Spoštovane poslanke, poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 40. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem in vas obveščam, da se današnjega zasedanja ne bodo mogli udeležiti naslednji poslanci: kolega Anton Anderlič, dr. Marko Pavliha, kolega Franc Pukšič, kolega Rudolf Petan od 16. ure naprej, kolega Ciril Testen od 14. ure naprej in kolega Jožef Jerovšek. Mi pa na podlagi sprejetega dnevnega reda prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, IN SICER NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAVICAH IZ POKOJNINSKEGA IN INVALIDSKEGA ZAVAROVANJA BIVŠIH VOJAŠKIH ZAVAROVANCEV. Obravnavamo po SKRAJŠANEM POSTOPKU. Za to točko pa imamo na razpolago 58 minut časa. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim kolegom Miranom Potrčem. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za delo, družino in socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora, kolegu Stanislavu Brenčiču, za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljam vse prisotne. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 38. redni seji 4. 6. obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovance, ki ga je v obravnavo in sprejetje v Državni zbor po skrajšanem postopku predložila skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Miranom Potrčem. Pri delu odbora so sodelovali predstavnik predlagateljev, predstavniki Vlade in pa predstavnik Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, upravnim sistemom ter z Zakonodajno-tehničnega vidika. V mnenju opozarja, da izraza "delno vdovska pokojnina" Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, na katerega se novi drugi odstavek 5. člena sklicuje, ne uporablja, čeprav gre vsebinsko, zato predlaga uporabo nomotehnične opredelitve kot je v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. K predlogu zakona v poslovniškem roku ni bilo predloženih amandmajev. Predstavnica Vlade je povedala, da se Vlada s predlogom zakona ne strinja, predstavnik Zakonodajno-pravne službe pa je pojasnil, da Vlada svoje odklonilno stališče utemeljuje z razlago, da je potrebno izhajati iz pravne narave sistema pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki pravice zagotavlja le pod pogojem, da so bili za te pravice plačani prispevki. To je sicer pravilo, možen pa je korektiv, zato je sistemsko takšna rešitev možna. Vendar pa je to vsebinska odločitev, o kateri se Zakonodajno-pravna služba ne more izrekati. Razprava članov odbora se je nanašala zgolj na 1. člen predloga zakona. Večina razpravljavcev je menila, da gre za diskriminatorno ravnanje Vlade, dejstvo pa je, da je to problem majhnega števila ljudi, pretežno žensk, ki pa se jih ne bi smelo zanemarjati. ob tem je treba poudariti, da gre dejansko za zelo majhen obseg finančnih sredstev, zato se jim zdi nerazumljivo ponovno nasprotovanje Vlade, ki je pri obravnavi sprememb pokojninske zakonodaje, ki naj bi uredila to vprašanje, menila, da je potrebno pravice vdov po bivših vojaških zavarovancih urediti v zakonu o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev. Izpostavljeno pa je bilo tudi mnenje, da ni mogoče dajati prednosti le eni kategoriji oseb, saj je še vrsta drugih v bistveno slabšem položaju. Po končanem glasovanju o 1. členu, ki ni bil sprejet, se je odbor odločil o predlogu sklepa, da zakon ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika in tako predložen sklep sprejel in ga posredoval v odločitev Državnemu zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo dajem tudi predstavniku predlagatelja zakona. Kolega Miran Potrč, izvolite.
Spoštovana gospa državna sekretarka, podpredsednik zbora, kolegice in kolegi, poslanke in poslanci! Poslanke in poslanci, ki smo sopodpisali predlog zakon, vas ponovno prosimo za razmislek, ali obstajajo res kakršnikoli opravičljivi vsebinski razlogi, da se približno stotim slovenskim upokojenkam ne dodeli pravica do delne vdovske pokojnine le zaradi tega, ker so bili njihovi pokojni soprogi zavarovani po Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju bivših vojaških zavarovancev. Gre za morda sto potencialnih upravičenk. Skupna obveznost proračuna Slovenije bi se s tem letno povečala za nekaj 10 tisoč evrov in potrebna sredstva niso bila doslej nikoli, niti s strani Vlade niti s strani poslancev, ocenjena kot vprašanje. Vprašanje je bilo in ostaja: Ali imamo politično voljo, da rešimo to vprašanje? Da bi ga rešili, smo najprej predlagali, da se spremeni 123. člen Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Vlada je menila, da sprememba s pravnosistemskega vidika ni ustrezna in jo je zavrnila. Menila je, da bi bilo treba spremeniti Zakon o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev. Predlagatelji smo upoštevali te zahteve Vlade in sedaj vložili dopolnitve tega zakona. Toda glede na vsebino Vlada meni, da ponovno predlog ni ustrezen. Na naše res veliko presenečenje smo ugotovili, da Vladi tokrat ni važna pravnosistemska uredite, temveč končno govori o vsebini. Vlada v svojem mnenju z dne 29. maja tako trdi, da so vdovske pokojnine po bivših vojaških zavarovancih takšen predlog, ki ga ni mogoče priznati, ker ti zavarovanci niso plačevali prispevkov v slovenski pokojninski sklad. Glede tega je treba reči dvoje. Prvič: to ni v celoti res, saj so vojaški zavarovanci do 1. 1. 1973 plačevali prispevke v Republiki Sloveniji in mnoge vdove, ki nam sporočajo svoj položaj in svoje krivice, poudarjajo, da so njihovi pokojni možje plačevali prispevke v Republiki Sloveniji vse do upokojitve, se pravi vsa leta do upokojitve in da so pravice pridobili na podlagi delovne dobe, ki so jo vso izplačali v Sloveniji. Mnogi pa so dobili pravice na podlagi večinske dobe. In drugo, kar je enako pomembno: pravice iz invalidskega in pokojninskega zavarovanja res določa država in to praviloma na podlagi plačanih prispevkov, pri tem pa so možne, kot je že bilo rečeno, tudi izjeme, pri nas to vemo vsi. Gotovo velja za državne pokojnine, ki nimajo plačanih prispevkov in gotovo velja tudi za pokojnine po nekaterih posebnih predpisih, popravah krivic žrtev vojnega nasilja in podobno, čemur ne oporekamo. Samo, ni mogoče govoriti, da za ene velja eno, za druge pa drugo načelo. Vprašanje torej ni niti materialno, niti pravno-sistemsko. Gre le za vprašanje našega skupnega odnosa do res majhne skupine vdov, ki so prikrajšane za možnosti, ki jih drugim vdovam v Republiki Sloveniji priznava naša zakonodaja. Nikakor ne morejo razumeti, zakaj mora biti izjema in zakaj se za njih v Vladi in pri nekaterih vladnih strankah iščejo vsi možni izgovori, da se jim pravica do vdovske pokojnine ne prizna. So namreč slovenske državljanke, svojo osebno pokojnino so zaslužile z delom in plačevanjem prispevkov v Sloveniji in nekaj evrov ob njihovi že relativno nizki pokojnini bi jim olajšalo življenje, ki pa jim ga večina ne zagotavlja. In predvsem si te vdove želijo, da pokojninsko zavarovanje njihovih pokojnih mož ne bi bilo razlog zaradi katerega nimajo pravice dobiti pokojnine. Da torej dejstvo, da so to bili vojaški zavarovanci ne bi bil tisti edini politični razlog, ki jim onemogoča pravico do vdovske pokojnine. Vsebinskega in materialnega namreč ni in predlagatelji zakona zato pričakujemo ponoven razmislek in odločitev proti predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, da bi zakon le lahko bil sprejet. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa daje tudi predstavnici Vlade za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci. Veljavni Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vdovi oziroma vdovcu po pokojniku, ki je bil zavarovanec po tem zakonu, v primeru, da se odloči za uživanje lastne pokojnine, priznava tudi pravico do dela vdovske pokojnine. To pomeni izjemo od načela pokojninske zakonodaje, ki določa, da oseba ne more sočasno uživati dveh ali več pokojnin, saj se v primeru vdove oziroma vdovca, ki se namesto vdovske pokojnine odloči za uživanje lastne pokojnine, šteje, da sta bili uresničeni dve pravici iz istega sistema pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Tako se del vdovske pokojnine prizna kot dodatek iz naslova zavarovanja za dve pravici. Vlada ugotavlja, da je pri pojasnjevanju vzrokov za nepriznavanje pravica do dela vdovske pokojnine vdovam oziroma vdovcem po bivših vojaških zavarovancih potrebno izhajati iz pravne narave sistema pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki pravice, kot rečeno, zagotavlja le pod pogojem, da so bili za te pravice plačani prispevki. V kolikor prispevki niso bili plačani oseba ni upravičena do pravic iz tega sistema, ki se financira po tako imenovani metodi pay-as-you-go po kateri ena generacija prispeva za drugo generacijo. Tako se iz splošnega sistema vdovi oziroma vdovcu, katerega pokojnik je bil vključen v zavarovanje v istem sistemu, zagotavlja poleg lastne pokojnine tudi del vdovske pokojnine, ki izhaja iz naslova dvojnega vplačevanja. Izhajajoč iz tega, da zavarovanje bivših vojaških zavarovancev in ostalih zaposlenih v času skupne države ni bilo enotno urejeno in da gre za dva ločena sistema o diskriminatornem odnosu do teh zavarovancev po bivših vojaških zavarovancih ne moremo govoriti, saj drugačni zakonski ureditvi izhajata iz specifike posebnega sistema. Z uvedbo pravice do dela vdovske pokojnine po ZPIZ-u so bile uresničene zahteve po zagotovitvi večje pravice tistim upravičencem, ki bi bili sicer s predhodnim plačilom prispevkov za najmanj dve pravici, ki se zagotavljata iz istega sistema, upravičeni do obeh pravic. Vlada ob tem dodatno pojasnjuje, da upravičenosti vdov oziroma vdovcev do dela vdovske pokojnine po bivših vojaških zavarovancih ne gre razlagati z vidika navidezne primerjave dveh različnih sistemov, ki sicer krijeta enake rizike. Zato Vlada tega predloga za spremembo ne podpira.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Lipa bo predstavila Barbara Žgajner Tavš.
Dobro jutro spoštovane kolegice in kolegi, vsi tisti, ki nas spremljate in vsi tisti, ki ste danes prisotni. Ko sem poslušala besede gospe državne sekretarke sem pravzaprav razmišljala in moram reči, da ne vem kje naj začnem. Toliko sprenevedanja, spoštovane kolegice in kolegi, toliko sprenevedanja v tem hramu demokracije in veste, vas bom spomnila, po Kazenskem zakoniku, ki velja v Republiki Sloveniji, je spraviti nekoga v zmoto z lažmi oziroma lažnimi obljubami kaznivo dejanje. Na 38. seji Državnega zbora smo obravnavali Novelo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kjer smo predlagatelji zakona oziroma novele zakona hoteli priskočiti na pomoč zelo majhnemu procentu ljudi v naši državi. To so tiste, v glavnem ženske, ki so postavljene v neenakopraven položaj, tudi z vidika Ustave Republike Slovenije. Ker so bile v letu 2005 sprejete spremembe osnovnega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je te ženske, vdove, vdove bivših vojaških zavarovancev izpustil iz naše zakonodaje in jim danes ne dovoljuje pravice do 15% socialnega korektiva. Gre samo za socialni korektiv, ker so njihove pokojnine na podlagi preteklega dela tako nizke, da ne omogočajo dostojnega življenja in preživetja. Vlada je takrat na seji rekla: Ne, ta rešitev ne "paše" v Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ker so bili njihovi možje upravičeni do pokojnin po drugem zakonu, po Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju bivših vojaških zavarovancev. To je bilo mnenje Vlade Republike Slovenije takrat. Dovolite, da ga citiram, Vlada pravi: "Da bi bila pravilna umestitev spremembe možna le v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju bivših vojaških zavarovancev." Takrat je vladna večina preglasovala opozicijo in predlagatelje zakona, ker je sledila mnenju vlade. Pa je predlagatelj, Poslanska skupina SD, pripravil rešitev, sledil je mnenju Vlade. Rešitev imamo danes na klopi. To neenakopravnost, diskriminatornost, krivico bomo popravili v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju bivših vojaških zavarovancev, za ženske, ni jih veliko. Ampak Vlada, gospa državna sekretarka, Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, danes pravi: Ne. Kljub temu, da je pred mesecem dni predlagatelje z lažmi zavajala in navajala na rešitev v okviru drugega zakona. Spoštovane kolegice in kolegi, ob takem vladnem početju pravzaprav nimam besed. Pred dnevi sem dobila pismo, verjamem, da ste ga dobili tudi vi na vaše klopi. Pod to pismo so podpisane ženske, ki prosijo, da Vlada popravi krivico, ki jim je bila storjena. Gre samo, ne za novo pravico, za samo 15% socialnega korektiva zaradi sramotno nizkih pokojnin. Pod to pismo so podpisane Danica, Slavica, Mira in tako naprej. 13 žensk, državljank Republike Slovenije, ki so postavljene v neenakopraven položaj. In veste, potem se Vlada baha, da je januarja sprejela socialni paket, s katerim je olajšala življenje tudi velikemu številu upokojencev. Potem se Vlada Republike Slovenije baha, da bo sprejela draginjski dodatek, čeprav diskriminatorno do invalidsko upokojenih ljudi. Ravno tistih, ki bi bili najbolj upravičeni do draginjskega dodatka. S tem se Vlada baha, zgodba o uspehu. Spoštovane kolegice in kolegi, prosim vas, še enkrat razmislite, v imenu, pa bom rekla na pamet, stotih vdov, ki opozarjajo in prosijo za pomoč, ker jih je Vlada Republike Slovenije v letu 2005 izpustila iz osnovnega zakona in jim vzela pravico do 15% socialnega korektiva. V Poslanski skupini Lipa predloga sklepa matičnega delovnega odbora, ki je negativen, ne bomo podprli oziroma podprli bomo predlog tega zakona, ker je pošten in dober.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine SDS bo predstavil Kolega Bojan Homan. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice, kolegi. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se pridružujemo mnenju matičnega delovnega odbora ter mnenju Vlade, da zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavezancev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na matičnem delovnem telesu smo opravili široko razpravo, mnenje je bilo, da zakon ni primeren, ravno tako mnenje Vlade. Smatramo, da je v Sloveniji še veliko takih problemov, ki niso rešeni, če samo povem primer kmečkih pokojnin, ki so tudi izredno nizke in bi zaslužile višjo ceno. Menimo, da tudi ni vse tako slabo kot je bilo prikazano pred mojim nastopom s strani sogovornice. Vlada se ne baha, vlada dela. Skratka, pridružujemo se pa mnenju, da zakon ni primeren in ga tudi ne bomo podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Poslanka Majda Potrata pa bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovane poslanke in poslanci! Vodja Poslanske skupine socialnih demokratov je v uvodni predstavitvi predloga zakona naštel številne pravne in vsebinske razloge, zakaj se je Poslanska skupina Socialnih demokratov znova odločila poskusiti prepričati večino poslank in poslancev, da podprejo predlog zakona, ki ureja pravice majhni skupini vdov in to zaradi tega, ker je že poprejšnji predlog zakona za las izgubil podporo ob glasovanju in to nas navdaja z upanjem, da bo tokrat ta zakon vendarle dobil podporo in tako uredil neko zadevo, za katero v poslanski skupini menimo, da kaže vse znake diskriminatorne obravnave skupine državljank in lahko da tudi kakšnega državljana v tej državi, saj gre za to, da so najprej skušali s spremembo 123. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je bil sprejet leta 1999, urediti tisto, kar je zakon slabega prinesel, ko je začel ločevati med vdovsko in družinsko pokojnino za tiste posameznice ali posameznike, ki so se odločili za uveljavljanje pravice do pokojnine iz lastnega dohodka in možnosti 15% korektiva vdovske pokojnine. Posebej poudarjam, da je tudi pri obravnavi na matičnem delovnem telesu, kjer je največja poslanska skupina pomagala oblikovati mnenje ali je povzročila odklonilno mnenje do tega zakona, predstavnik Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora povedal, zdaj navajam iz magnetograma: "Vlada svoje stališče utemeljuje predvsem z razlogi, da za en del niso bili plačani prispevki. Kot je bilo danes že rečeno, je to pravilo. Pravilo je plača, prispevki in se potem tudi odmerijo določene pravice. Možen pa je odstop od tega pravila. Ampak to je vsebinska odločitev vas poslancev in poslank, ki presodite, ali je potreben tak korektiv." In zakaj menimo poslanke in poslanci Socialnih demokratov, da je tak korektiv potreben? Zaradi tega, ker menimo, da je naloga slehernega funkcionarja in funkcionarke v tej državi, da, kadar ugotovi, da je neki skupini kršena neka pravica, ki bi zagotavljala enakost pred zakonom, na to opozori in skuša to pravico tudi uveljaviti. In za nekaj več kot sto oseb, ki bi lahko uveljavljale pravico do dela vdovske pokojnine, menimo, da je tako diskriminatorno ravnanje ugotovljeno. Če se Vlada hvali s tem, kar je dosegla v okviru lanskega "leta enakih možnosti", če je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve sprejelo posebne programe v okviru predsedovanja Slovenije Evropski uniji, ki gredo v smer uresničevanja načela enake obravnave, potem pričakujemo, da bo Vlada s svojim mnenjem vendarle namignila koalicijskim poslankam in poslancem, da je to kršenje neke enakosti in bo zakon kot ga predlagamo sprejet. Zakaj to upanje, ki se bo morebiti znova pokazalo za prazno upanje, ampak vendarle upanje je. Zato, ker, poudarjam, Vlada sama oziroma v njenem imenu Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve je predlagateljem prejšnjega zakona sama svetovala, kje bi bilo treba določbe popravljati in zdaj smo vložili predlog popravka Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju bivših vojaških zavarovancev, ki je bil mimogrede sprejet eno leto poprej in se torej terminološko in kako drugače ni mogel uskladiti z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju iz leta 1999. Sedaj za to priložnost je. In poslanke in poslanci Socialnih demokratov apeliramo na vse v Državnem zboru, da ta predlog sklepa, ki ga je matično delovno telo sprejelo, zavrnejo in s tem omogočijo,da bo vdovam po vojaških zavarovancih popravljena krivica. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine LDS pa bo predstavil kolega Aleš Gulič.
