la seva falta d'interlocució i això és innegociable, perquè ni tan sols s'ha assegut amb ells a negociar. La falta de cooperació entre administracions amb vostè al davant és flagrant, i tots els catalans estarem d'acord que, en una situació d'epidèmia com l'actual, el que cal és tota la col·laboració possible. Aquí tenia acords parlamentaris i vostè no s'ha dignat ni tan sols a llegir-los ni a fer una priorització real i efectiva per no arribar a l'onada com estem arribant gràcies a la seva feina…
Diputat, ha acabat el temps. Gràcies. Consellera, per respondre de nou.
Miri, diputat, aquí ningú improvisa. Primer, perquè els professionals de salut i el sector no improvisen: ni es posen en marxa els tests d'antígens desplegats a tota la primària i a les urgències dels hospitals, ni es posa en marxa el pulling i l'automostra sense la implicació del sector, ni es posen en marxa els reforços i els programes de salut pública sense tenir absolutament totes les estructures del Departament de Salut actives per poder donar-hi resposta; ni es posen en marxa aquestes proves sistemàtiques a les residències, a les treballadores de residències, ni es posa en marxa la cerca d'espais amb els ajuntaments, amb una gran col·laboració amb els ajuntaments, per poder fer una campanya de vacunació de la grip.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre les compensacions per als sectors empresarials afectats per les restriccions establertes per a contenir el nou brot de la pandèmia]] [[310-00402/12]] La següent pregunta és sobre les compensacions als sectors empresarials afectats per les restriccions establertes per contenir el nou brot de la pandèmia. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Eva Granados. Endavant.
Gràcies, president. Conseller, les autoritats sanitàries han d'aprovar les mesures que s'estimi convenients per fer una contenció del virus. En això, no tenim cap dubte. La meva pregunta és, quines gestions ha fet vostè davant les restriccions establertes en els sectors de la restauració, i també de l'estètica? Quines gestions ha fet vostè amb els sectors abans de que s'establís aquest tancament? I també m'agradaria saber quina part del total dels 3.225 milions d'euros, que arribaran a Catalunya el 2020, del fons Covid, que ha habilitat el Govern central per fer front a la pandèmia, que són gestionats pel seu Govern, d'aquests 3.225 milions en total, quants es destinaran a aquests sectors –a la restauració i a l'estètica– i amb quins criteris es distribuiran. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula al conseller d'Empresa i Coneixement, el senyor Ramon Tremosa.
Moltes gràcies, diputada. He tingut moltes reunions amb diferents gremis i fins i tot algunes d'aquestes persones tenen el meu telèfon personal ja d'abans de que fos conseller, per tant, el contacte és directe i sovintejat, i en aquest sentit, doncs, la mà estesa hi seguirà sent en tot moment, perquè així que puguem i les dades ho permetin, les dades de l'epidèmia ho permetin, poder revertir aquests tancaments que ens hem vist obligats a fer. Gràcies.
Gràcies, conseller. Diputada, quan vulgui, una altra vegada.
Conseller, no m'ha respost. Fer oposició i fer una oposició constructiva també és fer una crítica constructiva, en aquest cas, al Govern, quan toca. I és evident que estem en una situació excepcional, però abans de prohibir, abans de tancar, cal convèncer. Ja ho dèiem, les autoritats sanitàries han de fer el que toca, però amb la mateixa fermesa que s'aproven limitacions d'activitat, amb aquesta mateixa contundència, i al mateix temps, cal aprovar les compensacions suficients als bars, restaurants, als centres d'estètica i a tots els sectors perjudicats. Portem ja molts mesos de pandèmia, i no tot es pot entendre a aquestes alçades. El que ens diuen els sectors és que ho poden entendre tot, però improvisar, no. Demanem rectificació, demanem rectificació davant una manca de previsió, davant d'una manca de planificació, i també en la capacitat de gestió del seu Govern. Si es prenen decisions que perjudiquen, tenen l'obligació de prendre decisions que compensin. Si prenen decisions que perjudiquen, tenen la decisió de prendre decisions que compensin. No facin patir la gent. Crec que ha de posar ordre en el seu Govern, conseller. Deixi els tuits i reuneixi's amb els representants dels sectors, dialoguin, no busquin excuses. Tenen molts recursos, prioritzin. Prioritzar recursos, això és governar, i no enviar cartes. Tenen moltes competències i no les volen exercir. No hi ha excusa per no actuar i fer-ho quan toca. Aquest Govern sempre va tard, i per això jo li torno a preguntar: quants d'aquests 3.225 milions que arriben de l'Estat es dedicaran a compensar el sector de la restauració i de l'estètica? No m'ha respost.
Gràcies, diputada. Té la paraula de nou el conseller.
Gràcies, president. Senyora diputada, miri, el Banc d'Espanya, l'11 d'agost, si no vaig errat, va fer públic un informe que va sortir a tots els diaris on es reconeixia que l'Estat espanyol era el..., que el Govern central, és qui recapta tots els impostos, era el país que menys recursos havia destinat a recuperar l'economia, eh? En termes d'ajuts directes, o en termes d'ajornaments d'impostos, Espanya estava a la cua d'aquests rànquings. I en aquest sentit, doncs, el Govern de la Generalitat té el pressupost que té, té un pressupost de 32.000 milions, consolidat, una gran part d'aquesta despesa condicionada al pagament de nòmines, a pagament de mestres, de metges, d'infraestructura, de despesa corrent, i el marge de maniobra és petit. Ara, la nostra intenció és esgotar tot el pressupost, i aquests diners que han arribat –que, per cert, demanàvem de feia molts mesos, i que han arribat ara–, doncs sí que la nostra intenció és exhaurir-los tots, i no deixar-ne cap ni un al calaix. I en aquest sentit, doncs ahir vam aprovar unes mesures d'ajuts directes per 40 milions; de crèdits de l'ICF, en avals, per 20 milions. Aquesta mesura, inspirada en la clàusula rebus de reducció de lloguers del 50 per cent, i la idea és, doncs, de poder, si aquestes mesures s'haguessin d'allargar, posar tants diners com nosaltres puguem sobre la taula. Però, miri, li diré una altra cosa: el PIB de Catalunya, segons l'Idescat, l'any 2019, va ser d'uns 250.000 milions d'euros. Si posem una pressió fiscal mitjana del 37 per cent, Catalunya l'any passat va generar 100.000 milions en impostos, la major part dels quals recaptats pel Govern espanyol, que, a més a més, té la capacitat d'emetre deute i que sigui comprat pel Banc Central Europeu. Per tant, aquí qui té carn a la graella per posar-la tota, en bona part, és el Govern central. Nosaltres hem ajornat la taxa als hotelers. Miri, el 2019 vam cobrar 72 milions per la taxa turística, aquest any l'hem ajornat, a l'abril i ara al novembre. I això ho han fet altres països europeus, i ahir vam injectar aquests 40 milions, com han fet altres països. Facin vostès també el mateix. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre les mesures que adoptarà per als sectors empresarials afectats per la Covid-19]] [[310-00403/12]] La següent pregunta sobre les mesures que adoptarà per als sectors empresarials afectats per la Covid-19, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Albert Batet. Endavant.
Moltes gràcies, president. Honorable conseller Tremosa, diputats i diputades. Som a la segona onada de la pandèmia. Ahir mateix, el risc de rebrot se situava a 466 punts a Catalunya, el nivell més alt des de l'inici de la pandèmia. Ens trobem també que els hospitals han triplicat les hospitalitzacions en només deu dies i el nombre de contagis ha crescut un 87 per cent al conjunt de tot Europa. El virus avança a una velocitat de vertigen i obliga governs, d'aquí i de fora, a prendre decisions, mesures dràstiques i doloroses, però necessàries per salvar vides. Hem vist com països europeus han adoptat mesures buscant aquest equilibri entre salvar vides i salvar l'economia, ampliant mascaretes, decretant tocs de queda, l'estat d'alarma, etcètera. I en el cas de Catalunya, al Govern, malgrat no tingui president, també li pertoca prendre mesures. En aquest sentit, doncs, hem vist les diferents mesures que s'han estat aplicant per part del Govern durant aquests últims dies, mesures dures com tancar bars i restaurants i centres de bellesa. Sens dubte, el gremi de la restauració és el més perjudicat, tenint en compte que encara no s'ha recuperat del tancament de la primera onada. Així, hem notat un autèntic daltabaix amb 44.000 pimes i autònoms, 12.000 d'elles que tenen previst el seu tancament, 210.000 treballadors, que estan afectats d'aquests establiments. Ahir el Govern va aprovar 40 milions d'euros d'ajuts directes a bars i restaurants i centres de bellesa, i també un decret llei importantíssim, entre el Departament de Justícia i el Departament d'Empresa, per tal d'equilibrar i que hi pugui haver una negociació per reduir fins al 50 per cent el preu del lloguer mentre duri aquesta situació tan adversa. Som conscients de l'esforç del Govern per ajudar els sectors econòmics afectats, malgrat les traves de l'Estat, que sempre ha anat tard i malament. Ara bé, hem d'esforçar-nos encara més per evitar el tancament d'empreses i adoptar aquelles mesures menys lesives per a l'economia, perquè salvar llocs de treball també és salvar vides. En aquest sentit, conseller, voldríem saber quina és la seva valoració al respecte. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller d'Empresa i Coneixement, el senyor Ramon Tremosa. Endavant.
Moltes gràcies, president. Senyor diputat, mirin, vostès saben que a mi m'agrada llegir el Financial Times, doncs hi ha un historiador britànic, que es diu Niall Ferguson, que va publicar un article dient, fa uns mesos, dient: «Ja no hi ha governs de dretes o esquerres, hi ha estats que, amb una bona gestió de la crisi es legitimen als ulls dels seus ciutadans, i hi han estats que, amb una mala gestió de la crisi, es deslegitimen als ulls dels seus ciutadans. Els posaré un exemple en la línia del que comentava el diputat. El 6 d'abril, el Financial Times publicava com havia gestionat Suïssa els tancaments obligatoris d'activitats, els confinaments. I deia: «S'ha obert una web on els autònoms, amb un tràmit telemàtic de dos minuts, ja enviaven ''he hagut de tancar el negoci, sol·licito un ajut de l'Estat'', i al cap de trenta minuts rebien un ingrés en compte. Això passa a Suïssa, publicat al Financial Times, el 6 d'abril d'aquest any. Bé, doncs a mi m'agradaria que l'Estat espanyol s'assemblés a Suïssa. I, malauradament, encara tenim molts treballadors que no han cobrat ni els ERTOs, el SEPE no funciona com hauria de funcionar i, en aquest sentit, doncs, no m'alegro, d'aquest fet, perquè conec gent que no ha cobrat aquests diners, però els dono aquesta informació. I la premsa internacional, que en els últims dies ha dit moltes coses sobre el prestigi de l'Estat espanyol i de com gestiona la crisi econòmica, doncs això, avui en dia tenim aquesta possibilitat de comparar què fan els altres països i també podem fer un copy-paste de bones pràctiques, no?, i tant de bo, doncs, l'Estat espanyol millori en aquest sentit, no? Nosaltres, en el Govern de la Generalitat, en la mesura que les nostres possibilitats pressupostàries ho permetin, farem el màxim possible, estem constantment connectats amb els sectors implicats i aquestes mesures són criticables. Ahir sentíem, doncs, representants de propietaris d'immobles parlar de que: «Home, aquesta mesura que feu d'ajornar el 50 per cent dels lloguers ens perjudica. I possiblement és veritat, segur, però pitjor és per a un propietari d'un local que el té llogat que es tanqui l'empresa i que desaparegui el lloguer, no? I, en aquest sentit, amb la crisi econòmica, això no ens interessa. Per tant, nosaltres, com a Govern, dedicarem tants recursos com sigui possible, i amb això responc l'anterior pregunta de la diputada, per tal de que el màxim suport tinguin els agents afectats, les empreses afectades, que han hagut de tancar per causa de la crisi. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la situació de les empreses]] [[310-00398/12]] La següent pregunta és sobre la situació de les empreses i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor José María Cano. Endavant
Señor Tremosa, usted lleva un mes y medio de conseller de Empresa y, a día de hoy, tengo serias dudas de que sea consciente de que es el máximo representante de la Generalitat en materia de comercio, hostelería, turismo e industria, porque, en definitiva, no actúa como tal. Pienso que no tiene nada claro que en esos momentos su prioridad debería ser la de acompañar y proteger a los trabajadores, a los autónomos i a las pymes. Y lo tendría que hacer precisamente para salvar empleos. Unas familias, unos autónomos y unas pymes que están pasando por un auténtico calvario en soledad, porque les han cerrado sus negocios. Se han visto obligados a cerrar la persiana, a pesar de todos los esfuerzos que hacen para que el Covid-19 quede lejos de sus establecimientos. Y se sienten totalmente abandonados por este Govern. Señor Tremosa, explíquenos qué plan de contingencia económico tiene para una situación como esta.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Empresa i Coneixement, el senyor Ramon Tremosa. Endavant.
Moltes gràcies, senyor president. Senyor diputat, la nostra estratègia és defensar les pimes i aguantar-les tant com sigui possible. Per tant, l'objectiu és arribar a la primavera que ve, on esperem que sigui possible disposar, per exemple, d'uns testos ràpids, fiables i barats que ens permetin normalitzar molts àmbits d'activitat, ja sigui omplir avions, omplir fires i congressos, omplir restaurants, omplir cinemes i teatres.
Gràcies, conseller. Diputat, de nou, quan vulgui.
Señor Tremosa, pensar en la primavera que viene es pensar en las elecciones, como usted está haciendo. En definitiva, ni tenía ni tiene ningún plan de contingencia. Y lo que es más grave, ni lo tiene usted ni lo tiene este Govern. Imagínense el grado de incertidumbre que están generando en los catalanes cuando en días han pasado de anunciar la reapertura del ocio nocturno a cerrar los bares y restaurantes. Y lo han hecho sin ningún tipo de planificación. Lo han hecho sin mostrar sensibilidad hacia los sectores afectados, sin avisarlos, sin contar con ellos. Lo han hecho, además, con nocturnidad, filtraron la noticia la noche del martes, con lo que muchos autónomos no pudieron dormir por la ansiedad que les genera pensar que les pueden cerrar todo y verse obligados a cerrar la persiana. Y no publicaron el decreto hasta la una de la madrugada del día siguiente manteniendo en vilo a miles de familias catalanas. Y lo que es más grave si cabe, lo han hecho sin acompañar a los sectores afectados. Ponen encima de la mesa la ridícula cantidad de 40 millones de euros cuando el sector prevé perder 800 millones de euros en los próximos quince días, veinte veces más. Y en su afán de despreciar todo lo que suena a España no han sido capaces de coordinarse con el Gobierno de España, cuando es imprescindible para que la estrategia sea conjunta y poder acompañar a los autónomos y pymes en vez de dejarlos en la estacada. Señor Tremosa, lo que le acabo de dar son datos, datos que tienen a cientos de familias catalanas con el corazón en un puño, así que haga el favor de hacer un poco de autocrítica y asumir que ustedes llevan demasiado tiempo distraídos de lo que verdaderamente importa a los ciudadanos de Cataluña. Díganos, señor Tremosa, ¿qué es eso tan importante que ha estado usted haciendo este último mes y medio que le ha impedido hablar siquiera con los sectores afectados por los cierres decretados por el Govern? Y algo más, como Govern no tiene derecho a dejar abandonado al sector de la hostelería.
Gràcies, senyor diputat. Té la paraula, de nou, el conseller.
Moltes gràcies, senyor president. Senyor diputat, miri, el sector de l'oci nocturn miri si teníem ganes que obrissin que a la mínima que les dades epidemiològiques semblaven que evolucionaven bé ja ens vam posar en contacte amb ells, i, òbviament, a través de l'autoritat competent sanitària, per tal de ja reobrir activitats tancades, i aquesta serà la nostra voluntat. I en aquest sentit la nostra estratègia és la mateixa amb els altres sectors que ara malauradament, com passa en altres llocs d'Europa, també..., mirin què passa a França, què passa a Bèlgica, què passa a Holanda, què passa a Alemanya. En altres llocs, malauradament, la crisi sanitària avança més de pressa del que voldrien. A Navarra, per exemple, hi ha hagut un confinament de la regió i la presidenta de Navarra va dir va: «Tant de bo no haguem d'anar més enllà, però si l'epidèmia segueix avançant, haurem de tancar la gent a casa. I en aquest sentit, si vostè consulta la meva agenda veurà que, de reunions, n'he fet moltes, i si alguna cosa jo he fet ha estat reunions, i pot parlar amb el gremi de la restauració, pot parlar amb el gremi de l'oci nocturn, molts dels quals tenen el meu telèfon i amb els quals estem en contacte diari. I, en aquest sentit, això sí que ho pot comprovar vostè, pot parlar amb ells que li diguin si el conseller del ram és o no a sobre de la feina, i això sí que els puc dir que l'activitat hi serà. Les mesures d'ahir, ens agradaria que fossin més diners? Sí. Però, per exemple, la Generalitat no té capacitat d'emetre deute perquè un govern del Partit Popular l'hi va treure, i «el Govern amic més progressista de la història que ara tenim d'Espanya encara no ho ha reconsiderat, però esperem que ho reconsideri, perquè això a les comunitats autònomes ens donaria un marge d'activitat. El president Torra va demanar aquí el mes de juny que l'Estat espanyol demanés el MEDE per a les autonomies i ara tindríem 25.000 milions per a totes les comunitats autònomes, uns quatre o cinc mil a Catalunya. No s'ha fet, no podem posar més diners sobre la taula.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre els recursos pressupostaris destinats a donar suport als sectors econòmics més afectats per la pandèmia]] [[310-00400/12]] La següent pregunta és sobre els recursos pressupostaris destinats a donar suport als sectors econòmics més afectats per la pandèmia, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Anna Caula. Endavant.
Gràcies president. Vicepresident, venim del record de com diferents governs espanyols han afrontat les últimes crisis, majoritàriament econòmiques, des de fa deu anys. Recordem Zapatero, que feia un gir de cent vuitanta graus i abraçava l'austeritat com a resposta. Recordem, també, quan era el PP amb Montoro, que molt hàbilment decidia que qui havia d'assumir l'objectiu de dèficit més restrictiu eren les comunitats autònomes escanyant-les encara més. I els presidents canvien, però el fons no. Mesura estel·lar del Govern Sánchez-Iglesias va ser recentralitzar els romanents dels ajuntaments i disposar-ne segons conveniència per tornar a obligar les institucions de proximitat a fer ingents esforços de supervivència, perquè l'únic marge amb aquest estil de fer política és la supervivència. Aquest cop, però, el sentit comú i la rebel·lió de les entitats municipals han fet tombar tan brillant proposta. Massa sovint en moments de crisi el PSOE s'allunya de l'esquerra transformadora i es converteix en el testaferro de l'statu quo. Ara, amb un soci nou de Govern, però que s'ha de reconèixer que no aconsegueix fer virar les polítiques públiques estatals en el sentit de les moltes demandes que escoltem en boca dels comuns quan la reclamació és aquí, a la Generalitat. Avui no ens podem permetre els errors del passat. Sabem el que no va funcionar i també sabem que no compartim aquelles receptes. De manera col·loquial, qui té la pasta és Madrid, qui recapta els impostos i reparteix és Madrid, i qui decideix la seva redistribució és Madrid. Una dada: Catalunya només recapta el 5 per cent dels impostos. Malgrat tot això, des de Catalunya s'exprimeix cada euro, i ho fa amb el contingut polític en les seves decisions i no s'amaga en les seves responsabilitats encara que siguin dures i difícils de prendre, com hem vist la darrera setmana. Decisions que també cal dir que ens apropen més a Europa que a Espanya un cop observem com afronten els diferents estats la pandèmia. Volem, però, que aquest Govern acompanyi, que generi tràmits àgils, ajuda clara en moments de dificultats i acompanyament imprescindible als sectors afectats. En resum, treballar per un país més just i més equitatiu, amb mesures com la valenta de reajustar els lloguers, de saber que redistribuïm aquests costos, per un costat, l'Administració, que aportem tots amb els nostres pressupostos, les empreses i els llogaters. President, com afrontem aquest lideratge?
Diputada, ha acabat el temps. Gràcies. Per respondre la pregunta, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, senyora diputada. Deixi'm començar, abans d'entrar a detallar les mesures econòmiques que el Govern estem impulsant en aquesta setmana d'excepcionalitat, per manifestar en nom del Govern dos missatges. En primer lloc, el suport a la Mesa del Parlament, als membres de la Mesa del Parlament que aquesta setmana han estat condemnats pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya per permetre els debats parlamentaris. Tot el nostre suport i el nostre compromís en col·laborar des del Govern de Catalunya perquè aquesta cambra segueixi sent l'expressió lliure de la voluntat de la ciutadania de Catalunya. I, en segon lloc, aquest matí s'ha confirmat que s'ha absolt el major Trapero, la intendent Laplana i els senyors Cèsar Puig i Pere Soler dels càrrecs que se'ls imputaven. Ens congratulem, els manifestem el nostre suport, manifestem la nostra alegria perquè hagin pogut superar aquesta situació. També mostrem la nostra indignació per tot el dolor que ha causat i la nostra indignació perquè la pregunta és òbvia: què hi fa el conseller Forn a la presó? De la mateixa manera que la pregunta és òbvia respecte a la sentència del Parlament: què hi fa la presidenta Forcadell a la presó, què hi fan els presos polítics a la presó, quan s'està desmuntant la causa general contra l'independentisme? Per tant, seguirem denunciant-ho. I seguirem treballant també amb mesures econòmiques, perquè tenim molt clar que d'aquesta crisi ens en sortirem precisament amb una recepta totalment inversa a les decisions que va haver-hi a la crisi anterior. Necessitem polítiques expansives. També quan s'estan portant a terme i es porten a terme, degut a la situació sanitària, mesures que impliquen impacte en diverses activitats. Ahir vam aprovar unes mesures que ajuden els sectors afectats per les limitacions d'activitat de la setmana passada. Aquests sectors, que hauran de fer front a diversos costos, es poden acollir a mesures que ja estan en marxa, en l'àmbit dels expedients de regulació temporal d'ocupació, pel que fa a garantir, doncs, els salaris als treballadors i treballadores, i també estalviar-se'ls per part de l'empresa. També és important els costos fixos de lloguer; per això ahir es va aprovar aquest decret llei que permetrà aquesta reducció dels costos de lloguer. Però sabem que no n'hi ha prou. I, per tant, per quinze dies, amb mesures que duren quinze dies, hem posat sobre la taula ajudes directes de 40 milions d'euros. Més enllà de les transversals. Durant l'estat d'alarma es van restringir moltes activitats, es van portar a terme mesures transversals, però va haver-hi sectors que van tenir la seva activitat totalment suspesa, i no va haver-hi mesures per part del Govern espanyol durant els noranta-nou dies de l'estat d'alarma, mesures concretes, dirigides a sectors concrets. Nosaltres ho hem fet per quinze dies. I, si hem d'ampliar, ampliarem, perquè estarem al costat de la gent, perquè sabem que d'aquesta situació ens en sortirem entre tots.
Vicepresident... Gràcies. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre les afirmacions del doctor Oriol Mitjà amb relació a la capacitació del Govern per a gestionar la crisi de la Covid-19]] [[317-00232/12]] La següent pregunta és sobre la situació política. I la formula el senyor diputat Alejandro Fernández. Endavant.
Sí; gracias. Señor Aragonès, ¿cómo valora las afirmaciones del señor Oriol Mitjà sobre la capacitación del Gobierno que preside? Gracias.
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern.
Li torno a recordar que jo no presideixo, no hi ha president, ha estat inhabilitat injustament, i ho recordarem les vegades que faci falta. No hi ha president, però el Govern continua. I el Govern confia en tots i cadascun dels seus membres i sobretot en els seus equips. I sempre sempre sempre anirem aplicant les mesures d'acord amb allò que ens recomanin els experts del Departament de Salut i també els experts científics que ens acompanyen. Crec que tots els governs que tenen responsabilitats com les nostres haurien de seguir aquest criteri científic. Vostè té companyes de partit a qui també podria fer aquesta recomanació.
Gràcies, vicepresident. Té la paraula de nou el diputat.
Muchísimas gracias. Sus responsabilidades como presidente en funciones son ahora mismo esencialmente dos: en primer lugar, proteger la salud de los catalanes, y, en segundo lugar, proteger la economía e impulsarla en una situación especialmente difícil. Sobre la primera cuestión, yo no soy experto en gestión sanitaria, y soy muy prudente –lo he sido estos meses– a la hora de dar lecciones a nadie sobre la cuestión, así que prefiero citar al experto de prestigio que ustedes mismos ficharon, al señor Oriol Mitjà, que ha dicho y les acusa textualmente de falta de humildad, de no escuchar a los profesionales y de un nivel tal de incompetencia que merecen perder su puesto de trabajo en las próximas elecciones. Eso lo dice el experto que ustedes ficharon; qué no dirán los demás. Respecto a la segunda cuestión, han decidido ustedes el cierre total de la restauración, sin medidas suficientes de apoyo, lo que podría acabar provocando una situación irreversible de cierre en un sector clave en nuestra economía. Pero es que además están focalizando en ese sector en concreto toda la responsabilidad de la lucha contra el Covid, hecho que es tremendamente injusto. Y lo peor de todo es que sanitariamente no está funcionando. Y ¿por qué no está funcionando? Pues porque ¿qué sentido tiene un cierre total cuando una parte del ocio, la más irresponsable, se traslada a descampados sin ningún tipo de control sanitario, y otra parte, esta legítimamente, está abarrotando los restaurantes de Peñíscola, de Aragón, de Andorra, del sur de Francia?, ¿qué sentido tiene? Rectifique y escuche al sector, señor Aragonès; levante el cierre total y, si es necesario, decrete un cierre nocturno. Por supuesto que sí. Normas claras, medidas estrictas, multas severas, si es necesario, a quien incumpla. Piense en el ejemplo de Francia. En Francia lo tienen muy claro, saben a qué atenerse, saben que a las nueve tienen que cerrar, pero al menos no se ven forzados a un cierre absoluto como aquí en Cataluña que podría acabar abocando a miles de familias a la más absoluta miseria. Rectifique, señor Aragonès, no porque se lo pida yo, que eso es lo de menos, es que se lo piden los especialistas sanitarios, se lo piden los sectores económicos, se lo pide todo el mundo. Rectifique, señor Aragonès. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. Té la paraula de nou el vicepresident del Govern.
La mesura que s'ha pres de limitació d'una part de l'activitat de bars i restaurants, i limitar-la a la recollida a l'establiment, l'anomenat «take away, o, doncs, que es porti el menjar a domicili, no és una mesura que neix d'un criteri polític, és una mesura que neix de les recomanacions de l'àmbit de salut pública, que és consensuada amb els experts, i que li recomano que miri el que n'han comentat els experts en l'àmbit d'epidemiologia respecte a aquesta mesura, que l'han avalat i que hi ha consens, que té conseqüències econòmiques que hem d'atendre, però la mesura té consens. Vostè m'està demanant que prescindim del consell científic i sanitari a l'hora de prendre decisions sobre com combatre la pandèmia. Miri, escolti'm, per tenir aprenents de Donald Trump en aquest Parlament..., jo, la veritat, no vull dedicar-hi més temps. On hem de dedicar temps i on estem dedicant temps és, evidentment, a combatre la situació sanitària, i a fer-ho posant tots els àmbits preventius: reforç de la primària, augment de PCRs. Tot i això hem detectat un augment molt important dels casos positius. I, per tant, també totes les mesures per garantir que a l'àmbit sanitari hi hagi la capacitat suficient per atendre aquella gent que s'hagi de derivar a hospitals. En aquests moments tenim un 80 per cent de les UCIs ocupades; d'aquest 80 la meitat és per a pacients Covid. Per tant, estem en una situació extremadament complexa. I entre tots hauríem de reforçar el missatge a la ciutadania que és molt important que es compleixi amb les resolucions i amb les instruccions de l'autoritat sanitària, i acompanyar els sectors afectats. Ho estem fent i ho continuarem fent. Sembla que vostè ara no podrà respondre'm, però jo li llanço una pregunta a vostè: vostè ens dona suport a nosaltres en la petició que hem fet al Govern de l'Estat d'ajornar el pagament d'impostos, subministraments i quotes de seguretat social en els sectors afectats?
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre els recursos destinats als sectors més afectats per la pandèmia de Covid-19]] [[317-00233/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Jéssica Albiach. Endavant.
Gràcies, president. I bon dia a totes i a tots. Senyor Aragonès, què li diria vostè a tota la gent a qui se li estan demanant enormes sacrificis personals, familiars, també econòmics, quan veuen que se li demana molt al Govern central, se li demana molt als ajuntaments, però quan arriba el moment del Govern de la Generalitat, doncs, no se posen suficients recursos econòmics per sostindre sectors com els bars, la restauració, els centres d'estètica; no s'activen de manera contundent les inspeccions de treball en instal·lacions que són recurrents, que sabem que són de risc, com ara els escorxadors –i l'últim cas que tenim ara mateix, en Terres de l'Ebre, és el de Padesa–, o que no es fa una inversió en salut potent amb la contractació de professionals sanitaris necessaris i també de rastrejadors? Què li diria vostè a la gent? Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern. Endavant.
Que hem aprovat mesures aquesta setmana; que seran mesures de 1.500 euros per establiment; que ampliarem la partida pressupostària si, de les sol·licituds que arriben, amb els 40 milions no n'hi ha prou; que hem habilitat un sistema perquè es posi en marxa la convocatòria en els propers dies i perquè el pagament sigui ràpid –això requereix un gran esforç, però és un esforç administratiu; però, escolti, més important és l'esforç que estan fent aquests sectors i que estan fent aquestes persones–, i que treballem per trobar-hi solucions. Però sobretot que no enganyarem: no dissimularem una situació sanitària d'avui per evitar una mesura que pot ser considerada impopular si veiem que no fer-ho ens porta a les portes d'un confinament total d'aquí tres setmanes. La gent i la ciutadania ens demana que els tractem com a majors d'edat i expliquem quina és la situació. I precisament perquè ho volem compartir, des del Govern voldrem convocar els presidents de grups parlamentaris per compartir l'estat de la situació sanitària i que contribuïm entre tots a fer aquesta crida, aquesta crida a complir amb les restriccions; és absolutament necessari per no haver de prendre mesures més dures.
Gràcies, vicepresident. La diputada, de nou, té la paraula.
Gràcies, president. Senyor Aragonès, no serem nosaltres qui qüestione les mesures restrictives, però sí que és important tindre present que només amb restriccions i amb ajudes tèbies no podrem fer front al virus. No és moment de tebiesa, és moment de contundència. I per això li demanem mesures contundents, amb recursos econòmics suficients, un pacte nacional per la salut i també inspeccions de treball, que és un tema del qual vostès parlen poc, però que és important. Mire, els professionals d'urgències de l'Hospital del Mar van fer una piulada fa un parell de dies que era desoladora. Saben què deia? Que després de set mesos callats, sense fer ni una piulada, per prudència, ara no tenien més remei que denunciar –i cito textualment– «la desastrosa gestió que s'està fent. I ho deien per responsabilitat davant d'aquesta segona onada. Fa setmanes també que ens deien, doncs, que el tema dels rastrejadors estava controlat, que n'hi havia suficients. I l'altre dia al FAQS ens vam quedar de pedra quan apareix una persona del departament que diu que no són suficients i que a partir d'ara començarem a veure a on està l'origen de cada cas. I també sabem que els hospitals de Catalunya estan reprogramant les intervencions que tenien previstes perquè ja estan arribant molts pacients Covid. Davant d'aquesta situació, que entenem que és d'una enorme complexitat, senyor Aragonès, li demanem sacrificis a la gent, però el Govern ha d'estar a l'alçada. I com sempre, li diem: «Comptin amb nosaltres. Allí estarem, en aquesta reunió que ens està proposant als presidents dels grups parlamentaris. Fins ara només hi havia reunions amb els portaveus de Salut. Ja és hora també, perquè els mesos i les setmanes que venen molt em temo que seran difícils, que estiguem també nosaltres en aquestes reunions, perquè necessitem fer molta pedagogia i també necessitem compartir propostes per sortir juntes d'aquesta. Gràcies.
Gràcies, diputada. Vicepresident, quan vulgui.
Gràcies, president. Diputada, en aquests moments tenim dos mil persones que estan treballant fent el seguiment dels contactes, dels contactes davant d'un cas positiu. Ahir el Govern vam aprovar un programa pel qual s'incorporaran més de quatre-centes persones, que sumades a les desenes de persones que s'incorporaran en l'àmbit de l'Agència de Salut Pública de Barcelona, estarem en aproximadament 2.500 persones, 2.500 treballadors, que faran tota la tasca de contactes, quan fa..., doncs, just abans de la pandèmia per a aquests casos eren tan sols unes desenes. Hem passat de fer cinc mil PCRs a la setmana de l'inici de la pandèmia, de la segona setmana de març, a fer-ne més de 150.000 a la setmana. Hem incorporat els tests d'antigen: un milió que ja tenim, un altre milió que tenim reservats; estan començant a repartir-se als CAPs per tal que es puguin fer en aquells casos en què hi ha símptomes i, per tant, tenen una sensibilitat alta, i ens permetin també resultats més ràpids. I tenim també la voluntat d'aprovar un pla de xoc que no només ha de contemplar mesures per als sectors econòmics, sinó també necessitats socials en l'àmbit de l'emergència habitacional, en les noves necessitats de renda garantida que necessitem i en suport a la resta de sectors.
Gràcies, president; ha acabat el temps. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la destinació dels diners provinents del fons de l'Estat per a fer front a la crisi de la Covid-19]] [[317-00235/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, president. Honorable senyor vicepresident de la Generalitat, en substitució del president de la Generalitat, des de l'inici de la pandèmia provocada per la Covid-19, les administracions, totes elles, han hagut de fer un gran sobreesforç per fer front a les mesures necessàries per garantir la salut i la seguretat de la ciutadania i atenuar la conseqüent crisi social i econòmica. En aquest sentit, el Govern espanyol va aprovar el mes de juny un fons Covid de 16.000 milions d'euros adreçat a les comunitats autònomes per fer front a despeses extraordinàries, un fons no reemborsable que en el cas de Catalunya representarà aquest any 2020 3.225 milions d'euros, dels quals la Generalitat ja n'ha rebut 1.584. Es va aprovar ahir que per a l'any vinent, sumant el nou fons no reemborsable i un major marge de dèficit, tindrem uns 5.000 milions d'euros més per a Catalunya. Sé que em dirà que tot és insuficient, però el que jo vull preguntar-li és en què s'han gastat els 1.548 milions d'euros ja rebuts i en què han consistit, concretament, les modificacions pressupostàries que encara vostès no han explicat.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el vicepresident del Govern.
Moltes gràcies, president. Totes aquestes modificacions pressupostàries estan publicades i disponibles, però jo l'hi explicaré. Aquests recursos de la part que fins ara hem rebut han anat destinats fonamentalment a l'àmbit de salut, perquè hi ha hagut un increment de l'activitat extraordinari: hi ha hagut contractació, compra de tot tipus de subministraments, compra tecnològica. Han anat destinats, en segon lloc, a ensenyament, amb la contractació de més de cinc mil professionals en l'àmbit de l'ensenyament. Aquesta dimensió, aquest increment no estava previst al pressupost i, per tant, ha anat a cobrir aquest àmbit. Han anat a les noves necessitats en l'àmbit residencial, perquè en aquests moments estem tenint espais buits a les residències per poder derivar residents usuaris que puguin estar afectats per Covid, perquè puguin fer l'aïllament correctament. Per tant, cal reservar uns espais. Això costa uns diners. Hi han uns EPIs, hi ha d'haver tota una sèrie de reforç. Han anat destinats també, evidentment, a la compensació que s'ha fet al personal sanitari, que s'ha articulat també per al personal de residències, per fer aquest reconeixement, que crec que és absolutament imprescindible. I hi haurà una part que l'Estat demana que vagi a compensar la caiguda d'ingressos, però que nosaltres seguirem treballant en aquest àmbit. Com deia, ara hi ha un marge del dèficit del 0,2. Arriba ara, a dos mesos de tancar l'any, i, per tant, s'haurà de poder executar, i la nostra voluntat és destinar-ho a un pla de xoc que també cobreixi l'àmbit d'emergència habitacional, que cobreixi el suport a sectors econòmics i productius, que ajudi també a tot l'àmbit de les universitats i també els autònoms i autònomes.
Gràcies, vicepresident. Diputat, de nou, quan vulgui.
Gràcies, president. Gràcies, honorable senyor vicepresident de la Generalitat, en substitució del president de la Generalitat. Miri, senyor vicepresident, nosaltres creiem que el seu govern s'ha caracteritzat per una manca de cooperació entre administracions, per una manca de diàleg amb les forces de l'oposició, tot i que vostè ara ens anuncia que en parlarem, i, a més, una absoluta manca de transparència. Vostè diu que tenim informació suficient sobre les modificacions pressupostàries. Miri, nosaltres creiem que no és suficient. I vull afegir-hi l'altra qüestió. Nosaltres voldríem saber els fons addicionals rebuts per part de l'Estat a què s'han dedicat. Vostès tenen un pressupost de 46.000 milions d'euros. Tindran, enguany, 3.225 milions d'euros més provinents de l'Estat a efectes d'atacar la Covid i els seus efectes. I per tant, nosaltres volem saber quins esforços concrets, a què s'han dedicat aquests recursos, tant els propis com els addicionals de l'Estat. Li reclamem lideratge, li reclamem acords i li reclamem transparència, perquè creiem que el repte al que ens enfrontem així ho exigeix. Està pendent fer un pacte polític sobre la reactivació econòmica, està pendent posar fil a l'agulla al pacte per a la salut. Creiem que val la pena posar-s'hi perquè encara tenim uns mesos per endavant fins a les eleccions.
Gràcies, diputat. Vicepresident, quan vulgui.
Gràcies, president. Li he explicat on ha anat destinat i, si cal, l'hi tornaré a explicar. I em comprometo a fer-li arribar la xifra exacta de les modificacions pressupostàries aprovades pel Govern, que superen el miler de milions en l'àmbit de salut, que són uns centenars en l'àmbit d'ensenyament –que s'haurà d'ampliar–, que incorpora, també, en l'àmbit de cultura, per compensació; que incorpora, també, mesures en l'àmbit de la universitat, 20 milions que ja han passat a l'àmbit d'universitats i, per tant, mesures que anirem seguint aprovant. Per tant, cap problema, és a dir, transparència absoluta. Crec ara que tenim un repte absolutament vital, que és el fons de reactivació europeu. I aquí m'agradaria demanar al seu grup, i a tots els grups de la cambra, que acompanyin la petició del Govern de la Generalitat de Catalunya que aquests fons també es gestionin des de Catalunya, d'acord amb les prioritats de Catalunya... [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]]
Gràcies, vicepresident. Ha acabat el seu temps.
...i que sigui una proposta de país i no només... [[El president retira l'ús del micròfon al vicepresident i aquest continua parlant uns moments.]]
Gràcies. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la sentència de l'Audiència Nacional en el judici a la cúpula dels Mossos d'Esquadra i la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya contra la Mesa del Parlament de l'anterior legislatura]] [[317-00236/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia, consellers, conselleres, diputats, diputades, vicepresident. Que a l'Estat espanyol la justícia és bàsicament injustícia ja ho sabíem, no és cap sorpresa, però aquesta setmana ho hem tornat a veure una vegada més. Ningú li tornarà ni el dolor, ni el patiment, ni el temps al major Trapero i a la cúpula d'Interior. Ningú. I ens fa feliços la sentència, però el deute és immens. Però no és l'única sentència d'aquesta setmana. També han disparat contra la Mesa del Parlament i, per tant, contra el parlamentarisme i tots els que som aquí. La Mesa de l'anterior legislatura està inhabilitada per haver permès als diputats parlar de tot, per deixar-nos debatre sobre la independència, i això és judicialment incomprensible, però, a més a més, políticament i democràticament inacceptable, perquè no només s'ataca la inviolabilitat parlamentària, sinó que es pretén coartar la iniciativa dels diputats i les diputades, els representants de tota la ciutadania. I no s'equivoquin: que la condemna no impliqui, afortunadament, presó no té res a veure amb la injustícia que implica supeditar la política als tribunals. No té res a veure amb la intromissió, un altre cop, en la sobirania d'aquest Parlament. És evident que inhabilitar representants polítics per permetre un debat és una bestiesa i, per això, no hem de callar i ho hem de dir cada dia i a tot arreu. No ens cansarem de dir que només una amnistia ens serveix per acabar amb aquesta causa general. Perquè si una altra cosa plasma negre sobre blanc la sentència de dilluns és l'acarnissament judicial contra la presidenta Carme Forcadell. No és justícia; és venjança. I ells solets ens ho demostren una vegada i una altra. És una condemna a una líder de l'independentisme, una peça clau del moviment polític i ciutadà, a qui va ser, a qui va representar, a qui era i a qui és. Avui, els membres de la Mesa inhabilitats seran aquí, a casa seva, i nosaltres serem al seu costat. I això hauria de fer emmudir de vergonya a tots aquells qui van atiar la bronca en lloc d'apostar per la sortida política, en lloc de defensar el dret de tots els ciutadans a votar i a decidir si volem ser una república. Que sí, que ho volem ser. I sabem que treballarem per ser més, que ens prepararem millor i que ho tornarem a fer. I que avançarem. I sabem també que no es pot parlar de llibertat, de democràcia i d'independència al Parlament de Catalunya. I que si ho fem acabarem inhabilitats. I la resposta és clara, claríssima: ho farem les vegades que calgui. Quina opinió li mereix la sentència, vicepresident?
Gràcies, diputat. Ha acabat el temps. Per respondre té la paraula el vicepresident del Govern.
Gràcies, senyor diputat. El virus no ha desplaçat la repressió, malauradament seguim tenint una repressió continuada, una repressió que va en molts àmbits. Des de la Mesa del Parlament, que també suposa un missatge clar als membres actuals de la Mesa que estan treballant per garantir, precisament, el debat parlamentari, i, per tant, des d'aquí, com ja he fet abans, vull expressar tot el suport als membres de la Mesa de la presidenta Forcadell que han estat inhabilitats. I ho han estat per permetre el debat parlamentari, ho han estat per facilitar el treball dels grups parlamentaris, en, clarament, una sentència que té una connexió política clara amb aquesta causa general contra l'independentisme. També hem vist avui com l'Audiència Nacional absolia el major Trapero i la resta de responsables de l'àmbit d'Interior, la intendent Laplana i els senyors Puig i Soler, i ens n'alegrem, però evidentment la repressió està continuant, i la millor manera de fer front a la repressió és l'amnistia. L'amnistia, que ha de ser l'eina que ha de permetre superar aquesta etapa, ha de permetre, evidentment, encarar una negociació, un diàleg que ha de permetre posar en la ciutadania, a les seves mans, el futur d'aquest país, mitjançant un referèndum d'autodeterminació. No hi ha alternativa –no hi ha alternativa– i això passarà. La qüestió és què volem que passi de forma cívica, democràtica, i que pugui ser com més aviat millor. I per fer-ho necessitem àmplies majories. Aquest país té consensos amplis, i crec que ha arribat l'hora també de seguir treballant i enfortint aquests consensos. No només els consensos davant de l'emergència sanitària, econòmica o social, o ambiental, que estem vivint avui, sinó també els consensos per superar aquesta situació. I els consensos són amnistia, fi de la repressió i que decideixi la gent, que decideixin les urnes, que decideixi la democràcia. I aquests dos consensos són els que també l'independentisme ha assumit per anar a defensar en qualsevol àmbit de negociació, en qualsevol àmbit de diàleg, en qualsevol àmbit d'interpel·lació a les institucions de l'Estat. I aquest és el camí que hem de continuar, perquè és cert que el virus avui ens situa també altres prioritats molt importants, però no ha eliminat la repressió. Una repressió que respon a una causa general que, com deia, només s'acabarà amb l'amnistia i amb l'amnistia aconseguir l'autodeterminació.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre si ha assumit que la cooperació amb la resta de l'Estat és imprescindible per a sortir de la crisi]] [[317-00234/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa. Endavant.
