Mødet er åbnet. I dag er der følgende anmeldelse: Energi-, forsynings- og klimaministeren (Lars Christian Lilleholt): Lovforslag nr. L 30 (Forslag til lov om ændring af lov om fremme af vedvarende energi (Nedsættelse af støtte for husstandsvindmøller)). Titlen på den anmeldte sag vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor).
Det første spørgsmål er til finansministeren, og det er af hr. Mogens Jensen, Socialdemokraterne.
Værsgo.
Tak for det. Jeg skal læse spørgsmålet op: I lyset af ministerens udtalelser til dagbladet Politiken den 12. august 2015 vil ministeren så forklare, om det er regeringens holdning, at der skal ændres på DR's aftalte rammer før udløbet af det nuværende medieforlig, herunder redegøre for, om det er ministerens holdning, at DR har en dominerende position på mediemarkedet, når DR's kanaler udgør en tredjedel af tv-markedet i Danmark og har samme antal onlinebrugere som de private dagblade?
Tak for det. Værsgo til ministeren.
Tak til hr. Mogens Jensen for spørgsmålet. Når man bruger 3,7 mia. kr. om året på Danmarks Radio, er det vel også naturligt, at man drøfter, hvad man får for pengene. Danmarks Radio bruger mange penge og timer på kritisk at undersøge politiske partier, institutioner, jobcentre, politiet, fængselsvæsenet, og om private firmaer lever op til det, de lover i reklamerne, hvor lang tid man skal vente, før man kommer igennem til SKAT på telefon, om embedsmænd misbruger deres magt osv. Det ligger jo ligesom i DR's og pressens natur, at det er en kerneopgave, og det tror jeg også indgår i DR's selvforståelse. Da det jo er deres selvforståelse, er det altså meget mystisk, at hr. Mogens Jensen og måske også Danmarks Radio føler, at det er upassende, at jeg som finansminister tillader mig at have nogle kritiske synspunkter om Danmarks Radio og public service-forpligtelsen. Men jeg synes ærlig talt, at det er fuldstændig legitimt at diskutere, hvad vi så får for de 3.700 mio. kr., Danmarks Radio får årligt. Er hr. Mogens Jensen ikke enig i det, eller er hr. Mogens Jensen forarget over, at jeg rejser den kritik?
Tak for det. Så er det hr. Mogens Jensen.
Nej, jeg er overhovedet ikke forarget over, at finansministeren forholder sig til det her spørgsmål. På et tidspunkt troede jeg, at finansministeren var blevet kulturminister, men det er fint, at finansministeren har en holdning til DR. Jeg synes bare, at den holdning skal hvile på nogle korrekte forudsætninger, og det, som finansministeren jo har angrebet DR for, er at have en alt for dominerende stilling på mediemarkedet. Nu står jeg her med den seneste medieanalyse, der er lavet, og her står der jo, at på nettet har Danmarks Radio 1.559.000 brugere om måneden. De private medier har 5.344.000 månedlige brugere. Mener ministeren så, at DR har en dominerende stilling på nettet, som ministeren er citeret for at sige til aviserne? Mit andet spørgsmål er: Når DR's andel af seere på tv-kanaler udgør 33,7 pct. af den samlede seerandel og de kommercielle medier altså har resten, dvs. to tredjedele, har DR så en dominerende position på mediemarkedet? Det er bare det spørgsmål, jeg gerne vil have svar på. Og anerkender finansministeren ikke, at DR faktisk ikke har en dominerende position, hverken når det gælder tv-markedet, eller når det gælder onlinebrugere?
Tak. Værsgo til finansministeren.
Som belæg for sagens alvor læste jeg jo på Berlingske Nyhedsbureau den 27. august, at spørgeren mener, at mine udtalelser om DR er et angreb på den danske velfærdsmodel. Det er et angreb, når jeg formaster mig til at være kritisk over for Danmarks Radio. Derfor er det jo et interessant spørgsmål, om X Factor og Den store bagedyst virkelig er kernen i det socialdemokratiske velfærdssamfund. Det er regeringens opfattelse, at Danmarks Radio har en stærk position på det danske mediemarked, og derfor skal vi også passe på, at Danmarks Radio ikke kvæler andre medietilbud på nettet. Det er jo trods alt Danmarks Radio, der modtager 3,7 mia. kr. om året, og derfor synes jeg faktisk, at det er rimeligt, at man – også selv en beskeden finansminister – kan tillade sig ligesom at blande sig i en debat om, hvordan Danmarks Radio forvalter sine penge.
Så er det hr. Mogens Jensen, og ligesom ved finansministerens besvarelse har hr. Mogens Jensen ½ minut. Værsgo.
Jeg skal bare sige, at det jo er fint, at finansministeren har en holdning til Danmarks Radio. Jeg synes bare, den skal hvile på nogle korrekte forudsætninger, så nu spørger jeg igen, og jeg forventer at få et svar: Mener finansministeren, det er rigtigt, at DR har en dominerende position på mediemarkedet, når de har 1,5 millioner internetbrugere om måneden og de tilsvarende dagblades onlinemedier har 5,3 millioner brugere? Er det en dominerende position, ja eller nej? Er det en dominerende position, at Danmarks Radios tv-kanaler har en tredjedel af seerne? Er det en dominerende position, ja eller nej? Det er meget, meget let at svare på, finansminister.
Finansministeren, ½ minut. Værsgo.
Når man taler med folk i branchen, giver de udtryk for en voldsom konkurrence og måske konkurrenceforvridning fra Danmarks Radio og specielt på nettet. Derfor må man jo diskutere, om det er rigtigt, at en så økonomisk stærk institution som Danmarks Radio kan konkurrere med og udkonkurrere private aktører på den her bane. Det er jo derfor, jeg interesserer mig lidt for den her diskussion. For Danmarks Radio er i hvert fald stærkt dominerende, når det drejer sig om økonomien, hvor de får rigtig, rigtig mange penge. Så jeg vil altså forbeholde mig også fremover at kunne deltage i debatten om stort og småt og gerne også om Danmarks Radio. For jeg synes ikke, der er brug for rygklappere eller fortørnelse over, at man blander sig i Danmarks Radios forhold. Det er jo ikke pavestolen, vi taler om.
Tak for det. Hr. Mogens Jensen.
Jeg må bare sige, at finansministeren jo svarer i øst, når man spørger i vest. Jeg kunne altså ikke få svar på, om ministeren mener, at Danmarks Radio har en dominerende position, når jeg siger, at de har en tredjedel af seerne på tv, og at når det gælder nettet, har de privatejede medier altså online noget, der ligner over fire gange så mange månedlige brugere som Danmarks Radio. Er det dominerende? Kan ministeren ikke svare på, om han synes, det lyder, som om Danmarks Radio er voldsomt dominerende? Eller erkender finansministeren, at grunden til, at finansministeren tog ordet i den her sag, var, at man lige skulle ryste Danmarks Radio lidt, så de måske nu selv kommer med nogle forslag, som kulturministeren ikke ellers ville kunne få gennemført, fordi vi har et medieforlig, der jo altså gælder til den 1. januar 2019?
Tak for det. Finansministeren, den sidste besvarelse. Værsgo.
Det ville da være rigtig glimrende, hvis Danmarks Radio kom med sådan nogle forslag. Så er der da virkelig kommet noget godt ud af mit lille interview i Politiken. Så det ville jeg da blive rigtig, rigtig glad for. Danmarks Radio er, i kraft af at de får 3,7 mia. kr., dominerende. De er en dominerende medievirksomhed, og derfor skal de hele tiden være under en kritisk lup. Man kan jo så diskutere frem og tilbage, hvorfor vi egentlig betaler penge til Danmarks Radio, hvis de ikke er dominerende på markedet. Det er jo en mærkelig diskussion at have. De er store på nettet, og der er mange private dagblade, der føler sig voldsomt presset af Danmarks Radios netaktiviteter, og det vil jeg bare forbeholde mig at holde et vågent øje med.
Tak for det. Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er til kulturministeren af hr. Mogens Jensen.
Værsgo.
Tak, og jeg læser igen spørgsmålet op: Er ministeren enig i, at regeringen ikke lever op til kulturministerens udtalelser i bl.a. medierne om, at han vil styrke kulturtilbud i provinsen, når regeringens finanslov for 2016 medfører store nedskæringer på kulturinstitutionerne uden for hovedstadsområdet?
Tak for det. Ministeren.
Jeg er ikke enig med spørgeren. Jeg har jo været i samråd i Kulturudvalget for 14 dage siden, og så er jeg efter samrådet blevet spurgt om, hvor stor en del af den annoncerede besparelse der vil ligge uden for hovedstadsområdet, og det vil Kulturudvalget snart modtage et præcist svar på. Men jeg kan allerede nu sige, og det sagde jeg også dengang, at når hovedparten af de store statslige institutioner ligger i København, vil hovedparten af besparelserne altså også ligge i København. Det kan ikke være anderledes. Dertil kommer jo, at regeringen udflytter kulturinstitutioner, dele af Kulturstyrelsen, til Nykøbing Falster, Dansk Jagt- og Skovbrugsmuseum, som vi skal snakke om, til Djursland, og der bliver også flyttet noget til Helsingør. Og dertil kommer kulturaftalerne, hvor der helt bevidst, af gode grunde, flyttes 2 eller 3 mio. kr. fra hovedstadskulturaftalen til Aarhus. Jeg vil også nævne, at jeg, når det gælder Kunstfondens fagudvalg, har henstillet, at der i højere grad rekrutteres medlemmer fra andre dele af landet. Så vil jeg godt til slut i forlængelse af det, vi lige har hørt fra finansministeren, sige, at det da ville være dejligt, hvis Danmarks Radio af egen drift tænkte på, om også Danmarks Radio kunne sprede sig lidt mere ud over landet. Det var jo en succes at lægge børne- og ungdomsafdelingen til Aarhus, og der var måske andet, der kunne gå i samme retning.
Tak for det. Hr. Mogens Jensen.
Jamen Socialdemokraterne er jo helt enige i, at det er vigtigt, at vi har kultur i hele landet, og at vi også med statslige midler sørger for at understøtte, at der er kultur i hele landet. Men det, kulturministeren gentagne gange har givet udtryk for på møder og også i medierne, er jo, at denne regering, denne kulturminister vil sørge for, at der kommer mere kultur ud i provinsen, og nu kan vi jo se af det forslag, som regeringen har fremsat, at f.eks. landsdelsorkestrene, som opererer i Odense, Aarhus, Aalborg og Sønderjylland, beskærer man med 11,2 mio. kr. over de næste år. Vi kan se, at museerne samlet set skal spare kæmpe millionbeløb, og det er jo alle museerne i Jylland og på Fyn. Må ministeren så ikke være enig i, at der altså bliver mindre kultur i provinsen i de kommende år i forhold til det, ministeren har sagt?
Tak. Kulturministeren.
Jeg troede, spørgsmålet gik på, at en uforholdsmæssig stor del af besparelserne ramte Danmark uden for København, og det er det, jeg bestrider, fordi så stor en del af kulturbevillingerne ligger i København. Tænk bare på Statens Museum for Kunst, tænk på Nationalmuseet, tænk på Det Kongelige Teater. Når der så skal spares 2 pct. og langt den største del af bevillingerne ligger i København, ja, så er det også kulturbevillingerne i København, der især må holde for. Jeg afleverer præcise tal for dette til Kulturudvalget snarest muligt.
Tak for det. Hr. Mogens Jensen.
Jamen det var jo ikke det, jeg spurgte om. Jeg har spurgt til ministerens klare udmeldinger om, at ministeren vil sørge for, at der kommer mere kultur uden for hovedstadsområdet. Det hjælper jo ikke kulturinstitutionerne uden for hovedstadsområdet, at dem inden for hovedstadsområdet også skal spare. Er ministeren ikke enig med mig i, at regeringens konkrete forslag om besparelser på museer, på landsdelsorkestrene, på kulturinstitutioner, der ligger i provinsen, vil medføre, at der bliver mindre kultur i provinsen i de kommende år og i hvert fald klart færre bevillinger?
Tak for det. Kulturministeren.
Det kan jo ikke være anderledes, end at når der skal spares 2 pct. på alle statslige driftsområder, gælder det også de statslige driftsområder, der ligger i provinsen. Men relativt mener jeg at de beregninger, jeg snart sender over, vil vise at der absolut ikke er tale om en skævvridning, som hr. Mogens Jensen tidligere har påstået – ingen skævvridning. Men naturligvis, når der skal spares på alle driftsområder, gælder det også de driftsområder, der ligger i provinsen.
Tak for det. Hr. Mogens Jensen.
Dermed har ministeren jo også svaret klart. Der vil blive mindre kultur, færre kulturtilbud, til borgerne i Udkantsdanmark i de kommende år, fordi ministeren nu gennemfører ret omfattende besparelser. Jeg vil bare sige, at det er jeg glad for ministeren så her indrømmer, for billedet har jo set anderledes ud. Men smerter det ikke ministeren særligt, at det også kommer til at betyde besparelser på 50 mio. kr. på højskolerne, som lige præcis ligger ude i udkantsområderne, og som vil miste personale, og som måske for en dels vedkommende også bliver nødt til at lukke? Er ministeren ikke enig i, at det vil være et stort tab lige præcis for yderområderne i Danmark? Og det er altså noget, regeringens politik medvirker til.
Tak. Og den sidste besvarelse fra kulturministeren. Værsgo.
Jo, besparelsen på folkehøjskolerne smerter mig lige så meget, som den smerter alle andre. Jeg fastholder bare, at når der skal spares på alle driftsområder, må det selvfølgelig også gælde i provinsen. Så er det, at regeringen jo heldigvis har en politik, der går ud på, at vi vil tage særlige hensyn til provinsen, og det gør vi i meget høj grad i Kulturministeriet, og det vil præge den linje, der vil blive kørt i de kommende år. Det kan jeg garantere for.
Tak for det, og spørgsmålet er sluttet. Jeg skal gøre opmærksom på, at der i dagsordenen ved en beklagelig fejl er optrykt en forkert udgave af spørgsmål nr. 3 i dagens spørgetid. Det er således den oprindelige formulering og ikke den omtrykte formulering af spørgsmålet, der fremgår af dagsordenen. Da ministeren har modtaget og forberedt besvarelsen af det omtrykte spørgsmål, og da spørgeren ønsker det omtrykte spørgsmål besvaret, vil det være det omtrykte spørgsmål, der bliver oplæst og besvaret.
Værsgo til fru Pernille Schnoor fra Socialdemokraterne.
Tak. Spørgsmålet lyder: Hvordan vil ministeren sikre, at formidlingen og forvaltningen af de nordsjællandske skove, som er kommet på UNESCO's verdenskulturarvsliste den 4. juli i år, ikke bliver svækket, når Jagt- og Skovbrugsmuseet, der er ansvarlig for formidlingen og forvaltningen, og som er det eneste jagt- og skovbrugsmuseum øst for Storebælt, bliver flyttet til Jylland?
Tak for det. Kulturministeren.
Det er regeringens opfattelse, at en fusion mellem Dansk Landbrugsmuseum og Dansk Jagt- og Skovbrugsmuseum på Djursland vil rumme nogle fordele. Det er rigtigt, at vi lige har fejret, at parforcejagten i Nordsjælland er blevet udnævnt til at være verdenskulturarv og er kommet på UNESCO's liste, men udflytningen af Jagt- og Skovbrugsmuseet vil ikke på nogen måde umuliggøre og efter min mening heller ikke vanskeliggøre, at Danmark lever op til de forpligtelser, som man skal leve op til, hvis man kommer på verdenskulturarvslisten. Jeg forstår, at det sidste egentlig ikke var med i spørgsmålet, men som Folketingets formand var så venlig at sige, havde jeg lov at svare på det, jeg havde fået sendt over skriftligt.
Tak for det. Så er det spørgeren. Fru Pernille Schnoor, værsgo.
Tak. Kan ministeren ikke forklare mig, hvorfor ministeren mener, at det er en god idé at flytte Jagt- og Skovbrugsmuseet, som er det eneste af sin slags øst for Storebælt, til Jylland, hvor der i forvejen er et stort antal jagt- og skovbrugsmuseer, herunder GL. Estrup, Hjerl Hede, museerne i Brønderslev Kommune, Odder, Ringkøbing-Skjern, Thisted og Rebild. Ministeren udtalte jo til Berlingske Tidende den 2. oktober, at ministeren og regeringen ønsker – citat – at styrke kulturen i hele landet, uden at hovedstadens kulturliv tager skade. Så lad mig spørge: Hvordan synes ministeren, det harmonerer med at flytte det eneste jagt- og skovbrugsmuseum i hovedstaden til Jylland, hvor der i forvejen er ni andre museer? Mener ministeren slet ikke, at kulturlivet i Storkøbenhavn tager skade af det?
Tak. Ministeren.
Det er jo ikke nogen skade til, at Landbrugsmuseet ligger i den landsdel, som har mest landbrug, og det er vel heller ikke til skade, at Jagt- og Skovbrugsmuseet ligeledes ligger i den landsdel, som alt i alt har mest jagt og skovbrug. Og det er jo ikke sådan, at hovedstadsområdet og Nordsjælland er underforsynet med museer og tilbud til skolebørn om at komme på besøg. Mildest talt er tilbuddene noget bedre for skolebørn, der vokser op i Nordsjælland og i hovedstadsområdet, end de er for skolebørn, der vokser op i Randers og Grenaa og Aarhus.
Tak for det. Fru Pernille Schnoor, værsgo.
Nu ved ministeren jo godt, at det ikke er tilfældigt, at Jagt- og Skovbrugsmuseet ligger i Hørsholm, for ministeren nævnte jo selv det her med parforcejagt osv., som jo blev indført ved Hirschholm Slot – eller det går tilbage dertil – ligesom bygningerne er fra Hirschholm Slot. Så det er ikke tilfældigt, at det ligger der, og at jagtlandskaberne ligger i det område geografisk. Så jeg forstår stadig væk ikke, hvad ministeren vil fortælle borgerne i Storkøbenhavn om, hvor de fremover skal tage hen, hvis de vil vide noget om jagthistorien og jagtlandskabet i Nordsjælland. Og det kan da også godt undre mig lidt, at ministeren ingen interesse har i, at der er 6.500 borgere i hele Storkøbenhavn – helt fra Vanløse til Rågeleje – der faktisk har skrevet under på, at de ikke vil have, at Jagt- og Skovbrugsmuseet flytter. Hvor mener ministeren de skal tage hen fremover?
Tak. Så er det ministeren.
Når jeg tænker på min skoletids udflugter til København både i 8. og 9. klasse, hvor vi kom rundt og så de københavnske kulturinstitutioner, ville det så være fuldstændig utænkeligt, at en københavnsk skoleklasse tog til Djursland og så på landbrugs-, og jagt- og skovbrugmuseum? Det er, som om afstanden fra hovedstadsområdet til Jylland er langt større end afstanden den modsatte vej. Og nu har skolebørn til alle tider rejst til Københavnsområdet. Nu er der så en enkelt ting, der flyttes fra Københavnsområdet til Jylland, og så skal det pludselig gøres til et stort problem. Jeg vil gerne slutte med at sige, at jeg er fuld af forståelse for, at der er overgangsproblemer. Jeg er fuld af forståelse for de ansattes ærgrelse over, at det, de har bygget op i Nordsjælland, nu skal flyttes. Derfor er jeg også glad for, at der er god tid til flytningen, herunder også til at sikre, at parforcejagten fortsat bliver vedligeholdt, som den skal, ifølge UNESCO's regler.
Så er det sidste spørgsmål fra spørgeren, og nu er taletiden 30 sekunder. Værsgo.
Nu er det jo sådan, at der er ni museer i forvejen i Jylland, så der er god mulighed for at komme ud at kigge på jagt og skovbrug i Jylland, men det er der fremover ikke i Storkøbenhavn. Så jeg vil godt spørge igen: Hvor skal skolerne, daginstitutionerne og borgerne fremover tage hen, hvis de vil vide mere om jagthistorien og om Hirschholm Slot, Kongernes Nordsjælland, skovene, som er på UNESCO's verdenskulturarvsliste? Skal de tage til Jylland om søndagen, eller i skoletiden som en del af den åbne skole f.eks.?
Tak. Ministeren for den sidste besvarelse – 30 sekunder.
Hvis det ønskes, kan jeg da godt fremsende en liste over, hvad der er af tilbud i Københavnsområdet, herunder Trelleborg, Lejre, Petersborg på Lolland osv. Det er jo ikke sådan, at den sjællandske øgruppe er ribbet for museer – det er den altså ikke – og så har man oven i købet alt muligt andet, som man ikke har i Jylland. Så mon ikke balancen kan opretholdes, også selv om Jagt- og Skovbrugsmuseet fusioneres med Landbrugsmuseet i en af landets fattigste kommuner – og det kommer jo fra en af landets rigeste kommuner.
Tak for det. Spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er til transport- og bygningsministeren af hr. Rasmus Prehn, Socialdemokratiet.
Værsgo.
Tak. Jeg læser op: Mener ministeren, at der er tale om forskelsbehandling af landets største byer i forhold til at sikre effektive trafikløsninger i byerne, når Odense, Aarhus og hovedstadsområdet får tilskud til letbaner, mens regeringen vil fjerne tilskuddet til Aalborg Letbane?
Ministeren.
Så kom lyden. Jamen det korte svar er nej. Men jeg vil godt uddybe det lidt og sige, at det jo er sådan, at den tidligere regering har ført en økonomisk politik helt ud til grænserne og sat gang i mange flere projekter, end der reelt har været råd til, og regeringen har derfor været og er nødt til at tilpasse de samlede offentlige investeringer, så de følger det planlagte og finansierede niveau frem mod 2020. Det betyder, at der er et begrænset råderum for nye infrastrukturprojekter, og regeringen vil derfor, som vi også har skrevet i regeringsgrundlaget, give prioriteter til projekter, der har et højt samfundsøkonomisk afkast. Det har det foreslåede projekt i Aalborg ikke, og jeg mener i øvrigt heller ikke, at det vil være økonomisk ansvarligt, hvis vi skulle gribe prioriteringen af samfundets ressourcer sådan an, at bare fordi nogle byer har fået støtte til en letbane, så skal andre også have. Så anlæg af letbaner og projekter i den størrelsesorden i det hele taget må bero på en konkret vurdering af hvert enkelt projekt. Man må forholde sig kritisk til, om projektet i sig selv er fornuftigt, og om der er andre projekter eller investeringsmuligheder, der er endnu bedre. Det er den afvejning, vi i regeringen har foretaget, og her har vi lagt vægt på, at beregninger viser, at det danske samfund faktisk bliver 3½ mia. kr. fattigere af at anlægge en letbane i Aalborg. Og det skal jo ses i sammenhæng med, at letbaneprojektet i Aalborg helt er i sin indledende fase modsat de andre letbaneprojekter, hvor der er lavet principaftaler, gennemført lovgivning, stiftet selskaber osv. Projektet kan derfor stoppes nu, uden at det medfører store tab.
Tak for det. Værsgo til spørgeren.
Ministeren giver udtryk for, at der ikke er tale om forskelsbehandling, men der kommer ikke nogen egentlig forklaring på det. Der kommer forklaring på alt muligt andet. Men det må da være forskelsbehandling, når det er, at man har fire store kommuner i Danmark, hvoraf Aalborg Kommune jo efter kommunesammenlægningen er blevet den tredjestørste, og når det er, at de tre andre så får bevilling til en letbane. De får det tilskud, der gør, at de kan sætte det her i gang – i øvrigt også med tilslutning og støtte fra partiet Venstre, bl.a. i den grønne forligskreds – men nu, hvor det så handler om Aalborg, vil man ikke give støtte. Det er da forskelsbehandling. Så til ministerens forklaring på noget andet: Ministeren siger, at den tidligere regering har brugt penge helt ud til kanten af, hvad der var råd til, men er det ikke korrekt, at regeringens egne vismænd har givet udtryk for, at der er et andet og større råderum end det, regeringen siger? Med hensyn til det om forrentningen er det så ikke også korrekt, hvis man kigger meget stramt på den måde, de beregner de her trafikprojekter på i Transportministeriet og andre steder, at det strengt taget kun er vejprojekter i hovedstadsområdet, der giver den høje forrentning, hvorimod mange andre kollektive trafikprojekter ikke gør? Og er det ikke også korrekt, at der er eksperter, som påpeger en masse andre fordele ved letbaner end dem, ministeren var inde på? Endelig forekommer det da besynderligt, at Venstre er med til at støtte letbaner i hovedstadsområdet, Odense og Aarhus, men når det så kommer til Aalborg, mener man ikke længere, at det er samfundsøkonomisk rentabelt. Det giver da ikke ret meget mening.
Tak for det.
Jamen jeg er bare nødt til lige at gøre spørgeren opmærksom på, at det er Aalborg Kommunes udredningsrapport, der konkluderer, at samfundet bliver 3,5 mia. kr. fattigere ved at anlægge Aalborg Letbane. Altså, jeg synes, at vi jo alle sammen må kigge os rundtomkring, og der kan vi se, at der findes mange projekter, som vi godt kan støtte, men det ville da være mærkeligt, hvis vi skulle tage nogle af de projekter, som gør os fattigere. Der er sådan set andre projekter, som vi godt kunne gå i gang med. Derfor er jeg bare nødt til at sige, at den samme rapport, hvis man kigger ind i den, også konkluderer, at billedet ikke ændres væsentligt, selv om vi forudsætter markante gevinster vedrørende bymiljø, vækst, handelsliv osv., som normalt ikke medregnes og indregnes i det, fordi værdiansættelsen er meget usikker. Så jeg er bare nødt til at sige, at her er der ikke tale om, at vi forsøger at gøre det dårligt for Aalborg.
Tak for det. Så er det spørgeren.
Ministeren er jo nok opmærksom på, at Aalborg Kommune har været fuldstændig åben og ærlig omkring, hvordan tingene hænger sammen, men også netop har påpeget, at der er en række fordele ved det her, hvilket man også har set andre steder, hvor man har lavet letbaner. Der kommer nye investeringer til, huspriserne stiger, der sker en helt anden byudvikling med vækst og nye muligheder, samtidig med at man løser de stigende trængselsproblemer. Det er jo sådan, at hvis man tager til Aalborg og prøver at finde en parkeringsplads ved Aalborg Universitet, er det stort set umuligt. Så man får løst noget af det her. Så ja, det er en investering; det koster nogle penge, men det giver altså også en gevinst. Og der er det altså mærkeligt, at Venstre gerne vil være med til at støtte det i de tre andre store byer, men når det kommer til Aalborg, er man ikke med.
Tak. Så er det ministeren.
Jamen jeg er nødt til at sige, at selve præmissen er forkert. Hvis man endelig skulle kigge på projektet i Odense og lave den sammenligning, som spørgeren gerne vil have, kan jeg bare sige, at projektet i Odense er bedre, og det kan man se på de beregninger, der ligger. Men jeg er bare nødt til at sige, at jeg sådan set har brugt al min energi på det her. I sidste uge besøgte jeg borgmesteren i Aalborg og drøftede det med ham, og jeg sagde ærligt til ham, hvad der er min holdning. Så jeg har hverken forsøgt at stikke noget under stolen eller lade som om. Jeg har sagt ærligt, hvad det er, regeringen mener.
Tak. Spørgeren, værsgo.
Jeg anerkender ministerens indsats på det her område, og jeg respekterer også ministerens indsats for at være i dialog med Aalborg Kommune. Men ministeren må da også have fået det klare indtryk, at Aalborg Kommune sådan set rigtig gerne vil det her projekt og står inde for det her projekt og tror på, at det vil bidrage positivt til Aalborg Kommune, og så er det da mærkeligt, at ministeren så ikke kan sige åbent og ærligt, at vi faktisk forkelsbehandler her. Vi vil gerne give de tre andre store byer, men vi vil ikke give i Aalborg. Den indrømmelse kunne ministeren godt være mand nok til at give og sige: Okay, det er forskelsbehandling.
Tak for det. Ministeren for den sidste besvarelse. Værsgo.
Jeg kan jo ikke sige noget, som ikke er sandt, og derfor er jeg bare nødt til at sige, at det her ikke handler om at forskelsbehandle nogen. Det handler simpelt hen om et projekt, hvorom kommunen selv har sagt, at Danmark bliver 3½ mia. kr. fattigere af at gennemføre det. Men kommunen synes, det er en god idé, og det synes jeg Aalborg Kommune har ret til. Jeg siger så, at jeg ikke synes, det er en god idé at investere i noget, der gør os 3½ mia. kr. fattigere.
Tak, og hermed er spørgsmålet sluttet. Der er et nyt spørgsmål til transport- og bygningsministeren, og det er af hr. Rasmus Prehn, Socialdemokraterne. Værsgo.
Værsgo.
Tak, og jeg læser op igen: Finder ministeren det problematisk, at regeringen vælger at trække støtten til Aalborg Letbane, når kommunen allerede har brugt et tocifret millionbeløb til udvikling og planlægning af letbanen?
Værsgo til ministeren.
Jamen igen er det korte svar nej. Den tidligere regering satte gang i flere projekter, end der var råd til, samtidig med at den generelt pressede den økonomiske politik til grænserne, som jeg også sagde ved sidste besvarelse. Det har derfor været nødvendigt at foretage en prioritering af nye anlægsprojekter, og vi har lagt vægt på, at der gives prioritet til projekter, som giver et højt samfundsøkonomisk afkast. Det er jo rigtigt, at Aalborg Kommune har brugt penge på en udredningsrapport og en VVM-redegørelse, men letbaneprojektet er stadig kun i sin helt indledende fase, og der er ikke som i f.eks. Odense og Ring 3 her i København indgået en principaftale eller vedtaget lovgivning i Folketinget. I øvrigt er det helt almindelig praksis, at en anlægsmyndighed afholder udgifter til at tilvejebringe et grundigt beslutningsgrundlag, inden et projekt i milliardklassen iværksættes. Det er selvfølgelig ærgerligt, når projektet så ikke bliver til noget, men analyserne laves jo netop for at sikre, at vi ikke bruger flere milliarder kroner af skatteborgernes penge ufornuftigt. Og som jeg sagde før, viste beregningerne af projektet i Aalborg af Aalborg Kommune altså, at samfundet rent faktisk bliver 3,5 mia. kr. fattigere af at bygge letbanen.
Tak. Spørgeren.
Når man lytter til den generelle trafikpolitiske debat her på Christiansborg, og også når man lytter til, hvad ministeren har sagt, både i sin egenskab af minister, men også tidligere, da ministeren var i opposition, kan man høre, at der har været bred enighed om, at det giver rigtig god mening med langtidsplanlægning. Jo bedre vi er til at planlægge langsigtet, jo bedre får vi brugt vores ressourcer fornuftigt, og jo bedre får vi tilrettelagt tingene, så vi får det optimale ud af det. Der må ministeren da medgive, at det er usædvanlig uhensigtsmæssigt, at man fra statens side stiller Aalborg Kommune i udsigt, at de kan gå i gang med det her projekt. Så investerer de på forskellige måder, de går i gang med forskelligt forberedende arbejde, og der er også private investorer, som begynder at tænke i byudvikling og investeringer i ejendomme og udvikling af ejendomme og andet i den tro, at der kommer en letbane. Og vupti, fordi der er kommet en ny regering, vælger man at trække stikket og på den måde lægge en bombe under den tillid, der kan være til det offentlige, når det handler om at investere i projekter som det her. Hvem tør at satse på projekter fremadrettet, hvis det, at der lige pludselig er et andet politisk flertal, bare gør, at man bliver slået helt hjem i Ludo, selv om man er meget, meget langt i forberedelsen af et projekt?
Tak. Ministeren.
Jeg skal ikke blande mig i, hvilke ord spørgeren vil sætte på her, men jeg vil bare som en helt generel serviceoplysning sige, at jeg tror, at når vi ikke er længere i en vedtagelse af et projekt, end vi er her med letbanen, så ved de fleste godt, at så skal man i hvert fald være påpasselig med at begynde at investere. Jeg er nu heller ikke sikker på, at der er nogen, der har gjort det, men hvis spørgeren skulle have ret, er det selvfølgelig noget, man skal lade være med. Altså, her handler det ganske enkelt om, at vi har taget et projekt, vi ikke er en del af, af bordet, og så kan det godt diskuteres, om nogen aldrig skulle have sagt, at man skulle gå i gang med det. Men sådan er det altså.
Tak. Så er det spørgeren. Værsgo.