Spoštovane kolegice, kolegi! Predsedujoči, državna sekretarka! O zgodovini sprejemanja tega zakona smo zdajle že kar nekaj slišali. Seveda tudi v Liberalni demokraciji Slovenije ocenjujemo, da je ta zgodovina poučna, polna je zavajanja, slepilnih manevrov, tudi odlašanj, zato da bi se zadeve končale tako, da bi se ne mogle končati. V Liberalni demokraciji Slovenije podpiramo predlog zakona zaradi tega, ker vendarle izraža dve bistveni zadevi, ki se štejeta pri nas za vrednoti in to sta humanost in solidarnost. Vse drugo nas pri tem niti ni toliko zanimalo. Da bi se dalo zakon popraviti, da bi se dalo ta problem rešiti je seveda nakazala tudi Vlada, ampak kasneje si je premislila. Priznavanje do dela vdovske pokojnine je že možno, seveda, za vrsto skupin vdov in prav gotovo tukaj ne bi bil noben problem, če bi se tem nekaj vdovam, potencialno tudi kakšnemu vdovcu, ta zadeva priznala. Jaz sem zdajle poslušal tudi razlago Vlade. Zelo zapletena, zelo nedorečena, meglena, razen seveda zadnje povedi, ki pravi, da pač tega zakona ne podpira. V Liberalni demokraciji se nam tud upira to, da se kaznuje na nek način vdove za varovancev po vojaškem zavarovanju zaradi tega, ker nekomu inštitucija, v katerih so bili zaposleni njihovi možje, ni bila všeč. Tudi meni ni bila. Zelo mi ni bila, ampak vseeno mislim, da zaradi tega ni treba kaznovati nedolžnih. Upam, da je čas kolektivnih kazni tako daleč, da se ga niti pri zgodovini ne bi smeli učiti, ne pa, da ga ponovno uvajamo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija bo predstavila poslanska kolegica Majda Zupan.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Lep dober dan! Predlog novele zakona, ki ga je vložila skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Miranom Potrčem predlaga, da bi se vdovcem oziroma vdovam po umrlih bivših vojaških zavarovancih omogočila pravica do izbire med svojo lastno vdovsko pokojnino ali med uživanjem lastne starostne ali invalidske pokojnine s pravico do dela vdovske pokojnine. Potrebno je poudariti, da so v Republiki Sloveniji status in pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev urejeni s posebnim zakonom. Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju pa na drugi strani ureja pravice drugega kroga zavarovancev. Posebej želimo poudariti, da osnovno pravilo pokojninskega zavarovanja določa, da pridobijo zavarovanci določene pravice na podlagi plačila prispevkov. Aktivne vojaške osebe, pa so plačevale prispevke v poseben fond v Beogradu iz katerega so tudi prejemale pokojnine. Tudi po osamosvojitvi, ko je izplačevanje pokojnin za te vojaške osebe prevzel Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije, sredstev za izplačila ni črpal iz sredstev, ki so jih v sklad plačevali slovenski zavarovanci, ki so bili zaposleni na območju Republike Slovenije. Vojaški zavarovanci se torej uvrščajo v sistem, ki z ustreznim zakonom zagotavlja vojaškim zavarovancem primerne pokojnine. V Poslanski skupini Nova Slovenija tako menimo, da ne moremo govoriti o tem, da so pri izplačevanju pokojnin vojaški zavarovanci kakorkoli diskriminirani, saj je za njihov status, menimo, ustrezno poskrbljeno. Zato novele zakona ne podpiramo in se pridružujemo sklepu matičnega delovnega telesa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil kolega Stanislav Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Z Novelo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju v letu 2005 smo vsem državljankam in državljanom Republike Slovenije dali pravico, ne glede na to, koliko je njihov pokojninski prejemek visok, do dela vdovske pokojnine, če je to za njih ugodneje kot prevzem 70% pokojnine po partnerju. Z načrtno spremembo 123. člena, pa smo to pravico odrekli zgolj vdovam bivših vojaških zavarovancev. Zato sem bil tudi sam podpisnik predloga zakona v prvem poskusu, da je treba ta diskriminatorni odnos popraviti. Da je potrebno preseči to neenakopravno obravnavo državljank in državljanov pred zakonoma. To nam žal ni uspelo. Vlada se je lepo modro izvlekla, češ, mi smo podlago vezali na pravilno pravno podlago, čemer sem bil tudi jaz nekoliko naklonjen že v rojevanju prvega predloga zakona. A glej ga no - Vlada je zdaj, ko je bilo v drugo temu zadoščeno, hitro spremenila svoj pogled na to vprašanje in se neverodostojno izmotala tako, da zdaj zaradi nečesa drugega ni upravičen. In tudi to je čisto sprenevedanje. V Zakonu o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev, smo našim državljankam dali pravico, da se odločijo za 70% pokojnine tega zavarovanca, ki ni vplačeval v naš ZPIZ. To pravico smo jim dali na podlagi tega zakona. Ne damo ji pa na podlagi tega zakona te male pravice, da se bi lahko, če pa je to za njih ugodneje kot 70% pokojnine po bivšem vojaškem zavarovancu, uporabila 15% delna pokojnina. To je čisto sprenevedanje. Res pa je, da je zakon o bivših vojaških zavarovanceih rodila neka druga koalicija, ki je imela malo več občutka za socialno in enakopravno prisotnost državljanov med seboj. Tako da, jaz sem žalosten, da se Vlada v tem primeru ravna in neke vrste največja vladna stranka, bo rekla: "Ah, teh nekaj par volivcev za nas niti ni interesantno. Pomembno je naše načelo. To niso naši in zato mi tega ne spustimo v sistem enakopravne obravnave."222222 To ni korektno. Ni korektno tudi s slavospevom, ki smo ga bili vsi deležni ob nujni "tajkunski seji", ko smo rekli: "Vendar je pa sedaj napočil čas enakopravne obravnave ljudi, državljank, državljanov pred zakonom." To je pa praktičen prikaz te enakopravne obravnave. Jaz bom seveda z veseljem nagovoril poslansko skupino, da v celoti podpre zakon, zavrne predlog sklepa, ki ga je na matičnem delovnem telesu večina izglasovala. Tudi zato, ker sem trdno prepričan, da se država Slovenija poglablja v neke vrste družbeno težko situacijo, ki ni pisana na roko sodobnih demokracij v Evropi. To izhaja navsezadnje tudi iz dveh nekomplementarnih govorov dveh predsednikov ob svečanih sejah ob dnevu državnosti. V vsakem primeru pa sem žalosten, da ne zmoremo toliko modrosti, da bi, čeprav peščici ljudi, ki sploh ne predstavlja nikakršnega finančnega bremena za proračun, dali pravico, da so nam enakopravni državljani. Ampak ne, ker to niso naši, se to ne sme zgoditi. To ni korektno, izhajajoč iz tako mlade in željene demokracije kot jo Slovenija ima. Z Veseljem bom podprl zakon, zavrnil sklep matičnega delovnega teles in upam, da bom tudi soglasno nagovoril svoje kolege v poslanski skupini. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Zares pa bo predstavila poslanka Majda Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi, redki, redke, Državna sekretarka, ki vas pošiljajo v Državni zbor takrat, ko morate najbolj zardevati in lagati. Situacija je dejansko zelo zelo bizarna, sramotna in včasih se zdi ali se kar zdi, da nismo v parlamentu, ampak na otroškem igrišču. Kajti proces, ki se je dogajal s tem zakonom, je dobesedno nor. Najprej leta 2005 vržeš nekaj iz nekega zakona in odvazemeš neko pravico, ki je bila dodeljena. Ko se ta odvzem popravi v drugem zakonu, rečeš, da bi bilo že v redu, ampak da ni prav s pravno-formalnega vidika, se pravi popravljati drugi zakon, ko predlagatelji gredo oziroma gremo popravljati v nov zakon in slediti nečemu, pravnemu poduku, potem pa kar na enkrat ni več v redu. Kar na enkrat pa tudi to ne veljav. Pa koga imate za norca?! Seveda, treba se je ozirati drugam, spoštovana vladajoča koalicija. Lažje je brati časopise in zreti v prenosnike, kot poslušati in se soočati s to situacijo. Saj ni res, pa je - dobesedno. Nimate argumentov in kar je predstavnik največje koalicijske partnerice, ko je predstavila stališče do tega zakona, danes dejal: "saj tudi kmetom je slabo". Ampak: "Vlada dela dobro, ne baha se." To smo danes slišali ob tem zakonu. Vlada se ne baha, ampak Vlada dela dobro. Kako? Komu v prid, če vrže v smeti tak zakon, ki bi odpravil diskriminatornost? In tukaj se je diskriminatornost zgodila. Ne vem ali vam niso všeč vdove, ker niso bile poročene s pravimi ljudmi, ki bi se jih zdaj radi odkrižali, tega bremena Jugoslovanske ljudske armade oziroma "narodne armije". Zagotovo, v Poslanski skupini Zares nimamo niti malo problemov s tem zakonom, mislimo, da sanira problem, da bi bilo grdo, če ne bi bil odpravljen. Ne grdo - premalo in prenežno pravim, da ni pravično, če bi ostala ta krivica odprta, da bi bilo smešno, če bi danes oziroma če bi zavrnili danes ta zakon zaradi tega, ker je upošteval navodila, ki jih je dala Vlada oziroma pravno stališče pri Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je bil pred kratkim. Skratka, ko je bila domača naloga narejena, ko je bilo povedano tudi, da ne gre za to, kar je danes poskušala Vlada doreči, češ da saj ni pravice, ker niso vplačevali. Pa ne gre za to. Nimate pač volje, delati dobro. Vlada gradi svetilnike, dela ljudem v prid - ampak z zavračanjem takšnih rešitev, ki so korektne, ki odpravljajo nepravilnosti, ki prihajajo v pravno stanje in ki zavračajo diskriminatornost, se je nesmiselno sklicevati na dobro delo Vlade. To je slabo oranje. Res je, ni veliko teh ljudi, tudi ne gre za veliko denarja, ampak zelo velik madež bo, če boste podprli sklep in zakon zavrnili. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil poslanec Franc Žnidaršič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi. Naša poslanska skupina bo ta predlog zakona seveda z veseljem podprla. Pri tem bi izrazil obžalovanje, da naš predstavnik takrat ni bil na odboru, ko se je sprejemal sklep. Ampak, kasneje sem ugotovil, da bi tudi prisotnost ne pomagala, ker bi bilo izenačeno število glasov. Kakorkoli že, sklep matičnega delovnega telesa je bil sprejet s preglasovanjem in ni odraz potrebnega popravka zakona. Prizadete vdove so bile vržene iz splošnega zakona - tam je bila njihova pravica zapisana že prej in sedaj je Vlada v prvem mnenju, pri prej predlagani rešitvi stala na stališču, da ta korekcija ni predlagana v pravem zakonu. Zdaj, ko je v pravem zakonu predlagana, se Vlada izmika, najbrž je to eden izmed razlogov, da pri obravnavi tega predloga prisotna ministrica, da bi naravnost povedali, da se norčuje iz parlamenta in da manipulira s svojimi lastnimi stališči. Pri tem ne želim kriviti državne sekretarke, ki najbrž izraža mnenje nekoga drugega in ga mora kot takšnega izražati ali pa razmišljati o tem ali bo še zasedala položaj, ki ga zaseda ali ne. Tako obžalujem, da se pojavlja danes Vlada z izmišljenimi argumenti pri nasprotovanju takšne rešitve tudi v tistem delu, ko govori, da so pravice iz nekega zakona posledica vplačanih prispevkov, to absolutni ni res. Mi imamo vrsto pravic iz Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju za katere ni plačano nič, na primer pokojnine zaslužnih umetnikov, pisateljev, pesnikov in tako naprej, mnogi niso plačali nič, pa vendar dobijo ne tako majhne pokojnine in nič nimamo proti temu, če so res zaslužni. Prav tako je nacionalna pokojnina brez enega samega ficka vplačanih prispevkov in tako dalje. Tako, da so ti argumenti izmišljeni. Težava je še ena. Zaveda se oblast, da gre za majhno število ljudi, ki sami ne bodo mogli z demonstracijami ali nekim širšim uporom civilne družbe braniti svojo pravico oziroma izgubljeno pravico na korekten način. To je podobno kot pri dejstvu, da je zaradi spremembe Zakona o socialnih transferjih, usklajevanju socialnih transferjev lansko leto izgubilo višji dodatek za letni dodatek nad 16.000 upokojencev, letos pa po podatkih Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje 11.400. Izračunal sem, da je skupni prihranek kar 3 milijone 300 in nekaj evrov samo iz te zamrznitve. Vlada se hkrati izgovarja, da so mnogi drugi v slabšem položaju, so v slabšem položaju mnogi drugi, ampak za tiste je sprejela Zakon o socialnih transferjih, ki jim ta položaj še poslabšuje in to dolgoročno, ker bo inflacija padala lahko več pet, deset let, ostanejo na isti nominalni ravni, ker ne bodo dobili centa več, če ne bo pozitivne rasti inflacije. Povedano drugače, Vlada res ve, da so mnogi v slabem položaju, ampak odločitve in predlogi in zakoni, ki prihajajo s strani Vlade v rešitvah delujejo prav v nasprotni smeri od potrebne smeri, to se pravi korekcije položaja tistih, ki so v težkem materialnem položaju. In tukaj gre za nekaj 10 prizadetih, ki jim je potrebno še naprej tako rekoč krivično osporavati pravico do ne 15% zakončeve pokojnine, ampak 15% od 70% možne vdovske pokojnine, ne prizna pa 15% tiste oziroma 15% povprečne, če je tista bila višja od povprečne pokojnine v tej državi. Skratka želim povedati, da se tukaj čudim koalicijskim partnericam, dvema seveda, SDS in NSi, ki striktno sledijo vladni argumentaciji, ki je napačna, ki je nečloveška, ki je amoralna, ki je moralnoetično absolutno sporna in upam, da se bo marsikdo od njih premislil in nazadnje vendarle podprl rešitev, ki je predlagana. Mi jo bomo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Z vašo predstavitvijo pa smo tudi končali s predstavitvami stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 32. točki dnevnega reda. S tem pa do takrat prekinjam tudi to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na 23. TOČKO - TO JE PREDLOG ZAKONA OZIROMA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ENKRATNEM POKOJNINSKEM DODATKU. Obravnava poteka po NUJNEM POSTOPKU: in za to točko imamo na razpolago 5 ur in 30 minut časa. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato tudi besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Z nami je državna sekretarka Romana Tomc s strani Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci. Vlada si prizadeva na različne načine izboljšati socialnoekonomski položaj svojih državljanov. Ta predlog, ki ga danes pošiljamo v sprejem v Državni zbor bo izboljšal položaj več kot 250.000 slovenskim upokojencem. S sprejemom tega predloga, predlagamo namreč poseben dodatek k pokojninam, ki bodo izplačane v avgustu. Dodatek bo izplačan v treh različnih višinah in sicer bodo upokojenci, ki prejemajo pokojnino med 450 in 500 evri prejeli 80 evrov dodatno. Upokojenci, ki prejemajo pokojnino med 403 in 450 evri bodo dodatno prejeli 100 evrov in tisti, ki prejemajo manj kot 403 evre, bodo dobili najvišji znesek, to je 150 evrov. Poleg tega, da bodo upravičenci do tega dodatka vsi upokojenci, ki prejemajo starostno, ki prejemajo družinsko, ki prejemajo vdovsko pokojnino, bodo upravičenci tudi tisti, ki prejemajo invalidsko pokojnino. Poleg teh pa bodo upravičeni tudi tisti, ki prejemajo pokojnino iz naslova mednarodnih sporazumov. Torej tudi tisti, ki prejemajo pokojnino iz tujine. Prav tako bodo upravičenci tisti, ki prejemajo državno pokojnino in tudi tisti, ki so bili zavarovani po tako imenovanem zavarovanju za kmete, torej upravičenci bodo tudi kmetje. Naj poudarim, da so upravičeni do tega vsi tisti upokojenci, ki imajo stalno prebivališče v Republiki Sloveniji, saj Vlada s tem predlogom želim izboljšati socialno-ekonomski položaj upokojencev v Sloveniji, ki so bili prizadeti na račun povišanja cen, ki je bilo v preteklega pol leta v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona pa je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Tudi tokrat bo predsednik odbora, kolega Stanislav Brenčič podal poročilo odbora. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Matično delovno telo je predlog tega zakona obravnavalo na 22. nujni seji, 11. junija. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja z državno sekretarko Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in invalide gospo Romano Tomc, predstavniki Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije, Zveze društev upokojencev in Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Odbor je bil seznanjen s pisnim mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika in podala pripombe k določbam 2., 3., in 4. člena predlaganega besedila. Pripombe Zakonodajno-pravne službe so upoštevane v amandmajih, ki so jih vložile štiri poslanske skupine koalicije. K predlogu zakona so v poslovniškem roku vložile amandmaje, kot rečeno, štiri poslanske skupine koalicije, nadalje še Poslanska skupina Socialnih demokratov, Poslanska skupina Zares, Poslanska skupina Lipa in poslanec Vili Rezman. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je v uvodni predstavitvi svojega mnenja povedal, da so pripombe Zakonodajno-pravne službe upoštevane v amandmajih štirih poslanskih skupin. V razpravi o posameznih členih so nekateri razpravljavci pozornost namenili vprašanjem glede predlagane višine enkratnega pokojninskega dodatka krogu možnih opravičencev enkratnega pokojninskega dodatka, ki naj ne bi bil namenjen samo upokojencem, temveč tudi zaposlenim in brezposelnim osebam ter možnosti izredne uskladitve pokojnin in transferjem po 150.b členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju za 2% v mesecu avgustu 2008. po njihovem mnenju predlagani zakon tudi ruši vsa razmerja, ki jih določa Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ko gre za prejemnike pravic iz naslova zavarovanja. Izraženo je bilo tudi stališče o tem, da je predlagani ukrep sicer dobrodošel, vendar prepozen, saj ne bo bistveno izboljšal materialnega položaja upokojencev. Koristi predloženega zakona tako očitno ne bodo deležni vsi upravičenci z nizkimi dohodki. Po drugi strani pa so razpravljavci, ki so podpirali predlagane zakonske rešitve, med razlogi opozorili zlasti na blažitev položaja tistega sloja prebivalstva z najnižjimi pokojninami na katere učinki visoke inflacije vplivajo v večji meri. Predložen zakon kot eden izmed sočasno priloženih ostalih zakonskih predlogov, ki predstavljajo celoto ukrepov za zajezitev in ublažitev inflacijskih učinkov, kot interventni ukrep vsaj delno prispeva k olajšanju položaja najbolj prizadetih upokojencev, ne le zaradi podražitve hrane, pač pa tudi občutne podražitve energentov. Odbor je ob upoštevanju zakonodajno-pravnega mnenja v skladu s 131. členom Poslovnika Državnega zbora sprejel amandma k amandmaju štirih poslanskih skupin, amandma k amandmaju k 2. členu. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije k 4. členu, ni sprejel amandmaje Poslanske skupine Socialnih demokratov k 1. in 6. členu. Brezpredmetni so postali amandmaji Poslanske skupine Zares. Odbor je v skladu z 28. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona ter vse sprejel. Vse kar je bilo na matičnem delovnem telesu sprejeto je vgrajeno v dopolnjeni predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč Poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Lipa bo predstavila poslanka Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa še enkrat za besedo. V samostojni državi, veste spoštovane kolegice in kolegi, so težave majhnih ljudi, pa bom rekla, še posebej vse večje množice ljudi družbenega obrobja zanimiva ponavadi samo ob posebnih priložnostih, kot to pride prav komu tretjemu, ali šele ko pride do tragičnih posledicah slabega delovanja pravne ali socialne države. Dejstvo je, smo na robu socialne pravne krize. In dejstvo je, da se bližajo jesenske parlamentarne volitve, ko si bo Vlada Republike Slovenije na vse pretege prizadevala za to, da dobi kakšno dodatno politično točko. Spoštovane kolegice in kolegi, dejstvo je tudi, da je za revščino v državi odgovorna Vlada, njena politika. Odgovorne so strukturne spremembe, ki jih pelje in narekuje zgolj in samo Vlada, torej Vlada Republike Slovenije. Ta ista vlada je v obrazložitev Predloga zakona o enkratnem pokojninskem dodatku tako imenovanega draginjskega dodatka zapisala: Zaradi ohranitve življenjskega standarda Vlada predlaga, da se tej kategoriji prebivalstva, torej upokojencem zagotovijo dodatna sredstva v obliki enkratnega dodatka k pokojnini." Jaz se sprašujem oziroma poudarjam, da je pokojnina zaslužena pravica in bi kot taka morala zadoščati ljudem za dostojno življenje. Če Vlada s svojo politiko ne zmore, ni sposobna zagotoviti dostojnega življenja tistim ljudem, ki so si zaslužili to pravico, potem je Vlada resnično slaba, gnila od znotraj in jo je treba zamenjati. Pred dvema, tremi meseci je predsednik Vlade Janez Janša dejal: "Ne, v naši državi ni revščine, upokojenci živijo dobro. Upokojenci imajo povprečno pokojnino 1500 evrov." To so bile besede predsednika Vlade izrečene v tej parlamentarni dvorani. Danes smo priča dejstvu, da bo do draginjskega dodatka upravičena polovica vseh upokojencev. Kako malo zdržijo ozirom kako kratek čas zdržijo besede predsednika Vlade! Slovenija ni zgodba o uspehu. Slovenija se danes sooča z revščino, slabimi življenjskimi razmerami. Tudi zadnja raziskava politbarometra je dala jasno vedeti, da kar 60% Slovenk in Slovencev v naši državi živi slabše, kot je živelo v obdobju prej; da so med najbolj ogroženimi ravno starostniki, upokojenci, predvsem tisti upokojenci, ki živijo sami v najemnih stanovanjih. Vlada, pa bom rekla hvala bogu, čeprav prepozno, je prišla z zakonom, ki bo skorajda vsem upokojencem dal pravico do enkratnega izplačila v določenem znesku, odvisno od njihove višine pokojnine. A istočasno moram opozoriti, da do tega dodatka ne bodo upravičeni vsi, ki so na listi izplačil zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. In če tudi državna sekretarka tako kot ministrica za delo trdi, da je invalidnina enako kot nadomestilo iz invalidskega zavarovanja, potem moram reči, da tisti, ki so odgovorni za politiko ministrstva, ne poznajo dejstev. Invalidnina je res dodatek k pokojnini in se vodi pod šifro 03, nadomestilo iz invalidskega zavarovanja pa je edina pravica, edini vir dohodka invalidu, ki ima kategorijo invalidnosti. Je invalidsko upokojen za polovični delovni čas, skratka delno, in ima pravico do nekega minimalnega zneska. In te ljudi izpušča ta zakon! Te ljudje, ki so vodeni pod šifro 09, ne bodo dobili pravice do draginjskega dodatka, zaradi invalidnosti, ker so nezmožni [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]delati in ti ljudje imajo pokojnine zgolj 200 evrov, spoštovane kolegice in kolegi! Zato prosim - prisluhnite in podprite kakšen dobronameren amandma v nadaljevanju razprave.
Hvala. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavila kolegica Alenka Jeraj. Izvolite.
Spoštovani! Lep pozdrav vsem! Vlada in ta koalicija posebno pozornost namenja ranljivim skupinam, med katere sodijo tudi upokojenci, ki so v svojem aktivne času prispevali v pokojninsko blagajno in so ustvarjali današnjo uspešno Slovenijo. Kot vemo, je prejšnja vlada leta 2000 uvedla nov način usklajevanja pokojnin, ki ga je potem še enkrat spremenila. Usklajevanje pokojnin bi po takratnem zakonu bistveno zaostajalo za plačami. Ena pomembnejših predvolilnih zavez sedanje Vlade je bila, da bo spremenila način usklajevanja pokojnin tako, da se bodo te povečevale v skladu z rastjo plač, in to je tudi storila. Usklajevanje pokojnin je tako precej ugodnejše za upokojence. Zaradi lanskoletne inflacije, še bolj pa zaradi izrednega povišanja cen hrane, ki ga v Sloveniji ustvarjajo in omogočajo monopoli, ki so bili ustvarjeni pred obdobjem te vlade in te koalicije in ga najbolj občutijo prejemniki najnižjih pokojnin, je Vlada v parlamentarni postopek vložila zakon o enkratnem pokojninskem dodatku. Namen zakona je dodatno izboljšati materialni in socialni položaj uživalcev nizkih pokojnin, za katere se po določbah tega zakona štejejo pokojnine, ki so enake ali nižje od 500 evrov. S predlaganim zakonom je predvideno izplačilo enkratnega dodatka, ki ga bodo upokojenci prejeli skupaj z avgustovsko pokojnino. Do dodatka so upravičeni tisti, ki imajo stalno bivališče v Sloveniji, med drugim tudi prejemniki kmečkih pokojnin in drugi. S predlaganim zakonom je predvideno izplačilo enkratnega dodatka v treh različnih višinah. Najvišji znesek, to je 150 evrov, se bo izplačal uživalcem pokojnin, ki so enake ali nižje od 403,63 evrov. Teh je 154 902 in to pomeni dobrih 23,2 milijona evrov sredstev. Uživalcem pokojnine enake ali nižje od 450 evrov in višje od 403,63 evrov se bo izplačal enkratni pokojninski dodatek v višini 100 evrov. Teh upravičencev je 54 tisoč 821 in bo za to potrebnih slabih 5,5 milijonov evrov. Tistim, katerih pokojnina presega 450 evrov in hkrati ni višja od 500 evrov, pa se bo izplačal enkratni pokojninski dodatek v višini 80 evrov. Teh upravičencev je 43019, za kar bo potrebnih 3,4 milijone evra. Skupaj bo tako potrebnih za realizacijo zakona 32,1 milijona evrov, dodatek pa bo prejelo več kot 252 tisoč upokojencev. V Poslanski skupini bomo Predlog zakona o enkratnem pokojninskem dodatku podprli. Hvala.
Hvala. Proceduralno? Kolega Štebe, lahko počakamo do konca obrazložitev poslanskih skupin? Izvolite.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, prosim, da navedbo v napovedi poslanke Alenke Jeraj, da je članica Poslanske skupine SD, popravite. Gre za korektnost v magnetogramu današnje seje. Hvala.
Se opravičujem. Nisem razumel. Jaz sem jo napovedal kot SD? Verjemite, da je bilo izključno napaka. Torej poslanka Alenka Jeraj je članica Poslanske skupine SDS in je tudi predstavila stališče Poslanske skupine SDS. Zadovoljni? Hvala na opozorilu. Zdaj pa bo stališče Poslanske skupine SD predstavil kolega Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Miran Potrč, vodja Poslanske skupine Socialnih demokratov. Jaz vem in verjamem, da gospa Jerajeva ne bi rada bila na mojem mestu, jaz pa na njenem tudi ne. V tem pogledu misliva enkrat podobno. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlog, ki ga je pripravila Vlada, podprla. Meni namreč, da je treba sprejeti tudi tisti minimum, ki ga je Vlada pripravljena določeni kategoriji upokojencev in upokojenk dati, pa čeprav dela in ravna nekorektno do celotne upokojenske generacije. Najprej onemogoča, da bi se vrste pravic usklajevale na način, ki bi zagotavljal pošten odnos - mislim predvsem na Zakon o usklajevanju socialnih transferov, kjer so bili sicer izključeni upokojenci iz sistema usklajevanja, vendar kljub temu vrsta pravic, ki jih pa uživajo upokojenci, v to izključitev ni bila vključena in je prišlo do tega, da leto in pol mnoge državljanke in državljani niso dobili usklajenih svojih socialnih transferov. In drugo. Vlada ni bila pripravljena, kar posebej poudarjamo Socialni demokrati, upoštevati velikih razlik, do katerih je v realni višini pokojnin vseh upokojencev in upokojenk v primerjavi z neto plačami prišlo zaradi spremenjenega sistema obdavčenja. Vlada se sklicuje na spremenjen sistem usklajevanja 150. člena zakona. Lepo, prav, če bi bilo vse, kar trdi, res, bi bilo celo pohvale vredno. Pa ni res in mi imamo uradne podatke iz Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki kažejo, da se povprečne plače v primerjavi s pokojninami znižujejo vsa leta in da so se zniževale tudi od leta 2004, ko je bila sprejeta uskladitev oziroma sprememba zakona v 150. členu glede načina usklajevanja zniževale. In sicer so bile še leta 2003 64,5% pokojnine povprečne plače. Leta 2004 so bile povprečne pokojnine le še 63,7% povprečne plače. Da bi leta 2007, ker se je stalno zmanjševalo, bile pokojnine le še 61,3% povprečne plače. Kje je ta vlada, ki upa javno trditi, da se od spremembe sistema pokojninskega in invalidskega usklajevanja pokojnin po Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ni dodatno poslabšal položaj upokojencev? Kje? Ali upa lagati državljankam in državljanom ali ne zna prebrati tiste procente, ki jih uradno objavlja Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ali misli, da so državljanke in državljani, poslanke in poslanci, upokojenci toliko neumni, da zato ker to reče Vlada in njen predsednik, bodo temu naenkrat verjeli. Ni res! Položaj se je poslabšal. In tokrat, ko to ugotavljamo, bi bila priložnost, da s predlogom zakona ta popravek in to poslabšanje odpravimo. Vlada to ni pripravljena storiti. Pripravljena je storiti samo za tiste, ki dobivajo do 500 evrov pokojnine. Za tistega, ki dobi 501, evro pa mu ni pripravljena dati niti tistih 80 evrov za vse naslednje obdobje do konca leta zraven. Pri tem je najbrž prav povedati, da ta posledica razlike ne bo samo enkratna posledica. In da tudi popravek, kjer bo dan, bo res samo enkraten. Od načina usklajevanja bodo upokojenke in upokojenci v vseh naslednjih letih dobivali toliko nižje pokojnine. In ta vlada, naj se ve, jim je to razliko cirka 2% vzela. Vsem tistim nad 500 evrov vzela in jim nikoli ne bo vrnila, tistim do 500 evrov pa je vzela samo en delček. Zato mislim, da je zakon treba podpreti, da pa še daleč ne izpolnjuje tistih obljub, ki jih Vlada daje, ampak pomeni samo novo zavajanje državljankam in državljanom.