Señor Aragonès, ¿debemos entender por su petición al presidente del Gobierno que ha asumido por fin que la cooperación con el resto de España es imprescindible para salir de la crisis?
Per respondre la pregunta, té la paraula el vicepresident del Govern. Endavant.
Exigirem sempre al Govern de l'Estat les seves responsabilitats. Nosaltres les volem tenir totes, per això som independentistes: responsabilitats en recaptar impostos, en legislar, en representar els interessos davant d'Europa i el món. Mentre ho faci l'Estat, mentrestant hi hagi això, no cedirem ni un mil·límetre en exigir a l'Estat que defensi també els interessos dels ciutadans de Catalunya.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Señor Aragonès, ustedes siguen mostrando en plena pandemia el mismo desprecio por la economía catalana que mostraba el señor Junqueras cuando decía que iba a paralizar Cataluña por una semana, ¿o acaso a usted se le olvida a qué partido pertenece? A lo mejor como el señor Batet [[l'orador riu]] , que sufre amnesias repentinas y dice: «¿Convergència?, ¿quién?, ¿qué?, ¿blanqueo?. Mire, la carta que usted le ha enviado al presidente del Gobierno de España sí entra dentro de las obligaciones de cualquier gobierno autonómico, pedir al Gobierno de España ayudas y una moratoria de impuestos, pero ustedes llevan mucho tiempo haciendo todo lo contrario. Hace pocos meses, ya en plena pandemia, aprobaron ustedes unos presupuestos con subidas de impuestos, incluso el de sucesiones, y no se ajustan el cinturón con medidas equivalentes como las que ustedes le están pidiendo por carta al Gobierno de España. Ustedes se pasan el día echando la culpa de todos nuestros males, como acaba de hacer ahora, a Madrid y al maléfico Estado español, y además se pelean entre ustedes. Usted y el señor Tremosa se pelean ahora por ver a quién, quién de ustedes va a ir a la Conferencia de Presidentes del lunes que viene. Antes no querían ir y dejaban la silla vacía, y ahora juegan a las sillas porque quieren ir todos. Más que un govern ustedes parecen el camarote de los hermanos Marx. Y cuando deciden si van a ir o no, no lo hacen en función de los intereses de los catalanes, sino en función de la foto que ustedes presentan a su electorado independentista. Mire, esa es básicamente la diferencia entre ustedes y nosotros. Cuando Ciutadans gobierne, no habrá nada legítimo que no pidamos ni ningún sitio donde haya que ir a donde no vayamos, y en todo lo que se gestionen intereses de los catalanes, nosotros allí estaremos.
Gràcies, diputat. Té la paraula, de nou, el vicepresident del Govern.
Senyor Carrizosa, amnèsia no, però fer els deures d'aquest Ple del Parlament sí que li demano. Ho dic bàsicament perquè a les tres de la tarda debatrem un decret llei que el que fa és posposar el cobrament d'impostos. Vostè diu... [[Veus de fons.]] No, no, un decret llei que fa amb l'impost del CO2..., que permet l'ajornament en l'àmbit de la taxa turística, i, si em deixa parlar, que crec que és una virtut escassa en el seu cas, deixar parlar els altres, per tant, trobi-la aquesta virtut..., recordi que hi ha decrets llei aprovats per aquest Parlament en què vam suspendre el cobrament d'impostos en tots els àmbits que nosaltres recaptàvem durant la vigència de l'estat d'alarma, i que després vam adaptar els terminis. Per tant, recordi –recordi. Quan parla d'amnèsia és la seva com a diputat, que és la seva obligació, els decrets lleis que es validen en aquest Parlament, recordar-los i, per tant, fer honor a la veritat quan intervé en aquesta cambra. Vostè ha fet referència a qüestions que surten als mitjans, i cap problema. Nosaltres anirem sempre a defensar els interessos dels ciutadans de Catalunya on faci falta. I vostè està més preocupat per veure quin és el nom propi que assistirà en nom del Govern a la Conferència de Presidents del proper dilluns. El Govern hi serà present, no en tingui cap dubte. I, en canvi, sembla que li importa molt poc el contingut, el que es vagi a defensar. Vostès, que de moment encara en aquesta legislatura són el primer partit de la cambra –esperem que després la ciutadania els posi al lloc que els correspon–, no els hi interessa quina és la posició sobre fons europeus? Estan més pendents dels noms propis que de la proposta: un fons de reactivació? Vostès estaran al costat del Govern de Catalunya perquè el màxim de recursos arribin a Catalunya, o, d'això, també tindran amnèsia? No se'n recordarà? Com dels decrets llei que vostè diu que no existien, però que vostè va aprovar en aquest Parlament. Vostès estan pendents de quines són les propostes que farem en l'àmbit de l'economia per la vida, en l'àmbit de la digitalització, en l'àmbit de l'agenda verda, de la societat del coneixement? Nosaltres sí. I a nosaltres, aquí, ens hi acompanyarà, també, una part molt important de la societat catalana. Vostès no haurien de faltar-hi. Crec que haurien d'estar al costat del Govern, defensant...
Gràcies, vicepresident.
...que el màxim de fons europeus arribin a... [[El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Ha acabat el temps. [[Pregunta al Govern sobre la memòria democràtica]] [[310-00399/12]] La següent pregunta és sobre la memòria democràtica i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Marta Vilalta. Endavant.
Moltes gràcies, president. Enmig de la situació de Covid i d'aquesta crisi sanitària, social i econòmica, permetin-me fer una mirada al passat, però perquè ens serveixi per encarar el futur encara amb més fermesa. Dijous passat, consellera Capella, recordàvem i homenatjàvem el president Lluís Companys i Jover. Era el 15 d'octubre i es complien els vuitanta anys del seu afusellament, del seu assassinat a mans del règim franquista, a mans del feixisme. I s'han complert ja vuitanta anys d'un crim d'Estat. Ha passat tota una vida, aquests vuitanta anys. I ara, vuitanta anys després, l'Estat espanyol i qui el representa, el Govern de l'Estat actual, encara no ha demanat perdó ni ha reparat els danys. Volem recordar el president Companys i reivindicar-lo, perquè ell representa els ideals republicans que creiem que encara són més vigents i més necessaris que mai, els valors de la justícia social, de la solidaritat, de la democràcia, de defensar que lluita social i lluita nacional són lluites indestriables. Aquest és el testament polític del president Companys. I volem recordar-lo, també, perquè ell simbolitzava les institucions catalanes i era la màxima autoritat del país quan va ser assassinat. I justament volien assassinar-lo perquè, amb el seu assassinat, el que volien és eliminar tot això, tot el que ell representava. Però ja ho veuen, no ho van aconseguir i no només som aquí i ens sentim i ens ratifiquem com a hereus i hereves del president Companys, sinó que estem plenament convençudes que el que cal és justament mantenir viva la memòria col·lectiva d'aquells qui defensaren les llibertats, d'aquells qui defensaren els drets socials per construir una societat més justa i més cohesionada. I en això creiem, consellera, que el Govern de la Generalitat està fent la feina: polítiques de memòria ambicioses, la Llei de reparació jurídica de víctimes del franquisme, que ja ha beneficiat més de seixanta-sis mil persones –trencar el silenci i poder fer el dol, com molt bé diu vostè, amb el Pla de fosses. I aquí, permeti'm recordar, doncs, tant el conseller Mundó com el conseller Romeva, que justament estan perseguits i represaliats per l'Estat. Contrasta aquesta bona feina del Govern de la Generalitat amb un estat que fa tard en memòria i on encara l'enaltiment del franquisme, per exemple, no està tipificat com a delicte. O contrasta, també, amb el poc compromís de l'Ajuntament de Barcelona, que li ha costat Déu i ajuda, tres anys de fet, a donar el permís per situar i col·locar la llamborda Stolpersteine. En tot cas, consellera, el camí es fa caminant i si quan tot era més difícil ningú va abandonar, no serem nosaltres els que abandonarem, sinó que voldrem culminar el camí per la llibertat.
Diputada, ha acabat el temps.
Voldríem preguntar-li sobre totes aquestes qüestions... [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera de Justícia, la senyora Esther Capella. Endavant.
Gràcies, president. Gràcies, diputada. Memòria democràtica, justícia i Espanya són camins que no s'acostumen a trobar. En el cas del president Companys és un bon indicador de la qualitat democràtica de l'Estat espanyol. Vuitanta anys després del seu afusellament en nom de l'Estat, doncs, l'Estat i el seu cap d'Estat encara avui no ha demanat perdó. Sí que ho va fer, l'any noranta, el 1990, el president François Miterrand, el president de la República Francesa i el canceller alemany Helmut Kohl. Ni un ni l'altre eren hereus, ni del Tercer Reich, ni del Règim de Vichy, però sí representants democràtics d'uns estats que van entregar i van deportar el president Companys. Ells van demanar perdó, l'Estat espanyol i el cap d'Estat de l'Estat espanyol, encara no ho ha fet. Lluny de demanar perdó –vostè ho apuntava molt bé– l'Estat ha renunciat a la persecució de l'exhibició de la simbologia franquista. Ho veiem cada 12 d'octubre, actes d'homenatge al bàndol rebel, que se celebren amb tota impunitat. I, malauradament, els rastres del franquisme no són únicament aquests actes, que no són aïllats, sinó que ho veiem, també, doncs..., amb el monument, per exemple, de Tortosa, ubicat al mig del riu Ebre –monument, per cert, propietat de l'Estat–, obligat l'Estat, per la Llei de memòria històrica del 2007, aprovada fa tretze anys i que tampoc l'Estat, doncs, es veu que no ha trobat el temps per poder treure el monument del riu. Si ells no ho fan, perquè aquesta és la voluntat expressada de forma..., pels fets –pels fets els coneixereu–, doncs, nosaltres estem decidits i determinats a fer-ho. I ho farem. És més, com vostè apuntava, Catalunya ha avançat en memòria democràtica, doncs miri: exhumant fosses, identificant les restes que hi ha enterrades a les fosses, tenint un cens de desapareguts, una base de dades de mostres genètiques dels familiars; anul·lant els judicis polítics del franquisme. I d'altra banda, doncs, diem que l'Estat no hi ha arribat encara, però miri si no hi ha arribat que hi arriba tard i es queda curt. I es queda curt perquè allò que hauria de regular, que és l'enaltiment del franquisme, l'exhibició de la simbologia, que hauria d'estar contemplat al Codi penal, com va fer al seu dia Alemanya amb els nazis. Doncs, miri, l'Estat espanyol arriba tard i es queda curt. Doncs miri, jo recullo les paraules i l'ideari del president Companys, del que representa pels valors...
Gràcies, consellera. Ha acabat el temps.
...de la pau, de l'amor... [[El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre les aplicacions digitals en el marc de la pandèmia de la Covid-19]] [[310-00401/12]] La següent pregunta és sobre les aplicacions digitals en el marc de la pandèmia de la Covid-19. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Pol Gibert. Endavant.
Gràcies, president. Conseller Puigneró, som conscients que, en els darrers mesos, el seu departament ha fet una tasca de suport digital en diferents departaments del Govern. Entre ells, Salut, evidentment. És per això que el nostre grup vol una resposta clara i concreta a la següent pregunta: donat que vostè és el màxim responsable de la política digital, ens podria explicar per què no està en marxa l'aplicació Radar Covid a Catalunya? I per què és l'única comunitat que no la té activa? Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, el senyor Jordi Puigneró. Quan vulgui.
Gràcies, president; diputat. En primer lloc, ja és curiós que la primera pregunta que em fa el seu grup, en tota aquesta legislatura, en tota la legislatura, sobre polítiques digitals, no sigui sobre una política del Govern, sinó sobre una política de l'Estat. Però, en tot cas, li respondré la qüestió. Miri, el CTTI, el Departament de Polítiques Digitals, ha fet la feina d'integració de l'aplicació Radar Covid per tal que es pugui posar en marxa, doncs, quan així es consideri per part del Departament de Salut. Em consta que el Departament de Salut està treballant per activar-la ben aviat. I, per tant, això així es farà.
Gràcies, conseller. Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Gràcies, president. Conseller, em sembla que la pregunta que li fem és prou important. Potser n'escolliria una altra, però és la que aquest grup l'ha triat i em sembla que és important per la situació que vivim a Catalunya. Miri, conseller, aquesta pandèmia que estem vivint tothom coincideix com és d'important que hi hagi rastreig. Un rastreig segur i que sigui eficient. Jo sé que vostè somia amb un estat independent, on tot seria perfecte, la gestió de la pandèmia seria meravellosa, però sento anunciar-li que no és el cas actual i que no podem viure de somnis, hem de viure la realitat actual. I la realitat és aquesta, l'hi explicaré breument. Tenim avui un risc de rebrot de 550 punts, 75 punts més que ahir. El mes d'agost, el Govern de l'Estat va posar en marxa Radar Covid. La consellera de Salut va demanar, a finals d'aquell mateix mes, l'activació de l'aplicació a Catalunya –parlem del mes d'agost. El secretari de Salut Pública ens va assegurar que, amb l'inici del curs escolar, tindríem el Radar Covid en marxa. I no sé al seu poble, però al meu poble va començar el curs escolar el 14 de setembre, fa cinc setmanes, ja. Tot just fa quinze dies, se'ns va dir que el Govern seguia treballant en la integració de dades per posar en marxa l'aplicació, però fa una setmana, el seu secretari de Política Digital –i ahir vostè ens ho reafirmava– va comunicar en un tuit cap a aquest diputat que l'aplicació estava preparada i a l'espera que l'autoritat sanitària donés el seu okay. Conseller, que ens prenen el pèl? Són un mateix Govern, vostès. Com ens explica que, després de 44 milions d'euros que el CTTI ha destinat a contractar empreses durant l'emergència, no tinguem activa una aplicació com aquesta? Com ens ho explica? Com explica que Catalunya no sigui capaç d'activar un sistema que s'està integrant a nivell europeu? Com explica que, en un món interconnectat, estiguem absolutament desconnectats? Per què es neguen a posar en marxa una eina que multiplica per dos l'eficàcia del rastreig? Conseller, en un país on el turisme és bàsic, un ciutadà belga rebrà notificacions de contactes positius si va a Alacant o a Màlaga, però no si va a Girona o a Tarragona. Què els diem, a aquests turistes? Vostès no estan fent tot el possible per rastrejar els casos, és evident. I posen en perill la reactivació econòmica. I ara, a més, també perjudiquen la imatge de Catalunya. Quant més haurem d'esperar per tenir una resposta sobre aquest tema? Gràcies, president.
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Gràcies, president. Escolti, és que vostès em sembla que no poden donar gaires lliçons sobre la gestió de la pandèmia, que són el pitjor govern d'Europa en la gestió d'aquesta crisi sanitària. No ho dic jo, eh? Això ho diu The Economist, ho diuen diaris europeus com Politico i d'altres institucions. Per tant, del seu grup, lliçons, les justes, de com es gestiona o com s'està gestionant aquesta pandèmia, també en l'àmbit tecnològic. Miri, no trobarà en tot el Govern cap conseller més aliat de la tecnologia per ajudar a solucionar problemes de la gent, no el trobarà. I, per tant, deixi'm donar-li un consell: la tecnologia, perquè sigui útil, sobretot necessita –i en el cas d'aquesta aplicació, que vostè menciona, Radar Covid–, necessita, sobretot, confiança. Confiança digital, eh? Això és el que vostès i el seu Govern no generen entre la població. I no ho generen, especialment, també, entre la població catalana. Escolti, vostès són els que han militaritzat rodes de premsa, són els que es neguen a investigar, per exemple, l'espionatge amb Pegasus, que s'ha fet a membres d'aquest Parlament i a d'altres càrrecs de Catalunya. Vostès també són els autors del famós «decretazo digital que, si una cosa fa és poder investigar, ai perdó, poder espiar els ciutadans d'aquest país sense ordre judicial i emparant-se només en qüestions d'ordre públic. Quina confiança estan vostès generant amb les aplicacions que el seu Govern genera? Quina? Deixi'm donar-li un consell. Volen que realment... Jo vull que aquesta aplicació funcioni i que sigui útil per a la vida dels ciutadans: deroguin el «decretazo digital, deroguin-lo; faran un favor a la societat i generaran confiança digital per tal que, no aquesta aplicació sinó futures aplicacions de les polítiques digitals del seu Govern i també del Govern de Catalunya siguin realment efectives. Perquè es necessita massa crítica perquè funcionin, les dades així ho estan demostrant. Suïssa està en aquests moments amb aquesta aplicació, al 30 per cent d'usuaris.
Gràcies, conseller. Ha acabat el temps. [[Pregunta al Govern sobre l'avantprojecte de llei general de telecomunicacions que està tramitant el Govern de l'Estat]] [[310-00405/12]] La següent pregunta és sobre l'avantprojecte de llei general de telecomunicacions, que està tramitant el Govern de l'Estat. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Gemma Geis. Endavant.
Sí; bon dia, president. Consellers, conselleres, diputats, volia començar mostrant el meu suport als membres de la Mesa que han estat condemnats, en especial, al diputat Guinó. El Parlament de Catalunya ha de debatre sobre la realitat del país i sobre els programes electorals: autodeterminació, independència o monarquia. La censura i la repressió no és el camí, però l'autocensura tampoc. Ens volem adreçar al conseller Puigneró per preguntar respecte a aquest projecte de llei que està en el Congrés, el projecte de llei de telecomunicacions. I és veritat que tenim un govern socialista, Govern amb la complicitat de Podemos que van aprovar un «decretazo digital que permet rastrejar les comunicacions sense autorització judicial; que han bloquejat l'ús de la tecnologia blockchain en la recerca, per exemple, en l'àmbit de salut. I ara es preocupen per l'aplicació del Radar Covid? I vostès què pensen, que van vetar el projecte IdentiCat, del Govern de la Generalitat, que tan bé ens hagués anat en la gestió de la pandèmia, perquè protegeix les dades dels ciutadans? Quina responsabilitat tenen respecte a aquesta aplicació que vostès van vetar amb el «decretazo digital? Per tant, el projecte de llei de telecomunicacions és un projecte de llei obsolet, recentralitzador. A més a més, la Directiva europea obliga a garantir l'accés universal de tots els ciutadans a les comunicacions. I aquest projecte de llei, que està al Congrés, és absolutament delimitador, perquè no garanteix aquest accés universal dels ciutadans a les telecomunicacions. Per tant, no transposa la Directiva comunitària i, a més a més, és un projecte de llei que va en contra dels principis europeus. L'accés a les telecomunicacions és l'electricitat del segle XXI. És la millor política de cohesió social i econòmica, de lluita contra la reducció de la Covid, és la millor política per a la recuperació de l'economia i per a la igualtat d'oportunitats. Aquest projecte de llei de telecomunicacions no trenca amb la bretxa digital; és una llei obsolescent i representa el seu model d'Estat, no el nostre. El nostre model d'Estat és una xarxa pública de fibra òptica a Catalunya. I, a més a més, aquesta llei també vulnera les competències en matèria de territori, perquè no permet la subsidiarietat ni cap cooperació, quan les telecomunicacions passen pel territori. Per tant, entenem que cap país es pot permetre el luxe d'ignorar les oportunitats. I aquesta llei de telecomunicacions del PSOE i Podemos, ho fa. La portarem a Europa. Per això, conseller Puigneró, volíem saber quin és el capteniment del Govern envers aquesta llei.
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta té la paraula el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, el senyor Jordi Puigneró. Endavant.
Gràcies, president. Diputada, efectivament, eh?, estem davant, segurament, d'una de les lleis més importants que s'aprovaran al Congrés de Diputats, doncs, en els propers mesos. Més importants pel fet que avui, les tecnologies digitals ho emparen tot. Estan a tot arreu, eh?, són necessàries en qualsevol àmbit de la nostra vida. I, en aquest sentit, ens preocupa que aquesta llei..., ens preocupa que no s'inspiri en el que haurien de ser tres principis que entenem que són essencials perquè sigui una bona llei. El primer, és que sigui un model descentralitzat, i, per tant, que, en aquest cas, Catalunya hi pugui participar amb tots els ets i uts. El segon, és que sigui una llei que fomenti la innovació, que no ho és. I, en tercer lloc, i molt important, que sigui una llei que no vulneri els drets dels ciutadans. Estem davant del risc en un moment determinat, en un punt d'inflexió, en el qual diferents models del món s'estan tirant endavant pel que fa a..., al respecte, doncs, de l'impacte que tenen aquestes tecnologies en els drets fonamentals, en els drets de les persones, en la privacitat. I tenim la sospita que aquesta llei és una maniobra, en aquests moments, del Govern del PSOE, amb els còmplices de Podemos, per blanquejar el que va ser l'infame decretazo digital. En certa manera, estem veient com s'està reafirmant el decretazo digital en aquesta llei que està elaborant el Govern espanyol. Per això, m'adreço també als comuns, eh?, que en aquesta seu parlamentària, doncs, ens van dir que serien els primers en garantir que aquest decretazo fos derogat. Escolti, senyora Albiach, ¿podemos o no podemos?, ¿podemos o no podemos? A quin cantó estan vostès d'aquesta acció, diguéssim, doncs, que està fent l'Estat per tal de no garantir els drets dels ciutadans de Catalunya? En quin cantó estan de la balança? Estan amb el Govern del PSOE o estan amb el poble de Catalunya per tal que, en aquest sentit, «el Govern més progressista de la història, doncs, no converteixi aquesta llei d'espionatge en llei, eh? Miri, i per acabar, aquesta setmana hem tingut una notícia molt important: s'ha absolt el Cesicat de la rumorologia permanent i les acusacions que els senyors de Ciutadans feien i han estat fent durant aquets darrers set anys d'espionatge del Cesicat als ciutadans de Catalunya. Escolti, res de res de res. Demanin perdó, si us plau, en aquesta seu parlamentària... [[El president retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre els canvis en el reglament de la mesa d'emergència d'habitatge]] [[310-00396/12]] La següent pregunta és sobre els canvis en el reglament de la mesa d'emergència d'habitatge i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Susanna Segovia. Endavant.
Sí. Conseller, quins són els motius i quin és l'objectiu dels canvis fets en la modificació del reglament de la mesa de valoració de situacions d'emergència econòmiques i socials de Catalunya del darrer 2 d'octubre? Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Endavant.
Gràcies, president. Senyora diputada, intervenint en aquest Parlament un sempre té present l'exili i els presos polítics i els represaliats, però aquests dies més que mai degut a la sentència a la Mesa del Parlament –una abraçada a Lluís Guinó– i també a la sentència absolutòria de la cúpula d'Interior. Centrant-me en el tema que m'ha preguntat, el que hem fet ha sigut millorar el reglament de la mesa de valoracions. Una millora que ha estat comunicada als serveis socials dels ajuntaments per tal que funcionin millor. Gràcies.
Gràcies, conseller. Té la paraula altra vegada la diputada. Endavant.
Doncs, conseller, el que ens fan arribar els serveis socials d'alguns dels ajuntaments, i no estic parlant de Barcelona en aquest cas, estic parlant ara d'ajuntaments com el Prat o com Olesa de Montserrat, és que el que fa aquesta modificació és deixar fora les famílies més vulnerables que reben ajuts socials dels serveis socials de la mesa d'emergència. Diu literalment: «Queden exclosos els casos que siguin procedents de parc públic o de gestió pública en general i tinguin necessitat d'atenció i seguiment social permanent. És a dir, que les famílies més vulnerables, que són ateses pels serveis socials i que provisionalment s'estan en un habitatge municipal d'emergència, són castigades i ara queden excloses d'accedir als recursos habitacionals de la mesa d'emergència. Vostè sap que els recursos habitacionals municipals són uns recursos que són per donar atenció immediata, d'urgència i provisional a situacions d'extrema vulnerabilitat, però que, un cop atesa la urgència i la vulnerabilitat, el que es fa és tramitar la sol·licitud a la mesa per tal d'accedir a un habitatge estable. I, d'aquesta forma, el recurs d'emergència, doncs, queda lliure per a una altra família en aquesta situació. Però amb aquesta modificació, doncs, vostès el que fan és acabar amb això i deixar-los fora de la possibilitat d'accedir a aquest habitatge estable. Conseller, l'acord de pressupostos que el nostre grup va signar amb el seu Govern, una de les coses que inclou ja era deixar a zero les meses d'emergència. De fet, així ho vam recollir en una moció que aquest grup va presentar al mes de juliol i en què el Parlament va aprovar per unanimitat reforçar les meses d'emergència de Catalunya per eliminar la llista d'espera de casos pendents d'habitatge. Però, conseller, mitjançant l'ampliació dels habitatges, no traient les famílies de les llistes d'espera. Vostès, com que no inverteixen en nous habitatges, doncs, la seva manera de posar les llistes a zero sembla ser fer fora la gent, que no hi entrin, excloure'ls, posar més requisits perquè no hi puguin accedir. Seria de riure si no fos per plorar, conseller, perquè quin cinisme. Vostès sembla que facin burla de les famílies més vulnerables i fan burla dels serveis socials que estan donant la cara, donant la resposta a la situació d'emergència. I vostès el que pretenen és escombrar les famílies vulnerables que reben el suport de serveis socials i que estan en habitatges provisionals a sota de l'estora. Conseller, li demanem que rectifiqui i que facin un pas enrere, que deixin d'amagar-se, perquè la Generalitat en política d'habitatge...
Gràcies, diputada.
...ni hi és ni se l'espera.
Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Ara bé, senyora diputada, no l'han informat bé. La veritat és que no l'han informat gens bé els seus companys del Prat i d'Olesa. El que hem fet és millorar el reglament perquè el canvi, el canvi concret que hem aprovat és que –concretament és a partir del 8 d'octubre, eh?– les persones o famílies que estan vivint en un habitatge de gestió pública municipal de forma permanent i no estan en situació de vulnerabilitat no poden demanar un habitatge a través de la mesa, sinó que la seva sol·licitud ha de ser a través del registre de sol·licitants d'habitatge amb protecció oficial. I això el que provoca, efectivament, és que impedeix que entitats socials o fins i tot ajuntaments donin per finalitzats contractes de lloguer a famílies que ja tenen allotjament permanent en un habitatge de gestió o de titularitat pública. I això ho fan perquè pensen que la Generalitat a través de la mesa d'emergències ja trobarà un altre habitatge. Això és vestir un sant per desvestir-ne un altre. I, precisament, això ha estat la millora que hem introduït. Millora que ha estat ben valorada per la majoria de serveis socials de les meses d'emergència de Catalunya o de les individualitzades. Per burla, senyora diputada, el que fa el Govern de l'Estat amb la política d'habitatge. I vostès que formen part del «Gobierno más progresista de la historia ens haurien d'ajudar a revertir, per exemple, la subhasta dels actius del litoral que acaba de fer el Gobierno del Estado o, almenys, que aquesta subhasta sigui per ingressar diners per a les polítiques d'habitatge. Vostès formen part del grup polític que dona recolzament al Govern de l'Estat i, en canvi, consenteixen i deixen que hi hagi aquesta subhasta del litoral, a l'Ajuntament de Barcelona, per cert, vostès, que són gairebé els representants de l'Ajuntament de Barcelona al Parlament de Catalunya. O també haurien de revertir que el Gobierno del Estado es passegi per aquí repartint milions de diners només a l'Ajuntament de Barcelona, quan aquests diners haurien d'anar a la Generalitat de Catalunya per desenvolupar una política d'habitatge que tingui en compte tota l'àrea metropolitana. Que vostès, quan els interessa parlen de l'Hospitalet i quan els interessa només es centren que ara tenim diners per a Barcelona. Doncs aquests diners el que haurien de fer és venir a la Generalitat per poder fer bones polítiques d'habitatge. Ajudi'ns en això.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre el nou número d'identificació dels Mossos d'Esquadra]] [[310-00404/12]] La darrera pregunta és sobre el nou número d'identificació dels Mossos d'Esquadra i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat Lluís Guinó. Endavant.
Gràcies, president. Conseller d'Interior, honorat de ser diputat d'aquesta cambra, seu de la sobirania popular... [[Aplaudiments.]] Fonamentalment, per una qüestió que té a veure amb el dret de sufragi passiu, que és un dret fonamental i que permet precisament a la ciutadania elegir els seus representants. No és justificable, en cap cas, que amb la intercessió de terceres persones es pugui manllevar el resultat d'unes eleccions per mitjà de suspensions, per mitjà d'inhabilitacions, i per tant, des d'aquest punt de vista, el que demanaria és que totes aquelles forces polítiques que donen suport a aquest tipus de política, de traslladar la política als magistrats i a la capacitat de decisió d'aquests magistrats, ho deixessin de fer. Les eleccions es guanyen a les urnes, i els que creiem que sempre són les urnes qui donen la raó als polítics ens hi..., d'alguna manera, ens hi reafirmem, des d'aquesta perspectiva. També vull aprofitar per fer un comentari respecte a la sentència de l'Audiència Nacional –i que el conseller tinc constància que ja ha fet una compareixença pública–, que més enllà de l'alegria que, des d'un punt de vista personal, ens genera la sentència, hi ha una altra qüestió que també volem comentar-li i que la posi en valor, que és que en un moment determinat es va posar en entredit, es va posar en dubte la professionalitat del Cos de Mossos d'Esquadra, que aquest és un aspecte que s'ha de valorar des d'un punt de vista col·lectiu. I li demano que aquella tasca i aquest treball que han fet els Mossos d'Esquadra des de fa ja molts anys, i especialment difícil durant uns anys, que van ser el 2013 i el 2014, i que es van generar problemàtiques d'ordre públic, que, en la majoria de casos, els Mossos d'Esquadra van saber resoldre. I el que li volia demanar és en quina mesura totes aquelles millores que s'han fet a nivell, precisament, d'identificació dels mossos d'esquadra, del que és la transparència en la seva feina, la facilitat que tenen precisament els ciutadans d'identificar-los quan es pot generar, en alguns casos, evidentment molt excepcionals, de mala praxis, és una de les polítiques que aquest Govern i aquest conseller està tirant endavant. Ve, d'alguna manera, de feina anterior. Es va fer una bona feina des d'aquesta perspectiva, i no només des d'un punt de vista polític, també és molt interessant perquè al darrere hi han inquietuds de caire social i de caire ciutadà. Li demanaria que ens expliqués quin és el seu capteniment a través d'aquesta qüestió. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Sàmper.
Gràcies, president. Enhorabona, diputat. I permetin-me que també faci extensiva la felicitació als quatre investigats que han resultat absolts amb aquesta sentència de l'Audiència Nacional: la senyora Laplana, el senyor Puig, el senyor Soler i el senyor Trapero. Una felicitació que faig extensiva, no només com a conseller, sinó des del departament i de tot el Govern de la Generalitat. I una sentència que com molt bé deia el diputat, el que fa és ni més ni menys que treure qualsevol dubte del treball que havia fet el Cos de Mossos d'Esquadra. L'absolució dels quatre acusats investigats és l'absolució de tot el Cos de Mossos d'Esquadra. Mai haurien d'haver tingut dubtes sobre el seu treball, sobre la seva professionalitat. Haurem de llegir a fons aquesta sentència per veure quina explicació ha mantingut una acusació que ha durat més de tres anys, de forma injusta, com òbviament demostra la sentència absolutòria. I ja respecte a la pregunta que em fa quant al tema de les identificacions, és important que sàpiguen vostès, que en qüestió de dies es farà ja el que és la nova identificació, el NOP, el conegut NOP, que la novetat és que el tindrem amb una visió de 360 graus. És a dir, quan s'han de posar les armilles antitrauma, les protectores, es produïa la circumstància que es tapava lo que era el TIP. Per tant, ara hi serà a la part davantera, a la part de darrere, però també en el casc, a la part dreta i a la part esquerra, de tal manera que tindrem aquesta visió de 360 graus. No només això. Al portar la identificació en el casc també aconseguirem que, en problemes o en circumstàncies d'ordre públic, tinguem sempre l'oportunitat de distingir el que és el Cos de Mossos d'Esquadra d'altres cossos que puguin intervenir en dispositius en els quals s'actuï de forma conjunta, i per tant, que es pugui identificar sempre el Cos de Mossos d'Esquadra. Això, com vostè deia, diputat, no és d'ara. Això ve del treball fet pel conseller anterior, en Miquel Buch, i és una feina que està en el marc del camp de millora que aquella auditoria que es va fer plantejava en el que eren les seves conclusions. Un camí de millora que, òbviament, parla del que és la transparència. Això és la transparència. I no només el que li deia, d'una visió de 360 graus, sinó també s'ha reduït el que era la identificació alfanumèrica, que era de nou dígits, i s'ha passat a sis. Per tant, amb una voluntat de que tothom pugui identificar aquell actuant d'ordre públic en qualsevol moment de tensió.
Gràcies, conseller. Acabada la sessió de control... [[Veus de fons.]] Sí, senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Por una cuestión de orden, señor presidente. [[Pausa.]] Sí. Estamos acostumbrados a que se hagan valoraciones de la actualidad judicial, pero que el señor Guinó, que ha sido condenado precisamente por atropellar los derechos de los diputados [[remor de veus]] conmine a grupos parlamentarios a que se los dejen atropellar por parte de los miembros de la Mesa, me parece intolerable, señor Guinó, con todo el aprecio personal...
Senyor Carrizosa...
...que sabe que le tengo.
...això és un debat amb el diputat que no correspon. No és una qüestió d'ordre. Per tant, seguim. [[Decret llei 32/2020, del 22 de setembre, pel qual es modifica la Llei 17/2014, del 23 de desembre, de representativitat de les organitzacions professionals agràries]] [[203-00057/12]] El següent punt de l'ordre del dia és el debat sobre la validació del Decret llei 32/2020, el 22 de setembre, pel qual es modifica la Llei 17/2014, del 23 de desembre, de representativitat de les organitzacions professionals agràries. D'acord amb l'article 150.2 del Reglament, en primer lloc intervindrà la consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Té la paraula la consellera. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Benvolguts, benvolgudes, diputats i diputades, l'altre dia, no fa masses dies, rellegint un expert, segurament conegut també per tots vostès, el senyor Francesc Reguant, aquest es preguntava si la societat està realment preparada per assumir la responsabilitat del seu futur a partir de l'ús de les tecnologies amb uns potencials tan extraordinaris. I quan acabava de preguntar-se això, justament afegia: i el sector primari, està preparat? Doncs, mirin, permetin-me avançar-me en la resposta: sí. Un sí extremadament rotund, un sí ben alt, un sí ben clar. I un exemple d'aquesta rotunditat la tenim avui aquí, en aquest decret llei que a continuació els passo a presentar. Amb la modificació legislativa aprovada en el marc del Consell Executiu, via decret llei, s'introdueix la modalitat de vot electrònic en les eleccions per determinar la representativitat de les organitzacions professionals agràries, eh?; eleccions que ara mateix estan regulades per una llei, concretament per la Llei 17/2014, de 23 de desembre. Així, aquesta llei ha quedat modificada i la votació electrònica substitueix la votació física i en paper tradicional actual, i presenta també, val a dir-ho, els avantatges propis de la utilització de les tecnologies de la informació i de la comunicació en l'àmbit electoral. Deixin-m'ho dir així, eh?, d'aquesta manera, la pagesia serà un dels primers sectors que farà un procés electoral oficial mitjançant vot electrònic. Un fet que, per què no dir-ho?, ens s'enorgulleix profundament. A més, en un context com l'actual, colpejats per la Covid-19, és també un exercici, al meu entendre, de valentia, i, per què no dir-ho?, també, de coratge, apostar per mecanismes que contribueixin a reduir la presencialitat. Volem pensar... Bé, de fet no volem pensar, estem convençudíssims que és també un impuls democràtic que ha de facilitar i millorar la participació del sector en la presa de decisions. Els electors podran votar remotament des de qualsevol lloc o en els punts presencials que s'estableixin per l'assistència en el vot electrònic. Un compromís –ho dic així: un compromís– plenament orientat cap al futur. I és, com no pot ser d'altra manera, responsabilitat del Departament d'Agricultura i també d'aquest Govern fer-ho possible i alhora també garantir totes aquelles condicions necessàries perquè durant el primer trimestre de l'any 2021 la primera cita electoral amb votació telemàtica sigui tot un èxit. En el vessant tecnològic d'aquest projecte de votació electrònica, el Departament d'Agricultura compta amb la col·laboració de la Direcció d'Innovació i Dades del Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació, i del Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública. I, com sempre –com sempre–, i aquí sí que hi poso molt d'èmfasi, ho hem fet des del consens. No podria ser d'altra manera. El text resultant és conseqüència d'un treball, d'un treball ferm, impulsat i acordat pel conjunt del sector, i especialment les organitzacions agràries amb representació. El resultat ha estat avalat també per la Taula Agrària. I, des d'aquí, a totes i a tots ells els vull traslladar un agraïment gegant, un agraïment ingent, per tota la feinada en el marc del grup de treball constituït conjuntament. Gràcies; moltes gràcies a totes i a tots per la feina, sobretot per treballar sempre pel sector primari d'aquest país, que, com sempre dic, és indiscutiblement un sector imprescindible. Entro, si els sembla, de manera ràpida en el contingut del decret. El decret llei consta d'una exposició de motius, tres articles i una disposició final. Si els sembla, passo a comentar cadascun d'aquests tres articles de manera, com poden entendre, extremadament telegràfica i breu. L'article primer del decret llei preveu l'addició d'un capítol nou, eh?, que és el capítol IV, a la vigent Llei 17/2014, de 23 de desembre, de representativitat de les organitzacions professionals agràries, sota l'epígraf «Sistema de vot electrònic en les eleccions per determinar la representativitat de les organitzacions professionals agràries. Aquest nou capítol consta alhora de vuit articles, eh?, del 45 al 52. Són articles dedicats a la implementació del vot electrònic de manera que es regulen tots els aspectes perquè el vot electrònic es pugui implementar immediatament. L'article 45 preveu que la convocatòria pugui determinar que el dret de sufragi actiu s'exerceixi únicament pel sistema de votació electrònica, i que el vot electrònic pugui ser exercit de manera presencial en els punts presencials d'assistència en el vot electrònic o de forma remota des de qualsevol altre lloc. L'article 46 estableix les garanties del sistema de vot electrònic en termes semblants a altres regulacions de vot electrònic, com podria ser per exemple el vot electrònic a les cambres oficials de comerç, indústria, serveis i navegació de Catalunya, que es va implantar a través del Decret 3/2017, de 27 de juny, de mesures urgents per a la celebració d'eleccions a les cambres oficials, en aquest cas, eh?, i la constitució dels seus òrgans de govern, i regulat a través del Decret 175/2018, de 31 de juliol, sobre el règim electoral de les cambres oficials de comerç, indústria, serveis i navegació de Catalunya. L'article 47 regula els punts presencials d'assistència en el vot electrònic, que han de disposar, òbviament, de la figura de la persona responsable, que recau en un empleat públic, i que se li atribueix una sèrie de funcions relacionades amb el bon funcionament de la votació. L'article 48 regula el contingut de la convocatòria, essent destacable que es preveu un dia de votació per mitjans electrònics remots amb un màxim de 250 punts, en aquest cas presencials, d'assistència en el vot electrònic, i addicionalment es preveu un màxim de setanta-cinc punts el dia següent amb la finalitat, segons l'informe justificatiu, d'esponjar la votació en els punts presencials i evitar-hi aglomeracions de votants, si fos el cas. L'article 49 regula la votació per mitjans electrònics de forma remota, modalitat potestativa per les persones físiques, que poden optar també per votar en un punt d'assistència en el vot electrònic, i obligatòria per les persones jurídiques mitjançant certificat digital. L'article 50 regula la votació per mitjans electrònics de forma presencial al punt presencial d'assistència en el vot electrònic, modalitat reservada només a les persones físiques. També es contempla el desenvolupament de la votació i les incidències que es poguessin produir. I l'article 51 regula la finalització de la votació, tant remota com presencial. I, finalment, l'article 52 regula la verificació dels resultats mitjançant l'escrutini dels vots emesos. L'article 2. L'article 2 del decret llei contempla determinades modificacions puntuals de la Llei 17/2014 orientades a adaptar, millorar i donar coherència a la regulació final. L'article 3 del decret afegeix una disposició addicional, la tercera, a la Llei 17/2014, de 23 de desembre, i preveu que el Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació del país estableixi mecanismes de col·laboració amb les entitats locals per a l'establiment i el funcionament de punts presencials d'assistència en el vot electrònic. I, finalment, la disposició final, que preveu l'entrada en vigor del decret llei el mateix dia de la publicació al diari oficial. Com ja he apuntat, aquesta nova modalitat de votació presenta els avantatges propis de la utilització de les tecnologies de la informació i la comunicació en l'àmbit electoral. La implementació del vot electrònic ha de permetre garantir l'efectivitat del dret de vot, fomentar la cultura participativa, augmentar la participació pública en el procediment electoral, millorar el procés de gestió i la comptabilització dels vots, assolir una efectiva reducció dels costos econòmics associats a qualsevol procediment electoral, així com també beneficiar el medi ambient, atenent a l'evident reducció del consum de paper. L'existència d'uns punts presencials d'assistència en el vot electrònic troba la seva justificació en la voluntat de mitigar els possibles efectes negatius que el vot electrònic pot comportar en termes de participació, atesa l'adaptació que l'electorat haurà de fer en l'ús dels mitjans electrònics de votació per primera vegada. És evident que el departament garanteix que la votació electrònica en aquests punts d'assistència es farà seguint totes les mesures de prevenció i protecció que hi hagi vigents en el moment de celebració del dit procés electoral. I, per acabar, només indicar que ha estat necessari aprovar aquest decret llei perquè entenem que és una qüestió de responsabilitat en el marc de la Covid-19 fer possible i habilitar d'una manera segura el vot a les eleccions agràries. D'aquesta manera, i atesa també la necessitat d'implementació de l'ús dels mitjans electrònics en els àmbits de la nostra societat, mitjançant aquest decret llei es possibilita la modalitat de vot electrònic en les eleccions per determinar evidentment la representativitat de les organitzacions professionals agràries. Esperem –esperem– poder aplicar-ho al més aviat possible. De fet, estarem, com no pot ser d'altra manera, també, amatents al seu desenvolupament, el qual esperem que tingui efectes positius per al conjunt del sector i, per extensió, per què no dir-ho?, també a la nostra societat. Per tot això, diputades, diputats, demano al Ple del Parlament, i en nom del Govern, que opti per convalidar aquest decret llei que els acabo de presentar. Moltes gràcies per la vostra atenció i sobretot per la vostra col·laboració.