Når jeg fremdrager det synspunkt, at der er nogle, som investerer i den tro, at der kommer en letbane, og at det så har konsekvenser, når letbanen ikke kommer, så er det jo selvfølgelig, fordi jeg har hørt konkrete eksempler på forskellige ejendomsudviklere og andre, som har sagt ja til at investere i projekter i form af ejendomsudvikling og andet, og som nu, efter at tilsagnet om en letbane i Aalborg er trukket tilbage, siger, at nu er de ikke så sikre på det her. Så et stykke arbejde, der er blevet gjort for at tiltrække nye investeringer, der kan skabe arbejdspladser og udvikling og vækst i Aalborg, bliver nu sat på standby, fordi regeringen trækker stikker til Aalborg Letbane. Er det ikke for ærgerligt at komme i sådan en situation, at man planlægningsmæssigt ikke kan regne med noget som helst, og at ting, der er gået i gang, hvorfor investorerne er på vej, bliver trukket tilbage?
Tak.
Men det er jo netop sådan, projekter fungerer. I alle andre dele af landet er det sådan, at når man laver VVM-undersøgelser, er det, fordi man skal træffe en beslutning på et oplyst grundlag. Nu forstår jeg også, at hr. Rasmus Prehn siger, at der er nogle, der ville have investeret i det, og det vil de måske alligevel. Lige før syntes jeg at jeg fik det indtryk, at der var nogle, der allerede havde gjort det, og det var derfor, jeg svarede, at det var uklogt. Jeg forstår, at det så heller ikke er sådan, men at man så måske alligevel ikke vil. Man skal jo gøre op med sig selv, om man mener, at det er en case. Vi har gjort op med os selv, at et tab på 3,5 mia. kr. er for stort.
Tak. Spørgeren.
Så ministeren medgiver altså, at der er tale om en udvikling, der bliver sat i stå, og at det, at der rent faktisk er investorer, der siger, at man ville have gjort noget på det her område, men nu gør man det ikke alligevel, har konsekvenser. Jeg vil gerne slutte af med et sidste spørgsmål til ministeren, for ministeren har sagt igen og igen, at vi var nået helt til grænsen af, hvad vi havde råd til, og ministeren svarede aldrig på mit spørgsmål om det med regeringens egne vismænd. Er det ikke rigtigt, at de vurderer, at der er et større råderum end det, regeringen siger, og at hvis man ville, så kunne man have lavet den her investering?
Tak. Ministeren.
Nu vil jeg kun sige til hr. Rasmus Prehn, at jeg i den her lille diskussion, vi har haft, sådan set ikke har sagt noget om, om man ville investere eller ikke ville investere, men det er noget, hr. Rasmus Prehn har oplyst mig om her under debatten, altså at han kendte eksempler på nogle, der ville investere, og det svarede jeg så på. Så det er nok at gå meget langt, hvis man skal tage mig til indtægt for, at jeg nu også har hørt noget. Næh, jeg har gengivet og svaret på det, som hr. Rasmus Prehn har spurgt mig om, og det er efter bedste evne.
Tak for det, og spørgsmålet er sluttet. Det næste spørgsmål er til transport- og bygningsministeren af hr. Christian Rabjerg Madsen, Socialdemokraterne.
Værsgo.
Tak for det, og jeg læser mit spørgsmål op: Hvad er ministerens holdning til det amerikanske selskab Uber, hvis forretningsmodel flere europæiske lande har indført forbud imod?
Værsgo, ministeren.
Jeg kan oplyse, at den daværende Trafikstyrelse den 19. november sidste år, samme dag som Uber blev introduceret i København, anmodede politiet om at undersøge, om Uber overtræder eller medvirker til at overtræde taxiloven. Politiet rejste herefter den 17. marts i år sigtelse mod Uber, og politiet vurderer fortsat, om der er tilstrækkeligt grundlag for at rejse tiltale mod selskabet. Jeg tilslutter mig helt, at det nu afgøres, om Ubers virksomhed er en overtrædelse af taxiloven. Trafik- og Byggestyrelsen har oplyst, at de løbende følger sagen.
Tak for det, og så er det spørgeren.
Tak for det. Uber udgør med over 270 vogne omtrent 15 pct. af den samlede taxiflåde i hovedstadsområdet. De forhold, som Ubers chauffører arbejder under, adskiller sig væsentligt fra de forhold, som de fleste danskere arbejder under. Hvis en Uberchauffør bliver syg, er det lig med tabt arbejdsfortjeneste, og hvis en Uberchauffør skal på barsel, er det lig med tabt arbejdsfortjeneste. Kort sagt står Ubers chauffører jo fuldstændig uden rettigheder. Er ministeren enig med mig i, at det er grov social dumping?
Tak. Ministeren.
Jeg kan bare sige, at jeg læner mig fuldstændig op ad min forgænger, hr. Magnus Heunicke, som jo var minister, dengang Trafikstyrelsen den 19. november sidste år, samme dag som Uber blev introduceret i København, anmodede politiet om at undersøge, om Uber overtræder eller medvirker til at overtræde taxiloven. Og det er jeg helt enig i er det som er min opgave. Så afventer jeg selvfølgelig også, hvad politiet og Justitsministeriet foretager sig. Derefter har jeg ikke mere at sige til det, for når vi har anmeldt det til politiet, så følger vi sagen og afventer, at politiet kommer med en afgørelse.
Tak for det. Og spørgeren.
Tak for det. Jamen jeg er bekendt med de faktuelle forhold i sagen. Det, jeg spørger ministeren om, er en politisk tilkendegivelse. Mener ministeren, og jeg beder om en politisk tilkendegivelse, at der med de forhold, som Uber byder sine ansatte, altså chaufførerne i Uber, er tale om social dumping?
Tak. Ministeren.
Jamen jeg vil slet ikke fortrænge spørgerens ret til at stille mig spørgsmål, men det er nu engang sådan, at jeg svarer på det, der er mit område, og hvis der er noget arbejdsmarkedsretligt, er det ikke mig, man skal stille spørgsmål til, og hvis det er noget med Rigspolitiet, er det heller ikke mig, men i forhold til taxaloven er det mig, og der har vi altså, i øvrigt under min forgænger, anmeldt sagen til politiet, og det afventer vi resultatet af.
Tak for det. Spørgeren.
Jeg er ked af, at ministeren helt principielt og politisk ikke ønsker at svare på, hvorvidt han mener, at Uber er udtryk for social dumping, altså hvorvidt Uber bedriver social dumping. Det er nemlig min klare opfattelse. Har ministeren overblik over, hvorvidt chaufførerne betaler skat af den indkomst, de har af deres Uberarbejde? Og er ministeren til sinds at tage kontakt til Skatteministeriet i forhold til at få afklaret det forhold?
Tak. Ministeren.
Jamen uden at spørgeren må tage det ilde op, vil jeg bare sige, at de ting, jeg har med at gøre, er i forhold til taxaloven. Og det er jo klart, at når vi hører, hvad politiet er kommet frem til, kan vi agere. Men man kan ikke både bede politiet om at undersøge en sag og så begynde at blande sig i noget af det bagefter. Så jeg er faktisk helt enig i det, som også min forgænger, hr. Magnus Heunicke, gjorde, og det var nemlig, at man gennem Trafikstyrelsen den 19. november sidste år anmeldte Uber til politiet. Jeg har selvfølgelig mange gange spurgt om, hvornår der kommer noget, og der må vi bare allesammen væbne os med tålmodighed, og så må vi vente og se, hvornår politiet kan finde ud af det, og jeg tror, at de gør alt, hvad de kan.
Tak for det. Og spørgsmålet er sluttet. Jeg bliver nødt til at udsætte mødet i 2 minutter, for udlændinge-, integrations- og boligministeren er ikke kommet for en besvarelse. Så vi udsætter mødet i 2 minutter.
Så går vi i gang igen, og jeg skal selvfølgelig sige til ministrene, at de skal være her til tiden. Spørgsmålet er til udlændinge-, integrations- og boligministeren af hr. Dan Jørgensen, Socialdemokraterne.
Værsgo.
Tak. Jeg synes, at det er helt undskyldeligt. Det sker i selv de bedste familier. Jeg læser mit spørgsmål op: Set i lyset af at Venstres formand, Lars Løkke Rasmussen, sidste år ved denne tid hævdede, at asyltilstrømningen var ude af kontrol, og at Danmark i år forventer at modtage det samme antal asylansøgere som sidste år, er det så ministerens opfattelse, at asyltilstrømningen i dag er ude af kontrol?
Tak for det. Ministeren.
Tak. Jeg skal meget beklage, at jeg kom for sent. Danmark og Europa står i en ekstraordinær situation. Vi oplever for tiden en historisk stor tilstrømning af flygtninge og migranter til Europa, og presset på de ydre grænser er helt enormt. Det påvirker selvfølgelig også Danmark. Danmark har et ansvar for at hjælpe mennesker, der er i nød og er på flugt, men vi har også et ansvar for, at det hænger sammen herhjemme hos os selv. Vi skal huske på, at Danmark er et lille land, og at der er grænser for, hvor mange udlændinge vi kan tage imod. Og det tror jeg egentlig også at spørgeren er enig med mig i. Danmark skal hænge sammen både økonomisk, socialt og kulturelt. Der er ingen tvivl om, at asylpolitikken sejlede under SR-regeringen, og at regeringens mange lempelser gjorde Danmark til et meget attraktivt asylland. Det har selvfølgelig haft stor betydning for antallet af asylansøgere til Danmark og for, at det steg så markant under den tidligere regering. Den her regering ønsker en ny, stram og konsekvent udlændingepolitik, der skal sikre et åbent Danmark for dem, der kan og vil, men lukke døren for dem, der ikke vil. Regeringen har jo allerede gjort det mindre attraktivt at søge asyl i Danmark ved at indføre en integrationsydelse og genindføre et optjeningsprincip for flygtninges ret til børnetilskud og børne- og ungeydelsen. Derudover har vi gennemført en harmonisering af reglerne om optjeningsretten til folkepension. Det har vi gjort, fordi det er rimeligt, og fordi det er vigtigt, at vi værner om Danmark. Regeringen agter i øvrigt at stramme yderligere på udlændingeområdet, og derfor har jeg jo allerede både nævnt og er også gået i gang med forhandlinger om yderligere opstramninger på udlændingeområdet. For der skal ikke være tvivl om, at de vilkår, der er i Danmark, har betydning for, hvor mange der søger asyl, og antallet af asylansøgere har også betydning for, om integrationen på sigt kommer til at lykkes.
Tak for det. Og så er det spørgeren. Værsgo.
Det var en fin tale, men jo ikke et svar på mit spørgsmål. Mit spørgsmål var: Al den stund at Venstres formand, Lars Løkke Rasmussen, sidste år sagde, at man på grund af det antal, der var på daværende tidspunkt, måtte betegne situationen som ude af kontrol, så er det vel rimeligt at konkludere, at når antallet nu er det samme som sidste år, må situationen også nu være ude af kontrol? Er ministeren enig?
Ministeren.
Nej, jeg er faktisk ikke enig med hr. Dan Jørgensen i, at tingene er ude af kontrol. Men vi er i en situation, hvor tingene forandrer sig meget i Europa, og hvor presset på de europæiske grænser er meget, meget stort. Det kan også ses i Danmark. Men jeg tror heller ikke, at man skal kigge meget omkring i Europa for at lægge mærke til, at andre lande i høj grad også er presset på det her område. Så jeg mener ikke, at det er ude af kontrol i Danmark, men jeg mener, at det er en alvorlig situation, vi står i, og derfor har vi strammet op, og derfor vil der også komme yderligere opstramninger på udlændingepolitikken generelt.
Spørgeren.
Jamen hvis man fra ministerens side mener, at man har kontrol over tingene, så må det vel også være en nem sag for ministeren at garantere, at man i år vil få færre asylansøgere i Danmark end sidste år, eftersom det jo også var et valgløfte. Og hvis man har kontrol over tingene, lever man vel op til sine valgløfter.
Ministeren.
Vi gør alt, og jeg gør alt, hvad jeg overhovedet kan, for at begrænse tilstrømningen til Danmark. Men jeg tror også, at spørgeren er sig pinligt bevidst, at den situation, Europa står i, også har en meget stor betydning for den situation, Danmark står i. Men det kunne jo være, at spørgeren ville være med til at stramme yderligere op på udlændingeområdet. Man har jo haft tilbuddet, da det gjaldt integrationsydelsen, og i og med vi ved, at opholdsvilkår har en betydning, kunne man jo have slået til på daværende tidspunkt. Ellers kan det være, der kommer andre muligheder, og det skulle da glæde mig, hvis Socialdemokraterne kunne blive retledt i den retning.
Spørgeren.
Vi blev desværre ikke indkaldt til forhandlinger om integrationsydelsen, så det er ikke sandt. Men ministeren svarer sådan set ikke på spørgsmålet. Jeg spurgte først, om der er kontrol over situationen. Så bliver der sagt: Ja, der er kontrol over situationen. Så siger jeg: Okay, hvis der er kontrol over situationen, må det vel også være rimeligt at antage, at man så vil leve op til sit løfte om, at der vil komme færre asylansøgere i år. Så kan ministeren ikke denne gang svare på: Når man nu har kontrol over situationen, vil man så garantere, at der kommer færre asylansøgere til Danmark i år end sidste år?
Ministeren.
Jeg kan naturligvis ikke garantere for antallet af asylansøgere, der kommer til Danmark i år, alene af den grund, at vi kan se, at tilstrømningen til Europa er meget, meget stor for øjeblikket. Så naturligvis kan jeg ikke det.
Så er spørgsmålet afsluttet. Vi går videre til det næste spørgsmål i rækken. Det er til justitsministeren, og spørgsmålet er stillet af fru Lisbeth Bech Poulsen.
Jeg giver først ordet til fru Lisbeth Bech Poulsen for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak. Hvad mener ministeren om, at ofre for vold, det være sig voldtægtsofre, fængselsbetjente eller andre, risikerer at gå glip af erstatning, hvis de er mere end 72 timer om at anmelde en voldsepisode?
Ministeren.
Jeg er meget optaget af, at vi som samfund giver ofre for forbrydelser den hjælp, som er nødvendig, for at de kan komme videre med deres liv. Når det gælder offererstatning, er det jo sådan, at erstatning efter loven som udgangspunkt ganske rigtigt er betinget af, at lovovertrædelsen er anmeldt til politiet inden for 72 timer. Det skyldes bl.a. hensynet til opklaringen af forbrydelsen. 72-timersreglen blev vedtaget af et enigt Folketing i 2011 – et enigt Folketing – og da var der i øvrigt tale om en markant lempelse af anmeldelsesfristen, som tidligere i praksis kun var 24 timer. Baggrunden for reglen er bl.a., som jeg har sagt det, at politianmeldelse skal ske så hurtigt som muligt, så politiet har den bedst mulige udsigt til at finde gerningsmanden og opklare sagen. Men reglen kan i øvrigt fraviges, hvis forholdene taler for det. Det gælder f.eks., hvis offeret på grund af sin tilstand ikke inden fristens udløb har kunnet foretage politianmeldelse. Der ses også bort fra fristen, hvis for sen politianmeldelse ikke har forhindret opklaring af forbrydelsen og gennemførelsen af en straffesag mod skadevolder. Erstatningsnævnet dispenserer altså i alle tilfælde, hvor der er en strafferetlig dom mod den, der forvolder skaden. Nævnet har også en meget lempelig praksis i sager vedrørende børn, der har været udsat for seksuelt overgreb. Og også for plejepersonale, pædagoger og andre personalegrupper med særlige omsorgsfunktioner gælder der en særlig praksis i forhold til anmeldelsesfristen. Så der tages behørigt hensyn til de særlige pædagogiske og behandlingsmæssige forhold. Det er altså umiddelbart min opfattelse, at man med 72-timersreglen sammenholdt med adgangen til at kunne dispensere fra kravene har fundet den rette balance mellem på ene side hensynet til politiets mulighed for at efterforske sagen og på den anden side hensynet til offeret.
Spørgeren.
Tak. Nu siger ministeren, at det er af hensyn til opklaringen. Det er selvfølgelig altid vigtigt, at man anmelder en straffelovsovertrædelse så hurtigt som muligt, så politiet har en større chance for at opklare det, men i Fængselsfunktionæren, som er fængselsfunktionærernes blad, siger Lise Bitsch, som er ansvarlig i Civilstyrelsen – som står for sekretariatsbetjeningen af Erstatningsnævnet – at baggrunden er, at staten ønsker at være sikker på at kunne inddrive erstatningsbeløbet fra gerningsmanden. Det er selvfølgelig også vigtigt nok, at dem, der har forvoldt skaden, kan komme til at betale, men det er i hvert fald Civilstyrelsens begrundelse for, hvorfor de her 72 timer er i spil. Ministeren var inde på, at der er dispensationsmuligheder, men i selv samme artikel i Fængselsfunktionæren står der om netop nogle af de grupper, som ministeren var inde på, altså pædagoger, skolelærere og andre, at de tidligere har haft en dispensationsmulighed, men at det i den seneste årsrapport fremgår, at nævnet ikke længere giver en dispensationsgrund, alene fordi den voldsramte er pædagog eller skolelærer. Og det bekymrer selvfølgelig også fængselsfunktionærerne, fordi de jo også kan blive overfaldet uden for arbejdstiden. Så når der nu står i årsrapporten, at dispensationsmulighederne er blevet meget, meget begrænsede, og der kan være forskellige grunde til, at man ikke kan nå det inden 72 timer – det kan også være, at man lige vil tænke sig om, om man vil igennem hele det forløb – vil ministeren så i hvert fald overveje at se på, om dispensationsmuligheden skal genindtræde?
Ministeren.
Tak. Jeg vil sige i forhold til behandlingen af de konkrete sager, at jeg jo ikke kan blande mig i dem, al den stund at det er et selvstændigt nævn, som sidder med behandlingen. Overvejelser om, hvordan det her håndteres, vil jeg meget gerne foretage. Vi er i gang med i forhold til en respektpakke, som jeg har varslet, bl.a. at prøve på at tilvejebringe nogle vejledninger, som i højere grad forklarer f.eks. plejepersonale, hvordan de skal gribe de enkelte situationer an m.v. Så jeg vil godt give tilsagn om, at der kan foregå overvejelser, og jeg vil også gerne indgå i en dialog med fru Lisbeth Bech Poulsen herom.
Spørgeren.
Tak. Jeg medgiver jo også, at vi alle, alle Folketingets partier, netop støttede op om offererstatningsloven fra 2011, og at det også var en klar fordel, at det blev udvidet til 72 timer. Der er selvfølgelig også hensynet til, at opklaringsprocenten er meget større, når man anmelder meget tidligere, det er klart. Vi har bare kunnet se i rigtig mange sager, og det har jeg jo også hørt ministeren give udtryk for, at specielt inden for voldtægtsområdet vil man gerne kigge på om vi ikke kan få strammet op, fordi der er en masse problematikker. Men der kan jo gå noget tid, før man anmelder. Men jeg tolker det sådan – og jeg håber, ministeren vil tilkendegive, om det er rigtigt opfattet – at vi godt kan se på, om der eventuelt skal være en højere grad af dispensation, og at ministeren vil tilkendegive over for nævnet, at vi politisk set ønsker, at der skal være lidt elastik.
Jeg minder lige om, at efter første runde har både spørger og minister 30 sekunder. Ministeren.
Jeg vil ikke blande mig i, hvordan nævnet administrerer lovgivningen. Det kan jeg lige så godt sige, som det er. Det tilkommer ikke mig, det er et uafhængigt nævn. Men det, jeg kan give tilsagn om, er, at vi undersøger, hvordan man tydeligere kan tilkendegive, hvordan den enkelte skal varetage det her, når de her ting foregår. Og så vil jeg i øvrigt også sige, at i forhold til f.eks. netop voldtægt er vi jo i gang med en bred række af overvejelser om, hvordan vi sikrer, at voldtægtsofre ikke udsættes for en ulempelig behandling i alle de sammenhænge, hvor de går ind i det offentlige. Så det tilsagn vil jeg gerne give i forhold til voldtægtsofre, når vi drøfter det i den sammenhæng.
Spørgeren.
Jeg havde nok håbet, at ministeren var lidt mere imødekommende, også fordi man kan sige, at nævnet er uafhængigt, men agerer inden for nogle politiske rammer, som vi fastsætter, og hvis de har ændret praksis i meget høj grad, som deres årsrapport viser – altså at der før var relativt mange dispensationer til nogle af de her faggrupper, og at der er blevet strammet rigtig meget op – så kan man jo sende det politiske signal, og hvis man vil holde sig helt ude af nævnet, kan man i princippet lave en lovændring om det. Men jeg takker i hvert fald for ministerens tilkendegivelse af at ville diskutere nogle af de her sager på f.eks. voldtægtsområdet.
Ministeren.
Jeg tager rosen til efterretning.
Spørgsmålet er afsluttet. Næste spørger er hr. Mattias Tesfaye til ministeren for børn, undervisning og ligestilling.
Jeg giver først ordet til spørgeren for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak. Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at de frie fagskolers taxameter skal være på niveau med efterskolernes?
Ministeren.
Spørgeren henviser formentlig til spørgsmålet om, at regeringen på sit finanslovsforslag har indarbejdet en reduktion af tilskuddet til de frie fagskoler. Finanslovsforslaget indebærer således, at de frie fagskoler fremover får et tilskud til 10. klasse, der er på niveau med det tilskud, som efterskolerne får til 10. klasse. Regeringens økonomiske kasseeftersyn har vist, at der er færre penge til rådighed til prioriteringer i 2016, end der var ventet før valget. Den tidligere regering gik – desværre, må man sige – helt til grænserne for den økonomiske politik, uden at der var en sikkerhedsmargen. De nye skøn betyder derfor, at råderummet i finanspolitikken isoleret set er reduceret med 3 mia. kr. i 2016 og i hvert af årene fremover. Derfor har det været nødvendigt at foretage en meget stram prioritering af finanslovsforslaget og dermed kigge de offentlige udgifter igennem. I den forbindelse har vi kigget på, hvad de frie fagskoler har haft af overskud. Over den seneste årrække har man haft et overskud på 6,5 pct., over 10 mio. kr., og med finanslovsforslaget har vi så indrettet forslaget og økonomien sådan, at vi har en tilpasning til det, der har været de reelle omkostninger og udgifter på området. Det har derfor ikke været et selvstændigt mål, at det skulle ligge præcis på niveau med efterskolerne, men der har selvfølgelig været skelet til, hvad der har været af omkostninger ved de øvrige uddannelsesmål, der tilbyder en lignende eller tilsvarende eller lidt anderledes form for undervisning end det, de frie fagskoler gør.
Spørgeren.
Mange tak for svaret, og jeg tolker det som et ja, altså at når regeringen fremlægger en finanslov, som fastsætter de frie fagskolers taxameter på niveau med efterskolernes, så er det efter skelen til efterskolernes taxameter. Og i den forbindelse vil jeg så spørge ministeren, om ministeren er bekendt med, at vi i den lov, vi vedtog her i Folketingssalen i december måned, og som trådte i kraft den 1. januar 2015, og som etablerede det lovgrundlag, som er spritnyt, og som de frie fagskoler administrerer deres skoler efter, forpligter skolerne til at opfylde en række krav, som gør det dyrere at drive skole, bl.a. at mindst en tredjedel af undervisningstimerne skal foregå på værksteder, i køkkener, i teknikrum eller i sløjdlokaler. Og mener ministeren ikke, at det, når det er dyrere at drive en fagskole end en efterskole, er rimeligt, at det også afspejles i taxameteret?
Ministeren.
Nu drager ordføreren jo nogle konklusioner om, hvad jeg sagde, som ikke svarer til det, jeg sagde. Derudover må man sige, at det jo er fuldstændig korrekt, som ordføreren siger, at der er forskel på lovgrundlaget. Der er nemlig et krav i forhold til de frie fagskoler om, at en tredjedel af tiden skal bruges bl.a. på noget, der er mere praktisk orienteret. Det kan være på værksteder, det kan være i køkkener, det kan være andre steder. Gør det nødvendigvis skoleformen dyrere? Det kommer jo an på, hvad det er for nogle efterskoler, man sammenligner med. Der er en række efterskoler, der også har en række værkstedsfaciliteter, idrætsfaciliteter og en række andre ting, som ikke nødvendigvis er en standardomkostning. Men det ændrer ikke på, at det, jeg sagde i mit første svar, og som jeg gerne gentager, er, at reduktionen svarer til det overskud, der har været på de frie fagskoler de seneste par år. Det er altså ikke et udtryk for en harmonisering af tilskudsniveauet til efterskoleniveau, men derimod et udtryk for, at man ændrer tilskuddet, så det kommer ned på det, der har været de reelle omkostninger.
Spørgeren.
Tak for svaret. Altså, årsagen til, at jeg spørger, er, at ministeren selv argumenterer med, at taxametertilskuddet skal harmoniseres. Så jeg er interesseret i at finde ud af: harmoniseres til hvad? Og ministeren selv svarer, at tilskuddet er forholdsvis højt, og jeg er så interesseret i at finde ud af: forholdsvis højt i forhold til hvad? Jeg gættede så på efterskolerne, og jeg tolker stadig væk ministerens svar, som at det er det, man har skelet til, om ikke andet. Jeg skal så spørge ministeren: Er ministeren enig med mig i, at det generelt set er dyrere at drive en skole efter de frie fagskolers lovgrundlag, end det er at drive en efterskole?
Ministeren.
De frie fagskoler har de seneste år haft et overskud, som har været på omkring 10 mio. kr. Det svarer til en overskudsgrad på 6,5 pct. Det er altså det, man har fået i overskud, efter at man har haft alle sine omkostninger ved at drive skoleformen. Det, vi gør med finanslovsforslaget, handler ikke om en harmonisering i forhold til andre skoletyper. Det handler om at kigge på, hvor mange penge der er blevet udbetalt, og hvor mange penge der reelt set er blevet brugt, så finanslovsforslaget afspejler det tilskudsniveau, der reelt set er blevet brugt ude på skolerne. Så det, der er blevet skelet til, er overskudsgraden i sektoren, og det er ikke udtryk for en uddannelsespolitisk prioritering, herunder en harmonisering, hvilket spørgeren ellers lidt indikerer.
Spørgeren.
Hvis ikke det er regeringens opfattelse, at taksterne nedsættes med den begrundelse, at taksterne skal harmoniseres, så vil jeg anbefale jer at bruge et andet ord, når I fremsætter jeres finanslov. Når jeg snakker med skolerne om den overskudsgrad, du talte om, så fortæller de mig, at årsagen til, at pengene ikke har været brugt den 31. december 2014, er, at der var skabt usikkerhed om, hvilket lovgrundlag de skulle operere deres skoler efter, fordi det først var i december 2014, at et i øvrigt enigt Folketing vedtog det nye lovgrundlag. De vidste med andre ord ikke, om de skulle være en efterskole og derfor skulle bygge en idrætshal, eller om de skulle være en fri fagskole og skulle bygge et værksted. Og man kan derfor ikke forvente den samme overskudsgrad i 2015. Mener ministeren ikke, at det er lidt tidligt, at vi barberer de frie fagskolers taxameter med 20 pct., allerede inden det første år på det nye lovgrundlag er gennemført?
Jeg minder lige for en god ordens skyld spørgeren om, at vi jo ikke bruger den direkte tiltaleform – og slet ikke til ministeren. Men vi lader det passere, da medlemmet jo er relativt nyt. Så er det ministeren til besvarelse.
Tak. Der er jo ikke blevet skelet til overskudsgraden i kun 1 år. Der er blevet skelet til de sidste 2 år. Derudover må man, som jeg også sagde i min første besvarelse, bare sige, at dansk økonomi desværre ikke er lige så stærk, som man kunne have ønsket sig. Isoleret set kommer der til at mangle 3 mia. kr. på råderummet bare til næste år i forhold til de, man have forventninger om før valget. Det kræver benhårde økonomiske prioriteringer, fordi der desværre ikke har været en sikkerhedsmargin i forhold til økonomien fra den tidligere regerings side. Det betyder også nogle prioriteringer på uddannelsesområdet. Og der har vi skelet til, hvad overskuddet på de frie fagskoler har været de seneste par år, i forhold til så at kigge på, hvad de reelle udgifter har været, i forhold til hvad tilskuddet har været.
Tak til ministeren, og tak til spørgeren. Vi går videre til endnu et spørgsmål til samme minister. Det er af hr. Kaare Dybvad. Jeg giver ordet til hr. Kaare Dybvad, når han er kommet på plads.
Værsgo til hr. Kaare Dybvad for oplæsning af spørgsmålet.
Jeg læser op: Hvilken betydning vurderer ministeren, at det vil have for undervisningskvaliteten i yderområderne, hvis man lukker læreruddannelserne i Skive, Nørre Nissum, Haderslev, Vordingborg og Rønne?
Ministeren.
Undervisningskvaliteten i folkeskolen er central. Engagerede og dygtige lærere er afgørende for elevernes læring og trivsel, og med folkeskolereformen har vi bl.a. indført, at der skal være flere timer, der skal være dækket af en lærer med kompetence i faget, og regeringen forventer, at kommunerne lever op til de krav. Men vi har sådan set også et ønske om, at der ikke lukkes uddannelsessteder i tyndtbefolkede områder, tværtimod har regeringen et klart ønske om og en klar holdning til, at vi skal have uddannelser i hele Danmark. Det har også været og er en prioritet for regeringen. Jeg er opmærksom på, at professionshøjskolerne har fået en ny opgave, da de nu også er omfattet af det generelle omprioriteringsbidrag, men regeringen har tillid til, at professionshøjskolerne løser den opgave under hensyn til varetagelsen af deres regionale dækningsforpligtelse, herunder i forhold til læreruddannelsen. Regeringen ser ingen modsætninger imellem krav om effektiviseringer og krav om et regionalt udbud af læreruddannelser i hele landet. Jeg gør også opmærksom på, at uddannelsesstederne i Skive, Nørre Nissum og Vordingborg, som bl.a. bliver nævnt af spørgeren, hører under henholdsvis UC VIA og UC Sjælland, som ligger under uddannelses- og forskningsministerens ressort. UC VIA har siden 2007 haft en stigning i optaget på 41 pct., parallelt med at professionshøjskolen har fastholdt det samme antal lokaliteter. UC Sjælland har tilsvarende haft en stigning på 75 pct. Man kan jo spørge sig selv, om en så stor vækst i antallet af studerende ikke også kunne give mulighed for, at der nu også kan findes nogle effektiviseringsgevinster, uden at det går ud over det regionale udbud. Spørgeren spørger derudover til læreruddannelsen i Rønne. Der kan jeg oplyse, at regeringen allerede i dag giver et særligt tilskud til udbuddet af videregående uddannelser på Bornholm, og det gør vi jo netop ud fra et ønske om, at vi skal have læreruddannelser og uddannelser generelt af høj kvalitet i hele landet.
Spørgeren.
Jeg er jo glad for ambitionen og intentionen, som jeg tror at vi deler. Det er sådan, at hvis man spørger University College Sjælland, som er det, jeg er bedst inde i, siger de, at de jo allerede, siden det blev oprettet, har sparet 20 pct. af deres administration, og med de kommende besparelser vil de altså skulle spare yderligere to tredjedele af de udgifter, som de i dag bruger på administration. Man kan jo godt tro, at det ikke kommer til at gå ud over undervisningskvaliteten, at de skal spare, hvad der svarer til to tredjedele af administrationen, men det er en anden diskussion. Det er jo en stor udfordring for mange områder, hvor man har lukket seminarier, at de ikke har nogen skolelærere. I Vestsjælland, hvor man har lukket to lærerseminarier, er det sådan i Slagelse Kommune, at en tredjedel af de lærere, der underviser i folkeskolen, ikke har en lærereksamen. Tilsvarende oplevelser har de i Svendborg og i det sydfynske øhav, hvor Skårup Seminarium er lukket ned. Jeg er glad for, at ministeren også deler den ambition om, at alle lærere, der underviser i folkeskolen, skal undervise i deres linjefag og skal være læreruddannet. Men det er jo samtidig dårligt nyt for yderområderne, hvis man ser på de omkostninger, som det enkelte university college har, og hvis man ser på – nu er jeg klar over, at jeg bevæger mig på tværs af regeringens ressortområder – den samlede regerings politik, for de skal på university colleges, som allerede nu betaler en langt højere pris for at uddanne en lærer, f.eks. i Vordingborg, hvor det koster 70 pct. mere, end det gør i f.eks. Roskilde, også spare. Vurderer ministeren, at man på trods af besparelserne kan garantere, at niveauet for læreruddannede undervisere i folkeskolen også i yderområderne vil være på niveau med det i de store byer?
Ministeren.