Hvala lepa. Kolega Aleš Gulič bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovane kolegice in kolegi, cenjeni podpredsednik, državna sekretarka! Draginjski dodatek je seveda treba podpreti. To je popolnoma jasno in najbrž ga ne bo tukaj, v Državnem zboru, ki tega ne bi storil. Tudi v Liberalni demokraciji Slovenije ga bomo podprli, vendar pa, seveda, kar z grenkobo. Namreč, zakona prinaša sicer v resnici upokojencem z najnižjimi pokojninami enkratni dodatek v avgustu, se pravi v mesecu pred začetkom volilne kampanje. Gre za približno 250.000 upokojencev s pokojninami, nižjimi od 500 evrov in to naj bi državo stalo med 30 in 40 milijoni evrov. Do tukaj seveda prav gotovo vse lepo in prav. Z grenkobo pa zato, ker zakon, kakor je nerodno napisan, prinaša tudi nove krivice. Ne vem sedaj, za koliko upokojencev, ampak prav gotovo za vse tiste, ki imajo pokojnino tam med 499 evri in 581 evri. Zato smo v Liberalni demokraciji pripravili amandma, ki bi to možnost za krivice ublažil, izravnal in predlagamo linearno, da se vsem, ki nimajo 580 evrov pokojnine, plača razlika do 580 evrov, od njihove pokojnine do 580 in s tem se zamaši ta luknja in ta, recimo, zdaj bom pa rekel, v nebo vpijoča krivica, 501 ever, ne prinaša nobenega dodatka, 499 evrov prinaša in 500 evrov še, ker je vključno, prinašata pa po 80 evrov. Spet imamo disproporc in kadarkoli se tako kaskadno te zadeve urejajo, prihaja do disproporca; že tisočletja, ampak ta vlada očitno tega noče videti, noče razumeti, noče izračunati in hoče slišati od ljudi samo dobro. To smo slišali tudi v tej. Jaz ne vidim razloga, zakaj se to dogaja, naj pa povem s tega mesta, da je to v bistvu samo obliž na veliko rano, zelo majhen obliž na veliko rano. V septembru, v oktobru, novembru, decembru tega dodatka ne bo, pokojnine ne bodo nič boljše, inflacija bo pa še vedno, tako da je veliko vprašanje, kaj se bo s tem pokrilo. Za takšne rokohitrske akcije načeloma v Liberalni demokraciji nismo in najbrž tudi v kateri drugi stranki, je pa res, da predvolilno obdobje ima neke svoje protinaturne zakonitosti. Še kakšno reč bi se dalo povedati, tudi druge poslanske skupine so vložile amandmaje, ki na nek način vendarle državljane in državljanke, ki imajo pod 500 evrov pokojnine, ne glede na vir, spravljajo v enakopraven položaj, in tudi te amandmaje bomo podprli. Hvala vam lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Jožef Horvat pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcem, spoštovane kolegice in kolegi! Slovenija se tako kot praktično vsa Evropa in tudi Združene države Amerike sooča z inflacijo, z vedno višjimi cenami življenjskih potrebščin, energentov in hrane. Omenjeni svetovni trendi najbolj vplivajo zlasti na populacijo z najnižjimi dohodki in prav do teh moramo biti posebej pozorni. Prepričan sem, da se upokojenci, katerih mesečna pokojnina ne preseže 500 evrov, težko prebijajo skozi mesec. Država je v preteklih mesecih sprejela praktično vse ukrepe, ki jih je sploh lahko, da je blažila posledice svetovnih in tudi slovenskih inflacijskih trendov. Vlada Republike Slovenije je zmanjšala javno porabo, povečala otroški dodatek, davčno razbremenila državljane z najnižjimi dohodki in še bi lahko naštevali. Država se je odločila, da bo pomagala olajšati težak gmotni položaj tudi upokojencem. S predlaganim zakonom uvajamo enkratni pokojninski dodatek, katerega bodo prejeli vsi prejemniki starostnih, invalidskih, vdovskih oziroma družinskih pokojnin prav tako tudi prejemniki državnih kmečkih pokojnin in tudi prejemniki po Zakonu o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev. Izplačani bodo trije različni zneski glede na višino mesečne pokojnine. Ti zneski bodo 80 ali 100 ali 150 evrov. Denar bo zagotovljen v proračunu Republike Slovenije. Marsikdo pravi, da gre za predvolilno potezo Vlade, ki skuša blažiti inflacijo. V Novi Sloveniji pa smo zadovoljni in tudi ponosni, da imamo Vlado, natančneje ministrico za delo in ministra za finance, s posluhom za težave državljanov z najnižjimi dohodki in hitrim odzivom na svetovne inflacijske trende. Za nekatere je skrb za šibkejše zgolj predvolilna dejavnost, za Novo Slovenijo pa je to normalno delo Vlade, ki mora in zna poskrbeti za svoje državljane. Četudi bi to bila predvolilna poteza, bi si želeli še več takšnih, ki gredo v dobro ljudi. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da bo ta dodatek približno 250 tisočim upokojencem, ki jim bo izplačan, vsaj izboljšal gmotni položaj in pripomogel k vsaj kakšnemu priboljšku. Naj ponovim: do izplačila bodo upravičeni upokojenci s stalnim prebivališčem v Sloveniji, dodatek pa ne bo obremenjen z davki ali prispevki, niti se ne bo štel v cenzus za pridobitev varstvenega dodatka. Zakon bomo z zadovoljstvom podprli. Hvala za pozornost.
Hvala tudi vam. Kolega Stanislav Brenčič pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala ponovno za besedo, gospod podpredsednik. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo Predlog zakona o enkratnem pokojninskem dodatku, čeprav je konceptualno gledano to primer slabega pristopa predlagatelja, podprla. Resnici na ljubo gre v tem primeru za volilni dodatek, ki naj bi prejemnike nizkih pokojnin spodbudil, da kreatorjem vsesplošne blaginje zaupajo to kreacijo tudi še naprej oziroma da velik del upravičencev do tega dodatka kar takoj pozabi na darežljivost Vlade, ki so jo bili deležni s sprejemom zakona o usklajevanju socialnih transferjev, na podlagi katerega se jim skoraj dve leti pokojninski prejemek ni povišal kljub vsesplošni rasti draginje niti za cent. In pošteno je, da se jim na podlagi tega predloga zakona v obliki enkratnega pokojninskega dodatka nameni iz državnega proračuna vsaj tisto, kar je država zaradi takšnega načina usklajevanja transferjev, ki so sestavni del sistema pokojninskega in invalidskega zavarovanja, na njihov račun privarčevala. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne odobravamo tako poenostavljenega pristopa k dodelitvi tega dodatka, kot je določen s 3. členom predloga zakona, in menimo obratno, kot trdi predlagatelje zakona v obrazložitvi, da je pristop s tem predlogom zakona skladen s pokojninskim sistemom, kot ga okvirja zakon o pokojninskem zavarovanju, kajti to niti slučajno ne drži. Za ilustracijo tega naj navedem realnost, ki jo tak pristop ponuja. Nekdo, ki je dopolnil polno delovno dobo 40 let in zato žal prejema precej nizko pokojnino - 502 evra, do tega podatka ni upravičen. Drugi, ki pa je dopolnil le 21 let delovne dobe in za ta dopolnjena leta prejema kar solidno pokojnino 495 evrov pa je do tega dodatka upravičen in na letni ravni bo njegov skupni pokojninski prejemek zavidljivo višji kot od onega za polnih 40 let delovne dobe. Poleg tega pa imata upokojena partnerja, ki živita v skupnem gospodinjstvu, lahko oba nizko pokojnino, često pa ima partner prejemnika pokojninskega dodatka tudi visok ali najvišji pokojninski prejemek. Za nas bi bilo, tudi zato ker so sredstva, namenjena za pokojninski dodatek, javna proračunska sredstva, zbrana v prvi vrsti iz davkov državljanov, veliko bolj pravično, da bi se pokojninski dodatek vezal na določen limit dohodka na gospodinjstvo. V vsakem primeru pa ni v čast Vladi Republike Slovenije, da se v dobi informacijsko-računalniške tehnologije posluži tako poenostavljenega in trdega načina stopnjevanja limita za pridobitev pravice do pokojninskega dodatka. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa smo veseli, da je vsaj enkrat odbor, ki ga vodim, zmogel toliko moralne odgovornosti, da je presegel ozko usmerjenost in sebičnost Vlade in v 1. členu vgradil tudi pravice tistih imaginarnih skupin, kot izhaja iz zakona o zagotavljanju socialne varnosti slovenskih državljanov, ki prejemajo pokojnine iz drugih držav, nekdanjih republik SFRJ, in tudi na podlagi zakona o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev, česar maloprej nismo bili zmožni nekateri niti razumeti. Prejemniki dodatka bodo vsekakor zadovoljni in v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da bo marsikomu ta nepredvideni prihodek še kako prav prišel. Zato bomo sicer z grenkim priokusom predlog zakona podprli. Državljanke in državljani Republike Slovenije pa bodo to naše dejanje že znali prav presoditi, ko se bodo na volitvah odločali za svoj boljši jutri, jutri brez medijsko podprte igre oblasti na njihov račun. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Matej Lahovnik pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospa ministrica, spoštovane poslanke, poslanci. V Poslanski skupini Zares bomo predlog zakona podprli, čeprav tudi sami ocenjujemo, da ima nekaj pomanjkljivosti, ki bi se jih vsaj z malo dobre volje dalo odpraviti. Ena izmed teh pomanjkljivosti je vprašanje pravičnosti, ker je dejstvo, da bodo mnogi, ki so v zelo težkem položaju med upokojenci, zaradi različnih razlogov upravičeni do manjšega dodatka kot pa tisti, ki so v nekoliko boljšem položaju. Druga stvar, na katero bi izrecno želeli opozoriti, je pa dejstvo, da se v poslanski skupini Zares zavzemamo, da bi se zakon imenoval zakon o inflacijskem dodatku oziroma inflacijskem nadomestilu in da bi zajel vse sloje. Skratka, poleg upokojencev tudi zaposlene, brezposelne, ker smo sedaj v situaciji, da denimo nekdo, ki je zaposlen in ima nizko plačo, denimo delavka v Muri, ki ima 400 evrov plače, ne bo dobila ničesar, pa je tudi v zelo težkem položaju. Prav bi bilo, da se zgledujemo tudi po nekaterih drugih državah, ne boste verjeli, celo po liberalni ZDA, kjer so v času gospodarske krize v želji, da bi oživili gospodarstvo in pomagali tistim, ki jih je ta kriza najbolj prizadela, namenili vsem gospodinjstvom do določene višine dohodkov enkratno pomoč med 300 dolarji in 1200 dolarji, pri čemer so gospodinjstva z več otroki dobila na vsakega otroka še dodatno 300 dolarjev enkratne finančne pomoči. Skratka, finančno pomoč so namenili vsem, ki so v težkem položaju, ne glede na status, ne glede na to, ali je upokojen, zaposlen, brezposeln; skratka, kar je tudi smiselno, ker želimo pomagati vsem in inflacija ne izbira med sloji, ne udari samo nekoga, ki ima določen status, ampak vse, ki imajo relativno nizke dohodke, prizadene enako. In treba se je zavedati, da seveda tisti, ki imajo nizke dohodke, čutijo posledice inflacije precej bolj, saj je značilnost slovenske inflacije, ki se giblje v zadnjem obdobju med šestimi in sedmimi odstotki, ta, da jo v glavnem generirajo predvsem višje cene hrane, ki so se v lanskem letu povečale za skorajda 25%. Tisti z najnižjimi dohodki pa prav največji delež svojih dohodkov namenjajo za hrano in druge življenjske dobrine, tako da je dejstvo, da ti posledice inflacije čutijo najbolj. Prav zato bi bilo prav, da to inflacijsko nadomestilo prejmejo vsi, tudi tisti zaposleni, ki imajo zelo zelo nizke plače, hodijo v službo in si iz tistih svojih dohodkov ne morejo zagotoviti neke normalne eksistence. Zato smo v Poslanski skupini Zares tudi pripravili ustrezne amandmaje, tako da bi bili do inflacijskega nadomestila upravičeni tudi zaposleni, tudi tisti v svobodnih poklicih, tudi nekdo, ki je brezposeln in seveda ni po lastni krivdi ostal brez službe, in so ti ljudje vsi v relativno težki situaciji. Zato je prav, da tudi nanje ne pozabimo. Tako v Poslanski skupini Zares, kot sem dejal, predlog zakona podpiramo, imamo pa pripravljene amandmaje, tako da bi zajeli vse sloje, ki so glede na nizke dohodke v zelo težkem položaju. Če je namen zakona, da pomaga tistim, ki jih je inflacija najbolj prizadela, potem bi bilo logično, da vključimo vse, ne pa seveda, da nekatere enostavno izpustimo. Zato kot sem dejal, v Poslanski skupini Zares, predlog zakona podpiramo, ampak pričakujemo, da bo tudi amandmaji, ki so vloženi, dobili ustrezno podporo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine DeSUS pa bo predstavil poslanec Franc Žnidaršič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcem, kolegice in kolegi. Naša poslanska skupina bo seveda brez kakšnih velikih težav podprla enkratni dodatek upokojencem v času draginje, visoke inflacije in poslabševanja njihovega materialnega položaja v naši državi. Pri tem seveda se naša poslanska skupina strinja z izjavo državne sekretarke, ki je povedala, da se Vlada trudi izboljšati težak materialni položaj svojih državljanov. Pri tem pa seveda nastopi velika težava, ker se trudi na slab način. Namreč, ne upošteva slabo plačanih delavcev, ne upošteva socialnih podpirancev, ne upošteva tistih, ki so nezaposleni in morajo preživeti z manj kot 400 evrov, kjer je tukaj meja. Težava je tudi v tem, da postavlja ostre meje, ki sprožajo neenake pravice med tistimi, ki jih za en cent presegajo. Seveda je težava tudi v tem, da kar 26.400 pa še nekaj upokojencev ne bo nič na boljšem s tem, zaradi tega ker je Vlada z zakonom o usklajevanju socialnih transferjev pobrala višji letni dodatek in kjer znaša razlika približno toliko, kot bodo sedaj dobili z enkratnim izplačilom in bodo na istem, kot če se ne bi nič zgodilo. Še vedno bodo tam, na robu revščine, s katero se otepa, mimo teh, ki sem jih že naštel, še cela vrsta drugih, ki morajo tudi preživeti z bistveno manj sredstvi od 500 evrov. In ni nepomembno poudariti, da tudi tisti s 500 evri in enim centom pa še nekaj evri morda čez, niso državljani, ki so v dobrem materialnem položaju. Tudi tisti imajo težave, zato bi amandma, ki ponuja rešitev, da bi se ne z ostro mejo, pač pa sukcesivno upoštevala razlika v dohodku, ki sega tja do tistih 580 evrov, da bi ta amandma morali podpreti in to nepravičnost popraviti. Po podatkih Ministrstva za finance je Vlada z zakonom o socialnih transferjih prihranila 34.700.000 pa drobiž evrov. Sedaj seveda velikodušno v predvolilnem času vrača 32 milijonov pa nekaj evrov kot predvolilni bonbonček, na račun katerega naj bi vsi prejemniki pozabili na permanentno poslabševanje njihovega materialnega položaja skozi padanje pokojnin v celotnem sistemu v primerjavi s plačami. Mi smo prepričani, da bodo znali upokojenci presoditi na volitvah, da potrebujejo v naslednjem mandatu tiste, ki želimo sistemske rešitve vgraditi v pokojninsko in invalidsko zavarovanje na način, da se zaustavi padanje povprečnih pokojnin v primerjavi s povprečnimi plačami vsaj na 60%, kamor smo že skoraj prišli. Kajti, če se to ne bo zgodilo, potem bo ta proces tekel naprej v škodo vseh upokojencev, kar je nesprejemljivo in v tem smislu bo treba kaj več kot enkratne bonbončke razdeliti mesec dni pred volitvami in poskrbeti za dolgoročni način izplačevanja pokojnin tako, da bodo upokojenci živeli njim zasluženo in njihovemu prispevku vredno življenje na svoja stara leta. Računamo v Poslanski skupini DeSUS, da bomo skupaj imeli toliko moči, da bomo podprli nekaj amandmajev, ki bi izboljšali ta predlog zakona do tiste mere, ki je potrebna, da ne bo tako neumen, če lahko zelo preprosto povem, čeprav ga je pripravila ta vlada, kjer smo tudi mi del nje. Celo več, ta zakon je bil pripravljen v dogovoru z našim ministrom za obrambo zaradi tega, da smo prispevali en glas na odboru za to, da je bil lahko izpeljan referendum. Mi smo to težko odločitev sprejeli v korist upokojencev in zato da je pred nami ta zakon in ga zato podpiramo, ne pa zato, ker bi bili tako zelo prepričani, da je to dober način reševanja vprašanja revščine v naši državi. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil poslanec Bogdan Barovič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Spoštovani predstavniki Vlade! Osebno ne prenašam načela, da nekoga dneve stradaš, potem pa mu daš kos suhega in plesnivega kruha in pričakuješ, da ti bo hvaležen in te bo poveličal vse življenje. Drugič, osebno tudi ne prenašam trditve, da nekdo nekomu nekaj daje, ker čista logika govori, če je pokojnina plod minulega dela, kjer vsi mi iz osebnega dohodka plačamo določen znesek vsako leto, vseh 40 let nekam - jaz mislim, da je to naš denar in naš prispevek. Ne mislim, prepričan sem! In še eno primerjavo bom dal, po slovenskem jeziku enkraten, šolski primer dvopomenke, enkraten je v tem primeru, da se enkrat izplača. Ampak mi pravimo včasih nekomu, da je enkraten tudi, da je neponovljiv. V tem primeru se mi zdi zelo žalostno, da je temu tako, ker kolegice in kolegi, inflacija ni neponovljiva, ni samo letos. Najmanj, kar sem prepričan, je, da bi ta zakon lahko bil zakon o enkratnem pokojninskem dodatku, da pa mu manjka, stoodstotno sem zanesljiv, en člen, v katerem bi pisalo, da se enkratni pokojninski dodatek dodeli vsako leto meseca avgusta, v kolikor inflacija presega 3,8% letno. Če že Evropa postavlja državam višino inflacije, ki jo sme dosegati in jih kaznuje, če jo presega, potem naj bo to ena od kaznovalnih oblik katerikoli vladi, da ne bo nesporazumov, katerikoli vladi, da bo z vsemi ukrepi ne politično, ampak gospodarsko, strokovno sprejela vse potrebne ukrepe, kratkoročne in dolgoročne, da bo inflacijo zajezila. Ker vedno se lahko na inflacijo zgovarjamo, pa nismo sami nič krivi, kriva je cena energenta. Ko ne bo cena energenta rasla, bo krivo vse drugo, samo mi nismo krivi. Seveda ga ni v tej dvorani, ki bi rekel predlogu tega zakona ne. Seveda ga ni! Tudi V Slovenski nacionalni stranki bomo ta zakon podprli. Zanima pa me, če je kdo vsaj prisluhnil predlogu, da bi bil takšen zakon - pač zakon o enkratnem pokojninskem dodatku z dodatkom, da se izplača avgusta vsako leto, v kolikor inflacija presega, kajti ne nazadnje, če pogledamo, je jasno opredeljeno v 1. členu, da gre za izjemen enkraten ukrep, ki pripomore k omilitvi učinkov inflacije. Inflacija je bila lani, je letos, bo prihodnje leto, na žalost bo še leto ali dve, vse kaže, zelo visoka. In veseli bi bili, da bi ta vpliv upoštevali. Poleg tega bi rad poudaril še to, da gre pri nas v pokojninskem sistemu za medgeneracijski sporazum, to pomeni, da tista generacija, ki je aktivna, prispeva za tisto drugo, ki je pasivna. In hvala bogu, če bomo mi, naša generacija govorim, živi in zdravi, bomo mogoče še prejeli, mogoče še prejeli kakšno pokojnino. Pa še tista se bo sukala v krogih številk, ki so danes v tem zakonu napisane. Toda ali kdo pomisli na svoje, na prijatelje, vaše otroke? Kako in kakšen bo pokojninski sistem takrat? Danes s tem predlogom zakona začenjamo razpravo o številnih pomanjkljivostih, ki [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]tej družbi grozijo. In prav bi bilo, da bi bil ta zakon o enkratnem pokojninskem dodatku samo osnova za hitro nadaljnje ukrepanje na področju vse zakonodaje, tako na pokojninskem delu kot pri tistem delu, kjer govorimo o socialni ogroženosti. V Slovenski nacionalni stranki bomo zakon o enkratnem pokojninskem dodatku podprli in upamo, da bo magnetogramski zapis, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]njegova vsebina komu pripomogla pri nadaljnjem delu.