Gràcies, consellera. A continuació passam a la intervenció dels grups parlamentaris per fixar la seva posició en aquest torn d'intervencions de deu minuts per grup parlamentari. En primer lloc, té la paraula el diputat Francisco Javier Domínguez, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, diputats. Primer, agrair l'exposició d'aquest decret a la consellera. No dubto de les seves millors intencions personals, de la consellera Jordà, però hem de donar la nostra versió, que és una miqueta diferent. En este debate de convalidación del decreto ley de representatividad de las organizaciones agrarias..., es un decreto ley presuntamente urgente y necesario; un decreto ley presuntamente motivado por la pandemia; un decreto ley que modifica de un plumazo y sin debate la ley del 2014 que regula la representatividad de las organizaciones profesionales agrarias; un decreto ley que pretende implantar un sistema de voto electrónico con la presunta justificación de evitar una convocatoria que pueda contravenir las medidas de seguridad sanitaria del Covid. Hasta aquí todo parece correcto y ben intencionado, pero voy a explicar qué garantías debe tener un sistema de voto electrónico. No es ningún secreto, lo explica el propio decreto. El voto electrónico debería garantizar la libertad de voto, el carácter secreto del voto, la privacidad, que no deba haber ningún vínculo entre voto y votante, destrucción de la información personal...; debe garantizar la identificación, la integridad y la inalterabilidad del voto, garantías de que no se altera la voluntad expresada en este voto, la unicidad, la seguridad en todas las fases del voto electrónico –en la transmisión, en almacenamiento, la trazabilidad–; medidas contra la adición, sustracción, manipulación o suplantación; debe garantizar la identificación segura del votante. Quiero recordar que el documento nacional de identidad o el DNI electrónico son los únicos documentos legales de identificación personal. El voto electrónico debe garantizar transparencia en todo el procedimiento y en el escrutinio, verificabilidad global e individual, auditabilidad; debe poderse comprobar que todo el proceso de votación es correcto. Analizando bien estas garantías, es casi seguro que este decreto ley no superaría un dictamen del Consell de Garanties Estatutàries. Yo no sé ver un compromiso firme de este Govern con la seguridad jurídica de los ciudadanos; si existiera este compromiso, no habrían hecho este decreto ley o lo habrían redactado en otros términos. Además, se han trabajado poco el consenso. Hay una gran disconformidad con este decreto en el sector. Hay muchos..., hay unos presuntos beneficiados, las organizaciones agrarias más grandes, quizás. No se ofendan, pero la representatividad agraria podría llegar a parecer un sindicato vertical, propio de otras épocas. Se está laminando la presencia de los sindicatos más pequeños. Este decreto ley permite que el voto pueda ejercerse únicamente como..., por voto electrónico, es decir, sería la única y exclusiva forma de votar. Solo podrá votar electrónicamente un electorado con un serio problema de envejecimiento, y, por tanto, una brecha digital importante, en un ámbito rural con grandes zonas de dificultades de cobertura digital; un sector que, por desgracia, no puede implantar todo lo deseable, muchas de las nuevas tecnologías digitales, por problemas técnicos sencillamente. Con este paisaje, se quiere implantar el voto electrónico. Realmente un poco paradójico. Entre los argumentos a favor que explica el propio decreto, el voto electrónico permite garantizar la efectividad del voto; fomentar la cultura participativa, como ha explicado la consellera; aumentar la participación; mejorar la gestión y el conteo de votos, disminuye costes, consume menos papel... –eso está bien. Son afirmaciones realmente un poco gratuitas y no del todo justificadas, y alguna de ellas directamente es falsa. ¿Que aumenta la participación? ¿Ustedes lo creen? ¿Que mejora el conteo de votos? ¿Que disminuye costes? ¿Han calculado bien el coste de implantar un sistema digital? Eso sí, papel se gastará menos, eso seguro. Un decreto ley que deja la puerta abierta a volver al modelo tradicional, presencial. Está claro que ni el mismo Govern está cien por cien seguro de que todo vaya a ir bien, y todavía menos seguro de que vaya a ir mejor que el sistema tradicional, porque si no, no dejarían esta puerta abierta. Dicen que mejorará la participación, pero a la vez reconocen que puede tener efectos negativos en la participación este nuevo sistema, al ser la primera vez y el electorado se deberá acostumbrar a este sistema. Tanto es así que se prevén doscientos cincuenta puntos de asistencia, a diferencia de los más de quinientos centros de votación que había en otras convocatorias. Se sabe, pues, que parte del electorado puede fallar, pero dicen que aumenta la participación, este nuevo sistema. Yo veo aquí una gran contradicción. Naturalmente que la ley del 2014 es mejorable y voy a poner un par de ejemplos. Primero, el voto por correo. Debería mejorarse la certificación y la validación de esta modalidad y dar más garantías al voto por correo, y podría haber sido, esta, una buena propuesta para afrontar el reto de unas elecciones agrarias en tiempos de Covid. Otro ejemplo de posible mejora sería que la representatividad fuera un fiel reflejo de la realidad. ¿Por qué no rebajamos el 15 por ciento, ese mínimo exigido, para tener representación? ¿Por qué se modificó en el 2014 y pasó del 10 por ciento al 15 por ciento? Se consiguió el objetivo de dejar fuera alguien que tuviera un 13 por ciento de participación. Quizás quedó fuera alguna organización agraria que precisamente es mayoritaria en Tarragona y que es aplastante en Terres de l'Ebre y no tiene representación en la Taula Agrària. A mí, todo esto me genera no pocas dudas, me genera bastantes dudas, y las voy a plantear con diez preguntas: ¿Que estamos en una situación excepcional? Sí. ¿Que unas elecciones tradicionales suponen un reto en la situación de pandemia? Sí, pero, puesto que las elecciones agrarias son inminentes y la situación actual no es la normal, ¿el Govern ha trabajado este decreto ley con el resto de grupos parlamentarios? No. ¿Es imprescindible el voto electrónico en exclusiva? No. ¿Es necesario que se tenga que votar en un solo día? No. ¿Acaso son las únicas elecciones que va a haber en febrero? No. ¿Las elecciones agrarias son las que van a generar más aglomeraciones? No. ¿Es imposible garantizar el distanciamiento social y las medidas sanitarias en los centros de votaciones? No. Se puede perfectamente, porque es de suponer que las autonómicas se van a realizar. ¿El Govern ha consensuado este decreto ley con las organizaciones agrarias que suelen participar en estas elecciones? No. ¿El decreto ley es la fórmula más participativa y abierta para modificar una ley? No. Y estas son mis diez preguntas que me he autocontestado. Para resumir, y para acabar mi intervención, no vemos la necesidad de este decreto ley y sí otras posibles medidas, como aumentar el número de centros de votación o aumentar el tiempo o las jornadas de votación, que no se han valorado o, al menos, no se ha abierto este debate. No vemos la urgencia de este decreto ley. No nos fiamos de las garantías del sistema de un voto electrónico, ya existe el dictamen del Consejo de Garantías Estatutarias al respecto. Y no nos gusta un sistema que pueda bajar la participación. Menos decretos leyes y más proyectos de ley, con todas las garantías, dictámenes, informes y con toda la participación necesaria. Gracias.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del diputat Òscar Ordeig, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Bon dia. Gràcies, president. Diputades i diputats, consellera, càrrecs del Departament d'Agricultura que segurament ens estan escoltant, i, especialment, un record i un reconeixement als veritables protagonistes del debat que avui tindrem, que són, evidentment, els agricultors i agricultores, ramaders i ramaderes, i el conjunt del sector agroalimentari, evidentment amb tota la seva dimensió i complexitat. Evidentment, vivim moments difícils i moments de molts canvis a la societat en general, però al sector agroalimentari en particular. I voldria començar, també, recordant quin ha de ser el nostre horitzó. El nostre horitzó ha de ser recordar a la societat en general, i també recordar més enllà de les nostres fronteres, que Catalunya és una de les principals zones agroalimentàries d'Europa. I s'ha d'organitzar i s'ha de conjurar per continuar-ho sent, i també una de les principals zones agroalimentàries del món. Dit això, nosaltres fa temps que estem reclamant mesures, un paquet de mesures de suport en els moments de dificultats actuals, mesures de suport al sector per la crisi de la Covid, sobretot a alguns dels sectors més afectats, que, curiosament, segurament ja eren dels més afectats per la crisi de preus anterior a la crisi de la Covid. Ho hem anat reclamant i continuem insistint avui, aquí, que aquesta és una de les prioritats que tenim al davant. I no només no tenim aquestes mesures que nosaltres reclamem o aquesta reflexió global, sinó que ens dona la sensació que avui ve el Govern, aquí, sense haver-nos consultat a la resta de partits o de grups parlamentaris, sobre un tema molt transcendental, al nostre entendre. De pocs articles, però de molta transcendència. Que per a nosaltres no era el tema més important i més rellevant per a la continuïtat de les explotacions, moltes, en risc de no garantir la seva viabilitat i desaparèixer. I molt en la línia del que ha comentat aquí el diputat Francisco Domínguez, molt en la línia del que vam fer i vam permetre alguns diputats que avui, també, com el que està parlant, de puntetes, fer una modificació al 2014 amb poques modificacions, una de les quals és augmentar el percentatge per tal que hi hagués representativitat, deixant fora una organització agrària. Jo crec que el temps ha demostrat que allò va ser un error, de cara a fomentar que hi hagi veus que representin el sector i que puguin dir-hi la seva. I també, deixi'm que ho digui aquí. Jo crec que una certa perplexitat, perquè quan un llegeix el decret, diu: ostres, estem en una situació de dificultats. D'acord. Hem d'intentar garantir que es puguin fer… que les organitzacions puguin funcionar. D'acord. Que s'hagin de poder fer les eleccions. D'acord. Hi ha unes restriccions sanitàries. D'acord. I llavors jo pensava: «Doncs, ara vindrà una bateria de mesures per tal de que la crisi afecti el mínim possible. I no. I diu: «Com que tot això està passant el que hem de fer és vot telemàtic a les properes eleccions. Home, jo, dels antecedents no extrapolo que aquesta sigui la necessitat més urgent que tenim. I també li diré: escolti, estàvem aquí fa relativament poc i el Govern ens portava un decret d'esports que deia que es podrien fer tràmits telemàtics per la Covid en matèria esportiva, però no es podrien fer elecció de membres ni eleccions. O sigui, el Govern ve aquí amb un decret que ens diu que no es garanteixen les condicions necessàries per poder fer eleccions a les organitzacions esportives, els clubs esportius, no es poden fer mocions de censura, no es poden fer eleccions als clubs esportius, perquè diu que no hi ha garanties, i al cap de quatre dies ens porta un decret aquí dient que sí que es compleixen les garanties i que a les organitzacions agràries sí que es podran fer. I llavors també diríem: nosaltres això ho fem amb una modificació per assemblar-nos a qui? Qui hi ha que ho hagi fet bé? La reflexió, el debat i els inconvenients o dificultats de fer unes eleccions telemàtiques ja els sabem, perquè estan llargament discutits. I, en primer lloc, situaria al davant de tot, deixant de banda els problemes de cobertura de telefonia mòbil, d'internet que hi ha al llarg del país i que a vegades quan jo sento alguns discursos aquí em dona la sensació que no seríem on vivim, no sabem on vivim... I, per tant, les organitzacions agràries, els ramaders i els agricultors, que tots sabem que estan a cada racó del nostre país, doncs, hi ha molts llocs que tenen moltes dificultats de connexió a internet, però a part d'això hi ha un tema de confiança. Si ja hi ha dificultats quan hi ha una urna física, que tothom la veu, doncs, aquí han garantit... I aquí és on dic: hi ha dubtes al sector agrari? Sí que hi ha dubtes. Sí que hi ha dubtes, perquè jo també he parlat amb els que estaven a la Mesa Agrària i diuen: «I això com ho fareu, per garantir que no hi hagi un sabotatge? Quin serà el sistema de dades per garantir que no hi hagi un rastreig de la persona que ha votat què ha votat? «Doncs, no ho sé això el Govern, ja prepararà un sistema informàtic. Per tant, dic, escolti, jo crec que és un tema molt important, és que és el tema més important que passarà a les organitzacions agràries cada cinc anys. És lo de la festa de la democràcia. I resulta que ho resolem aquí per la porta del darrere, en període preelectoral i amb una reunió de la Taula Agrària en la qual hi havia dos organitzacions agràries, i la federació de cooperatives... De què estem parlant? Jo crec que vostès tampoc han valorat la importància del canvi que estaven fent. I per què no ho fem a les eleccions al Parlament, això? Si tan bon sistema és, amb tantes garanties que té... Per tant, nosaltres no ho entenem, com no entenem com d'un tema tan important no se'ns hagi fet ni una trucada per explicar nos que s'estava treballant en aquesta línia. No ho entenem, i no val a dir que això és un tema de les organitzacions agràries, perquè, si no, no s'estaria debatent aquí. I si volien el nostre suport, si és que el volien, doncs, haver-ho dit abans. I deixeu-me també que interpel·li també la resta de formacions polítiques. Jo no sé... Cadascú farà el que cregui que ha de fer, però jo crec que així no es fan les coses i, per tant, si els companys dels grups de l'oposició facilitaran que això es faci així, doncs, cap problema. Però jo crec que caldria demanar al conjunt del sector agrari quina és la seva opinió, caldria demanar si aquestes són les prioritats que tenen, i evidentment, i en base això, llavors veure aviam..., prendre una decisió. I aquesta no és la prioritat i això no dona les garanties que tots ens hem d'exigir. Per tant, per nosaltres és importantíssim. El sector agrari té dubtes, i ja que obrim el decret de representació de les eleccions agràries, perquè no anem a modificar tot el decret, molts aspectes del decret que també es podrien modificar i es podrien millorar, per millorar les eleccions, per millorar la representativitat, per millorar el sistema d'elecció. Ah, no, això no. Això no, eh? El 2014 vam fer un canvi cosmètic que va portar unes conseqüències lamentables; avui fem un canvi cosmètic que veurem aviat què és el que passa. I a qui beneficia això? És evident, és evident. Jo crec que el company Francisco ho ha dit claríssimament. Aquí hi ha gent que partirà amb millors condicions per treure millors resultats en aquestes eleccions. Veurem el temps aviam què hi diu. I, per tant, més que fomentar pluralitat i, per tant, que hi hagi més representativitat, doncs, sembla que al final anem prenent decisions que cada vegada restringeixen més aquesta pluralitat. Jo crec que aquí nosaltres sempre que hi ha hagut una mesura claríssima que anava en favor del sector hem estat aquí i ho hem recolzat, digués el que digués el partit, un, l'altre, no sé què. Si era una mesura bona per al sector, nosaltres l'hem recolzat. I aquesta no és una mesura reclamada o la mesura reclamada pel conjunt del sector. I, a més a més, el procediment tampoc ens sembla bé tal com s'ha fet. Ja ho hem dit, ja ho ha dit el company: escolti, problemes i dubtes sobre el secret de vot, l'autenticitat, si hi ha un atac informàtic, lo de la manipulació o no dels resultats, com es farà això... No podem estar, a dia d'avui, no sabent quin serà el programa, com es donaran aquestes garanties, què passarà a les zones on no hi hagi cobertura, per molt que hi hagi molts llocs d'assistència. Hem de recordar que a les eleccions agràries ja hi ha molts punts de votació física, molts punts de votació física. Per tant, seríem més partidaris de buscar, amb els punts de votació física, fer-ne més, encara, o buscar també fer-ho amb dos dies. Per tant, nosaltres diem: què entenem que per nosaltres era la prioritat en aquests moments? Ja ho hem dit moltes vegades: nosaltres creiem que aquí hauríem d'estar debatent entre una bateria de mesures per tal de donar suport al sector i a aquells que estan a punt de plegar; posar diners sobre la taula o reclamar-los al Govern de l'Estat o a la Unió Europea. No entenem per què no s'ha reclamat, per exemple, l'avançament dels ajuts directes de la PAC, com han fet altres comunitats autònomes i que avui ja podrien estar cobrant aquests ajuts directes, perquè molts depenen... Avui ja no les paguen, les factures, i això ho saben tots, no cal pas que recordem aquí. Per tant, per què no fem aquesta gestió? O per què no ens acollim als ajuts de 7.000 euros per explotació que la Unió Europea va aprovar que els estats i les comunitats autònomes podien aprovar ajuts directes de 7.000 euros als agricultors per lluitar contra la crisi de la Covid. Per què no ho hem fet? O per què no anem a les reunions del ministeri, encara que sigui per dir: «Ho fan molt malament. Volem més diners. Per què no ho fem, això, per què no ho fem? En definitiva, nosaltres això ho hem reclamat i avui també ho portem aquí, perquè tampoc volem fer només una votació d'un tema concret que sembla que no té a veure amb la resta de temes, i que les organitzacions agràries també crec que estan reclamant. Per tant, nosaltres votarem que no a la convalidació d'aquest decret, per falta de consens, per falta de debat, perquè estem convençuts, plenament convençuts, que hi ha altres prioritats que no estan sent ateses i perquè no es donen les garanties necessàries per tal de que es puguin fer unes eleccions telemàtiques, que són l'acte més important que tenen les organitzacions i el sector agrari els darrers cinc anys. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el diputat Marc Parés, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem.
Bé, gràcies. Bon dia, diputats, diputades, consellera. El Govern ens porta al Ple un decret llei per modificar per la via directa la Llei 17/2014, de representativitat de les organitzacions professionals agràries; i ho fa amb un text ja tancat, en el qual els grups parlamentaris, com ja s'ha dit, no hi hem pogut intervenir i on tampoc hem pogut escoltar en seu parlamentària les diferents organitzacions agràries, que són les directament afectades per aquest decret. Argumenten la urgència pel fet que atès que les eleccions s'han de convocar cada cinc anys i que les darreres eleccions va ser l'any 2016, al febrer, doncs tocaria aquest febrer convocar eleccions. Per tant, d'aquí a quatre mesos. I la pandèmia que estem travessant, ens diuen, obliga a preveure mecanismes de vot electrònic. Aquest és l'argument, no? Aparentment, aquest és un argument raonable i que, evidentment, podem compartir. Tanmateix, també és cert que enmig de la pandèmia hem vist eleccions de molt major abast, com han estat les eleccions gallegues o les eleccions basques, que s'han realitzat plenament de forma presencial. I, de fet, segurament just abans de les eleccions agràries de les quals estem parlant, doncs, tindrem a Catalunya, el 14 de febrer, un procés electoral en què, de nou, plenament serà de forma presencial i sense vot telemàtic. De la mateixa manera, també és cert que en el decret que vostès porten avui aquí s'obre la porta a la votació electrònica en les eleccions agràries, però sempre amb l'habilitació de punts presencials de suport per dur a terme aquest vot electrònic, i que, per tant, a la pràctica no serà cent per cent un procés telemàtic o remot, sinó que es podrà continuar produint la votació electrònica, però de forma presencial en punts de suport. Cosa que efectivament compartim, perquè de no ser així, doncs no podríem garantir la plena participació de tot el cens electoral, tenint en compte les dificultats de connectivitat que hi ha en el món agrari. Però, en qualsevol cas, el que posa de manifest és que ni el context ni la solució proposada acaben de respondre del tot a la urgència que vostès argumenten en la seva exposició de motius, vinculada directament a la situació de la pandèmia. Dit això, el nostre grup parlamentari és plenament favorable a la introducció de mecanismes electrònics per a la participació democràtica, ja sigui de mecanismes de deliberació, mecanismes propositius o, com es proposa en aquest decret, mecanismes, eines electorals que ens permetin dur a terme el vot de forma electrònica. I ens sembla bé també que aprofitem la situació de la crisi pandèmica que estem vivint per incorporar canvis, per fer avenços, per fer passes que ens permetin avançar en aquest model de democràcia, com en altres qüestions també creiem que està bé aprofitar la situació de crisi per fer passos que d'altra manera potser serien molt més difícils de dur a terme. I, en aquest sentit, doncs ens sembla que el decret que es porta avui a Ple pot ser innovador, pot ser pioner i creiem doncs que és un element a tenir en compte per començar a modificar algunes d'aquestes qüestions i avançar, començant per aquest sector, però podent pensar en avançar en altres sectors. És per això que el nostre grup facilitarà l'aprovació d'aquest decret i que, per tant, tindran el nostre suport per poder-ho fer. Però això no treu que creiem que en el decret hi ha una sèrie d'elements, de qüestions que creiem que no estan prou ben resoltes o que es podrien haver resolt millor. La primera, i s'ha dit abans, és de forma. És a dir, nosaltres creiem que s'hauria hagut d'assolir un major consens amb les organitzacions agràries i pel que nosaltres hem pogut conèixer de primera mà, perquè hem parlat amb totes elles, doncs cap d'elles han demostrat una gran satisfacció amb aquest decret. Algunes ens han dit que es tractava d'un acord de mínims i altres hi han mostrat la seva oposició. Per tant, creiem que s'hauria hagut de treballar amb més temps per assolir un major consens amb les organitzacions agràries i nosaltres creiem que s'hauria hagut de fer també en seu parlamentària. En qualsevol cas, això em porta també a un segon element, que crec que traspua al llarg del redactat de tot el decret, que és que es nota que és un decret que s'ha fet amb certa pressa i amb precipitació. I aleshores quan tu vas llegint l'articulat et vas adonant que hi ha coses que no acaben d'estar ben encaixades, que no acaben de ser prou clares o que no acaben d'estar ben resoltes. Òbviament, nosaltres estem d'acord amb totes les garanties que es llisten en el decret en forma de principis, com no podia ser d'altra manera, no? Ens parlen de la llibertat de vot, del seu caràcter secret, de la identificació segura, de la inalterabilitat, de la transparència, de la verificabilitat, de l'auditabilitat, per tant, criteris, principis que nosaltres compartim i que, òbviament, la llei havia de deixar clar que si introdueix el sistema de vot electrònic, aquests han de ser els criteris que s'han de complir. Tot i això, no tots els criteris estan desenvolupats en el redactat de la llei; alguns queden oberts i a mans de que el Govern els compleixi, i confiem que així serà, i, en canvi, en d'altres qüestions, doncs, potser és excessiu el nivell de concreció al qual s'arriba en el redactat de la llei. El decret comença dient que la convocatòria pot determinar que el sufragi sigui únicament pel sistema de vot electrònic. Per tant, pot ser que sí o pot ser que no, però en qualsevol cas no contempla la llei el sistema mixt presencial i electrònic, que entenem que potser hauria pogut ser una bona solució. Tot i que és cert, com ja he expressat abans, que sí que contempla el vot electrònic remot i el vot electrònic en punts presencials distribuïts per tot el territori. Però potser hi havia altres solucions que a lo millor es podien haver explorat o que segurament s'han explorat i s'han descartat, però que, en tot cas, no han estat compartides amb els grups parlamentaris d'aquesta cambra. Després, hem d'entendre, de la redacció d'alguns articles, que hi haurà només un dia de votació remota i dos dies de votació assistida en punts presencials, en el cas que s'opti pel vot pel sistema electrònic, no?, un dia de votació remota, dos dies de votació assistida, el primer dels quals compartit, i fixant un màxim de punts presencials, 250 el primer dia, 75 el segon dia. Com els deia, tampoc creiem que la llei hagi de recollir aquesta limitació, perquè al final s'està posant una limitació en el nombre de punts i unes concrecions també en el nombre de dies, que queden recollits per llei i que potser es podria haver estat més flexible per poder-lo adaptar d'acord amb les característiques de cada procés electoral, eh? I creiem que, en tot cas, s'hauria de parlar d'un mínim de punts de votació assistida i no pas d'un màxim que el que ens posa, com els deia, és un límit. No sabem tampoc, d'altra banda, quin serà el mecanisme d'identificació segura, el mecanisme de recompte que oferirà les garanties que abans comentàvem, ni com es garantirà que tot el cens electoral pugui exercir el seu dret a vot sense problemes. I tot això, donant per fet que el sistema que s'estableixi doncs funcioni bé, no caigui i que no caigui enmig de la votació, cosa que creiem que també s'hauria hagut de preveure. Però, en tot cas, fent totes aquestes suposicions, doncs, hi ha una sèrie de qüestions que queden obertes. En qualsevol cas, no dubtem que el Govern garantirà totes aquestes qüestions, però ens preocupa enormement que la introducció del nou sistema de forma precipitada, no?, doncs pugui provocar una caiguda significativa de la participació. Esperem que no sigui així, i, en tot cas, doncs, veurem què és el que passa, i esperem equivocar-nos, i, de fet, el que esperem és que succeeixi tot el contrari. És a dir, nosaltres entenem que la introducció d'un sistema electrònic ha de poder afavorir la participació, i, per tant, tant de bo realment sigui així i la participació acabi augmentant com a conseqüència d'haver introduït el sistema de votació electrònica. Però el fet de fer-ho precipitat i amb algunes qüestions poc resoltes ens fa pensar que potser no acabarà sent així. En tot cas, doncs, ho veurem. Però sí que creiem important..., no?, o se'ns planteja el dubte també de si realment aquest sector, tenint en compte la situació de connectivitat a internet que tenim arreu del nostre país, no?, la realitat de manca de connectivitat que encara avui en dia tenim al conjunt del territori, i especialment a les zones rurals, doncs sí que ens fa posar en dubte si realment aquest és el sector pel qual s'havia de començar a desplegar el sistema de votació electrònica. I acabo amb una darrera reflexió, eh? Nosaltres creiem que el sistema electoral de les organitzacions agràries, regulat en la llei del 2014, té diversos elements que caldria revisar i actualitzar –alguns dels quals ja s'han comentat–, començant, com també s'ha dit, pel llindar de representativitat, que és del 15 per cent, que em sembla una autèntica barbaritat, no?, és a dir, que s'hagi d'obtenir un 15 per cent de resultat per poder obtenir representativitat, no? Aquestes i altres qüestions creiem que s'haurien de revisar. I aquest fet, sumat a la precipitació que els comentava abans i a la manca de diàleg amb els grups parlamentaris, fa que el nostre grup vegi necessari tramitar com a projecte de llei aquest decret per poder escoltar en seu parlamentària les diferents veus i per poder-hi participar com a grups parlamentaris. De fet, al llarg d'aquesta legislatura, en la Comissió d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, hem viscut diferents iniciatives legislatives on hem pogut escoltar tots els actors del sector –els parlo de la Llei d'espais agraris o la Llei vitivinícola– i on tots els grups de la cambra hem mostrat i hem demostrat la nostra predisposició al diàleg, a posar-nos d'acord, al consens, i han acabat sortint, doncs, dues lleis amb un ampli consens fruit d'aquest procés. Entenem que en aquest cas, doncs, també s'hauria hagut de seguir aquest procediment, que podríem haver fet el mateix, i, per tant, doncs, els emplacem a fer-ho tramitant-ho com a projecte de llei. Res més. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la diputada Natàlia Sànchez, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Bon dia a tots i a totes; bon dia, consellera. Per part nostra, gaire res més a afegir; els grups parlamentaris que m'han precedit han posat les qüestions fonamentals sobre la taula. És evident, pel debat que estem tenint, que hi ha un problema, que hi ha un símptoma de que no totes les organitzacions agràries sembla que hi estan d'acord; evidentment, no tots els grups parlamentaris. Nosaltres creiem que, en lògica de participació i en lògica de democratització i d'actualització dels sistemes de votació, en aquest cas, de les organitzacions i de les eleccions a les organitzacions agràries, és positiu obrir aquest debat en un context com el que tenim de crisi sanitària, on cada setmana una nova situació, una nova normativa, una nova realitat ens impacta, i ens impacta en la quotidianitat; també quan toca votar. Ja ho dic ara: nosaltres hi donarem suport, però també considerem i volem posar de manifest que per nosaltres no és la prioritat –és que ja s'ha dit– fer-ho d'aquesta manera i fer-ho d'una forma tan ambigua. El decret que avui presenta, consellera, és un decret molt obert i amb molts buits, amb molts dubtes, i que no deixa consolidades..., no té prous garanties, des del nostre punt de vista. Ja imagino que després, doncs, es faran reglaments..., és a dir, que això es desplegarà i es concretarà, és evident. Perquè amb això, jo, si formés part del sector..., lo que hi ha ara sobre la taula no hi estaria d'acord. Està ple d'ambigüitats, ple d'espais..., «es podrà fer... És a dir, al mateix text, l'ús de les paraules, dels verbs, és..., bàsicament, el que avui es decideix és que es podrà votar electrònicament. Per tant, consellera, jo crec que és un decret insuficient i poc rigorós i poc garantista, i que d'aquí neixen tots els dubtes que s'han plantejat per part dels grups parlamentaris. Per tant, això..., crec que cal que facin autocrítica des del departament. No s'ha treballat prou bé aquest decret. Qualsevol persona... Com vostès saben, que formen part d'organitzacions polítiques, saben perfectament de la importància de les garanties en els processos de participació i de democratització interna de les organitzacions, siguin agràries, siguin polítiques o siguin esportives. I aquest decret és un decret insuficient, mal fet i ambigu, creiem nosaltres. Per què? Perquè era més fàcil simplement dir: «Hem arribat a l'acord que seran electròniques. Perquè tota la resta és que quasi bé... M'explico, oi? És a dir, d'acord, acceptem –i nosaltres, per això, votarem que sí– que la participació, i, per tant, les eleccions en les organitzacions agràries es facin de forma electrònica i telemàtica. Creiem que té virtuts fer-ho; creiem que pot ajudar a augmentar la participació, en certa manera. Ara bé, assumeixin que les crítiques que se'ls estan fent arribar estan fonamentades, perquè el text, hi insisteixo, és insuficient. L'objectiu ha de ser augmentar la participació, augmentar la pluralitat. També ens sorprèn. No sé si hi som a temps, reglamentàriament, perquè la votació es farà a la tarda, però obrin la porta a canviar la qüestió del llindar de participació –tenien una oportunitat per fer-ho–: hagués ajudat a teixir consensos en aquesta cambra. Avui podríem tenir un sí absolut de tots els membres..., de tots els grups parlamentaris, i no el tenen perquè, com ja l'hi han dit, no han aixecat el telèfon per parlar-ne. Donin garanties pel que fa a l'accés telemàtic i a les eines informàtiques i a les necessitats tecnològiques que tindrà el repte que es trobaran el primer trimestre de l'any que ve; garanteixin que hi hagi bon suport de treballadors públics per a totes les persones que han de votar; garanteixin que la gent gran superi, pugui superar els reptes de digitalització que tenen. Entenem que augmentar a dos dies els vots presencials ha d'ajudar a compensar aquestes dificultats –ja ho llegim, això–, però cal que ho despleguin molt més i que donin moltes més explicacions. Acabo. Nosaltres també som del parer, com deia abans el diputat del PSC, que aquesta no és la prioritat del sector agrari. Aquesta setmana han bloquejat, per necessitats, el principal client i una de les principals fonts d'ingressos del sector, especialment el ramader, que és el tancament de bars i restaurants. Consellera, no n'ha ni parlat; hi ha una preocupació grandíssima. La principal preocupació del sector agrari no és com es faran les eleccions. Aquesta, si de cas –i deixi'm acabar, si us plau, president–, és la preocupació d'alguns sectors de les organitzacions agràries, però la principal preocupació i la principal prioritat i urgència per fer decrets en cap cas era aquesta. I això ens preocupa, que la consellera no hagi parlat d'aquesta qüestió...
Vagi acabant, diputada.
...de les necessitats econòmiques que té el sector, conseqüència de mesures que afecten el sector de la restauració i de l'hostaleria.
Gràcies, diputada. A continuació té la paraula el diputat Alejandro Fernàndez, del Subgrup del Partit Popular de Catalunya.
Moltíssimes gràcies. Bé, una de les pitjors temptacions que pot tenir un govern –a més, èticament reprovable– és aprofitar la pandèmia per iniciar reformes dubtosament democràtiques i, sobretot, que limiten clarament la capacitat de participació i de representació d'un sector en concret. Allò que es diu comunament, allò d'«aprovechar que el Pisuerga pasa por Valladolid, que és bàsicament el que fan vostès aquí. S'han sentit alguns arguments, comparteixo plenament els que han dit els senyors Ordeig i Domínguez, també algunes intervencions de la resta de portaveus. Jo plantejaré cinc o sis preguntes que justifiquen el nostre vot contrari, i són preguntes molt senzilles, no cal entrar en el detall tècnic que s'ha abordat en intervencions anteriors, però que al final aquestes respostes en si ja són absolutament indiscutibles. Serà més fàcil o més difícil participar-hi? Evidentment, més difícil. Beneficia totes les entitats agràries o només algunes? Evidentment, només algunes, són les que no s'han queixat, la resta s'han queixat amargament. És urgent? Evidentment que no. És prioritari per al sector? No. De fet, han demanat moltes altres coses que no tenen res a veure amb el que vostès avui presenten. S'ha consensuat amb el sector? Evidentment, deduït de l'anterior, no. Per tant, en aquestes condicions on totes les respostes essencials a les preguntes són negatives, nosaltres ens veiem obligats a votar-hi en contra. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la diputada Irene Fornós, del Grup Parlamentari Republicà. [[Pausa.]]
Bé, bon dia. Gràcies, vicepresident. Jo, abans de començar la meua intervenció –consellera, també saludar-la–, no voldria seguir sense també afegir-me avui a les mostres de suport que ja s'han mostrat avui en este hemicicle als membres de la Mesa, jutjats i condemnats de manera totalment injusta. I denunciar des d'este faristol del Parlament que els diputats, en este sentit, doncs, també patim esta repressió i que se mos veu vulnerat el nostre principal dret, que és el dret al debat. I tampoc no voldria seguir, evidentment, sense recordar avui també la presidenta d'este Parlament, la presidenta Carme Forcadell, també condemnada a onze anys de presó per permetre, precisament, el que estem fent avui aquí, que és el debat parlamentari. Dit això, bé, molts dels que m'han precedit..., avui s'han mostrat moltíssimes opinions, totes elles respectables. La consellera ens ha fet una exposició del que és la convalidació d'este decret que avui se demana. Avui som aquí per a convalidar el Decret llei 32/2020, del 22 de setembre, pel qual se modifica la Llei 17/2014, del 23 de desembre, de representativitat a les organitzacions professionals agràries. Una modificació legislativa per tal que es puguin dur a terme les properes eleccions agràries a través del vot electrònic, per la qual cosa cal esta modificació de la llei que hem comentat que les regula per introduir esta modalitat de vot telemàtic. Eleccions que, segons el seu propi calendari electoral, tenen previst celebrar-se durant el primer trimestre del 2021 i que ara, atesa la situació actual de pandèmia, com també s'ha comentat, es tracta també de la necessitat d'oferir la major garantia jurídica a totes les persones. I pensem que aquest vot telemàtic ho pot fer, en persones tant físiques com jurídiques, així com la necessitat d'implementar l'ús dels mitjans electrònics en tots els àmbits de la nostra societat. Mitjançant este decret llei es possibilitarà la modalitat de vot electrònic en les eleccions per determinar, com hem dit, la representativitat de les organitzacions professionals agràries. M'agradaria insistir en la legitimitat d'aquesta representació democràtica, clau per al màxim consens i impuls de les polítiques agràries, des de tractar les reivindicacions per corregir problemàtiques estructurals, per assolir preus justos i equilibrats entre distribuïdors i preu final, lluitar per una política agrària comuna equitativa i sostenible; treballar conjuntament per posar en valor la feina i per la seva importància en l'àmbit econòmic, social, ambiental, i atenent totes les especificitats territorials entre moltes altres prioritats i urgències del sector primari. La implementació del vot electrònic amb cens universal garantirà, per tant, l'efectivitat del dret a vot, facilitarà la participació i millorarà el procés de gestió i la comptabilització dels vots. I s'assolirà una reducció dels costos econòmics associats al procediment electoral i en benefici, per tant, també, del medi ambient. L'electorat podrà votar remotament des de qualsevol lloc o en els punts presencials que també s'habilitaran. I creiem que s'està planificant en temps suficient perquè això puga ser possible, com hem dit, quan toquen les eleccions, que és el primer trimestre del 2021. Garantir l'assistència i l'acompanyament per a totes les persones pageses, ramaderes i persones dedicades a l'activitat forestal que són cridades a aquestes eleccions. I és per això que, com també s'ha comentat, també hi haurà els punts presencials de votació per poder, també, evidentment, doncs, garantir que aquelles persones que, pel motiu que sigui, no tinguin o no puguin disposar d'estos mitjans, també puguin igualment anar a un lloc físic, com sempre ho han fet. Evidentment, paper, no en trobaran, però crec que tots estem d'acord que som la generació que també hem de, poc a poc, anar acabant amb l'ús del paper i anar implementant-nos cap a l'era digital. Volem recordar i també deixar palès que fruit de la governança republicana este decret, per molt que ara s'estigui intentant dir que no, sí que s'ha consensuat, que s'ha parlat. Precisament, aquestes eleccions donen lloc a la representació d'estes organitzacions que participen i que treballen en moltes de les propostes que ens arriben aquí al Parlament, al Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació. Des del Grup Republicà valorem molt positivament esta modificació de la llei, no només perquè creiem que facilitarà la participació, sinó perquè també la modernitza i apropa a les eines digitals les quals, a dia d'avui, són imprescindibles per a qualsevol sector, i en aquest sentit, considerem que aquest acord amb les organitzacions fa un pas més endavant. Jo no voldria acabar tampoc la meva intervenció sense haver escoltat els que m'heu precedit, fent alguna puntualització. Jo sempre soc la que, crec, la diputada que reivindica que, d'agricultura, al Parlament, se'n parla poc. I quan se'n parla, precisament, és perquè hi porta temes el Govern o perquè els porta, moltes vegades, una servidora. En tot cas, avui s'han dit moltíssimes coses, no només referents a esta modificació del decret, que el que intenta és fer el vot telemàtic, sinó a altres coses de la llei. I jo voldria recordar que, com a mínim, estant jo en esta legislatura, d'algunes coses que alguns consideren que potser no són correctes dins aquesta llei, no he sentit cap grup parlamentari –almenys en esta legislatura– que les haja vingut aquí a exposar. Es parla d'un llindar del 15 per cent, un llindar que, precisament, depèn, en este cas, de Madrid, i es parla de que si el Departament d'Agricultura, en aquests moments de pandèmia que estem vivint, no està fent totes les coses que realment necessita el sector. Lo departament ha estat en tot moment al costat del sector, no només reivindicant i ajudant-los, no?, este consum que han de fer del producte de proximitat, que en cas de pandèmia també l'han vist, i també han patit quan han vist quan els restaurants han tancat, sinó que també voldria recordar que va ser segurament un dels primers departaments que va sortir a anunciar els 3.000 milions d'euros, no?, que invertia en diferents deu eixos. Dit això, sí que voldria demanar a la resta de grups… Agraixo, en este cas, per exemple, que es vulga donar este suport per part d'alguns grups parlamentaris. Crec que este és lo camí, agafar-se a què la participació serà més baixa crec que no és correcte, entre tots hem de fer este acompanyament. I jo també voldria fer una altra reflexió. Moltes vegades parlem del relleu generacional dels joves, segurament uns joves que, a dia d'avui, potser no participen tant d'unes eleccions, que també hi són cridats, precisament, perquè s'ha d'anar a fer una votació presencial. Parlem moltíssimes vegades de que volem que el món agrari i el món rural estiguen digitalitzats, i crec que aquesta és una declaració d'intencions del Govern, i en este cas del Departament d'Agricultura, de fer este pas endavant, i crec que no voler aprofitar esta oportunitat, en tot cas, crec que seria erroni. I en este sentit, doncs també celebro que hi hagi grups que ho vegin així i que el decret tiri endavant. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputada. Finalment, té la paraula el diputat Marc Solsona, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Bé, molt bon dia a totes i a tots. Honorable consellera, diputades i diputats, bon dia a tothom. També vull començar aquesta intervenció primer amb tres dates. Primera, el dilluns, quan es va fer pública la sentència que condemnava injustament a part de l'anterior Mesa d'aquest Parlament de Catalunya formada per Lluís Coromines, pel company i amic diputat, Lluís Guinó; l'Anna Simó i també la diputada Ramona Barrufet, per haver facilitat el diàleg i el debat en aquesta cambra, el nostre grup parlamentari volem fer públic que denunciem…, volem fer públic el nostre compromís amb la preservació de la sobirania d'aquest Parlament de Catalunya. També aquest matí hem conegut l'absolució del major Trapero, Pere Solé, Cèsar Puig, la intendent Laplana, i podem dir que, per fi, de tant en tant, la realitat també s'imposa i que no es pot utilitzar el Cos de Mossos d'Esquadra per fer política. Entenem, doncs, que aquestes són dues dates que hem de dir avui en seu parlamentària, però permeti'm, consellera, que en digui una altra: demà fa un any que es compleix el desastre climàtic que va afectar els municipis de les comarques del Pla d'Urgell i de les Garrigues. Aquesta catàstrofe va provocar pluges torrencials, que en alguns casos van superar els 200 litres per metre quadrat, i que van causar greus danys a les instal·lacions municipals, nuclis urbans, en diversos camins on hi va haver afectacions molt i molt serioses. Permeti'm també, doncs, avui aquí, també, un reconeixement als alcaldes, alcaldesses, veïns i veïnes i afectats que van patir les conseqüències de les destrosses d'aquest fet que va produir, lògicament, moltíssimes pèrdues. Anem al tema d'avui. Permeti'm parlar del decret, d'aquesta modificació de representativitat de les organitzacions professionals agràries, i permeti'm fer una pregunta a l'aire. A mi no m'ha estranyat que en aquest decret es contemplés la modificació en els termes del vot electrònic, m'hauria estranyat que s'hagués aprofitat la modificació d'aquest decret per a d'altres qüestions que no fossin, per exemple, aquesta. Perquè si hi ha d'haver un decret de mesures urgents per al sector, hi ha d'haver un decret de mesures urgents per al sector per pal·liar els efectes de la Covid. I seria un altre decret, però si presenten aquest decret, a mi no m'estranya veure-hi aquesta modificació. Perquè també està bé que poguéssem parlar i posar en magnitud les coses. Perquè si algú sentís aquest debat, podríem pensar: de què estem parlant? A quanta gent afecta? I aquí hi ha una xifra dramàtica. Estem parlant de que aquesta modificació afecta un cens, que l'últim cens del 2016 va ser un cens aproximat d'unes 26.000 persones. Torno a dir, dramàtica: 26.000 persones. Tant de bo estiguéssem dient molts més milers de persones, eh?, però estem dient que estem fent una modificació però amb un objecte que és que la gent pugui votar telemàticament amb un cens objecte de fa cinc anys de 26.000 persones, de les quals en van votar 14.016. Llavors dius: és possible articular un sistema de vot telemàtic, territorial, mixt, presencial i des de casa per a aquest cens objecte d'unes 26.000/30.000 persones? Sí, és possible, per favor! Sí, és possible, i tots ho sabem. Una altra cosa és que es vulgui veure o es vulguin buscar més o menys, diguem-ne, dificultats a l'hora de poder realitzar un vot telemàtic, massiu, per a milions de persones. Però a nivell sectorial és possible, com es fa en altres llocs. Per tant, jo el que diria és que, més enllà del que seria el discurs o el relat, clar, si ho assentem a les dades, ho posem a la seva magnitud, potser sí que s'entén d'una manera diferent quina és la intencionalitat del Departament d'Agricultura. I a mi no em val el que «no nos gusta o no confiamos, és que això no va d'agradar o no agradar. Això va de dir: nosaltres, com a parlamentaris, jo penso que hem de tindre l'obligació que hem de confiar en les institucions, i també en el Govern. I si per qüestions polítiques no hi volem confiar, va, confiem en el funcionari públic. Clar, és que sinó, si des d'aquí, des d'aquest lloc es qüestiona la confiança en les institucions pròpies, en els departaments i en el funcionari públic, poca cosa farem, ni telemàtic, ni físic ni en paper. I, per tant, aquí penso que és perillós l'argument aquest del no confiar o que tot això forma part d'una conxorxa i una conspiració de segons quins sindicats envers d'altres sindicats. Jo puc entendre els dubtes que pugui generar, puc entendre, diguem-ne, les aspiracions legítimes de tothom per poder accedir a la taula, a la representativitat; jo comparteixo i tinc moltes converses amb sindicats que no estan representats en la taula agrària, però això no m'ha de portar a la derivada de, volent defensar-los, qüestionar-me la major. I, per tant, jo crec, demano una mica també, en aquest sentit, de responsabilitat, eh? El concepte de present i futur en el món agrari és l'«smart rural. És el concepte d'intentar que terres com les de Lleida, on, per cert, hi ha més votants en les eleccions agràries, es pugui convertir en un hub agrodigital. Fixeu-vos-hi, el component, eh?, és smart rural, agrodigital. Estem dient que estem fent aplicacions de drons per mirar, per vigilar, per conservar les parcel·les, fins als sistemes de reg; domòtica, vigilància de finques. Estem pagant des del telèfon mòbil, estem comprant pel telèfon mòbil; alguna garantia hi deu haver del sistema, la confiança de la gent, per poder fer que s'hi jugui els calés pagant, comprant, gestionant, vigilant, o també potser demanant visites o concertacions de cites prèvies per a diferentes coses de la salut o per temes vitals. Per tant, si estem anant amb aquesta tendència, penso que el sector agrari, massa vegades estigmatitzat per un concepte de no modernitat, de tradicionalitat, de no posada al dia, té una oportunitat, amb aquestes magnituds..., que si posem, d'aquestes 26.000 persones que estan censades, que puguin anar a votar..., d'intentar fer un pas endavant i desestigmatitzar, diguem-ne, també el sector. I aquí també tenim una oportunitat. Més enllà dels dubtes que es puguin suggerir. Evidentment, com més sistemes poguéssem complementar el mateix dia, fantàstic. Si poguéssem fer un sistema mixt, segurament seria millor que exclusivament un de digital; si poguéssem fer, a part del mixt..., ho poguéssem votar durant una setmana, possiblement... Sempre hi haurà una manera de poder dir que es poden fer diferent les coses o que es poden fer millor. Totes respectables. Però, en qualsevol cas, donat el temps i que estem al segle XXI, que coincideix el tema de la pandèmia, que és essencial a l'hora de poder plantejar aquest tipus de modificació, penso que, tant que parlem de democràcia, no ens ha de fer por votar, perquè al final és votar, i votem telemàticament. Lo que passa és que aquí, quan es parla aquí al Parlament de Catalunya de votar telemàticament, clar, ens venen tots els fantasmes. I ens sembla que a vegades també aprofitem aquest tema de que no fos cas que puguem votar-ho tot telemàticament, que al final només queda el Parlament de Catalunya de no poder votar segons què telemàticament. I, llavors, clar, aquí és comencen els dubtes i s'estressen les costures pròpies, a vegades, també de la pròpia democràcia interna dels diferents partits o grups parlamentaris. Hem de constatar, per això, i no podem obviar-ho, que tenim una demografia, en el que seria el món agrari, on només el 3,7 per cent de les persones que es dediquen al camp estan per sota dels trenta-cinc anys. Això és una realitat segons dades, per exemple, de l'Eurostat, i et diuen, per exemple, que més d'un 33 per cent són majors de seixanta-cinc anys. I que un 22 per cent es mouen entre els cinquanta-cinc i els seixanta-quatre anys. I també és veritat, és lògic que en el món agrari no tenim la xarxa, diguem-ne, de comunicacions ni de connectivitat que voldríem tenir. Però, ho torno a dir, estem parlant de poder garantir l'accés al vot via telemàtica d'un cens poblacional que dramàticament només acull a aquests pocs milers de persones; per tant, que es poden gestionar, acompanyar, fer el seguiment, per tot, pels mateixos sindicats, pel mateix departament, pels mateixos, diguem-ne, organismes. Que un cop s'han generat els dubtes aquí, entenc que el departament també agafi el guant, per, aquestes incerteses, com es poden vehicular, perquè quan surti realment com es desenvoluparan aquestes eleccions, es puguin recollir aquests dubtes i aquestes incerteses. Per tant, hem d'intentar, doncs, que el sector agrari vegi aquest decret, aquesta modificació per la pandèmia, una oportunitat de fer de des... –això, és aquesta paraula complicada–, de no estigmatització del que seria el sector, de modernització, de, al final, poder posar al dia el que seria també el sector, el nostre sector productiu. I llavors el que no podem és fer-nos trampes al solitari: si diem que el present i el futur del sector passa per aquesta combinació, per l'aplicació d'aquesta revolució digital, aquest tema agrodigital, aquest concepte de «smart rural, aquest tema de poder ser un d'aquests llocs en els qual s'experimenta, s'evoluciona, s'optimitza i al final es competeix a través dels mitjans tecnològics, entenem també que és una bona oportunitat, per, com diu en condicional també el decret, que es pugui, doncs, realitzar aquest vot telemàtic, i també garantint la presencialitat. I com que és un tema que pel que es veu també és de confiança, reafirmar que des del nostre grup parlamentari confiem en aquesta institució, confiem en el Govern la Generalitat i confiem en els nostres funcionaris públics, que són al final els qui han de garantir que aquest procés es faci amb totes les garanties. I, també, que en aquest procés qui no ho vegi bé tingui tots els drets per poder fer reclamacions que toquen perquè així ens han..., perquè és el sistema del qual ens hem dotat. Per tant, moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputat. Acabat aquest punt l'ordre del dia, els faig avinent que la votació sobre la validació del Decret llei 32/2020 es farà aquesta tarda, juntament amb la resta de votacions, un cop s'hagi substanciat el punt vuitè de l'ordre del dia. [[Pausa.]] [[Interpel·lació al Govern sobre les prioritats pressupostàries]] [[300-00316/12]] Passam ara al punt sisè de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre les prioritats pressupostàries, presentada pel Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per exposar la interpel·lació, té la paraula la diputada Maria Sirvent.