Som ordføreren jo også er blevet gjort opmærksom på, hidrører alle university colleges – eller vores professionshøjskoler – under uddannelses- og forskningsministeren og er ikke mit ressort. Det, der er mit ressort, og som jeg gerne svarer på spørgsmål om, er folkeskolerne, herunder kvaliteten i folkeskolen. Og der har spørgerens parti og mit parti og en række øvrige partier en fælles aftale om, at der inden 2020 skal være fuld kompetencedækning for de skolelærere, der underviser. Det betyder ikke kun de skolelærere, der underviser i de store byer. Det betyder de skolelærere, der underviser over hele landet. Det er en ambition, som KL sådan set også har meddelt at de er enige i, og det betyder jo også, at der lige nu sker meget både efteruddannelse og opkvalificering af mange lærere, så vi får sikret, at vi på skolerne i Danmark netop har både læreruddannede og også læreruddannede med linjefag på skolerne, som dermed kan være med til at sikre en høj kvalitet.
Spørgeren.
Nu er jeg jo desværre ikke herre over opdelingen af ressortområder i regeringen, men det er et konkret problem i en konkret del af Danmark, som jeg gerne vil spørge til, og så må man gå til de ministre, som har noget at gøre med det. Det er jo bl.a. ministeren, som har ansvaret for folkeskolen. Så jeg vil gerne spørge konkret. Der er selvfølgelig skoler og kommuner, hvor man har over en tredjedel, som ikke er læreruddannede. Bekymrer det så ministeren, at man i Vejen Kommune og andre steder er nødsaget til at benytte sig af private rekrutteringsbureauer for at opnå at ansætte den nødvendige læreruddannede arbejdskraft?
Ministeren.
I forhold til hvordan kommunerne vælger at rekruttere deres medarbejdere, vil jeg sige, at det er en kommunal opgave. Man kan have en stor ambition på folkeskoleområdet i en kommune, hvilket betyder, at man siger, at man simpelt hen vil have de bedste af de bedste. Man vælger derfor at sige, at det vil man gerne gøre en indsats for. Det gælder ikke kun, når man skal have en direktør ind i den kommunale forvaltning, men det handler faktisk om at rekruttere de bedste skoleledere og de bedste skolelærere. Er det så skidt, at en kommune vælger at sige: Det her tager vi så seriøst, at vi også sætter nogle til at lave en håndholdt indsats for at få de bedste lærere? Det kan godt være, at spørgerens parti mener det. Jeg synes ikke nødvendigvis, det er et udtryk for, at kommunerne ikke prioriterer området, nok snarere tværtimod.
Spørgeren.
Nu er det jo sådan, at en stor del af folkeskolelærerne her i landet er fra de store efterkrigsårgange, og jeg kan ikke lade være med at tænke på, om der ikke et eller andet sted i ministerens sind er en bekymring over, at vi nu står med besparelser for ministerens eller regeringens samlede politik, som ifølge produktionshøjskolerne står til at lukke læreruddannelsessteder, samtidig med at vi inden for de næste 5-10 år vil se, at de store årgange af lærere går på pension. Altså, er der ikke bare et gran af bekymring over niveauet i folkeskolen i de områder, som i dag ikke er lærerdækkede, og som ser ud til måske at skulle miste yderligere uddannelsessteder inden for det her område?
Ministeren.
Underviserne i folkeskolen skal jo i udgangspunktet være læreruddannede. Det, vi har en fælles aftale om, er, at de også skal være læreruddannede inden for de fag, de underviser i. Den aftale har vi lavet, fordi der skal ske en styrkelse af kvaliteten, og det skal også være sådan, at lærerne er rustet til at undervise i de fag, de underviser i, og rustet til de situationer, som de stilles i. Og som jeg startede med at sige, ønsker regeringen, at der skal være uddannelser til stede i hele landet. Det fører vi også en politik der har fokus på. Jeg ved godt, at ordføreren forsøger ligesom at indikere, at der er nogle institutioner, der nærmest allerede er lukket. Sidst, jeg tjekkede, var der både en læreruddannelse i Skive, i Nørre Nissum, i Rønne og nogle af de andre steder, og spørgeren indikerer, at de nærmest er lukket. Regeringen har jo også meddelt, at et af de parametre, som vi lægger meget vægt på, også hvis der skal kigges på et nyt taxameterprincip, bl.a. er den regionale tilstedeværelse. For der skal være gode uddannelser i hele landet.
Spørgsmålet er afsluttet. Vi siger tak til ministeren og tak til spørgeren. Det næste spørgsmål er til sundheds- og ældreministeren, og det er stillet af fru Pernille Schnoor.
Jeg giver ordet til spørgeren til oplæsning af spørgsmålet.
Spørgsmålet lyder: Hvordan mener ministeren at det harmonerer med regeringens løfte om at styrke kernevelfærden, at man afskaffer ældremilliarden og lægger den på det almindelige bloktilskud, som eksempelvis vil betyde 4 mio. kr. mindre til ældreområdet i Helsingør og Hørsholm Kommuner?
Ministeren.
Regeringen prioriterer et massivt løft af ældreområdet. Det fremgår af det forslag til finanslov, som vi har fremsat. Jeg synes, det harmonerer ganske godt med, at vi har valgt at fastholde ældremilliarden og overføre den til bloktilskuddet, og det vil jeg gerne uddybe. Venstre indgik tilbage i 2013 en finanslovsaftale med den tidligere regering, som spørgerens parti jo også var en del af og stod i spidsen for, og De Konservative om, at vi skulle løfte ældreområdet med 1 mia. kr. årligt. Vi var enige om, at ældremilliarden i 2014 og 2015 skulle udmøntes via en pulje, og at der herefter skulle tages stilling til den konkrete udmøntning. Her i forbindelse med forhandlingerne med kommunerne om deres økonomi for 2016 var det et konkret ønske fra kommunerne, at man omlagde ældremilliarden til bloktilskuddet. Det ønske fra landets kommuner har regeringen imødekommet. Vi ønsker ikke fra Venstres side at bebyrde kommunerne med unødig, tung administration, men lad mig slå fast, at vi ikke har afskaffet ældremilliarden. Vi fastholder, at kommunerne også i 2016 får den ekstra milliard kroner, men i stedet for hvert år at skulle ansøge om midlerne, får kommunerne nu pengene via bloktilskuddet. Det er min og regeringens klare forventning, at kommunerne fortsat vil anvende midlerne til ældreområdet, og kommunerne får dermed også mulighed for nu at ansætte ekstra SOSU-personale frem for administrative medarbejdere. Det er da netop at prioritere kernevelfærden. Samtidig har regeringen jo fremlagt et ambitiøst finanslovsudspil, hvor vi lægger op til at prioritere demente og ældre patienter med yderligere 2 mia. kr. over de næste 4 år. Vi vil konkret afsætte penge til at hjælpe demente borgere bedre. Det sker med vores forslag om nu at lave en national handlingsplan for demens. Yderligere vil vi gennemføre og tage initiativ til en national handlingsplan for ældre medicinske patienter. Vi lægger som sagt op til at prioritere mere end 1 mia. kr. til den handlingsplan over de næste 4 år. Der kan man jo sammenligne med, hvad den tidligere socialdemokratisk ledede regering afsatte til sin handlingsplan. Det var 200 mio. kr. over 4 år. Så alt i alt afspejler regeringens finanslovsudspil en klar prioritering af kernevelfærden, navnlig jo også set i lyset af at der desværre ikke er lige så mange penge i statskassen, som den tidligere regering efterlod indtrykket af.
Jeg minder lige om, at der kun er 2 minutter i første runde. Det er nu spørgeren, der har 2 minutter. Værsgo.
Tak. Hørsholm Kommune vil f.eks. få 2,388 mio. kr. mindre i 2016 på grund af den nye måde med at lægge ældremilliarden over på det almindelige bloktilskud, og Helsingør vil i 2016 også få 1,74 mio. kr. mindre. Ifølge ministeriets notat, der handler om fordelingen af ældremilliarden fra 2014, kan man se, at 95 mio. kr. er blevet brugt af kommunerne til demente og pårørende, og det glæder mig da, at ministeren nævner demente, og at det er et fokusområde. Betyder det så, at jeg f.eks. i forhold til Hørsholm, hvor man i høj grad har brugt ældremilliarden til demensområdet, kan fortælle den ældre herre, som bor i Hørsholm, som er ramt af demens, og som har mulighed for at træne på løbebånd og motionscykel sammen med andre demente, at ministeren kan forsikre ham om, at han fortsat kan tage del i de aktiviteter, på trods af at regeringen har afskaffet ældremilliarden og lagt den på bloktilskuddet, hvilket betyder 2,33 mio. kr. mindre til de ældre i Hørsholm i 2016?
Så er det spørgeren.
Jeg er nødt til at rette spørgeren, i forhold til at det simpelt hen er faktuelt forkert, at regeringen har afskaffet ældremilliarden. Det er ikke korrekt. Vi har fordelt ældremilliarden ud fra bloktilskudsfordelingen, og det betyder, ja, at der er nogle kommuner, der får lidt flere penge, mod at der er nogle andre kommuner, der får lidt færre penge. Så nævner spørgeren konkret Hørsholm Kommune, hvor jeg mener at kunne erindre at spørgeren også sidder i kommunalbestyrelsen. De får en lille smule mindre med den nye fordelingsnøgle. Til gengæld betyder den fordelingsnøgle, at kommuner som Gladsaxe, Herlev, Albertslund, Hvidovre, Høje Taastrup, Rødovre og Ishøj, for bare at nævne nogle kommuner i Region Hovedstaden, får flere midler med bloktilskudsnøglen. Det er jo interessant, hvis Socialdemokraterne synes, at det er helt skævt, at de her pågældende kommuner nu får nogle midler. Men det er vigtigt for mig at holde fast i, at vi fastholder ældremilliarden, samtidig med at vi lægger op til en ambitiøs indsats i forhold til mennesker med demens ved nu at tage initiativ til at lave en national handlingsplan.
Spørgeren.
Nu er det her med, at Venstre har afskaffet ældremilliarden, ikke noget, jeg selv har formuleret, men det er den måde, det er blevet omtalt på i forbindelse med forhandlingerne med KL tidligere. Men som ministeren sikkert er klar over, var formålet med ældremilliarden – og jeg citerer – at »løfte ældreplejen, hvor der er størst behov i den enkelte kommune«, og det er altså den ordlyd, ministeriet selv brugte i marts 2014. Ønsket fra kommunerne om at omlægge det til bloktilskud er sådan set fint nok, men hvordan harmonerer det så med, at der netop ikke tages hensyn til det behov, de ældre har i de enkelte kommuner, i den nye måde at fordele pengene på?
Ministeren.
Det lyder, som om spørgeren gerne vil forsøge sådan både at blæse og have mel i munden – altså, det er fint nok at omlægge det til bloktilskudsnøglen, men det er alligevel ikke helt godt – og spørgeren synes, det er ærgerligt, at Hørsholm Kommune får en lille smule mindre, hvorimod kommuner som Ishøj, Hvidovre, Albertslund, Herlev, og jeg kunne nævne andre kommuner, får noget mere. Det er rigtigt, at der sker en lille ændring i fordelingen af midler dér, men der er fortsat en ældremilliard, den er ikke blevet afskaffet, og det har jeg i øvrigt heller ikke hørt Kommunernes Landsforening udtale. Vi har lyttet til kommunerne. Det troede jeg også var en af de ting, man efterspurgte og syntes var en god ting, når man også er kommunalbestyrelsesmedlem på vegne af bl.a. Socialdemokratiet. Vi har lyttet til kommunerne ved at overføre midlerne til bloktilskuddet, så vi kan bruge pengene på varme hænder i stedet for at bebyrde kommunerne med en masse administration til at kunne sidde og søge puljer.
Spørgeren.
Tak. Jeg vil lige sige, at jeg ikke er medlem af kommunalbestyrelsen i Hørsholm længere, og mit spørgsmål gik både på Helsingør og Hørsholm. Det er rigtigt, at der er nogle, der får glæde af det, mens andre kommer til at bøde for den nye omlægning. Helt konkret vil jeg gerne vide, om ministeren kan garantere, at de her nye og vigtige tiltag, som kommunerne har indført med ældremilliarden, og som de ikke har haft økonomi til før, eksempelvis aktiviteter for demente og pårørende, ikke går tabt med omlægningen af ældremilliarden til bloktilskuddet.
Ministeren.
Altså, regeringen går ikke ind for besparelser på ældreområdet, og det er derfor, vi netop har fremlagt et ambitiøst finanslovsforslag, hvor vi prioriterer kernevelfærden, sundhed og ældre. Vi foreslår alene her i 2016 at afsætte 2,4 mia. kr. ekstra. Det er et løft, der ligger ud over det niveau, som den tidligere regering havde lagt for dagen. Af de penge ønsker vi særlig at prioritere indsatsen over for ældre patienter, f.eks. patienter, der i dag ligger på gangene på hospitalerne, og prioritere indsatsen i forhold til mennesker med demens og deres pårørende for at kunne give dem en bedre støtte. Det er derfor, vi bl.a. foreslår at lave en national handlingsplan i forhold til demens. Jeg har igennem de seneste år savnet, at demensområdet har været prioriteret, og der har ikke været en national handlingsplan. Den trænger vi til at få nu, fordi den gamle plan fra den tidligere VK-regering er udløbet, og vi foreslår at afsætte knap 0,5 mia. kr. ekstra lige præcis til demensområdet.
Tak. Spørgsmålet er afsluttet. Vi siger tak til spørgeren og fortsætter med samme minister. Næste spørger er hr. Erik Christensen.
Jeg giver ordet til hr. Erik Christensen til oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak. Jeg skal læse spørgsmålet op: Hvordan vil ministeren sørge for, at ingen af vores ældre her i Danmark kommer til at opleve et ringere kommunalt serviceniveau i de kommende år som konsekvens af regeringens omprioriteringsbidrag, sådan som 89 pct. af borgmestrene ellers giver udtryk for?
Ministeren.
Lad mig starte med at slå fast, at ældre borgere i Danmark naturligvis skal have den hjælp, de har behov for, og den hjælp, som kommunerne leverer, skal selvfølgelig matche den enkelte ældres behov. Det følger af servicelovens regler, som alle landets kommuner er forpligtet til at følge. Det er regeringens klare prioritering, at der skal ske et løft af ældreområdet. I det finanslovsforslag, vi har lagt frem her for nylig, lægger vi op til at prioritere netop demente og ældre patienter med yderligere 2 mia. kr. ekstra over de næste 4 år. Vi vil konkret bl.a. afsætte 0,5 mia. kr. ekstra til at kunne lave en national handlingsplan for demens, vi vil gennemføre en handlingsplan for ældre medicinske patienter – alene til den lægger vi op til at prioritere knap 1 mia. kr. ekstra over de næste 4 år – og endelig vil vi prioritere en bedre pleje og behandling af de svageste ældre ved bl.a. at få faste læger ude på plejecentrene. Så alt i alt afspejler regeringens forslag til en finanslov, at vi klart prioriterer sundhed og de ældre, ovenikøbet jo med en prioritering, som ligger ud over det niveau, som spørgerens eget parti foreslog.
Spørgeren.
Tak for svaret. Men jeg kan forstå på svaret til den tidligere spørger, at når der skal sættes ekstra penge af til ældreområdet, skal de gives over blokken, så derfor kan man jo ikke garantere, at pengene kommer de ældre til gode. Lad os tage udgangspunkt i, at når omprioriteringsbidraget er fuldt udmøntet i 2017, 2018 og 2019, er det altså 2,4 mia. kr. mindre, kommunerne får at drive deres service for. Og 89 pct. af landets borgmestre svarer, at det vil betyde nedskæringer og besparelser på kernevelfærden og afskedigelse af kommunalt ansatte. Så med andre ord vil regeringens økonomiske politik betyde færre varme hænder på ældreområdet ude i kommunerne. Og med min baggrund både som socialudvalgsformand og som borgmester kan jeg uden at ryste på hånden sige, at der allerede løbes rigtig stærkt i ældreplejen ude i kommunerne. Og det er min klare opfattelse, at med besparelser på 2,4 mia. kr. i kommunerne hvert år i årene 2017, 2018 og 2019 vil det betyde, at omsorgsopgaver som eksempelvis det at have tid til at drage omsorg for de ældre vil der simpelt hen ikke være tid og økonomi til. Venstres finansordfører, hr. Jacob Jensen, står jo også ved, at regeringens ønske med omprioriteringsbidraget er at kunne prioritere en større del af pengene fra Christiansborg, og så kan man frygte, at det måske bliver de ældre, der kommer til at betale for regeringens ønske om skattelettelser. Det er selvfølgelig helt legitimt politisk, at man fra Venstres side ønsker at tage penge fra kommunerne for at få penge til andre områder, som tilsyneladende er mere væsentlige for Venstre end at tage sig ordentligt af de ældre ude i kommunerne. Men så synes jeg også, det vil være mere anstændigt, at man fra Venstres side så også meldte klart ud, at man ønsker at skære på velfærden for f.eks. at få plads til skattelettelser. Men mener ministeren, at eksempelvis den konservative borgmester Michael Ziegler tager helt fejl, når han udtaler, at regeringens såkaldte omprioriteringsbidrag vil betyde besparelser på ældreområdet?
Ministeren.
Altså, hvis spørgeren allerede på forhånd kender udfaldet af de økonomiforhandlinger, der måtte komme mellem staten og kommunerne for henholdsvis 2017 og 2018, er det jo interessant, hvad vi kan lægge til grund. Men det tror jeg ikke spørgeren kender udfaldet af, for de økonomiforhandlinger har ikke været afholdt endnu. Det har til gengæld økonomiforhandlingerne for 2016. Her har vi imødekommet det ønske, som kommunerne selv har haft, nemlig at få ældremilliarden ud over blokken. Vi har dermed lyttet til kommunerne, og det jeg troede egentlig spørgeren var interesseret i, altså at man fra regeringens side efterkom det, når det gjaldt spørgsmål om udmøntning af ældremilliarden. Vi har i tillæg hertil sørget for nu at præsentere et forslag til en finanslov, hvor vi i den grad lægger op til at prioritere ældre- og sundhedsområdet – ovenikøbet med en prioritering, som ligger ud over det niveau, som den socialdemokratisk ledede regering lagde op til.
Spørgeren.
Skal jeg forstå ministerens svar således, at ministeren ikke anerkender, at omprioriteringsbidraget vil betyde forringelser på velfærdsområderne og dermed også ældreområdet?
Ministeren.
For 2016 er der lavet en økonomiaftale med kommunerne, som betyder, at vi har efterkommet kommunernes ønske om at lægge ældremilliarden ud i blokken. Vi har lyttet til kommunerne. Jeg har en klar forventning om, at landets kommuner også bruger pengene på ældreområdet, og vi har i tillæg hertil også præsenteret et forslag til en finanslov, hvor vi i den grad lægger op til at styrke indsatsen over for ikke mindst de ældre medicinske patienter og de demente. Det er de to områder, som jeg gerne vil fremhæve i forhold til nogle steder, hvor der virkelig er et behov for en styrket indsats, ikke mindst ude i kommunerne, og hvor vi nu også fremsætter forslag til en finansiering, der kan sikre, at vi kan give demente og deres pårørende en bedre hjælp, en bedre støtte og en bedre pleje, samtidig med at vi sætter ind over for de ældre medicinske patienter.
Spørgeren.
Så endnu en gang må jeg konstatere, at jeg kun kan forstå ministerens svar således, at ministeren ikke mener, at borgerne kommer til at opleve forringelser i de kommende år på ældreområdet på baggrund af omprioriteringsbidraget.
Ministeren.
Altså, hvordan der bliver prioriteret ude i de enkelte kommuner, kan jeg af gode grunde som minister ikke svare på, altså hvordan man har tænkt sig at gøre det. Det kan jeg ikke, al den stund at vi har den arbejdsdeling, som jeg ellers troede at spørgerens eget parti også hyldede, nemlig det kommunale selvstyre, hvor det er kommunalpolitikerne, der lægger budgetterne og beslutter, hvilke områder man vil prioritere og på hvilken måde. Det kan man selvfølgelig godt mene at vi skal overtage ansvaret for på Christiansborg, men vi har imødekommet kommunernes ønske om at lægge ældremilliarden ud i blokken, samtidig med at vi har præsenterer et finanslovsudspil, hvor vi prioriterer yderligere og dermed ekstra midler til især ældre patienter.
Spørgsmålet er afsluttet. Vi går videre til næste spørgsmål, og det er til samme minister, og det er samme spørger.
Jeg giver ordet til spørgeren til oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak. Hvordan synes ministeren, at det stemmer overens med regeringens erklærede målsætning om at styrke kernevelfærden, at regeringen nu afskaffer ældremilliarden, og at midlerne i stedet tilføres kommunerne via de almindelige bloktilskudsprincipper, der ikke på samme måde tager højde for den enkelte kommunes befolkningssammensætning, hvad angår ældre borgere, hvilket vil betyde, at ældreområdet i Nyborg Kommune får 1,2 mio. kr. mindre i 2016, mens hele Fyn og øerne går glip af 7,68 mio. kr. næste år?
Ministeren.
Som jeg lige har sagt, da jeg besvarede et næsten identisk spørgsmål, som dog ikke omhandlede Nyborg Kommune og Fyn og øerne, men derimod Hørsholm Kommune og Helsingør Kommune, så er det faktuelt forkert, at vi skulle have afskaffet ældremilliarden. Kommunerne vil også i 2016 få tilført 1 mia. kr. ekstra. I aftalen om kommunernes økonomi for 2016 har vi så sammen med kommunerne aftalt – efter deres ønske – at ældremilliarden overføres til bloktilskuddet. Det ønske fra kommunerne har vi lyttet til fra regeringens side, og vi har også imødekommet det. Vi mener, at kommunerne skal have mulighed for at prioritere kernevelfærden ved at kunne ansætte ekstra personale og igangsætte gode initiativer, som kommer borgerne til gavn, frem for at bruge pengene på at søge puljer og skrive ansøgninger og administrere. Overførslen af ældremilliarden til bloktilskuddet medfører, ja, at der vil være nogle fordelingsmæssige konsekvenser mellem kommunerne, hvilket eksempelvis i forhold til Fyn betyder, at Nyborg Kommune får en lille smule mindre, mens Odense Kommune får noget mere. Men det er vigtigt at holde fast i, at det forhøjede bloktilskud indgår i udligningen mellem kommunerne – det er jeg sikker på at spørgeren er meget bekendt med – for i fordelingen heraf bliver der jo også taget hensyn til forskellene i kommunerne i forhold til alderssammensætning og sociale forhold i øvrigt. Så i det store og hele er overførslen et resultat af, at regeringen har lyttet til kommunernes ønsker, og regeringen har i tillæg til det fremsat et ambitiøst finanslovsudspil, hvor vi lægger op til at prioritere indsatsen over for demente og ældre patienter med yderligere 2 mia. kr. over de næste 4 år. Så det er en klar prioritering af kernevelfærden.
Spørgeren.
Jeg må gå ud fra, at man, da man i sin tid vedtog ældremilliarden i Folketinget, som ministeren gjorde rede for tidligere, var enige om, at den i 2014 og 2015 skulle udmøntes som en ældremilliard til kommunerne ud fra antallet af ældre. Nu gør man så det, at man giver den ud fra bloktilskudsprincipperne, og det betyder altså, hvis man nu tager Fyn som eksempel, som jeg nævnte her, at det så kun er Odense Kommune, der sådan set får flere penge, i forhold til at man deler ud efter bloktilskudsprincippet, og alle andre kommuner får mindre. Så hvordan hænger det sammen, at de andre ældre i de andre fynske kommuner sådan set skal være med til at betale for, at Odense Kommune nu får nogle flere penge at løfte ældreplejen for?
Ministeren.
Jeg synes jo altid, det er interessant, når et folketingsmedlem, som oven i købet har en meget betydelig og fremtrædende fortid i det kommunale landskab som borgmester i en dansk kommune, synes, det er forkert, at regeringen har lyttet til kommunerne. For det plejer at være sådan, at borgmestrene synes, at regeringen lytter for lidt til kommunerne. Regeringen har lyttet i det konkrete tilfælde ved at efterkomme kommunernes ønske om at få ældremilliarden ud over blokken. Vi har i tillæg hertil også klart fremsat et finanslovsforslag, hvori vi foreslår en konkret opprioritering af især ældre patienter og demente, så vi kan sætte ind med en yderligere indsats på de områder.
Spørgeren.
Men anerkender ministeren, at det er sådan, at alle andre kommuner på Fyn end Odense får færre penge til at løfte ældreområdet i det kommende år?
Ministeren.
Det er klart, at når man går fra én fordelingsmæssig nøgle til en anden, betyder det, at det giver nogle mindre konsekvenser imellem dem. Det betyder i det konkrete tilfælde, som jeg nævnte i min indledende besvarelse, at Nyborg Kommune får en lille smule mindre, mens Odense Kommune får noget mere. Jeg kunne også nævne eksemplet fra den foregående spørger fra spørgerens eget parti, som tilsyneladende var meget utilfreds med, at Hørsholm Kommune fik lidt mindre, mens stort set alle vestegnskommunerne fik mere, og det var åbenbart også galt. Altså, jeg synes jo, at det afgørende i det her konkrete tilfælde er, at regeringen har lyttet til det, der har været kommunernes ønske, og det går ud på, hvordan man kan få mest velfærd ud af de penge, man afsætter, i stedet for at bruge dem på puljeadministration og regnskaber og andet. Hvordan kan vi få brugt pengene på varme hænder i stedet for på kolde hænder? Det ønske fra kommunerne har vi imødekommet, og jeg synes, det er påfaldende, hvis en tidligere borgmester synes, at det er problematisk, at vi har lyttet til kommunerne selv.
Spørgeren.
Det, borgmesteren synes er påfaldende, er – for jeg går ud fra, at ældremilliarden var tænkt sådan, at man ville løfte ældreområdet i alle kommuner – at det, der så sker nu, ved at man bruger nogle andre tildelingsprincipper, nemlig bloktilskudsprincipperne, er, at der er kommuner, der har færre penge til at løfte ældreområdet, end de havde i går. Det synes jeg jo er en lille smule problematisk. Og så har du ret i, at kommunerne gerne vil have pengene over bloktilskuddet i stedet for som puljer, men hvis Folketinget ønsker – og det går jeg ud fra er det, vi ønsker som Folketing – at løfte ældreområdet generelt i hele landet, så er det her jo et tilbageskridt.
For en god ordens skyld skal jeg minde om, at man jo ikke tiltaler ministeren direkte. Men det går nok, al den stund at hr. Erik Christensen jo også er debutant. Så er det ministeren til besvarelse.
Det er helt i orden. Altså, landets kommuner havde en ældremilliard i går, og det har de også i 2016. Men de får også mere end det. De har nu fået en regering, som har prioriteret sundheds- og ældreområdet massivt ved at fremsætte et forslag til en finanslov, hvor vi løfter området med 2,4 mia. kr. ekstra i 2016. Det er en prioritering af sundheds- og ældreområdet, som ligger ud over det, som spørgerens eget parti lagde frem, da man var i regering, og da man fremlagde sit forslag til, hvordan man syntes at man skulle bruge pengene i 2016. Så hvis vi snakker sundhed og ældre, er det et fremskridt og ikke et tilbageskridt, at der nu kommer flere penge til de områder.
Spørgsmålet er afsluttet. Jeg siger tak til spørgeren. Vi går videre til næste spørgsmål, der også er til sundheds- og ældreministeren. Og det er stillet af hr. Flemming Møller Mortensen.
Jeg giver ordet til spørgeren for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak for det. Hvordan synes ministeren at det stemmer overens med ministerens erklærede kamp mod geografisk ulighed i sundhed, at hun nægter at gøre noget ved det forhold, at forældre i forskellige regioner er stillet vidt forskelligt i forhold til at få økonomisk hjælp efter sundhedsloven i form af befordringsgodtgørelse, overnatningsgodtgørelse og time- og dagpenge, når deres kræftsyge barn skal under behandling i udlandet?
Ministeren.
Tak til spørgeren. Når et lille barn bliver alvorligt syg af kræft, skal vi selvfølgelig sørge for at stille den bedst mulige behandling til rådighed. Hvis vi ikke kan tilbyde behandling herhjemme i Danmark, skal barnet naturligvis have tilbud om behandling i udlandet. Syge børn skal selvfølgelig ikke sendes alene til udlandet, og derfor har de også ret til at blive ledsaget på rejsen. Retten til at få far eller mor eller, hvis det er nødvendigt, dem begge to med på rejsen betyder i praksis en ret til at kunne få økonomisk hjælp. Den region, som man som familie bor i, skal nemlig udbetale time- og dagpenge og overnatningsgodtgørelse, hvilket sker efter nogle helt faste satser, som Finansministeriet fastsætter hvert år. Og så skal regionen betale godtgørelse for familiens udgifter til transport med det befordringsmiddel, som efter forholdene er det billigst forsvarlige. Regionen skal dermed, når det gælder størrelsen på befordringsgodtgørelsen, se på den konkrete sags helt særlige omstændigheder. Hvad er så den billigst forsvarlige transportløsning i den konkrete sag, når det holdes op imod den konkrete families situation? Jeg har umiddelbart svært ved at se, at vi kan varetage borgerens behov på en anden og samlet set mere hensigtsmæssig måde, medmindre spørgeren altså mener, at vi skal til at indføre helt faste godtgørelsesbeløb for rejser til udlandet, som ikke skal tage højde for eksempelvis udbuddet af flybilletter, eller at der konkret kan være særlige transportbehov for nogle familier i forbindelse med behandlingen i udlandet. Det har jeg svært ved at se for mig, men jeg vil gerne understrege helt klart, at jeg har en forventning om, at man ude i den enkelte region forholder sig konkret til den enkelte families situation, når man udbetaler befordringsgodtgørelse.
Spørgeren.
Tak for det. Vi har jo heldigvis modige familier, der til trods for deres vanskelige situation med et kræftsygt barn rejser den her problemstilling om, at de oplever ulighed. Eksemplet kan være, at fire-fem danske familier med kræftsyge børn sidder på et patienthotel i USA. De oplever umiddelbart, at deres situationer er næsten identiske, men når de kommer til at tale om det, finder de ud af, at den ene region har givet vilkår og forhold og hjælp på én måde, mens en anden og tredje region har gjort det på hver deres måde. Når nu ministeren siger, at det skal være regionens vurdering i den individuelle sag, et skøn over, hvad den enkelte familie skal have, så rejser jeg som Socialdemokraternes sundhedsordfører det her problem, jævnfør det, der er ministerens udtalte holdning til, at man skal fjerne geografisk ulighed. Der er eksempelvis familier, der af lægen har fået at vide, at det vil være meget hensigtsmæssigt barnets situation taget i betragtning, at de ikke kører med taxa, men at de lejer en bil i USA, fordi det nedsætter smitterisikoen for barnet, som er i en meget skrøbelig situation. Én region kan følge lægens anbefaling, mens en anden region ikke gør det. Mit spørgsmål til ministeren er: Vil ministeren gøre noget på det her komplicerede og følsomme område, så regionerne får en praksis, som forældrene, som familierne vil kunne forstå, for på patienthotellet i USA undrer man sig over, hvorfor der er forskellig praksis i Danmark, når situationerne er ens?
Ministeren.
Som spørgeren ved, kan jeg ikke gå direkte ind i de konkrete sager, som er baggrunden for spørgerens spørgsmål. Men jeg synes stadig, at det er en vigtig diskussion, fordi det selvfølgelig er vigtigt, at familier i Danmark, som har børn, der eksempelvis er syge af kræft, sikres muligheder for, hvis vi ikke kan tilbyde den bedste behandling herhjemme i Danmark, at kunne komme til udlandet og samtidig også få økonomisk kompensation for udgifter til eksempelvis transport. Alle forældrepar er jo stillet lige, hvad angår økonomisk hjælp efter sundhedsloven, men det er regionerne, der i hvert enkelt tilfælde skal se på den konkrete sags omstændigheder. Tro mig eller ej, men jeg tror ikke, at der er nogen familier, der er ens, men jeg vil gerne generelt sige, at der helt sikkert kan findes sager, som umiddelbart ligner hinanden, og hvor man kan undre sig over, at de er blevet vurderet forskelligt. Det er spørgerens spørgsmål jo også udtryk for. Det er jo de færreste sager, som er hundrede procent ens, og der vil kunne være nogle konkrete omstændigheder i én sag, som fører til en lidt anden afgørelse end i en anden sag, der ellers ligner den første sag på mange punkter. Det er også derfor, at man har mulighed for at kunne klage til Styrelsen for Patientsikkerhed, hvis man er utilfreds med den befordringsgodtgørelse, som man har fået fra regionen, selv om det kan synes uoverkommeligt i en i forvejen meget svær situation. Det, der er det afgørende, er, at man tager udgangspunkt i den enkelte, individuelle familie. Jeg synes, det er meget, meget svært forlods at skulle sige, at vi laver en lovgivning, hvor vi skærer alle over én kam og ikke tager hensyn til, at der kan være individuelle situationer, da alle familier er forskellige og der også kan være forskellige behov i forskellige sager.