Hvala lepa. Mi pa smo končali s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prešli bomo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Pregled amandmajev je datiran na 24. 6. Srečali se bomo s tremi členi. Prvo bom v razpravo dal 2. člen in dva amandmaja, naknadno 3. člen in tri amandmaje ter na koncu še 4. člen. Pri vsakem členu in pri vsakem amandmaju bom odprl postopek za prijavo k razpravi. Kot rečeno v razpravo dajem 2. člen ter prvi amandma, predlagatelj - Poslanska skupina Lipa. Prosim za prijavo. Hvala lepa. Imamo dva prijavljena razpravljavca. Prva dobi besedo poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Predstavnik Nove Slovenije je v predstavitvi stališča dejal, da so ponosni, ker imajo ministra za finance in ministrico za delo. Jaz vam bom pa povedala, če so upravičeno ponosni. Davčna reforma, ki jo je izvedel minister za finance, je najbolj nagradila najbogatejše. Onemogočila je normalno reševanje stanovanjskih problemov, v gospodarstvu je ukinila razvojne spodbude in uvedla protiustavno financiranje občin. Proračunske prihodke pa je poizkusila krpati z ustvarjanju davkov na virtualne ljudi. Še huje, po sedanjih informacijah bo situacija ostala nespremenjena tudi po predlaganem rebalansu proračuna, saj ta še vedno ni protiinflacijsko naravnan. Če upoštevamo še vse negativne učinke vladne privatizacije, ki je slovensko družbo še bolj razslojila, lahko s popolno zagotovostjo trdimo, da bo sanacija posledic, ki jo bo za seboj pustila ta vlada Janeza Janše, dolga in naporna. Težave so še toliko večje, ker Vlada ni razvija ustreznih razvojnih strukturnih makroekonomskih politik za spoprijem z ekonomskimi problemi. To je dosežek ministra za finance, ministra Nove Slovenije, na katerega je lahko ta država, državljanke in državljani res upravičeno ponosna oziroma smo ponosni. Ministrica za delo, družino in socialne zadeve, pa bom potem povezala oziroma povedala, kako zelo sta povezani ti dve ministrstvi. Zakon o usklajevanju transferov. Nova Slovenija vodi Ministrstvo za delo. Zaradi zakona o usklajevanju transferjev v letu 2007 ljudje niso dobili pravice do valorizacije, kljub temu da smo imeli v letu 2007 najvišjo inflacijo. Ampak to so tisti ljudje, ki prejemajo socialne korektive, socialno pomoč države kot edini vir dohodka. To so ljudje, ki prejemajo tudi denarno socialno pomoč, dobrih 200 evrov. A to zagotavlja socialno varnost? Ti ljudje so v letu 2007 izgubili pravico do usklajevanja. Varstveni dodatek - ja, več deset tisoč upokojencev je izgubilo zaradi zakona o usklajevanju transferov, zakona, ki ga je pripravilo ministrstvo, ki ga vodi Nova Slovenija, pravico do varstvenega dodatka. V letu 2008 ste jim dali vnovič to pravico. Ja, ampak zaradi tega zakona o usklajevanju transferov, spoštovana gospa državna sekretarka ali pa predstavniki Nove Slovenije, so ljudje, več kot 16 tisoč jih je, upokojenci, izgubili pravico do višjega letnega dodatka. Višji letni dodatek je 382,97 evrov. Zaradi vašega zakona so ti ljudje dobili 214,75 evrov. Varčujete na račun sociale. To so dosežki Nove Slovenije. In če sedaj združim obe ministrstvi, Nova Slovenija ima roko čez obe ministrstvi, pa se osredotočim na ljudi, ki so invalidsko upokojeni, ki jih ZPIZ vodi pod šifro 09. To so ljudje, ki prejemajo delno pokojnino. Delna pokojnina znaša 195,59 evra, kot edini vir dohodka. Oseba je izgubila službo zaradi bolezni, ampak ker s tem denarjem ne more preživeti, si je poiskala primerno službo s polovično minimalno plačo, ker lahko dela samo na polovični delovni čas. In njena nova služba oziroma dohodek na mesec iz te nove službe znaša 200 evrov. Skupaj dobi ta oseba manj kot 400 evrov. Ampak veste, kaj so dosežki teh dveh ministrstev? Da mora ta oseba, ki ima skupaj na mesec dohodka manj kot 400 evrov, plačati od pokojnine 22,49 evrov davek od osebnega prejemka. Vsak mesec mora plačati davek. In ta oseba po novi dohodninski reformi, novi dohodninski lestvici pade tudi v sistem obdavčitve in je morala na podlagi dohodninske odločbe za dohodke, ki na mesečni ravni v letu 2007 znašajo manj kot 400 evrov, državi vrniti dohodnino 30 evrov. To so dosežki, spoštovane kolegice in kolegi. In da se vrnem k amandmaju, ki je zelo povezan s politiko Nove Slovenije in temi dosežki, o katerih sem govorila; ljudje, to so ti ljudje, o katerih govorim, po vašem zakonu nimajo pravica do enkratnega draginjskega oziroma pokojninskega dodatka, nimajo, ker prejemajo delno pokojnino. Čeprav je delna pokojnina kot edini vir dohodka 200 evrov, ne morete trditi, da je ta znesek denarja dovolj za dostojno preživetje skozi mesec. Ti ljudje so socialno najbolj ogroženi! In tem ljudem ne dajete pravice, da bi dobili tako imenovan draginjski dodatek. Tem ljudem ste vzeli pravico do usklajevanja, tem ljudem ste dali kot edino možnost, da lahko kandidirajo samo za tisti nizki letni dodatek. Takšna obvestila ste jim pošiljali naokrog. In tem ljudem danes jemljete tudi pravico do enkratnega draginjskega dodatka, ki je socialni korektiv, pomoč države tistim upokojencem, ki imajo pokojnine nižje od nekega standarda ali cenzusa, ki bi zadoščal za kolikor toliko normalno življenje. Ljudje niso sami krivi, da zbolijo. In če so zaradi bolezni, ne po lastni krivdi, izključeni iz procesa zaposlitve, aktivnega ustvarjanja prihodkov za svoje življenje, potem je prav, da takim ljudem pomagamo. Sklicevali ste se na dobrohotnost Vlade, ki je prisluhnila ljudem, ki ne morejo sami preživeti. Ampak, istočasno izpuščate to kategorijo ljudi iz sistema pomoči države. Samo za enkraten dodatek gre, enkratno pomoč države! Jaz vas prosim in rotim, spoštovana državna sekretarka in vsi predstavniki, predvsem koalicije - podprite amandma, ki je dobronameren, amandma, ki poskuša pomagati in vključiti v sistem te državne pomoči tudi ljudi, ki so invalidsko upokojeni, ki prejemajo delno pokojnino, nadomestilo iz invalidskega zavarovanja. Še enkrat pravim, ker ministrica v zadnji televizijski oddaji ni vedela, preprosto ni vedela, da invalidnina ni isto kot nadomestilo iz invalidskega zavarovanja - in to je sramota. Če ne veste, gospa državna sekretarka, če pripravljavci vašega zakona ne vedo, koga namerno izpuščate, potem se dajte podučiti, dajte priložnost, vsi se učimo. Dajte priložnost, da dojamete, da živijo tudi takšni ljudje, ki si sami ne morejo pomagati. Mimogrede, jaz verjamem, da ste bili tudi vi obveščeni, kajti pismo je romalo tudi na predsednika Vlade, pismo je romalo tudi na Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. SLS, SD, LDS, SNS, Zares - Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Celo mediji so bili obveščeni, Zveza svobodnih sindikatov in tako naprej. Ljudje vas prosijo. Ne puščajte jih namerno v slabem socialnem položaju. To so ljudje, ki si ne morejo sami pomagati. In prav je, če imamo na mizi predlog zakona, ki bo ljudem zaradi draginje priskočil na pomoč, da vključi tudi ljudi, kot so invalidi oziroma tisti ljudje, ki se po ZPIZ-u vodijo pod šifro 09, ki prejemajo delno pokojnino.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Janez Drobnič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Prav lepo pozdravljeni, tudi predstavniki Vlade oziroma predstavnica Vlade. Rečeno je bilo, da je to predvolilni zakon. Seveda, saj so vsi zakoni predvolilni. O tem je težko kaj diskutirati, ker so vsi v obdobju pred volitvami. Pomembno je, ali je zakon razumen, ali je argumentiran, kaj je njegov cilj in kako te cilje tudi dosega. Sam smatram, da je dober ta zakon, da je pač nek ukrep, ki skuša blažiti posledice inflacije, zlasti za tiste, ki imajo najnižje pokojninske prejemke. Rad bi pa diskutiral glede tudi tega drugega amandmaja. Ta enkratni dodatek je dober [[....]]
Okoli prvega amandmaja, kolega Drobnič.
Prvega in drugega ste dali v razpravo, 2. člena. Prvega in drugega amandmaja 2. člena.
2. člen, prvi amandma, posebej sem opozoril, ampak nadaljujte.
Hvala lepa za opozorilo. Torej, letni dodatek je takšnega značaja, da pripada vsem, ne glede na to, ali so se zavarovali za ožji ali za širši obseg pravic. Do tega enkratnega rekreacijskega dodatka, ki je sicer sestavni del pokojninskega zakona, v bistvu niso upravičeni tisti, ki so zavarovani za ožji obseg zavarovanja. Tako je ta dodatek primernejši, ustreznejši in je naravnan za tiste, ki jih najbolj udari problem inflacije v Sloveniji. Glede državnih pokojnin se tudi strinjam, da so prejemniki tudi ti, ravno ob prejšnjem zakonu smo diskutirali, da je še vrsta kategorij po pokojninskem zakonu, ki bi zagotovo morale biti deležni naše skrbi. Zagotovo je pa vrsto takšnih, ki imajo izjemno visoke prejemke - ne iz naslova plač, zaposlitve, ampak vrsta drugih, ki se komulirajo in presegajo zneske tistih, ki si resnično to zaslužijo, to pa bi bilo treba vzeti v obzir. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Torej, smo pri amandmaju Poslanske skupine Lipa. V razpravo pa se vključuje državna sekretarka. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa za besedo. Želim pojasniti, da Vlada natančno ve, koga vključuje med upravičence za ta posebni dodatek, in popolnoma se zaveda, da so tudi tisti prejemniki, ki dobijo invalidsko pokojnino, v težkem položaju in zato so tudi prejemniki invalidske pokojnine vključeni med prejemnike tega dodatka. Seveda pa ločimo, kdaj in v katerem primeru gre po vsebini za invalidsko pokojnino, kdaj in v katerem primeru gre za invalidnino in kdaj za delno invalidsko pokojnino. Namreč, ti trije termini so sicer podobni, vendar njihova vsebina je bistveno drugačna. Tako je invalidnina nadomestilo za telesno okvaro, ki jo prejema nekdo, ki je lahko tudi potem popolnoma normalno v rednem delovnem razmerju. Nadomestilo oziroma delna invalidska pokojnina pa je po svoji vsebini pravzaprav nadomestilo za izgubljeni dohodek. Upravičenec do delne invalidske pokojnine je namreč tista oseba, ki ga je invalidska komisija prepoznala za delnega invalida tretje kategorije, ki ne more več opravljati dela na svojem delovnem mestu, kjer je bil prej zaposlen, zato se rehabilitira ali prerazporedi na drugo delovno mesto ali ostane ob usposabljanjem lahko tudi na istem delovnem mestu, vendar dela samo za polovični delovni čas. Za ta polovični delovni čas, za kar ostane naprej v delovnem razmerju, seveda prejema plačo. Ker smo menili, da so tisti, ki naj bi bili upravičeni do tega dodatka, tisti, ki sami ne morejo več aktivno sodelovati na trgu dela, so iz tega trga dela že izstopili in se vanj ne morejo več vključevati, ti prejemniki, ki prejemajo del plače in del invalidske pokojnine, ki se samo imenuje pokojnina, v bistvu pa gre za nadomestilo za izgubljeni dohodek, niso opravičenci po tem našem predlogu, da pošiljamo v Državni zbor. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Jaz pa odpiram ponovni krog za prijavo. Izvolite prosim. Besedo ima poslanec Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Če prav razumem, smo pri 2. členu in prvem amandmaju. Dobro, jaz bom skušal obrazložiti približno tako, kot je prva govornica obrazložila svoj amandma. O tem zakonu je bilo povedanega veliko, tudi o 2. členu, o vsebini 2. člena, tudi državna sekretarka je sedaj še podala pojasnilo. Okrog tega je bilo povedanega veliko pozitivnega, veliko pa tudi negativnega. Meni sicer osebno ni jasno zakaj. Ampak vseeno, če je potrebno opredeliti tudi s tega zornega kota, tudi v redu. Omenil bi to, da se govori, da je to predvolilno darilo. Pa mi naj bo dovoljeno, da obrazložim tudi to zadevo, ki se nanaša na 2. člen, zakaj podpiram osnovno besedilo brez amandmajev. Če je katera vlada, potem je ravno ta vlada imela izrazit posluh za upokojence. Leta 2005, to je bil prvi resen zakon, ki ga je Vlada sprejela, je bilo mnogo usklajevanja pokojnin glede na bruto plače. S tem je bila popravljena krivica prejšnje vlade iz leta 2000, ko se je z veliko medijsko podporo govorilo, da bodo upokojenci imeli bolj pravično usklajevanje, pa je bilo ravno obratno. In sedaj se je na začetku mandata ta krivica popravila. In zato sedaj govoriti, če vlada še kaj daje upokojencem, da je to predvolilno darilo, je ravno v tem primeru, v primeru te vlade, popolnoma iz trte zvito in neresno. Zato sem omenil, da je vlada na začetku tega mandata kot enega prvih resnih ukrepov naredila boljše usklajevanje, bolj pravično usklajevanje pokojnin z bruto plačami. In s tem je vlada tudi izkazala velik socialni čut. In glede te socialnosti, tabela ali statistični pregled Eurostata kaže, da je samo na Nizozemskem manjše tveganje glede revščine, kot je v Sloveniji. Seveda to ne pomeni, da mi ne bi mogli biti še boljši. Da mi ne bi mogli biti prvi. To nikjer ne piše. Vendar ne moremo tega doseči čez noč. Ta vlada je naredila velik korak pri tem. In ne sedaj govoriti, da so takšna predvolilna darila ali kakšni predvolilni bonbončki. Kaj pa je bilo tisto leta 2000? Kakšen bonbonček je bil tisto, ko je takratna vlada vzela upokojencem boljše pogoje usklajevanja? Tako poglejmo na celo zadevo. Če se govori, da mora ta vlada skrbeti za dostojno življenje, se jaz tudi jaz se to strinjam in to tudi podpiram, zato bom ta zakon tudi podprl in tisto osnovno besedilo, brez tega amandmaja, ker mislim, da vlada tudi na tak način, ne izključno s tem, pomaga tem ljudem z najnižjimi dohodki. Ampak tisto osnovno sistemsko rešitev pa je vpeljala leta 2005 takoj na začetku mandata in popravila krivico iz leta 2000 prejšnje vlade, ko je sistemsko odvzela upokojencem boljše usklajevanje pokojnin. Sedaj pa je sistemsko ta vlada dala nazaj. Če pravite, da je ta vlada slaba zato, ker je sistemsko uredila 2005, sedaj pa daje še nekaj zraven, ja, kakšna je bila pa tista leta 2000, ko je sistemsko odvzela? Ja, tista je morala biti šele slaba! Pa ste takrat ob medijski podpori govorili, kako bodo pokojnine boljše in bolj usklajevane. Spomnim se tu takratnega predstavnika stranke, ki naj bi zastopala interese upokojencev, ko se je tako razjezil,da nas je bilo strah, kaj se bo z njim zgodilo, češ, da je tisti sistem dober. To se je dogajalo. Lahko vam preberem magnetogram, če želite. Ta vlada popravlja tiste napake. Zaradi tega bom jaz podprl osnovno besedilo in ne bom podprl teh amandmajev, ker menim, da pa res gredo mogoče v tisti smeri, ko ne bi smelo iti. Se bom pa tudi zavzemal za to, da se za te ljudi naredi še več in da Slovenija