Bon dia. Volem començar la nostra interpel·lació mostrant el suport a la vaga d'universitats i defensant aquest dret a garantir una educació pública i de qualitat, que avui sembla, més que un dret, un privilegi. Conseller, bon dia. Les decisions que avui prenguem sap que tindran una afectació directa sobre la vida de milers de persones. Nou Barris: durant el pic de pandèmia registrà més del doble de casos que el districte de Sarrià - Sant Gervasi. És irrefutable la relació directa entre la renda més baixa i un nombre més alt de casos de Covid-19. Aquesta pandèmia cau amb més cruesa sobre el nostre país. Factors determinants: un desnonament per hora. Catalunya es manté primera en el trist rànquing de desnonaments. Un 22,9 per cent dels desnonaments de l'Estat espanyol es produeix a Catalunya. Els grans tenidors, els megapropietaris acumulen més de 29.000 pisos buits. Hi ha famílies al carrer, les joves destinen el 60 per cent dels seus minsos salaris a pagar l'habitatge. Un parc d'habitatge que no arriba al 2 per cent. L'última dada sobre la taxa de risc de pobresa publicada a l'Idescat afecta un 21,3 per cent de la població; és la taxa més alta des de que disposem d'aquesta dada, més alta que l'any 2010 en plena crisi econòmica. Si ens fixem en les persones en risc de pobresa o exclusió social, en dones i en joves menors de divuit anys, aquest percentatge s'enfila fins al 27,5 i 31,2 per cent. Segons les dades de l'Idescat, des del 2016 hi ha una tendència a l'alça del percentatge de persones que es troben en una situació de privació material severa. Què és això? Això és l'indicador que ens mostra el percentatge de persones que no poden mantenir la casa calenta, una alimentació saludable o pagar les factures del lloguer. La pobresa assalariada, persones que treballen però que no poden arribar a final de mes, no ha parat de créixer. Des del 2011, i segons les dades de l'últim Idescat, se situa en un 14,4 per cent. Més alta novament que en la crisi econòmica del 2008. Només citaré dues dades més, perquè crec que són importants: l'esperança de vida no ha deixat de baixar des de l'any 2013 i el percentatge de població de quatre a catorze anys amb problemes de salut mental ha augmentat molt considerablement en els últims anys. Conseller, dolor social i pobresa. Campanyes per fer proves PCR a les que moltes no acudeixen, no es poden arriscar a donar positiu: tenen por a perdre la feina, han de pagar la quota d'autònoms i no poden permetre's aturar-se; han d'aixecar la persiana del seu negoci mentre d'altres ja mai més la pujaran. D'altres han passat a engrossir la taxa de l'atur. Moltes treballen en situació irregular. Menysteniment de les condicions laborals de les persones que treballen en sectors essencials, com, per exemple, el sector sociosanitari, un sector que s'ha demostrat més important que mai en plena pandèmia. Confinaments impossibles perquè les crisis són diverses. Durant aquests tres anys de govern, des de la conselleria d'Economia ha encarnat, vostè, perfectament el perfil de l'home gris de la tecnocràcia de la troica, ferm defensor dels interessos privats en el nostre país. I, senyor Aragonès, sap què? Tot això no és pel pragmatisme que vostè predica tenint en compte la dificultat de la situació o la manca de competències o el dèficit fiscal; el problema principal és que aquesta és la seva escola, la seva aposta per un neoliberalisme devastador de vides, que a vegades disfressa i amaga amb retòrica republicana. Un exemple molt clar és la llei Aragonès, una llei que van tombar els moviments socials a base d'organització, de força i de resistència davant la privatització dels serveis públics. Per què un govern que diu promoure la llei anti-Florentino, quan estem en plena emergència sanitària, amb contractació d'emergència, amb contractes negociats sense publicitat que es poden atorgar a dit, decideix atorgar un contracte a Ferrovial? Divuit milions d'euros a l'IBEX 35. Què passa en aquest país amb el negoci de l'atenció socioeducativa? Què passa amb determinades corporacions que sota l'aparença del «sense ànim de lucre fan negoci amb la pobresa de la gent? Què ha passat amb la llei de l'economia social i solidària que limitava aquesta situació? Senyor Aragonès, és el candidat a la presidència de l'IBEX 35 i del Grup Godó. Hi ha molta gent al seu partit que treballa cada dia al territori i que defensa la llibertat del nostre poble, però vostè ha decidit seguir teixint el fil de continuïtat del que representa al nostre país la sociovergència. Cada dia que passa amb centrals hidroelèctriques amb concessions caducades és una victòria d'Endesa. Un govern al servei de «la Caixa, amb Hard Rock, que presta diners a Criteria, el hòlding de «la Caixa, mentre hi ha milers de treballadores que encara no han cobrat l'ERTO; privatitzacions que es consoliden i empreses multimilionàries que reben diners públics; mentrestant, milers de treballadores fent cua al Banc d'Aliments. Un model que no canvia. Li posaré un exemple molt concret: les treballadores del transport sanitari estan en vaga, en vaga perquè avui hi ha una gestió privada d'aquest servei, un servei que s'està prestant de forma nefasta, amb unes condicions laborals de les treballadores que són inacceptables. Aquest Parlament, amb un gran consens, aprova una modificació del model, la reversió de la privatització. Què fa el Govern? Mirar d'esquena a aquest Parlament i mirar d'esquena als consensos socials. Mirin, aquesta transferència indiscriminada de recursos al sector privat, cada euro públic que acaba a les butxaques de Serunion, d'Eulen, de Sacyr o de Serhs no es destina a sectors que són necessaris i estratègics, a una economia necessària, estratègica i resilient. Cal planificar l'economia i són instruments claus –l'hi hem dit en diverses ocasions– una banca pública, la participació pública industrial, la transformació de mercantils en cooperatives, el suport a les finances ètiques i mesures perquè les treballadores no carreguin el cost d'aquesta transició. Conseller, necessitem àmplies majories, generar consensos, escoltar a tothom, invertir més en sanitat, en investigació, en educació, en habitatge i en planificar l'economia i menys en seguretat, en projectes faraònics com el Hard Rock. Hem d'escoltar els consensos que hi ha a la nostra societat, el moviment prointernalitzacions, en contra de les privatitzacions dels serveis públics va guanyant el relat. Màxim històric al CEO dels que creuen que la gestió privada de serveis funciona pitjor, i no són els votants de la CUP els que ho diuen: els de Junts per Catalunya, els d'Esquerra, els del PSC, els dels comuns i els de la CUP; i, per tant, hi ha un ampli consens social. I, miri, estem davant d'un planeta devastat ambientalment, unes societats empobrides, unes economies que trontollen, unes saluts fracturades, un creixement al servei de pocs, una pandèmia: la Covid-19, que reflecteix les ombres d'un capitalisme global sense ànima, sense ètica, sense futur. «Triple crisi: ambiental, sanitària i econòmica, ferint desigualment la humanitat, despullant-la de les fragilitats que es creien conjurades, com a mínim a Occident, i que aboca a decidir; cruïlla de camins... Així comença l'article d'Ivan Miró: «Full de ruta per a una economia per la vida, de pròxima publicació a El crític. Conseller, cruïlla de camins. Com a antídot a la barbàrie, un sol camí: uns serveis públics de gestió, titularitat i provisió públiques; una economia plural i transformadora, orientada a la democràcia econòmica i transició ecosocial, que s'aixeca paral·lela per fer front a una crisi global, ecològica i socioeconòmica. Aquest ha de ser el pilar del nostre procés de construcció social i nacional.
Gràcies, diputada. Per respondre a la interpel·lació, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès.
Moltes gràcies, president. Diputada, moltes gràcies. Bé, diputada, em sap greu, però la seva intervenció ha estat marcada pels prejudicis, per les demagògies, pel simplisme, i crec que ha intentat fer un totum revolutum, ha intentat classificar-me en unes categories que jo no li reconec; i, en tot cas, jo intentaré donar resposta a alguns dels plantejaments que vostè ha fet, però també explicar què és el que estem fent al Govern. Miri, començo per les referències que ha fet a la clara correlació que hi ha, a la vinculació que hi ha entre Covid-19 i pobresa. I ho hem estat dient des del primer dia: el confinament no va ser igual per a tothom. La situació prèvia que facilita que pugui haver-hi contagis de Covid-19 no és igual per a tothom. Va haver-hi qui va dir «el virus no entén de territoris, però segurament sí que hi entén, jo afegeixo, sí que entén de classes socials. I és evident que no hi ha les mateixes possibilitats de prevenir la Covid-19 quan hi han tres famílies que comparteixen un pis de vuitanta metres quadrats i cada família té una habitació. Això, al nostre país, passa, passa molt més sovint del que molta gent es pensa. No és el mateix poder fer l'aïllament quan tens una feina, doncs, en l'economia formal, amb assegurança, amb contracte, que no pas si estàs en l'economia informal, i, per tant, et pots trobar sense cap mena d'ingrés. En som absolutament conscients. Només fa falta mirar quina és la distribució dels contagis, de la incidència acumulada per territoris i comparar-ho amb la renda, i és absoluta. Però nosaltres hem estat actuant, com a Govern, respecte a això, i, per exemple, hem impulsat una mesura de línies de suport per 30 milions d'euros, precisament per a aquelles famílies que no és que no es puguin acollir a una incapacitat temporal, és que no consta que estiguin contractades per ningú, però que sabem que treballen, que treballen en l'economia informal, que treballen en l'economia submergida, i que pugui haver-hi una prestació que els permeti, precisament, acollir-se a aquests recursos per poder fer l'aïllament correctament durant els dies que marqui l'autoritat sanitària. Hem estat batallant com els que més, aquest Govern, perquè la incapacitat temporal no sigui només per a aquells progenitors o tutors legals els fills dels quals donen positiu de Covid-19, sinó també aquells els fills i les filles dels quals han de fer aïllament per ser contacte estret de Covid-19. I ho hem estat batallant, i ho seguirem batallant. I sap perfectament vostè que això no depèn d'aquest Govern –ja ens agradaria que això depengués d'aquest Govern–, depèn del Govern de l'Estat, i hi seguirem treballant. Hem estat afrontant, per tant, una situació d'emergència amb recursos. Feia referència vostè al sector sanitari i de residències, en què hem destinat més de 100 milions d'euros de nous recursos precisament per facilitar, en primer lloc, el que són les mesures de protecció individuals; en segon lloc, el que és l'organització dels centres residencials per poder fer bé els aïllaments i el tractament de possibles casos de Covid-19; en tercer lloc, també, una compensació salarial en un sector on sabem que la precarietat laboral és una de les xacres que tenim, que hem de ser capaços d'extirpar, i, per tant, que hem de ser capaços d'augmentar el nivell retributiu. Aprovarem un nou sistema de tarifes per a aquest sector de compensació que ha d'anar directament vinculat a l'increment salarial de les persones que treballen en un sector de les cures, que és un sector que realment està precaritzat o que hi han molts casos de precarització, i que hem de contribuir des dels recursos públics i des del pressupost per donar-hi resposta. Ha fet referència vostè a molts temes en la seva intervenció, i ha fet referència, entre d'altres coses, a la situació de precarietat laboral, de dificultat en les expectatives personals que té tanta i tanta gent d'aquest país. Unes desigualtats que la dinàmica econòmica global dels darrers anys ha anat consolidant i que nosaltres ens hem compromès a fer tot el que estigui a les nostres mans per revertir, perquè no volem un país desigual, perquè un país desigual, per molt independent que pugui ser, mai serà un país lliure, perquè no ho serà fins que tots els seus ciutadans no siguin lliures. I per això hem impulsat mesures com el salari mínim de referència de Catalunya, que, evidentment, amb la situació de Covid-19, amb una reassignació de recursos pressupostaris a l'emergència ha quedat alterada, però també seguim persistint en aquest sentit. I hem impulsat mesures, i en seguirem impulsant: mesures de suport als autònoms. I ho farem amb aquest pla de xoc que podrem aprovar les properes setmanes i que explicarem convenientment. En quins àmbits? En l'àmbit d'emergència habitacional. La fi de la suspensió dels terminis en matèria de desnonaments en l'àmbit judicial ens està provocant una allau, en aquests moments, i hem de poder-hi donar resposta. I la resposta, evidentment, ha de venir d'un canvi dels criteris que fan servir les autoritats judicials quan ordenen un llançament –imagini's la paraula, que és extremadament dura, és la jurídicament correcta: «el llançament, llançament de persones, no? Doncs, precisament, per evitar això, cal un canvi de criteri en l'execució de les sentències, però cal posar-hi molts més recursos i, per tant, unes mesures de xoc en l'àmbit d'emergència habitacional, en l'àmbit d'autònoms. Perquè vostè ha parlat d'estadístiques, però tots sabem que precisament un dels col·lectius que més fàcil té passar d'una situació de supervivència a una situació de pobresa sobrevinguda és el col·lectiu dels autònoms. I això és així. És, de fet, el que té un percentatge més gran, perquè sota la figura dels autònoms, en molts casos, s'hi amaguen figures de dependència real d'una empresa o de molta precarietat de determinats sectors. Per tant, tenim molt clar que també han d'anar recursos cap aquí. Però ens equivocaríem si ens centrem en mesures d'emergència i no entrem en mesures estructurals, i les mesures estructurals han de ser un canvi de l'estructura productiva d'aquest país, que faci una aposta clara per aquells sectors que aporten valor afegit, que ens permetin passar d'una economia que se'n va sortir, a la darrera crisi, sobre les espatlles dels treballadors i treballadores amb salaris baixos, congelant els salaris baixos, a una economia en què hi hagi una retribució salarial més alta. És absolutament imprescindible. I això només s'aconsegueix amb valor afegit, amb augmentar la productivitat no posant-hi més hores de treball, sinó treballant millor i el sector públic aquí, per vehicular la innovació, per vehicular projectes amb participació pública, amb direcció pública, és absolutament essencial. I per això ens hem marcat com a estratègic el Fons europeu per a la reactivació. I ho hem incorporat en el Pla del Govern de Catalunya per a la reactivació econòmica i la protecció social, perquè hem d'avançar precisament cap a aquests àmbits de valor afegit, amb uns eixos com són l'economia per a la vida, i situar aquí l'àmbit agroalimentari, l'àmbit de les cures, l'àmbit de la recerca biomèdica, l'àmbit de la salut. En segon lloc, tot l'àmbit de digitalització, fer que la digitalització no sigui només una oportunitat per a les grans empreses, sinó també per a petites i mitjanes empreses que, no sent del sector TIC, poden millorar molt més la seva productivitat i aquells costos que s'estalvien en aquest àmbit poden anar a una millor retribució dels treballadors i treballadores. En tercer lloc, una transició justa en l'àmbit energètic i en l'àmbit ecològic, perquè la transició ha de ser justa perquè pugui arribar a tothom, perquè no pot anar sobre les espatlles dels de sempre, que ja estan patint la precarietat, que a sobre siguin els qui hagin de carregar bona part dels costos d'una transició energètica. I això només es compensa –només es compensa–, des del punt de vista de la intervenció pública, de recursos públics. I, en quart lloc, la societat del coneixement, una societat del coneixement que no només s'ha de basar en un sistema de recerca potent i de transferència tecnològica, perquè si no la transferència tecnològica queda privatitzada, sinó precisament en un sistema també d'accés a la universitat. Hem abaixat les taxes universitàries un 30 per cent; hem de seguir avançant en aquest camí. Hem posat 20 milions, a les universitats, extraordinaris a part del pressupost, per garantir la sostenibilitat de les universitats en un moment de pandèmia, i ho seguirem fent i ho seguirem fent. Per tant, aquest canvi estructural l'hem d'afrontar. Jo crec que vostè hauria de mirar tot el que diu bona part de la patronal i bona part dels qui defensen els interessos de les grans corporacions sobre el que decideix aquest Govern. Per tant, ho sento, no puc ser alhora un neoliberal i un comunista que mata a impostos tot el país; les dues coses alhora són impossibles. I, probablement, ni una cosa ni l'altra, sinó que és el moment de polítiques expansives, és el moment de redistribució de la riquesa, és el moment de seguir apostant per la producció de la riquesa, per poder-la redistribuir, i és el moment de seguir apostant per polítiques com les que estem fent nosaltres. Espero que ara tinguem l'oportunitat de seguir aprofundint en això, més enllà de rescatar hits de l'any passat, com una llei de contractes que vostès saben que la meitat del que diuen és invenció seva. Moltes gràcies.
Gràcies, vicepresident, per fer la rèplica té un torn de nou la diputada.
Conseller, quan diu que la meitat del que diem és invenció nostra, suposo que també s'està referint a tots aquells col·lectius i moviments socials que han treballat i que han fet xerrades a tot el territori, i que s'han dedicat a aturar la llei privatitzadora d'aquesta legislatura que porta, popularment, el seu nom. Això, al final, és no tenir humilitat i no escoltar la gent. M'ha parlat vostè de pla de reactivació econòmica i social i dels fons europeus. Doncs, miri, me l'he llegit, la veritat, li he estat donant unes voltes, a aquest pla, a aquests vint projectes que han enviat a la Comissió Europea, que, per cert, no han presentat a aquest Parlament, han menystingut aquest Parlament com han fet durant tota la legislatura. Però, miri, que no l'hagin presentat a aquest Parlament, potser té un passi, però que vostè avui estigui parlant d'«economia per la vida, en base a marcs teòrics d'aquells que defensen l'economia social i solidària, que hagi traslladat aquests marcs teòrics en determinats projectes d'aquest pla de reactivació econòmica per després posar-hi les seves mesures, no és de rebut. Haurà d'escoltar el teixit ampli del nostre país que avui ha demostrat ser protagonista d'una economia resilient, que ha resistit a la pandèmia i que, a més a més, està produint i està generant projectes a favor de la comunitat i a favor del bé comú. Però vostè no, vostè s'ha rodejat d'uns experts en uns despatxos per fer un pla que no ha consensuat amb ningú més que amb vostè mateix. I això és el que representa la «sociovergència, i per això l'hi deia, perquè vostè es passeja i fa i desfà sense consensuar amb la resta, sense parlar amb ningú. I, a més a més, ens parla de transformació. Ens ha dit vostè unes quantes mesures. I no l'hi negaré: vostè pot ser un molt bon gestor, l'home gris de la troica que li pintava abans, però on està la transformació? On està la conversió d'aquests sectors que avui són un monocultiu, com per exemple el sector turístic, el sector de la construcció o el sector de l'automoció? On és el pla de internalització de serveis i la desprivatització de determinats serveis en el nostre país? Vostè ha parlat de residències, i el canvi de model? És a dir, subministrar EPIs, organitzar l'activitat, però encara segueix Eulen o Sacyr darrere de la gestió d'aquestes residències. On hi ha aquest canvi de model, aquesta transformació? No la veiem, no la trobem i, per tant, nosaltres seguim defensant avui que el que és necessari és una transformació, canvis que són radicals i necessaris. I quan vostè em parla de redistribució de la riquesa o d'escanyar a impostos la gent, nosaltres li hem fet propostes, li hem fet propostes per redistribuir la riquesa, que afecten un 4 per cent de la població més rica d'aquest país, i ens han dit que no. Nosaltres els hem fet propostes per modificar l'impost de patrimoni, l'impost de successions, per redistribuir la riquesa, i ens trobem amb el seu no constant. I, per tant, nosaltres avui venim a dir-li que cal una redistribució radical dels recursos econòmics i perquè hi hagi una redistribució radical dels recursos econòmics, hem d'anar més enllà. I per anar més enllà, cal també que hi hagi una repriorització pressupostària. I vostè ens deia fa uns mesos, quan encara no hi havia la pandèmia: «Aquests són els recursos que hi han; són el marge amb el que ens hem de moure amb els pressupostos. Aquells 1.800-1.900 milions d'euros. Avui ja hi ha una afectació per la Covid de 5.000 milions d'euros als pressupostos, que s'han hagut de gastar de més per fer front a la situació d'emergència sanitària que vivim avui. I si en aquell moment, quan vostè ens deia utòpics, quan vostè ens deia que no ens podíem saltar els objectius d'estabilitat, haguéssim pogut disposar d'aquests 5.000 milions d'euros i els haguéssim pogut destinar a la sanitat pública, a l'educació, a la investigació, amb prou antelació, potser avui hauríem arribat a aquesta situació, haguéssim arribat a una situació d'emergència sanitària agreujada per diverses crisis amb molta més capacitat de fer-hi front.
Gràcies, diputada. Finalment, de nou, té la paraula el vicepresident. El vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Finances Gràcies. Jo crec que hem de fer aquest debat de forma honesta i no refugiar-nos en falsos tòpics, la veritat. El que decidim en aquest Parlament s'ha de pagar; si decidim donar una subvenció, s'ha de pagar. I, per tant, si no ha els diners, no es podrà pagar. Punt, és així. Precisament per això, què hem estat demanant? Hem estat demanant que es suspenguin els objectius d'estabilitat pressupostària. Ho vam començar a demanar a l'abril. Tot just ha arribat ara. I a partir d'aquí, tenir el finançament per poder finançar les noves polítiques. Perquè hi ha una cosa pitjor que fer ajudes insuficients, que és el que a vegades només podem fer, que és prometre ajudes més grans i que la gent tardi anys a cobrar-les. Perquè això, quan arribes a pagar, ja no queda res a què subvencionar, a què donar suport. Per tant, crec que aquesta és una premissa, és a dir, les decisions que nosaltres prenem han de tenir efectes pràctics; la retòrica és gratis, no genera cost d'oportunitat. La política, les polítiques públiques i les decisions sempre generen cost d'oportunitat. I els recursos que es destinen a un àmbit no es poden destinar a un altre. I, per tant, jo sempre, i la meva actuació sempre ha vingut presidida per això: poder tornar a mirar a la cara a la gent a qui, en un determinat moment, es fa una mesura de xoc, que li arriben els recursos, que li arriben els serveis. I acceptar els límits per superar-los, sempre, com vam fer amb la llei d'estabilitat pressupostària catalana, que hem derogat, que vam derogar, no ara, vam derogar el 2017. Com estem fent també amb tota la supervisió en l'àmbit dels serveis públics. Quan vulgueu, tornem a fer un debat sobre els serveis públics. Però, estant en el marc en el que estem i no veient possible a curt termini, en qüestió de setmanes o mesos, que ens puguem escapar del marc de lliure competència, de lliure concurrència que imposa la normativa europea de contractació pública i la normativa espanyola, com que això no ho trencarem en els propers mesos, hi hagués hagut alternatives per poder enfocar aquesta contractació pública amb criteri social, amb criteri ambiental, vinculant-lo també a objectius de gènere. De fet, la gran operació que vam... Vostè diu: «La llei que porta el seu nom, miri, escolti, és que jo no li vaig posar mai aquest nom, van ser vostès, al cap de sis mesos d'entrar en aquest Parlament, quan van descobrir que era una bona estratègia per intentar desgastar una formació política. I és així. Ja sé que a vostè li molesta que parli de conceptes com «redistribució, que parli de projectes com «reducció de la precarietat i les desigualtats, però és que vostès no tenen el patrimoni únic d'aquests aquests valors, estan intentant privatitzar unes idees. I les idees no es poden privatitzar. De fet, la gran victòria d'unes idees és quan no són només propietat teva, sinó quan són propietat d'una àmplia majoria. L'independentisme, quina ha estat una de les seves grans victòries? Que avui és compartida per molta gent i per molts que potser fa poc encara no ho veien. Doncs encara més. I serà compartida per molta més gent, n'estic convençut, en el futur. Nosaltres hem estat preparant propostes. Aquest pla de reactivació, n'hem parlat a bastament aquí al Parlament. Hem estat absolutament transparents en aquest sentit. Hem estat pioners, també en aquest sentit, i volem anar el màxim de preparats per, totes les oportunitats que hi hagi per obtenir fons, aconseguir-ho. És absolutament imprescindible, perquè aquells fons que no vagin en aquelles prioritats que marquem des d'aquesta cambra i que marquem des del Govern de Catalunya, aniran destinats a aquells a qui vostè diu que són amics o no ho sé, però en tot cas són els que avui estan competint, intenten ocupar el lloc de la Generalitat de Catalunya per aconseguir els fons europeus, l'Ibex35. I no hi han d'anar a l'Ibex 35, els fons europeus, han d'anar a l'economia productiva. I o hi ha lideratge públic o acabaran anant aquí. I, per tant, per això ens hi hem d'implicar, i per això anirem a defensar a tot arreu aquest pla de reactivació. I, en tot cas, les propostes que hi hagin sempre seran absolutament benvingudes, no? Per tant, escolti'm, nosaltres seguirem batallant, nosaltres seguirem tirant endavant propostes, impulsarem en les properes setmanes aquest pla de xoc que ha d'arribar a molta i molta gent, que pateix, que la veritat poc li importa si la CUP vol privatitzar uns conceptes que són universals de l'esquerra, o vol, finalment, que entre tots els puguem tirar endavant. Crec que la segona opció és sempre la millor per a tots. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, vicepresident. Acabada aquesta interpel·lació, suspenen el Ple fins a les tres de la tarda. Gràcies.
Bé; bona tarda, diputats, diputades. Reprenem la sessió. [[Decret llei 33/2020, del 30 de setembre, de mesures urgents en l'àmbit de l'impost sobre les emissions de diòxid de carboni dels vehicles de tracció mecànica i de l'impost sobre les estades en establiments turístics, i en l'àmbit pressupostari i administratiu]] [[203-00058/12]] I ho fem amb el següent punt de l'ordre del dia, el quart, que és el debat sobre la validació del Decret llei 33/2020, de 30 de setembre, de mesures urgents en l'àmbit de l'impost sobre les emissions de diòxid de carboni dels vehicles de tracció mecànica i de l'impost sobre les estades en establiments turístics, i en l'àmbit pressupostari i administratiu. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc intervindrà el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Per tant, quan vulgui, senyor Aragonès, té la paraula.
Moltes gràcies, senyor president. Senyores diputades i senyors diputats, molt bona tarda. Intervinc, com deia el president, per presentar, per a la convalidació de la cambra, el Decret llei 33/2020, que bàsicament té dos objectius: u, en primer lloc, posposar el que és la recaptació, la posada en marxa de l'impost sobre les emissions de diòxid de carboni dels vehicles de tracció mecànica, i també fer una modificació en l'impost d'estades d'establiments turístics per permetre l'ajornament del pagament d'aquest degut també a la casuística, a les característiques concretes d'aquest tipus d'impost. Deixin-me començar, però, fent una referència a quin és el panorama que tenim, des del punt de vista sanitari, però també des del punt de vista econòmic, marcat per la pandèmia, per aquesta segona onada, que està afectant tota Europa, que ha pres a..., ha forçat molts governs a haver de prendre mesures: a París i a vuit grans ciutats de França s'ha decretat el toc de queda nocturn; a Brussel·les, Amsterdam i Berlín s'han pres noves mesures de contenció de la pandèmia, que impliquen també la suspensió de determinades activitats de restauració i d'hostaleria; Portugal i Itàlia han endurit les restriccions, i a la ciutat de Madrid i alguns altres municipis d'aquella comunitat autònoma porten uns quants dies sota l'estat d'alarma, i hi afegim les mesures preses pel Govern de Navarra amb relació al confinament perimetral d'aquest territori. Catalunya no és una excepció, davant d'aquesta situació que està passant a tota Europa, i és evident que, davant del més petit indici de que la pandèmia, el ritme de contagis torna a incrementar-se, és imprescindible anticipar-se, prendre mesures per assegurar que tenim capacitat de control. I capacitat de control vol dir mantenir la capacitat de resposta del sistema sanitari, que aquesta és la part més important. Són decisions difícils, evidentment, les mesures que hem pres, no ens agradaria haver-les de prendre, però, si s'han de prendre, les prenem. Creiem que hem de posar per davant de tot la vida de la ciutadania. En sabem de la duresa a nivell econòmic, però sabem també que són imprescindibles a nivell sanitari, perquè o actuem ara o d'aquí unes setmanes la situació podria ser molt pitjor, amb conseqüències sanitàries, socials i econòmiques nefastes. Per tant, cal actuar ja. Les mesures afecten determinats sectors econòmics, especialment en algunes activitats, empreses, treballadors, treballadores i famílies. I per aquesta raó acompanyem les accions per frenar els contagis amb mesures de suport econòmic a les empreses que veuen suspesa la seva activitat i exigint també al Govern de l'Estat que, per aquests sectors que veuen suspesa la seva activitat, també, doncs, hi faci una aportació, també prenguin mesures, en aquest cas amb una moratòria dels principals tributs i cotitzacions socials, i també de subministraments. Aquesta ha de ser la nostra manera d'actuar en tot moment, mirar de cara la crisi sanitària i prendre les decisions que calgui, per molt dures que siguin; mirar de cara la crisi sanitària i, en paral·lel, no perdre de vista en cap moment la necessitat d'atendre la dimensió econòmica i social de la crisi provocada per la Covid. Per aquesta raó, nosaltres, que tenim la voluntat d'anticipar-nos al màxim per protegir la salut de les persones, però també de mobilitzar al màxim tots els recursos que tinguem al nostre abast per contribuir a minimitzar l'impacte econòmic i social d'aquestes mesures, estem demanant, doncs, a importants sectors econòmics que redoblin el seu esforç per protegir-nos a tots, per protegir la salut de totes les persones. I demanem, també, una vegada més, a la ciutadania que actuï amb la màxima responsabilitat per tal, en primer lloc, que el ritme de contagis..., contribueixi a baixar, però també que el període de restriccions que afecta l'activitat econòmica sigui el més breu possible. Una demanda d'esforç i responsabilitat que som els primers de ser-ne conscients, prenent mesures que no ens agraden perquè retarden l'aplicació d'accions estratègiques que són molt importants, però ara, en el context específic d'aquest moment, doncs, creiem que cal deixar per més endavant, perquè ara també hi han urgències d'ajuda a moltes empreses i famílies. I en aquest sentit, com saben, el decret llei que avui presento es va aprovar fa unes setmanes. I, com deia al principi de la meva intervenció, fa referència a l'impost sobre emissions de diòxid de carboni en vehicles de tracció mecànica i a l'impost d'estades en establiments turístics. Vaig pel primer: l'impost sobre el CO2. Fa deu mesos que el Parlament va aprovar la modificació de l'impost; un impost que va ser creat en el seu moment per la Llei de canvi climàtic, l'any 2017, que té com a finalitat reduir les emissions de gasos amb efecte d'hivernacle i afavorir la transició cap a una economia neutra en emissions. I aquest és un compromís bàsic, essencial i absolutament ineludible. I aquest Govern està compromès amb l'aprofundiment de la fiscalitat ambiental. I la bona mostra d'això són les contínues mesures que hem anat prenent al llarg dels darrers anys per reduir el CO2 que emetem a l'atmosfera, per seguir compromesos en aturar l'escalfament global, i, per tant, compromesos, en definitiva, a donar una resposta a un objectiu planetari global com és, doncs, actuar contra l'emergència climàtica. Això suposa, tal com estava previst, que durant les properes setmanes, durant el mes de novembre, durant el mes de desembre, s'havia de publicar el padró d'aquesta figura impositiva, i per tant començaria, doncs, aquesta càrrega a tot un seguit de contribuents que creiem que en el moment actual cal deixar per més endavant. Estem parlant de 4.400.000 vehicles; 2.100.000 contribuents. Per tant, no és un impost que exigeixi només responsabilitat ambiental als més rics, sinó que és un impost que va dirigit al conjunt de la ciutadania, que es paga en funció del tipus de vehicle del que ets propietari, i per tant que té un impacte –i això ja ho teníem assumit des d'un inici– en qualsevol petit vehicle, en vehicles que fan servir els autònoms, que fan servir treballadors i treballadores, empresaris, més enllà dels grans vehicles, doncs, que poden ser més d'oci i que evidentment ja tenen també, amb altres figures impositives, més càrrega fiscal. Creiem que en aquest moment, en un moment en què el PIB caurà aquest any entre el 10 i el 12 per cent, en un moment en què hi ha sectors econòmics que veuen aturada la seva activitat bé perquè està suspesa amb resolucions per aturar el contagi sanitari o bé perquè, fruit de l'evolució econòmica, hi ha menys ingressos..., en aquests moments, aquesta situació nova, que no es preveia quan es va crear l'impost, ens aconsella –crec que és el més prudent i és el de sentit comú– deixar per una mica més endavant, deixar pel proper any, l'aplicació d'aquest impost. Avui sentirem en aquesta cambra diputats –n'estic absolutament segur– que qüestionaran el compromís amb el canvi climàtic del Govern –n'estic absolutament segur–, i que diran que sí, que s'ha de tirar..., i fins i tot que votaran en contra d'aquesta proposta. Però no convalidar aquest decret llei vol dir que en les properes setmanes es començarien a girar rebuts d'impostos de seixanta, de cent, etcètera, euros, a persones que en aquests moments..., en un altre moment han de fer-hi front, però en aquests moments, amb una caiguda de l'activitat, amb una situació econòmica..., creiem que no és raonable fer-ho –no és raonable fer-ho. I, per tant, deixem per més endavant no..., bàsicament, l'any vinent. Per tant, no ho fem en el moment més dur des del punt de vista econòmic. I, per tant, mantinguem el compromís. Quins canvis introduïm? Doncs deixar sense efecte l'exercici 2019, que obligava a tributar turismes i furgonetes; pel que fa a l'exercici 2020, que meritaria el proper 31 de desembre, aplicar la tarifa més baixa, que és la prevista inicialment només pel 2019, fins a cent vint grams/quilòmetre en el cas dels turismes i les motocicletes, fins a cent seixanta grams/quilòmetre per les furgonetes. Els recursos que estaran disponibles el 2021 es destinaran a polítiques ambientals. Es modifica el calendari de publicació dels padrons provisionals i definitius d'aquest tribut, amb la informació de l'import que haurà de liquidar cada contribuent corresponent a l'exercici meritat el 2020. D'acord amb el text aprovat, per tant, el padró provisional que s'havia d'exposar ara al novembre passa a exposar-se entre el 15 de maig de 2021..., i el padró definitiu, entre l'1 i el 15 de setembre de 2021. El padró, perquè ens entenguem, és el llistat de contribuents i què els toca pagar previ a l'exacció de l'impost, previ al cobrament de l'impost. S'estableix la fórmula per calcular les emissions de CO2 de motocicletes que, per la seva antiguitat, no disposen de dades oficials, tenint en compte tota una sèrie de variables tècniques com el combustible, la cilindrada, la potència del motor, el pes o l'antiguitat, entre d'altres. I finalment el decret llei també aprova una bonificació del 100 per cent de la quota íntegra per als vehicles considerats clàssics, de la mateixa manera que la legislació vigent ja preveu per als vehicles històrics. Per poder gaudir d'aquesta bonificació, els propietaris hauran de presentar davant de l'agència tributària un certificat d'idoneïtat validat per la Federació Catalana de Vehicles Històrics, que tindrà una validesa de deu anys. Amb aquesta mesura, la Generalitat deixarà d'ingressar aproximadament 74 milions d'euros, però seran diners que continuaran a la butxaca i serviran per pal·liar també les dificultats econòmiques de bona part de la nostra ciutadania en uns moments molt complicats. Aquest matí se'ns ha demanat al Govern que posposéssim el cobrament de determinats impostos. Ho hem fet. I ho fem també –després hi entraré– amb l'ajornament de la taxa turística. No tindria cap mena de sentit començar un nou impost ara, en el pitjor moment. Cal equilibrar els dos principis o els dos objectius de la lluita contra el canvi climàtic a través de la fiscalitat ambiental i que això sigui una transició justa. I en aquests moments hi ha sectors socials que estan patint molt i per tant una nova figura fiscal no és el més convenient en aquests moments. I, per tant, ho deixem per l'any vinent. Des del punt de vista dels ingressos i de l'impacte en les finances, atès el fet, doncs, de la suspensió dels objectius de dèficit, de les possibilitats d'obtenir ingressos d'altres àmbits, creiem que l'afectació queda molt matisada, que en altres èpoques no hagués estat així. No significa aquesta mesura que el Govern posposi la lluita contra el canvi climàtic; ho volem intensificar amb noves eines i oportunitats, com les que hem fet a través del Pla per a la reactivació econòmica i la protecció social en consonància amb l'Agenda 2030 i el pla europeu Next Generation EU. La transició ecològica és un dels pilars fonamentals del pla de reactivació de la Generalitat, amb inversions previstes per valor de 16.700 milions des d'ara fins al 2032, i per tant objectius de cara als fons de reactivació europea que volem aconseguir. I aquest canvi de model productiu a què aspirem ha d'anar també acompanyat d'un canvi cultural que tots plegats hem de protagonitzar en què la fiscalitat verda hi ha de jugar un paper fonamental de la manera més immediata possible. La segona mesura fiscal que avui portem en aquesta cambra és amb relació a l'impost sobre les estades en establiments turístics, el que popularment s'ha conegut com a taxa turística, i té l'objectiu –la mesura que avui presentem– de donar resposta a les dificultats econòmiques que encara estan afectant el sector del turisme. I vull recordar que el Govern també va aprovar, en aquest sentit, facilitar les liquidacions de l'impost sobre les estades en establiments turístics de la manera següent. Per tant, els obligats tributaris, que són els titulars dels hotels, càmpings, etcètera, allotjaments turístics en general, dels establiments subjectes a l'impost podran sol·licitar –i aquesta és la novetat que introduïm a la llei– l'ajornament o el fraccionament del pagament de l'impost corresponent a la temporada d'hivern del 2019, que és la que anava de l'1 d'octubre del 2019 a l'1 de març del 2020, i a la d'estiu del 2020. En aquest cas el que es posposa és l'ingrés, però la recaptació efectivament es produirà, i, per tant, no suposa una pèrdua de recaptació, evidentment, si ho mirem, no?, no en un escenari temporal curt..., però sí que no suposa una pèrdua de recaptació per als pressupostos de la Generalitat. Complementem, doncs, la mesura que vam aprovar, el Decret llei 6/2020, de 20 de març, en el que es donava una moratòria per a la presentació de les autoliquidacions corresponents a la temporada d'hivern 2019-2020 i es fixava el període d'ingrés entre l'1 i el 20 d'octubre d'enguany. El decret llei, doncs, s'estructura en dos capítols, tres articles i quatre disposicions addicionals, una disposició transitòria i dues disposicions finals. Pel que fa les disposicions addicionals, es deixa sense efecte, doncs, el que es va meritar durant el 2019; autoritza també, entre altres qüestions pressupostàries, la incorporació de romanents procedents de generacions de crèdit que s'hagin fet amb càrrec als fons Covid per comunitats autònomes per tal que es traspassin a l'exercici 2021 –és a dir, si hi ha algun d'aquests àmbits en què s'ha generat el crèdit però no ha quedat gastat perquè les actuacions van més enllà del 31 de desembre..., es puguin passar aquests diners a l'any vinent; facilita la planificació–, i faculta també els beneficiaris de subvencions o ajuts a l'àmbit cultural que puguin ajornar el termini de compliment de l'objecte i finalitat de la subvenció o de l'ajut i de la seva justificació. És una mesura de suport al sector cultural, en el que en aquests moments la finalitat de moltes subvencions no es pot portar a terme abans del 31 de desembre o abans dels terminis fixats en les bases, i, per tant, es faculta aquest ajornament. I, per tant, doncs... I també, doncs, una petita clàusula respecte a la funció interventora per donar la seguretat jurídica al desplegament futur del reglament de l'estatut de la funció interventora. I, finalment, doncs, a les disposicions finals el que fa és afegir Mollet del Vallès com a municipi inclòs en la declaració d'àrees de mercat d'habitatge tens per tal que pugui ser incorporat a les previsions de la Llei 11/2020, que era la de contenció de rendes dels lloguers. Per tant, també és important la convalidació d'aquest decret llei perquè a Mollet del Vallès es pugui acollir a les mesures de limitació del preu dels lloguers. I, finalment, l'entrada en vigor immediata del decret llei, que ja es va produir, doncs, amb la seva publicació. Per tant, jo no voldria acabar sense reiterar una crida a la responsabilitat de tothom; de tothom davant d'una situació de pandèmia. No ens cansarem de dir-ho. Nosaltres els primers som els que ens autoexigim responsabilitat. Sobretot perquè els professionals sanitaris estan fent un esforç titànic, perquè empreses i moltes famílies, treballadors i treballadores, ho estan passant en una situació de moltes dificultats; que es superarà aquesta situació de dificultats... El primer pas per superar-ho és superar la situació de crisi sanitària. El primer pas per superar-ho és aconseguir un nivell de contagis reduït. I, per tant, l'actitud personal, finalment, també el compromís de tots, la responsabilitat de tots és essencial. I, per tant, hem de ser extremadament responsables. I, finalment, també demano als grups parlamentaris que facilitin la convalidació d'aquest decret llei. Crec sincerament que, en la situació en la que estem d'extrema dificultat, una mesura justa com és aquest impost ha d'esperar una mica per tenir no només una aplicació justa i evitar que vagi en el pitjor moment que estan patint moltes famílies, sinó també que aquestes mesures noves han de tenir una acollida i una legitimació. I crec que hem de ser capaços de poder-ho acompanyar. I avui els diputats que probablement intervindran ens demanaven mesures en aquests àmbits, mesures en l'àmbit tributari, compromisos en aquest sentit; ens deien: «El que demaneu al Govern de l'Estat, apliqueu-ho. Avui a la tarda, doncs, ho portem a convalidació, mesures en aquest sentit, i, per tant, compto que ens donaran suport. Moltes gràcies, senyor president, senyores diputades i senyors diputats.