Jeg minder lige om, at vi kun har 30 sekunder i hver af de efterfølgende runder. Så er det spørgeren. Værsgo.
Ministeren siger, at ministeren godt kan se, at der kan være situationer, der vækker forundring. Ja, det er der – og ikke blot forundring, men total uforståenhed. Jeg tror, at mange af de her familier har oplevet, at det ikke er et spørgsmål om, hvad der bliver anbefalet lægefagligt som værende det bedste for barnet og måske endda helhedsorienteret for familien, men et spørgsmål om, at regionen sidder og vægter og vurderer, hvad den synes er rigtigt. Derfor synes jeg, det er et meget svagt svar fra ministeren. Ministeren vil ikke prøve at gøre noget for at skabe større lighed, større entydighed, få lagt større vægt på, at det er den sundhedsfaglige, lægefaglige vurdering, som skal slå igennem, når et barn eksempelvis sendes til USA og der skal træffes beslutninger om, hvilke vilkår familien skal være derovre på.
Ministeren.
Der skal man jo netop medtage den lægefaglige vurdering. Medmindre spørgeren synes, at vi skal til at lave en lov, hvor vi indfører nogle faste godtgørelsesbeløb for rejser til udlandet, uanset hvor man tager hen, hvem man rejser med og uanset udbuddet af flybilletter eller særlige konkrete transportbehov for nogle familier, men ikke for andre familier, har jeg meget svært ved at se, hvordan vi kan lave en lov, hvis ikke ønsket er, at det altid skal ske ud fra en konkret og individuel vurdering. Betyder det så, at der ikke altid vil være risiko for, at der kan ske en fejl i den vurdering? Nej, vi har ikke et fejlfrit system, og det er også derfor, vi har mulighed for via en klageinstans at indbringe afgørelsen og dermed også få efterprøvet den.
Spørgeren.
Jeg synes bare ikke, der er nogen form for imødekommenhed fra ministerens side over for de her familier, som oplever en klar ulighed mellem den ene regions og den anden regions beslutninger. Så siger ministeren, at de her familier jo kan klage. Ja, men hvilken situation er det, de her familier er i, har været i? Vi ønsker fra socialdemokratisk side, at vores system rettes til, så man lytter til patienterne og de her svage. Jeg synes, når ministeren taler om at udligne geografisk ulighed og lidt har kniven på regionernes strube, at ministeren mere er optaget af det end af at hjælpe de personer, der oplever ulighed i vores sundhedsvæsen.
Ministeren for den sidste korte bemærkning.
Jeg kan tilføje, at ministeren ikke føler, at hun holder kniven på landets regioners strube. Jeg tror heller ikke, at de synes, at de holder den op mod mig. Jeg er meget, meget optaget af, at vi bekæmper geografisk ulighed inden for sundhed i Danmark, så det bl.a. ikke er ens postnummer, der afgør, hvilken behandling man kan få, og hvor hurtigt man kan få den. Det skal ikke være afgørende, om man bor i Region Syddanmark, eller om man bor i Region Hovedstaden. Jeg synes samtidig, det er vigtigt, at vi i vores lovgivning hele tiden vurderer de enkelte mennesker i stedet for at skære alle over én kam. Det er derfor, der er behov for en individuel vurdering, og jeg synes, det er en lille smule let at sige, at man gerne vil være med til at kritisere, men man vil ikke komme med en konkret løsning på, hvad der kan være svaret, hvis vi ikke skal lave en individuel vurdering. Er det, at der skal være en fast transportgodtgørelse, uanset hvilken rejseform man skal benytte sig af? Det mener spørgeren jo heller ikke er hensigtsmæssigt, så derfor vil jeg meget gerne diskutere det her konstruktivt, men så skal det også være med reelle praktiske løsningsmuligheder.
Spørgsmålet er afsluttet. Vi går videre til næste spørgsmål, spørgsmål 15, som også er til sundheds- og ældreministeren og også er stillet af hr. Flemming Møller Mortensen.
Spørgeren til oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak for det. Mener ministeren, at det er realistisk for fødeafdelingerne i Region Nordjylland at leve op til Sundhedsstyrelsens anbefalinger for svangreomsorgen, når nu Venstreregeringen alligevel ikke vil tildele de nordjyske afdelinger de over 7 mio. kr. i 2016 til et kvalitetsløft og mere sikre fødsler, som de ellers var blevet tildelt efter finanslovsforhandlingerne sidste år?
Ministeren.
Tak til hr. Flemming Møller Mortensen, der spørger, om jeg vurderer, at det er realistisk, at fødeafdelingerne i Region Nordjylland lever op til Sundhedsstyrelsens anbefalinger for svangreomsorgen. Man kan jo egentlig gøre det meget kort og klart, for det korte svar på spørgsmålet er, at ja, det forventer jeg. Jeg forventer det klart af Region Nordjylland, ligesom jeg forventer det af landets øvrige regioner. Der er ikke nogen tvivl om, at et godt sundhedsvæsen ligger både mig og regeringen meget på sinde. Det omfatter naturligvis også tryghed og sikkerhed på landets fødeafdelinger. Derfor er det også afgørende, at regionerne lever op til deres ansvar for at drive sygehusene, og at de sørger for, at de nødvendige ressourcer er til stede på de enkelte sygehusafdelinger, herunder også på fødeafdelingerne. Det har jeg en klar forventning om at alle regioner politisk står vagt om. Regionerne har jo et ansvar for at udnytte kapaciteten mellem fødestederne bedst muligt på tværs og for at organisere sig sådan, at de sørger for rimelige arbejdsforhold for jordemødrene og rimelige forhold for patienterne, for alle fødende skal naturligvis føle sig trygge. Det er rigtigt, at vi har valgt at prioritere anderledes i forhold til øremærkede midler til fødegangene end den tidligere regering. Men samlet set sørger vi jo for, at regionerne nu får et løft på sundhedsområdet og en prioritering af sundhedsområdet, som altså ligger ud over den prioritering, som spørgerens eget parti lagde for dagen, da man var i regering. Vi har i 2015 sørget for, at regionerne nu har fået tilsagn om tilskud på i alt 34,5 mio. kr. til et løft af kvaliteten på fødeafdelingerne, og i forhold til det kommende år lægger vi i regeringen op til at løfte sundhedsområdet med 2,4 mia. kr. ekstra i 2016. Inden for den ramme har regionerne jo så et ansvar for at tage højde for udviklingen i netop deres region og sikre en prioritering, der afspejler de behov.
Spørgeren.
Ministeren svarer, nøjagtig som jeg havde forventet, men ikke som jeg havde håbet. For ministeren svarer på, hvad der er ministerens forventning, men jeg spørger om, hvad der er ministerens vurdering. Er det realistisk, at man uden nye midler i 2016 kan efterleve Sundhedsstyrelsens anbefalinger? Ministeren siger, at det er ministerens forventning, men jeg spørger, om det er ministerens vurdering, at det er realistisk. Det er jo bare et spørgsmål om ikke at ville svare på spørgsmålet, men det er måske også et spørgsmål om, at ministeren godt ved, at fødeafdelingerne er rigtig, rigtig klemte på ressourcer i forhold til at få tingene til at hænge sammen, sådan at kvaliteten og patientsikkerheden er så meget i højsædet, at man faktisk efterlever Sundhedsstyrelsens anbefalinger. Jeg kan sige, at ministeren jo har fundet anledning til meget sent at udmønte de midler, som den tidligere regering og flertallet havde afsat i indeværende år, altså i 2015. Der er blevet bibragt meget stor usikkerhed og utryghed om også de penge. Men én ting er sikker, og det er: Venstreregeringen har ingen nye penge med til fødeafdelingerne fra den 1. januar 2016. Så de ting, man er i gang med at bygge op for at kvalitetsforbedre, for at sikre patientsikkerheden og give den gode start på livet for de nyfødte, er der ikke penge til i 2016, fordi regeringen har taget dem og lagt dem til side og ikke har erkendt og vedkendt sig, at der er en udfordring ude på fødeafdelingerne. Jeg spørger igen ministeren: Er det ministerens vurdering, at de tre fødesteder i Nordjylland kan efterleve Sundhedsstyrelsens anbefalinger til svangreomsorg uden at få tilført nye midler?
Ministeren.
Det er jo først og fremmest altid interessant, især som ny minister, at få kritik for, at den tidligere socialdemokratiske minister besluttede, at der skulle være en ansøgningsfrist for at søge midler. Det er jeg af gode grunde ikke herre over. Vedrørende midlerne til fødeafdelingerne må jeg jo sige, at jeg ikke mindes, at regionernes formand, socialdemokraten Bent Hansen, i forbindelse med sidste års finanslovsaftale mente, at fødeafdelingerne var sådan det mest oplagte sted i sundhedsvæsenet at prioritere med nye øremærkede midler. Jeg erindrer også svagt noget andet, nemlig at spørgerens eget parti heller ikke havde øremærkede midler med til fødegangene i deres forslag til finanslov for 2015. Men hvis man frygter, at der alligevel efter den 1. januar sker nogle markante forringelser på det område, f.eks. i Region Nordjylland, ville jeg da som socialdemokratisk sundhedsordfører sørge for at kontakte min socialdemokratiske regionsrådsformand i Region Nordjylland og spørge om, hvordan de har prioriteret, og om, hvad de vil prioritere. Og de kan prioritere for 2,4 mia. kr. ekstra i sundhedsvæsenet til næste år. Det er en prioritering, der ligger ud over det, som den socialdemokratiske regering lagde for dagen. Så ergo er der også flere penge til sundhedsområdet til næste år.
Jeg skal måske lige for en god ordens skyld gøre opmærksom på, at når formanden rejser sig, er det ikke alene for at få motion, så er det faktisk, fordi taletiden er udløbet. Spørgeren.
Heller ikke her fik jeg et svar, for hvad er ministerens vurdering? Kan man efterleve Sundhedsstyrelsens anbefalinger fra den 1. januar 2016, eller kan man ikke? Så forsøger ministeren at sende den over til nogle socialdemokratiske regionsrådspolitikere. Det er ikke det, det drejer sig om. Det her er et spørgsmål om, hvad sundhedsministeren vil, om sundhedsministeren har en intention om at forbedre kvaliteten og patientsikkerheden på landets fødesteder og i det tilfælde her konkret de tre fødesteder i Nordjylland.
Ministeren.
Jeg har ikke hørt landets regioner sige, at de ikke kan efterleve Sundhedsstyrelsens anbefalinger fra den 1. januar 2016.
Spørgeren.
Tak. Det, der er det helt konkrete her, er, at der ligger ansøgninger fra alle fem regioner, i forhold til hvordan de skulle søge pengene, som den tidligere regering satte af. For Region Nordjylland står det tydeligt, at de har behov for at lave nye ansættelser af fødselslæger og jordemødre; de har behov for at lave et nyt vagtlag; de har behov for at fjerne 24-timersvagter; de har behov for at forbedre arbejdsmiljøet; de har behov for at lave en opkvalificering af personalet for at kunne efterleve det, der er forventningen i forhold til sikre fødsler. Regeringen har fjernet de penge, de var stillet i udsigt at få – de penge, de faktisk er i fuld gang med at bruge på nyansættelser. Fra den 1. januar har regeringen fjernet de penge, de var stillet i udsigt at få, og dermed er det i hvert fald ikke Socialdemokraterne, der står med ansvaret, hvis noget går galt ude på fødeafdelingerne og man ikke kan efterleve Sundhedsstyrelsens anbefalinger.
Ministeren.
Jeg vil først sige, at jeg som sundhedsminister netop har udmøntet 34,5 mio. kr. ekstra til fødeafdelingerne. I forhold til de overordnede økonomiske rammer i sundhedsvæsenet, som er det, som regeringen har ansvar for, har vi med vores forslag til en finanslov fremlagt forslag om at give sundhedsområdet et løft på 2,4 mia. kr. ekstra i 2016. Det er et løft, der vel at mærke ligger ud over det løft, som den socialdemokratisk ledede regering lagde for dagen. Og hvis man derfor synes, at der i Region Nordjylland sker en forkert prioritering, så undrer det mig såre, at man ikke går til dem i Region Nordjylland, der har ansvaret for at kunne prioritere midler derhen, hvor den socialdemokratiske sundhedsordfører tilsyneladende synes at de rettelig burde være, men hvor den socialdemokratiske regering ikke engang selv afsatte midlerne dertil i deres eget forslag til finanslov for 2015.
Spørgsmålet er afsluttet. Vi siger tak til ministeren. Næste spørgsmål er til skatteministeren og stilles af hr. Bjarne Laustsen.
Jeg skal bede hr. Bjarne Laustsen om at indlede med at oplæse spørgsmålet. Værsgo.
Tak, hr. formand. Spørgsmålet lyder: Hvornår og hvordan vil ministeren sikre, at nordjyske flypendlere kan fratrække de rent faktiske udgifter efter kilometerprincippet på lige fod med alle øvrige lønmodtagere i Danmark?
Ministeren.
Tak. Jeg vil gerne starte med at glæde mig over, at det første mundtlige § 20-spørgsmål til mig som skatteminister er stillet af et nordjysk folketingsmedlem og endda om en nordjysk sag, og jeg glæder mig over at besvare spørgsmålet. Jeg vil godt starte med at slå fast, at nordjyske pendlere rent faktisk kan fratrække de faktiske udgifter til flytransport. Spørgsmålet er, om de i stedet kunne have foretaget fradrag, som hvis de havde kørt i bil. Og i langt de fleste tilfælde beregnes befordringsfradraget på baggrund af den normale transportvej i bil uden hensyn til de faktisk afholdte udgifter. Det skyldes bl.a., at man ikke kender de faktiske udgifter til transporten. Om pendleren så anvender offentlig transport eller kører sammen med flere andre i en bil, er altså underordnet. Der gælder dog en særregel for pendlere, der på grund af de geografiske forhold, tidsforbruget og den økonomiske rimelighed er nødt til at benytte færge eller rutefly. Disse pendlere kan få fradrag for de faktiske udgifter til færgen eller flyet og selvfølgelig transporten til og fra luft- eller færgehavn. Reglen blev indført i 2009 for at tilgodese pendlere, der benytter flytransport, fordi daglig bilkørsel til og fra arbejdet altså ikke giver mening. Jeg tror, det kommer bag på mange, at reglen har fået så store negative konsekvenser for visse grupper af flypendlere, bl.a. dem, som hr. Bjarne Laustsen nævner i spørgsmålet. Jeg forstår godt, det kan virke hårdt, at befordringsfradraget for nogle pendlere er nedsat væsentligt på baggrund af den her regel, og jeg vil i hvert fald også gerne her i Folketinget give tilsagn om at se på, om reglerne kan ændres, så langdistancependlere, der benytter fly eller færge, i højere grad kan tilgodeses. Det er dog ikke helt enkelt, og derfor kan jeg ikke her i dag i Folketinget sige, hvordan man vil gøre, men jeg kan sige, at jeg agter at finde en løsning inden udgangen af året.
Spørgeren.
Tak, skatteminister. Jeg vil også gerne kvittere for, at det er en nordjysk skatteminister, der svarer et nordjysk folketingsmedlem, og hvis jeg må få formandens tilladelse, vil jeg bruge ordet rejsekammerat. Det er jo en minister, der er fuldt ud inde i sagerne her, for vi har fulgtes ad den samme vej igennem mange år sammen med de pendlere, som ministeren forsøger at give et svar til her. Tak for tilsagnet om at prøve at gøre noget ved det, men det må så også betyde, at der skal Kristian Jensen, dengang fik igennem for at hjælpe bornholmerne. Derved kom man til at skade nordjyderne. Det er sådan, det opleves, og hvis det er utilsigtet, må man jo rette det, således at de her flypendlere ved, hvad de har at rette sig efter efterfølgende. Hvis det er det tilsagn, ministeren giver i dag, er jeg selvfølgelig tilfreds, for det må være sådan, at vi har en mobilitet i vores land for vores borgere, der ikke skal skæmmes af, at det er sådan på en strækning fra Aalborg til København og andre steder i landet. Jeg tror, det er meget, meget vigtigt for vores erhvervsliv og for vores mobilitet, at folk har den mulighed. Det er jo bare ligestilling, vi skal have fat i her, for det er sådan, at uanset hvordan folk ellers kommer til og fra arbejde, kan de trække penge fra efter kilometerprincippet. De regler, der var der frem til 2009, var helt enkle og forståelige, og derfor kan jeg ikke forstå, hvad det præcis er, der er sket. Og jeg vil selvfølgelig gerne have ministeren til at redegøre for det her, hvis det er muligt, og fortælle, hvori miseren ligger.
Jeg kan berolige både spørgeren og ministeren med, at der intet er til hinder for at kalde hinanden for rejsekammerater, heller ikke i Folketingssalen. Ministeren.
Tak. Som jeg sagde indledningsvis, vil jeg gerne give tilsagn om at finde en løsning. Jeg kan dog sige, at det bliver en løsning fremadrettet. Selv om man kunne ønske sig det og der helt sikkert er nogle, der sidder i klemme her, kan jeg ikke som skatteminister gå ind og blande mig i de konkrete sager. Selv om man kan mene, at den lovgivning, der har været gældende de sidste 4 år, hvor vi har haft en anden regering, er uhensigtsmæssig, så tror jeg, man skal være varsom med at lave lovgivning med tilbagevirkende kraft. Men fremadrettet kan jeg finde en løsning, og den håber jeg vi kan finde i fællesskab. Det er en løsning, som sandsynligvis vil kræve nogle penge, og dem håber jeg da at hr. Bjarne Laustsens parti vil være med til at finde. Det vil jeg gerne som skatteminister gøre et forsøg på, men jeg skal samle 90 mandater, og der kan vi jo så hjælpe hinanden med at finde en fælles løsning på det her problem.
Spørgeren.
Det er jo helt utroligt, at ministeren indrømmer, at det var en fejl, hans kollega begik dengang som skatteminister, og så beder han en socialdemokrat om at betale regningen. Det kender vi udmærket fra fedtafgiften og alle mulige andre forskellige ting. Jeg synes, at man lægger kortene på bordet her og siger, at det, der skete dengang, var, at fordi man forsøgte at rette op på noget – jeg tror i øvrigt heller ikke, det er sådan, at bornholmerne synes, de har en fantastisk god ordning i dag; det er slet ikke det – kom man til at skade nogle andre, altså skade nordjyderne her. Det indrømmer ministeren, og så beder han andre om at betale. Jeg tror, at vi gerne vil prøve at se, om vi kan hjælpe med at finde en løsning, for det er utrolig vigtigt. Så er der det her spørgsmål om tilbagevirkende kraft. Det, der er lavet her, og som den daværende Venstreminister lavede, har faktisk fået den betydning, at det er med tilbagevirkende kraft, fordi folk har fået en regning.
Ministeren.
Altså, jeg giver et tilsagn om, at jeg gerne vil finde en løsning, og så nævner jeg i al stilfærdighed – det kan godt være et ubelejligt faktum – at jeg jo ikke har en stor kasse med penge ovre i Skatteministeriet. Der skal man finde de penge, det koster. De skal findes, hvis det kræver en lovændring igennem et flertal i Folketinget. Det synes jeg vi skulle samarbejde om. Det er jo en problemstilling, som jeg er blevet konfronteret med som ny skatteminister. Det er en, der har eksisteret de sidste mange år, uden at man af den årsag har rettet op på det, der skete i 2009. Så jeg synes, hr. Bjarne Laustsen i al stilfærdighed skulle glæde sig over, at jeg giver et tilsagn her i dag om at finde en løsning inden udgangen af året, og så kunne hr. Bjarne Laustsen tilsvarende sige, at det er en løsning, som Socialdemokraterne er villige til at stemme for, hvis det ellers er noget, der løser det problem, som hr. Bjarne Laustsen rejser.
Spørgeren.
Jeg tror, det må være klart for de fleste og i særdeleshed for skatteministeren, der godt har været bekendt med det, at man har klaget over de her skatteansættelser, man har fået. Derfor har man jo ventet på den her afgørelse, og den er kommet nu her i sommer. Det er baggrunden for, at vi koncentrerer os om det nu og interesserer os for det, for det, der er sket, er en urimelighed. Vi har normalt et princip om, at det er skadevolderen og forureneren, der betaler, og da det er Venstre, der har lavet fejlen, ville det også klæde Venstre nu, da de er i en smal regering, selv at rette op på det og komme med forslag til det. Så må vi se på det.
Ministeren.
Jamen jeg siger jo klart og tydeligt, at det var en ændring, der skete i 2009, og at nogle af de ændringer, der fulgte med, var man ikke klar over dengang. Det skal jeg åbent og ærligt erkende. Men jeg må også bede hr. Bjarne Laustsen om at erkende, at der har været en anden regering de sidste 4 år. Vi kan have lange diskussioner om, hvem der er ansvarlig for hvad. Jeg påtager mig gerne mit partis ansvar for det, og derfor giver jeg også her i dag et tilsagn om at finde en løsning fremadrettet. Så spørger jeg bare – og det ville da være rart at høre fra Socialdemokraterne – om det er noget, Socialdemokraterne er villige til at stemme for her i Folketingssalen, hvis det kræver en lovændring, for så kan vi finde en løsning, der er god, både for bornholmere og for nordjyder.
Spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er også til skatteministeren, og det er også af hr. Bjarne Laustsen.
Jeg giver ordet til hr. Bjarne Laustsen for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak, hr. formand. Vil ministeren sørge for, at de nordjyske flypendlere, der er kommet i klemme som følge af daværende skatteminister Kristian Jensens ændring af fradragsreglerne for flypendlere, ikke skal betale flere hundrede tusinde kroner tilbage i skat, fordi han ønskede, at bornholmerne skulle have et større fradrag?
Skatteministeren.
Tak, og tak for spørgsmålet. Det er jo i samme dur som det spørgsmål, vi lige har haft, og mit svar vil også være det samme. Det, der bliver spurgt ind til her, er konkrete sager, og jeg har ikke mulighed for som skatteminister at gå ind i konkrete sager. Det er skattemyndighederne og i sidste ende domstolene, der har kompetence til at træffe afgørelse i de her sager. Men jeg vil som sagt gerne se på, hvad reglerne er generelt og finde en løsning, så vi fremadrettet kan sørge for, at de nordjyske flypendlere er lige så godt stillet som flypendlere til og fra Bornholm, og at de er lige så godt stillet, som de var før ændringen i 2009. Og det er en løsning, som jeg vil finde inden udgangen af året. Jeg vil bare sige, at det kan være en løsning, som måske kræver lovgivning, og der vil løsningen være afhængig af, om der er 90 mandater i Folketinget, der støtter det, og der håber jeg bare Socialdemokraterne vil være samarbejdsvillige. Og det har jeg da et håb og en fortrøstning om er tilfældet, al den stund at det er hr. Bjarne Laustsen fra Socialdemokratiet, der har rejst den her problemstilling.
Hr. Bjarne Laustsen.
Tak. Det tror jeg da skatteministeren kan regne med, altså at når Socialdemokratiet laver noget, laver vi det ordentligt, og så løber vi heller ikke fra regningen. Men vi har jo at gøre med en sag her, hvor ministeren i det forrige spørgsmål sagde, at der faktisk var begået en fejl, og jeg synes jo, at det i et retssamfund må være sådan – og retfærdighed tror jeg ligger skatteministeren meget på sinde – at hvis der er begået en fejl, skal man ikke være for stor til at rette den. Det er sådan set det, jeg hører skatteministeren sige. Derfor er det jo interessant, når ministeren kommer med sin redegørelse om det her, for hvad var det præcis, der skete? Var det en fejl? For der er jo et element i de her sager her af tilbagevirkende kraft, og normalt laver vi ikke lovgivning herinde med tilbagevirkende kraft. Det er man kommet til. Om det er politisk motiveret, eller om det er embedsmænd, der har lavet en fejl, vides ikke, men for flypendlerne har det bare den her store konsekvens, at de har fået krav om nogle kæmpestore efterbetalinger. Og det siger ministeren er forkert, og så må det jo også have været forkert dengang.
Ministeren.
Det her er jo ikke en sag, der er opstået som følge af lovgivning; det er opstået som følge af en bekendtgørelsesændring. Jeg vil fastholde, at selv om jeg har sympati for dem, der er kommet i klemme i den her sag – i det her tilfælde nogle nordjyske flypendlere, det kunne også have været andre – så tror jeg, det tjener os bedst generelt på skatteområdet ikke at lovgive med tilbagevirkende kraft, for gør vi det, opstår der typisk en lang række problemer ud over dem, man måske får løst. Så nogle gange skal vi stå fast på principperne. Men jeg vil gerne være med til at finde en løsning fremadrettet, som spørgeren efterspørger, og den håber jeg da vi kan finde i fællesskab, så de gode vilkår, der tidligere har været for flypendlere, kommer til at være der fremadrettet.
Hr. Bjarne Laustsen.
Tak. Jeg beder ikke skatteministeren om at lave lovgivning med tilbagevirkende kraft. Men da hans parti havde regeringsmagten tidligere og hr. Kristian Jensen var skatteminister, kom man til at fortælle, at man ønskede en ændring af en bekendtgørelse. Og den ændring af bekendtgørelsen førte til en anden administration, der har tilbagevirkende kraft. Hvis man erkender det, har det jo ikke noget med lovgivning at gøre. Så er det blevet bestemt politisk; man har sagt til embedsmændene: Ret det. Og så kommer der en fortolkning. Så alt det, der er sket siden 2009, bygger på en fejl. Og derfor mener jeg, at hvis man erkender, at der er en fejl, må man også kunne hjælpe de mennesker, som er blevet ramt af noget, der var utilsigtet. Det må da være rimeligt i et retssamfund.
Skatteministeren.
Problemet er bare, at sagerne er kørt igennem Landsskatteretten. Og så skulle den tidligere regering jo, hvis man var blevet gjort opmærksom på sagen – hvilket jeg i øvrigt ikke tror man er blevet, så vidt jeg er blevet oplyst – have grebet ind. Men nu har sagen kørt gennem ankesystemet, og der er truffet afgørelse. Hvis det skal laves om, kan det kræve lovgivning, og så ville det måske skulle være lovgivning med tilbagevirkende kraft, og så bryder man med et helt afgørende princip, og det tror jeg man skal være meget varsom med. Derfor vil jeg bruge mine kræfter på at få skabt en løsning hurtigt, inden udgangen af året, der er fremadrettet. Og så tror jeg generelt vi skal afholde os fra – særlig også med baggrund i enkeltsager – at lovgive med tilbagevirkende kraft. Det tror jeg er uklogt i den her sag og også i andre sager, desværre også selv om folk er i klemme.
Hr. Bjarne Laustsen.
Nu har jeg oplevet skatteministeren som forholdsvis flink og imødekommende i dag, og man vil løse et problem fremadrettet. Her har vi at gøre med en sag, der har tilbagevirkende kraft. Derfor vil jeg gerne bede skatteministeren om at gå hjem i sit ministerium og undersøge, om der findes muligheder – uanset Landsskatteretten og alt muligt andet – for at kigge på, hvordan reglerne er blevet til. Hvis man klokkeklart indrømmer, at der er begået en fejl, og det kan jo ske selv i et Skatteministerium, bør man tage hensyn til det her. For det, man er kommet til at gøre, er ren og skær diskrimination af nordjyske flypendlere. Derfor er sagen jo alvorlig. Man må ikke forskelsbehandle folk i lovgivningen, men det er man jo kommet til her. Pendlere har haft lige muligheder, når de rejste til og fra arbejde, men nu har man lige pludselig lavet en diskrimination, som kun rammer nordjyske flypendlere. Det synes jeg er helt urimeligt, og derfor skal fejlen efter min mening rettes.
Skatteministeren.
Man har jo forsøgt at løse et problem for de bornholmske pendlere, og i forsøget på at løse det er der så opstået et andet problem. Og det er jo det, der sker nogle gange, uanset hvem der er skatteminister og hvilken partifarve den skatteminister så i øvrigt har. Der kan man som politiker, når man bliver konfronteret med problemet, sige, at det vil man ikke gøre noget ved, eller man kan vælge at erkende det og prøve at løse det fremadrettet. Det er det, jeg har gjort i dag her i Folketingssalen, og det håber jeg at hr. Bjarne Laustsen er tilfreds med. Og jeg håber, at Socialdemokratiet, når vi har fundet en løsning, hvis den kræver en lovændring, så også er parate til at stemme for den, for så kan vi jo samle de 90 mandater, der gør, at de nordjyske flypendlere i hvert fald fremover lige så vel som pendlere i resten af landet kan få de samme gode vilkår, som de havde før 2009.
Tak. Det var slut på spørgsmål nr. 17. Det næste spørgsmål er stillet til skatteministeren, og det er stillet af hr. Jesper Petersen, Socialdemokratiet.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Hvorfor omprioriterer regeringen at sænke topskatteprocenten frem for at anvende det økonomiske råderum til forbedringer af kvaliteten i den borgernære velfærd?
Skatteministeren.
Tak for spørgsmålet. Regeringen vil i foråret 2016 forhandle en skattereform med det klare formål at sikre, at det bedre kan betale sig at arbejde. Vi ønsker at sænke skatten for de laveste arbejdsindkomster, og vi har også en ambition om at sænke skatten i toppen. Ved at lempe skatten i toppen sikrer vi, at flere danskere med høje indkomster også vil ønske at arbejde mere, og at danske virksomheder får lettere ved at rekruttere medarbejdere, der har lyst til at yde en ekstra indsats. Jeg noterer mig også, at den tidligere regering jo gennemførte en forhøjelse af topskattegrænsen, bl.a. sammen med Venstre. Vi vil så gerne tage et skridt videre i den retning. Når det er sagt, lyder det jo på spørgeren lidt, som om man ikke både kan sænke skatten og prioritere den borgernære velfærd. Det er forudsætningen bag spørgsmålet. Der vil jeg bare sige, at jeg ikke er enig i den forudsætning. Det kan man godt, hvis man er villig til at træffe nogle svære valg. For samtidig med, at regeringen ønsker at sænke skatten, har vi faktisk også prioriteret flere penge til sundhed, ældre og politi. Det skal fortsat være sådan, at hvis man rammes af sygdom eller har brug for pleje, træder velfærdssamfundet til, ligesom vi lægger vægt på, at alle har god adgang til uddannelse. Regeringen vil altså prioritere råderummet både til nogle udvalgte velfærdsområder, kernevelfærdsområder, om man vil, som sundhed og til at sænke skatter og afgifter. Jeg vil gerne slå fast, at vi i regeringen endnu ikke har taget stilling til, hvordan udspillet til en kommende skattereform konkret skal udformes.
Hr. Jesper Petersen.
Jeg synes jo, det er noget snak. For det første er der jo forskel på, hvad regeringen i 2012-reformen gjorde omkring topskattegrænsen, og så det forslag, skatteministeren kommer med nu, om at sænke topskatteprocenten. Det vil koste ca. 2,5 mia. kr., hvis man gør, som regeringen har tænkt sig, nemlig at sænke topskatteprocenten med 5 pct. Selv om man nævner det sidst i sin opremsning, er det jo alligevel det, regeringen har tænkt sig. Og det er altså så ca. 2,5 mia. kr., der jo går fra det råderum, man kunne have brugt på at forbedre velfærden. På den måde kan man jo godt lykkes med at bruge nogle penge på både det ene og den andet, men det er immer væk 2,5 mia. kr., som så f.eks. ikke kan bruges på den børnepakke, som den tidligere regering var klar til at gennemføre, der ville forbedre kvaliteten i daginstitutionerne. Det kan jo ikke lade sig gøre nu, fordi regeringen siger, at det har man ikke penge til, ligesom at det, at man har fjernet den ældremilliard, som den tidligere regering lagde op til at bruge, har sat kommunerne i nogle skrappere rammer. På sundhedsområdet har der lige været en diskussion om fødegangene, hvor der også er en bevilling, som er taget væk, alt sammen med henvisning til, at det har man så ikke råd til. Det er jo, fordi man prioriterer noget andet. Man prioriterer boligjobordning, og man prioriterer at ville sænke topskatten. Det vil føre til en mindre retfærdig finansiering af vores velfærd og til, at der er færre penge at gøre godt med. Så vil skatteministeren ikke bare bekræfte, at det så er den prioritering, man vælger, og at det, man gør, er, at man vil lette skatten for de mest velstillede? Selv om topskattegrænsen stiger hvert eneste år, vil man lette procenten, som de mest velstillede betaler, og det betyder altså, at man så på andre spørgsmål må svare, at det er der ikke råd til, når man f.eks. vil forbedre den borgernære velfærd.
Skatteministeren.