postane mogoče prva, ne druga v Evropi, kar se tiče tveganja revščine. Sedaj je Slovenija na drugem mestu po stopnji tveganja revščine, se pravi, da so pogoji najboljši. Jaz pa sem za to, da Slovenija postane prva ne druga, da smo pred Nizozemsko in da je Nizozemska potem druga, mi pa prvi v Evropi. Zato podpiram osnovno besedilo amandmaja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa. No, saj počasi bo tudi ministrstvo priznalo, da je pripravilo zakon na selektivni osnovi. Dejstvo je, da, pa bom pogledala oziroma prebrala navodila Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki jasno govorijo, da tudi delna pokojnina, torej pokojnina, o kateri sem govorila, za ljudi, ki imajo kategorijo invalidnosti in jih ZPIZ vodi, dobijo nadomestilo pokojnine pod šifro 09. Za odmero delne pokojnine veljajo povsem enaka pravila kot za odmero starostne pokojnine. Se pravi, na nekem nivoju ljudi enačimo. Na drugih nivojih ljudi delimo, in to so ljudje, ki imajo kategorijo invalidnosti, se pravi niso zmožni opravljati 100% svojega dela za polni delovni čas. Delo lahko opravljajo le za polovični delovni čas, če ga dobijo, kajti ob tem je treba vedeti, da so po navadi to starejši ljudje, ženske tik pred upokojitvijo, ki ne dobijo druge zaposlitve. Četudi si najdejo zaradi svoje zmožnosti drugo zaposlitev, ta druga zaposlitev za polovični delovni čas prinese zgolj polovične dohodke, polovični dohodki od minimalne plače so zminimiziran minimum na tisto stopnjo, ki ne omogoča normalnega življenja. In od tega minimuma ste te ljudi celo obdavčili. Plačati morajo davek od dohodka. Te ljudi ste celo obdavčili, celo dohodnino morajo vračati. Po drugi strani pa, spoštovan gospa državna sekretarka, spremljate mojo razpravo z nasmehom na obrazu, to so stvari, ki niso smešne, ta realnost je kruta za ljudi, ki so soočeni z njo. In te ljudi ste razdelili, razdelili ste jih tudi pri upravičenosti do letnega dodatka, tem ljudem ste pošiljali domov obvestila, da imajo pravico zgolj in samo do nižjega letnega dodatka, kljub temu da so njihovi dohodki sramotno nizki in da velika večina teh ljudi nima druge zaposlitve, ker je trg dela tak, da spodbuja zgolj in samo konkurenčnost, da tudi delodajalci danes od delavca zahtevajo ne 100 odstotnost, ampak 120 odstotnost. Ti ljudje tega preprosti niso zmožni, zato je velika večina teh ljudi brez druge zaposlitve in imajo samo nadomestilo iz invalidskega zavarovanja, ki ga izplačuje ZPIZ, Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Jaz vas sprašujem, zakaj ti ljudje nimajo pravice do enkratnega draginjskega dodatka. Pa saj so znašli zaradi nizkih dohodkov, zaradi nizke pokojnine, nadomestila pokojnine pod pragom revščine. To vas sprašujem. Zakaj ti invalidi nimajo pravice do draginjskega dodatka, zakaj jim to pravico jemljete? Razmislite še enkrat. Vložili smo amandma, s katerim popravljamo 2. člen vašega zakona. Jasno ste zapisali, ne glede na določbo prejšnjega odstavka, uživalci delne in polovice pokojnine po ZPIZ niso upravičeni do izplačila enkratnega pokojninskega dodatka po določbah tega zakona. Gre za socialni korektiv, gre za pomoč države. Še enkrat vas pozivam. Prisluhnite, ne meni, prisluhnite ljudem, ki vas pozivajo, da z dohodki, kot jih imajo, preprosto ne morejo živeti.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Vili Rezman. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Naj za uvod povem samo, da bom, ne samo jaz, ampak vsa poslanska skupina DeSUS bo podprla ne le ta prvi amandma, ampak vse amandmaje, ki so pripravljeni in so v pregledu amandmajev, zato ker vsi izboljšujejo zakon. V Poslanski skupini DeSUS smo navdušeni nad tem, da je nekolikanj več dobrohotnosti za upokojence sedaj v tem predvolilnem času, ki bi ga nekateri radi zanikali, vendar mi menimo, da bi bila potrebna dobrodušnost za vse, ki žive slabo in ki so s tem zakonom diskriminirani oziroma izključeni. Na to naše veselje, ki ga delimo z ostalimi, ki omogočajo nekolikan boljši september velikemu številu upokojencev, je padel madež, ki ga nekateri skušajo z amandmaji odpraviti. Tudi sam sem nekaj amandmajev predlagal v prejšnjem procesu. Nobeden od teh ni bil sprejet in upam si reči, da so skušali odpraviti to hibo, ki se ji reče predvolilnost, pa to ni bilo mogoče. Že sam čas, kdaj bo to izplačano, govori o tem, da to nesporno da vsaj pravico razmišljati o tem, da je to predvolilni zakon, kajti mi smo prepričani, da bi Vlada oziroma predlagatelj najraje, če bi bili izplačani ti draginjski dodatki kar na volilno nedeljo, po možnosti bi poštar prinesel pred sedmo uro vsakemu na dom, da ne bi pozabil, ko gre na volišče, kdo in kaj mu je podaril. Pa ne gre za to, da je bilo podarjeno. Gre za to, da bi to moralo biti realizirano že v lanskem letu za vse, ki jih je inflacija prizadela. Sicer smo mi zadovoljni, da bo zakon sprejet, smo zadovoljni, da je predlagatelj upošteval naše pomisleke v zvezi s tem, da bi si to predvolilno darilo upokojenci kar sami izplačali iz ZPIZ-a, kakor smo veseli, da je gospod minister Bajuk vendarle držal dano besedo v tem parlamentu in da je poiskal druga sredstva s prerazporeditvijo znotraj proračuna. Kaj si sam mislim o tem, kakšni so resnični nameni predlagatelja, pa bom skušal povedati s tem, da bom citiral utemeljitev, ki je zapisana v predlogu tega zakona. Tam predlagatelj piše, da upošteva predvsem načela vzajemnosti, solidarnosti in odgovornosti države, na ta način, da nekatere pri tem pač pozabi. In potem v naslednjem odstavku napiše, da se s tem zakonom zagotavlja uresničitev vseh teh načel in njihovih posledic, najbolj izrazito pa načel vzajemnosti in solidarnosti. Od kdaj je diskriminatornost moč enačiti z vzajemnostjo in solidarnostjo, tega pa se mi na fakulteti še nismo učili.
Hvala lepa. Besedo pa ima poslanec Tomaž Štebe. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi. V zvezi z amandmajema k 2. členu zakona, ki poskušata širiti krog upravičencev, tudi na tiste, ki imajo delno pokojnino, Poslanska skupina Zares pa predlaga pravzaprav na vse državljane Slovenije, nekako v stilu liberalne Amerike, je v nasprotju z osnovnim pristopom, ki je vgrajen v sam zakon. Upravičenci do tega enkratnega dodatka so tisti, katerih edini vir za življenje je pokojnina in nimajo nikakršne druge možnosti ustvarjati prihodek na trgu tako ali drugače, na formalen, uraden način, se razume. Ta princip je tukaj upoštevan in mislim, da se ga moramo dosledno držati, v nasprotnem primeru zaradi uravnoteženosti in pravičnosti bi morali širiti potem seveda krog upravičencev, morda celo v stilu, ki ga predlaga na nek način Poslanska skupina Zares. Razlog za ta enkratni dodatek, ki po mojem mnenju ni zaradi draginje kot takšne, ampak zaradi nesorazmerno visokih cen v Sloveniji, izrazito v Sloveniji, cen hrane, se pravi osnovnih življenjskih potrebščin, konkretno v resnici samo hrane, ki je v Sloveniji izrazito višja zaradi visokih marž in nedelovanje konkurence na trgu tega dela proizvodov. Če primerjamo te dvige cen hrane v razvitih zahodnih državah in v Sloveniji, vidimo, da je tukaj veliko nesorazmerje. Glavni razlog je, ker velike trgovske verige, ki imajo vezano tudi verigo proizvodnje hrane, deloma tudi pridelave, enostavno na dvigu osnovnih življenjskih potrebščin, hrane, surovin, enormno dvigujejo cene končnih izdelkov v trgovinah. Če je marža 50, 60% in se uporablja ves čas, je to res skrajno nedopustno. V Sloveniji se še ni zgodilo, kot v Franciji, kjer je trgovinska veriga E´Leclerc izločila vse tiste dobavitelje, ki so nesorazmerno dražili oziroma višali cene hrane na strani dobaviteljev, dobave. Vemo, da je bila cena hrane in energentov v svetovnem merilu podcenjena. Ampak tako visoki dvigi v Sloveniji so žal povzročeni predvsem zaradi nedelovanja konkurence na tem segmentu ali pa celo kartelnega dogovarjanja. Verjetno je treba financirati tudi menedžerske odkupe v takih podjetjih. Pristop, ki ga želijo na nek način nekateri tržiti, seveda v predvolilnem smislu, in širiti krog upravičencev, biti še bolj dobrodušni, je predvolilna poteza. Jaz se strinjam s tem enkratnim dodatkom, težko pa je oceniti posledice takega širjenja dobrodušnosti na državni proračun. Samo ti dodatki, ki so sedaj v tem predlogu zakona, pomenijo 32 milijonov evrov enkratnih izplačil vsem tem upravičencem. Nekje do najvišjega zneska 150 evrov. To so ogromne številke. In tega se je treba zavedati pri tej dobrodušnosti nekaterih, ki so z namenom predvolilne všečnosti in dobrodušnosti tudi tako predlagali. Ti ljudje, ki so, vsaj nekateri izmed teh, bili na oblasti, takratnih draginj ob resnično visokih inflacijah niso nikoli, niti z enkratnim zneskom kakorkoli korigirali. Celo usklajevanje pokojnin je bilo degresivno, se je zmanjševalo glede na rast bruto osebnih dohodkov. To je sedanja vlada korenito popravila in uravnotežila. Gospodje, ki predlagajo, da bi enkratni dodatek prejeli vsi zaposleni in še njihovi otroci, poslanska skupina Zares bi to lahko takrat storili, ko so imeli oblast. Ničesar takšnega ni bilo predlagano. Zares stranke v resnici ni bilo takrat, ampak akterji v stranki Zares pa so bili in to zelo močni akterji. Pač v okviru neke druge stranke. Lahko se je preobleči v drugo stranko; v Zares ali Lipo ali karkoli in nadaljevati enako politiko, enak pristop, ko naj bi, če bodo imeli vlado, sedaj pred volitvami pa je treba obljubljati bistveno drugače, bolj pošteno politiko in pravo politiko. Jaz takšnih amandmajev ne bom potrdil, zanju ne bom glasoval. Mislim, da je krog upravičencev do tega enkratnega dodatka med tistimi, ki jim je edini vir preživetja pokojnina, ustrezen in pošten. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot sem sledil, je še vedno razprava o amandmaju k 2. členu, zato bi prosil, če se držimo te tematike. In glede na to, da sem videl še dve roki [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] [[..]]Prosim? Proceduralno, gospod Brenčič.
Gospod podpredsednik, potrebno je ugotoviti, ali je dal predsedujoči oba amandmaja v razpravo. Tisti, ki smo napoved predsedujočega spoštovali, se niti nismo prijavili, ker napoved je bila, da je razprava o prvem amandmaju, govori se pa o celem zakonu in v prvi vrsti o drugem amandmaju. Zdaj pa tolmačite kot predsedujoči, ali se jaz naj prijavim zdaj, ker bi rad diskutiral o drugem amandmaju,ali ne, ali pa vodite tako, da smo obravnavani v skladu z vašim namenom vodenja po poslovniku. Hvala.
Ko sem zasedel to mesto, mi je bilo rečeno, da razpravljamo o amandmaju k 2. členu prvemu amandmaju k 2. členu, če sem bolj natančen, Poslanske skupine Lipa. Zato ne bom spreminjal odločitve pred mano predsedujočega. In sprašujem, če želi še kdo razpravljati o prvem amandmaju k 2. členu? Popolnoma jasno.
Imamo 4 prijavljene razpravljavce. Prvi ima besedo kolega Bojan Homan.
Hvala za besedo. Poglejte, želje so eno, možnosti so drugo. Vlada je uskladila med željami in možnostmi, pripravila je zakon, s katerim zajema ta pokojninski dodatek eno široko paleto ljudi. Sam smatram, da je ta zakon optimalen, ker so možnosti. Seveda tudi sam imam večje želje, ne rečem, da ne bi bili upravičeni vsi, pa še kdo zraven, ampak toliko je denarja, toliko to sega v proračun in to je ta trenutek možno. Sam smatram, da je predlagani zakon dober, kolege iz opozicije pa sprašujem, če so toliko načelni, ker jih je sama načelnost, da če so predlagali, da je zakon slab, potem naj ga tudi ne podprejo, ne pa da rečejo, "bomo podprli, boljše nekaj, kot nič". Sam menim, da to ni predvolilni bonbonček. To je realnost. Sami govorite, kakšna je inflacije, koliko ljudi je na cestah, koliko ljudi dnevno umira na ulicah, da jih s tovornjakom odvažajo, da je takšna kriza v naši državi. Sam ne menim tako. Vlada je prisluhnila željam opozicije, predlagala zakon, da se tukaj da dodatek, ljudje bi dobili izplačano enkratno pomoč, če se bo inflacija zmanjšala tega ne bo treba, če pa se bodo zadeve vlekle naprej, pa se bo takrat naprej ukrepalo tako, kot se ukrepa. Sam smatram, da je zakon dober in ga bom tudi z veseljem podprl, brez predlaganih amandmajev. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Homan, amandmaji so čisto klasičen postopek. Vsak od poslancev ima pravico možnost izboljšati zakon in v tem trenutku smo pri tem poskusu. Besedo pa ima poslanka Marjetka Uhan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni vsi skupaj. Zakon, ki ga imamo pred seboj, govori o enkratnem pokojninskem dodatku, ki je namenjen upokojencem, ki sami ne morejo več aktivno delati, ustvariti te dohodke, zato so upravičeni do tega pokojninskega dodatka. Upravičenci so vsi uživalci starostnih, invalidskih, vdovskih oziroma družinskih pokojnin, prejemniki državnih in kmečkih pokojnin, v preteklosti je bilo to marsikdaj to izpuščeno, ter tudi uživalci, bivši vojaški zavezanci. Oglasila pa sem se zaradi tega, ker človek tudi ob dobrem predlogu ne more slišati drugega, kot da je to volilni bonbonček. Posebno pa me moti to, ker je ta zakon namenjen upokojencem in resnično tistim, ki imajo najnižje prihodke, in to norčevanje dobesedno DeSUS-a, ki govori, da bi bilo najboljše, da bi Vlada to delila kar na volilno nedeljo, hkrati pa pred govornico dobesedno nagovarja, naj volijo njih, ker edino oni vedo, kaj upokojenci potrebujejo. Po eni strani dobesedno norčevanje in primerjava teh 150 oziroma 80 do 150 evrov za 250 tisoč upokojencev je to volilni bonbonček, po drugi strani pa tak srd predlagateljice amandmaja, češ, zakaj pa ne bi dali še tistim, ki so zaposleni ali brezposelni, pa ne dobijo tega dodatka, pa delavci in tako naprej. Vseeno je potrebno povedati, da je bilo tudi za delavce nekaj dano, en tak bonbonček v zadnjem času, v zadnjem letu, vse, kar se naredi, je volilni bonbonček, in mislim, da je bila to spremenjena davčna zakonodaja [[....]] Skozi govorijo in me motijo, lepo prosim, če jih lahko pomirite predsedujoči. In takrat so se akontacije dohodnine znižale za tiste, ki imajo najnižje plače. Tako je bilo tudi za delavce takrat narejeno in tudi takrat smo slišali, zakaj pa ne bi še upokojencem, in je prav, da se. Verjamem pa, da je še veliko dela tudi na tem področju. Je pa škoda, saj pravim, dober predlog zakona spremeniti tudi na tak način oziroma ga tolmačiti na tak način, kot da je to zgolj ena volilna obljuba in volilni bonbonček in mislim, da ni to dobro.