Gràcies, vicepresident. És el torn ara, per posicionar-se, dels grups parlamentaris. I en primer lloc té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Martí Pachamé. Endavant.
President en funcions, president, diputats, diputades, avui ens presenten per la seva validació el Decret llei 33/2020, de 30 de setembre, que afecta dos impostos propis sobre els quals –vostès ho saben– sempre hem tingut una opinió molt desfavorable. Pel que fa a l'impost sobre les emissions de diòxid de carboni dels vehicles de tracció mecànica, ja vàrem exposar profusament la nostra opinió contrària, fonamentada que era un impost mal dissenyat, que no era eficaç i que, al contrari del que es deia en la seva exposició de motius, no serveix a l'objectiu pel qual s'implanta: incentivar la reducció de les emissions de CO2. Així doncs, és un impost generalista, en tant no persegueix reduir les emissions de CO2, sinó tan sols gravar-les. Per tant, no té una finalitat dissuasiva; tan sols és recaptatòria. Un cop més, els més afectats són aquells que no poden escapolir-se, els ciutadans de peu, no els que contaminen més; tributes per la possessió d'un bé i no per la seva utilització. El més correcte hauria estat dissenyar un impost més específic i amb una finalitat concreta, la reducció de les emissions, finalitat amb la qual estem d'acord. Perquè Ciutadans està completament alineat amb la lluita contra el canvi climàtic. Però una cosa és la lluita contra l'escalfament i l'altra, amagar-se sota aquest lloable «empeny per donar una nova volta de rosca a la butxaca del contribuent. L'impost no pot tractar igual a qui es mou constantment, a qui fa cinc-cents, trenta mil o cent mil quilòmetres, perquè les seves emissions no són les mateixes. I això crec que és molt raonable. És un impost que no té en compte les emissions dels vehicles de tracció mecànica en trànsit per la nostra comunitat o els vehicles que no hi estan matriculats, fet que pot promoure un cert efecte fugida d'empreses de flotes de vehicles a les comunitats veïnes a on no hi ha aquest impost. Recordem que l'impost sobre emissions de CO2 va tenir una tramitació no ràpida, ultraràpida, que va impedir una discussió acurada. En total se li van dedicar trenta minuts al seu pas per la ponència. Sempre he pensat que hi ha dues formes de fer les coses: o bé o de pressa. Vostès ara estan optant per fer aquests darrers mesos les coses a correcuita, i així surten; sols cal veure els resultats en la lluita contra la pandèmia. Però, és clar, s'hauria d'actuar amb finezza, i a vostès els agrada més el bombardeig per saturació, com bé s'ha demostrat els darrers dies imposant un tancament de tot el sector de l'hostaleria sense haver estat suportat per evidències científiques i sense una explicació raonable per fer-ho. Sols saben actuar a toc de «pito. O quan traslladen al sector privat les conseqüències de les seves decisions, intervenint un altre cop al mercat de lloguer amb mesures que en lloc de clarificar porten encara més inseguretat. Una decisió del Govern indiscriminada acaba sempre afectant algú. És una solució pel sector de la restauració, però que acaba afectant un altre sector, el dels lloguers, on hi ha de tot, un altre cop, des d'empreses que s'hi dediquen a persones que obtenen els seus ingressos o complementen les seves pensions d'aquestes rendes. Un altre cop no prenen la solució acurada, sinó la fàcil. És en les situacions de crisi on es veu l'estil de direcció del Govern, i sembla que el que els agrada és el toc autoritari. I això és ben curiós per gent que fa quatre dies se saltava l'ordenament jurídic i les més bàsiques normes de convivència democràtica. En definitiva, és un impost que sols pretén recaptar, que no assoleix el seu objectiu de reducció d'emissions de CO2, perquè no ho incentiva. Quin incentiu pot haver-hi si un cop pagat es pot contaminar tant com es vulgui? Sense límits, fomentant actituds no col·laboratives. Avui ens porten la congelació de facto de l'impost als nivells del 2019. Encara que no estem d'acord amb aquest impost, ho reiterem, pensem en el bé de tots, especialment en moments tan greus com els actuals, i optarem per recolzar-ho. Al final es tracta d'optimitzar les decisions, i en aquest cas optarem per una decisió, per una opció second best, amb la promesa que continuarem lluitant per modificar substancialment aquest impost. L'altre impost que ens presenten és un dels altres d'aquests estrella: l'impost sobre les estades en establiments turístics. Ens presenten l'ajornament o el fraccionament dels pagaments dels deutes derivats de l'autoliquidació de l'impost corresponents als semestres compresos entre l'1 d'octubre del 19 i el 31 de març del 2020 i entre l'1 d'abril del 2020 i el 30 de setembre d'aquest any. Aquesta mesura era llargament demanada pel sector, sobretot donat que la caiguda de les pernoctacions durant aquesta pandèmia ha provocat el tancament pràcticament de tot el sector i la impossibilitat pràctica de recaptació de l'impost. En aquest sentit, dir que aquesta mesura l'havíem demanat ja el mes de maig d'enguany, quan ja sabíem els efectes negatius sobre l'economia que portava la pandèmia de la Covid. Aquest 1 d'octubre es va aprovar en la Comissió d'Empresa una proposta del nostre grup instant el Govern a l'establiment d'una moratòria, així com l'exempció d'aquest impost al 2020 i estudiar d'ampliar-ho al 2021 en funció de com es comportés la pandèmia. També vàrem aprovar un reconeixement al sector del turisme per la seva tasca solidària davant la crisi sanitària, econòmica i social provocada per la Covid-19. Aquest impost –i sobretot el recàrrec que es vol aplicar a Barcelona; el nostre grup a l'Ajuntament ja ha demanat que s'anul·li– sols aconseguirà –ja els hi vàrem dir durant la tramitació pressupostària– una reducció de la competitivitat en condicions normals, i encara més en situacions excepcionals com les actuals. Si es manté l'augment d'aquesta taxa, està previst que aquí a Barcelona el gener s'incrementi un 0,75 euros i seguir apujant-la fins al 2024, quan els turistes hauran de pagar per persona i dia 6,25 euros. Això significa que una família de quatre persones que estigui cinc dies a la nostra ciutat acabarà pagant 125 euros més en impostos. Si així és com pensa ajudar el sector, estem ben arreglats. Nosaltres critiquem aquests impostos, tant l'un com l'altre. I no perquè estiguem en contra dels impostos –que no ho estem–, estem en contra de la facilitat de fer pagar sempre als mateixos els impostos; que la solució fàcil de qualsevol govern quan té manca d'ingressos sigui apujar impostos; que es faci d'aquesta forma barroera i sense sentit econòmic; que s'opti sempre pel camí fàcil: la pujada indiscriminada, com els tancaments indiscriminats o com les imposicions indiscriminades. Actuar d'aquesta forma sols implica desconeixement, improvisació i incompetència. Els impostos són eines de política econòmica contracíclica: s'apugen quan hi ha creixement econòmic i s'abaixen quan hi ha recessions. Vostès sols saben apujar-los. Una de les principals dificultats amb què es troba vostè és no haver aprofitat el creixement dels darrers anys per reduir el dèficit públic de la nostra comunitat; a l'inrevés, ha augmentat. Ara, quan seria necessari per poder ajudar tota la gent que ho està passant malament, quan podríem generar dèficit pel fi que realment està a la nostra disposició, ens trobem que ja és gegantí. Per sort –i a causa de l'excepcionalitat d'aquesta crisi– ens autoritzen a apujar-lo, a disposar del que sigui necessari. Però, compte, que una part molt important no serà gratuïta, s'haurà de tornar i passarà a formar part d'aquesta bombolla de deute que estem generant i que hipoteca el futur dels nostres fills, nets i besnets. Aquesta és l'herència que volem deixar-los? Podríem pensar alguna vegada en el futur dels nostres conciutadans en lloc dels propers quatre anys? Al sector turístic no li calen més impostos, li cal que millori la seguretat. Cal lluitar contra l'economia submergida, que en el sector es calcula que arriba al 25 per cent; que no hi hagi joventuts de partits polítics com Arran –i d'això no fa tant, el passat juliol– que es dediquin a atacar autobusos turístics i que es fomenti la turismofòbia. Ara que no tenim turistes –potser el somni d'algun grup d'aquesta sala– sabem el que significa. Els anglesos diuen que no pain, no gain. Ara ja sabem quin és el pain que suposaria l'èxit de criminalitzar un sector que suposa el 12 per cent del PIB i el 14 per cent de l'ocupació. És cert que s'han de fer reformes i que hem de pensar tots plegats quin ha de ser el model de turisme que volem per al futur. Però hem de ser conscients que aquests canvis es prolonguen en el temps durant anys i que no és una qüestió d'avui per demà, com demanen alguns de forma adolescent. Nosaltres recolzarem l'aprovació d'aquest decret llei. No perquè estiguem d'acord amb aquests impostos, que no ho estem, sinó perquè alleugen, encara que sigui momentàniament, la pressió fiscal en uns moments que la situació econòmica ho fa més necessari que mai. Aquest matí escoltava un altre cop més com el conseller Tremosa ens donava la solució a tots els nostres mals gràcies a la hibernació. Esperem a la primavera, ens diuen. No n'hi ha prou amb aquest missatge. La gent no pot esperar la primavera, les solucions han de venir ara, quan toca, no quan els vingui bé a vostès. Per prendre aquestes decisions han hagut de passar mesos des de l'inici de la pandèmia, sabent que aquesta no milloraria, que tindríem segones i terceres onades, que la situació epidemiològica no milloraria, gràcies, entre altres coses, a la seva inacció i incompetència. No han activat rastrejadors suficients, es neguen a implantar l'aplicació que funciona a la resta d'Espanya i a tota Europa, i a sobre ens venen amb milongas sobre que a Suïssa no sé què de trenta minuts, quan vostès són col·laboradors necessaris d'aquesta situació. O és que a l'Administració catalana es resol en trenta minuts? Vostès es queixaven quan no tenien les competències al començament de la pandèmia i es queixen ara quan les tenen. Sols saben queixar-se. I fer benchmarking. El benchmarking l'utilitzes..., doncs bé, demostrant que ho estàs fent millor que els altres, per demostrar la teva bona gestió. Però també s'utilitza quan vols amagar la teva gestió de lo malament que ho fas, i llavors dius: «És que ho faig tan malament o igual que els altres. Vostès només s'apliquen aquesta segona opció. Nosaltres, en aquest sentit, no ens posarem en contra d'aquests impostos, perquè ja els hem dit que estem a favor de la recuperació econòmica i de fer lo més lleugera possible la situació dels nostres conciutadans. Però els haig de dir que se'ls ha vist el llautó. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, president. Bona tarda, vicepresident i conseller d'Economia i Hisenda, diputats i diputades. Bé, avui el Govern de la Generalitat ens porta de nou un decret llei per donar resposta a aquesta pandèmia, que ha vingut i que ens està fent lluitar a contracorrent, contra..., doncs això, no?, contra aquesta crisi que és primer sanitària però que també és social i econòmica. Si no vaig mal comptada, crec que aquest és el vint-i-cinquè decret llei amb relació a mesures sobre o contra..., per lluitar contra la pandèmia. No sé si recorda vostè, conseller, que aquest Parlament va aprovar fa uns mesos que el Govern havia de deixar de presentar decrets inconnexos i que els havia de pactar amb l'oposició. Doncs diguéssim que de nou un nou decret llei on no passa això, perquè en el mateix decret llei trobem modificacions d'impostos, trobem modificacions d'una llei d'habitatge..., és a dir, coses que poc tenen a veure. Aprofiten vostès la mesura contra la pandèmia per afegir altres coses que..., bé, que s'han equivocat, que s'han oblidat. I em sembla que aquesta no és la manera. També els dèiem que estaria bé que els acordessin. Haig de dir que en aquest cas és veritat que el seu departament ens va trucar i vam poder parlar una mica, ex post, un cop ja, diguéssim, el decret estava aprovat, Però crec que el que tocaria és que si realment vostès volen la nostra responsabilitat i volen que ens posem al seu costat..., estaria bé que, abans de fer els decrets, abans de que els aprovi el Govern, es poguessin treballar amb l'oposició. Perquè després vostè ens demana responsabilitat, i la tenim tota. De fet, s'han aprovat tots els decrets llei en aquesta cambra, no?, però potser en algun, molt pocs, hem fet un vot contrari perquè ens semblava que, fins a un punt, doncs, ja no podíem recolzar el Govern. Amb qui sí..., és veritat, a qui sí que estenem la mà per les mesures sanitàries; algunes ens poden semblar millor o pitjor però sempre els recolzem i els donem suport, però l'altra és, després, quines mesures compensatòries prenen vostès, que aquí probablement és on no coincidim amb el que vostès fan. Per entrar en matèria del decret llei. Sobre el primer impost que modifiquen, el d'emissions de diòxid de carboni dels vehicles de tracció mecànica. Bé, vostès el que fan és deixar sense efecte l'impost l'any 2019, el 2020 incorpora una tarifa més baixa –la que estava prevista pel 2019– i no tributaran turismes i motos, motocicletes, amb emissions de CO2, amb diferents mesures, no? I ens expliquen que bé, que modifiquen el calendari també de la publicació del padró, perquè, bé, perquè deuen haver tingut dificultats, suposem, i que s'exposarà entre l'1 i el 15 de setembre; és a dir que ens en anem a un any, més enllà d'un any, de l'aplicació d'aquest impost. Clar, a nosaltres ens costa molt estar d'acord amb aquesta modificació, perquè vostès ens van..., primer perquè estem davant d'una emergència climàtica important. És a dir, si nosaltres estem... Vostès sempre diuen: «La vida, per davant. Sí, la vida per davant de la pandèmia i la vida per davant amb una emergència climàtica, que també està carregant el planeta, i nosaltres, des de Catalunya, també hem de fer esforços per ajudar a que això sigui així, no? I a més a més perquè segurament fer polítiques mediambientals ajuda també a generar llocs de treball i riquesa al territori, i això són dos coses que van lligades i nosaltres volíem dir. Aquest Govern ha fet poc per lluitar contra l'emergència climàtica, molt poc. Estem a la cua en generació d'energia eòlica o solar, i és clar que no apostem pel vehicle elèctric; sort que tenim empreses com SEAT que han dit que invertiran fins al 2025 5.000 milions d'euros, però nosaltres, fins l'any passat, només teníem desenes de vehicles elèctrics, desenes, molt poc. Si realment hi volem apostar, la Generalitat estaria bé que ja d'alguna manera molt contundent fes aquest canvi, no? I si parlem de fiscalitat verda, doncs tampoc és que hagin estat molt ambiciosos. Va haver-hi algunes..., amb la reforma que van fer, conjuntament amb els comuns, algunes incorporacions –no, i està bé; nosaltres també les recolzem–, però, escolti'm, a finals de l'any 2019 ens van fer aprovar aquest impost que avui modifiquen a correcuita, sense compareixences. A nosaltres ens hagués agradat fer-ho una mica més pausadament. Ho van fer molt ràpid. Entre altres coses, ens van dir que s'havia de fer aquesta llei exprés perquè calia aplicar-lo ràpidament, i això era una de les coses que vostès ens van dir, que fins i tot ja tenien les dades perquè es pogués aplicar, i nosaltres, doncs, per responsabilitat, perquè creiem en la fiscalitat verda, vam fer..., vam donar suport a això. I justament avui ens diuen que bé, que per la pandèmia, doncs, seria millor deixar-ho. A nosaltres ens sembla que no és excusa, perquè tan pandèmia és el coronavirus com l'emergència climàtica que vivim, i per tant ens sembla que el que vostès haurien de fer –ja ho haurien d'haver fet, però– és mantenir l'aplicació d'aquest impost, perquè, no ho sé, o ens mentien abans o ens menteixen ara; la veritat és que no acabem d'entendre molt bé la seva posició. L'altra és que d'alguna manera el missatge que estem donant és que seguim prioritzant el vehicle privat per sobre del transport públic, aquí, perquè, és clar, al final, doncs, la gent dirà: «Doncs seguim utilitzant el transport privat. I després vostès tampoc han plantejat realment polítiques per apostar per una transformació del parc de vehicles cap al vehicle elèctric o energies netes. Tampoc ho fan. És a dir que, escoltin, seguim com estem. Molt bé, doncs seguim contaminant el planeta i seguim amb uns índexs importants i greus també per la salut dels ciutadans, eh?, per la salut dels ciutadans. Perquè, al final, la contaminació i l'emergència climàtica també tenen a veure amb la salut i amb la nostra possibilitat de tenir un futur garantit al llarg dels anys. Miri, han incomplert vostès també la Llei de canvi climàtic, que els obligava a presentar abans de finalitzar l'any 2019 la llei d'emissions de gasos. I segurament incompliran també la presentació dels pressupostos de carboni. Per tant, sincerament, el nostre grup no té massa confiança en vostès; creiem que el que han de fer són mesures contundents per ajudar les famílies i les empreses i no petits gestos que ens sembla que no resolen els problemes de fons. Per tant, no podem donar-hi suport, a aquest decret llei; ho hem fet en molts altres, i vostès ho saben, però en aquest cas, doncs, no podrà ser. En tot cas, tindran la dreta d'aquest Parlament, que ja els permetrà aprovar aquest decret llei, que parla sobretot d'impostos. És amb qui en els darrers anys han aprovat la fiscalitat d'aquest Parlament i d'aquest país, excepte l'any passat, o aquest 2020, que la van aprovar amb Podem i que nosaltres hi vam donar suport, amb els comuns. Li haig de dir que, des del 2012, vicepresident, vostè no havia proposat una reforma fiscal, ni de l'IRPF, ni de successions... [[Veus de fons.]] No. Va ser una de molt tímida, i ja no va haver-hi cap modificació, ni d'IRPF; és a dir, una de molt tímida de successions i ni IRPF ni patrimoni. És a dir que realment vostès no hi han cregut mai i han seguit aprovant moltes modificacions o mocions conjuntament amb Ciutadans i amb el Partit Popular. Això és així. Avui tornarà a passar. Bé, no passa res. Jo crec que està bé que ho sapiguem. Sobre la taxa turística. Estem d'acord amb l'ajornament o el fraccionament. De fet, nosaltres en moltes mocions ja ho havíem demanat, i ja s'havia aprovat en aquest Parlament. És veritat que no deixaran de pagar, sinó que senzillament ajornen el pagament. I fins aquí, doncs, hi estem d'acord. Una cosa que li voldríem dir, i que crec que val la pena tenir-ho en compte. Vostè sap molt bé que part d'aquesta recaptació va als ajuntaments. I, per tant, ara, doncs, clar, hauríem de pensar..., que vostè ens dirà: «Com que no ho ingressem, doncs tampoc els ajuntaments. Sí, però la diferència és que vostès han rebut, o rebran, al llarg d'aquest 2020 3.225 milions d'euros de l'Estat, una part d'aquests pels menors ingressos, degut a la pandèmia, i nosaltres creiem que hi hauria d'haver una compensació als ajuntaments, que, sense competències i sense recursos, estan fent molt més, no dic més que la Generalitat, però estan fent molt més del que els pertocaria. [[Veus de fons.]] Home, i tant. Escolta, han desinfectat escoles, han cedit espais a les escoles, han cedit espais per la vacunació dels CAPs. Home, no em dirà vostè que no, eh?, que li porto aquí tots els alcaldes. Escolti'm, la situació als ajuntaments és molt complexa a nivell financer. Han fet tot el que podien i més, sense competències i sense recursos. I nosaltres el que li diem és si ha pensat vostè, conseller, en compensar els ajuntaments, que li demanen des de fa temps un fons de 200 milions d'euros per repartir, per poder fer front a aquesta despesa extraordinària, que és molta. I, per tant, si a més a més ara no podran tenir aquesta part de la taxa turística, doncs ara els preguntem si hi han pensat, perquè el que creiem és que s'hauria de compensar. És que quan es prenen decisions allò té una afectació. És el mateix: «Tanquem els bars i els restaurants. Això té una afectació. Per què el mateix dia no va ja proposar una compensació seriosa, no 40 milions d'euros, que és ridícula? De 780 milions d'euros que deixaran de facturar, 40, ja es veu. Home, van posar el juliol 9 milions d'euros sobre la taula per al sector del comerç que en mitja hora es va acabar. Ja es veia a venir: tenim 98.000 establiments a Catalunya... Bé, és que vostès estan rebent recursos. Altres comunitats ho estan fent. I, per tant, ens sembla que haurien de ser vostès una mica més ambiciosos. Per tant, a aquest decret llei no li donarem suport, malgrat que amb l'ajornament de la taxa turística hi podríem estar d'acord. Creiem que el que han de fer vostès, quan prenen mesures sanitàries, a les que donem suport, i intentem ser molt poc crítics amb això..., sí que els demanem compensacions contundents amb els sectors econòmics o amb els ajuntaments, que tenen afectacions també per les decisions que vostès prenen, i sobretot un cert diàleg i concertació, que és del que es queixen moltes vegades els sectors econòmics, els bars, els restaurants, les esteticistes, que no entenen per què es prenen segons quines decisions, i menys entenen que vostès no els compensin aquest mal que els faran per haver de tancar el seu establiment. Per tant, els demanaríem una mica més de diàleg, una mica més de concertació, i, sobretot, l'emergència climàtica també té a veure amb la salut dels ciutadans. Per tant, no la deixin de banda. Ja sé que és una mica impostat, però intentin mantenir aquest compromís que aquest Parlament tantes vegades els ha demanat. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Grup de Catalunya en Comú Podem, del diputat senyor David Cid.
Sí; gràcies, president. Bé, des del nostre grup parlamentari, des de Catalunya en Comú Podem, bàsicament traslladar que nosaltres no donarem suport al decret. De fet, hi votarem en contra. També amb les converses que hem tingut amb el Departament d'Economia així els hi hem traslladat. Perquè bàsicament nosaltres no estem d'acord amb la rebaixa de l'impost de CO2 als vehicles de tracció mecànica. I, de fet, tenim la sensació que, si no tinguéssim eleccions el 14 de febrer, probablement no estaríem discutint aquest decret; és a dir que algú ha arribat a la conclusió que un impost que fa tot just un any consideràvem que era necessari i estratègic per lluitar contra el canvi climàtic, doncs, avui és impopular i que, per tant, potser millor que el posposem i que no ens va bé de cara a la campanya electoral, en aquest cas a la campanya electoral del vicepresident i candidat d'Esquerra Republicana, no? Nosaltres volem recordar que aquest impost nodreix o hauria de nodrir el fons climàtic i el fons del patrimoni natural, que per nosaltres són estratègics en el context d'emergència climàtica, i que després m'hi referiré, i que el que se'ns posa avui damunt de la taula bàsicament és l'eliminació de l'impost per l'any 2019 i una reducció jo diria bastant important i molt dràstica l'any 2020, amb una afectació de la recaptació que nosaltres entenem que no és menor; és a dir, és una pèrdua de gairebé 40 milions d'euros de recaptació aquest any 2020, que fa referència, no?, a l'impost que s'havia de cobrar respecte a l'any 2019, i amb una afectació molt important d'una futura recaptació de 155 milions d'euros de cara a l'any 2020. I nosaltres també creiem que l'aposta estratègica és equivocada, és a dir, perquè aquí jo estic d'acord que s'han de prendre mesures per pal·liar l'impacte econòmic i l'impacte, evidentment, de la situació de crisi sanitària i també de crisi econòmica, però podríem haver pres una decisió en un sentit diferent. Per exemple, podríem haver decidit aplicar una rebaixa molt important al preu del transport públic. En un moment en què és evident que hi ha dificultats, que a més a més hi ha una crisi també de confiança per una part de la ciutadania en l'ús del transport públic, no?, s'aposta més per una rebaixa. És a dir, quan el vicepresident deia «és una manera de que els ciutadans i ciutadanes disposin de més recursos per fer front a una situació econòmica complicada..., però també és cert que molta gent té una mobilitat forçada, que no té accés al vehicle privat, ja sigui perquè no té cotxe o no disposa de cotxe o no té carnet; jo vull recordar que el 50 –el 50– per cent de la població a Catalunya o no té cotxe o no té carnet. Per tant, aquí també hi ha una opció que nosaltres no compartim, que, probablement, si es volia prendre decisions en aquest sentit, doncs, probablement, es podria haver fet una intervenció dràstica en el preu del transport públic, més tenint en compte el volum de recursos que s'estalvien, no? O també reforçar, que és una de les coses que també es demana, que s'està fent..., és a dir, avui, per exemple, l'Autoritat del Transport Metropolità està, a diferència, per exemple, d'altres comunitats autònomes, fent que el transport públic en hora punta funcioni a ple rendiment, malgrat que la demanda no és absoluta; però fins i tot podríem haver explorat la possibilitat d'augmentar, fins i tot, el nombre de combois fins a màxims, fins i tot augmentant per sobre del cent per cent de demanda per a l'ús del transport públic. Això també seria una manera de donar resposta a aquesta situació que es plantejava de crisi econòmica i també de crisi sanitària. Per tant, nosaltres no compartim la priorització que es fa, creiem que hauria estat millor situar aquests recursos en una altra direcció; per exemple, ja l'hi dèiem, en l'ús del transport públic, o en aquest cas, fins i tot, en la política de tarifes del transport públic. I després perquè, clar, també es fa un plantejament que jo crec que, bé, és legítim però també no deixa de ser sorprenent, també va en contra una mica, diguéssim, del mateix autogovern de Catalunya, que és reduir la capacitat de recaptació per part del Govern de la Generalitat i, en tot cas, reclamar que sigui constantment compensat per part del Govern de l'Estat. De fet, s'imputa aquesta reducció d'ingressos dins de la compensació de la caiguda d'ingressos del Fons Covid-19, quan és una decisió política que hem pres nosaltres, o que prendrem com a..., que ha pres el Govern i que, en tot cas, el Parlament sembla que ratificarà amb els vots de Ciutadans, no sé si també del Partit Popular. Però, en tot cas, és a dir, s'imputa com una caiguda dels ingressos quan és una decisió política que pren el Govern de no tributar o ajornar la tributació d'aquest impost. Nosaltres també entenem que és una mica contradictori, en el sentit de disminuir la capacitat de recaptació per part de la Generalitat i demanem constantment, que evidentment crec que s'ha de fer, però vull dir... Hi ha hagut el fons Covid i haurà un altre fons Covid, s'han modificat els objectius de dèficit... També, per exemple, quan es demana, es deia: «No és el moment d'augmentar la fiscalitat. Bé, nosaltres, almenys, com a mínim a nivell del Congrés i també dins del Govern de l'Estat, estem reclamant una fiscalitat més justa. Crec que el seu grup parlamentari, també al Congrés, també ho reclama. També li insisteixo en això: és a dir, el 50 per cent de la població no té cotxe o no té carnet de conduir, i, per tant, sobre la progressivitat d'aquest impost en podríem discutir a bastament, perquè no és exactament com vostè ho explicava. I entro també en un debat que per mi també té a veure més..., més de model. Quan vostè feia referència..., deia: «Que no se'ns digui que aquest Govern no té un compromís ferm amb la lluita contra el canvi climàtic o l'emergència climàtica. Bé, la meva posició en això dista segurament o és diferent de la seva, i als fets em remeto, que no tenen a veure només amb aquest cas concret, perquè és evident que estem en emergència sanitària, ningú ho dubta; també en emergència econòmica, jo crec; però també estem en emergència climàtica. De fet, el mateix Govern de la Generalitat va fer una declaració d'emergència climàtica, i nosaltres ja li hem dit que enteníem que era una altra declaració simbòlica, buida de contingut, i, per tant, creiem que en aquest sentit l'emergència climàtica és més declarativa que una emergència real o tangible per part del Govern. I també, vull dir..., que és una emergència que no s'atura; és a dir, ho estem veient, no?, no només pel context de les dades que tenim sobre l'augment de temperatura, l'augment global de temperatura, també sobre la situació dels efectes del canvi climàtic, també a Catalunya. Però també, fins i tot, si parlem de l'ús del vehicle privat, sobre la contaminació, sortia aquesta setmana un informe de l'Agència de Salut Pública que explicava que només a Barcelona ciutat mil persones moren a l'any pels efectes de la contaminació. O des d'un punt de vista econòmic, que els efectes de la contaminació en termes socials i de polítiques sanitàries, tenen un efecte del 4 per cent del PIB, per exemple, en aquest cas, de la ciutat de Barcelona. És a dir, la contaminació costa a cada ciutadà barceloní i barcelonina 1.300 euros a l'any, per cada ciutadà. Per tant, té un impacte també en l'economia el fet de no prendre mesures en la lluita contra el canvi climàtic, contra l'emergència climàtica i contra la contaminació. I al final, nosaltres tenim la percepció que això sempre és per al dia després per part del Govern, i que, a més a més, és contradictori amb algunes de les polítiques que té en marxa el Govern. És a dir, nosaltres entenem que no es pot dir que una prioritat és l'Agenda Verda o la lluita contra el canvi climàtic –nosaltres creiem que el Govern més que una agenda verda té una agenda gris– quan es posen damunt de la taula projectes amb un alt impacte ambiental, com per exemple Barcelona World, però fins i tot des d'un punt de vista de la política d'infraestructures –i aquí segurament coincideixen amb més grups, com fins i tot el Partit Socialista. És a dir, l'aposta, per exemple, per al desenvolupament i l'extensió de la C-32 entre Blanes i Lloret. Hem conegut també aquests dies, per exemple, l'opció de la variant de Torroella de Montgrí amb l'objectiu de construir l'autopista de la Costa Brava, i que també, per exemple, contrasta amb una decisió que jo crec que és encertada, que és per part del Govern de l'Estat de congelar el desdoblament de la nacional II fins que no sapiguem què passa, per exemple, amb el peatge de l'AP-7 a les comarques gironines, que si acaba sent gratuït, doncs quin sentit té seguir desdoblant carreteres. Per tant, jo crec que l'orientació de les polítiques climàtiques de la Generalitat és, com a mínim, contradictòria, per no dir errònia, i aquest decret és un pas més en aquesta direcció. És a dir, nosaltres entenem que el que hauria de fer és precisament no donar el missatge a la ciutadania que l'aposta, en un context d'emergència sanitària, és el vehicle privat, sinó precisament que posem des de la Generalitat, des del Parlament de Catalunya, tots els instruments des d'un punt de vista de recursos, de seguretat, perquè l'ús del transport públic sigui el més segur possible i que a més a més la ciutadania hi torni a confiar, no? Més enllà de que també..., el contrast també és evident, és a dir, nosaltres, per exemple, que podem estar d'acord amb la moratòria i, per tant, amb l'ajornament del pagament o, com a mínim, del traspàs dels recursos que recapten els hotelers sobre la taxa turística a la Generalitat..., doncs, probablement, es podia haver fet una cosa similar, es podrien haver buscat altres fórmules amb aquest impost que és un dels tres impostos troncals de la Llei de canvi climàtic –i, per cert, és l'únic que té aprovat la Generalitat dels tres impostos que fixava la Llei de canvi climàtic, que n'hi han dos més que encara estan pendents. Per tant, en definitiva, lamentar el poc compromís en la lluita contra el canvi climàtic i l'emergència climàtica per part del Govern de la Generalitat i dir que nosaltres, evidentment, no podem donar suport a aquest decret perquè no en compartim l'objectiu o, en tot cas, l'estratègia. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, de la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Bona tarda a tots i a totes. Bona tarda, conseller. Sap quan sovint des de l'independentisme diem allò de que quan l'Estat espanyol ha de recordar constantment que és un estat democràtic, doncs, que alguna cosa falla? Vostè avui ha sortit a presentar aquest decret en bona part de la seva intervenció amb una justificació. Una justificació com avançant-se, evidentment, a la crítica que hem fet alguns dels grups parlamentaris i subgrups parlamentaris sobre el compromís del seu Govern i, concretament, sobre el compromís de la seva conselleria amb l'emergència climàtica. Vostè ha dit, literalment: «El compromís del Govern és bàsic, essencial i ineludible amb la lluita contra l'emergència climàtica. Però bé, com que volem ser molt rigorosos i no volem que després digui que no som rigorosos, què vol dir «ineludible? Que no es pot eludir. I què vol dir «eludir, segons el diccionari de la llengua catalana? Vol dir «posposar, vol dir «deixar per a més endavant. Vostè en una mateixa intervenció ha evitat amb subterfugis o habilitat una dificultat o una obligació, que és el que diu el diccionari sobre «eludir. Ha dit en una mateixa intervenció que el seu compromís amb l'emergència climàtica és molt alt, però que això ara no toca, que ara no podem. Nosaltres, el dia que es va aprovar finalment la modificació de la Llei de canvi climàtic per fer possible l'impost tal com el van acordar amb el grup dels comuns, vam dir que crèiem que no era l'impost dels tres que contemplava la llei prioritari i amb efectes més concrets sobre l'emergència climàtica, perquè considerem que les taxes per les emissions de diòxid de nitrogen de grans vaixells del port de Barcelona i les taxes per les emissions de gasos d'efecte d'hivernacle de l'activitat econòmica tenen un impacte molt més important sobre qui realment afecta sobre el clima i sobre la situació d'emergència que no pas un impost que grava el tenir un cotxe, com ja s'ha dit. És que en aquest sentit quan hi ha un consens tan ampli en una cambra tan diversa i plural per alguna cosa serà. Un impost que no respon a «qui més contamina, més paga, i ara, a més a més, el posposen. Nosaltres no hi estem d'acord. No hi estàvem d'acord en el seu moment amb les modificacions que van fer, no hi estàvem d'acord perquè entenem que no era la prioritat. I, a més a més, constatem que el seu Govern, concretament des dels departaments d'Economia i des del Departament de Territori, liderat per Damià Calvet, han buidat, han desprestigiat i han menystingut el que va ser una llei pionera –que ja deixem-ho de dir, deixem de dir quan anem pels llocs que la Llei de canvi climàtic és una llei pionera; 27 de juliol del 2017. No hem pogut aplicar allò que la feia pionera, lo poquet que la feia pionera. Per tant, en aquest sentit, nosaltres no hi estem d'acord. I, a més a més, tampoc hi estem d'acord, perquè precisament en un moment... –hi afegeix –ho un argument als que ja han dit als altres grups parlamentaris–, es calcula que s'acumularà a final d'any un dèficit de 500 milions d'euros per les conseqüències de la Covid en el transport públic, per la desconfiança dels usuaris, per les dificultats que hi ha. Doncs en un moment on, per a la salut, mil persones a l'any a la ciutat de Barcelona pateixen les conseqüències de la contaminació atmosfèrica a la ciutat. En un moment amb una emergència climàtica en augment, i en un moment on és més necessari que mai per a les arques públiques, per la seva responsabilitat, dotar i potenciar el transport públic, vostès el que fan és tirar enrere i potenciar que precisament el cotxe sigui el principal vehicle, la principal eina per moure's en aquest país. Per tant, creiem que és un despropòsit. Està com mal fet, està presa a correcuita, aquesta decisió. Segurament té una part de no buscar la impopularitat de que arribi un nou rebut, una nova taxa en un context electoral. Però és que no respon a les estratègies que com a mínim aquest Parlament posa sobre la taula com a prioritats, i en cap cas a les prioritats que el seu Govern posa sobre la taula. En cap cas. I insisteixo en la qüestió del dèficit del transport públic, que és importantíssim, que té conseqüències molt importants cap a allò comú, cap a les arques públiques. I no estem pensant en estratègies per fomentar i recuperar la confiança en l'ús del transport públic, com pot ser tenir més combois, com pot ser major freqüència horària. Cal que la gent utilitzi més el transport públic, no el cotxe. Per tots els motius que ja hem exposat i per la qüestió de la salut. Acabo contestant, i per al·lusions, el diputat de Ciutadans que parlava de la turismofòbia. Que no se n'han adonat? És que nosaltres no volem que ens diguin que teníem raó. Nosaltres el que volem és una vida digna per a tothom. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Posar tots els ous en el mateix cistell de la indústria depredadora del turisme s'ha demostrat, en el context de la crisi de la Covid, un fracàs. La primera interpel·lació –i ara sí que acabo, president– que vaig fer en aquest Parlament parlava sobre això, sobre la necessitat de reformular la priorització de posar tots els ous en el monocultiu del turisme.
Diputada...
Vagin als municipis com Lloret de Mar, que viuen exclusivament del turisme, i vegin la cua que hi ha davant del Banc dels Aliments.
Gràcies, diputada.
No és turismofòbia, és dignitat, el que volem.
El següent a intervenir és, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Conseller, vicepresident, diputades, diputats, aquest decret llei ens ve a proposar la quarta –quarta– modificació de l'impost sobre emissions de diòxid de carboni per part dels vehicles. La quarta. Encara no ha entrat en vigor, encara no s'ha cobrat ni un sol rebut i és la quarta modificació. O la cinquena, és que m'he descomptat i tot. La cinquena. La primera va ser amb la llei de mesures de l'any 2017, que es va crear aquest impost; la segona va ser amb la Llei del canvi climàtic; la tercera va ser amb la Llei 9/2019, del desembre de l'any passat, que van tornar a modificar aquest impost; la quarta, al Decret llei 14, de l'abril, en el que modificaven la data de publicació del padró, fruit de la situació de confinament que patíem i traslladaven la publicació del padró d'aquest impost de l'1 al 15 de novembre, i la cinquena, aquest decret llei que estem avui debatent, que com que això de l'1 al 15 de novembre, això del Covid no cola, jo apunto a dos teories i poden ser les dues alhora. Una, que apuntava la senyora Romero, és a dir, que no tinguin a punt el padró; l'altra, que em sembla la més plausible, la que apuntava el senyor Cid: tenim eleccions a la vora i això de posar un nou impost sobre la taula, que a més a més afecta ha dit 2.100.000 catalans –2.100.000 catalans–, home, amb unes eleccions a la vora, doncs, segurament això no convé, no? Escoltin, la nostra posició sobre aquest impost és exactament la mateixa que el primer dia: estem en contra d'aquest impost. Per molts motius, ja els hem discutit, ja els hem debatut en diverses ocasions en aquest mateix Ple, quins són tots aquests motius. El principal: no hi ha una connexió directa entre qui pagarà aquest impost i qui contamina; no hi és. Tu pots tenir un vehicle i no utilitzar-lo i pagar l'impost. O pots tenir el vehicle domiciliat en una altra comunitat i utilitzar-lo a Catalunya i, per tant, contaminar a Catalunya, i no pagaràs aquest impost. Per tant, aquesta manca de connexió crec que és l'element fonamental per a la nostra oposició. Però permeti'm dir-n'hi un altre, perquè vostè en la seva intervenció ha arribat a dir –ha arribat a dir– que això va adreçat als rics. I és precisament el contrari, perquè els vehicles que més contaminen són els vehicles antics i els rics no tenen problemes amb això, compren un vehicle elèctric, que no està a l'abast de qualsevol, compren un vehicle elèctric i deixen de pagar aquest impost i deixen de pagar, per exemple, també les autopistes de la Generalitat, no? Però, bé, els rics en això no tenen problemes. Qui tindrà més problemes? Aquells que no tenen recursos per canviar-se el vehicle més antic, que seran els que pagaran aquest impost i els que pagaran més, eh? Per tant, no és un impost per als rics; al contrari, és un impost per a aquells que no tinguin possibilitats de canviar-se els cotxes. I amb una afectació important a les zones rurals. Vam dir que hi havia aquest greuge en relació amb les zones rurals. I ara vostès el que fan és suprimir... –això ja no ho veiem malament–, que és suprimir i dir: «Escoltin, no cobrarem el 2019. No és que no cobrin el 2020, no cobraran el 2019; el 2020 el cobraran, el que passa que el cobraran el 2021, però el 2020 el cobraran, no? Per tant, bé, escoltin, estem en contra de l'impost, però quan vostès diuen: «Escoltin, doncs, el 2019 no el cobrarem, ja cobrarem l'any que ve, doncs a això, miri, no ens hi podem oposar –no ens hi podem oposar– i no li podem dir pas que no. Segon element d'aquest decret llei: l'impost d'estades turístiques. I vostès ens presenten com un gran què el fet de possibilitar l'ajornament del pagament del semestre. Ja ho van fer de forma encertada amb el primer semestre, que no coincideix amb el semestre natural, però, bé, no el primer semestre de 2019, mesura lògica ateses les circumstàncies per les que passava l'hostaleria, per les que passava i per les que continua passant, i ara ho fan amb el segon semestre. Nosaltres els vam dir: és imprescindible no que fem una moratòria del pagament d'aquest impost, sinó que fem una moratòria de l'impost almenys durant els anys 2020 i 2021. Vostès no ens han volgut fer cas i ara presenten la possibilitat de l'ajornament. Però, clar, quan un llegeix, diu: «amb aplicació de requisits, termes i condicions que estableix la normativa general tributària, és a dir, cobrant interessos –cobrant interessos. Doncs, miri, ja ens sembla bé que es pugui ajornar el pagament d'aquest impost, però no estem d'acord en que a més a més hagin de pagar interessos, atesa la situació per la que passen. I acabo també posicionant-me en contra de la disposició addicional que preveu ampliar la llista de municipis en la que s'aplica la Llei de limitació de rendes de lloguer...
Diputat...
...i, per tant, si només es tractés d'això, l'hi votaríem en contra; ateses les altres circumstàncies, ens abstindrem.
Gràcies. En el nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Lluís Salvadó. Endavant.