Jeg kan bekræfte, at regeringen har en ambition om, at det bedre skal kunne betale sig at arbejde, og den ambition er jo i regeringsgrundlaget beskrevet som at lette skatten i bunden og så samtidig have en ambition om at gøre noget i toppen. Det kommer helt an på – sådan er det jo at være en etpartimindretalsregering – hvad man kan samle flertal for i Folketingssalen, men uanset hvad man kan samle flertal for i Folketingssalen, er det ikke nødvendigvis en forhindring for at prioritere andre udvalgte kernevelfærdsområder som sundhed. Men det er jo penge, der skal findes, og det er en prioriteringsøvelse, og det er helt ærligt det, politik går ud på. Jeg kan fuldt ud stå på mål for de prioriteringer, som den her regering foretager. Jeg kan dog ikke stå på mål for, hvilke prioriteringer vi laver i en skattereform, som vi skal lave til foråret, al den stund at vi endnu ikke har lavet noget udspil og der ikke har været nogen forhandling. Men jeg kan sige, at det, der står i regeringsgrundlaget, står jeg fuldt og helt bag.
Hr. Jesper Petersen.
Så man må forstå, at skatteministeren i sit svar her altså siger, at det er korrekt, at de samme 2,5 mia. kr., som man vil bruge på at lette topskatten for de mest velstillede, jo så ikke også kan bruges på at forbedre den borgernære velfærd. Det var den erkendelse, jeg hørte skatteministeren kom med. Det lyder lidt forblommet, og man kan næsten blive i tvivl, men altså: Skatteministeren er enig i, hvad der står i regeringsgrundlaget om, at man vil sænke topskatten med 5 pct., ikke sandt? Så når man skriver det i sin ambition, er det faktisk det, man har tænkt sig at gennemføre, hvis man får opbakning til det. Det er det forslag, regeringen vil have. Er det ikke korrekt forstået?
Skatteministeren.
Det, der står i regeringsgrundlaget, bliver kun til noget, hvis man kan samle 90 mandater. Men det, der står i regeringsgrundlaget, er jo regeringens politiske program, så det kan jeg bekræfte. Det ville også være mærkeligt andet: hvis vi løb fra vores regeringsgrundlag, kort tid efter at vi var kommet i regering. Så det har vi selvfølgelig ikke tænkt os. Men der er mange måder at gøre det på. Jeg vil sige til spørgsmålet om topskattelettelser eller -grænser, at det jo er noget, der øger arbejdsudbuddet. Det er noget, Socialdemokratiet i andre sager har efterspurgt: at man gør ting, der øger arbejdsudbuddet, skaber øget arbejdsudbud. Og dette er i den grad et effektivt redskab til det. Jeg formoder, at det bl.a. også er derfor, at Socialdemokratiet var med til at hæve topskattegrænsen i sin regeringstid. At vi så har en ambition om at gå videre, synes jeg sådan set er ganske naturligt.
Hr. Jesper Petersen.
Jeg synes ikke, at der er tale om at gå videre. Der er jo tale om at gøre noget andet. Med den skattereform, der blev vedtaget sidst, får de metalarbejdere eller folk fra Teknisk Landsforbund, der har en relativt god løn som håndværkere, der er efterspørgsel på, den samme gevinst som nogle, der tjener rigtig, rigtig mange penge i vores samfund. Det, man gjorde, da skatteministerens parti var i regering sidst, var jo at lave en markant skattelettelse for de allermest velstillede i Danmark. Det er det samme, man vil gøre, når man så går ind og ser på topskatte procenten Det er de allermest velstillede, der virkelig vil have gavn af det. De 1.000 rigeste danskere vil få en skattelettelse på 250.000 kr. om året, og det er jo så penge, som man ikke kan bruge på f.eks. også at forbedre velfærden. Derfor må man så svare, at det er der ikke råd til, når man møder det spørgsmål som regering i andre sammenhænge. Så skatteministeren har egentlig en sidste chance for at svare på det, der var spørgsmålets ordlyd, nemlig hvorfor? Hvorfor har man den prioritering, at man f.eks. ikke vil gennemføre den forbedring af kvaliteten i daginstitutionerne eller på fødegangene, men i stedet for vil bruge pengene på at lette topskatten?
Ministeren.
Jeg kan ikke svare på spørgsmålet, fordi jeg simpelt hen er grundlæggende uenig i den forudsætning, som spørgeren lægger ned over det. Og jeg må sige, at det jo er en virkelighed, som jeg sådan set ikke synes klæder Socialdemokratiet at benægte, nemlig at man både kan sikre, at det kan betale sig at arbejde, og samtidig prioritere udvalgte kernevelfærdsområder. Det forstår jeg ikke man vil benægte, for det var egentlig en opfattelse, Socialdemokratiet havde, da de sad i regering. Den har de så tilsyneladende ikke længere. Det synes jeg er ærgerligt. Det, jeg kan bekræfte, er, at man selvfølgelig kan bruge pengene flere gange. Hvis man har 1 mia. kr., kan man vælge at bruge den på det ene eller på det andet. Man kan ikke bruge den på begge dele, men man kan vælge at bruge 500 mio. kr. på det ene og 500 mio. kr. på den andet, og så har man samlet set prioriteret. Det er jo det, politik går ud på, og derfor glæder jeg mig også til, forhåbentlig, at kunne invitere alle Folketingets partier til en skatteforhandling i foråret, hvor vi kan prioritere, hvordan man vil ændre på vores skattesystem, og forhåbentlig kan vi enes om at sikre, at det bedre kan betale sig at arbejde.
Tak. Det var slut på spørgsmål 18. Det næste spørgsmål er stillet til skatteministeren, og det er stillet af hr. Jeppe Bruus, Socialdemokratiet.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Mener ministeren, at det er tilfredsstillende, at SKATs muligheder for at kontrollere snyd i forbindelse med professionelt byggeri på privat grund begrænses?
Skatteministeren.
Tak for spørgsmålet. Hvis det, spørgeren spørger ind til, er, om jeg bakker op om det lovforslag om, at SKAT ikke længere skal udføre kontrol af professionelle byggefirmaer på privat grund, så er svaret ja. Og det vil selvfølgelig i et eller andet omfang føre til et mindre kontrolredskab for SKAT med de konsekvenser, der følger med, men det synes jeg fuldt ud er forsvarligt, og det er jeg ganske tilfreds med.
Hr. Jeppe Bruus.
Det anede mig nok, men det flytter jo ikke fokus væk fra det, der sådan set er udfordringen ved at gennemføre det her lovforslag, nemlig det, at SKAT får mindre mulighed for at kontrollere, hvad der foregår af professionelt byggeri på privat grund. I dag figurerer der et billede, som en partifælle, Mattias Tesfaye, har uploadet på Facebook af et toilet på et professionelt byggeri – jeg ved ikke, om det er professionelt; det kan man jo nok ikke sige at det fremstår som – i forbindelse med renoveringen af en strandvejsvilla uden for København. Nu har jeg ingen muligheder for at verificere det billede, men det er jo ikke atypisk i forhold til andre ting, vi ser på byggepladser. Det her toilet er indrettet i sådan en teltlignende ting, der er lavet af nogle presenninger, og der kan de angiveligt polske arbejdere så benytte sig af det, hvis de skal på toilettet. Det er vel fair at antage om en sådan byggeplads – det er i hvert fald det, vi ser andre steder – at når toiletforholdene er så ringe, er der nok også en risiko for, at forholdene for dem, der arbejder der, deres lønvilkår, deres kontraktvilkår osv., er lige så ringe som det her toilet. Hvorfor er det, at SKAT ikke skal have mulighed for at gå ind og snakke med de arbejdere, der er på den her arbejdsplads, kontrollere deres løn- og arbejdsvilkår og spørge til, i hvilken sammenhæng de er der? Det, som skatteministeren her foreslår, vil jo sådan set gøre, at SKAT skal stå ude på vejen og kigge ind uden at have mulighed for at handle. Det er det, som skatteministeren siger er tilfredsstillende. Og jeg begriber simpelt hen ikke, hvordan det kan anses for at være tilfredsstillende, og nu siger skatteministeren så endda også, at det er forsvarligt. Jeg synes, at regeringen og skatteministeren skylder os at forklare, når man nu skriver alle mulige steder, at man sådan set prioriterer kampen mod social dumping, hvorfor det eneste konkrete lovforslag, vi ser fra regeringens side, er at begrænse og rive den kontrol ned, der er fra SKATs side.
Skatteministeren.
Jeg forstår slet ikke den forargelse og overraskelse fra hr. Jeppe Bruus' side. De samlede borgerlige partier havde et beslutningsforslag, hvor man ville afskaffe den her beføjelse; man kæmpede imod den tidligere SF'er og nuværende socialdemokrat og daværende skatteminister Thor Möger Pedersens forslag om at indføre det her i sin tid. Så det kan ikke komme som nogen overraskelse for nogen. Det handler jo helt grundlæggende om, at vi har en stor grad af respekt for, hvad der foregår på folks private ejendom og folks private grund, og har en anden tolkning af ånden i og forståelsen af grundloven i den henseende, og vi synes, det er alt for vidtgående, at SKAT har adgang til den her form for kontrol på privat grund. Det er Socialdemokratiet og hr. Jeppe Bruus så ikke enige i, og det er fair nok – vi har så en politisk uenighed. Men overraskelsen over, at den politiske uenighed eksisterer, kan jeg ikke forstå, for den har været der i mange år.
Hr. Jeppe Bruus.
Jamen jeg er bestemt ikke overrasket. Jeg er fortørnet og bedrøvet over, at det, som vi har sagt i valgkampen, og det, vi har sagt de sidste 4 år, står skatteministeren nemlig og bekræfter. Vi har netop sagt, at hvis en borgerlig regering kom til, støttet af Dansk Folkeparti, ja, så ville kampen mod social dumping blive nedprioriteret og SKATs muligheder for at kontrollere det forsvinde. Og nu står skatteministeren og bekræfter det og belærer mig endda om, at det ikke skal være overraskende. Det er jo det, der er problemet her. Så kan skatteministeren ikke bare sige: Jamen hvorfor er det, at SKAT, der har den kontrol der, ikke skal have lov til at gå ind og kontrollere de arbejdere, der står derinde og har kummerlige vilkår?
Skatteministeren.
Det handler jo bl.a. om, at Danmark ikke bliver et social dumping-uland, hvis man fjerner den her beføjelse. Vi havde en effektiv bekæmpelse og begrænsning af social dumping indtil 2013, hvor SKAT fik den her beføjelse. Og hvis man kigger på, hvad der er kommet ud af det, så kan man diskutere, hvor effektivt et redskab, det har været. Og derfor: Danmark var ikke et social dumping-uland, hvorfor det ikke foregik i meget stort omfang indtil 2013, og det kommer det heller ikke til, når vi ruller den her beføjelse tilbage. Der er andre og mere effektive måder, hvorpå man kan sætte ind over for det, som både jeg som skatteminister og regeringen og spørgeren ønsker at minimere, nemlig den ulovlige del i forhold til social dumping.
Hr. Jeppe Bruus.
Nu står der så på side 3 i bemærkningerne til lovforslaget, og lad os nu tage det her eksempel med den her byggeplads, at når SKAT gennemfører kontroller på byggepladser og andre steder, skal de tilstedeværende naturligvis oplyse navn, fødselsdato og adresse. Det er jo sådan set meget rart, at man skriver det, men hvordan pokker skulle de tilstedeværende oplyse det, hvis SKAT ikke har mulighed for at gå hen og snakke med dem? Så kan skatteministeren ikke forklare mig, hvordan det er, SKAT skal spørge til navn, adresse og fødselsdato, hvis de fysisk ikke har mulighed for at gå ind og spørge vedkommende, men skal stå ude på vejen og kigge ind?
Skatteministeren.
Jeg tror, at hr. Jeppe Bruus er af den opfattelse, at SKATs seneste redskab til at begrænse og minimere det ulovlige i forhold til social dumping er den her kontrolbeføjelse, men det er simpelt hen ikke rigtigt. Der er mange andre måder at gøre det på. Og man kan også diskutere, om det er der, den største grad af social dumping og sort arbejde foregår, eller om det er andre steder, om det er på et professionelt byggeområde. Vi kan jo ikke kontrollere alle. Jeg kan bare helt klart sige, at jeg synes, at der er god balance i det, hvis man ruller den her kontrolbeføjelse tilbage og fortsat har fokus på at minimere social dumping. Men der er uenighed om det her, og det er ikke nogen overraskelse, den har eksisteret fra det sekund, der var en skatteminister, der fik den her idé om, at man skulle give SKAT adgang til at kontrollere professionelt byggearbejde på privat grund.
Tak. Det var slut på spørgsmål 19. Tak til skatteministeren, og tak til spørgeren. Vi går over til spørgsmål 20, der er til uddannelses- og forskningsministeren, og det er stillet af fru Mette Reissmann. Der er en medspørger, og det er hr. Christian Rabjerg Madsen, også fra Socialdemokratiet.
Værsgo for at læse spørgsmålet op.
Tak. Jeg læser spørgsmålet op: Hvilke institutioner mener ministeren er »kornfede«? Og det er jævnfør ministerens udtalelser i Politiken den 28. august 2015.
Ministeren.
Tak for det, formand. Tak for spørgsmålet. Jeg har jo efterhånden nogle gange haft lejlighed til at forholde mig til dette udtryk, som åbenbart har vakt stor interesse. Effektiviseringskravet stilles som et generelt krav, hvilket betyder, at alle institutioner skal effektivisere driften. Effektiviseringskravet ligestiller uddannelsesområdet med øvrige driftsområder i staten, hvor der stilles tilsvarende effektiviseringskrav. Det er min klare overbevisning, at der også på uddannelsesområdet kan høstes yderligere effektiviseringsgevinster, så der frigøres midler til særligt prioriterede områder. Det er ikke nødvendigvis nogen let opgave at effektivisere driften af en uddannelsesinstitution, men det er en naturlig opgave, og jeg mener, at opgaven er mulig at løse. Min udtalelse til Politiken var ikke møntet på specifikke uddannelser eller institutioner. Den var heller ikke udtryk for, at uddannelsesinstitutionerne ikke hidtil har effektiviseret driften. Den følger blot en konstatering af, at særlig de videregående uddannelsesinstitutioner er vokset betragteligt i volumen over de senere år, og at de ikke er blevet pålagt at effektivisere i samme omfang som øvrige dele af staten.
Fru Mette Reissmann.
Tak til ministeren for svaret. Jeg vil så gerne spørge ind til konsekvenserne af de besparelser, som de ifølge ministeren kornfede uddannelsesinstitutioner bliver underlagt, og jeg kan forstå på ministeren, at det er alle institutioner, der skal underkastes det her. F.eks. siger formanden for Professionshøjskolernes Rektorkollegium om regeringens bebudede besparelser på uddannelsesområdet på over 8 mia. kr., at det betyder, at professionshøjskolerne bliver nødt til at centralisere. For de får nemlig svært ved at tilbyde uddannelser i hele landet på samme måde, som de gør i dag. Og sådan kan man jo finde eksempler fra mange andre uddannelsesinstitutioner, og jeg må indrømme, at ordet kornfed er et billede af en virkelighed, som genkendes af meget få blandt de studerende og i øvrigt også meget få af de rektorer, som trods alt har deres dagligdag ude på institutionerne. Derfor vil jeg gerne høre ministeren, om professionshøjskolerne i ministerens øjne er kornfede institutioner, på trods af at de må lukke uddannelser som følge af regeringens besparelser?
Ministeren.
Tak, formand. Der er en samlet bevillingsramme for alle uddannelsesinstitutioner. Ser man på, hvor mange penge de danske uddannelsesinstitutioner på mit område har på bogen, vil man se, at det er 7,9 mia. kr. Hvis ikke det er mange penge at have til at stå på bogen i form af egenkapital, ved jeg ikke, hvad det er. På et uddannelsescenter som eksempelvis VIA University College, som dækker Region Midtjylland, har man gennem de sidste 6-8 år opretholdt 13 uddannelsessteder, man har haft en tilgang af studerende på 41 pct., og man har en egenkapital på godt 400 mio. kr. Hvis ikke det er at være en velpolstret institution med mulighed for at kunne effektivisere sin drift, så ved jeg ikke, hvad det er. Jeg ved godt, at spørgeren har en harme over, at denne regering vil effektivisere, men jeg ser meget frem til, når spørgerens parti begynder at deltage i forhandlinger om finansloven, for så bliver det meget spændende at se, om spørgerens parti dér vil kæmpe mod den årlige 2 pct.s-besparelse og i så fald, hvordan spørgerens parti vil finansiere den. Men ja, der er uddannelsesinstitutioner i Danmark, der har haft en stor tilgang af studerende. Det har givet en bedre økonomi, og det giver mulighed for at effektivisere.
Fru Mette Reissmann.
Jeg og i øvrigt også Socialdemokraterne går ind for effektivisering, men muligvis ikke så barbarisk, som Venstre og i øvrigt regeringen og ministeren går ind for. Men hvis ministeren ikke vil betegne professionshøjskolerne som kornfede – nu kan jeg forstå, at de hedder »velpolstrede«; i min optik er det lidt noget af det samme – hvilke andre konkrete uddannelsesinstitutioner mener ministeren så er kornfede? For det har ministeren jo udtrykt.
Ministeren.
Tak, formand. Jamen jeg har lige stået og sagt, at der er uddannelsesinstitutioner, der er velpolstrede. Det er de grundet en tilgang af studerende, det er de grundet en opsparing af kapital osv. Så der er overhovedet ikke noget odiøst i det. Jeg har tydeligt givet til kende, at der er uddannelsesinstitutioner, der er velpolstrede. Men det bliver meget interessant at se, hvordan Socialdemokraterne kommer til at spille rollen, når vi skal lave finanslov. For det får jo nogle konsekvenser for institutionernes økonomi, og hvis det her ligger Socialdemokraterne så meget på sinde, er det helt enkelt, for så kan Socialdemokraterne jo møde op med et krav til forhandlingerne om, at de 2 pct. skal fritages fra uddannelsesområdet. Men det har jeg ikke hørt Socialdemokraterne melde endnu. Så det kan godt ske, at der er mere teatertorden over fru Mette Reissmann, end der er virkelighed i det, spørgeren står og siger til ministeren.
Så er det medspørgeren, hr. Christian Rabjerg Madsen.
Tak for det. Ministeren sagde i forbindelse med samrådet den 6. oktober, at ordene om de kornfede institutioner var taget ud af en sammenhæng og også sagt med et glimt i øjet. Om det skriver Jacob Fuglsang i Politiken: Som en af de journalister, ministeren sagde ordene til, kan jeg roligt sige, at der kun var én sammenhæng i interviewet, nemlig at uddannelsessektoren skulle spare, og at det var i den sammenhæng, ordene faldt. Jeg vil gerne spørge ministeren, hvordan Jacob Fuglsangs udtalelser hænger sammen med ministerens om, at ministerens udtalelse om de kornfede uddannelser er taget ud af en sammenhæng. Og jeg vil gerne spørge ministeren, om han har fortrudt sin udtalelse om de kornfede uddannelser.
Ministeren.
Tak for det, og tak for spørgsmålet. Jeg har ingenlunde fortrudt min udtalelse. Det er en vigtig debat at have, om vi har institutioner, der faktisk kan holde for, og det er vigtigt, at alle områder i staten bidrager til den samlede økonomi. Derfor er det også nødvendigt, at uddannelsesinstitutionerne bidrager. Så jeg står fuldstændig ved min udtalelse om, at det er nødvendigt, at der findes midler. Når jeg siger på samrådet, at det er sagt med et glimt i øjet, er det naturligvis, fordi det er sagt med et glimt i øjet. Det glemmer Politiken at lade fremgå af interviewet. Det synes jeg er højst beklageligt, men det er nok ikke første gang, jeg bliver udsat for den slags. Jeg kan bare sige, at det er sagt med et glimt i øjet.
Hr. Christian Rabjerg Madsen.
Det er meget interessant. Ministeren sagde i forbindelse med samrådet den 6. oktober, at ordene om de kornfede uddannelser er sagt med et glimt i øjet. Men en af de journalister, der lavede interviewet, nemlig Jacob Fuglsang, uddannelsesredaktør på Politiken, deltog den 8. oktober i en debat hos Dansk Magisterforening. Her sagde Jacob Fuglsang, at der intet glimt var i øjet på ministeren, da ordene faldt. Hvem er det, der fortæller den sandfærdige historie? Er det ministeren, eller er det Jacob Fuglsang?
Ministeren.
Jeg står ikke i Folketinget og diskuterer, om der er sagt »med glimt i øjet« af mig, og om det er mig, der har lagt sandheden ud for læserne af dagbladet Politiken eller for andre i dette Folketing, blot fordi Jacob Fuglsang som redaktør må være af en anden opfattelse. Jeg ved nøjagtig, hvad det er sagt i sammenhæng med. Jeg ved nøjagtig, at det er sagt med et glimt i øjet, og spørgeren skal være meget varsom med at sætte spørgsmålstegn ved en ministers sandhedsvidne, når en minister står i Folketinget og udtaler sig.
Fru Mette Reissmann.
Nu beskylder ministeren jo mig for at buldre højt, som var det i et teater. Sådan betragter jeg det ikke. Jeg er skam meget virkelighedsnær, og det tror jeg bestemt også rektorerne og de studerende på uddannelsesinstitutionerne er. Så jeg vil bare kort spørge ministeren, om ministeren mener, at uddannelsesinstitutioner, der bliver underlagt en besparelse på mere end 8 mia. kr., er velpolstrede/kornfede. Ja eller nej?
Ministeren.
Nu afgør jeg selv, hvor enkelt jeg svarer spørgere i Folketinget, og jeg svarer hverken ja eller nej. Jeg siger, at der er uddannelsesinstitutioner i dette land, der har polstret sig. De kan udmærket finde besparelsesmål som det, regeringen pålægger dem. Der er også uddannelsesinstitutioner, som har haft mindre gunstige vilkår, men de skal også bidrage. Men det bliver jo teatertorden fra spørgeren, hvis ikke spørgerens parti gør noget ved det i finanslovsforhandlingerne, og det kan jo undre mig som uddannelsesminister, at der ikke et eneste sted i Socialdemokraternes finanslovsudspil står et ord om uddannelsesområdet, som hører under mig, og at man vil gøre noget for det, når nu jeg skal stå og høre på, at det ligger spørgeren så meget på sinde.
Tak, det var slut på spørgsmål 20. Det næste spørgsmål er stillet til uddannelses- og forskningsministeren af hr. Christian Rabjerg Madsen, Socialdemokratiet.
Værsgo til at læse spørgsmålet op.
Tak for det. Jeg læser spørgsmålet op: Hvordan hænger ministerens ønske om at støtte uddannelser i provinsen med et nyt taxametersystem fra 2018 sammen med, at ministeren i 2016 og 2017 sparer på uddannelser i et omfang, der ifølge rektor på UC Sjælland, Camilla Wang, betyder, at uddannelser risikerer at lukke?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg har tilkendegivet, at regeringen vil ændre tilskudssystemet for de videregående uddannelser, så det i højere grad understøtter, at uddannelserne har en høj kvalitet og afspejler arbejdsmarkedets behov. Samtidig vil vi undersøge, hvordan tilskudssystemet kan understøtte et bredt udbud af videregående uddannelser i hele landet. Jeg lægger stor vægt på, at vi også fortsat har et bredt udbud af videregående uddannelser, som er tilgængelige, uanset hvor man bor i landet. Derfor er det regionale udbud et blandt flere fokusområder, jeg har valgt for det kommende arbejde med at ændre tilskudssystemerne. Jeg har tidligere drøftet udtalelserne fra nogle af professionshøjskolernes rektorer med Udvalget for Landdistrikter og Øer. Jeg kan godt forstå, at den første reaktion fra nogle af rektorerne har været, at den letteste måde at løse det effektiviseringskrav, regeringen giver dem med omprioriteringsbidraget, er at skære i udbuddene i yderområderne, men det er ikke den rigtige vej at gå. Det er en væsentlig del af professionshøjskolernes opgaver at sikre en regional uddannelsesdækning. Professionshøjskolerne skal prioritere denne opgave, og det har jeg sendt et klart signal om. Jeg er altså ikke enig i, at omprioriteringsbidraget kan tvinge institutioner til at lukke udbudssteder. Uddannelsesinstitutionerne skal derimod se på, hvordan de kan sikre, at ressourcerne bliver udnyttet bedst muligt, og herigennem opnå de nødvendige effektiviseringsgevinster. Det er en øvelse, som alle institutioner i staten må gennemgå for at sikre, at der fortsat er rum til at udvikle særligt prioriterede områder.
Hr. Christian Rabjerg Madsen.
Tak for det. Når jeg læser Midtjyllands Avis fra den 19. oktober, kan jeg forstå, at ministeren har stor tillid til de uddannelseschefer, som nu skal ud og finde besparelser for 8,7 mia. kr. Om besparelserne skriver ministeren: »Men jeg har stor tillid til, at institutionerne kan løfte denne opgave. Derfor er det også dem, der skal vurdere, hvordan effektiviseringerne bedst opnås.« Jeg må desværre bare konstatere, at ministeren har mere travlt med at vise tillid til uddannelsescheferne, end han har til at lytte til de selv samme uddannelseschefer, for de er faktisk ret klare i spyttet. Det gælder formanden for Danske Professionshøjskoler, Harald Mikkelsen, det gælder rektor på UCC, Laust Joen Jakobsen, og det gælder rektor på UC Sjælland, Camilla Wang. Eksempelvis udtaler rektor Laust Joen Jakobsen fra UUC: »Spareplanen på de 2 pct. vil ramme små uddannelsesmiljøer hårdt. De har en stram økonomi og drives i forvejen med underskud. Derfor vil det blive vanskeligt at opretholde de nuværende uddannelsestilbud.« Jeg vil spørge, om det er ministerens vurdering, at uddannelsescheferne måske er villige til at veksle noget af den tillid til noget mere lytning, noget mere forståelse for situationen på uddannelsesinstitutionerne. Tak.
Ministeren.
Tak, formand. Jamen jeg vurderer, som jeg vurderer, nemlig at uddannelsesinstitutionernes ledelser er sat i spidsen for at håndtere en økonomisk situation. Deres vurdering er jo ud fra et institutionelt perspektiv; min vurdering er fra et overordnet politisk perspektiv, hvor der er en lovgivning, der skal overholdes, hvor der er nogle regionale forpligtelser, der skal overholdes, og hvor der er en samfundsøkonomi, der skal hænge sammen. Jeg har lagt mærke til, at flere af institutionernes rektorer også inden for de sidste 4 år, hvor der ikke har været et omprioriteringsbidrag, flere gange har slået til lyd for, at det ville være mere effektivt med færre institutioner, og at man ikke var så vidt forgrenet i sine institutionstyper rundtom i landet. Jeg forstår godt, at man kan have den antagelse, hvis man sidder i et rektorat i en institution, hvor der er nogle økonomiske tal, der skal hænge sammen. Men det er regeringens vurdering, at det med omprioriteringsbidraget fortsat er muligt at levere uddannelser i de tyndtbefolkede områder, og derfor er det min vurdering af den vurdering, der gives fra rektorerne, skal ses i et større samfundsperspektiv, og det er, at de har en regional forpligtelse, de skal honorere. Og det har jeg en forventning om at de fortsat gør.
Hr. Christian Rabjerg Madsen.
Tak for det. Så er der bare noget, jeg ikke forstår. Hvis regeringen og ministeren er af den opfattelse, at der ikke skal lukkes uddannelsesinstitutioner, og hvis man er af den opfattelse, at besparelserne kan findes, uden at man lukker dem, og man også giver udtryk for, at man ikke ønsker at lukke uddannelsesinstitutioner, hvorfor giver ministeren så ikke en håndfast garanti til den danske befolkning, almenvældet, og siger, at hvis ikke der sker voldsomme udsving på antallet af studerende på den enkelte uddannelse i den enkelte by, vil ministeren ikke acceptere, at man lukker uddannelsessteder som en konsekvens af de her besparelser? Hvorfor ikke bare give den garanti?
Ministeren.
Fordi der kan ske forandringer i vores uddannelsessystem, hvor det ikke giver mening at udstede garantier. Jeg tror, ordføreren har stillet det selv samme spørgsmål i samråd, eller også er det blevet stillet af kolleger til ordføreren. Og der har ministerens svar været, som det også er nu, at der kan være uddannelsesinstitutioner, som pludselig oplever, at der ingen søgning er, hvorfor det så ikke giver mening, at man opretholder en uddannelse et givent sted. Og derfor giver man naturligvis ikke garantier fra en uddannelsesministers side i forhold til institutionernes overlevelse, hvis der ikke er studerende til dem. Det, som jeg og regeringen har sendt som et meget klart signal, er jo, at vi ønsker, at de skal være til stede. Det skal man være både døv og blind for at overhøre og overse, hvis man sidder som rektor på en uddannelsesinstitution. Det er regeringens klare signal.
Tak. Så er det medspørgeren, hr. Kaare Dybvad, Socialdemokratiet.
Det virker påfaldende, at ministeren nærmest bruger åndsfriheden og den enkelte institutions frihed til at legitimere sit synspunkt om, at der skæres markant i den enkelte institutions tilskud. For reelt gøres økonomismen vel så gældende på bekostning af åndsfriheden. Hvis vi ser på den enkelte institution på professionshøjskoleområdet, vil vi se, at der siden 2008 er sket en reduktion i de administrative udgifter på 20 pct. Det er jo flot klaret, og det er dejligt at vide, at kornfedtet dermed, i nogen grad i hvert fald, må være skåret væk. Men med de besparelser, som kommer nu, og som jo rammer professionshøjskolerne ekstra hårdt, i og med at de har færre midler fra andre kilder, bl.a. forskning, så står man ifølge de danske professionshøjskoler til at skulle spare et beløb, der svarer til to tredjedele af den samlede udgift til administration, hvis man forudsætter, at det ikke skal ramme undervisningen. Mener ministeren, at det er muligt for institutionerne at skære to tredjedele af de administrative udgifter, således at nedskæringerne ikke rammer undervisningen?
Ministeren.
Tak, formand. Jeg har fuld tillid til, at institutionerne finder de besparelser, de skal, inden for den ramme, regeringen har sat op, og jeg blander mig ikke i, hvor de i yderste led finder den besparelse henne i forhold til administration osv. Det har jeg tillid til de gør. Jeg har sagt, at vi har en forventning om, at de er regionalt til stede, og det betyder, at det ikke er regeringens intention, at der skal lukkes institutioner. Men ellers er det ikke mig, der sidder på Slotsholmen og blander mig i, hvordan de prioriterer i forhold til deres administrative udgifter.
Hr. Kaare Dybvad.
Jeg fik desværre ikke svar på det, men jeg vil så alligevel spørge ministeren, om ministeren anerkender, at en besparelse på undervisningen reelt kun kan ske ved at skære på mængden af bygninger eller ved at putte flere studerende ind på hvert hold, og dermed også, at en besparelse på undervisningen vil ramme de uddannelsessteder, hvor der er færre hold at lægge sammen i uddannelsen.
Ministeren.
Nej, det anerkender jeg ikke.
Så er det hr. Christian Rabjerg Madsen.
Tak for det. Jeg synes, det er en smule ejendommeligt at følge ministeren i de her udmeldinger omkring besparelser. I medier kan man jævnligt se ministeren, som melder ud, at han ønsker at støtte uddannelser i provinsen: Der skal et nyt taxametersystem til, godt nok først efter at han har foretaget besparelser, men det skal der til; der kan også åbnes nye uddannelser – turistuddannelser har han talt om – der kan ligge i omgivelser, som i betænkelig grad minder om de omgivelser, som findes i ministerens egen valgkreds. Men det er jo alt sammen snak, for det mest konkrete, der er kommet fra ministeren i forhold til uddannelser i provinsen, er benhårde besparelser på selv samme uddannelser. Er det ikke korrekt? Er det ikke korrekt, at det eneste konkrete, der er kommet fra ministeren på det her område, er besparelser?
Uddannelses- og forskningsministeren.
Nu behøver spørgeren ikke blive lav i sin måde at omgås Folketinget på og insinuere, at blot fordi ministeren har en interesse i turismeuddannelser, hænger det sammen med, at ministeren er valgt i en turismevalgkreds. Det gavner hele landets udvikling, hvis det er, at man laver turismeuddannelser, så vi får løftet den industri, som i forvejen er en milliardindustri i Danmark, og som har brug for at få et yderligere løft i forhold til i dag for at skabe arbejdspladser til samfundets ve og vel. Men jeg vil undlade at bemærke yderligere i forhold til det, hvis det skulle falde spørgeren ind at komme med den slags bemærkninger.