Hvala lepa. Replike ne bom dal nobenemu, bom pa odprl naknadno še krog za prijavo. Zaradi tega, ker poznate poslovnik tako dobro kot jaz, in veste, da vas bi mogla imenovati poimensko. Kolegica tega ni naredila. Obveljala bo moja, ne glede na vašo razlago. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Ne glede na volilni bonbonček, spoštovane kolegice in kolegi, iz zakona izpuščate ljudi, ki sodijo v kvoto upokojencev oziroma ljudi, ki črpajo iz iste blagajne, Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Gre za ljudi, ki prejemajo nadomestilo iz invalidskega zavarovanja po Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki jim je edini vir dohodka, pa so 15, 20, 30 let vlagali in plačevali v pokojninsko blagajno. Se pravi, so upravičenci do nadomestila za pokojnino, ki jim je edini vir dohodka po Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. In samo te ljudi, ki niso zmožni za delo, ki imajo nizke dohodke, 200 evrov pokojnine, nekaj od teh ljudi, ja, tudi dela za minimalno plačo, polovica minimalne plače, njihovi dohodki v povprečju ne presegajo 300 evrov. In take ljudi izpuščate. To so ljudje, ki zaradi svoje bolezni niso zmožni več aktivno ustvarjati svojih prihodkov z delom, imajo kategorijo invalidnosti in so polovično invalidsko upokojeni. Te ljudi izpuščate, čeprav gredo v isto kvoto, sodijo v isto kvoto, po istem zakonu, danes jim ne dajete te pravice. Z amandmajem poskušamo odpraviti to krivico, ki jo povzročate.
Hvala lepa. Besedo pa ima poslanka Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo. Naj uvodoma povem, da bom podprla zakon, ki ga obravnavamo. Podobno bom storila tudi pri glasovanju o vloženem amandmaju. To terja vendarle nekaj argumentacije. Najprej podpora zakonu. Že avgusta leta 2007 sem dala pobudo Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve naj zaradi visoke inflacije razmišlja o draginjskem dodatku. Takrat so se mi iz Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve hitro oglasili in mi povedali, kako je moja pobuda pravzaprav popolnoma neumna, neumestna, ker je vse tako v tej državi urejeno, da nihče ne trpi zaradi inflacije. Preskočila bom, kaj se je vse dogajalo, ampak poglejte. Cilj tega zakona, o katerem sedaj govorimo, je definiran takole: "S sprejemom tega zakona se bo dodatno izboljšal materialni in socialni položaj uživalcev nizkih pokojnin..." itn. Veste, to je pa cinizem prve vrste. Reči, da se bo z dodatkom 80, 100 ali 150 evrov za celo leto s tem draginjskim dodatkom dodatno izboljšal materialni in socialni položaj uživalcev nizkih pokojnin, to je cinizem, ker to niti ne bo nadomestilo vsega tistega, kar so uživalci nizkih pokojnin izgubili z inflacijo, če bi šel kdo to izračunat. Zato je treba povedati, da bi moralo Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pri utemeljevanju svojih predlogov vendarle razmisliti, kaj v te utemeljitve zapiše, ker nam s tem omogoča, da v resnici tudi tak predlog zakona, ki bo nekaterim ljudem nekaj prinesel, lahko štejemo za predvolilni manever, ker, oprostite, drugega reči ne moremo, če se je zganila vlada, danes smo 26. junija 2008, po enem letu, ko ugotavljamo, kaj se dogaja. Jaz ne bom polimizirala z gospodom Štebetom, ki nas hoče postavljati v načela liberalne Amerike, ker se ve, kaj predsedniški kandidati govorijo Ameriki o socialnem občutku ameriške zakonodaje in ureditve, tako pokojninskega, zdravstvenega in še kakšnega sistema. Tudi ne bom polemizirala z gospodom Petanom, ki se znova sklicuje na to, kako smo v Sloveniji statistično dobro uvrščeni pri številu tistih, ki so pod pragom revščine. Ampak veste, povedala pa bom, da me je strokovnjakinja, ki leta in leta spremlja statistične podatke, opozorila na moje zadovoljstvo o tem, kako ženske ne zaostajamo za plačami moških toliko kot drugod v Evropi, da so statistični podatki pa le tako malo čudno predstavljeni, ker je skupni podatek, da je razlika tam okoli 10% ali pod 10%, sama pa je naredila po posameznih izobrazbenih skupinah prebivalstva preračun in v tistem je najnižja razlika po izobrazbi med plačilom žensk in moških 13,30%. Pridejo pa tudi čez 20%, do skoraj 25%. Kako iz tega, ko zberete pride statistika pod 10%, ne vem. Zato dovolite, da statističnega podatka o tem, koliko ljudi v Sloveniji živi pod pragom revščine, ne jemljem kot suho zlato. Pri revščini je marsikateri drug moment tudi silno pomemben, mimo tistih, ki jih zazna statistika. In ker smo pri zakonu, ki naj bi, tako kot piše, se z njim dodatno izboljšal materialni in socialni položaj uživalcev nizkih pokojnin ter naj bi po besedah državne sekretarke bilo s tem zagotovljeno, da je rešitev sistemska, si pa ne morem kaj, da ne bi opozorila, kako je predlagatelj znova pozabil in znova izpustil neko kategorijo uživalcev nizkih pokojnin. To znova dokazuje, da takrat, kadar zagotavljajo, da je neka rešitev sistemska, je vendarle treba od A do Ž vse pregledati, ali je. Tudi to, kar smo obravnavali pri prejšnji točki, kaže na zadeve, kako se lahko stvari, ki se ponujajo kot sistemske, kot popolne, kasneje v praksi izkažejo kot take, ki imajo luknjo, da so odstop od tega in da so diskriminatorne. Jaz bom zato podprla predlog, ker ne glede na terminološke razlage, ki jih je gospa državna sekretarka prej povedala, vendarle bi morala biti v svojih razlagah vsaj toliko dosledna, da bi se pa zdaj tiste utemeljitve držala, ki jo je prej povedala. Iz iste blagajne gre to. Gre pa za kategorijo tudi tistih, ki bodisi si z nekim delom za polovico še izboljšujejo svoj socialni status, pa ne kaže pozabiti na kategorijo, ki ni samo slovenska kategorija, to je kategorija revnih zaposlenih. In če je polovica namenjena iz delne oziroma polovice pokojnine po ZPIZ-u, zakaj ne bi tudi za te uživalce veljalo, da imajo pravico do draginjskega dodatka. Hvala.
Kolega Petan, moral sem vprašati sodelavko. Imate pa repliko, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani! Ker me je spoštovana kolegica Potrata imenovala v zvezi z mojim navajanjem podatkov Eurostata, da so to statistični podatki. Seveda statistični podatki, ki se zbirajo v okviru Evropske unije, in podatki, ki pač pridejo tja, tisti se pač obdelajo. Ampak gre za nekaj drugega. Res, da je statistika statistika, saj to vemo, statistika pač naredi presek vsega in potem se skuša nekako prenašati na posameznike. Ampak to ne velja samo za Slovenijo. Ta presek ni bil narejen samo za Slovenijo, velja tudi za vse ostale države, s katerimi smo mi bili tam primerjani. To velja tudi za Nizozemsko, ki je dosegla boljši rezultat, kar se tiče tveganja stopnje revščine. Enak postopek so imeli za njih, za nas, za Italijo, ki je dosegla bistveno slabši rezultat. In je v Italiji bistveno večje tveganje revščine, kot pa je v Sloveniji. Zato ne zdaj govoriti, da je statistika takšna, na posameznih področjih je pa drugače. Seveda je tako. Statistični podatki so to, veljajo za celo Evropo in za vse uporabljajo enake metode. In Slovenija je tukaj na drugem mestu kot najmanjša stopnja tveganja revščine v Evropi. Je tako in hvala bogu, da je tako, bodite zadovoljni! Ne zdaj biti vsi nesrečni, ne zdaj biti vsi nesrečni, ker ima Slovenija tako ugoden položaj v Evropski uniji. Jaz sem zadovoljen, pa tudi če smo, ne vem, na tretjem, ker si delimo tretje mesto, lahko bi tudi to bilo dobro, samo da nismo na koncu. Nekateri ste pa vsi nesrečni in vsi polemizirate, kako bi se pa naj našel nek posameznik, ki bi imel slabše stanje. In to ni dobro. Ampak tako pač je. In dejstvo je, da v Evropski uniji smo pač tako visoko in pri nas je majhna stopnja tveganja revščine napram drugim državam Evropske unije, ki so bolj razvite od nas. In o tem sem jaz govoril in čisto nič drugega. In ta podatek drži, ta podatek velja za Evropsko unijo in so za vse veljali enaki kriteriji. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa dajem državni sekretarki. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Želela bi se vrniti na samo vsebino tega amandmaja, ki je predlagan k 2. členu prvega amandmaja in želim pojasniti, kaj bi po vsebini ta amandma pomenil. Če ga preberemo pravi, da se doda besedilo "uživalci delne in polovice pokojnine po ZPIZ-u." Naj vam razložim, kaj pomeni tudi delna pokojnina oziroma polovica pokojnine. V mojem prejšnjem izvajanju sem seveda, ker je bila vsebina razprav taka, se osredotočila na razlago delne invalidske pokojnine. Ta amandma pa govori o delni pokojnini oziroma polovici pokojnine. Do delne pokojnine je upravičena oseba, ki se takrat, ko je že izpolnila pogoje za starostno upokojitev, odloči, da se ne bo v celoti starostno upokojila, ampak bo nadaljevala polovico svojega delovnega časa naprej v delovnem razmerju, za preostalo polovico pa bo prejemala pokojnino. To je uživalec delne pokojnine. Medtem ko je uživalec polovice pokojnine, termini so sicer zapleteni, pa vendarle, tisti, ki se je že po izpolnitvi pogojev za starostno upokojitev odločil, da se bo upokojil, pa vendarle se je čez čas premislil in se je odločil ponovno stopiti na trg dela in se zaposliti za polovični delovni čas. In to je tisti, ki prejema polovico pokojnine. Tako, da vemo, da gre za tiste upravičence, ki so se ob izpolnitvi svojih pogojev za starostno upokojitev sami zavestno odločili, da bodo delali naprej.
Hvala. Odpiram ponoven krog za prijavo. Izvolite prosim. Imamo dodatno šest prijavljenih razpravljavcev. Prva pa ima besedo poslanka Majda Potrata. Izvolite.
Hvala. Tale ponovna razlaga gospe državne sekretarke me še bolj utrjuje v podpori amandmaju. Če poslušamo vlado v svoji strategiji glede demografskih gibanj Slovenije - nedavno tega sem brala tudi podatke o tem, kakšno bo prebivalstveno gibanje v Evropi do leta 2060 - je razmislek o tem, kako je treba pospešiti odločitve za vključevanje starejših ljudi na trg dela in sprostiti tiste oblike, ki bi upokojence ali tiste, ki imajo izpolnjene pogoje za upokojitev, vendarle vrnile tudi na trg dela, spodbujati k temu, da bi se tako ravnali. Če je to sistemski zakon, če je to tako, da je ob vsakršnih primerih enormne inflacije, ki vpliva na življenjski standard ljudi, mogoče pričakovati, da je s takimi ukrepi mogoče malo ublažiti negativne učinke, potem je treba tudi za to kategorijo ljudi, ki se kljub upokojitvi odločijo in imajo to srečo, ker zame je to glede na naše razmere, kakršne so, zelo velika sreča, da je komu, ki je že upokojen, uspelo najti kakšno zaposlitev, ravno zaradi tega treba poskrbeti, da za tisti del, za katerega se je odrekel pokojnini, pa dobi plačilo, za tisti naj bo plačan, ampak za ta del, ki mu pa ostaja kot pokojnina, pa naj dobi enake pravice, kot jih dobijo vsi drugi. Ja zakaj bi moral to pravico izgubiti? Jaz ne razumem tega, kako razumemo v tej državi, če si na oblasti, enakost pred zakonom. Hvala.
Hvala lepa. Besedo pa ima poslanec Rudi Veršnik.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav spoštovani gospe sekretarki s sodelavcem, spoštovane kolegice in kolegi! Po dveh obrazložitvah gospe sekretarke jaz popolnoma razumem, da je ta amandma, ki ga predlaga Lipa, povsem nepotreben in ne rešuje tistega, kar je osnovni smisel zakona: omogočiti dodatek tistim, ki so izključno prejemniki pokojnine. Tukaj v amandmaju pa se predlaga, da dobijo ta dodatek tudi tisti, ki jim ni pokojnina edini vir, ampak imajo dodatno tudi iz delovnega razmerja kakršenkoli pač je, še dodatni vir. In to ni namen tega zakona, potem bi v osnovi morali spremeniti, po mojem mnenju, smisel zakona. Seveda pa se sploh čudim, da smo danes priča zakonu, ki upokojencem nekaj dodatno daje, po vsem tistem, kar smo v preteklosti slišali, da nam bo pokojninski sistem razpadel, da ne bo denarja za pokojnine. Res je, ta dodatek gre iz državnega proračuna. To vem. Ampak kljub temu se sprašujem, zakaj takšna skepsa do vseh predlogov, ki konec koncev so pozitivni, ne glede na to, ali je to pred volitvami en mesec ali pa na dan volitev, ko bi bilo verjetno še boljše po mnenju nekaterih kolegov tukaj. V ustih opozicije je stalna neka mržnja in neki očitki, kako Vlada slabo ravna s tisto spodnjo skupino ljudi ali pa z upokojenci z nizkimi pokojninami. Vendar poglejte, jaz sem bil sam priča kot član Odbora za delo, socialo in invalide, ko smo pravzaprav po ne vem koliko prošnjah, po ne vem koliko pozivih, po ne vem koliko zgroženih v tem mandatu, da ponovim, v tem mandatu sprejeli Zakon o zagotavljanju socialne varnosti slovenskih državljanov, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje Jugoslavije, da so bili prikrajšani za dodatek za pomoč in postrežbo in za letni dodatek. To smo v tem mandatu sprejeli, kljub temu, da so bile pretekle vlade zelo socialno naravnane in da so tudi upokojencem vzele pokojnino ali dve, kolikor se še spomnim. Gospodje, res je predvolilni čas, demagogije je tukaj več kot preveč. S tem se strinjam. Ampak dajmo reči bobu bob in povejmo, kaj je dobro in kaj ni dobro. Ne pa vse, kar predlaga vlada, vse, kar je pozitivnega, se hoče spraviti na nek minimum na nepomembnost. Predlagam da naredimo to, kar je predlagal že moj kolega. Tisti, ki se s tem ne strinjate, enostavno pri tem zakonu glasujte proti. Zakaj pa ne? Če imate toliko pripomb, toliko nekih nesistemskih rešitev da je v zakonu, glasujte proti, pa bomo potem videli, kaj bo. In jaz zagovarjam to, da bodimo nekako kolikor toliko pošteni in priznajmo tisto, kar je dobro, in pokritizirajmo tisto, kar je slabo. In res je, da smo v tem mandatu prvo, kar smo v tem Državnem zboru popravljali, smo pokojninskih zakon. Seveda v najboljši veri, da smo naredili nekaj dobrega, da smo popravili napake iz preteklosti. V tej nadi. In, če je kasneje prišlo do tega, da usklajevanja niso povsem v smislu tistega, kar smo se takrat tukaj pogovarjali, je še vedno čas, da se te stvari popravijo. V naslednji točki bomo obravnavali nek drug predlog, kjer bomo lahko dejansko ugotovili, da je sprememba davčne zakonodaje povzročila spremembo oziroma neenakomerno usklajevanje pokojnin. Vendar pa, recimo, da je to toliko in toliko procentov in zadevo vrnimo nazaj na ustrezen nivo, sploh pa zaradi tega, ker v letu 2007 je usklajevanje s plačami povsem korektno in v skladu z zakonom. Ne pa govoriti eno in drugo, dajmo to predlagati in zadevo uskladimo in gremo dalje. Najbolj pa nasprotujem, da z nekimi bravurami in ne vem čim želimo zakonodajo spreminjati. To pa je po mojem mnenju res zelo nesistemski pristop. Hvala lepa.
Hvala, kolega Veršnik, tudi vam. Ne odrekajte ne poslanskim skupinam, ne poslancem pravice do predlogov posameznih sprememb. V tem trenutku je govor o amandmaju, z drugimi besedami to pomeni predlog sprememb nekega člena zakona. In ne moremo na koncu mandata odrekati te pravice poslankam in poslancem. Vidim dva proceduralna predloga, ne samo vašega. Besed ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. če je kolega predstavljal stališče vladne koalicije, potem jaz predlagam, da vsi poslanci, ki želimo konstruktivno sodelovati pri pripravi nekega zakona, ga mogoče celo izboljšati, gremo domov in vzamemo prakso vladne koalicije in se vrnemo na glasovanje, ker nam boste napisali vi iz vlade, kako naj glasujemo. Drugače se mi zdi takšno podcenjevanje poslanskega mandata, vemo, kaj pravi poslovnik, vemo, kaj pravi ustava, vemo, kaj so pravice in dolžnosti poslancev, čeprav nekateri se dolžnosti verjetno ne zavedajo, je potem popolnoma odveč. Spreminjanje zakona je naša dolžnost. Vsako mišljenje ali pa poskušanje zakon spraviti v boljšo obliko, ne glede na to, kaj si kdo misli, kaj je bolje in kaj je slabše, je osnovna dolžnost tega parlamenta in vsakega poslanca. To, kar ste se pa v štirih letih nalezli, tega virusa vladne koalicije, pa pridete samo glasovat, je pa to vaš problem in ne tunkati v to godljo vseh ostalih poslancev, ki si želimo in ki se trudimo narediti zakonodajo primerno in dobro ljudem v naši državi. Hvala.