Gràcies, president. Vicepresident, diputats i diputades, com abans també feia referència la portaveu del Grup Socialistes, este és el Decret llei número 33 que aprova el Govern dins d'aquest exercici, dins d'aquesta anualitat: vint-i-cinc, vint-i-sis dedicats a la pandèmia, a prendre mesures en contra de la pandèmia. I, malauradament, segurament si el Govern fa allò que va fent i allò que necessita el país que faci se n'hauran d'aprovar algun grapat més d'aquí a final d'any. I, per tant, aquesta llarga llista de decrets llei haurà de continuar creixent i haurà de continuar creixent perquè encara que avui alguns se centren en parlar de campanyes electorals o se centren en parlar de si existeixen els padrons o no, estem en una de les pandèmies més importants del segle XXI, segur, la més important. I estem a les portes d'una situació que, malauradament, pinta crítica, i em sembla que és bo i imprescindible que ens recordem i que potser ho tractem amb una miqueta més de responsabilitat en els nostres discursos. Avui al món hi han 40 milions de persones afectades, 41 milions –41 milions– de persones afectades per la pandèmia; a Europa, més d'un milió. En estos moments els morts a nivell mundial han superat el 1.100.000; a Europa, un quart de milió, i, tot i que en estos moments a nivell de Catalunya tenim els índexs de mortalitat i la pressió hospitalària relativament controlada, no cal ser un expert en salut pública per intuir que la situació que es pronostica per a les properes setmanes i mesos és complexa, a Catalunya, i a Europa i al món. I les mesures que s'estan prenent a Catalunya..., algú abans comentava que si no tenien l'aval científic; serà que els científics no s'han posat d'acord a tot Europa, perquè les mesures que es prenen a Catalunya són exactament les mateixes que s'estan prenent a Holanda, que s'estan prenent a Txèquia, que s'estan prenent a Irlanda del Nord, que s'estan prenent a Escòcia, i en alguns altres països mesures que van més enllà de les que s'han pres aquí, arribant a confinaments absoluts, com és el cas de Gal·les o Irlanda. Per tant, allò que fa el Govern de Catalunya no és diferent dels governs més avançats d'Europa. Per tant, que aquí no se segueixen les recomanacions dels científics, poder no és una afirmació gaire rigorosa. En tot cas, estes mesures hi han de ser i han d'anticipar-se –com s'ha fet a Catalunya i no s'ha fet a altres territoris de l'Estat, malauradament– per evitar el col·lapse del sistema sanitari, per evitar que s'hagin de tancar les escoles, per evitar que haguem de tenir creixements de l'índex de mortalitat o que haguem d'afectar una part més important de la nostra economia. En tot cas, i continuant el que fa i va fent el Govern de la Generalitat..., cal continuar aprovant decrets lleis com el d'avui, cal continuar aprovant mesures com les que va aprovar ahir l'executiu de govern per donar suport en aquells sectors de l'activitat econòmica que es veuen afectats directament per aquestes mesures de caràcter preventiu. Però, en tot cas, també és bo que recordem que el 90 per cent, més del 90 per cent dels tributs que paguem els ciutadans del nostre país els cobra l'Estat, i també és bo que recordem que els 750.000 milions d'euros que vindran derivats dels fons europeus en el marc del plans de recuperació els rebrà, malauradament, l'Estat espanyol. I dic «malauradament perquè de ben segur mos agradaria a alguns –tot i així encara hi ha marge per corregir-ho– que una part important d'aquests fons fessen cap directament als ajuntaments, les administracions locals, a les administracions de caràcter regional, que de ben segur els gestionaríem més ràpid i amb molta més eficiència, entre altres coses perquè algunes de les notícies que van apareixent d'on se pretenen destinar part important d'estos fons no són les que mos agradaria segurament a tots i totes. I en tot cas, i entrant una mica en la qüestió que avui mos porta: dos impostos. El primer, allotjament..., sobre l'impost sobre les estades turístiques. És un impost en què s'han portat a terme diverses correccions per part dels decrets que s'han anat aprovant anteriorment i que en bona mesura el que s'ha anat plantejant són ajornaments, i alguns es queixaven de que aquests ajornaments van compartits o van amb la motxilla d'interessos, Llei general tributària. Senyor Rodríguez, Llei general tributària espanyola, no tenim marge per a prendre decisions contràries en aquest sentit. I, per altre costat, recordar que són ajornaments. També algú plantejava que si s'haurà de compensar els ajuntaments. Estem parlant d'ajornaments, ajornaments puntuals només per a aquells establiments que ho demanen. Com bé saben tots i totes, la temporada turística ha sigut desigual. Hem tingut parts del país que ha funcionat molt bé, parts del país que ha funcionat fatal, i, per tant, en este sentit la mesura que incorpora el decret llei és l'adequada, és selectiva. Aquells sectors del país, aquells establiments que han patit de forma dramàtica les conseqüències de la crisi ho poden demanar, i aquells que no, no cal. I, per tant, aquest ajornament és selectiu, és adequat, i, per tant, mos sembla que és una mesura absolutament proporcionada. Respecte al segon impost, l'impost de vehicles contaminants, s'ha generat, com ja va passar a finals del 2019, com ja va passar el 2017, un intens debat defensant les seues virtuts, alguns, i posant en dubte els problemes que pot generar un impost d'aquestes característiques. En tot cas, reconèixer la coherència d'alguns que el 2017 van votar-hi en contra, i avui continuen oposant-s'hi, en contra, com és el cas del Partit Popular. I també denunciar la incoherència d'alguns que el 2017 van votar a favor de l'impost, com és el cas de Ciutadans, i avui fan discursos frontalment contraris. En tot cas, podem acceptar en este debat que es pose en dubte una mesura de caràcter conjuntural. Ara bé, em sembla que no ha de posar-se en dubte, o no hauria de posar-se en dubte, des del nostre punt de vista, una aposta de caràcter estratègic i el que avui se planteja per part del Govern és una mesura de caràcter conjuntural, en una conjuntura d'una pandèmia i una crisi brutal, i que en estos moments, segurament, pot ser que a algú li preocupen les eleccions, però que em sembla que al Govern en estos moments li preocupa i l'ocupa la situació de crisi brutal que tenim en estos moments damunt de la taula. En tot cas, aposta estratègica en este impost, que també val la pena recordar a alguns, que sembla que no ho recorden, que si este impost va quedar aturat durant dos anys no va ser per culpa del Govern de la Generalitat de Catalunya ni per culpa de cap dels grups parlamentaris que som aquí, va quedar aturat per culpa d'un Tribunal Constitucional que..., evidentment, per part del Partit Popular en aquell moment al Govern de l'Estat espanyol ho va recórrer, va estar-se dos anys, fins al 26 de juliol del 2019, pendent de la sentència absolutòria, com la d'avui. Això sí, dos anys perduts, dos anys perduts que este impost, en estos moments, estaria ja implantat des de fa molt i molt de temps. Per tant, si este impost no està avui en marxa, malauradament, no és per la vocació del Govern sinó que és pels problemes derivats d'una sentència o d'un recurs al Tribunal Constitucional, que no tenia cap altre interès que aturar la implementació d'este impost. Per tant, compromís estratègic que es desplega des del 2017. És un impost complex, també val la pena no menystenir-ho, perquè sovint en esta cambra debatem de fiscalitat en termes generals, però quan aterres a lo concret, els funcionaris i les funcionàries de l'agència tributària catalana han de fer feines complexes, i en este cas concret és bo que en siguem tots molt conscients que estem davant d'un impost molt complex, d'un repte molt important per a la funcionalitat de l'agència tributària catalana. Estem parlant d'un impost de caràcter massiu que no és l'especialitat dels nostres impostos, com bé saben. En tot cas, refermar el compromís del nostre grup parlamentari, i que em sembla que és absolutament compartit amb el Govern, amb la lluita contra el canvi climàtic. Ens sembla que queda prou ben explicitat i demostrat este compromís amb el Pla de recuperació econòmica i social que l'executiu del Govern va aprovar el juliol passat. Un pla que té com un element central tot el que són els projectes derivats de la transició ecològica. Un pla absolutament encaixat i seguint les directrius de l'Agenda 2030, del Pacte verd europeu i del Pla de recuperació que el mes de maig va aprovar la Unió Europea. I, per tant, en este sentit l'aposta del Govern en la lluita contra el canvi climàtic és absolutament estratègica. I, en tot cas, acabar dient que decret a decret, pas a pas, anem, crec, entre tots ajudant la ciutadania, ajudant les administracions, ajudant a que tots plegats puguem anar adaptant-mos a aquestes circumstàncies, que són dramàtiques i són molt complexes. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. I finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Jordi Munell. Endavant.
Gràcies, president. Honorable vicepresident i conseller d'Economia, diputades, diputats, bona tarda. Bé, en aquest cas, segueixo el fil del company diputat Salvadó com a partits, doncs, que donem suport al Govern. Un govern, quan hi ha situacions excepcionals, ha de prendre mesures excepcionals. Un govern ha de fer front, a vegades, doncs, a decisions que vagin encaminades a facilitar la vida de la ciutadania en circumstàncies com la pandèmia que ens està afectant i la seva greu afectació social i econòmica. I, per tant, no ens estranya i, al contrari, compartim que el Govern al llarg d'aquests mesos hagi anat prenent decisions en aquest sentit. L'altre dia a la Comissió de Reactivació Econòmica van comparèixer les patronals; algunes de les diputades i diputats que estem aquí, doncs, també hi érem. I és de manual d'economia, no?: què pot fer un Govern en el seu exercici per ajudar a estimular l'economia i la societat en moments de crisi, en aquest cas, crisi social i econòmica sobrevinguda, eh? I va sortir, doncs, el «refiló d'accions, no? Doncs facilitar a les empreses endeutament a través de crèdits i avals –té el problema de l'endeutament. Fer inversió pública, eh?, per tant, política keynesiana. És un estímul, fa de tractor l'Administració pública. Es poden donar subvencions directament a les empreses, entitats o es pot facilitar liquiditat. Liquiditat com? Deixant de pagar, ajornant, moratòria d'impostos, taxes, cotitzacions, etcètera. Per tant, això és de manual, i ho van demanar les patronals. Què veiem? Home, aquí veiem, ja ho hem dit moltes vegades, la poca capacitat que té el Govern de Catalunya i que té el nostre país. Més subvencions, més liquiditat? Tenim els recursos que tenim, no en tenim més, però ja sabem on són i no arriben i no tornen, eh? Més inversió pública? També sabem el que tenim i sabem la nostra capacitat i no podem recórrer a mercats externs, eh? I, per tant, sempre ens toca contínuament anar pressionant el Govern central, el Govern estatal, que és qui té i remena els recursos. En aquest sentit, l'altre dia també vam discutir sobre el destí final d'aquests fons europeus, doncs, que s'estan anunciant. Arribaran finalment al nostre país? En quina quantitat? Arribaran directament a l'economia productiva, l'economia que genera llocs de treball? Aquesta és una pregunta que vam fer justament la setmana passada al conseller Tremosa, en aquest sentit, com a expert també europeu i com a responsable de les empreses. Per tant, veiem que tenim una mica una certa limitació. De fet, al dematí també, amb la interpel·lació que s'ha fet al conseller, també s'ha posat de... Diu: «Què fa el Govern pels comerços, per l'hostaleria, per la restauració, pel turisme? Què els dona? És clar, és que donar, donar, tenim la capacitat, com deia, econòmica que tenim, i la tributària també està molt limitada. De fet, també aquest dematí s'ha dit, eh?, a Catalunya es recapten aproximadament uns 43.000, 44.000 milions d'euros en impostos, però d'aquests només 3.400, 3.500 ho fa directament l'Agència Tributària de Catalunya, que, per tant, són els que són líquids que tenim aquí, perquè la resta no els tenim. La resta formen part d'aquests avançaments de liquiditat dels fons de liquiditat que el Govern va donant de mica en mica –el Govern estatal. I, per tant, la capacitat del Govern de Catalunya està limitada, tributàriament molt pobra, eh?, en aquest sentit. O molt desigual, no? Aproximadament un 8 per cent del que dona la capacitat fiscal de Catalunya. D'aquests, ja sabem quins són també: l'impost de transmissions, l'impost sobre actes documentats, l'impost sobre estades turístiques, l'impost sobre CO2. La Generalitat pot anar fent algun altre tribut, sí. Ja ho hem fet també, eh? Recordem també quantes sentències o quantes anul·lacions del Tribunal Constitucional hem tingut sobre impostos propis, eh? Que, per tant, és pràcticament l'últim recurs que tenia aquest Govern davant la prohibició de poder recórrer a finançaments de mercats externs, com fan els governs d'un país normal i corrent. Per tant, tenim aquesta capacitat tributària. I d'aquests, el Govern fa els deures. I d'aquests, intenta mirar quins poden ser, doncs, un ajut a l'economia productiva, al petit empresari, a les famílies, i, escolta'm, a quins d'aquests puc fer-los una moratòria o un ajornament. I això és el que planteja avui aquest decret llei, en dos situacions: una que afecta moltíssimes persones i, com s'ha dit abans, i autònoms i professionals, eh?, en el cas, doncs, de que furgonetes, petits camionets, vehicles que faciliten el que és la seva mobilitat. I, per tant, ajornar aquest impost sobre el CO2, que estava previst que es liquidés ja aquest any 2020 sobre el cens 2019, i que ja, com ja sabem també, el 28 d'abril ja es va fer un ajornament i ara el que es torna a fer és un altre ajornament, es deixa sense efecte el cobrament de la liquidació 2020 a efectes 2019 i s'anuncia que el cens es farà a 31 de desembre del 2020. Per tant, aquesta és una mesura també de manual econòmic. Ajornar el cobrament de tributs i impostos. I el mateix passa amb l'impost d'estades turístiques. Aquest impost, que recapta i es liquida per part de les empreses d'allotjament turístic, al final acaba sent liquiditat que el Govern pot facilitar a aquestes empreses perquè no l'hagin de liquidar, eh? I ja el pagaran més endavant. Per tant, és una manera d'ajudar aquest sector que ho està passant també malament. I, per tant, els dona la capacitat si volen o no volen, perquè, com també s'ha dit, hi ha afectacions desiguals a determinades zones, a determinats sectors i, per tant, el poden aplaçar. I, per tant, en aquest sentit nosaltres evidentment hi donarem tot el suport i, a més a més –com dèiem–, pensem que és el que ha de fer el Govern. Pel mig s'acusa el Govern de que no és sensible amb els temes ambientals, que no és sensible amb la diferència d'aplicació d'aquest impost, que no és sensible..., que s'hauria de facilitar la mobilitat amb transport públic, etcètera. També permeti'm que amb el tema de la mobilitat amb transport públic, també, una altra xifra que va sortir a la Comissió de Reactivació Social i Econòmica. De fet, van comparèixer els responsables de Foment –entre altres– i ens van recordar una xifra esfereïdora: 28.000 milions d'euros, dèficit d'inversió en infraestructures –i, per tant, entre elles, el transport públic– per part de l'Estat a Catalunya. 28.000 milions d'euros. Es diuen ràpid. I aquí estem discutint d'aplaçar, encara no arribem a 40 milions d'euros o 70 milions d'euros. Escolti'm, 28.000 milions d'euros de dèficit d'infraestructures. Entre elles transport públic, entre elles Rodalies, amb la qual cosa el senyor Cid, que deia «home, per què no facilitem la unitat amb Rodalies? Hi estaríem d'acord si tinguéssim aquests 28.000 milions. Vostès estan en capacitat també de facilitar-ho des del Govern central en el qual hi tenen potestat. Jo destacaria –per acabar, ja– dues coses més de tot el que s'ha dit. Una, en el cas de..., concretament en l'impost sobre les emissions de CO2, s'aprofita aquest decret llei a part de per fer aquest ajornament o aplaçament de la liquidació i eliminar el 2019, per una que reconeix algunes inquietuds que els havien arribat als membres de la Comissió d'Economia i al mateix vicepresident i conseller, que és, per exemple, el sector de les motocicletes, la Federació de Motociclisme, els fabricants de motocicletes. I, per tant, s'incorpora aquí una fórmula de càlcul diferent i sobretot amb unes categories específiques de motocicletes que no tenien reconeguda les seves emissions en la fitxa tècnica. I, per tant, jo penso que aquí el Govern també ha set sensible, en aquest sentit, a les demandes i peticions d'un sector. Per tant, jo penso que això és el que ha de fer un govern. I per altre costat, també una altra reivindicació que vam recollir també els membres de la Comissió d'Economia de diferents partits, i el mateix vicepresident, que és el tema dels vehicles clàssics. També aquesta és una singularitat, un determinat tipus de vehicles que n'hi ha milers a Catalunya i que, per tant, ara també gaudiran d'una bonificació del cent per cent si compleixen uns determinats requisits. Per tant, en aquest sentit el Govern –com dèiem– ha set sensible a les demandes d'aquests sectors. S'incorporen a aquest decret llei i, de fet, agafant la mà al que deia el senyor Pachamé abans, jo crec que si en el futur hi ha maneres diferents de fer càlculs o d'aplicar aquest impost a diferents tipologies de vehicles –els que circulen que no estan censats a Catalunya, els que tenen diferències o mobilitats molt reduïdes i es poden demostrar i podem articular fórmules de calcular-ho–, jo crec que igual que s'ha fet amb el sector motocicletes i amb el sector cotxes clàssics, jo crec que el Govern podrà ser sensible també a millorar aquesta aplicació d'aquest tribut propi que va destinat –com dèiem– a polítiques ambientals i entre elles també a l'acció de l'Agència Catalana de la Natura, que es va aprovar també en aquest Parlament. Jo no afegeixo res més perquè ja s'ha dit molt. Per tant, endavant per part nostra amb l'aprovació d'aquest decret. Moltes gràcies i bona tarda.
Gràcies, diputat. [[Veus de fons.]] Sí, senyor Rodríguez, per què em demana la paraula?
Per contradiccions amb el senyor Salvadó.
Trenta segons.
Molt ràpidament. El senyor Salvadó deia: «No és possible eximir del pagament dels interessos de demora perquè la llei tributària espanyola no ho permet. Dos arguments. Primera, estem debatent un decret llei precisament per permetre l'ajornament d'un impost que, d'acord amb la Llei general tributària, no és ajornable. Article 65.2.f de la Llei general tributària. I segona, la Llei general tributària tampoc no s'ha modificat des del mes de març fins ara. I al mes de març es va aprovar el Decret llei 6 que permetia en primer lloc l'ajornament, en segon lloc eximir del pagament d'interessos de demora i, en tercer lloc, no demanava, no exigia que fos l'interessat –el contribuent– el que ho demanés, sinó que l'ajornament s'aplicava d'ofici.
Gràcies, diputat. [[Veus de fons.]] Sí, Salvadó? Trenta segons també.
Sí, molt breu. És cert que el plantejament en aquest reial decret és diferent de l'anterior. A l'anterior –com bé també ha apuntat i ha reconegut ara mateix– es plantejava un ajornament sistemàtic per a tots els contribuents. En este cas concret és un ajornament específic només per a aquells contribuents que procedisquen a sol·licitar-ho. Per tant, té un tractament legislatiu diferent i, per tant, en este sentit també té conseqüències diferents.
Gràcies, diputat. Acabat el debat, la convalidació d'aquest decret la votarem, com la resta de punts, al final d'aquesta sessió. [[Informe i conclusions de la Comissió d'Estudi de les Polítiques per al Millorament de la Qualitat de Vida de la Gent Gran]] [[260-00002/12]] Continuem ara amb el següent punt, que és el cinquè, i que correspon al debat de l'informe i conclusions de la Comissió d'Estudi de Polítiques per al Millorament de la Qualitat de Vida de la Gent Gran. En primer lloc, intervindrà la presidenta de la comissió per presentar els treballs de la comissió, que és la senyora Carmen de Rivera. Diputada, quan vulgui.
Gràcies, president. Il·lustres diputats i diputades... Una salutació també per a totes aquelles persones que han col·laborat en la redacció d'aquest informe i que ens estan seguint telemàticament i que de ben segur avui ens haguessin acompanyat presencialment si les condicions ho haguessin permès. Comparecemos hoy aquí en el Pleno del Parlament de Catalunya para presentar el informe y conclusiones de la Comisión de Estudio de las Políticas para la Mejora de la Calidad de Vida de las Personas Mayores. Como recordarán, esta comisión se creó con tres objetivos: estudiar las medidas políticas y cambios legislativos necesarios para abordar los problemas del colectivo de las personas mayores, analizar el tratamiento de los problemas de las personas mayores en otras regiones comparables, y dar la voz al colectivo de las personas mayores en esta cámara. En este sentido, si bien cuando se creó esta comisión era muy importante analizar y atender las necesidades que el colectivo de las personas mayores pudiera tener, ahora se ha mostrado imprescindible. Como bien saben ustedes, la crisis sanitaria del Covid-19 ha llevado aparejada una crisis social y económica que ha golpeado muy duramente a la sociedad en general, pero también –y muy especialmente– a las personas mayores. Las residencias, la soledad de las personas mayores, la pobreza en este sector de la población, el estado de salud, son, entre otras, muchas de las problemáticas que afectan a las personas mayores y que por culpa de la Covid-19 se han visto agravadas. En estos momentos de incertidumbre y, por qué no decirlo, también de cierto miedo, hay que ser especialmente sensibles con la problemática de las personas mayores, acompañarlas, estar pendientes de ellas y, en definitiva, hacer políticas dirigidas a mejorar la calidad de vida de estas personas. Este ha sido objetivo compartido por todos los intervinientes y diputados. Como presidenta de la comisión de estudio, permítanme que agradezca en nombre de todos los grupos parlamentarios la disposición a ayudar y la participación de todas las entidades y expertos que han comparecido en la comisión. Todas y cada una de estas comparecencias han ayudado a enriquecer y a hacer más completo el informe que hoy presentamos. También quiero agradecer a todos los diputados y diputadas que han participado en la comisión, a las diputadas Najat Driouech y Eva Granados, como vicepresidenta y secretaria de la Mesa, y a los diputados portavoces de los distintos grupos parlamentarios: Elisabeth Valencia, Yolanda López, Raúl Moreno, Imma Gallardo, Santi Rodríguez y Vidal Aragonés. A todos ellos, gracias por su colaboración y por el buen tono que se ha mantenido en todo momento. Creo, sinceramente, que hemos hecho un buen trabajo, del que debemos de estar orgullosos. Ahora es el momento de que el Govern, pero no solo el Govern, también los ayuntamientos y diputaciones, utilicen este informe para adoptar cuantas medidas sean precisas para mejorar la vida de las personas mayores. Estoy segura de que hablo en nombre de todos los miembros de la comisión en agradecer el trabajo de todo el personal del Parlament que nos ha ayudado, y muy especialmente a la letrada de la comisión, Esther Andreu, y al gestor Eduardo Principal, quienes nos han asesorado y se han implicado al máximo nivel con los trabajos y fines de la comisión. Y también hay que dar las gracias, que lo sepan ustedes, al secretario general Xavier Muro, que también se ha implicado y ha intervenido directamente para que se pudiera hacer realidad la entrega y la lectura de este informe en el Pleno de hoy. Per últim, probablement aquesta sigui l'última vegada que em dirigeixo al Ple del Parlament després d'onze anys intensos. Com a diputada veterana de la cambra, recordo com en aquests anys, en aquesta cambra, s'han viscut moments molt convulsos, moments d'absoluta discrepància, moments per oblidar, però m'agradaria posar en valor com també es produeixen moments d'acord entre totes les forces polítiques, moments on aparquem les nostres diferències i acordem mesures que milloren o pretenen millorar la vida dels ciutadans de Catalunya. Aquest informe n'és un bon exemple. Ha estat un plaer i un honor representar la ciutadania de Catalunya durant tots aquests anys, i estic especialment contenta d'acabar amb aquest informe, que espero que sigui aprovat per unanimitat. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Gràcies per tot. A continuació, procedirem a les intervencions dels grups parlamentaris, per marcar la seva posició. I, en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Elisabeth Valencia. Quan vulgui.
Gracias, president. Buenas tardes a todos. Iba a decir «miembros del Govern, pero una vez más el Govern ha demostrado que no le interesan para nada las políticas de personas mayores. A los hechos me remito: la bancada de Govern, vacía y nosotros aquí presentando un informe que hemos elaborado en el Parlament durante dos años y medio. Es bastante lamentable, la verdad. Quiero agradecer, como grupo impulsor de esta comisión, a todos los grupos parlamentarios su trabajo en esta comisión, que pretende mejorar la vida de las personas mayores y a todo el personal del Parlament que nos ha ayudado, y mucho, durante todo este tiempo. También quiero agradecer a las entidades del sector, a patronales, agentes sociales, a todos los expertos que han comparecido. Me dirijo a vosotros, que nos estaréis viendo desde el Canal Parlament, ya que por las circunstancias actuales podéis estar aquí presencialmente. Muchísimas gracias por nuestro tiempo, por vuestro conocimiento y por vuestras aportaciones, que nos han ayudado a los grupos a cumplir el objetivo de esta comisión, que es realizar el informe de conclusiones. Quiero dirigirme también a todas las familias que han perdido un ser querido durante esta crisis sanitaria, a las que lo han perdido a causa de la Covid, y también a las familias que han perdido a seres queridos por una enfermedad durante este periodo o que han perdido seres queridos por el colapso del sistema sanitario y el colapso sufrido en las residencias. Vaya por delante mi apoyo y el de mi grupo para afrontar estas irreparables pérdidas. Desde Ciudadanos impulsamos esta comisión hace casi dos años, porque las políticas de atención a las personas mayores necesitaban muchas mejoras y mejoras urgentes. Pero tengo que ser franca y afirmar que en ese momento nada nos hacía pensar que el sector, con la debilidad que ya sufría, tuviera que afrontar los terribles golpes de una crisis sanitaria que ha sido devastadora, una crisis sanitaria que ha arrasado, llevándose la vida de miles de personas mayores por delante. Señores del Govern, atender a los mayores debe ser, junto a garantizar la atención sanitaria, lo más urgente e importante que el Govern tiene que hacer, y ahora más que nunca. El colapso social en las residencias ni puede ni debe volver a repetirse. Es urgentísimo que en las residencias se tenga material de protección, que se realicen PCRs periódicos, que se realicen pruebas, que se hagan desinfecciones con regularidad, que exista un control de todo lo que sucede ahí dentro, que no líen ustedes a los directores de las residencias con protocolos contradictorios, con excesiva burocracia administrativa, y que les faciliten el trabajo, y que cuenten con ellos para afrontar estos nuevos retos que necesita el sector. Además, es necesario que se dignifique al sector, reconociendo y mejorando las condiciones laborales de los trabajadores del sector. Pero, a parte de estos cambios, que son cambios que se necesitan inmediatamente, el sector de residencias y todo el sector que afecta a personas mayores, en Cataluña necesita cambios estructurales, que son de justicia social y de justicia moral. Por la necesidad de estos cambios estructurales, precisamente por eso, desde los grupos parlamentarios hemos elaborado este informe de conclusiones, después de escuchar a todo el sector, a representantes del colectivo de personas mayores. Desde nuestras diferencias políticas, hemos sido capaces de ponernos de acuerdo en lo que nos une para impulsar estas medidas, que son muy necesarias, y ahora más que nunca. Nuestras conclusiones tratan sobre diferentes aspectos, pero queremos destacar especialmente que estamos muy preocupados por la situación de las personas que se encuentran en situación de dependencia o máxima vulnerabilidad. Este tema, desde nuestro punto de vista, es el que no debería dejar dormir al Govern. Porque una sociedad se distingue por como trata a su infancia y a sus mayores, y en ambas cosas este Govern tiene un suspenso absoluto. El Govern no debería dormir tranquilo sabiendo que muchas personas están en situación de dependencia y están sufriendo en sus casas porque no se le está atendiendo por la larga lista de espera que tenemos en Cataluña. En Cataluña tenemos, como he dicho, la mayor lista de espera de España en atención a la dependencia, la mayor lista de espera de España en acceso a residencias, la lista de espera llega a cuatro años en gran parte del territorio de Cataluña, y esto no lo podemos normalizar. Nosotros nos negamos. En nuestra comunidad también sufrimos muchísima demora en la valoración de la ley de dependencia, en la gestión del PIA, y a esto no le puede echar la culpa, el Govern de Cataluña, al Gobierno de España, porque eso es una competencia de aquí, es autonómica, es catalana, es más catalana que la Moreneta. Cataluña es la comunidad autónoma que menos dependientes incorpora al sistema, y tenemos a más de 74.000 personas, lamentablemente, en lo que llamamos «limbo de la dependencia, que son personas con el derecho reconocido sin que se les asigne la prestación o recurso al que tienen derecho. Miren, con estos datos yo no dormiría tranquila. No dormiría tranquila porque mientras aquí se pide un país, no saben gestionar a una comunidad autónoma. O no quieren, que es lo más lamentable, y dejan por el camino a miles de personas mayores en la estacada. No las atienden, y cuando llegan a ser atendidas, llegan con un elevado deterioro físico y cognitivo a las residencias por la larga lista de espera que tenemos en Cataluña. Desde Ciudadanos pensamos que esta situación precaria de la aplicación de la Ley de Dependencia requiere, desde nuestro punto de vista, dos soluciones inmediatas: la primera, que en vez de pedir una mesa de negociación de privilegios para los independentistas o para los suyos, que sepan llegar a acuerdos para pedir, de una vez por todas, una mejor financiación de la Ley de dependencia. Y la segunda solución sería, como han hecho en otras comunidades autónomas, utilizar el presupuesto autonómico para reducir las listas de espera. Como ya he indicado, esto se ha hecho en otras comunidades autónomas, y se puede hacer. No entendemos por qué en Cataluña no se hace de una vez. Bien, en nuestras conclusiones también hemos impulsado medidas que son necesarias, como tener de una vez por todas una ley de gent gran en Cataluña, medidas que venimos reclamando durante muchos años. La necesidad imperiosa que tenemos de actualizar la cartera de servicios sociales para mejorar la atención que están recibiendo las personas; medidas de justicia, como mejorar y reconocer de una vez por todas las condiciones laborales de los trabajadores del sector; medidas para mejorar la participación, también proponemos en el informe; medidas para combatir la soledad, un problema que lamentablemente les sucede a muchísimas personas en Cataluña; medidas también necesarias para luchar contra el maltrato, medidas para garantizar la atención a personas con Alzheimer y a sus familias… Medidas, en definitiva, que son urgentes y necesarias para tener los cambios estructurales que requiere el modelo de atención a personas mayores. Aquí hay un trabajo realizado, hay un consenso de los grupos parlamentarios. Le haremos entrega al Govern del documento para que lo valore, para que lo evalúe, y sobre todo para que lo utilice. Le entregaremos también las conclusiones de esta comisión al sector que trabaja y atiende a personas mayores en Cataluña, y esperamos, con la mano en el corazón, que estas medidas que proponemos les sean de utilidad. Para finalizar, quiero tener un recuerdo para todas las personas mayores que han contribuido, con su trabajo y con su esfuerzo, a dejarnos una sociedad mejor. No podemos fallar, les debemos lo que somos, no podemos darles la espalda cuando más los necesitan. Dentro de poco, los mayores seremos nosotros, no lo olviden. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Raúl Moreno. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputats, diputades. Avui presentem les conclusions de la Comissió d'Estudi de Millorament de les Condicions de Vida de la Gent Gran. Una comissió que va començar a funcionar a principis de l'any 2019, i que conclou avui més marcada pel calendari electoral que no pas pel finiment dels temes a tractar. Dels setanta-cinc compareixents que teníem previstos, hem pogut substanciar vint-i-cinc compareixences, i això ha estat així, no tant per la voluntat dels mateixos diputats i diputades, sinó per la situació donada d'una previsible convocatòria electoral feta pública pel president Torra el mes de gener, posteriorment per la pandèmia, i, finalment, per l'esperada, d'alguna manera, sentència que ha portat la inhabilitació del president Torra. Per tant, més ajustada a no fer que aquest informe desaparegués i que haguéssim de tornar a començar la propera legislatura, que és un dels problemes que tenim quan les legislatures, en aquest Parlament, sobretot, no duren el que haurien de durar. Per tant, és una comissió amb un objectiu molt ampli, havíem de parlar de moltes coses, de molts temes. Havíem de parlar de transport, no n'hem pogut parlar prou, de mitjans de comunicació, de participació, del dret a una mort digna…, de molts altres aspectes que també tenen a veure amb la vida de la gent gran, que, al cap i a la fi, són els mateixos aspectes que tenen a veure amb la vida de qualsevol de nosaltres, perquè a tots ens afecta, no? Són ciutadans de ple dret i, per tant, tots els aspectes socials, econòmics, de participació…, són els que també influeixen en les seves condicions de vida. Sí que ens hem pogut centrar en alguns temes també importants per a la gent gran. I vull començar dient que, de la lectura de les conclusions, jo crec que existeix un enorme consens de com hem de millorar les condicions de vida de la gent gran, de totes les forces polítiques, amb alguns aspectes diferenciats. El mateix consens existeix també per adonar-nos que algunes de les conclusions que es plantegen, ja es plantejaven fa deu anys, i que deu anys sense polítiques concretes de millora de la gent gran fan que ara mateix tinguem encara més pressa per poder-les posar en marxa. L'envelliment de la població, que és imminent, que està aquí al costat, l'empobriment, l'increment de les desigualtats, l'habitatge, la soledat…, són problemes que centraran les polítiques del futur, però que ja han de centrar les polítiques actuals. A Catalunya, el 19 per cent de la població té més de seixanta-cinc anys. Com a la majoria de països europeus, la població viu un procés d'envelliment perquè augmenta el pes de la gent gran i disminueix el pes de la gent jove. Amb tot, l'índex d'envelliment a Catalunya és inferior a la mitjana europea, però el sobreenvelliment, en canvi, és superior a Catalunya que la mitjana europea. Això també té molt a veure amb què la nostra esperança de vida és superior a la d'altres països. Aquest increment d'esperança havia anat acompanyat també d'una major fragilitat, sobretot a les franges d'edat més alta, que coincideix també amb l'edat mitjana de les persones que viuen en els centres residencials. El Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar centrem les nostres propostes en tres as: volem gent gran activa, autònoma i atesa. Ser una persona gran no és sinònim de ser una persona malalta. Cal preservar la dignitat de la persona per sobre de tot; les persones grans continuen sent persones a les quals cal tractar amb respecte, amb dignitat, preguntant-nos què és el que volen i defensant-les davant dels altres. Cuidar la seva essència com a persones. Cal tenir respecte a les seves creences i a la seva manera de pensar i de veure el món. Volem gent activa, que participi de la societat, que tingui presència, que s'escolti la seva veu. Volem veure'ls als mitjans de comunicació, volem que les polítiques d'urbanisme pensin també en ells i elles, en l'accessibilitat, en el transport, en la formació continuada. Volem habitatges segurs i adaptats que no es converteixin en la cel·la d'aïllament. Cal pensar també en la problemàtica que el manteniment de l'habitatge suposarà en un futur. En aquests moments, una gran quantitat de persones grans viuen en un habitatge de propietat. Això no serà així d'aquí a vint anys: hi haurà una part important de persones grans que viuran en un habitatge de lloguer, i el lloguer, i per tant el sosteniment de l'habitatge habitual, serà també una de les variables que haurem de posar dins de les polítiques de protecció de la gent gran. Volem una gent gran activa i autònoma, amb capacitat de decidir com volen viure la seva vida, que gaudeixin plenament de la seva llibertat. No parlem d'un col·lectiu uniforme amb interessos comuns, parlem de persones diverses amb interessos diversos. No volem una gent gran tutelada per l'Administració pública; és l'Administració pública, són els governs, els que han de posar els recursos necessaris perquè ells puguin triar aquells que més s'ajusten a les seves necessitats. Una gent gran activa, autònoma i, com deia, atesa. L'edat no és sinònim de malaltia, ho deia abans, tot i que aquesta sí que pot anar portant a tenir més fragilitat, i les persones grans majoritàriament estan a casa. Totes i tots necessitem tenir un bon servei de cures quan siguem grans, però també viure la vellesa amb plenitud, de forma activa, participant de la societat i exigint els drets que ens pertoquen. Drets que, per cert, el nostre grup parlamentari va posar sobre la taula en aquest Parlament, amb l'exigència d'una llei de la gent gran, de fet, vam ser el primer grup parlamentari que la va proposar, que encara estem esperant. Aquesta llei de la gent gran tampoc serà possible ja en aquesta legislatura. Des del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, volem que la gent gran pugui envellir a casa fins que el seu estat de salut recomani que vagin a una residència o qualsevol altre recurs residencial. Per fer-ho necessitem uns serveis d'atenció domiciliària potents, amb més hores d'atenció, amb més serveis d'atenció, amb més tipologies, amb més relació amb l'entorn social, amb més relació amb el tercer sector, i també de protecció davant els casos de violència o de soledat no volguda. I per fer-ho cal apostar per una millora important de les condicions laborals i salarials dels treballadors i treballadores domiciliàries. I si ho fem bé, tindrem un nínxol de creació de llocs de treball, fonamentalment feminitzats, que ha de ser de qualitat; cuidar bé genera riquesa econòmica i social. Necessitem residències de qualitat, on sigui agradable viure, més preparades per atendre una població cada cop més dependent, amb més dependència; per atendre la diversitat sexual dels col·lectius LGTBI. Unes residències amb atenció sanitària pública, que garanteixin tots els drets dels residents. I per fer-ho cal una vegada per totes honorar la feina dels professionals, incrementar les ràtios, les tarifes i, sí, també els sous. No podem demanar qualitat en el servei i no correspondre amb una qualitat de les condicions laborals que s'ofereixen. Quan parlem de residències ho fem d'una segona casa i, per tant, també d'altres recursos residencials, d'apartaments assistits amb serveis, llars compartides..., tant per a persones grans com persones amb discapacitat o persones amb problemes de salut mental. Però no ens enganyem: anem tard. Cal desenvolupar polítiques d'atenció domiciliària. Segons les dades de la Generalitat de Catalunya, el mes de març del 2020, d'aquest any, vint mil persones grans esperaven entrar a una residència pública. O fem de la llar un espai d'atenció sanitària social o no podrem donar sortida a la demanda residencial creixent dels propers anys. Hem parlat de dependència, i, sí, cal una millora del finançament de la dependència per part del Govern de l'Estat. És una reivindicació de Catalunya i és una reivindicació de totes les comunitats autònomes de la resta d'Espanya, però altres comunitats autònomes, amb un infrafinançament major que el nostre, han pogut escurçar els terminis, han pogut fer polítiques que fan que hagin sortit de la cua, del vagó de cua, com es troba Catalunya, que té la llista d'espera per dependència més alta d'Espanya, i que, al ritme dels darrers tres anys, trigarem sis anys en deixar aquesta llista d'espera a zero. Podríem parlar de la soledat no volguda, que és la gran pandèmia del nostre temps. I davant una societat cada cop més individualista, hem de reforçar els lligams de la nostra gent gran, la seva relació amb el veïnatge i amb l'entorn social, perquè la soledat comporta un empitjorament de la salut, perquè aïlla, perquè envelleix, perquè no ens permet detectar situacions més crítiques, com les de violència, que la gent gran pateix en silenci, perquè aquesta es produeix normalment dins l'entorn familiar. Aquests són només alguns dels aspectes de les propostes que nosaltres recollim en aquest document. I voldria acabar donant les gràcies a la diputada Carmen de Rivera, a qui desitjo tots els encerts del món i tota la sort. Moltes gràcies per haver compartit aquest anys amb vostè, ha estat un plaer, i espero que ens veiem fora d'aquí i ens vegem aviat. També..., ho faig com a presidenta de la Comissió però també com a companya diputada, a tots els diputats i diputades, ponents, a la lletrada, el gestor, a les vint-i-cinc entitats compareixents per aportar la seva expertesa; jo crec que tenim un bon full de ruta, si el Govern el vol fer servir per quines són les polítiques que han de marcar el futur de la millora de les condicions de vida de la gent gran. Acabo. Del que fem ara dependran els serveis del futur. Cal pensar, per tant, en les necessitats actuals, però també preveure les necessitats futures: com viurà, per exemple, la meva generació d'aquí a quaranta anys. I com que és molt difícil saber com viurem d'aquí a quaranta anys, el que és millor és plantejar-nos com volem viure quan envellim. I, per tant, necessitarem saber quin és el funcionament, quina serà la influència de les xarxes socials, com podrem tenir residències connectades, com podrem fer de les nostres cases espais segurs i assistits. I, per tant, moltes reflexions que ens han de portar a saber..., a començar a donar forma a les polítiques d'envelliment de la gent gran per tenir una qualitat de vida en un futur. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Correspon ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, un torn per a la diputada senyora Yolanda López. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputats, diputades... –iba a decir conseller, pero no está–, bona tarda a tots i a totes. En primer lugar, quisiera dar las gracias a todas las personas que han formado parte de esta comisión, un honor haber estado con ellas, con diputados, diputadas, la letrada, gestor... A ti, Carmen, a la diputada Carmen de Rivera, la presidenta, gracias por todo, por la paciencia y por haber compartido y habernos coordinado, y especialmente también a los comparecientes. Hablar de la calidad de vida de la gent gran es hablar de la calidad de vida de nuestro estado de bienestar, un estado de bienestar construido fruto de la generosidad de nuestros mayores. Sin embargo, lo cierto es que después de una década perdida de los gobiernos de Mariano Rajoy, de reformas, de recortes salariales, de recortes en servicios públicos y de políticas de austeridad para el conjunto de la ciudadanía y de excepciones fiscales para los más ricos, se ha fracturado nuestro estado de bienestar. Y este es el elemento central cuando hablamos de la calidad de vida de la gent gran. Hablamos de la reforma laboral, del desmantelamiento del tejido productivo, de cierre y privatización y recortes en servicios públicos y hablamos del daño a las pensiones que han roto nuestro pacto social e intergeneracional. Según el Idescat, actualmente en Catalunya la gente mayor representa el 18,7 por ciento de nuestra población. Las administraciones públicas tienen dos tareas esenciales: por un lado, garantizar los derechos y la cobertura de los mismos, derechos como el de una autonomía económica suficiente para tener cubiertas las necesidades básicas o la cobertura a la dependencia y, por otro lado, garantizar un entorno social, una red, un tejido acogedor y amable con las personas mayores. Y todo esto pasa por fortalecer el estado de bienestar, que ponga los cuidados en el centro. Debemos hacer una apuesta clara por el envejecimiento activo; el envejecimiento debe ser una experiencia positiva. En Cataluña el 22 por ciento de las personas mayores viven solas. La solitud en la vejez nos debería hacer recapacitar como sociedad sobre el modo en que se promueve la participación de las personas mayores por parte de las instituciones. Las pensiones de jubilación suponen la mayor parte de la acción protectora de la Seguridad Social. Sin embargo, en 2013 el PP fue capaz de imponer una reforma del sistema público de pensiones que favorecía a las aseguradoras privadas. También los recortes del PP en 2015, sumados a los 4.134 millones de euros recortados en gasto social por parte de la Generalitat de Catalunya en los últimos años, hacen que Catalunya se encuentre en un estado crítico en materia de atención a la dependencia. Desde la aprobación de la Ley a la dependencia no se ha podido valorar alrededor de sesenta mil personas; por los mismos motivos no se han podido valorar alrededor de 250.000 personas del programa individual de atención a las personas en situación de dependencia. El acuerdo presupuestario de Catalunya en Comú Podem con el Govern fue la primera piedra para revertir diez años de congelación de tarifas en el sector por parte de la Generalitat de Catalunya. Pero un acontecimiento tan inesperado y devastador como la Covid-19 pone aún más en jaque a nuestro sistema de bienestar, lo que exige una mayor inversión y defensa clara por parte de todos los gobiernos. Decía José Manuel Ramírez, presidente de la Asociación de Directores y Gerentes de Servicios Sociales, durante su comparecencia en esta comisión, y cito textualmente: «Hay un dato que debería hacernos reflexionar a todos: y es que mientras dura esta comparecencia, que puede durar una hora, una persona en situación de dependencia catalana va a fallecer sin recibir la prestación o servicio que le corresponde por derecho, y esto es un dato palmario y es un dato terrible. Coincido totalmente con el señor Ramírez. Desde 2015, prácticamente Cataluña mantiene la misma lista de espera: más de 75.000 personas reconocidas como dependientes no reciben prestación o servicio. Además, hay que sumarles unas 23.000 personas dependientes a valorar. Catalunya es el territorio del Estado español que menos beneficiarios ha incorporado porcentualmente al sistema desde 2015: solo un 22 por ciento, cuando la media estatal está en el 43 por ciento. En Cataluña, más de 64.000 personas mayores viven en residencias mientras la demanda y la lista de espera crecía exponencialmente. El Govern en lugar de crear nuevas plazas las concertaba con las empresas privadas. Es urgente que Catalunya reedita el modelo mercantilizado de la atención a las personas, que ha mostrado ser un nicho de negocio, ineficacia y agotado, un modelo que ha mostrado todas sus graves carencias, insuficiencias con la crisis sanitaria de la Covid, tanto en los niveles de contagio como en los fallecimientos en las residencias. Necesitamos un modelo más respetuoso con la libertad y la intimidad de las personas mayores que deje de lado las macroresidencias y apueste por alargar al máximo la autonomía y la independencia personal y que apueste por unidades de convivencia más reducidas. No se puede continuar con la externalización de la asistencia sanitaria, no se puede seguir precarizando a los y las trabajadoras del sector de la dependencia. Es hora de poner fin a las nefastas condiciones en las que trabajan. Y esto significa hablar de salarios dignos, y para ello es fundamental que las administraciones conozcan sus responsabilidades. Estos tan solo son algunos de los datos de un análisis más extenso que hemos podido realizar durante estos meses de trabajo, un análisis que nos muestra la necesidad de cambiar el modelo de atención a nuestra gent gran, que pasa por un mayor compromiso político y económico por parte de todos los gobiernos. Desde Catalunya en Comú Podem defenderemos hoy lo mismo que hicimos durante la última sesión de esta comisión, considerando que esta comisión requería una exigencia y compromiso máximo por parte de todos los grupos parlamentarios. Y más, después de las situaciones que hemos vivido con la Covid-19, que ha dejado en entredicho la protección de nuestros mayores y la necesidad que tenemos como sociedad de hacer una apuesta clara por la gent gran. Siguiendo la lógica que defendimos en la comisión, hemos pedido separación de votos en aquellos puntos que atienden a las conclusiones de los grupos parlamentarios del Govern y del PP, porque no entendemos que los grupos parlamentarios del Govern hayan presentado unas propuestas tan simples para salir del paso, sobre todo es una pena que el Grupo Parlamentario Esquerra Republicana no haya querido aprovechar este paso y estas conclusiones para al menos poder compensar el desastre del Departament d'Afers Socials en la gestión de las residencias de nuestros mayores. Por otro lado, también votaremos en contra de los puntos presentados por el Partido Popular, básicamente obvian sus actuaciones contra la mejora de la calidad de vida de la gente mayor, como han sido el hecho de bajar las pensiones, promover el empleo precario y promoviendo el modelo mercantilizador. Y, por otro lado, también lo comentamos durante la comisión, es una pena que Ciudadanos haya querido hacer bandera propia de esta comisión buscando titular en prensa y las fotos. Por eso que hemos solicitado votación separada en algunos de sus puntos, entendiendo que no podemos teñir con colores políticos este trabajo parlamentario en el que no solo participen grupos políticos, sino también la sociedad civil a través de las comparecencias. Respecto al resto de los puntos votaremos a todos a favor, entendiendo que se han desarrollado unas conclusiones concretas y concisas las cuales necesitan ser puestas en marcha en la mayor brevedad posible. Hace falta poner todos los recursos para mejorar la calidad de vida de nuestros mayores, haciendo una clara apuesta por el envejecimiento activo, acabar con la soledad, apostar por la suficiencia económica, trabajar contra la discriminación y el maltrato, cambiar el modelo de dependencia y eso pasa por acabar con las largas listas de espera y apostar por un modelo de atención a la dependencia desmercantilizado, apostando por la autonomía personal y la ocupación de calidad. Desde Catalunya en Comú Podem, seguiremos firmes a nuestros principios, seguiremos priorizando y defendiendo que hace falta abrir una nueva etapa sobre el modelo de atención a nuestra gent gran, garantizando la dignidad de los usuarios y profesionales, siendo conscientes que esta es una pieza clave para el fortalecimiento de nuestro estado del bienestar, pues es el cuarto pilar del estado de bienestar. Muchísimas gracias.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP-Crida Constituent, li correspon ara el torn al diputat Vidal Aragonés. Endavant.