Tak. Det var slut på spørgsmål nr. 21. Det næste spørgsmål er stillet til uddannelses- og forskningsministeren af hr. Kaare Dybvad, Socialdemokratiet.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet.
Tak. Hvordan vil ministeren i lyset af de kommende besparelser på de videregående uddannelser og de af rektorerne forventede lukninger af uddannelsessteder som følge heraf sikre, at problemet med lærermangel i folkeskolen, som allerede opleves i Nordvestsjælland, ikke tager til?
Ministeren.
Tak, formand. Og tak for spørgsmålet. Jeg er ikke enig i, at omprioriteringsbidraget skal medføre lukninger af udbudssteder. Omprioriteringsbidraget bliver nu udvidet til også at gælde uddannelsesinstitutionerne. Det er en naturlig opgave til stadighed at effektivisere driften af uddannelsesinstitutionerne, og det er en opgave, som vi har en pligt til at løse. Udbud af videregående uddannelse i hele landet er en væsentlig del af professionshøjskolernes opgave. Det gælder også udbud af læreruddannelsen, som professionshøjskolerne i dag udbyder 17 steder rundtom i landet. Det er min klare forventning, at professionshøjskolerne fortsat vil opretholde en forsvarlig regional uddannelsesdækning såvel for læreruddannelsen som for de øvrige regionalt forankrede professionsuddannelser, også selv om de skal effektivisere samtidig. Jeg er derfor overbevist om, at vi også fremadrettet kan sikre, at der er tilstrækkelig uddannet arbejdskraft til den danske folkeskole i hele landet. Jeg kan oplyse, at Uddannelses- og Forskningsministeriets seneste beregninger på lærerområdet peger på, at der over de kommende år samlet set på landsplan ikke forventes at være uoverensstemmelser mellem lærerproduktionen og folkeskolens rekrutteringsbehov. Jeg kan tillige oplyse, at optaget på læreruddannelsen efter de seneste års fald i 2015 er steget med 6 pct. i forhold til 2014. For University College Sjælland, som er ansvarlig for udbuddet af læreruddannelsen inden for Region Sjælland steg årets optag med 11 pct. i forhold til 2014.
Hr. Kaare Dybvad.
Så er vi jo igen tilbage ved det grundlæggende spørgsmål om, at man mener noget, men ikke reagerer på det. Vi kan være enige om, at da man vedtog folkeskoleloven i 1958, var den store ambition dengang at sikre, at man i alle landsdele fik den samme undervisning, så landbørnene på samme måde som bybørnene skulle have en tidssvarende folkeskoleundervisning. Det er jo en af de store succeshistorier, vi har i vores samfund, og det er en af de ting, vi virkelig skal være stolte af. I det lys er det jo bekymrende at se på situationen allerede i dag. Det er egentlig derfor, jeg er lidt bekymret over den ubekymrethed, der udvises af både ministeren og ministerens ministerkollega med ansvar for undervisning og ligestilling. De virker ikke for alvor til at kere sig om de områder i landet, hvor der allerede i dag er stor mangel på lærere. Jeg nævner som eksempler Slagelse Kommune, hvor man har en tredjedel af lærerne i folkeskolen, som ikke er i besiddelse af en læreruddannelse. Man kunne også nævne Sydfyn, man kunne nævne Langeland, man kunne nævne Ringkøbing, hvor der i hvert fald er 32 lærere, som ikke har en læreruddannelse. Samlet set i hele landet beløber det her sig altså til 4.000 lærerstillinger. Vi ved jo, at der i professionshøjskoleloven er en forpligtelse til at sikre, at der er veluddannede lærere, sygeplejersker osv. i hele landet. Nu siger ministeren jo, og det er ikke helt betryggende for mig, at der er den samme lærerproduktion, som der er behov for i fremtiden, for hvis vi allerede mangler 4.000 lærere, og hvis de lærere i høj grad mangler i yderområderne, i nogle af de kommuner, som allerede er nævnt, hvordan kan vi så sørge for, at vi som samfund kan honorere den ambition, som ligger i folkeskoleloven fra 1958?
Ministeren.
Tak for det, formand. Nu er det jo ikke sikkert, at det er et problem, at der er undervisere ansat i den danske folkeskole i lærerstillinger, som ikke er uddannet lærere. Det kan jo være, at det er gavnligt på nogle skoler at få funktioner dækket af folk med andre uddannelseskompetencer end specifikt en læreruddannelse. Det kan være inden for forskellige fag. Hele tanken med den erstattende undervisning i folkeskolereformen, hele tanken med, at man trækker samfundet mere ind i uddannelsesinstitutionerne på folkeskoleområdet, er jo netop, at det kan ske med folk, der ikke kun har en læreruddannelse. Påhviler det så kommunerne at leve op til en forpligtelse om at efteruddanne deres lærere, så de har linjefagsdækning osv.? Ja, det gør det. Det er derfor, at det er et kommunalt ansvar, men bestemt har vi da som regering en optagethed af, at der finder en kvalitativ undervisning sted i de danske folkeskoler. Det har vi lavet en aftale med den daværende SR-regering om i folkeskolereformen, og det står vi naturligvis ved, for alt andet er jo at gøre vores børn en bjørnetjeneste, hvis ikke de får den bedst tænkelige start på livet med en folkeskoleuddannelse, som er anvendelig.
Hr. Kaare Dybvad.
Tak. Det er jo nyt for mig, at regeringen har den holdning – og det vil jeg så gerne bede om at få bekræftet – at det er sundt for folkeskolen, når der som i Slagelse Kommune er over en tredjedel af underviserne, som ikke er læreruddannede. Altså, er det regeringens holdning?
Ministeren.
Tak for det, formand. Nej, det er ikke regeringens holdning. Det, som jeg udtrykte, og som ordføreren, hvis han lyttede efter, kunne høre, var, at det ikke er dårligt for en folkeskole, at der kan være folk med andre kompetencer end specifikt en læreruddannelse. Det er hele tanken med folkeskolereformen, at samfundet skal trækkes ind i folkeskolen, og at man kan få dækket kompetencer af folk uden for folkeskolen i forhold til den erstattende undervisning osv. Det er som udgangspunkt folkeskoleloven, der definerer, hvordan folkeskoleundervisningen skal finde sted. Det er kommunernes ansvar, at der er den lærerkapacitet, der skal være, men jeg minder bare hr. Kaare Dybvad om, at det jo så åbenbart også må være en problemstilling, som har været gældende i de seneste 4 år, for det er formentlig ikke noget, der er sket i Slagelse Kommune siden sommerferien. Og så kunne man jo forestille sig, at hvis det havde været en virkelig, virkelig dårlig praksis, havde den daværende børne- og undervisningsminister grebet ind. Hende kan hr. Kaare Dybvad jo tage en samtale med efter det her spørgsmål om, hvorvidt det har været en problemstilling, hun har haft mødt.
Hr. Kaare Dybvad.
Det er nu faktisk en problemstilling, der er opstået her efter sommerferien, men lad os så lade det konkret eksempel ligge. Jeg ærgrer mig lidt over noget. Jeg har jo stillet spørgsmål til både uddannelses- og forskningsministeren og ministeren for børn, undervisning og ligestilling, og i det sidste tilfælde blev jeg bedt om at gå til uddannelses- og forskningsministeren, og nu beder ministeren mig om at gå til kommunerne. Det er jo så igen en anden minister, eller måske er det i virkeligheden den minister, der stod her tidligere i dag. Det ærgrer mig, men jeg vil bare stille et helt konkret spørgsmål: Mener ministeren alt andet lige, at det i det store perspektiv er bedre at blive undervist af skolelærere end f.eks. at blive undervist på en skole, hvor der er en tredjedel, der ikke er skolelærere?
Ministeren.
Tak for det, formand. Det er regeringens klare opfattelse, at undervisning i folkeskolen som udgangspunkt varetages af folkeskolelærere. Hvordan man i de stedlige kommuner håndterer det ansvar, som kommunalbestyrelserne har for folkeskolen i sammenspil med de forældrevalgte skolebestyrelser, blander regeringen sig ikke i. Det er et kommunalt ansvar. Uanset hvor mange ministre hr. Kaare Dybvad spørger, er det et kommunalt ansvar – et stedligt kommunalt ansvar.
Tak til uddannelses- og forskningsministeren, og tak til hr. Kaare Dybvad. Det var slut på spørgsmål 22. Dermed går vi til det sidste spørgsmål i spørgetiden, og det er stillet til beskæftigelsesministeren af hr. Lennart Damsbo-Andersen, Socialdemokratiet.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det, formand. Jeg vil gerne spørge beskæftigelsesministeren, hvad hans holdning er til artiklen, der hedder »Vold mod hver tiende offentligt ansat«, der blev bragt i Politiken den 7. oktober i år.
Beskæftigelsesministeren.
Tak for det. Den artikel i Politiken, der henvises til, refererer til en undersøgelse fra FTF, som viser, at op imod hver tiende offentligt ansat har været udsat for vold det seneste år. Jeg vil godt indlede med at slå fast, at det skal være sikkert og sundt at gå på arbejde i Danmark, og at det er en alvorlig situation, når mennesker bliver udsat for vold eller trusler, mens de passer deres arbejde. Artiklen nævner historier om mennesker, der er blevet slået og spyttet på, og det er naturligvis fuldstændig uacceptabelt. Det er uacceptabelt, at man skal udsættes for den slags, når man passer sit job og arbejder med mennesker og i funktioner, der er centrale for vort samfund. Det følger af vores arbejdsmiljølovgivning, at det er en arbejdsgivers pligt og opgave at håndtere og forebygge vold og trusler. Det betyder bl.a., at de ansatte skal beskyttes mod fysisk og psykisk vold fra eksempelvis elever, patienter, pårørende eller andre borgere. Det er på den enkelte arbejdsplads, at man har kendskab til, hvordan man bedst beskytter de ansatte, og det er her, forebyggelsen skal ske, og det er her, det primære ansvar er og fortsat skal være forankret. Når det er sagt, har regeringen også fokus på forebyggelse af vold og trusler på jobbet. Venstre indgik i foråret i år sammen med et bredt flertal i Folketinget en aftale om en styrket arbejdsmiljøindsats. Her blev det aftalt at gøre det risikobaserede tilsyn mere målrettet. Det betyder, at Arbejdstilsynet fremover kommer der, hvor der er de største arbejdsmiljøproblemer, og mindre på de virksomheder, der har styr på arbejdsmiljøet. Aftalen bidrager til, at Arbejdstilsynet prioriterer at føre tilsyn med virksomheder, hvor der er risiko for trusler eller vold. Derudover har Venstre været med til at udvide kravene til arbejdsgiverne, så de har pligt til at forebygge arbejdsrelateret vold også uden for arbejdstiden. Det har vi gjort, fordi man heller ikke i sin fritid skal udsættes for arbejdsrelateret vold fra eksempelvis patienter eller pårørende. Samlet set mener jeg derfor, at regeringen tager opgaven med at forebygge vold på arbejdspladsen særdeles alvorligt. Tak.
Hr. Lennart Damsbo-Andersen.
Tak for ministerens svar. Jeg vil godt kvittere og sige, at jeg synes, det er positivt, at ministeren så tydeligt er optaget af arbejdsmiljøet og af at skabe sikre arbejdspladser derude. Jeg er fuldstændig enig i, at Arbejdstilsynets indsats skal være mere målrettet og risikobaseret, som vi har aftalt i foråret, og jeg ser også frem til, at den aftale, vi lavede, bliver ført ud i livet, og at vi kan begynde at se resultaterne af den. Men jeg kan også se, at ministeren jo ikke anerkender værdien og nødvendigheden af de tiltag, der også er blevet sat i søen i forhold til at modvirke vold på arbejdspladsen. Jeg har et eksempel. Jeg har taget et blad med her i dag, som jeg har fået, Arbejdsmiljø, som ministeren måske har set, og som udgives af Center for Arbejdsmiljø, og på side 33, som er en fantastisk side, står der: Bliver du slået, skubbet eller truet på dit arbejde? Og så er der en anvisning til, hvordan man kan forebygge, at det kommer til at ske, bl.a. ved at gå ind på en hjemmeside, der hedder Forebygvold, som bliver serviceret af Center for Arbejdsmiljø. Jeg har så ringet over til dem og spurgt: Hvor mange bruger den her? Er det overhovedet nødvendigt at have sådan en information? Der oplyser de så til mig, at der i 2013 var mere end 14.000 mennesker, der var inde at kigge på den her hjemmeside, og at der i 2014 var mere end 73.000, der var inde at se på den, hvor de oplyser om, hvordan man kan modvirke vold på arbejdspladsen, og hvordan man på sin egen arbejdsplads kan modvirke vold. Det viser jo meget tydeligt, at der er et meget stort behov for information og hjælp til, hvordan man kan håndtere de problemer, man kan løbe ind i på arbejdspladsen, og hvordan man forebygger vold og trusler om vold. Altså, helt ærligt: Er det særlig fornuftigt, at man med de tiltag, som ministeren og regeringen nu gør i forbindelse med finansloven, så lukker ned for den her hjemmeside pr. 1. januar? Og hvor skal de mennesker – jeg tør bare sige, det er 73.000 – så gå hen, hvis de vil søge information om, hvordan man sikrer sig og modvirker vold på arbejdspladsen?
Ministeren.
Tak for det. Det er korrekt, at der lige nu foregår en række forskellige aktiviteter, som indebærer en omlægning af vort Arbejdstilsyns funktioner. Arbejdstilsynet har på den ene side været præget af at have haft en række særbevillinger, der stod over for udløb, og de udløber nu med det finansår, vi er i. Samtidig har vi på den anden side, som vi lige har været inde på, fået lavet en aftale i foråret, der giver langt større muligheder for, at Arbejdstilsynet kan foretage en fornuftig prioritering af sin indsats, således at prioriteringen bliver baseret på risikovurderinger af enhver karakter i forhold til virksomheder af enhver karakter, analytisk baseret på informationer fra Arbejdstilsynet selv, fra Arbejdsskadestyrelsen, fra NFA osv. Så det, jeg kan stå inde for, er, at vort mål ikke er at svække arbejdstilsynsindsatsen, heller ikke i forhold til risikoområder i forhold til vold eller trusler om vold, men det er at målrette den almindelige driftindsats og sørge for, at vi har så effektive kilder til den som muligt. Og jeg vil også sørge for, at vi har så effektive oplysningsredskaber i forhold til brugerne, som det er tænkeligt, i denne driftsorganisation.
Hr. Lennart Damsbo-Andersen.
Tak, formand. Men jeg kunne jo godt spørge ministeren, om ikke ministeren mener, at det er bedre at forebygge end at helbrede. Altså, det, der sker her med den her finanslov, er jo reelt, at man fjerner forebyggelsen, at man fjerner de muligheder, der er for at forebygge vold på arbejdspladsen, og så går man ind og helbreder kun og kommer kun der, hvor man har set der er en problemstilling, i stedet for at forebygge, at den overhovedet opstår. Hvis vi går ind og kigger på en undersøgelse, som er lavet af Det Nationale Forskningscenter for Arbejdsmiljø i 2014, så siger mere end 15 pct. af de 50.000 tilfældigt udvalgte arbejdende mennesker, man har spurgt, enten, at de føler sig truet i forhold til vold, eller at de har de været udsat for vold – 15 pct. af nogle tilfældigt udvalgte arbejdende mennesker i Danmark. Det viser for mig, at det her er dybt, dybt alvorligt, og at det bliver man nødt til at forholde sig til. Men ministeren har så valgt at fjerne forebyggelsespakken og kampagnerne på finansloven, og det er netop dem, der skal forebygge, at det her kommer til at ske. Og der er jo rigtig stor efterspørgsel efter kampagner, som jeg også påviste før, i forhold til de her voldsforebyggende aktiviteter.
Ministeren.
I tilknytning til de omlægninger, der foregår, vil jeg sikre, at vores tilsynsaktiviteter bliver målrettet de forskellige risikoområder – og bliver målrettet effektivt i forhold til de forskellige risikoområder – også de områder, vi taler om her. Jeg vil også sikre, at den viden, der er til rådighed, kan stilles til rådighed for de virksomheder, der har ansvaret for også i den offentlige sektor at sikre, at deres ansatte ikke udsættes for vold eller udsættes for risikoen for vold. Det, vi skal være opmærksomme på her, er, at det er de offentlige virksomheders ledelser, der har ansvaret for at sikre de fornødne redskaber og udvikle den fornødne kultur til at beskytte medarbejderne mod de risici. Vi har fra ministeriets og fra tilsynets side en forpligtelse til at samle viden og stille viden til rådighed for dem, således at de er bedst stillet. Det vil vi sikre i den nye driftsorganisation.
Hr. Lennart Damsbo-Andersen.
Jamen det er jeg glad for ministeren siger, for det er sådan set min største bekymring, netop at der ikke længere vil være mulighed for, at man kan få den orientering, man skal have. Jeg betragter i øvrigt det her som en rent økonomisk, kynisk betragtning fra regeringens side, nemlig at man indstiller alt forebyggelsesarbejdet, og så bruger man pengene på nogle andre ting i samfundet. Jeg kan også forstå, at ministeren – i hvert fald på nuværende tidspunkt – ikke har nogen speciel plan for, hvordan man skal gøre det her. Og jeg kunne godt tænke mig så at høre ministeren, om ikke vi kan få et håndslag på her, at uanset hvilke tiltag der bliver lavet i forbindelse med finansloven, vil der også fremadrettet være forebyggelsespakker eller forebyggelseshjælp til virksomheder og arbejdspladser, både private og offentlige, i forhold til at sikre, at man kan modarbejde vold og trusler om vold på arbejdspladserne.
Ministeren.
Der er ikke fra regeringens side nogen form for kynisme i de omlægninger, der foretages. Denne regering må som andre regeringer foretage de nødvendige økonomiske prioriteringer, for at samfundsøkonomien hænger sammen, og det indebærer udfordringer på alle driftsområder til fortsat effektivisering. Det gælder også det ansvarsområde, vi taler om her. Men det betyder ikke, at vi vil slække på forebyggelsesarbejdet. Jeg er fuldstændig enig i nødvendigheden af at have fokus på forebyggelsesarbejdet. Det er i udviklingen af arbejdsmiljø og -kultur og i det at værne om vort arbejdsliv, så vi kan holde til arbejdslivet hele livet, meget, meget centralt, og det vil have en høj prioritet. Og jeg vil sikre, at den viden, der er nødvendig i forbindelse med at understøtte forebyggelsesarbejdet ude i virksomhederne, og som er til stede fra egne kilder og fra udenlandske kilder, er en viden, vi stiller til rådighed for de virksomheder, der har behov for den.
Tak til beskæftigelsesministeren, og tak til hr. Lennart Damsbo-Andersen. Hermed er spørgetiden afsluttet.
Forhandlingen er åbnet. Den første ordfører er hr. Rasmus Prehn, Socialdemokratiet.
Lovforslaget her er jo en følge af det meget høje ambitionsniveau, som den tidligere socialdemokratiske regering havde i forhold til anlægsprojekter i form af veje og baner og andet, hvor man virkelig satte noget i gang for fællesskabets skyld, brugte investeringer i fremtiden til at trække Danmark fri af krisen og skabe arbejdspladser. Og på grund af det her store aktivitetsniveau, der kom som følge af den socialdemokratiske politik i den tidligere regering, har man altså også fået et pres i forhold til at sikre ordentlig og hurtig ekspedition af de her ekspropriationssager. Der er man altså kommet i en situation, hvor man er kommet i bekneb med at finde tilstrækkelig kompetente formænd for de her taksationskommissioner og andet. Der er det så forslaget her går på, om man kunne gøre det, at man måske kunne åbne op for andre typer af juridiske uddannelser end dem, der er gældende i dag, for at få flere til at søge ind i forhold til at være formænd på det her område. Det synes vi fra socialdemokratisk side er positivt. Nu har vi jo konstateret, at den nye Venstreregering har meldt ud, at de stort set ingen ambitioner har i forhold til anlægsprojekter, at de ikke synes, der skal ske noget på vejområdet, at de ikke synes, der skal ske noget på jernbaneområdet. Og så kan det være, det ikke bliver så nødvendigt, fordi der ikke skal ske så meget på det her område, men under alle omstændigheder har vi stor sympati for, at man åbner op for andre typer af juridisk uddannelse i forhold til at varetage de her formandshverv. Det kan vi godt leve med fra socialdemokratisk side. Jeg er lidt nysgerrig efter, om ministeren måske kan uddybe med nogle konkrete eksempler på, hvor man er stødt ind i det her problem med manglende formænd. Jeg har nemlig tilladt mig at prøve at spørge i mit eget kommunale bagland, om nogle af de borgmestre, jeg kender, er stødt på det her problem. Og der er ikke nogen af dem, der har givet udtryk for, at de har set det store problem i det. Men jeg hører så også fra nogle af mine kollegaer her i Folketinget, at de har hørt om det tidligere, og der vil vi da gerne bidrage konstruktivt. Når man læser høringssvarene, kan man også se, at der bl.a. er en gruppe af landinspektører, der i første omgang jubler over det her og tænker, at nu kan de også få lov at være formænd på det her område. Men der bliver døren så smækket lige i hovedet på dem igen, fordi de ikke er tilstrækkelig juridisk uddannede, forstår man så. Der kan det godt være, at man i lovforslaget måske skal være endnu mere præcis, i forhold til hvad det så er for nogle grupper, som skal have lov til at være formænd på det her område – og kunne man eventuelt forestille sig en specifik kursusrække eller uddannelse, der gør, at man får de kompetencer, der skal til? Men grundlæggende er vi fra socialdemokratisk side positive over for det her forslag, og jeg har lovet at sige fra den radikale ordfører, hr. Andreas Steenberg, at også Det Radikale Venstre støtter forslaget her i udgangspunktet. Vi vil stille nogle opfølgende spørgsmål og følge det tæt, men i udgangspunktet synes vi, det er et godt og konstruktivt forslag, som vi kan støtte.
Tak for det. Den første spørger er hr. Henning Hyllested, Enhedslisten.
Jamen det var netop for at tage hul på det, som ordføreren selv var inde på, nemlig spørgsmålet om, at det jo ikke er særlig præcist beskrevet i lovforslaget, hvad det egentlig er for nogle juridiske uddannelser, vi snakker om. Tværtimod synes jeg faktisk, at det er noget løst. Der er nævnt et eksempel som cand. merc. jur. Det ender jo med at blive en konkret vurdering i det enkelte tilfælde. Derfor kunne jeg måske godt tænke mig at høre, om Socialdemokraterne har gjort sig nogle overvejelser om, hvad det her skal være. Det er jo alvorlige afgørelser, de her kommissarier og taksationskommissioner osv. træffer i forhold til folk, så det er jo vigtigt, at man vel har styr på, hvem det er, der render rundt og beslutter i mange tilfælde for rigtig mange, mange penge.
Ordføreren.
Jeg er rigtig glad for hr. Henning Hyllesteds og Enhedslistens spørgsmål og bekymring, for det er da også noget, der falder os i Socialdemokratiet i øjnene. Også det forhold, at et af de høringssvar, der blev givet, nemlig fra de her landinspektører, kan skabe den opfattelse, at også de ville kunne træde ind på de her poster – og så får de så at vide, at det ville de ikke kunne, for deres uddannelser er ikke tilstrækkelige. Det kunne godt tale for, at man var noget mere præcis i forhold til, hvem der faktisk kan træde ind og varetage de her opgaver, og hvem der ikke kan. For det, at det bare bliver gentaget igen og igen, og at ja, det er op til en konkret vurdering, det skaber altså noget usikkerhed og også plads til en forkert fortolkning, når selv dem, der afgiver høringssvar, får det her lidt galt i halsen. Så jeg kunne godt forestille mig, at man kunne præcisere det noget mere, og jeg synes da heller ikke nødvendigvis, at man skal udelukke muligheden for, at man så måske kunne lave en målrettet kursusrække eller noget andet, der gør, at folk, der har nogle af kompetencerne, kan få det sidste på plads, så man kan få løftet den her opgave.
Spørgeren.
Betyder det, at Socialdemokraterne i udvalgsarbejdet vil rejse det her spørgsmål? Det har vi i hvert fald tænkt os at gøre. Men vi vil faktisk lade vores stillingtagen afhænge af, om det lykkes os at komme igennem med en langt større præcisering end den, der ligger i lovforslaget. Kan jeg regne med socialdemokratisk støtte?
Ordføreren.
Hr. Henning Hyllested kan i hvert fald regne med, at vi fra socialdemokratisk side vil spørge nysgerrigt ind til det her og prøve at få det præciseret og også høre, hvad ministeren siger, og så vil vi da gerne kigge på det konkrete, der kommer fra Enhedslisten. Jeg synes, at en anden ting, der også er værd lige at have med i overvejelserne, og som jeg også glæder mig til at høre ministerens vurdering af, jo er, at når den nye Venstreregering så bombastisk har meldt ud, at den lukker ned for snart sagt alle projekter, hvor relevant er det her så? Kommer der overhovedet til at ske noget på det her område? For selv om Venstre har brugt meget tid i valgkampen på at sige, at nu er turen kommet til vejene, så må vi sige, at turen ikke er kommet til nogen eller noget som helst. Venstre har ligesom lagt an til, at der ingenting skal ske på anlægsområdet, så det kan være, at der slet ikke bliver mangel på de her formænd.
Tak til ordføreren. Den næste ordfører er hr. Kim Christiansen fra Dansk Folkeparti.
Tak for det. Jeg vil vælge en lidt anden indledning, Jeg vil undlade at rose den tidligere regering. Grundlæggende synes vi sådan set, at det her er et rigtig godt forslag, netop det her med, at man ikke nødvendigvis skal have en cand.jur.-eksamen for at kunne varetage de her funktioner som kommissarius og formand for taksationskommissionen, men ligesom hr. Rasmus Prehn savner vi egentlig også en præcisering af det. Hvad er det så, man skal have? Er det en almindelig juridisk eksamen, man skal have, eller er der andre uddannelser, der kan komme på tale? Endelig er det selvfølgelig vigtigt – ud over at vi gerne ønsker en præcisering, det vil jeg sige til hr. Henning Hyllested med det samme – at vi har præciseret, hvilke krav vi stiller til de mennesker, der skal udføre de her opgaver. Det synes jeg er meget vigtigt at have på plads. Vi kunne måske også diskutere, om det her egentlig er raketvidenskab, eller om man måske med en korterevarende uddannelse kunne klæde folk på til at varetage sådan en opgave som den her. Det kunne være en anden ting, vi kunne undersøge i udvalgsarbejdet. Men ellers støtter vi lovforslaget fra Dansk Folkepartis side.
Tak for det. Den første spørger er hr. Henning Hyllested, Enhedslisten.
Det går jo selvfølgelig lidt på det samme, for nu var ordføreren jo også selv inde på, at man godt kunne være med til at få det her præciseret. Men hvad skal de præciseringer så gå på, i forhold til at lovforslaget er – efter vores mening – løst i kanten?
Ordføreren.
Tak for spørgsmålet. Jeg kan så forstå på hr. Henning Hyllested, at vi skal have tiden til at gå på en eller anden måde. Jeg har sådan set tilkendegivet, at vi er meget enige og vil være med til det, men vi har jo ikke et konkret bud på, hvad det så er for en uddannelse, der skal ligge til grund for det her. Det tror jeg vi skal spørge embedsværket om og tage under udvalgsarbejdet. Hvad er det for kvalifikationer, der skal til for at kunne udføre de her opgaver? Jeg var lidt inde på, at vi måske kunne lave en korterevarende uddannelse og klæde nogle personer på til at udføre de her opgaver. Så vi er meget åbne, men det er i hvert fald vigtigt, når vi trykker på knappen ved tredje behandling, at vi så alle sammen er fuldt bevidste om, hvad det er for nogle kvalifikationer, der skal til.
Spørgeren afstår, og så siger vi tak. Hr. Rasmus Prehn har et spørgsmål.
Jeg synes jo netop, at hr. Kim Christiansen var varmet så godt op, så jeg ville fortsætte. Nu ville hr. Kim Christiansen jo ikke rose den tidligere regering for det høje ambitionsniveau i forhold til anlægsarbejde og andet, men er det ikke korrekt, at der var et helt andet ambitionsniveau i forhold til at investere i kollektiv trafik, i jernbane og andet, og at den nuværende regering jo har meldt ud, at de ikke er med på Togfonden DK og de også har indefrosset Infrastrukturfonden og andet? Regeringen jo tilsyneladende har lagt det hele øde, og der skal ingen som helst ting ske, så er der overhovedet udsigt til, at vi kommer til at mangle de her taksationsformænd i fremtiden?
Ordføreren.
Jeg kunne jo godt frygte, at der stadig væk ville være et stort behov for det, fordi om ikke andet vil Dansk Folkeparti i hvert fald selvfølgelig stå ved de forlig, de er med i, men selvfølgelig også presse på, for at vi fortsat får noget fremdrift i anlæg. Men vi skal vel også lige give den nye regering lov til at sætte sig i stolen først, og så er jeg enig med hr. Rasmus Prehn i, at vi jo selvfølgelig skal fortsætte det høje ambitionsniveau i forhold til at skabe god mobilitet, god infrastruktur og vækst i samfundet.
Tak for det. Spørgeren.
Jeg er jo fuldstændig enig i, at man altid skal lade en ny regering sætte sig i stolen, men det skal jo nødig udvikle sig til et regulært siddesår, hvor regeringen ingen som helst ting foretager sig. Kan vi regne med, at Dansk Folkeparti vil indskærpe over for Venstre og mindretalsregeringen bestående af Venstre, at der skal ske noget på f.eks. togfondsområdet, så der kommer gang i udviklingen og vi får skabt bedre tog til danskerne i fremtiden?
Ordføreren.
Vi har jo altså indgået et forlig med den tidligere regering og Enhedslisten og SF, og det står vi selvfølgelig ved. Vi kan jo også godt følge oliepriserne, vi glæder os, hver gang vi kører OK-kortet igennem, ikke for at reklamere for noget, men når vi tanker vores bil glæder vi os jo hver gang, og prisen er under 10 kr. i øjeblikket. Samtidig kan man så som transportordfører ærgre sig over, at det altså også giver et hul i Togfonden DK, som vi jo på en eller anden måde er nødt til at forholde os til. Derfor er jeg meget enig i det her servicetjek, som regeringen lægger op til, og det vil jeg da gå konstruktivt og positivt ind i, men ellers står vi som sagt ved de forlig, vi har indgået.
Tak til ordføreren. Der er ikke flere spørgsmål. Den næste ordfører er hr. Kristian Pihl Lorentzen, Venstre.
Danmark har brug for at være et højmobilt samfund med effektiv transport af personer og gods. Høj mobilitet er afgørende forbundet med vækst, jobskabelse og velstand i vores land. Mobilitet kræver imidlertid en velfungerende infrastruktur, det kræver, at vi fortsat udbygger den trafikale infrastruktur i takt med behovet, og i takt med at vi kan skaffe penge til det. Og der må vi da nok erkende, at lige i øjeblikket har vi været nødt til at trykke på pauseknappen, fordi den tidligere regering desværre har efterladt en temmelig slunken kasse, og fordi vi faktisk har ramt det nationale anlægsloft. Men der kommer gang i infrastrukturprojekterne igen, og når der gør det, indebærer sådan nogle anlægsarbejder jo ekspropriation af privat ejendom i medfør af grundloven. Når det sker, skal de berørte borgere naturligvis have en ordentlig behandling og en rimelig kompensation. Med det her lovforslag styrker vi mulighederne for udnævnelse af kommissarius og formænd for taksationskommissioner, der jo træder i funktion, bl.a. når vi skal bygge veje og jernbaner. Lovforslaget indebærer, at også andre personer med de fornødne juridiske kvalifikationer end lige præcis en juridisk kandidatgrad kan bestride disse vigtige stillinger. Det vil dog være en klar forudsætning for at komme i betragtning, at personen skal have de fornødne juridiske kvalifikationer, der er påkrævet, for at kunne varetage stillingerne på en juridisk forsvarlig måde. Og der findes jo en række andre juridiske grunduddannelser end lige en juridisk kandidatgrad. Hensigten er samlet set at udvide feltet af potentielle kandidater, hvilket fremadrettet vil gøre det nemmere at finde egnede personer til stillingerne, når det er relevant. I sidste ende vil det medvirke til, at proceduren med udpegninger kan ske hurtigere til gavn for sagsbehandlingstiden og dermed til gavn for borgerne. Venstre kan naturligvis støtte lovforslaget, og jeg skulle hilse fra min kollega Rasmus Jarlov, der ikke kan være til stede i dag, og melde, at Det Konservative Folkeparti også kan støtte lovforslaget.
Tak til ordføreren. Første spørger er hr. Rasmus Prehn, Socialdemokraterne.
Jeg synes alligevel, det er en interessant tilståelsessag, at Venstres ordfører giver udtryk for, at det første, man har gjort fra Venstres side, er at trykke på pauseknappen – nu skal der ingenting ske, nu skal alt gå i stå. Det er da en interessant tilståelse, må jeg sige. Så nævner Venstres ordfører, at kassen er slunken. Men er det i virkeligheden ikke bare Venstres initiativkraft, der er slunken? For vi hører jo regeringens egne vismænd sige: Jamen den måde, hvorpå I kigger på råderummet, er forkert; der er sådan set en mulighed for at gøre noget. Så hvis man havde viljen og ens initiativkraft altså ikke var slunken, kunne man sætte noget i gang; så kunne man lave bedre jernbaner, så kunne man anlægge nogle af de mange veje, som hr. Kristian Pihl Lorentzen selv har lovet i valgkampen. Så er det ikke initiativkraften, der er slunken hos Venstre?
Ordføreren.
Jamen jeg vil da ikke lægge skjul på, at jeg glæder mig meget til, at gravemaskinerne og asfaltudlæggerne kommer i gang igen. Men jeg er også rigtig glad for, at vi har en regering, der tager bestik af situationen. Og situationen er den, at kassen er slunken, og situationen er den, at det nationale anlægsloft er sprængt. Så er man nødt til at tage bestik af situationen, og det ved jeg godt er fremmed for Socialdemokraterne, men pengene skal altså være der, før man kan bruge dem. Nu må vi så alle sammen arbejde på, at der igen bliver en situation, hvor vi kan iværksætte påtrængende anlægsprojekter, og den situation kommer selvfølgelig igen. Men det er meget økonomisk ansvarligt af regeringen at tage en anlægspause, når pengene ikke er der.
Spørgeren.
Ja, nu tager vi så sandelig også bestik af situationen fra socialdemokratisk side, og det er sådan, at når der er trængsel på vejene, vil vi gerne være med til at udbygge vejnettet, så man ikke skal holde så meget i kø. Når det er sådan, at der er utidssvarende tog, vil vi gerne være med til at elektrificere jernbanen, så man kan få moderne tog, der kan sikre, at passagererne kommer frem til tiden. Så vi tager bestik af situationen. Er det virkelig Venstres svar at sige: Det, vi gør, straks vi er kommet til magten, er at trykke på pauseknappen, sådan at der ingenting sker? Er det virkelig Venstres svar oven på en valgkamp, hvor man har lovet guld og grønne skove og asfaltering af stort set hele Danmark?
Ordføreren.
Der er ingen tvivl om, at det er vejenes tur. Så sent som i dag har vi fået en teknisk gennemgang af finanslovsforslaget på det trafikale område, og der er jo gigantiske anlægsinvesteringer igangsat, som bliver rullet ud i de kommende år. Faktisk er jernbanen langt, langt overrepræsenteret. Der er også nogle vejprojekter endnu, men de begynder at klinge af, og derfor er udfordringen selvfølgelig, at så snart vi kan skaffe holdbar finansiering igen, og så snart vi får styr på det nationale anlægsloft, som jo bl.a. er presset på grund af Togfonden DK, skal vi have gang i asfaltmaskinerne. Men vi er nødt til at være økonomisk ansvarlige, og det kan godt være, at det ikke er Socialdemokraternes kop te, men i Venstre igangsætter vi ikke noget, hvor der ikke er styr på økonomien.
Tak til ordføreren. Der er ikke flere spørgsmål. Den næste ordfører er hr. Henning Hyllested, Enhedslisten.
Jamen tilbage til lovforslaget. Og der kan man jo starte med at spørge: Er der overhovedet et problem, eller er det et påstået problem, som man har fundet frem til? Jeg har nemlig ikke, ligesom den socialdemokratiske ordfører var inde på, opdaget, at der her skulle være sådan et alvorligt problem. Men okay, nu står vi altså med et lovforslag. Der fremgår det jo så af bemærkningerne, at personer faktisk udelukkes fra at søge de her erhverv, som de ellers vurderes til at være fuldt ud juridisk kvalificerede til, og det fremgår også, at det afgørende for at bestride hvervet fremover vil være en konkret vurdering, altså at man så findes at besidde de fornødne juridiske kvalifikationer. Jeg må indrømme, at vi synes, det her i virkeligheden lugter lidt af elastik i metermål. Man har også i bemærkningerne nævnt nogle eksempler på, hvad der kunne være gældende, men det er, som jeg også var inde på i mine spørgsmål, ikke særlig præcist. Erhvervsmæssige erfaringer, forfatter af fagligt relevante værker, undervisningserfaring inden for relevante fag, gennemført kursusfag inden for relevante juridiske områder osv. osv. Det eneste, vi sådan har kunnet identificere, og det er vores retsordfører, der har hvisket mig det i øret, for jeg er ikke så velbevandret på det her område, er, at cand. merc. jur., altså erhvervsjurist, nok var noget, vi kunne acceptere. Men noget af det andet synes vi er meget, meget upræcist, og det er meget, meget uklart, hvad der skal til. Og så understreger man i øvrigt i bemærkningerne til lovforslaget, at listen jo ikke er udtømmende, og det gør så Enhedslisten endnu mere nervøse. Så det kommer altså til at bero på en konkret vurdering i situationen. Ja, man kan sige, at det gør det vel altid ved ansættelse, for så foretager man jo altid en konkret vurdering af ansøgeren. Men altså, hvis man, hvad skal man sige, ikke har – og det er meget afgørende for Enhedslisten – objektive kriterier at holde sig til i sådan nogle situationer, er vi betænkelige. Det mener vi faktisk er det, man giver køb på ved ikke at henvise til, at det kræver en cand. jur. at kunne søge de her job. Vi kan i hvert fald ikke stemme for det her forslag, som det ligger. Men hvis vi skal kunne stemme for det, skal vi faktisk have en udtømmende liste at tage stilling til, så man kan se, hvad det så faktisk er, der giver adgang til at søge de her job som kommissarier og i taksationskommissioner osv. osv. Jeg bemærker også, at man i lovforslaget jo skriver, at vi skal huske på, at vi ligesom i dag altid kan indbringe ekspropriationssager eller afgørelser i ekspropriationskommissionerne osv. for domstolene. Altså, for mig lyder det i den her situation lidt som, at ja, I behøver ikke at være så nervøse, for man kan jo altid indbringe det for en domstol. Men det er jo ikke sådan ligetil, og det koster penge osv. osv. Så for mig lyder det netop, som om man er klar over, at der kan være en usikkerhed her, og den synes vi vi skal livs. Vi synes altså, det er fornuftigt med formelle krav, som kan identificeres, altså objektive kriterier. Vi bemærker os jo høringssvaret fra Advokatrådet, som vi er enige i – eller de er enige med os, eller hvordan man nu formulerer det, det er sådan set ligegyldigt, fordi de er jo også bekymrede netop for retssikkerheden og mener måske også – det skriver de ikke, men det er sådan, jeg tolker det – at man begiver sig ud på en glidebane. Og det, vi for alt i verden skal undgå i forbindelse med det her, er jo sådan nogen nepotismeagtige ting. Den socialdemokratiske ordfører var også inde på det i forbindelse med landinspektørerne, som straks vejrer morgenluft, og de bliver da, det er korrekt, tilbagevist i høringsnotatet. Men det viser jo bare, at nå ja, de har jo også en vis juridisk uddannelse. Så hvad giver man i virkeligheden anledning til her? Og kan man holde det tilbage? Og hvem er det egentlig? Hvordan ser det ud om 10 år? Hvad har man så givet køb på? Det er vi vældig nervøse for, og det vil vi selvfølgelig forfølge i udvalgsarbejdet. Men som lovforslaget ligger nu, kan vi bestemt ikke stemme for det.
Tak til ordføreren. Første spørger er hr. Rasmus Prehn, Socialdemokraterne.
Jeg vil som Socialdemokraternes ordfører da gerne benytte lejligheden til at overbringe min cadeau og anerkendelse til i almindelighed Enhedslistens og i særdeleshed hr. Henning Hyllesteds engagement i forbindelse med de her lovforslag. I forhold til det er et teknisk forslag, som for nogle kunne ses som almindeligt, altså sådan noget, der bare skulle køres igennem, har man i den grad pudset brillerne og spidset blyanten og er kritisk over for det her for at være helt sikker på, hvad det egentlig er, vi lovgiver om. Det gør jo, at vi får en højere kvalitet af lovgivningen, så stor ros og anerkendelse for det til Enhedslisten. Så forstod jeg lidt på hr. Henning Hyllesteds indledende bemærkninger, at vi skulle tilbage til lovforslaget, fordi vi var ude og tale anlægsniveau osv. Men det er jo netop det, det handler om; hele indledningen handler om, at der har været et højt ambitionsniveau, og derfor er man kommet i en situation, hvor man mangler kommissionsformænd. Er Enhedslistens ordfører ikke også bekymret over, at den nye regering som det første, selv om de lovede noget helt andet under valget, har trykket på pauseknappen i forhold til anlægsinvesteringer?
Ordføreren.
Jo, bestemt, og jeg behøver ikke at føje ret meget mere til, end den socialdemokratiske ordfører allerede har givet udtryk for. Jo, det er vi bestemt; vi synes, at det, der foregår nu, er helt, helt forkert, og så kan man henvise til kasseeftersyn, og hvad ved jeg. Råderummet er jo til stede, det har finansministeren trods alt tilkendegivet og indrømmet, så det er i virkeligheden nok bare en dårlig undskyldning, efter vores mening.
Spørgeren.
Så Enhedslisten vil sammen med os Socialdemokrater være med til at presse regeringen til at komme i gang med togfondsarbejdet, så vi kan få elektrificeret tognettet og få mere tidssvarende tog og tog til tiden i større omfang end i dag?
Ordføreren.
Det kan jeg give 110 pct. garanti for at vi selvfølgelig vil være med til at presse på for. Og når nu den socialdemokratiske ordfører nævner lige nøjagtig Togfonden DK, vil jeg sige, at Togfonden DK jo ikke engang er et voldsomt visionært projekt, det er et forsøg på at bringe den danske jernbane op på niveau, kan man sige. Det er helt afgørende nødvendigt, fordi vi har et voldsomt efterslæb i forhold til den danske jernbane. Det havde den tidligere regering sammen med Enhedslisten og sammen med SF sat gang i. Det er tragisk, hvis det skal sættes i stå, fordi man har nogle andre prioriteringer eller vil give skattelettelser til nogle af de mere velstillede i vores samfund.
Så siger vi tak til ordføreren. Der er ikke flere spørgsmål. Den næste ordfører er Villum Christensen fra Liberal Alliance. Værsgo.
Tak for det. Jeg har forstået, at der kommer mange emner ind under lovforslaget her. Mine bemærkninger til det er sådan set alene at sige, at her har vi nok en lovændring, som ikke kræver den store argumentationskæde. Så fra Liberal Alliances side siger vi ja til at fremskynde sagsbehandlingstiden for taksationssager til glæde for borgerne, og vi siger også ja til at bryde juristernes monopol på denne opgave. Selvfølgelig kan cand.merc.jur. og andre kandidater efter en konkret vurdering lige så betryggende løfte en sådan opgave. Så vi stemmer for lovforslaget.
Den første spørger hr. Rasmus Prehn, Socialdemokraterne.
Man fornemmer sådan en vis irritation hos Liberal Alliances ordfører over, at man rent faktisk diskuterer anlægsniveauet i Danmark i forbindelse med det her lovforslag. Men, altså, dybest set er det jo det, det handler om, nemlig at der var et stort ambitionsniveau, da vi havde en socialdemokratisk regering, som ville rigtig meget i forhold til at investere i fremtiden og forbedre Danmark. Nu har vi jo en regering, der helt åbent står her på talerstolen og siger: Vi vil ingenting. Vi sagde godt nok i valgkampen, at nu var turen kommet til vejene, men nu vil vi ingenting, nu har vi trykket på pauseknappen. Bliver der overhovedet brug for det her lovforslag, når man har trykket på pauseknappen – hele samfundet går i stå?
Ordføreren.
Nu er det da noget af en antagelse, at samfundet går i stå, fordi man ikke vil køre videre 120 pct. derudad med en togfond, som jo på mange måder er et misfoster baseret på en beslutning, som lader meget tilbage at ønske i forhold til saglighed og dybde. Den blev vist til i løbet af et par dage, har jeg hørt. Og det kan vi jo også se, for tingene hænger overhovedet ikke sammen. Så jeg kan slet ikke forstå, at Socialdemokratiet har så travlt med i hver eneste debat om trafikforhold i øjeblikket at fremhæve Togfonden DK. Jeg tror, at jeg ville gå lidt mere stille med det, når man nu kigger det efter i sømmene.
Spørgeren.
Jeg lægger ikke skjul på som socialdemokratisk ordfører på transportområdet, at jeg er stolt af Togfonden DK. Jeg synes, at det er det rigtige at investere i en mere tidssvarende jernbanedrift med henblik på fremtiden. Men jeg respekterer da, at Liberal Alliance siger, at det der med tog gider vi slet ikke. Men det her handler jo også om, at samfundet går i stå, når vi ikke forbedrer vores veje; at hvis vi ikke sætter gang i noget udvikling, at hvis ikke vi har en infrastrukturfond, så kommer folk jo i fremtiden til at sidde endnu mere i kø på motorvejen. Er det også Liberal Alliances politik – bare tryk på pauseknappen, der behøves ikke at ske noget, vejene behøves ikke at blive udbygget, lad os bare sætte det hele i stå?
Ordføreren.
Ja, det er imponerende, hvad sådan et lovforslag her om en særlig uddannelsesbaggrund til taksationsformænd kan bringe frem. Jeg ved ikke, om vi er i en situation, hvor Socialdemokraterne ikke har så meget i posen, at vi nu skal høre på det her volapyk med, at så vil vi ikke noget omkring Infrastrukturfonden altså. Hvordan kan vi inddrage Infrastrukturfonden? Vi ser meget gerne infrastrukturinvesteringer, især på vejområdet. Der er masser af områder, hvor vi kan gøre noget godt, og det er jeg også sikker på vi kommer til i de kommende år.
Tak. Den næste spørger er hr. Henning Hyllested fra Enhedslisten.
Jamen det var ordførerens bemærkninger om – og så kan man jo spørge, om det har noget med lovforslaget at gøre osv. osv. Togfonden DK er i virkeligheden bare et forsøg på at bringe den danske jernbane op på niveau med vores europæiske nabolande – Sverige, Tyskland, Frankrig, Spanien, you name it. Skal det forstås sådan, at ordføreren mener, at den svenske jernbane, den tyske jernbane, den franske jernbane, og for den sags skyld også den engelske jernbane også er misfostre?
Ordføreren.
Når jeg brugte den metafor, var det egentlig set i forhold til den økonomi, der ligger omkring det. Det tror jeg også ordføreren er bekendt med, nemlig at der er utrolig store udfordringer i forhold til at kunne finde den finansiering, som var hele baggrunden. Det er jo et tocifret milliardbeløb, vi taler om. Så har jeg også ved flere lejligheder gjort opmærksom på, at hvis en togfond til 28,5 mia. kr. giver 5.000-6.000 ekstra passagerer, er det noget med 5 mio. kr. pr. passager. Jeg synes, det er en meget dyr løsning at vælge for at få så få ekstra over i togene ved hjælp af sådan et projekt her, i forhold til hvor mange der egentlig flytter sig på vejene. Det er altså meget, meget lidt, vi opnår for rigtig, rigtig mange penge. Jeg er meget optaget af, at vi får mest ud af de meget dyre investeringer, vi har på infrastrukturområdet, og der kan jeg bestemt godt finde andre områder, hvor jeg tror mange, mange flere mennesker ville få glæde af investeringen.
Spørgeren.
Nu tror jeg nok, at forventningerne og beregningerne trods alt tilsiger, at der bliver overflyttet nogle flere passagerer til togene, når de begynder at køre hurtigere og de begynder at køre på el og sådan noget. Men der er jo hele miljø- og klimaaspektet ved at lægge om til grøn transport fra de evindelige biler og den megen asfalt – bare lige for at anholde det.
Ordføreren.
Det nærmer sig jo næsten det komiske efter min opfattelse at skulle inddrage klima og miljø i en sag, hvor man skal investere for 28,5 milliarder. Der bliver altså gravet noget ud, skal jeg hilse at sige, og der bliver brugt noget beton og temmelig mange jerndragere. Man skulle prøve at forestille sig, hvad sådan et projekt vil koste af CO 2 Der går vist rigtig, rigtig mange år. Og det er faktisk ikke ukorrekt, når jeg siger, at det er i størrelsesordenen 5.000 passagerer, man flytter, fordi man flytter jo også fra andre togforbindelser, når man får en hurtig forbindelse – og i øvrigt giver de her lyntog eller hurtigtog næsten altid underskud rundtomkring i verden, hvis man kigger efter. Så det er en meget, meget tvivlsom case, vi er ude i her.
Tak til ordføreren. Der er ikke flere spørgsmål. Den næste ordfører er hr. Christian Poll fra Alternativet. Værsgo.
Tak. Alternativet agter at støtte forslaget. Vi mener, at det giver mulighed for mindre bureaukratisk bøvl, hvis ikke kun én juridisk kandidatgrad giver adgang til de nævnte hverv. Men som vi har hørt flere andre nævne i dag, mener vi, at der skal lægges vægt på, at vi får sikret de fornødne kvalifikationer hos de personer, der udpeges til hvervene. Måske kan det styrkes med nogle lister i lovforslaget over, hvilke meritter der kan gøres gældende. Tak.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål. Den næste ordfører er ikke til stede, for det var Andreas Steenberg fra Det Radikale Venstre. Socialdemokraternes ordfører har talt på vegne af Det Radikale Venstre. Så er den næste ordfører hr. Karsten Hønge fra Socialistisk Folkeparti.
Det er i den her situation som i så mange andre, nemlig at det ikke er størrelsen, men gørelsen, det kommer an på, og hvis man kan finde nogle mennesker, der har de samme kvalifikationer, og på den måde også udvider rekrutteringsgrundlaget, så kan SF støtte lovforslaget.
Tak for det. Der er ingen spørgsmål. Så giver jeg ordet til transport- og bygningsministeren.
Tak for det, og tak til ordførerne for indlæggene. Jeg vil kort forklare lovforslagets indhold og dernæst uddybe, hvad baggrunden for lovforslaget er. Lovforslaget indebærer jo kort fortalt en ændring af kvalifikationskravene til henholdsvis hvervet som kommissarius og hvervet som formand for en taksations- eller overtaksationskommission. Efter de gældende regler skal der til de nævnte stillinger være tale om en person, der har bestået en juridisk kandidateksamen. Det vil vi ændre, så også andre kandidater med de fornødne juridiske kvalifikationer kan komme i betragtning til hvervene. Der er tale om et relativt simpelt lovforslag, der ikke desto mindre er væsentligt, idet forslaget i sidste ende har til formål at udvide antallet af potentielle kandidater, når disse hverv skal besættes, og der er tale om myndigheder, der varetager væsentlige funktioner i forbindelse med offentlige ekspropriationer. Når det offentlige eksproprierer, hvad enten der er tale om statslige eller kommunale anlægssager, er det helt afgørende, at sagerne behandles hurtigst muligt, og der spiller de nævnte myndigheder en afgørende rolle. Imidlertid har Transport- og Bygningsministeriet kunnet konstatere, at de gældende kvalifikationskrav i visse tilfælde har gjort det vanskeligt at besætte stillingerne, når der har været behov herfor. Det har medvirket til længere sagsbehandlingstider, hvilket naturligvis ikke er tilfredsstillende for de borgere, der afventer en afklaring af deres erstatningssager. De foreslåede ændringer af ekspropriationsprocesloven og vejloven vil sikre, at en bredere kreds af velkvalificerede kandidater kan komme i betragtning til stillingerne, hvilket vil medvirke til en kortere sagsbehandlingstid alt i alt. Som nævnt er der tale om myndigheder, der spiller en vigtig rolle, når stat og kommune eksproprierer arealer for private borgere og virksomheder. Institutionerne har siden systemets tilbliven da også været ledet af jurister med et højt fagligt niveau og særlig viden inden for et relativt specialiseret og komplekst område af juraen. Det høje faglige niveau er afgørende for sagernes behandling og ikke mindst for borgernes tillid til systemet, og derfor er det vigtigt for mig at understrege, at lovforslaget ikke vil slække på de krav til en kandidats juridiske kvalifikationer, der allerede i dag gælder. Det vil med andre ord fortsat være en klar forudsætning for at komme i betragtning, at personen har de fornødne juridiske kvalifikationer, der er påkrævet for at kunne varetage stillingerne på en juridisk forsvarlig måde. Det nye er blot, at en bredere kreds af velkvalificerede kandidater kan komme i betragtning. De relevante kvalifikationer kan tilegnes på mange måder. Det kan f.eks. blive tillagt betydning, hvis en kandidat gennem sine erhvervsmæssige erfaringer har opnået en særlig viden inden for juridiske discipliner som erstatning og fast ejendom. Kravene kan også tænkes opfyldt, hvis en kandidat har taget relevante kursusfag eller på anden vis har erhvervet sig en uddannelse, der svarer til en juridisk kandidateksamen. Det kunne f.eks. være en cand.merc. med en relevant juridisk overbygning. I alle tilfælde skal der foretages en konkret vurdering af hver enkelt kandidat med fokus på kandidatens relevante juridiske kvalifikationer. Hermed vil jeg gerne takke for ordet, og jeg ser frem til Folketingets fortsatte behandling af lovforslaget.
Tak til ministeren. Den første spørger er hr. Henning Hyllested, Enhedslisten.
Jeg vil gerne spørge, om der i virkeligheden er et problem. Det er selvfølgelig mere, fordi jeg ikke har en oplevelse af, at det her er et voldsomt stort problem, og så kommer lovforslaget pludselig og påstår, at det er et problem at få besat de her stillinger, at det kan give ventetider i systemet osv. Hvad baserer det sig på? Det fremgår ikke. Det er jo en påstand, men det fremgår ikke på nogen måde; det er ikke underbygget i lovforslaget.
Ministeren.
Ja, altså, hvis man skulle tage et eksempel, kunne man tage Sjælland, hvor vi har været uden formand siden september 2014, altså nu i et helt år ikke har haft nogen. Det blev så ordnet her 1. august. Men jeg får indstillinger fra de eksperter, der sidder der, som siger: Det ville altså være klogt, at vi kunne udvide feltet en smule. Man kunne også forestille sig, at selv om en med sådan en cand.merc.jur. f.eks. har taget relevante ph.d.-grader, endda doktorgrader, ja, så er det ikke nok til, at vedkommende kan bestride de her stillinger. Og det lyder jo lidt mærkeligt. Så der er ikke tale om, at man skal begynde at ansætte alle mulige andre, men om f.eks. en cand.merc.jur., der så har taget de her grader oveni. Jeg har også siddet og lyttet til debatten, og jeg synes, at det, vi måske kunne gøre, var, at udvalget nu debatterede det her. Så kommer jeg gerne over, og så kunne vi jo prøve at lave en liste over det og tage en snak om det. For jeg er sådan set meget interesseret i, at vi prøver at finde en model, som vi alle sammen kan se os selv i. Jeg ville være ked af, hvis der var nogen, der ikke kunne stemme for det her i Folketingssalen. Det har i hvert fald ikke været min mening. Det har været, at vi skulle prøve at finde hinanden. Så jeg vil sige til Enhedslisten, at jeg tilbyder gerne lige at komme over og få en snak om det. Så kan vi prøve at se, om ikke vi kan finde hinanden med en eller anden model, vi kan få skrevet ind.
Hr. Henning Hyllested.
Jamen jeg vil bare kvittere og sige, at det da var en dejlig tilkendegivelse, som jeg ikke kan forestille mig andet end at vi, samtlige ordførere og udvalget, vil tage imod. For det, der vil være meget afgørende for os i hvert fald, er at se den liste og se, hvordan den kommer til at se ud, hvis vi kan få indflydelse på og være med til at udarbejde den. Så tak for det.
Tak for det. Den næste spørger er hr. Rasmus Prehn, Socialdemokraterne.
Fra socialdemokratisk side vil vi også gerne takke for den udstrakte hånd, som ministeren er kommet med i forhold til at kigge på en mere konkret liste over, hvilke nogle grupper der kunne være på tale i forbindelse med det her. Det synes vi er positivt, og vi er fra socialdemokratisk side glade for, at vi er blevet lyttet til. Så vil jeg høre, om ikke også vi kunne blive lyttet lidt til i forhold til anlægsniveauet. For Venstres ordfører har sagt: Vi har trykket på pauseknappen. Og det er jo åbenlyst for enhver, at regeringen har sagt, at den ikke vil sætte noget i gang på anlægsområdet. Risikerer vi i virkeligheden at stå i en situation, hvor man oplever det modsatte problem, nemlig at der sådan set ikke er nogen sager at behandle, fordi regeringen har trykket stop for det hele?
Ministeren.
Jeg har nu ikke hørt Venstres ordfører sige det. Jeg hørte Venstres ordfører sige lidt om, at han syntes, at der var en tidligere regering, der var gået til kanten og ud over den i forhold til anlægsinvesteringer. Så man måtte justere lidt. Men lad det nu være en debat mellem ordførerne. Men jeg tror, at hvis vi skulle komme i den situation, at vi har for mange, så kan vi også håndtere det.
Hr. Rasmus Prehn.
Nu tror jeg så også, at der er større problemer ved et anlægsstop end det, at der ikke er noget at lave for de her mennesker. Men er det ikke et grundlæggende problem, at regeringen – og ordføreren sagde altså: trykker på pauseknappen – at der ikke kommer til at ske noget i forhold til at afhjælpe de problemer, der er med folk, der sidder i kø på motorvejen og alt mulig andet? Sætter vi ikke Danmark i stå, når vi trykker på pauseknappen?
Ministeren.
Jo, altså, jeg vil jo gerne dele hr. Rasmus Prehns synspunkter om det med motorvejen. Måske skulle man have tænkt lidt over det, dengang man lavede alle de forskellige aftaler, både om togfonde og om bedre og billigere trafik. Der kunne jo godt have været lidt bedre plads til motorvejsudvidelser. Men altså, vi er jo alle sammen i samme situation, tror jeg. Når vi rammer anlægsloftet, så gør vi jo det, og så er det sådan set, uanset hvilken regering der sidder der. Så jeg betragter det som en god, sund debat, vi har haft her i Folketingssalen. Den vil jeg gerne kvittere for, og så tror jeg, vi vender tilbage til de sager senere.
Tak til ministeren. Da der ikke er flere, der har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget henvises til Transport- og Bygningsudvalget, og hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingen er åbnet. Og den første ordfører er hr. Dan Jørgensen, Socialdemokraterne.
Tak for det. Begivenhederne de seneste måneder med de store flygtningestrømme og den manglende evne fra EU til at levere dækkende løsninger og til at efterleve gældende aftaler og lovgivning må have gjort indtryk på alle. Det er vel de færreste, der i dag vil hævde, at vi med Dublinforordningen har et fuldstændig velfungerende og problemfrit sæt af regler for håndteringen af flygtningestrømme i Europa. Men det er vel trods alt også de færreste, der i dag vil hævde, at det ikke er en god idé med klare regler for, hvilket europæisk land der er ansvarligt for behandlingen af en asylansøger. Lovforslaget her implementerer den reviderede Eurodac-forordning i dansk lovgivning. Der er tale om et lovforslag, som vi selv fremsatte, da vi var i regering. Grundlæggende er essensen, at det nuværende fingeraftryksregister skal gøres bedre, og samtidig øger vi sikkerheden for dem, som afgiver fingeraftryk. Det er selvfølgelig vigtigt for Danmark, at vi er med her, så vi bedre kan sikre et mere velfungerende system for registrering af de asylansøgere, der kommer til Europa. Derfor støtter Socialdemokratiet naturligvis fortsat forslaget.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål, så vi går videre til den næste ordfører, som er hr. Martin Henriksen, Dansk Folkeparti.
Tak for det. I Dansk Folkeparti har vi den opfattelse, at det med det nuværende asylsystem på en række områder er fornuftigt med en fælles europæisk registrering. Det er jo ikke nogen hemmelighed, at vi dog i stigende grad ser kritisk på den praktiske anvendelse af Eurodac og Dublinforordningen, al den stund at systemet på en række væsentlige områder ikke fungerer efter hensigten. Man kan jo godt sige, at det sådan set er brudt sammen. Derfor er der løbende behov for at vurdere, hvad Danmark konkret får ud af samarbejdet, og om dette er i dansk interesse. Hvis vi tager Dublinforordningen, er tanken jo, at man skal kunne sende folk tilbage til det land, hvor de oprindelig er blevet registreret, men det system fungerer jo ikke efter hensigten, til trods for at der på en række aftalte områder er fælles aftaler. Så det undergraver jo et i forvejen skrøbeligt system og understreger, hvorfor EU efter vores opfattelse ikke bør overtage styringen af asyl- og udlændingepolitikken, når nu det er så åbenlyst, at den fælles registrering ikke fungerer, som det oprindelig var planen. Og der er desværre ikke nogen tiltag fra EU's eller regeringens side, som for alvor vil rette op på de problemer, som vi ser i dag. Så dette lovforslag løser efter vores opfattelse ikke de grundlæggende udfordringer, som vi står over for. Og det er også vigtigt, at man set i det lys fastholder, at Danmark har retsforbeholdet, så vi selv er herre i eget hus, hvad angår vores asyl- og udlændingepolitik. Vi mener, at der med det her lovforslag, som vi også tilkendegav før valget, er en række problemer, fordi man pålægger de offentlige myndigheder, herunder politiet, en række administrative byrder, som vi ikke er sikre på at der er så gode argumenter for at pålægge dem, for så går tiden jo fra alt muligt andet. Vi har også bemærket, at det fremgår af lovforslaget, at man lægger op til, at f.eks. andre lande ikke skal kunne få del i oplysningerne i Eurodac. Der har vi det sådan i Dansk Folkeparti, at hvis det nu er sådan, at f.eks. Australien eller USA har en interesse i at få del i nogle af de oplysninger, Danmark eller andre lande har i det fælles register, og hvis Danmark tilsvarende har interesse i at modtage oplysninger fra de pågældende lande, hvorfor skal man så egentlig afskære sig muligheden for at udveksle informationer om konkrete personer? Det kan jo være relevant i forhold til eksempelvis bekæmpelse af international terrorisme. Vi har noteret os, at den nye Eurodac-forordning har til formål at sikre en mere effektiv anvendelse af Dublinforordningen, og det er der, som tidligere nævnt, jo mildest talt brug for. Så fremgår det af lovforslaget, at det i forhold til den gældende forordning indeholder en ny ordning, hvorefter oplysninger om, at en udlænding har opnået international beskyttelse, skal mærkes, med henblik på at oplysningerne om udlændingen fortsat kan stilles til rådighed for sammenligning, også efter at udlændingen har fået international beskyttelse. Efter den gældende forordning blokeres sådanne oplysninger, hvilket indebærer, at en medlemsstat, som anmoder om en sammenligning, ikke informeres, når der er et såkaldt hit. Formålet med ændringen er at undgå situationer, hvor en udlænding får opholdstilladelse i flere medlemsstater. Det har vi tidligere efterlyst fra Dansk Folkepartis side at man skal finde en løsning på, og derfor synes vi selvfølgelig, at den her del af lovforslaget er ganske fornuftig. Så med de bemærkninger og også med en række kritiske bemærkninger ender vi nok ud med at støtte lovforslaget.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål. Den næste ordfører er hr. Marcus Knuth fra Venstre.
Tak for ordet. Nu er det ikke, fordi jeg vil indskrive mig i disciplinen Folketingets korteste ordførertale, men vi har jo været det her emne igennem også i sidste folketingsår. Venstre støtter selvfølgelig implementeringen af den reviderede Eurodac-forordning. Vi ser de små ændringer, som forslaget medfører, som en generel forbedring inden for rammerne af effektiv registrering af asylansøgere. Jeg skal også meddele på vegne af Det Konservative Folkeparti – nu kigger jeg hen på deres pladser, og der er ikke nogen; jeg ved ikke, hvorfor jeg gør det – at ordføreren ikke havde mulighed for at være til stede ved dagens møde, men at Det Konservative Folkeparti støtter forslaget.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål. Den næste ordfører er fru Johanne Schmidt-Nielsen, Enhedslisten.