Volíem començar la nostra intervenció amb alguna reflexió prèvia del que hem après –moltes vegades també a les comissions s'aprenen coses– d'aquesta comissió i una primera qüestió és sobre el propi concepte de gent gran i el que hem après és que hem de defugir d'una concepció on el concepte «gent gran es relacioni amb l'edat, o es relacioni fins i tot de vegades amb l'estat de salut i molt menys –i sonarà molt tòpic, però de vegades es fa– amb el fet de tenir o no tenir nets o netes. Hem de defugir d'això. No és un concepte mecanicista. No és un concepte tancat. És un concepte absolutament obert i sobretot on hi ha un element d'autoreconeixement. Sincerament també hi haurà qui no es reconeixerà mai en la gent gran i això no el fa fugir de la gent gran, però és important que tinguéssim aquesta reflexió prèvia. I la segona també, el que guarda relació des d'un punt de vista quantitatiu, important és la gent gran des del punt de vista qualitatiu, del que han aportat a la societat i el seu punt de coneixement i tot el que significa, però també el que significarà quantitativament, ja significa la nostra societat i el que impregnarà tota l'acció política els propers anys, l'augment no qüestionable de la gent gran serà una realitat que, evidentment, qualsevol estat, qualsevol societat ha d'analitzar amb màxima serietat i amb propostes polítiques. I això és el que humilment he intentat fer. Expliquem simplement, no ens dona temps de més, cinc blocs de propostes que hem fet amb relació a les conclusions. Primer bloc, aquell que guarda relació amb el que podríem anomenar poder viure on es vol –ara explicarem el que significa això per a nosaltres– i poder viure a més amb autonomia. «On es vol per a nosaltres significa garantir que pugui haver-hi gent gran que continuï vivint al seu domicili; amb la realitat de les nostres pensions o hi ha polítiques públiques actives o potser això ni tan sols està garantit. Hi haurà qui perdrà el seu habitatge quan hagi de deixar o deixi de treballar. També que qui vulgui anar amb un projecte de llars compartides tingui l'acompanyament de l'Administració pública, però per suposat també –no és el nostre model– però si hi ha qui està demanant –i hi ha llistes d'espera pràcticament inacabables– residències de gent gran, que l'Administració pública els pugui garantir una residència de gent gran. Primer bloc que nosaltres plantejàvem. Segon, un que ve molt de la mà del que ve a ser construir l'estat del benestar. Per nosaltres, l'estat del benestar a la nostra societat encara no s'havia acabat de construir. Estàvem en camí, però o acabem amb les retallades que es van iniciar des de l'any 2010 i, per una altra banda, desenvolupem la normativa en aquest cas estatal del 2006 de dependència, que era un bon camí per començar o no podem ni tan sols parlar d'estat de benestar. Tercer bloc de propostes que hem fet; podria semblar que guarda molta relació amb la segona, però és diferent a la segona: Allò que podria ser enfortir sector públic. No tenim capacitat per veure polítiques reals per a la gent gran si això no ve de la mà d'un sector públic fort. Un sector públic, en primer lloc, que planifiqui activitat i planifiqui actuació. Això no pot quedar a l'arbitri del que vulguin fer o no fer les empreses, perquè si ho deixem a l'arbitri del que volen o no volen fer les empreses, no estem garantint per a tothom les mateixes possibilitats i, per tant, mirada d'enfortir el sector públic i, per nosaltres, que ha estat una de les propostes històriques que hem fet, recuperar la gestió de les residències de gent gran, que a dia d'avui es gestionen d'una manera privada. Quart bloc de propostes que hem fet: aquell que hem anomenat pràcticament d'emergència o urgència, relacionant residències de gent gran amb els efectes de la Covid. Era una necessitat i ens va transformar absolutament la comissió, però també havíem de fer propostes i eren necessàries. I nosaltres, entre les moltes propostes que feien, algunes ens semblaven essencial, per exemple, deixar places buides a les residències de gent gran per poder respondre als rebrots. Això, quan ho fèiem al juliol, tenia una perspectiva teòrica. Avui, malauradament, és una pràctica. També eliminar els EARs, que l'assistència sanitària sigui per a tothom garantida de forma pública, perquè ja hem vist el que significa privada. I, per una altra banda, anar a una ràtio d'un a quatre amb relació a una gerocultora, quatre usuàries. I, per últim, les condicions dels treballadors i les treballadores de residència de gent gran. Un salari mínim de 1.200 euros que, a més, si estem parlant d'adjudicacions públiques, ho podíem haver garantit des d'aquest Parlament. I el cinquè i darrer dels blocs, aquell que guarda relació amb les pensions. No tenim competències sobre pensions al nostre país però tenim una realitat de, pràcticament, dues dècades de jugar a que això s'acaba i de jugar amb discursos tòpics sobre les pensions. Fins al dia d'avui, el cost que han tingut les pensions per a l'Estat era pràcticament zero, perquè els treballadors i les treballadores pagàvem les nostres cotitzacions, teníem una bossa comuna, era un exercici de solidaritat intergeneracional i així s'han cobert les pensions. Si ara això no dona, evidentment, els pressupostos també han de dedicar-se a pensions. I darrera reflexió, també: quan parlem de gent gran hem de tenir una mirada LGTBI, hem de tenir una mirada feminista, que fugi de l'edatisme i, a la vegada, també, que pensi que l'oci ha de ser absolutament una necessitat quan estem parlant de gent gran.
Gràcies, diputat. Té la paraula ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el senyor diputat Santi Rodríguez.
Gràcies, vicepresident. Diputades, diputats, començar aquesta intervenció reiterant, sense repetir, tots els agraïments que ha formulat la resta de portaveus. Esmentar, sí, l'agraïment exprés a la presidenta de la comissió, no tant com a presidenta de la comissió, que també, sinó pel fet de que, doncs, ens ha anunciat que posa fi a la seva etapa de diputada. Per tant, agrair-li també tots aquests anys que hem tingut l'oportunitat de coincidir en les tasques parlamentàries, per la seva actitud i la seva col·laboració. Em permetran.., jo també he de fer un capítol de breus disculpes, perquè no hem pogut seguir la comissió amb tota la puntualitat i amb tota la intensitat que mereix la temàtica –estem en vies de solucionar-ho. La problemàtica és que som pocs diputats per a moltes comissions; no pateixin, en pocs mesos ho deixarem solucionat i això no es tornarà a repetir. És una comissió, sense cap mena de dubte, que ha vingut marcada en la seva etapa final per la crisi sanitària que hem viscut, però, sobretot, per la gran incidència que aquesta crisi sanitària ha tingut sobre la gent gran, ha tingut en les residències, i, per tant, no n'hem pogut fugir, eh?, en les conclusions, de fer referència a aquesta situació. Tot i que l'anàlisi de tot allò que ha passat durant la crisi sanitària l'hem derivada a la comissió d'investigació de les residències, era inevitable que en aquesta comissió, doncs, sortís aquesta temàtica, i, per tant, s'hi fes referència. El nostre grup vàrem presentar deu conclusions, deu grans grups de conclusions, de les quals se'n van aprovar set –han estat incorporades a les conclusions finals–, el que crec que posa una mica de relleu que hi havia un consens bastant important entre la majoria de grups amb relació a les polítiques que són necessàries. Nosaltres, entre les que s'han incorporat, fer referència al fet de que arribar a seixanta-cinc anys no significa passar d'una situació d'activitat a una situació d'inactivitat –al contrari–, sinó que a partir de seixanta-cinc anys, en tot cas, es deixa l'activitat laboral però continua l'activitat vital, i, per tant, totes aquestes persones, des dels seus coneixements i les seves experiències..., és important compartir-les, és important canalitzar-les, pel benefici del conjunt de la societat, però també com a factor propi de benestar i de promoció de la salut de la persona. També posem de relleu la prioritat de les persones de poder envellir a la seva pròpia llar, en la mesura del possible envoltats de les seves famílies. I això, sense cap mena de dubte, requereix serveis específics que garanteixin la qualitat de vida, i, per tant, reforçar els serveis d'atenció domiciliària, sense perdre de vista tampoc, evidentment, l'accés a centres residencials en el moment en què les necessitats d'atenció de la persona ho requereixin, no abans, no?, sinó quan les necessitats de la persona ho requereixin. I en aquest sentit, en la mesura que el sistema de residències, doncs, està pràcticament..., està col·lapsat –perquè hi han llistes d'espera, com ja s'ha dit–, les places són insuficients, i, per tant, cal fer un esforç en dotar de noves places públiques els centres residencials. Però també tenint en compte criteris territorials, per permetre que aquestes persones que acaben sent institucionalitzades puguin romandre en un entorn al més proper possible a l'entorn familiar. La compatibilització del caràcter social de les residències amb l'atenció sanitària és un element que jo crec que s'ha posat més de relleu que mai precisament amb la crisi sanitària. I fèiem també, fem també, una atenció especial en l'àmbit sanitari, no?, perquè les persones grans, des del punt de vista de salut, pateixen moltes cronicitats i, en aquest sentit, depenen del sistema de salut. Però els sistemes de salut, com les persones grans, també tenen cronicitats, i aquestes cronicitats són les llistes d'espera al sistema de salut, que a qui més perjudiquen, precisament, és a les persones grans. Ara, avui, hem de dir necessàriament –l'hi podríem dir al Govern, però no l'hi podem dir perquè no hi és– que a l'atenció primària que, precisament, és una peça fonamental en l'atenció de les cronicitats de les persones grans, s'estan deixant de banda, precisament pel col·lapse i per l'atenció que té el sistema, aquestes persones, i això ens preocupa. També un capítol sobre pensions. Per cert, aclarir-li a la senyora López que qui va rebaixar les pensions són els seus socis a Madrid, el Partit Socialista. L'any 2010, el senyor Zapatero va congelar les pensions amb un entorn d'un IPC del 3 per cent, per tant, va reduir les pensions [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] un 3 per cent. El Partit Popular lo que va fer va ser garantir que les pensions no baixessin quan hi havia un IPC negatiu, i d'aquesta manera es van apujar les pensions tot havent-hi un IPC negatiu. Llei de la gent gran –acabo de seguida, vicepresident–, revisió de protocols del maltractament, crec que són elements que ja han estat tractats. I les que no s'han incorporat: finançament de la dependència –en discrepem en algun aspecte; coincidim en què és necessari millorar el finançament de la dependència–, la discriminació per raó d'edat –no devia agradar que féssim referència a la limitació de l'esforç terapèutic, que és una discriminació flagrant que s'ha patit durant aquesta pandèmia–, són bàsicament les dos propostes que no han estat incorporades. Res més. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Najat Driouech.
Bé, bona tarda. Gràcies, vicepresident. Diputats, diputades, en primer lloc, voldria excusar l'absència del conseller, que, degut a un canvi d'agenda de darrera hora –crec que molts dels diputats que són aquí presents ho saben–, no ens pot acompanyar avui. Bé, dit això, com han fet els diputats que m'han precedit, voldria donar les gràcies a totes les persones que han fet possible el correcte desenvolupament de la comissió: la lletrada, el gestor, els serveis lingüístics i informàtics, i també, com no pot ser d'una altra manera, els uixers, així com la presidenta de la comissió, per la seva tasca, la diputada Carmen de Rivera, la qual sempre ha intentat cercar el consens i l'acord de tots i totes. També a la resta de companys i companyes que n'han format part, d'aquesta comissió. Voldríem donar les gràcies, en nom del Grup Republicà, a totes les persones, entitats, experts que han participat a la comissió i que ens han apropat a moltes de les realitats que envolten la gent gran. Parlar de la gent gran no només és parlar de la pandèmia. Nosaltres afrontem aquest repte com una oportunitat per analitzar quines polítiques existents adreçades al col·lectiu tenen un impacte positiu i quines necessiten una transformació per ser més efectives, així com també quins canvis cal plantejar-se degut a la transformació que s'ha produït amb el pas del temps o quins són aquells aspectes de la pròpia quotidianitat que no tenim presents i sobre els quals cal prendre nota. Els darrers informes poblacionals ens indiquen que anem cap a un envelliment de la població i que es calcula que en el 2050 el percentatge de les persones majors de seixanta anys serà ja el 38,3 per cent; un dels segments de la població més importants de la societat i que sovint no valorem com es mereix, ni a ells ni a tot allò que han aportat al llarg de les seves vides i continuen fent a la nostra societat; un valor que tenim l'obligatorietat de preservar, transformar i traslladar a les generacions més joves. Per aquest motiu, considerem cabdal fer una reflexió global sobre el sector de la població tan sensible com la gent gran. Com a societat, hem d'estar obligats a incorporar una visió de conjunt a tots aquells aspectes que puguin millorar els serveis residencials i d'atenció diürna, tant pel que fa a l'atenció als usuaris com als professionals del sector. I sí, cal anar més enllà. En el desenvolupament de les sessions de la comissió, les compareixences han pogut plantejar i abordar el plantejament de manera àmplia de les necessitats que presenta el col·lectiu, les mesures, programes, projectes i polítiques referents a l'atenció adreçada a la gent gran. Però, atesa la conjuntura de la pandèmia amb la qual han coincidit aquestes compareixences, també han permès recollir les percepcions del sector en el context de la crisi sanitària, la qual estem vivint, i que han mostrat la vulnerabilitat del sistema residencial. El Grup Republicà, doncs, en les nostres conclusions, hem volgut recollir les observacions i aportacions que creiem que han de ser l'eina que permeti la millora de la vida de la gent gran en tots els àmbits; hem fugit del partidisme i hem emparat una mirada àmplia, pragmàtica, per caminar amb pas ferm cap a l'assoliment d'aquests objectius de millora global. Un dels principals reptes que cal combatre és l'aïllament de la gent gran. Per això cal desplegar accions específiques per eliminar la solitud de la gent amb més edat, amb una clara orientació a la millora de les polítiques socials dirigides a ells i que treballin l'eliminació del risc d'exclusió social, un risc que s'ha agreujat amb la Covid-19. Hem de fugir dels paràmetres habituals a través dels quals s'analitza el moment vital de la gent gran: dependència, prestacions i serveis sociosanitaris. Per això, cal diferenciar entre el sistema assistencial d'atenció residencial i la promoció de l'autonomia personal de la gent gran, sense oblidar l'incompliment permanent per part de l'Estat pel que fa al sistema de dependència. I denunciem aquesta flagrant vulneració del seu compromís, que agreuja encara més la vulnerabilitat de les persones dependents. Per això, tornem a reclamar el deute corresponent i exigim la correcció de la situació actual per garantir el dret a les persones dependents. Apostem per l'envelliment quilòmetre zero, amb una qualitat dels serveis que puguin garantir l'equitat i la igualtat arreu del territori. També, per atendre adequadament les persones grans en tota la seva dimensió, calen professionals, però també ens cal la dignificació del sector, en especial..., o sense deixar de banda les auxiliars dels serveis residencials. Tampoc podem oblidar, però, els treballs de les cures als domicilis particulars; com ja sabeu, un sector precaritzat, feminitzat, estigmatitzat i on predominen les dones migrades. Per tot plegat, com ja va avançar el Govern, considerem que ens cal un nou model residencial; a més, haurà de definir-se pels paràmetres següents: una atenció de quilòmetre zero, l'impuls de l'atenció domiciliària com a pal de paller del model d'atenció a les persones per tal d'ajudar a prevenir les situacions de dependència, la integració d'atenció social i sanitària, el reforç a l'atenció primària de salut i la pertinent coordinació amb els serveis d'àrees bàsiques de serveis socials. Un dels tabús que afecta els col·lectius de la gent gran és la violència i la negligència de les quals són víctimes, i que poden patir per part d'alguns familiars, cuidadors i professionals d'alguns centres. Proposem un seguit d'eines que també queden recollides a les conclusions que considerem que poden revertir o eliminar i inclús detectar possibles situacions d'abús o de maltractament. Per tal de promoure l'envelliment actiu necessitem una col·laboració entre el sector públic i la iniciativa social en la planificació i la previsió, la incorporació de la mirada de gènere, la transmissió de valors als nostres infants sobre el respecte a les persones grans, entre altres punts, com és l'ús de les noves tecnologies de la informació i la comunicació. Apostem per la integració de l'atenció social i sanitària, un model de governança compartida en els espais on hi ha interacció entre l'àmbit social i el de la salut al llarg de la vida, a través de l'impuls de la creació de l'agència que dependrà dels dos departaments. El confinament provocat per la pandèmia de la Covid-19 ha posat de manifest febleses del sistema i necessitats que caldrà treballar, però sobretot s'ha posat de manifest que cal canviar el model d'atenció social i domiciliària i residencial i establir protocols per a solucions crítiques. Per acabar, no em puc estar de dir –després d'escoltar algunes de les seves intervencions– que siguem intel·ligents i que tornem a dignificar la política. La ciutadania ens ho demana a crits. No engeguem el ventilador de repartiments de responsabilitats i culpes, perquè el que ara cal és molta política de la de debò. Cal que deixem de flirtejar amb el populisme al qual ens arrossega l'extrema dreta i que fugim de titulars i de piulada fàcil. Són temps difícils i només amb política, reflexió, debat, feina –molta feina– ens en sortirem. Abans d'acabar la meva intervenció també voldria dedicar-li les meves darreres paraules d'intervenció..., no només d'agraïment, com li he dit al principi de la meva intervenció, a la diputada Carmen de Rivera, sinó desitjar-li sort i encerts en aquesta nova etapa que comença. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Imma Gallardo.
Gràcies, president. Diputats i diputades, personal del Parlament, abans de parlar de les conclusions de la comissió, em permetran tornar a recordar des d'aquesta tribuna que dilluns es va fer pública la sentència que condemnava injustament una part de l'anterior Mesa d'aquest Parlament, formada per Lluís Corominas, el company diputat Lluís Guinó, Anna Simó i Ramona Barrufet, per, conjuntament amb la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, haver facilitat el diàleg i el debat al si d'aquesta cambra. Des de Junts per Catalunya fem públic el nostre compromís en la preservació de la sobirania d'aquest Parlament i denunciem la manca de principis democràtics essencials que afecta el conjunt de la societat catalana. I ja entrant en matèria, estem debatent les conclusions resultants de la Comissió d'Estudi de les Polítiques per al Millorament de la Qualitat de Vida de la Gent Gran. Per definició, una persona gran és una persona l'edat de la qual és avançada i presenta els atributs psicològics i socials de la vellesa. En particular, el pas que representa el començament de la jubilació marca simbòlicament aquesta entrada en la categoria social de la tercera edat. Potser la primera dificultat ja la trobem en el nom mateix; ho deia el diputat Aragonés: caldria reflexionar i debatre sobre això –gent gran, persones grans, avis, àvies, gent vella, tercera edat...– quan aquesta condició pot no tenir a veure només amb l'edat. En l'actualitat ens trobem amb que la durada de vida de les persones s'ha allargat; s'arriba a la vellesa en millors condicions físiques i mentals. Conceptes com l'envelliment actiu o envellir amb salut són ben presents. L'alimentació, l'exercici físic, la vida social i intel·lectual actives hi tenen cada vegada més rellevància. Però alhora s'integren cada vegada més conceptes com la cronificació i les cures de llarga durada. Els darrers anys de la vida sovint van acompanyats d'alts índexs de dependència. Per això, el model assistencial s'està posant en qüestió, ja que les residències de gent gran van ser pensades per a una realitat, i aquesta ha canviat. Només en quinze anys, el nombre de persones residents amb necessitats d'atenció d'alta dependència i necessitats sanitàries no només s'ha multiplicat, sinó que representa quasi les tres quartes parts, quan quinze anys enrere no s'arribava a un terç. Així, les tendències actuals d'alguns països, com ara Dinamarca, són justament potenciar l'atenció domiciliària de qualitat i també els equipaments que ofereixen un acompanyament de la persona en els diferents serveis que necessita: des d'un habitatge propi amb serveis compartits fins al centre residencial. I aquest crec que és el repte en què ens trobem en aquests moments. I és consensuar amb tots els actors implicats un model d'atenció integral a la gent gran del nostre país i començar a elaborar les polítiques que ens permetin desenvolupar-lo. La comissió ha celebrat dotze sessions entre els mesos de gener del 19 al juliol d'enguany i ha substanciat, en aquestes sessions, un total de vint-i-cinc compareixences, on s'ha reflexionat i debatut sobre el model actual de les residències, però també sobre les problemàtiques del sector dels treballadors socials o el greu problema de la solitud que pateixen la majoria de les persones grans. Un agraïment a totes les persones i entitats que han comparegut; crec que tots plegats n'hem après molt, i encara que amb algunes diferències de model, hem coincidit força tots els grups. També el 29 de gener d'enguany vàrem realitzar una profitosa visita a Igualada per conèixer de primera mà l'equipament residencial ViuB2, que depèn del Consorci Sociosanitari d'Igualada, on les diputades vàrem poder visitar un dels pisos habitats per una resident que estava esperant, després de vuit anys de viure-hi, anar a la residència que depèn del mateix consorci, perquè ja coneixia els professionals i l'equipament. Els pisos tenen servei de consergeria les vint-i-quatre hores del dia i molts altres serveis: bugaderia, suport a la neteja, servei de bar i restaurant, moltes activitats... És un model on es fa un acompanyament integral de la persona pels diferents equipaments que en formen part i que podria ser un bon exemple on inspirar-se. Arribats aquí, voldria fer un agraïment a la presidenta Carmen de Rivera i a la resta de la Mesa pel to i la predisposició a la feina en totes les sessions, així com a la resta de diputats i diputades, ja que ha estat relativament fàcil posar-se d'acord la majoria de vegades. També un agraïment a la lletrada i a l'assessor i a la resta de personal del Parlament, inclòs el personal de suport per tot el tema telemàtic. Crec que vàrem ser la primera comissió telemàtica que es va fer, o de les primeres. Des de Junts per Catalunya hem arribat a les següents conclusions pel que fa a l'atenció de les persones grans. Les persones grans no són prou escoltades i reclamen ser tingudes més en compte. El perfil de les persones ateses a les residències ha canviat, per l'edat d'ingrés, l'esperança de vida, la cronificació o l'envelliment actiu, i els grans equipaments construïts anys enrere no donen solució a la nova realitat. La tendència hauria de ser prioritzar els habitatges propis dins un espai compartit amb serveis o restar a casa amb suport. Des de Junts per Catalunya pensem que cal contribuir a la construcció d'un relat que allunyi la identificació de la vellesa amb la malaltia i la de les residències amb centres on la gent va a morir. Cal un nou model d'atenció de llarga durada residencial; les residències són llars per a viure-hi, són les cases dels residents. Pensem que també cal prestigiar el sector social. Ja se n'ha parlat també. A aquest efecte és necessari promoure la formació permanent dels professionals del sector social i equiparar progressivament el seu sou al dels professionals del sector sanitari. A més, cal considerar la manca estructural de finançament del sistema de serveis socials en general i del sistema d'atenció a la dependència en particular. Apostem per la creació de l'agència sociosanitària dins el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, després d'haver-hi tornat la Direcció General de l'Autonomia Personal i la Discapacitat, i encarar l'envelliment i la cronificació des d'aquesta agència. Aquesta agència hauria d'integrar tant la vessant social com la sanitària per a garantir una millor resposta pública a les persones en situació de vulnerabilitat i amb necessitats d'atenció sanitària i social complexes a causa de la seva fragilitat, dependència i exclusió social, i de la cronicitat de les seves afeccions, superant així la fragmentació dels processos d'atenció i facilitant la transició i la continuïtat entre el sistema sanitari i social. Cal un model centrat en les persones, amb una atenció sanitària garantida però eminentment social; un sistema que ofereixi serveis diversos a les persones d'acord amb el seu moment vital i dissenyat conjuntament amb els actors socials implicats: les administracions locals, els agents socials, sindicats i patronals, el tercer sector, el sector sanitari i social, i també la ciutadania en general. Creiem que cal revisar, un cop acabi el pitjor de la crisi sanitària, el model d'atenció residencial de les persones amb necessitats sanitàries i socials. Les residències han d'oferir més atenció sanitària, però no han de ser hospitals. Cal abordar, com deia abans, l'infrafinançament de les residències i les condicions laborals dels seus professionals; el model de governança d'aquests centres, amb un model de país que incorpori les administracions locals; el model de residències pròpiament, més petites o vinculades a l'entorn, o la seva relació amb el món sanitari, per l'altíssim nombre de persones amb grau 3. Apostem per continuar treballant en la revisió del model de cures de llarga durada, tenint en compte, entre altres coses, els treballs ja fets durant la setena i vuitena legislatures amb relació a la creació de l'Agència Catalana de la Dependència. Cal abordar la qüestió de les cures de llarga durada no només des dels equipaments o els serveis residencials..., garantir també una cura adequada en l'entorn domiciliari i satisfer el desig de la major part dels usuaris, gent gran o persones amb discapacitat o trastorns mentals i addiccions, de continuar vivint a casa i participant en la vida de la comunitat. Així mateix, creiem que és imprescindible avançar en el disseny d'una proposta d'atenció sociosanitària integral, també als domicilis, centrada en les persones i que pugui incorporar i coordinar el paper dels diversos agents implicats en aquesta atenció primària i especialitzada: el sector d'ocupació de la llar, els serveis de cures, els assistents personals, els voluntaris, els serveis de proximitat i també les iniciatives de participació comunitària. Cal potenciar i desenvolupar molt notablement aquests serveis d'atenció domiciliària, amb una visió sociosanitària integral, i fins i tot incorporant-hi la domòtica i la monitorització. Cal desenvolupar les residències a fi d'assolir una història social i sanitària única i compartida al pla d'atenció integral social i sanitària i generar un nou model d'atenció sanitària integrada, d'atenció farmacèutica, de previsió de material sanitari, d'integració dels sistemes d'informació social i sanitari, i d'accés dels professionals a tots aquests sistemes. Desenvolupar, també, en coordinació amb els serveis socials, un programa comunitari de suport a les persones que viuen soles i amb risc d'aïllament social que posi en valor els equipaments cívics del territori i les xarxes de voluntariat especialitzat amb l'objectiu que aquestes persones siguin ateses i rebin el suport social i comunitari necessari. Pensem que és del tot necessari vetllar dins els serveis pels drets d'alguns col·lectius, com els de les persones LGTBI o els que pateixen discapacitats o malalties mentals. Cal resoldre els problemes de mobilitat, transport i accessibilitat de les persones grans, sempre tenint presents les diferències territorials. No és el mateix viure en un petit poblet de l'Alt Pirineu que al voltant de les àrees metropolitanes. És necessari afavorir que la gent gran accedeixi a la formació i a tot tipus d'activitats que garanteixin l'envelliment actiu i contribueixin a la prevenció de la deterioració cognitiva i motriu. També cal facilitar tots els espais de trobades possibles per propiciar l'intercanvi d'experiències entre generacions i la comprensió i la valorització de la vellesa. I, finalment, creiem que cal crear un consell de la gent gran que assessori el Parlament de Catalunya en les seves funcions: la legislativa, la d'impuls i control de l'acció política i del Govern, i la institucional i representativa. I, ja per acabar, espero que aquestes conclusions que avui s'aprovaran resultin útils per a dissenyar les futures polítiques que s'adrecin al col·lectiu de la gent gran; també per donar una millor resposta a aquesta segona onada de la Covid-19 i a les que vindran. El nostre vot serà favorable a la majoria de les conclusions presentades pels grups parlamentaris. I voldria acabar amb una cita del papa Francesc que diu: «En una societat on no s'honora la gent gran, no hi ha futur per als joves. I a Catalunya hem de continuar treballant plegats per tal que puguem honorar la nostra gent gran amb la millor atenció i cures possibles. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Acabat el debat, els faig avinent que la votació tindrà lloc aquesta tarda, després del punt 8 de l'ordre del dia. [[Interpel·lació al Govern sobre la importància de la prevenció de la grip i les altres malalties d'hivern durant la pandèmia de Covid-19]] [[300-00317/12]] El catorzè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre la importància de la prevenció de la grip i les altres malalties d'hivern durant la pandèmia de Covid-19, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Té la paraula, per a la seva exposició, la diputada senyora Gemma Espigares.
Gràcies, vicepresident segon, en funcions de president. Consellera, diputades, diputats, aquesta interpel·lació que comencem sobre l'àmbit de la prevenció, que saben que aquesta legislatura és un dels temes en els que més èmfasi hem posat, doncs, la traduïm avui concretament en l'àmbit de la vacunació de la campanya de la grip, en la que ja estem immersos, però també en el marc global de la prevenció. Ho fèiem al debat de política general i ho fèiem al monogràfic de salut, en tot l'àmbit dels estils de vida de la prevenció –ho van fer també altres grups parlamentaris en aquest sentit–, i del pes específic que tenen els determinants socials de la salut dins del sistema sanitari. Per tant, l'emmarcaríem en aquests temes. Quan la consellera va començar aquesta legislatura situava moltes prioritats, entre elles, tres de principals. La primera, els professionals, i anar recuperant en la mesura que es pogués tots els drets laborals que els professionals sanitaris calia que poguessin anar millorant; en aquest sentit, els increments salarials, però també el retorn de les DPOs, i també el blindatge que s'ha fet aquesta legislatura al Parlament en aquest sentit. Un segon element prioritari, l'atenció primària, i, per tant, també va molt lligat al que avui direm. I un tercer, la salut pública i la part de prevenció. I, en aquest sentit, en l'últim pressupost aprovat, en el pressupost del 2020, parlem d'un increment del 15 per cent en salut pública, que segurament avui en dia ja la coneix tothom, perquè malauradament seguim amb aquesta pandèmia de la Covid-19, però que fa dos anys fins i tot hi havia confusió: quan deies «salut pública hi havia qui entenia el sistema sanitari públic, i no, «salut pública entesa com tota aquesta part de prevenció, tota aquesta part comunitària. Per tant, un pressupost que segueix creixent i en el que segurament encara la pandèmia ha fet més evident que cal seguir influint. Nosaltres tenim molt clar, i la diputada Caula en parla sovint, que la prevenció és la millor eina que tenim amb salut, i també ho hem dit moltes vegades: cal un govern valent, perquè és més fàcil inaugurar totxo, inaugurar un hospital, que tothom ho entén, que no inaugurar una vacuna, que, de fet, no s'inaugura, no? I ho dic amb aquest to perquè ens entenguem amb termes més col·loquials. Per tant, aquesta aposta pels estils de vida saludable, que també és l'activitat física, que també és l'alimentació saludable, que també repercuteix en la salut mental, i en parlàvem també la setmana passada a la Comissió de Salut, perquè al final una persona que està físicament també activa, doncs, també està molt més predisposada, i també s'eviten depressions; també incideixen en aquest sentit. Per tant, tenim molt clara l'evidència científica de que invertir en prevenció és una bona eina, i ens falten molts més elements per poder-ho fer. I ara, doncs, malgrat que la pandèmia ha posat en relleu molts elements negatius, també ens brinda aquesta oportunitat de poder influir molt més en aquells fons que vindran, que no tot siguin fons estructurals per cobrir mancances hospitalàries, sinó que hi hagi aquesta aposta real per la primària, per la prevenció i pels professionals. I, per tant, situada aquesta part de context i de com aquesta prevenció ens pot ajudar a evitar la congestió del sistema sanitari, i més ja immersos en aquesta segona onada que tenim, és on ens ve la part de voler-la interpel·lar amb la campanya «Cap fred, que de fet fa uns dies van començar a explicar, i que ja ha començat, de vacunació, en aquest cas concret sobre la grip, i com entenem les vacunes com un element per evitar complicacions amb persones, sobretot, de risc, i també li preguntarem en aquest sentit..., però també amb tota la part de reduir la pressió hospitalària, de reduir la morbiditat i la mortalitat. I sabem que la grip és una malaltia molt més freqüent, molt més contagiosa, però ens centrarem en cinc elements. El primer, el preguntar-li específicament a qui va dirigida aquesta campanya. Sabem que hi ha hagut molta gent que l'ha seguida i que ha buscat la manera de començar-se a vacunar. Creiem que és bo que s'augmenti. I, per tant, preguntar-li quantes vacunes han adquirit; si és el mateix que l'any passat o si s'ha fet un esforç en aquest sentit. Preguntar-li també pels col·lectius concrets als que va dirigida, i en concret nosaltres ens centrarem també avui en la part dels professionals sociosanitaris. Aquest any és especialment important que les persones que treballen a les residències, que els cuidadors que estan amb persones grans o amb persones vulnerables facin també aquesta vacunació amb ells mateixos, però també amb tots els treballadors essencials, inclosos els docents, que potser és un col·lectiu que no hi està massa acostumat, però especialment aquells professors que estan cuidant i que estan amb classes més de primària; doncs que ho puguem augmentar. I, per tant, a quin col·lectiu creu que va dirigit, en quin percentatge o quins objectius també es marquen, i quines quantitats de vacunació hi ha. I dins del personal sanitari, deixin-m'ho dir, també, perquè tradicionalment quan dius «personal sanitari la gent entén les metgesses i les infermeres, i m'agradaria destacar, per exemple, els Gis, els treballadors administratius del CAP, perquè justament quan entres estan en un lloc que és de pas, que hi ha corrents d'aire, que hi ha molt contacte de papers, d'intercanviar documentació amb els usuaris dels centres d'atenció primària. Per tant, també amb els treballadors administratius, amb els Gis. Deia que em centrava una mica en la part del personal sociosanitari, i aquí també demanar-li quin és l'objectiu de vacunació que s'han marcat en cadascun d'ells. Jo li parlo específicament dels sanitaris, perquè si bé l'OMS ens ho situa al 75 per cent, que el 75 per cent del personal sanitari es vacuni, estem parlant de que països com Bèlgica, com Anglaterra estan propers al 60 per cent, però que a Catalunya, malgrat que ho hem incrementat moltíssim els últims anys, no arribem al 30 per cent. I, per tant, quines accions preveu el departament, específiques, en aquest àmbit. I en això li introdueixo dos exemples de dos elements perquè ens sembla molt important tota la campanya que el Departament de Salut ha de desplegar, però també les sinergies amb els col·legis professionals, amb les associacions, les complicitats amb totes les societats científiques. I en aquest cas destacar-ne dues: la campanya específica del Col·legi d'Infermeres de Lleida de la vacunació urgent i massiva en l'entorn sanitari. Per tant, han escollit aquesta part d'augmentar la vacunació entre el personal sanitari. I, de fet, m'explicaven que, per exemple, doncs, van començar primer vacunant-se entre elles i després van començar tota la..., previ a començar tota la campanya de vacunació amb el personal..., amb la seva comunitat. I un altre, en aquest cas, la Comissió Assessora de Covid, del Consell General del Col·legi Oficial de Metges, que també va fer una campanya prèvia demanant, per exemple, en aquest cas, al Govern, que s'anticipés, que avancés la campanya i que ho fes d'alguna manera per mitigar també la Covid. Per tant, aquesta relació evident entre la grip, la Covid i com les dues juntes poden augmentar la morbiditat. I, finalment, dos elements més. El primer, que ajudem a trencar mites. I aquí també és un altaveu que podem fer els diputats i les diputades, no només en recomanar la campanya de vacunació a tothom, sinó que, a més, ho fem perquè és una vacuna que és segura. Hi ha dos tipus de vacunes: tenim vacunes atenuades, que tenen una dosi petita del virus i, per tant, el que fas és una resposta immunològica, que és molt més llarga, però perquè fas una reacció als virus que t'han injectat, com és el cas de la varicel·la, i hi ha vacunes, en aquest cas, inactives o mortes, en què el virus que té..., la petita dosi de virus que hi ha dins de la vacuna, en aquest cas, està morta; per tant, no hi ha risc de patir simptomatologia adversa, més enllà del dolor que et pugui fer la mateixa punxada. I això és important perquè segurament es coneix poc; la gent a vegades té por de «no, és que si em vacuno, potser faré una reacció o potser aquest any sí que em constiparé, i no és així, científicament no és així. Per tant, també és bo que ho puguem explicar. I, finalment, l'últim element que ens agradaria destacar..., i, en aquest cas, és de la campanya concreta de «Cap fred, i és felicitar-la per la innovació d'aquest any, per treure la campanya de vacunació dels centres d'atenció primària, que som molt conscients de la situació de saturació que pateixen, que estan fent front a l'atenció a les residències, a l'atenció a la campanya de vacunacions escolars, de tota la resta de vacunes del calendari escolar, i a tota la lluita contra la pandèmia. I, per tant, treure aquesta campanya de la vacunació dels espais típicament sanitaris i portar-la als pavellons, portar-la als centres cívics, per tant, portar-la a la comunitat, que és aquesta altra pota de la prevenció, la primària i comunitària, que moltes vegades ens descuidem, doncs, ens sembla especialment important. I ahir, doncs, en vaig visitar alguns per poder veure també com funcionava, i els circuits funcionen, s'estan donant hores, s'estan fent equips concrets que fan aquesta tasca específica, i ens sembla que això també és un element important i també demostra aquesta capacitat d'adaptació del Govern de, amb una situació diferent o amb una situació de pandèmia, aprofitar això per fer una innovació, i que si, a més a més, funciona es pugui quedar com a element de millora estructural dins del sistema. Gràcies, consellera.
Gràcies, diputada. Per a la resposta, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés.