Som jeg også sagde, sidste gang vi førstebehandlede det her lovforslag, nemlig den 7. maj, så kan Enhedslisten ikke støtte lovforslaget. Vi mener i den grad, det er fornuftigt, at man på europæisk plan forholder sig til flygtningeopgaven i fællesskab, og vi så også gerne, at regeringen i højere grad arbejdede for fælleseuropæiske løsninger. Vi mener også, det er fornuftigt, at man har en form for fælles registrering, men vi er principielt kritiske over for Eurodac-systemet på grund af muligheden for, at politi og efterretningstjenester får adgang til de her fingeraftryk, for der er jo ikke tale om mennesker, som har gjort noget kriminelt eller er mistænkt for det, de har sådan set bare søgt asyl. Vi andre er jo heller ikke registreret med fingeraftryk, medmindre vi er mistænkt for noget kriminelt. Med det her lovforslag giver man en øget beføjelse til politiet, og derfor kan vi ikke støtte det. Så bare en mere generel bemærkning til flygtningesituationen og det europæiske. Enhedslisten ville jo i den grad ønske, at regeringen ville arbejde for en permanent fordelingsnøgle for de flygtninge, der kommer til EU. Det er der i allerhøjeste grad brug for. Vi synes, det er et helt uholdbart princip, at det, hvis reglerne bliver overholdt, sådan set er de lande, som tilfældigvis har EU's ydre grænser, der skal påtage sig hele flygtningeopgaven. Jeg er enig med flertallet her på Christiansborg i, at flygtningepolitikken skal fastlægges i Folketinget, men i det danske Folketing kunne vi jo sagtens beslutte, at vi ville være en del af en permanent fordelingsnøgle for de flygtninge, der kommer til Europa.
Tak til ordføreren. Der er en enkelt spørger, nemlig hr. Marcus Knuth fra Venstre.
Nu er det ikke, fordi jeg skal gøre et stort nummer ud af det, men ordføreren siger, at det handler om mennesker, der ikke har lavet noget illegalt. Mig bekendt er en del af de her mennesker jo netop rejst ind i de pågældende EU-lande illegalt, altså uden visum eller tilladelse.
Ordføreren.
Det er korrekt, og det er jo sådan en diskussion, vi ofte tager: Er man kriminel, hvis man rejser ind i Europa og søger asyl? Det er helt rigtigt, at de flygtninge, der kommer til Europa, ikke har et visum at rejse ind på. I det øjeblik, de søger asyl, er situationen så en anden.
Hr. Marcus Knuth.
Nu er det ikke, fordi vi støtter en fordeling af flygtninge rundtom i Europa – det kommer nok ikke som en overraskelse – men hvordan forestiller ordføreren sig at man skal kunne dele informationer om de her mennesker, hvis det er sådan, at man ikke registrerer deres identitet, herunder fingeraftryk?
Ordføreren.
Som jeg også sagde i ordførertalen, synes vi, det er problematisk, at politiet får yderligere adgang til de her informationer. Jeg betragter ikke asylansøgere som kriminelle, og jeg er helt med på den juridiske, hvad skal man sige, diskussion eller situation, som hedder, at flygtninge faktisk ikke har nogen juridisk legale veje til Europa. Derfor er selve indrejsen sådan set illegal på grund af den måde, lovgivningen er skruet sammen på. Og situationen er så en anden i det øjeblik, de siger asyl. Så har de en lovlig mulighed for at være her.
Tak til ordføreren. Der er ikke flere spørgsmål. Den næste ordfører er hr. Simon Emil Ammitzbøll fra Liberal Alliance.
Tak. Her er jo tale om et lovforslag, som er genfremsat, og som senest blev fremsat den 29. april i år. Men når man tænker på, hvad der er sket i Europa, og hvorledes Dublinforordningen egentlig virker, så skulle man jo nærmest tro, at der var gået et årti, siden vi stod her sidst. Der er jo ikke nogen, der kan have noget imod, at man gennem det her forslag tilslutter sig at forbedre mulighederne for at sende folk tilbage til det land, de oprindelig er kommet til først, og som dermed er det land, hvor de skulle søge asyl. Det er sådan set logik. Det er det, der er ideen med Dublinforordningen, og det er faktisk det, man vil få til at fungere bedre med det her forslag. Det støttede vi i april, og det støtter vi sådan set også nu. Men man kan jo, som flere ordførere også har været inde på, selvfølgelig have nogle tanker om, hvordan hele Dublinsystemet fungerer for nuværende. Der må vi selvfølgelig alle sammen have et ønske om, at det kommer til at fungere godt igen, og når det måtte ske, vil det så atter være relevante betragtninger, der er i det her forslag. Men indtil da er det jo en meget teoretisk betragtning, fordi systemet ikke fungerer så godt i øjeblikket. Det er vores håb, at man på europæisk plan bliver enige om at konkretisere de ting, som man allerede taler om, endnu mere, altså at man sørger for en egentlig bevogtning af de ydre grænser, sørger for en egentlig patruljering af de ydre grænser og sikrer, at man får nogle fælleseuropæiske modtagecentre eller hotspots, hvad man nu kalder dem. Vi så helst, de lå uden for EU, og ikke, som man taler om nu, at de skal ligge inden for EU. Men det kan selvfølgelig være en detalje. Så skal man selvfølgelig også være opmærksom på, at der er flere led i de problemer, der er i øjeblikket. Der er selvfølgelig problemerne omkring borgerkrigen i Syrien, og man kan sige, at den russisk-iransk-irakisk-syriske offensiv jo sikkert ikke vil skabe færre flygtninge fra Syrien. Og derfor er det vores ønske, også i de igangværende finanslovsforhandlinger, at man i endnu større omfang, end regeringen har lagt op til, omprioriterer udviklingsbistanden i forhold til hjælp i nærområderne. Det er den ene del, og den anden del handler så om den migrationsbølge, der er samtidig med flygtningekatastrofen fra Syrien, og hvor vi er positive over for de tiltag, der på europæisk niveau sker i forhold til mere markant og hurtigt og effektivt at kunne afvise folk, som ikke har noget krav på asyl i Danmark. Men indtil da må vi jo se, hvad Danmark kan gøre på egen hånd, og det vil vi så også arbejde videre med sammen med regeringen. Men vi støtter forslaget, som vi gjorde sidst – ikke de store overraskelser herfra.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål. Den næste ordfører er fru Ulla Sandbæk, Alternativet.
Mange tak. Alternativet stemmer ja til dette lovforslag, som er en revidering af Eurodac-forordningen om afgivelse af fingeraftryk. Danmark har som bekendt et forbehold på det retslige område, som dette forslag henhører under, og vi har derfor en parallelaftale, som betyder, at vi bliver nødt til uændret at gennemføre de ændringer i Eurodac-forordningen, som Eurodac vedtager. Hvis vi ikke gennemfører ændringerne af denne forordning, bliver vi nødt til at forlade Eurodac og dermed også Dublinforordningen. Og det er der vist ikke mange der synes er en god idé. Vedtagelsen er i det store og hele fuldstændig uproblematisk. Det foreslås bl.a., at der sker en præcisering af tidsfristerne for optagelse af fingeraftryk og videregivelse af oplysninger til det centrale Eurodac-system. Herudover foreslås det, at udlændinge, som får optaget fingeraftryk, skriftligt og om nødvendigt mundtligt skal informeres om deres rettigheder efter persondataloven og om deres pligt til at afgive fingeraftryk. Det bestemmes, at oplysninger modtaget fra det centrale Eurodac-system ikke må stilles til rådighed for internationale organisationer, private institutioner eller lande, som ikke er tilsluttet Den Europæiske Union. Det problematiske er, at politiet og PET i visse tilfælde kan anmode om at sammenligne fingeraftryksoplysninger med fingeraftryksoplysninger i Eurodac-systemet. Vi er helt enige med Enhedslisten i, at det er problematisk. Hensigten med at give tilladelse til de såkaldt udpegede retshåndhævende myndigheder, altså politiet og PET, til at foretage søgninger i Eurodac-systemet, er med henblik på forebyggelse, opdagelse og efterforskning af terrorhandlinger og andre alvorlige lovovertrædelser, når en sådan sammenligning er nødvendig i en konkret sag. Vi mener ikke, det kan være nødvendigt, at man i en konkret sag får adgang til flygtninges fingeraftryk, for asylansøgere er jo ikke kriminelle. Og selv om det kun er i særlige tilfælde, at politiet og PET kan foretage søgninger i Eurodac-systemet, så mener Alternativet, at det krænker asylansøgernes retssikkerhed. Alternativet havde derfor gerne set, at forordningen også var blevet ændret til, at oplysninger fra det centrale Eurodac-system ikke Det er også grunden til, at Alternativet anbefaler et »ja, men«, når vi skal til folkeafstemning den 3. december om en tilvalgsordning i stedet for retsforbeholdet.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål. Den næste ordfører er fru Sofie Carsten Nielsen fra Det Radikale Venstre.
Tak for det. Jeg tror, at de fleste kommentarer om, hvad lovforslaget helt konkret handler om, er blevet gennemgået. Vi kan også i Radikale Venstre støtte lovforslaget; det var vi jo sådan set selv med til at fremsætte. Og det er en implementering af den reviderede Eurodac-forordning. Jeg er sådan set enig med den tidligere ordfører i, at det her også viser, hvor vigtigt det er at have indflydelse i selve beslutningsprocessen, også når det gælder de retslige udfordringer, altså at egentlig deltagelse viser, at man kan få mere at skulle have sagt end med en parallelaftale, hvor man kun kan sige ja eller nej. Så derfor siger Radikale Venstre »ja, og« december, men til dette lovforslag nøjes vi simpelt hen bare med at sige ja tak.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål. Og så er vi nået til hr. Jacob Mark, Socialistisk Folkeparti.
Danmark og Europa står over for en historisk flygtningekrise. Det bliver sagt igen og igen. Og det gør vi også. Og SF tror ikke på, at vi kan løse de udfordringer, vi står over for, alene. SF tror ikke på, at de alene kan løses ved ting, vi finder på her i Danmark. Vi er overbevist om, at Danmark må deltage i fælles europæiske og solidariske løsninger. Vi skal sikre hjælp til nærområderne, etablere stærke og ordentlige modtagelsescentre i Sydeuropa, så flygtninge kan blive ordentligt modtaget og registreret, og så skal vi sikre et fælles kvotesystem, hvor alle europæiske lande tager del i ansvaret, så Europa løfter i samlet flok og hjælper de mennesker, der flygter fra krig og nød. Vi bakker op om Dublinforordningen og dermed også om, at der er et effektivt fingeraftryksregister, og derfor bakker vi selvfølgelig også op om det her forslag, der gør registeret bedre og øger sikkerheden for dem, som afgiver deres fingeraftryk. Tak.
Tak til ordføreren. Og så vil jeg give ordet til udlændinge-, integrations- og boligministeren.
Først og fremmest vil jeg takke for den velvillige behandling her i Folketingssalen. Lovforslaget er jo med ganske enkelte lovtekniske ændringer en fuldstændig genfremsættelse af lovforslag L 195, som blev fremsat for Folketinget den 29. april 2015, men som jo bortfaldt umiddelbart inden tredje behandling på grund af udskrivelsen af folketingsvalget. Med lovforslaget gennemføres den del af den reviderede Eurodac-forordning, som er omfattet af den eksisterende parallelaftale mellem Danmark og EU, og som hæfter sig snævert til Dublinreglerne. Lovforslaget er af forholdsmæssig teknisk karakter, som man også har kunnet høre på de tidligere talere, og indholdet er bl.a. en præcisering af tidsfristerne for optagelse af fingeraftryk og videregivelse af oplysninger til det centrale Eurodac-system. Herudover fastslås det bl.a., at udlændinge, der får optaget fingeraftryk, skal informeres om deres rettigheder efter persondataloven og om deres pligt til at afgive fingeraftryk. Lovforslaget gennemfører ikke den del af den reviderede Eurodac-forordning, som vedrører de retshåndhævende myndigheders adgang til oplysninger i det centrale Eurodac-system. Gennemførelsen af denne del afventer, at Kommissionen fremlægger et udkast til en supplerende parallelaftale. Når den supplerende parallelaftale er på plads, må vi vende tilbage til gennemførelsen af den del af forordningen. Jeg ser frem til den videre behandling af lovforslaget her i Folketinget og står naturligvis til rådighed for besvarelse af spørgsmål, både skriftligt, men selvfølgelig også mundtligt.
Tak til ministeren. Da der ikke er flere, der har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget henvises til Udlændinge-, Integrations- og Boligudvalget, og hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingen er åbnet, og den første ordfører er hr. Dan Jørgensen, Socialdemokraterne.
Tak. Ekstremisme og radikalisering skal bekæmpes, og derfor vedtog vi i vores regeringstid også flere konkrete initiativer. Lad mig nævne et par eksempler. Er der en mistanke om, at en person planlægger at tilslutte sig fanatiske organisationer såsom Islamisk Stat, har vi sikret, at man nu inddrager passet. Og er nogen i Danmark på en opholdstilladelse, men drager af sted for at blive en del af volden, så har vi sikret, at man nu inddrager opholdstilladelsen. Men det er også vigtigt at forebygge. Det er vigtigt, at vi sikrer, at mennesker, der færdes i ekstreme miljøer, og som måske opildnes til terror eller til at blive hellige krigere, får en anden udvej. Det er vigtigt, at vi sætter ind med forebyggende tiltag, som kan bryde fødekæden til de ekstremistiske miljøer, ligesom vi skal være klar til at tage imod personer, der ønsker at forlade disse miljøer. Derfor er jeg også glad for, at vi i dag kan behandle et af de tiltag, som vi desværre ikke nåede at få vedtaget, mens vi var i regering, nemlig et lovforslag, som skal styrke rådgivningsindsatsen over for personer over 18 år, der er i risiko for at blive radikaliseret, eller som ønsker at forlade ekstremistiske miljøer og grupperinger. Rådgivning og vejledning er vigtigt, og vi tror på, at det kan være et ekstremt vigtigt element i indsatsen mod radikalisering i Danmark. Socialdemokratiet kan støtte lovforslaget.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål. Den næste ordfører er er hr. Martin Henriksen, Dansk Folkeparti.
Tak for det. Formålet med forslaget er at styrke kommunernes rådgivningsindsats over for personer over 18 år, som er i risiko for at blive radikaliseret, eller som ønsker at forlade et ekstremt miljø eller en ekstrem gruppering. Det giver så kommunerne mulighed for at yde rådgivning over for den her målgruppe, og de får mulighed for at iværksætte forskellige tiltag for at forebygge, at en person kommer ud i noget, som er ekstremt, eller at støtte en person i at forlade et ekstremistisk miljø, eksempelvis et islamisk fundamentalistisk miljø. Så det er sådan set godt set med Dansk Folkepartis øjne, og vi støtter naturligvis lovforslaget. Men vi efterlyser samtidig yderligere tiltag – og også mere markante tiltag – i forhold til at bekæmpe radikalisering og islamisk fundamentalisme. Det, vi efterlyser, er jo eksempelvis, at man skrider hårdere ind over for dem, der lader sig hverve som såkaldte hellige krigere – der er ikke så meget helligt ved det – for de mennesker vil vi gerne komme efter i langt højere grad, og der må man sige, at det her er et meget beskedent skridt på vejen. Så det kan godt gøres bedre, men det vender vi nok tilbage til. Vi støtter i hvert fald det her.
Tak for det. Der er ingen spørgsmål. Den næste ordfører er hr. Marcus Knuth, Venstre.
Tak for ordet. Den her gang vil jeg udtrykke mig i lidt flere vendinger. Vi i Venstre ser ganske alvorligt på den potentielle fare, der ligger i religiøs radikalisering og ekstremisme. Vi ved, at Islamisk Stat har held til at rekruttere både danske statsborgere og udlændinge med opholdstilladelse her i Danmark. Det er en trussel for det danske samfund, som vi er nødt til at sætte ind over for. I februar oplevede vi desværre på tætteste hold, hvordan radikalisering fik en ung mand til at begå en forfærdelig terrorhandling her i København. Det har sat sine tydelige spor i danskernes bevidsthed, og derfor står det klart for os i Venstre, at vi er nødt til at sætte ind med en bedre præventiv indsats. Med lovforslaget, som vi behandler her, kan vi skabe bedre handlemuligheder for kommunerne, når det handler om radikalisering, især over for voksne. Vi kan sørge for, at voksne over 18 år, som befinder sig i et miljø, hvor de er i risiko for at blive radikaliseret, fremover kan tilbydes hjælp og rådgivning. Især er det vigtigt, at det her lovforslag netop giver kommunerne mulighed for at fortsætte den forebyggende indsats, fra når folk fylder 17 år, til de bliver myndige. Lovforslaget vil åbne op for muligheden for, at kommunerne kan igangsætte konkrete forebyggende tiltag, men selvfølgelig også opsøgende arbejde. Så derfor er vi i Venstre meget positive over for lovforslaget, netop fordi kommunerne i lang tid ikke har haft de nødvendige handlemuligheder, når det gælder personer over 18 år. Og af den grund kan Venstre naturligvis tilslutte sig lovforslaget. Og igen skal jeg lige meddele på vegne af Det Konservative Folkeparti, at ordføreren ikke har haft mulighed for at være til stede i dagens møde, og at Det Konservative Folkeparti støtter forslaget.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål. Den næste ordfører er fru Johanne Schmidt-Nielsen, Enhedslisten.
Det her lovforslag handler om at give støtte og rådgivning til voksne mennesker, som er i risiko for at blive radikaliseret, dvs. blive rekrutteret ind i ekstremistiske miljøer. Det kan Enhedslisten selvfølgelig støtte. Man kan spørge sig selv, om forslaget vil få en voldsom effekt. Noget tyder på, at det kun ser flot ud på papiret, fordi det bygger på en præmis om, at man enten selv henvender sig, eller at ens nærmeste henvender sig med en bekymring, og det er nok reelt de færreste, der selv vil tage kontakt til kommunen. Men det positive er, at kommunerne pålægges at udarbejde en procedure for, hvad de gør med såkaldte bekymringshenvendelser, det vil sige, at pårørende eller skolelærere eller andre kontakter kommunen, fordi de er bange for, at en person er ved at blive lokket ind i et ekstremistisk miljø. Det sker jo faktisk, så det er godt at være klar. Over hundrede danskere er rejst til Syrien for at deltage i en uhyggelig krig, de fleste, fordi de vil kæmpe sammen med en morderisk bevægelse som ISIL, og det skal vi selvfølgelig gøre alt, hvad vi overhovedet kan, for at stoppe. Derfor er det også så vigtigt, at der er en klar plan for, hvordan man opsamler de unge mennesker, som er i risiko for at tage af sted, og at man arbejder med reel forebyggelse. Derfor er det her forslag godt. Det skal samtidig påpeges, at det er et stort problem, at vi også har set tilfælde, hvor familiemedlemmer har henvendt sig, fordi de ønsker hjælp for at undgå, at f.eks. deres søn rejser af sted som syrienskriger, men hvor den henvendelse til myndighederne har ført til, at sønnen fik frataget sit pas eller sin opholdstilladelse. Hvis det er resultatet af en bekymringshenvendelse, risikerer vi, at tilliden til myndighederne forsvinder, og at alle de her fine planer for opsamling og indsatser i kommunen, som vi taler om i dag, mister deres betydning. Et yderligere problem med forslaget er, at man specifikt undtager samarbejde med imamer som ressourcepersoner, og det har åbenbart stor ideologisk betydning for nogle af partierne bag aftalen. Men vi synes faktisk, det er dumt. I Danmark har vi den såkaldte Aarhusmodel, som er noget af det mest effektive forebyggelsesarbejde, man kan finde på verdensplan lige nu. Hele verden kigger på den model og forsøger at efterabe den. Den bygger bl.a. på samarbejde med moderate imamer, og jeg synes da sådan set, at det er fjollet at afskrive den model. Sluttelig vil jeg gerne stille mig kritisk over for finansieringen af forslaget. Det er som bekendt finansieret af satspuljen, som består af penge, som man tager fra mennesker, der er ramt af arbejdsløshed eller sygdom. Det synes vi i Enhedslisten er asocialt, og samtidig er satspuljen en meget usikker finansiering for de mange indsatser mod hjemløshed, misbrug og lignende. Vi ser også, at satspuljens område hele tiden udvider sig, og når man begynder at bruge penge fra satspuljen på noget, der burde være en generel socialpolitisk indsats, f.eks. at lave antiradikaliseringsindsats, så synes vi sådan set, at man undergraver satspuljens formål. Men på trods af de her problemer kan Enhedslisten støtte forslaget.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål. Den næste ordfører er hr. Simon Emil Ammitzbøll, Liberal Alliance.
Det virker jo, som om det bliver et stort og bredt flertal, som vil bakke op om dette lovforslag, som de fleste af partierne jo i virkeligheden også har lavet en aftale om. Det spændende er jo faktisk nu kun tilbage, om også Alternativet bakker det op, for så må vi gå ud fra, at alle gør det; resten af partierne på nær Enhedslisten er med i aftalen. Vi bakker selvfølgelig også op om den aftale, som vi indgik i sidste valgperiode, om, at man skal have mulighed for at kunne hjælpe voksne, typisk unge lige over de 18 år, hvis de kommer ud i noget ekstremisme og radikalisering. Ja, mere har jeg sådan set ikke at føje til det.
Tak til ordføreren. Næste ordfører er fru Ulla Sandbæk, Alternativet.
Mange tak. Jeg kan med det samme udløse spændingen om, hvorvidt Alternativet bakker op om dette forslag. Det gør vi. Det er vigtigt, som lovforslaget også ganske rigtigt påpeger, at holde sig for øje, at radikalisering ikke kun har med islamister at gøre, men også drejer sig om højre- og venstreekstremisme. Radikalisering handler også om tilstedeværelsen af totalitære og antidemokratiske ideologier, om intolerance over for andres synspunkter, om fjendebilleder og om opdeling i dem og os. Derfor synes jeg, det er beklageligt, at dette lovforslag nu fremsættes i Integrationsudvalget i stedet for Socialudvalget, hvor det tidligere blev fremsat til første behandling. Det giver et uheldigt fingerpeg om, at det især er muslimer, man betragter som værende i fare for at blive radikaliseret, og det er med til at mistænkeliggøre og stigmatisere muslimer. Den bedste måde at undgå radikalisering på er for alles vedkommende inklusion, uddannelse og meningsfuld beskæftigelse. Når det er sagt, er der gode forslag i det fremsatte lovforslag, hvor det præciseres, at kommunalbestyrelsen skal sørge for målrettet rådgivning til borgere over 18 år. Det er positivt, at kommunerne får mulighed for at lave opsøgende arbejde og for at tilrettelægge rådgivningen som en ordning med en kontaktperson eller mentor, og at der indføres en pligt for kommunalbestyrelsen til i tilknytning til denne rådgivningsforpligtelse at overveje, om den pågældende person har behov for anden støtte efter serviceloven eller anden lovgivning. Forsøget på at opstille generelle profiler af radikaliserede eller distinkte faser i en radikaliseringsproces har medført et fokus på individer. I modsætning til dette forsøger den nyeste forskning på området snarere at fokusere på sociale relationer og på gruppedynamikker i bestemte miljøer. En af de mest kendte forskere, Marc Sageman, har ligefrem det, han kalder en buddy theory of terrorism, hvor han hævder, at venskab og slægtskab er væsentlige elementer, hvis man skal forstå, hvem der bliver radikaliseret. Det, der nævnes her, er, at isolation som en risikofaktor er et væsentligt element i forebyggelsen af radikalisering. Det er glædeligt at læse i lovforslagets bemærkninger, at regeringen er opmærksom på dette og vil indarbejde risikoen for isolation som fokusområde. Der er to høringssvar, som jeg synes er meget relevante. Det ene er fra Dansk Retspolitisk Forening, som gør opmærksom på, at det kan være afgørende for en succesfuld, målrettet lovgivning, som lovforslaget jo tilsigter, at konkrete tiltag mod radikalisering og eksklusion ikke i sig selv fra starten ekskluderer, men tværtimod inkluderer inddragelsen af centrale aktører som f.eks. religiøse personer og autoriteter, hvis det skønnes nyttigt og borgeren er indforstået hermed. Fru Johanne Schmidt-Nielsen har jo allerede gjort opmærksom på, hvor beklageligt det er, at man ikke inddrager imamerne som vigtige samarbejdspartnere, og det er Alternativet fuldstændig enig i. Det andet høringssvar er fra Rådet for Etniske Minoriteter, som skriver, at den vigtigste radikaliseringsforebyggelse er at modarbejde mange unge menneskers oplevelse af at være udelukket fra samfundet. Derfor er den vigtigste indsats at gøre en massiv indsats for, at disse personer, som ofte er unge mænd med etnisk minoritetsbaggrund, oplever samfundsmæssig anerkendelse og inklusion på arbejdsmarkedet og i fritidslivet, samt at modarbejde den stærke antimuslimske diskurs, som de møder i hverdagen og i medierne, og som kan få nogle til at søge de modkulturelle fællesskaber såsom bander eller religiøse grupperinger. Lovforslaget indeholder, som jeg allerede har sagt, mange positive elementer, og jeg har også allerede sagt, at Alternativet vil stemme for det.
Tak til ordføreren. Den næste ordfører er fru Sofie Carsten Nielsen.
Tak for det. Jeg kan også erklære mig enig med flere af de foregående ordførere. Der er et meget stort behov for at styrke den sociale forebyggelsesindsats, og det gælder sådan set både over for børn, unge og voksne, som er i risiko for radikalisering, og den indsats giver det her så mulighed for. Vi ved, at det virker, når vi forebygger, så vi netop undgår, at de her unge mennesker bliver rekrutteret til ekstremistiske miljøer, hvorved de risikerer at blive marginaliseret og vende samfundet ryggen og jo selvfølgelig i sidste ende – det værste af alt – måske udgøre en sikkerhedstrussel. Jeg synes også, det er værd at gøre opmærksom på, at det jo synes at være et stigende problem, fordi det gælder alle former for politisk og religiøs ekstremisme, uanset om det er højreekstremisme, venstreekstremisme eller ekstremistiske islamistiske miljøer. Så derfor blev vi også i satspuljekredsen sidste gang enige om en række initiativer, som netop skal styrke forebyggelsen for at undgå, at nogle bliver ekstremister, og det drejer sig også om en række initiativer som det her, der giver værktøjer til at få folk ud af ekstremisme. Det er også, fordi rekrutteringen i højere grad sker på internettet via de sociale medier og et stigende antal personer jo som bekendt rejser fra Danmark til væbnede konflikter. Og det kræver selvfølgelig også, at vi går til truslen på en ny måde. Der gik jo noget christiansborgfnidder i den, som jeg husker det dengang i satspuljeforhandlingerne, så det er godt, at vi kan stå her nu igen i dag og være fælles om det her. Og at det nu er Venstre, der fremsætter det og bakker op om det, er jeg rigtig glad for. Vi havde jo også gerne set – det var med i lovforslagets oprindelige udkast – at man også samarbejdede med konstruktive imamer, fordi målet er at få flere mennesker ud af ekstremistiske miljøer og undgå radikalisering. Sådan blev det ikke, men jeg er under alle omstændigheder glad for, at vi har fået taget det her skridt, og at det endelig kan komme i gang som en del af den langt større antiradikaliseringsindsats, som blev sat i gang af den tidligere regering.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål. Den næste ordfører er hr. Jacob Mark, Socialistisk Folkeparti.
I SF bakker vi også op om det her forslag. Det er sådan en fingerregel, og man kan skrive sig bag øret, at hver gang der bliver fremsat lovforslag, der handler om at styrke forebyggelsen i Danmark, kan man regne med SF's opbakning. Så det håber vi der kommer mere af de næste par år. Det her forslag vil styrke den sociale forebyggelsesindsats over for voksne over 18 år – et område, der mange gange bliver glemt ude i kommunerne, fordi man har en tendens til at fokusere på de helt unge. Man laver en række forebyggende tiltag, og den dag, de bliver 18 år, går mange af tiltagene ligesom væk, der bliver ikke fokuseret på det længere, og man bliver glemt fra den ene forvaltning til den anden. Derfor er det rigtig fornuftigt med noget fokus på, hvordan vi sikrer, at man hele vejen igennem livet kan få noget hjælp. Jeg var til et foredrag med et af de mennesker, der har arbejdet med det her i Aarhus Kommune, hvor de har gode erfaringer, som fortalte, at det sådan set ikke kun er de svageste, som kan finde på at blive radikaliseret; det er sådan set også nogle gange nogle af de klogeste og mest ressourcestærke, som lige pludselig bliver radikaliseret. Ingen kan rigtig forklare hvorfor, men lige pludselig er de bare væk. Der har man altså haft rigtig gode erfaringer med det her med en rådgivende indsats, også når de over 18 år. Jeg har det sådan set sådan, at uanset om man er svag eller stærk, skal man have hjælp, og uanset om man er under 18 år eller man er over 18 år, skal man også have hjælp. Så det er et rigtig, rigtig godt forslag, hvor man sætter fokus på det her. Jeg kunne egentlig også godt tænke mig, at man arbejdede med det på en række andre områder som børneområdet og skoleområdet, men det får vi nok lejlighed til at diskutere. Så er det sådan, at der også er en af de helt store kæpheste for os med i det her forslag. Vi har en rådmand i Aarhus Kommune, som har arbejdet meget med de her mentorordninger for radikaliserede unge, men sådan set også bare for unge, der har det svært, og det virker bare. Det viser bare, at hvis man får en snak med nogle mennesker, som enten har oplevet det selv, været der selv, været ude i problemer selv, eller man får noget hjælp fra nogle fagpersoner, så er der altså større chance for, at man kommer ud af det her. Så det er rigtig godt, at der nu lægges op til de her kontaktpersons- og mentorordninger i det her forslag. Vi havde også gerne set, at man havde inddraget moderate imamer eller andre folk, der tidligere har været i nogle af de miljøer, der ikke er så gode, og som vi skal lokke folk ud af. Men det kan jo være, at man kan tage den på et andet tidspunkt. Det vil vi i hvert fald arbejde for i SF. Så det er rigtig godt, at vi nu får et forslag igennem så tidligt i regeringsperioden, hvor der faktisk er forebyggelse på bordet. Det vil vi gerne give ros for, så vi støtter det.
Tak til ordføreren. Og så giver jeg ordet til udlændinge-, integrations- og boligministeren.
Først og fremmest mange tak for den meget brede tilslutning. Nu er det jo ikke mit værk, det er faktisk tilbage fra satspuljen, og det er dermed også bredt politisk forankret. Den tragiske terrorsag i februar og bl.a. Islamisk Stats aggressive rekruttering til konflikten i Syrien har gjort, at der er kommet et langt større fokus i kommunerne på forebyggelse af radikalisering og ekstremisme, end der var for bare få år siden. Den forebyggende indsats over for børn og unge er i dag integreret i den generelle sociale og kriminalpræventive indsats i de enkelte kommuner, dvs. i regi af et SSP-samarbejde mellem skolen, de sociale myndigheder og politiet. På voksenområdet er man begyndt at se på, om der er personer i risikogruppen, som har psykiske vanskeligheder. Derfor er indsatsen i PSP-samarbejdet imellem politi, sociale myndigheder og psykiatrien kommet i fokus gennem opkvalificering af relevante medarbejdere. Men vi har set flere eksempler på, at både pårørende og kommunen har stået magtesløse i sager med voksne i et radikaliseringsforløb, som endnu ikke er af en karakter, hvor politiet eller PET er direkte involveret. Kommunerne oplever, at de generelt mangler konkrete handlemuligheder over for personer, der er over 18 år. Evalueringen af indsatsen for at forebygge ekstremisme og radikalisering fra 2014 peger bl.a. på, at der er behov for at sikre, at man lokalt i kommunerne er i stand til at sætte ind over for personer over 18 år. Når vi taler om den tidlige forebyggelse, er det centralt, at kommunerne, som jo har den direkte borgerkontakt, har de nødvendige redskaber i værktøjskassen. Formålet med lovforslaget er derfor at styrke kommunernes indsats for at forebygge, at voksne bliver radikaliseret. Lovforslaget præciserer kommunernes ansvar på området og giver kommunerne mulighed for at lave opsøgende arbejde, og det giver også kommunerne mulighed for at iværksætte konkrete forebyggende tiltag som bl.a. udpegning af en kontaktperson eller en mentor til en borger. Det var bl.a. det, som SF's ordfører var kort inde på. Kommunerne kan derfor igangsætte en række mere målrettede forebyggelsesindsatser på voksenområdet, og kommunerne får bedre mulighed for at sikre en hensigtsmæssig overgang af indsatsen for personer, der er under 18 år, og personer, der er over 18 år. Jeg ser meget frem til det videre forløb omkring behandlingen her i Folketinget og så selvfølgelig også til, at loven kan komme ud at virke.
Tak. Da der ikke er flere, der har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget henvises til Udlændinge-, Integrations- og Boligudvalget. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes torsdag den 22. oktober 2015, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.