Molt bé. Gràcies, vicepresident. Diputades i diputats, doncs sí, com ha dit molt bé la diputada del Grup Parlamentari Republicà, aquest any és un any excepcional en molts sentits, no només pel moment difícil que estem vivint en aquest inici de la segona onada, sinó perquè aquesta segona onada, a diferència de la primera, malgrat estar molt més preparats en tots els sentits, i sobretot des del punt de vista clínic, des del punt de vista mèdic, amb molt més coneixement del que és aquesta Covid, se'ns ajunta, se'ns ajuntarà amb aquesta altra epidèmia que tenim cada any al nostre país, i també a nivell mundial, que és l'epidèmia de la grip, però també amb totes les malalties que diem «d'hivern, aquelles que s'agreugen aquesta temporada i que, per tant, de normal ja condicionen la capacitat assistencial, ja condicionen la nostra resposta. Imagineu tot això sumat amb una segona onada de Covid. Per tant, molt alerta a tot això, vam treballar des de ben d'hora perquè aquesta vacunació, aquesta campanya de vacunació de la grip, que és l'eina preventiva, una de les eines preventives que tenim de cara a aquesta epidèmia de la grip, doncs, estigués reforçada per aquest any comprant 230.000 dosis de vacuna més, arribant a 1 milió i mig de dosis, i anticipant-nos al màxim al que havia de ser aquesta campanya. Hem multiplicat per dos el pressupost destinat a la vacunació de la grip, per dos factors: per una banda, com he dit, perquè hem comprat aquestes 230.000 dosis més, i, per l'altra, perquè hem comprat aquella vacuna, o moltes més unitats d'aquella vacuna, més recomanada aquest any per les autoritats sanitàries mundials, que és una vacuna tetravalent, amb dues soques A i dues soques B, i, per tant, també molt més costosa, en aquest sentit. Hem passat d'unes vint mil dosis, que compràvem cada any, d'aquesta tetravalent, a unes 800.000 dosis d'aquesta vacuna. Per tant, aquí es veu claríssimament una diferència, però també una aposta per fer tot allò possible per gestionar aquests mesos d'hivern aquestes epidèmies que coexistiran en el nostre país. La grip és un important problema de salut pública, ho ha estat sempre, i és aquell que ens ocupa amb moltes energies a qualsevol sistema de salut. Per això, aquestes campanyes de vacunació, però sense oblidar altres eines de prevenció que aquest any tenim més reforçades de cara a la societat a causa també de la Covid, que és aquesta distància, aquesta higiene de mans i aquest ús de la mascareta, que són eines de prevenció també que ens seran útils en aquesta epidèmia de grip. Hi han estudis que s'estan fent, doncs, a l'hemisferi sud de com ha sigut l'epidèmia de la grip i que mostren, no?, unes dades diferents, amb no tants contagis, però que alhora no són concloents i no podem dir que això serà així en el nostre país, donat que el context en diferents llocs de l'hemisferi sud, amb la comparació que vam fer en tots els països que sí que vacunen i han fet insistència en la vacunació de la grip..., també era un context, en molts dels casos, de confinament pràcticament general, i, per tant, això vol dir també menys contagis en la grip. Per tant, sense donar-ho per fet sí que podem dir que no només la vacunació és la prevenció, sinó que també aquesta altra prevenció important en la Covid també ens ha d'ajudar amb la grip. La incidència de la grip durant les epidèmies oscil·la entre el 5 i el 20 per cent, però és un 50 per cent o més en les persones que viuen institucionalitzades. I en aquest cas podríem parlar, doncs, de les residències de gent gran, que se n'ha parlat aquí abans. A més a més, la mortalitat per grip es produeix principalment en les persones d'edat avançada, i són persones també vulnerables respecte a la Covid. L'any passat..., estimem que amb la vacunació s'eviten un 30-37 per cent de morts, 40 per cent d'ingressos a la UCI i 26 per cent d'hospitalitzacions atribuïbles a la grip en majors de seixanta-quatre anys. Us podeu imaginar la importància que això té en aquests moments, en aquests moments on el sistema sanitari ja estarà molt tensionat respecte a l'epidèmia del Covid. Tot allò evitable, també aquests ingressos, també aquests ingressos a l'UCI, i evidentment la mortalitat evitable, ho hem de poder evitar. M'atreveixo a dir que això la gent ho ha entès molt bé. I després parlaré d'aquest inici de campanya que considero que ha anat i que està anant molt i molt bé. Però la vacuna contra la grip redueix aquestes hospitalitzacions i la mortalitat, i aquest any és més necessari que mai, perquè es rebaixa aquesta pressió assistencial. I deixar un missatge clar també: no hi ha més risc d'infectar-se de coronavirus o de patir una Covid greu per haver-se vacunat contra la grip. Jo crec que això ha de quedar claríssim, i la gent ha de saber que les autoritats sanitàries donen aquest missatge com a cert, no només des de l'Organització Mundial de la Salut, sinó també nosaltres. Però estem davant de que la simptomatologia de la grip i la simptomatologia de la Covid, doncs, és molt compartida, i la veritat és que són molt similars, i, que, per tant, haurem de fer tot allò necessari per poder discriminar, i la vacunació és una eina essencial. Tu has parlat, diputada, no?, de quines són les persones amb més alt risc. Doncs aquestes persones de més de seixanta anys, i més, pacients amb problemes de salut crònics i factors de risc, on hi hem afegit aquest any la hipertensió, perquè és factor de risc també per la Covid, dones embarassades i puerperi fins als sis mesos, infants entre sis i dotze anys amb antecedents de prematuritat de menys de trenta-dues setmanes, persones amb immunosupressió i aquelles persones que poden transmetre la grip a persones d'alt risc. Aquí incloem els professionals sanitaris, sociosanitaris, també de residències, les persones cuidadores de persones d'alt risc, no només en residències sinó també serveis d'atenció domiciliària i tots els serveis. Vostè ha dit alguns professionals, ha parlat de Gis. Jo també parlaria, per exemple, de zeladors, que es mouen, no?, d'un lloc a l'altre dels centres de salut i que, per tant, també és molt important que estiguin vacunats. I aquí, les campanyes específiques del Govern de la Generalitat de Catalunya respecte als professionals sanitaris, del Departament de Salut, però acompanyades, doncs, precisament d'això, dels col·legis professionals, que ens hi ajuden molt i molt aquest any. El 2012 vam poder passar d'un 16 per cent de vacunació que teníem aleshores a l'any passat un 30 per cent de vacunació en professionals sanitaris, i ho volem augmentar fins al 75 per cent. Sabem que és molt difícil, que és un objectiu que està molt lluny d'allò que havíem aconseguit, però creiem que aquest any ho podem fer. Igual que, en persones de més de seixanta anys, arribar també al 75 per cent; i a les persones amb patologies cròniques, en aquest 60 per cent què recomana l'OMS. I vull fer una especial menció a tot el treball que s'ha fet des de ja fa moltes setmanes per part del Departament de Salut conjuntament amb els ajuntaments del nostre país. Tenim l'atenció primària, doncs, que hi està acudint el 80 per cent de la casuística Covid i que no pot deixar de fer totes les altres patologies que té, i, que, a més a més, ho ha de fer amb circuits separats, generant el màxim de seguretat en aquesta assistència. Aleshores, en aquesta atenció primària, a més a més, encetar una campanya de vacunació de la grip, a vegades hi ha problemes reals, que són reals, que són palpables i que són d'espais. Ens hem posat..., coordinant, treballant amb els ajuntaments del nostre país per trobar espais complementaris per fer les campanyes de vacunació de la grip, i això està funcionant molt bé, i això vol dir una implicació dels municipis i això vol dir també aquesta manera de treballar en l'epidèmia però també en la grip, en tot allò que necessitem, doncs, en aquests mesos. Aquests dispositius són més de sis-cents, 635 a tot Catalunya: centres cívics, biblioteques, pavellons, com vostè deia, instal·lacions temporals del SEM; són sis-centes instal·lacions que posem a disposició d'aquestes campanyes de vacunació. I un missatge clau: hem parlat de les persones prioritàries en aquesta campanya de la grip, les persones més vulnerables respecte a la grip i que ho comparteixen amb la Covid. Primer, a aquestes persones ens hi hem adreçat també proactivament, perquè volem garantir que les persones vulnerables –més de seixanta anys, dones embarassades, persones amb patologia crònica, professionals sanitaris– accedeixin, doncs, quan abans millor a aquesta vacunació. Però la campanya durarà dos mesos. No hi ha pressa per a la resta de ciutadania que es vol vacunar, que ha entès que aquest any és importantíssim poder solidaritzar-se i poder fer, aportar el seu granet de sorra a, doncs, poder evitar aquestes atencions per grip donat que el sistema ja està prou tensionat respecte a la Covid. Per tant, hi haurà temps, no cal que hi anem tots la primera setmana, però també ens mostra, no?, aquesta allau de gent, doncs, la voluntat de la societat catalana de poder respondre [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] a una crida important com aquesta –ja acabo, president–; amb aquest..., no hi ha pressa. Els primers dies de vacunació ja s'han vacunat més de 165.000 persones, i això és moltíssim. I també aquesta campanya «Cap fred que està en marxa. No perquè vulguem tenir el cap fred sempre, però aquest any és necessari pensar, no?, si fem més bé amb aquella actitud que nosaltres voldríem fer, aquella abraçada, aquest acostar-se. Aquest any és important, doncs, aquesta prevenció, i les campanyes de vacunació són una eina essencial per al país. Moltíssimes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre l'abordatge de les violències en els centres educatius]] [[300-00311/12]] El vuitè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre l'abordatge de les violències en els centres educatius, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Per a l'exposició de la interpel·lació, té la paraula la diputada senyora Jenn Díaz.
Gràcies. Bona tarda a tothom. Bona tarda, conseller. Bé, fa uns mesos vaig venir aquí a denunciar el silenci i el negacionisme de la violència masclista, i ho vaig fer fent el meu propi «Cuéntalo, anunciant que havia patit violència masclista. Però el «me too ha estat una eina que ja no pertany només a les primeres dones que el van utilitzar per fer-se més fortes, perquè ara el «me too pren noves formes i s'escampa arreu del món. I el darrer és aquí a Catalunya; l'últim «me too és en veu de dones joves de Castellar del Vallès i de Sabadell. Els «me too serveixen per enviar dos missatges. El primer és per als agressors: «Se us ha acabat la impunitat, senyors; aquest món que us protegia, que us avalava, s'ha acabat. I el segon missatge, que és encara, diria, més important és per a totes les dones que són possibles víctimes i dones agredides, i és que: «Companyes, el que us passa no és privat, el que us han fet no és mala sort; és estructural, és col·lectiu i és de totes. I, per tant, aquests dos missatges són molt importants tant per als agressors i els encobridors com per a totes les dones que vulguin alçar la veu. I avui he volgut portar aquest «me too a l'hemicicle, i com vaig fer fa uns mesos també el llegiré, perquè penso que el testimoni té més força quan es fa en primera persona. I, per tant, com que elles no tenen l'oportunitat de venir aquí a l'hemicicle a defensar el seu propi «me too, llegiré algun dels missatges que han anat compartint a l'Instagram, perquè les noves formes de comunicació del nostre jovent, doncs, trasllada aquest «me too a aquells espais que els fan sentir més segures. Llegeixo: «Treu-te el mòbil de la butxaca del cul, que així te'l veuré millor i el lluiràs més. «Si porteu aquests tops, no em puc concentrar. «Quan cobres l'hora? «A veure si et creixen ja les tetes, no? «Por resistencia, no apruebas, pero sigue corriendo que te botan las tetas. «Vine aquí, que jo t'escalfo. «Em va dir que si li feia un petó em pujaria la nota. «Recorda passar després pel despatx, que t'ensenyaré una coseta. «Encara tinc marques a l'esquena de les teves ungles d'ahir a la nit. «Jo no entenc com tens aquest cuerpazo sense fer res d'esport. I per acabar: «Em va fer un petó quan estàvem sols a la classe. Tenia setze anys. Algunes d'aquestes situacions es van donar fa cinc, sis, set, vuit anys, però en realitat no importa quan van passar, perquè la majoria dels agressors que llavors comptaven amb el consentiment, amb la complicitat i l'omertà de la societat i els seus companys, que van pensar que aquest món que deia que s'està acabant sempre seria així, que no canviarien les coses i que, per tant, aquest pacte de silenci continuaria per sempre més. Però les coses han canviat i l'exemple de les noies de Castellar o de Sabadell i de tants altres llocs canvia la història i també canvia les percepcions de la societat. Per molts, durant molt de temps, tot això no era més que bromes. Eren bromes que es feien a l'aula, que potser estaven fora de lloc, però com que només eren bromes, eren tolerables. I això és el que ha canviat, que les dones ja no acceptem les violències, que ara el que fem és detectar-les i denunciar-les i que ens organitzem i això és el que han fet les noies joves de Castellar, de Sabadell i de tants altres llocs que potser no ens han arribat. Però la lluita contra les agressions als centres no ha de dependre de la valentia de les dones joves, perquè llavors les deixem desemparades. No ho podem confiar tot a la valentia de totes elles, perquè amb catorze, amb quinze, amb setze no tenim les mateixes eines ni els mateixos coneixements, però, a més a més, és que és igual l'edat, perquè es fa des de l'abús de poder, i això genera una indefensió. No importa quina edat tinguin, però és especialment greu quan són dones joves, perquè és evident que parteixen de la desigualtat que genera l'abús de poder de la diferència d'edat i, per descomptat, de l'espai de poder des del qual fan aquest abús els agressors. No ens podem enfrontar als nostres agressors que, a més a més, com dic, gaudeixen d'impunitat, de superioritat i ho fan des d'un lloc de poder i de privilegi, perquè no oblidem que són els seus professors i, per tant, són els seus referents i, per tant, ho fan des d'un lloc de privilegi, de superioritat i això no se'ns pot escapar de la gestió d'aquestes agressions. No podem permetre que als centres es detectin casos com aquests i ja no dic com aquest, sinó tots aquells que encara costen més d'identificar, perquè potser no són tan específics o no són tan evidents com aquest i en funció de les alumnes, de la seva valentia i de la seva capacitat d'organitzar-se es resolguin o no. Perquè si fem això, si posem tot el focus en què fan elles, les estarem condemnant. D'alguna manera, el cas de Castellar és un cas d'èxit perquè s'han organitzat, han denunciat, hi ha hagut conseqüències i això crec que ho podríem considerar un cas d'èxit de l'autoorganització de les dones. I el fet que les dones del centre hagin alçat la veu per encoratjar també altres joves d'altres centres i, de pas, enviar aquest missatge als agressors, ho trobo positiu, però no és això el que volem. No és això el que necessitem als centres educatius, no necessitem que siguin sempre elles les que hagin d'alçar la veu per poder-les protegir. Ens agrada molt que les dones s'empoderin i que s'organitzin; ens agrada molt que denunciïn, que teixeixin aliances i que s'organitzin, però també volem protegir aquelles que callen i que no són capaces de detectar les agressions i els abusos i que no ho expliquen a ningú. També les volem protegir a elles. Per tant, les eines i les resolucions no poden dependre només de l'actitud que tenen les dones joves en el cas dels centres educatius. Perquè si les resolucions dels casos depenen d'aquesta valentia de les agredides, estarem posant el focus allà on no toca. El focus no ha d'estar mai en què han de fer les agredides i aquests dies que estem fent la ponència sobre la llei contra violències masclistes, ho tenim molt clar. El focus no pot estar sempre en què fem les dones quan ens agredeixen. També s'ha de fer una feina amb els nens, amb els nois, amb els adolescents, amb els homes, perquè si no, no servirà de res. I les maneres que tenim d'enfrontar-nos a les violències tenen casuístiques específiques que de vegades no ens deixen actuar. I això s'ha de tenir en compte que, de vegades, ens bloquegem, ens quedem callades, ho matem i ja hem demostrat i ho vam votar així en el monogràfic d'igualtat aquí en el Parlament, que el silenci, l'omissió, la inacció no són consentiment, no són una aprovació ni és cap porta oberta; no és cap acceptació de la situació i, per tant, aquelles que callen, aquelles que es queden quietes, que se silencien i que pateixen en silenci l'agressió, també són la nostra responsabilitat. Fins ara s'ha llegit així, que el silenci, l'omissió i la inacció eren consentiment, però s'ha acabat, i ja n'hem tingut prou, i ens fa contentes, com deia, que alcin la veu, però no volem que sigui obligatori ser valenta, perquè el teu cas es resolgui. La situació de control i de poder que tenen els agressors és inqüestionable i, en la majoria de casos, dintre i fora de les aules, la violència que han de fer servir els agressors és mínima, perquè normalment són en espais de confiança. Són persones del seu mateix entorn i, per tant, la violència que han d'exercir contra les seves agredides no cal que sigui una violència ni física ni excessiva. Només els hi cal la confiança de l'agredida. Per això és important que els mateixos centres tinguin un funcionament que sigui útil, un pla, un protocol, una guia, els itineraris que siguin clars, que siguin segurs, perquè les joves tinguin aquestes eines i tinguin una manera d'enfrontar-se a la situació que no sigui de manera frontal, enfrontar-se de manera física i notòria amb el seu agressor. I l'abordatge no pot ser únicament a posteriori, quan ja tenim el cas sobre la taula. Perquè si assumim que el masclisme –i ho assumim– i el patriarcat són estructurals i impregnen tota la societat, i, per tant, també són dintre dels centres educatius, nosaltres hem de garantir les eines. No acabarem l'endemà amb el patriarcat, això ja ho sabem, però com a mínim, si donem aquestes eines per detectar, per actuar i també per prevenir, com a mínim estarem fent que totes elles s'empoderin en els centres i totes elles puguin, amb la informació que els centres educatius posen a la seva disposició, s'empoderin i no necessitin que passin anys de consentiment, d'omertà, d'aquest pacte de silenci perquè es resolguin els seus casos. I per això, en aquest sentit, com que som conscients que s'han de relacionar amb el desig, amb el consentiment, i ho han de fer des del respecte i la cura, considerem que hi ha dues vies per resoldre aquesta qüestió, per tenir centres educatius més segurs per a tothom: una és l'educació sexual i afectiva en els centres i l'altra són els protocols. I, per tant, en aquest sentit, conseller, li demanàvem, doncs, quina ha sigut l'actuació del departament en aquests casos concrets, però, més enllà d'aquests casos concrets, com ho fem per tenir aules lliures de violència masclista i quins són els projectes d'educació sexual que s'engegaran properament.
Gràcies, diputada. Per a la resposta té la paraula el conseller, el senyor Josep Bargalló, conseller d'Educació. Gràcies.
Gràcies, vicepresident. Diputats, diputades... Diputada, els abusos sexuals són també un abús de poder, un abús que és especialment greu, gravíssim, quan es dona a l'escola i s'exerceix per part d'algú que hauria de ser un referent en tots els sentits per a les menors, i que aprofita precisament la seva posició de poder per abusar-ne i causar el terror. Als centres educatius es produeixen situacions de violència com es produeixen a la societat, perquè els centres són el reflex de la societat, perquè l'escola no és aliena al seu entorn. La nostra feina, però, és prevenir; la nostra feina és actuar; la nostra feina és reprimir, quan cal; la nostra feina és acompanyar. Massa sovint aquestes situacions de violència han estat ocultades, amagades, amb una mena de pacte de silenci entorn dels abusos sexuals, que sovint s'aborden des d'una perspectiva adultocèntrica, des de la mirada dels adults, amb allò de «no n'hi ha per a tant, i sovint també amb una mirada androcèntrica, amb un biaix clarament masclista. Són silencis covards, són silencis còmplices, silencis que hem de trencar i que no poden trobar cap complicitat tampoc en l'Administració ni en els professionals de l'educació. Són silencis que les joves trenquen i contra els quals alcen la veu. I és el nostre deure i el nostre compromís ser al seu costat. Aquests darrers dies han aparegut a Instagram –com deia la diputada– un primer cas, denunciat, i després una sèrie de casos que van seguir immediatament de la primera denúncia, un referent a un centre de Castellar, dos referents a dos centres de Sabadell, un referent a un centre de Moià. Hi hem d'actuar d'arrel, davant aquests casos; tolerància zero i transparència màxima. Els comentaris que llegia la diputada –i n'hi ha més– són repugnants i inacceptables –i alguns encara ho són més que els que ha llegit–, sense pal·liatius, sense excusa. Són comentaris, són actes, són actuacions que hem d'erradicar, i en especial a l'escola, on les relacions de respecte han de ser la base, on s'està formant la personalitat dels joves i les joves, on no es pot exercir violència i on no es pot explicar que exercir violència quedi impune. Si aquests dies diem que una bona manera d'explicar a la societat el comportament, en hàbits, davant la pandèmia és l'escola, perquè els alumnes ho transmeten a les famílies i a la societat, no podem a l'escola exemplificar que actuar amb un abús de poder queda impune. En els darrers mesos hem parlat d'escoles segures, en referència als aspectes sanitaris derivats de la pandèmia. Però no parlem d'escoles segures només referent a aspectes sanitaris, també al que comentava la diputada: l'escola ha de ser segura per als nois i per a les noies en tots els casos –ho hem dit i hi insistim–, i no només per a aspectes sanitaris, l'escola ha de ser tan segura com casa, perquè és la segona casa dels nostres alumnes, de les nostres alumnes. I, amb el que estem parlant ara, fins i tot si, malauradament, la seva casa no és segura, l'escola ha de ser la seva casa segura, en tots els casos. Ens calen actuacions –que els explicaré en aquesta intervenció o en la posterior–, que ja hem planificat i algunes de les quals ja hem presentat al mateix Parlament la setmana passada, a l'intergrup. Però jo no vull –abans d'entrar en aquest aspecte que em demanava la diputada– oblidar unes dades que són esfereïdores i que ens expliquen que allò que estem parlant avui, allò que va sortir a Instagram fa dues setmanes, la setmana passada, és només la punta de l'iceberg. Segons dades dels Mossos d'Esquadra, una de cada dues víctimes d'agressions i abusos sexuals a Catalunya és un nen o una nena, és un o una menor d'edat, i, per tant, són alumnes nostres –són alumnes nostres. No vull dir, perquè no és així, que aquestes agressions estiguin en l'àmbit escolar, però són alumnes nostres. L'any 2016 es van denunciar a Catalunya 713 abusos i 254 agressions sexuals a menors d'edat. Segons les dades de Save the Children, amb qui col·laborem molt estretament en aquest camp, entre un 10 i un 20 per cent de la població ha estat víctima d'abusos sexuals durant la infància; sis de cada deu abusadors són coneguts del menor en algun grau de relació. Aquesta, per tant, és una realitat que ens situa, hi insisteixo, en la tolerància zero. I em pregunta què hem fet davant aquestes darreres aparicions a Instagram d'aquesta campanya promoguda per noies valentes que han sortit i ho han explicat. Hem parlat amb les víctimes, amb totes les víctimes que hem pogut identificar, en alguns casos hi havia anonimat, però hem parlat amb totes elles. I hem parlat amb totes elles perquè ens ho expliquessin amb més deteniment, per acompanyar-les. Hem parlat amb totes les direccions dels centres. Hem treballat amb la Fundació Vicki Bernadet en tots els casos perquè estigui actuant en el centre i ja està actuant. I hem també obert, a partir d'Inspecció, els procediments pertinents. En el cas de Castellar, la inspecció ha dictaminat que les denúncies eren certes. A partir del treball que ha fet la Inspecció, s'ha incoat un expedient disciplinari per falta greu o molt greu, perquè l'expedient ja ho conclourà, al professor; se l'ha apartat cautelarment de la docència i del contacte amb alumnes mentre duri el procediment i s'ha nomenat un professor substitut per tal que l'alumnat tingui garantit el seu dret a l'aprenentatge. En el cas de Sabadell, en un dels casos era un professor ja jubilat, però, en tot cas, també s'hi ha posat a treballar la Inspecció. S'ha proposat a treballar també en contacte amb l'alumnat i l'exalumnat per tal d'identificar possibles, diguem-ne, conseqüències. En el segon cas de Sabadell, la denúncia era anònima. Anònima doblement: ni identificava l'hipotètic agressor ni s'identificava la víctima. Per tant, faig una crida, que ja l'hem feta, tenim els canals interns del departament suficientment, diguem-ne, discrets perquè aquestes persones es puguin identificar i puguem treballar-ho. I en el cas de Moià –en el cas de Moià– també s'ha actuat: s'ha apartat el professor també de la docència i conjuntament amb l'institut i amb l'ajuntament s'ha obert un espai d'escolta al centre juvenil La Pólvora del municipi, que durant unes quantes hores al dia d'uns quants dies ha fet un espai d'assessorament i escolta amb especialistes amb les noies denunciants, tant en primer terme com les que s'hi hagin afegit després. Aquestes són actuacions que, a més a més, tindran, si l'expedient així ho conclou, altres repercussions, perquè les durem a fiscalia si és que el recurs de l'expedient es demostra que així s'ha de fer. Aquestes són actuacions que hem fet, que farem, perquè, hi insisteixo, tolerància zero, escoles segures, perquè no ha d'haver-hi silencis –en tots els casos o en la majoria de casos, hi havia hagut silencis–, perquè el que fan és mal. El que ens ha de fer més mal és que en tots els casos o en la majoria de casos és: «Ja es deia, «algú ja ho havia dit, «algú ho havia dit, però no l'havíem escoltat. Perquè això és..., aquí sí que l'Administració és culpable. I dic l'Administració en el sentit més ampli, el no haver escoltat per aquesta tradició androcèntrica i aquesta tradició... Perquè hi ha un cas dels que els estic comentant que és de fa vint anys, per aquesta tradició, però això no ho podem permetre. No ho haguéssim pogut permetre fa vints anys; no ho permetrem ara. I les accions. Com vostè sap, estem treballant en el pla d'escoles lliures de violències, que és un pla que té força programes, que ja...; hem obert la unitat integrada d'atenció a infants i adolescents en el Complex Educatiu de Tarragona, una barnahus que ja funciona de fa uns mesos i que ja ha atès seixanta-cinc víctimes des de la seva obertura el mes d'abril; estem també treballant en un pla de formació i, com vostè també sap, ja hem endegat el pla de l'educació afectiva i sexual per a tots els centres educatius, i que també li puc detallar en alguns dels seus exemples. Però, hi insisteixo, escoles segures, tolerància zero, lluita perquè el poder no sigui utilitzat incorrectament, acompanyament de les víctimes i actuacions immediates, rigoroses. I també, si vol, a la rèplica li diré alguna llei que potser hauríem de canviar perquè això ho poguéssim fer encara amb més contundència. Moltes gràcies, vicepresident, diputats i diputades –perdó, president.
Cap problema, conseller. Per fer la rèplica, té un torn la diputada de nou.
Gràcies, president. Conseller, vostè ha acabat la seva intervenció parlant d'actuacions immediates, de canviar algunes lleis, avanço als diputats i diputades que d'aquí en sortirà una moció per poder-ne parlar obertament. I, a més a més, jo afegiria que en cada cas i amb cada denúncia tenim una oportunitat i tenim l'oportunitat de fer-ho bé, i, per tant, penso que aprofitar cadascuna d'aquestes denúncies per començar a generar precedents de bones pràctiques és molt important. Parlava d'acompanyar les víctimes, de parlar amb elles, de fer una escolta activa de totes elles, i penso que estem de sort –estem de sort–, perquè el departament ha actuat amb rigor, amb contundència, ha actuat amb celeritat, i això, igual que els professors són els referents a l'aula, nosaltres som els referents de la societat i, per tant, cada vegada que nosaltres no actuem o no tanquem un dels casos correctament, d'alguna manera, estem generant aquesta mala pràctica i aquest nou mirall de la societat. Igual que els professors han de ser referents, nosaltres també ho hem de fer, hem de ser exemplars, hem d'acompanyar, i les institucions tenen un paper molt important. I vull recordar una intervenció que va fer l'actriu Meryl Streep quan parlava de Donald Trump, que deia que tot allò que nosaltres fem a les institucions, tot allò que nosaltres diem, tot allò que nosaltres des dels nostres altaveus legítims, ja sigui des de les cambres legislatives o des dels mitjans, tot allò que nosaltres diem autoritza la gent a fer i actuar. I, per tant, quan nosaltres no actuem amb celeritat, amb rigor i de manera exemplar, nosaltres estem, d'alguna manera, autoritzant els agressors a reforçar aquesta cultura de la violació, estem validant la complicitat dels encobridors i estem empetitint i desprotegint les víctimes. I, per tant, estem enviant un missatge a les cases de tots els ciutadans i les ciutadanes del nostre país, d'alguna manera..., d'actuar en base a uns valors que nosaltres mostrem des de les institucions. I en aquest cas, malauradament, que tenim a les institucions el masclisme i el feixisme institucionalitzat en Vox, penso que és molt important que des d'aquí, des de Catalunya, nosaltres fem aquestes actuacions per fer tot el contrari: validar i reforçar les víctimes, les dones agredides per dir-los que les creiem, que les protegim i que farem tot el possible per donar-los les eines. I, per exemple, aquest matí –potser sembla que no hi té res a veure, però sí que té molt a veure amb aquesta utilització que fan des de les institucions– una senadora del PP li feia una pregunta a la ministra Montero que trobo intolerable, i penso que nosaltres, des de les nostres administracions, hem de parlar amb rigor, i no hem de validar certs comentaris i certes maneres de procedir, perquè nosaltres també som un referent, igual que els professors a l'aula, i, per tant, nosaltres, de la mateixa manera que demanem protegir els centres, nosaltres, des de les institucions, hem de ser impecables, i que hi hagi causes i conseqüències. I des d'aquí penso que és molt important que nosaltres també siguem exemple, i que en casos com aquest de Castellar, de Sabadell i de Moià, cada vegada que l'Administració fa una bona pràctica, està canviant el futur d'aquest país. Així que moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputada. I, finalment, de nou, el conseller.
Gràcies, president. Diputades, diputats... Diputada, és cert, no ens ha de tremolar el pols, no hem de tenir dubtes, no hem de permetre cap actitud ni cap actuació en l'àmbit de l'escola. I és cert que l'àmbit de l'escola és molt gran, i és cert que hi ha una pràctica històrica que pot ser la temença de la noia que se sent agredida a exposar el seu cas. Ho hem comprovat amb aquests darrers fets. Ja hi ha uns mecanismes al departament. Un telèfon, per exemple. Però no s'utilitza, el telèfon, per part de les noies, s'utilitza l'Instagram. I, per tant, el que hem de fer, i aquest n'és un cas evident, no és esperar que utilitzin el telèfon, és anar a nosaltres a Instagram a obrir, i ho estem a punt de fer: obrir el nostre espai per recollir les denúncies. I com he dit més d'un cop, aquestes modificacions de la llei..., què ens passa a vegades, a nosaltres, ara? Doncs passa que les sentències condemnatòries no van acompanyades de la pèrdua de la condició de professor o de professora, no hi van. I, per tant, quan la sentència ha acabat, el professor o professora té el dret de tornar a l'escola. Què fem? Fem aquella actuació de l'Administració de: doncs no el tornem al contacte amb els alumnes, però no és la solució. La solució és una reforma legal que ens permeti actuar. I li insisteixo –i li insisteixo–, el pla contra les violències a l'escola és un exemple d'aquesta actitud de convenciment que tenim. Quan vam entrar es parlava de la convivència, que és cert, l'escola és un nucli de convivència. És cert. Però no és el mateix treballar per la convivència que lluitar contra les violències. Són dos coses diferents, que s'han de fer a la vegada, però no es poden confondre tampoc. El treball per la convivència necessita unes mesures, i la lluita contra la violència, unes altres. Deia la prevenció, en la formació, que ja estem fent, i a la qual ens acompanya la Fundació Vicki Bernadet, el treball de l'educació afectiva i sexual, a la qual ens acompanya l'Associació de Drets Sexuals i Reproductius, Drac Màgic i el GrupIREF, perquè, a més a més, tenim molt clar que nosaltres no som els màxims experts, i no tenim per què ser-ho, però que els màxims experts són amb qui hem d'anar de la mà per actuar. Aquest pla d'erradicació de les violències a les escoles, per nosaltres, és molt important, perquè, a més a més, l'educació, la formació és en coneixements, és en habilitats, però també és en actituds –també és en actituds. I les actituds són tan importants com les habilitats i el coneixement. I les actituds dels majors d'edat –professorat o qualsevol altre tipus de personal de l'àmbit educatiu– han de ser actituds, en aquest sentit, incòlumes, ho han de ser. I no ens hem de tancar en nosaltres mateixos, perquè a més hi ha una altra cosa que hem insistit molt darrerament: si passa una cosa en una escola i s'amaga, això va contra l'escola. Si passa una cosa en una escola, es treballa i es publicita, com s'ha fet a Moià, això va a favor de l'escola, perquè dona la imatge que l'escola treballa per ser segura, i a més a més perquè avui en dia res no es pot amagar –res no es pot amagar–, i, per tant, intentar amagar les violències no només és una actitud covarda, és una actitud estúpida. I, per tant, des del departament treballarem a fons, i ho estem fent amb els ajuntaments i amb tota la comunitat educativa, per erradicar les violències de l'escola i fer que l'escola sigui la casa segura dels nostres alumnes i en això, especialment, de les nostres alumnes. Moltes gràcies, president. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, conseller. Acabats els debats d'aquesta tarda, passarem ara a les votacions. Hem cridat a votació. [[Pausa llarga.]] Bé, procedirem, doncs, a les votacions. [[Decret llei 32/2020, del 22 de setembre, pel qual es modifica la Llei 17/2014, del 23 de desembre, de representativitat de les organitzacions professionals agràries (continuació)]] [[203-00057/12]] Comencem votant el punt tercer, que és el debat sobre la validació del Decret llei 32/2020, de 22 de setembre, pel qual es modifica la Llei 17/2014, de 23 de desembre, de representativitat de les organitzacions professionals agràries. Comença la votació. El Decret 32/2020 ha estat convalidat per 76 vots a favor –corresponents a 55 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, 57 en contra, cap abstenció. Ara em toca preguntar a la cambra si algun grup... Sí? [[Pausa.]] Doncs votem si es tramita o no per projecte de llei aquest decret. Comença la votació. Aquest decret llei es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi han hagut 65 vots favorables, 64 en contra –corresponents a 43 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, 4 abstencions. [[Decret llei 33/2020, del 30 de setembre, de mesures urgents en l'àmbit de l'impost sobre les emissions de diòxid de carboni dels vehicles de tracció mecànica i de l'impost sobre les estades en establiments turístics, i en l'àmbit pressupostari i administratiu (continuació)]] [[203-00058/12]] Votem ara el punt número 4, que és el debat sobre la validació del Decret llei 33/2020, de 30 de setembre, de mesures urgents en l'àmbit de l'impost sobre les emissions de diòxid de carboni dels vehicles de tracció mecànica i de l'impost sobre les estades en establiments turístics, i en l'àmbit pressupostari i administratiu. Comença la votació. Aquest decret llei ha estat validat per 64 vots a favor –corresponents a 43 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, 29 en contra, 40 abstencions. Algun grup vol que es voti la tramitació com a projecte de llei? No? [[Pausa.]] Per tant, queda convalidat definitivament aquest decret llei. [[Informe i conclusions de la Comissió d'Estudi de les Polítiques per al Millorament de la Qualitat de Vida de la Gent Gran (continuació)]] [[260-00002/12]] Passem ara al punt cinquè de l'ordre del dia, que és el debat de l'Informe i conclusions de la Comissió d'Estudi de les Polítiques per al Millorament de la Qualitat de Vida de la Gent Gran. Comencem votant les conclusions aprovades a proposta del Grup Parlamentari de Ciutadans. Votem, en primer lloc, la part introductòria de la conclusió número 2. Comença la votació. Aquesta conclusió ha estat aprovada per 97 vots a favor, 32 en contra –corresponents a 11 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, 4 abstencions. Votem ara la conclusió número 2, lletra a. Comença la votació. Ha estat aprovada per 65 vots a favor, cap en contra i 68 abstencions. Votem ara la conclusió número 2, lletra c. Comença la votació. Ha estat aprovada per 101 vots a favor –corresponents a 80 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, cap en contra, 32 abstencions. Votem ara la conclusió número 3, lletra y. Comença la votació. Ha estat aprovada per 93 vots a favor, cap en contra i 40 abstencions –corresponents a 19 vots delegats i presencials i 21 de telemàtics. Votem ara la conclusió número 4, lletra a. Comença la votació. Ha estat aprovada per 61 vots a favor, 40 en contra i 32 abstencions. Votem ara la conclusió número 6, lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 57 vots a favor, 8 en contra i 68 abstencions –corresponents a 47 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–. Votem ara la conclusió número 6, lletra c. Comença la votació. Ha estat aprovada per 57 vots a favor, 8 en contra i 68 abstencions –que corresponen a 47 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–. Votem ara la part introductòria de la conclusió número 7. Comença la votació. Ha estat aprovada per 101 vots a favor, 32 en contra i cap abstenció. Votem ara la conclusió número 7, lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 101 vots a favor –corresponents a 80 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, cap en contra, 32 abstencions. Votem ara la part introductòria de la conclusió número 9. Comença la votació. Ha estat aprovada per 97 vots a favor, 32 en contra –corresponents a 11 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, 4 abstencions. Votem ara la conclusió número 9, les lletres a fins a la p. De la a a la p. Comença la votació. Han estat aprovades per 97 vots a favor, cap en contra, 36 abstencions –que corresponen a 15 de delegats i presencials, 21 de telemàtics–. Votem a continuació la resta de conclusions aprovades a proposta del Grup Parlamentari de Ciutadans, en tot allò que no s'hagi votat fins ara. Comença la votació. Han estat aprovades per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Passem ara a votar les conclusions aprovades a proposta del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Votem la conclusió número 2, lletra c. Comença la votació. Ha estat aprovada per 101 vots a favor –que corresponen a 80 de delegats i presencials, 21 de telemàtics–, cap en contra, 32 abstencions. Votem ara la conclusió número 4, lletra e. Comença la votació. Ha estat aprovada per 101 vots a favor, cap en contra, 32 abstencions. Votem ara la conclusió número 5, lletra c. Comença la votació. Ha estat aprovada per 69 vots a favor, cap en contra, 64 abstencions –que corresponen a 43 de delegats i presencials i 21 de telemàtics. Votem a continuació la resta de conclusions aprovades a proposta del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Comença la votació. Han estat aprovades per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara les conclusions aprovades a proposta del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Comencem per la lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 89 vots a favor –corresponents a 68 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, 8 en contra, 36 abstencions. Votem ara la lletra c. Comença la votació. Ha estat aprovada per 68 vots a favor, 12 en contra i 53 abstencions. Votem ara la lletra d. Comença la votació. Ha estat aprovada per 89 vots a favor –corresponents a 68 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, 8 en contra, 36 abstencions. Votem ara la lletra l. Comença la votació. Ha estat aprovada per 85 vots a favor, 8 en contra, 40 abstencions. Votem ara la resta de conclusions presentades pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Comença la votació. Han estat aprovades per 125 vots a favor, 8 en contra, cap abstenció. Votem ara les conclusions aprovades a proposta del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent. Comencem per la lletra b, de la conclusió número 1. Conclusió número 1, lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 97 vots a favor –corresponents a 76 de delegats i presencials, 21 de telemàtics–, cap en contra, 36 abstencions. Votem ara la conclusió número 3, lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 97 vots a favor, cap en contra, 36 abstencions. Votem ara la conclusió número 4, lletra c. Comença la votació. Ha estat aprovada per 97 vots a favor –que corresponen a 76 de delegats i presencials, 21 de telemàtics–, cap en contra, 36 abstencions. Votem ara la resta de la conclusió número 4. Comença la votació. Ha estat aprovada per 101 vots a favor, cap en contra, 32 abstencions –que corresponen a 11 de delegats i presencials, 21 de telemàtics. Votem ara la conclusió número 5. Comença la votació. Ha estat aprovat per 129 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Votem ara la conclusió número 6, lletra a. Comença la votació. Ha estat aprovat per 97 vots a favor, cap en contra, 36 abstencions. Votem ara la número 6, lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 43 vots a favor, cap en contra i 90 abstencions –que corresponen a 69 de delegats i presencials i 21 de telemàtics. Votem ara la conclusió número 6, lletra c. Comença la votació. Ha estat aprovada per 97 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció. Votem ara la conclusió número 6, lletra d. Comença la votació. Ha estat aprovada per 80 vots a favor –que corresponen a 59 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, cap en contra, 53 abstencions. Votem ara la conclusió número 6, lletra e. Comença la votació. Ha estat aprovada per 69 vots a favor, cap en contra i 64 abstencions –que corresponen a 43 de delegats i presencials i 21 de telemàtics. Votem ara la conclusió número 7, lletra a. Comença la votació. Ha estat aprovada per 12 vots a favor, 4 en contra i 116 abstencions. Votem ara la conclusió número 7, lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 12 vots a favor, 4 en contra i 117 abstencions –que corresponen a 96 de delegats i presencials i 21 de telemàtics. Votem ara la resta de la conclusió número 7, que correspon a la part introductòria de la mateixa conclusió. Comença la votació. Ha estat aprovat per 97 vots a favor –que corresponen a 76 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, 4 en contra, 32 abstencions. Votem ara la proposta..., perdó, la part introductòria de la conclusió número 8 –la part introductòria de la conclusió número 8. Comença la votació. Ha estat aprovada per 61 vots a favor, 4 en contra i 68 abstencions –que corresponen a 47 de presencials i delegats, 21 de telemàtics. Votem ara la conclusió número 8, lletra a. Comença la votació. Ha estat aprovada per 65 vots a favor, 4 en contra, 64 abstencions. Votem ara la conclusió número 8, lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 93 vots a favor –que corresponen a 72 delegats i presencials i 21 de telemàtics–, 4 en contra, 36 abstencions. I votem ara la conclusió número 12. Comença la votació. Ha estat aprovada per 93 vots a favor, que corresponen a 72 delegats i presencials i a 21 telemàtics; cap en contra, 40 abstencions. Votem ara a continuació la resta de conclusions aprovades a proposta del Subgrup Parlamentari, de la CUP - Crida Constituent. Comença la votació. Han estat aprovades per unanimitat, és a dir, 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara les conclusions proposades pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Comencem votant la número 2, lletra h. Comença la votació. Ha estat aprovada per 97 vots a favor, que corresponen a 76 delegats i presencials i a 21 telemàtics, cap en contra, 36 abstencions. Votem ara la conclusió número 2, lletra i. Comença la votació. Ha estat aprovada per 97 vots a favor, cap en contra i 36 abstencions. Votem ara la part introductòria de la conclusió número 3. Comença la votació. Ha estat aprovada per 93 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. I votem ara la conclusió número 3, lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 80 vots a favor, que corresponen a 59 delegats i presencials i a 21 telemàtics, 17 en contra, 36 abstencions. I votem ara la conclusió número 3, lletra c. Comença la votació. Ha estat aprovada per 80 vots a favor, cap en contra, 53 abstencions. Votem ara la conclusió número 3, lletra e. Comença la votació. Ha estat aprovada per 93 vots a favor, que corresponen a 72 delegats i presencials i a 21 telemàtics, 4 en contra, 36 abstencions. I votem ara la número 3, lletra f. Comença la votació. Ha estat aprovada per 93 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. I votem ara la conclusió número 3, lletra h. Comença la votació. Ha estat aprovada per 65 vots a favor, que corresponen a 44 delegats i presencials i a 21 telemàtics, cap en contra, 68 abstencions. Votem ara la resta de la conclusió número 3. Comença la votació. Ha estat aprovada per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. I votem ara la conclusió número 4, lletra g. Comença la votació. Ha estat aprovada per 101 vots a favor, que corresponen a 80 delegats i presencials i a 21 telemàtics, cap en contra, 32 abstencions. Votem ara la conclusió número 5. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 29 vots a favor, 68 en contra, que corresponen a 47 delegats i presencials i a 21 telemàtics, 36 abstencions. Votem ara la part introductòria de la conclusió número 7. Comença la votació. Ha estat aprovada per 65 vots a favor, cap en contra, 68 abstencions, que corresponen a 47 delegats i presencials i a 21 telemàtics. I votem ara la conclusió número 7, lletra a. Comença la votació. Ha estat aprovada per 93 vots a favor, cap en contra, 40 abstencions. Votarem ara la conclusió número 7, lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 96 vots a favor, 36 en contra i cap abstenció. I votem ara la conclusió número 7, lletra f. Comença la votació. Ha estat aprovada per 97 vots a favor, que corresponen a 76 delegats i presencials i a 21 en telemàtics, 36 en contra, cap abstenció. I votem ara la conclusió número 8, lletra b. Comença la votació. Ha estat aprovada per 65 vots a favor, cap en contra i 68 abstencions, que corresponen a 47 de delegats i presencials i 21 de telemàtics. I ara votem la conclusió número 8, lletra g. Comença la votació. Ha estat aprovada per 69 vots a favor, cap en contra i 64 abstencions. I votem ara la 10, lletra e. Comença la votació. Ha estat aprovada per unanimitat, 133 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara la resta de conclusions aprovades a proposta del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem en tot allò que no s'hagi votat fins ara separadament. Comença la votació. Han estat aprovades per unanimitat, 133 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara les conclusions aprovades a proposta del Grup Parlamentari Republicà. Votem, en primer lloc, la número 3. Comença la votació. Ha estat aprovada per 85 vots a favor –que corresponen a 64 de delegats i presencials i 21 de telemàtics–, 48 en contra, cap abstenció. Votem ara la número 6, lletra e. Comença la votació. Ha estat aprovada per 89 vots a favor –que corresponen a 68 de delegats i presencials, 21 de telemàtics–, 44 en contra i cap abstenció. Votem ara la resta de conclusions que no s'hagin votat fins ara. Comença la votació. Han estat aprovades per 121 vots a favor, 8 en contra i 4 abstencions. I votem ara les conclusions aprovades a proposta del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Comencem la número 4. Comença la votació. Ha estat aprovada per 93 vots a favor –que corresponen a 72 de delegats i presencials i 21 de telemàtics– 8 en contra, 32 abstencions. Votem ara la número 5. Comença la votació. Ha estat aprovada per 104 vots a favor, 8 en contra, 21 abstencions. Votem ara la resta de conclusions que no hem votat fins ara presentades pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Comença la votació. Han estat aprovades per 121 vots a favor, 8 en contra, 4 abstencions. I votem ara la resta de punts de l'informe, que no han estat votats, que són els que corresponen dels punts 1 al 6. Comença la votació. Han estat aprovats per 129 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions. No hi ha més punts a votar, per tant, suspenem la sessió fins demà a dos quarts de deu del matí. Gràcies.