Mislim, da je prej pravica, kot dolžnost. Kolega Veršnik, proceduralno.
Ja, gospod podpredsednik, jaz ne vem, po katerem členu imate vi pravico ali pa dolžnost, da komentirate moje izjave. Vi imate dolžnost voditi sejo, ne oporekam pa gospodu Zagorcu proceduralno mnenje. Medtem ko vaše mnenje pa mislim, da ni [[...]]Gospod predsednik Cukjati tega običajno ne dela. Hvala.
Hvala lepa tudi vam za vaš proceduralni predlog. Predsedujoči ima pravico in dolžnost usmerjati sejo oziroma vodenje seje Državnega zbora in s tem bom nadaljeval tudi v prihodnje. Besedo ima poslanka Majda Zupan.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Povišanje cen hrane, zlasti hrane in pa energentov občutimo vsi. Še najbolj pa občutijo tisti z najnižjimi dohodki. Med njimi so upokojenci. Prepričana sem, da se poslanci in vlada globoko zavedamo, da veliko število upokojencev živi v težkih socialno-ekonomskih pogojih. In takšen predlog, ki ga imamo na mizi, poskuša na nek način ublažiti to stisko. Upokojenci imajo pravico do pokojnine. To je jasno, temu nihče ne oporeka. Vendar osnova za pokojnino pa izvira iz daljšega obdobja, še iz prejšnjega sistema. In vemo, da plače v prejšnjem sistemu so bile nizke, da so bili temu primerni tudi prispevki, v mnogih podjetjih so se delavci odrekali višjim plačam na račun boljšega položaja podjetja. In posledica tega so tudi nizke pokojnine. Vendar moramo priznati, da se je ta vlada na začetku mandata prizadevala, da bi popravila sistem pokojnin, tako da je postavila uskladitev pokojnin dvakrat na leto in je veliko bolj uravnotežen. Ne morem pa mimo tega, da ima poslanska kolegica gospa Tavševa posebno piko prav na Novo Slovenijo. Omenila je finančnega ministra, omenila je ministrstvo za delo. Jaz sem ponosna, da imamo svojega ministra prav na financah in na področju dela. To sta dva zahtevna resorja. Minister za finance se ne ukvarja samo z upokojenci, ampak ima široke dolžnosti in je omejen z državnim proračunom. Za ministrstvo za delo pa vemo, da je velik uporabnik proračuna in da med drugim skrbi tudi za to, da smo socialna država. Jaz vem, gospa Tavševa, da ko boste ministrica, mogoče tudi ministrica za delo, da boste drugače razporejali sredstva. Radi mahate s položnicami, vendar vsaka pravica je omejena. In ko se odločamo o določenih pravicah, potem postavimo nekje mejo. Vedno prihaja, bi rekli lahko, do krivic. Nekateri so prizadeti, vendar brez tega ne moremo naprej. Zato mislim, da enkratni dodatek, ki mu rečemo tudi draginjski dodatek, res ni sistemska rešitev, je pa enkratna pomoč, s katero si bodo lahko upokojenci le privoščili mogoče kakšen priboljšek. Strinjam se, podpiram ta predlog, ne strinjam pa se z amandmajem, ki ga je vložila Poslanska skupina Lipa, ker menim, da je Vlada pač upoštevala določene pogoje in postavila mejo. Strinjam se, da je to naredila z vso zavzetostjo. Vendar bi si pa želela, da bi mogoče naslednjič tudi prišli na vrsto delavci, ki imajo tudi nižji osebni dohodek od 500 evrov mesečno, pa še nekateri drugi. Vendar sem prepričana, da vsem naenkrat ni mogoče zagotoviti določenih dodatkov, ki pa verjamem, da bi marsikomu le na nek način ali pa za krajši čas pomenili izboljšanje vsakdanjih skrbi in življenja. Hvala lepa.
Hvala. Replika, poslanka Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Kolegici Zupanovi samo na kratko; ljudje imajo pravico, pravico do dostojnega življenja. In pri draginjskem dodatku ne gre samo za željo, ki je omejena na drugi strani z možnostmi. Gre za potrebo, potrebo po pomoči ljudem, ki iz meseca v mesec ne morejo in ne zmorejo preživeti. In vladni zakon, ki je, slišali smo, priskočil na pomoč, ker je vlada prisluhnila željam opozicije, ta vladni zakon pušča ob strani kategorijo ljudi, ki jih Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vodi pod šifro 09. To so ljudje, ki zaradi svoje bolezni ne morejo biti aktivno vključeni na trg dela in konkurirati na trgu dela, ampak prejemajo nadomestila iz invalidskega zavarovanja, iz iste mavhe, ki se ji reče Zpiz.
Hvala. Besedo pa ima poslanec Vili Rezman. Izvolite.
Malo poprej nas je poslanec največje poslanske skupine, tiste, ki podpiramo amandma, nagovarjal, naj glasujemo kar proti zakonu. Verjetno zato, da bi si ta največja poslanska skupina lahko lažno pripisala največ zaslug pri upokojencih. Vendar na takšne apele mi seveda ne bomo nasedali. Kakor mislim, da ni prav, da si pripisujejo preveč zaslug za usklajevanje pokojnin s plačami, ker pozabijo povedati, da je Poslanska skupina DeSUS morala najprej dvakrat zagroziti, da ne želi sodelovati v koaliciji, ki nima namena realizirati tega, kar smo v koalicijski pogodbo zapisali. In tudi danes ne gre za to, da bi realizirali to, kar v koalicijski pogodbi piše. Torej ne gre za dosledno usklajevanje. Očitek, da nekateri govore o predvolilnem bonbončku, je upravičen. Res ne gre za predvolilni bonbonček. Gre za cel škrnicelj predvolilnih bonbončkov! Začelo se je januarja - ne bom vsega našteval, ker ni veliko časa - in nadaljuje se sedaj. Zlasti dve koalicijski stranki, NSi in SDS, kar naprej minirata DeSUS-ov predlog za usklajevanje transferov, zato da bi jih lahko nadomeščali z nekimi drugimi predlogi, pod katere se sami podpišejo. In da gre za predvolilne bonbone in za škrnicelje predvolilnih bonbonov, je jasno tudi iz tega, da je moral biti najprej zakon o usklajevanju transferjev zminiran, da se je lahko naš minister pogajal o draginjskem dodatku, da se je lahko premier dogovoril o tem, da se bo vendar šlo na predvolilni pokrajinski referendum. Torej, ena sama predvolilna kolobocija. Zato pa nekateri vztrajamo pri nekaterih amandmajih, ki lahko v tej kolobociji vendarle še kaj popravijo.
Hvala. Besedo pa ima poslanec Geza Džuban. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Včeraj je v neki oddaji socialna delavka komentirala zadeve, stanje okrog problema preživetja revščine in je med drugim tudi omenila, da enkratna finančna pomoč, ki se je zgodila ali se bo zgodila, omogoči mnogim kot na primer, da si bo gospa kupila očala, da bo lahko potem s prvimi očali prebrala dnevni časopis. Zdaj bom pa jaz svoje dodal, ali časopis, ki ga dobi zastonj, za katerega država plača posredno iz državnega proračuna okrog milijon evrov mesečno ali pa vladna stranka ali pa glavna vladna stranka - milijon evrov na mesec za politično propagando v zadnjih mesecih do volitev! In ti amandmaji, ki so pred nami, po moje ne odtehtajo toliko, kot odtehta ta propaganda poleg mnogih drugih, ki smo jim priča v tej državi. Problematika, ki je pred nami ni hec in da so nekateri zadovoljni, so zadovoljni zato, ker sedijo na poslanskem sedežu pa še kje drugje, in ni vredna posmeha in nasmeha. In vsi amandmaji, ki so, poskušajo tudi zlorabiti predvolilni zakon, da bi dejansko tisti, ki so v stiski, dobili nekaj več. Morda ni niti toliko, kot stane ta in drugačna predvolilna propaganda iz državnega proračuna, posredno iz državnega proračuna. Danes smo 26.6., imam pred sabo ta zakon, ki obravnava enkratno finančno pomoč, draginjski dodatek in nimamo pred sabo zakona iz leta 2004, ki je naredil verjetno res nekatere napake in za te napake je takrat tista vlada plačala in ta sedanja vlada profitirala morda nekoliko poslanskih sedežev. Kje smo bili štiri leta, v tem je zgodba, o tem se pogovarjamo! Zakaj ti, ki imajo težave z nekaj sto evri na mesec, ne bi pridobili takšne in drugačne pomoči v situacijah, o katerih govorim jaz in nekateri drugi. Teh amandmajev ni možno ločiti med sabo, lahko se predsedujoči trudi, kakorkoli hoče, zaidemo eni in drugi. In kje smo bili štiri leta, da bi tem ljudem pomagali? Dr. Zver je jasno rekel: "Mi imamo za predvolitve nekaj projektov, s katerimi bomo zmagali." To je eden od teh projektov, ki naj bi pomagal SDS na volitvah. Ni fino biti finančni minister v nobeni vladi, pa tudi ne minister za delo. In zato tudi največja stranka ni hotela imeti finančnega ministra in ga je dala tisti stranki, ki s tem nič ne pridobi. To so tudi rezultati javnomnenjskih raziskav. In vam nič ne zavidam finančnega ministra. Morda niti osebno ni toliko slab, kolikor ima težav. In mu je težko najti teh nekaj 10 milijonov evrov, ko jih drugi poženejo v Rusijo mimogrede 100 milijonov, na več načinov. Pa vsi zraven gledamo, pa vsi vemo, in se nič ne zgodi. In če bi se zgodilo, da bi pristojni organi posegli pravočasno, bi ta denar mimogrede pokrili v celoti - to, kar zahteva zakon, ne samo amandmaje, ki so tukaj na mizi. Jaz bom med tistimi, ki bo podprl vsak amandma, zavedajoč se, da ne bodo sprejeti, ali nobeden, ali pa vsaj nekateri. Eni morda ne gredo v sistem. Morda bodo pozneje kolegi obrazložili, za kaj gre, in nas bodo prepričali. Se opravičujem demagogiji, ampak tudi tako je. Sedaj se zaletavati v pretekle vlade, mi smo sedaj tri mesece pred volitvami, zakon je tukaj in če hoče vladajoča stranka zlorabiti ta zakon za predvolitve, dodajmo še drugi pisker, da tem ljudem vsaj nekaj pomagamo. In se lahko tukaj zaradi volitev iztrži nekaj več. In fino bi bilo, da bi poslanci glasovali vsaj za nekatere amandmaje, da bi vsaj ti ljudje, ki živijo na pragu revščine, nekaj pridobili. In morda še eno. V nedogled beremo članke Stanislava Kovača, Tomšiča in še nekaterih, da revščine ni in da so to lenuhi. Lepo vas prosim, sramota za te ljudi, ki si dovolijo nekaj takšnega - to so v glavnem celo profesorji tako imenovane Jambrekove fakultete - da si dovolijo nekaj takšnega, če se vrnemo na moj uvod v primeru, kaj pomeni en tak dodatek ali povečanje pokojnine na kakršenkoli način v minimalnih zneskih. Res da je to po zakonu velikih številk na koncu seštevek velik, ampak na drugi strani vidimo, kako se eni igrajo z milijoni evrov in manjših številk, z manjšimi ničlami več sploh ne poznajo v tej državi. In čisto na koncu. Opravičevanje revščine samo s ceno hrane je navadno zavajanje, tudi v pomembnem deležu. Lansko letneo, avgusta, je bil po žetvi močan porast cen žit, ki so pomembno vplivale na ceno kruha. Zdaleč ne v procentu, ki bi vplival na inflacijo oziroma ceno kruha in podražitev življenjskih stroškov, pač pa se je potem to v verigi zlorabljalo, vendar to ni v celoti vplivalo na inflacijo in življenjske stroške najslabše stoječih ljudi v državi. Nekaj je podražila živilskopredelovalna industrija in morda tudi zlorabila in trgovina. Katera trgovina? Kdo je največji trgovec v tej državi - najboljši sosed! Kdo vodi najboljšega soseda - največja vladna stranka! Kaj je naredila - nič! Hvala lepa.
Hvala. Gospod Brenčič, izvolite.
Hvala lepa. Uvodoma naj povem, da sem seveda še eno presenečenje ali resnico, o kateri naš predsednik Državnega zbora tako rad govori, spoznal tudi danes. Prišli smo že tako daleč, da nas nekateri poslanci SDS-a in tudi Nove Slovenije že svarijo, naj se sploh ne oglašamo. Poslanci tega Državnega zbora! Naj bomo kvečjemu tiho, ker je nekaj dobre in nekaj zveličavno, svetostnega in naj se pač odločimo proti. Seveda, to je manira, to je politika zgodnjih 50-ih let, na katero maniro pa jaz ne pristajam. Samo to rabijo, da bodo rekli, da je Slovenska ljudska stranka, poslanec Brenčič glasoval proti tem enkratno dobremu zakonu. Samo to rabijo, da me pribijejo na steno. To je politika, ki smo jo nekateri preživeli in tisti, ki smo jo preživeli, vzeli to, ker novi čas prihaja, za dobro, smo v prejšnjih vladah, kot Slovenska ljudska stranka tudi odgovorno in veliko bolj tvorno sodelovali kot zdaj. In na podlagi velike modrosti, ki jo je takrat zmogel premier dr. Drnovšek, smo tiste slabe vlade, sprejeli pokojninsko reformo, ki ni bila enostavna, ki je bila rigorozna, še danes se nekateri sprašujejo, kako smo sploh bili v stanju to napraviti. Današnja, ta zveličavna vlada, o kateri ne smem jaz kot poslanec niti dvigniti pogleda, kaj šele glasu, tega niti v sanjah ni sposobna. Zato se mi zdi neumno, da ne bi smel na podlagi predloga Vlade razpravljati in oceniti iz teh izkušenj, da je predlog tega zakona slab in je slab. S tem pa še zdaleč ne odrekam, celo privoščim vsem tistim, ki bodo upravičenci do tega pokojninskega prejemka, ker to je volilni dodatek, ampak je dodatek na podlagi slabega, 2-krat slabega zakona. Zakaj? To so javna sredstva, sredstva, ki jih bomo razdelili. To niso sredstva pokojninske blagajne. In reči, zdaj veste kaj, samo ti prejemniki pokojnin pod 500 evri so pa tisti državljani in državljanke, ki si ne morejo nič drugega več v življenju privoščiti z lastno voljo, z lastnim delom kot zgolj ta prejemek. Pa poglejmo z druge strani. Tisti, ki so na podlagi zakona o zavarovanju za čas brezposelnosti. V tem statusu oni po zakonu ne smejo nič početi, dragi moji, nič dodatno delati. Kakšen pa je njihov prejemek? Prejemniki minimalne plače, ki je tam dobrih 420 evrov, so pretežno iz segmenta realnega sektorja, ki je praktično edini neto plačevalec sredstev v državni proračun. Mura, industrija usnja, tam, kjer več plač sploh ne dobivajo, pa je kar vse v redu. Država pa darežljiva, saj oni so v delovnem razmerju, se bodo že preživeli v situaciji, v kakršni smo. Ampak o tem mi ne bi smeli nič reči. Zato je vprašanje prvega amandmaja vredno realne presoje, jaz trdim, da na podlagi te klasifikacije so upravičeni nekateri, da vstopajo kot upravičenci do tega dodatka. Po vprašanju drugega amandmaja je pa seveda jasno, da predlagatelji spreminjajo koncept zakona. In glede na to, da se ta zakon napaja iz javnih sredstev, iz sredstev, ki se združujejo v državnem proračunu, predvsem iz davkov, je taka sprememba koncepta ne samo bolj pravična, je nujna, da se bomo nehali bahati, kaj smo za neka socialna država, solidarna in pravična. To je ena čisto navadna floskula. In se mi neumno zdi, da o tem ne bi smel govoriti. Če je kdo upravičen do draginjskega dodatka, ki bi moral biti draginjski dodatek, ali je to izhodišče glede na zmožnost javnih financ pravilno ali ne, kot ga zastavlja amandma, ampak konceptualno je veliko bolj pristen, pravičen in tudi solidaren. Popolnoma nasprotje, kot zagovarja predlagatelj svoj koncept in ga celo veže na sistem pokojninsko- invalidskega zavarovanja, ki je dobesedno nasproten sistemu. Tako ne vem, kaj bi rekel. V prvi vrsti, če smo pristni in imamo pristen odnos do resnice in pristen odnos do socialne pravičnosti države, za katero se mora v prvi vrsti zavzemati Vlada, v prvi vrsti Vlada in je tukaj Državni zbor samo tisti, ki sledi v dodatni zaščiti šibkejših znotraj naše družbe kot take, bi bilo vredno tem amandmajem prisluhniti. Če pa je vprašanje zmožnosti države skozi državni proračun s tem ogroženo, je pa v drugem branju, v nadaljevanju obravnave zakona z lahkoto ali primerno vstopati za spremembo tako zastavljenega koncepta. Resnica je pa druga. Ta vlada, ki je oh in oh naj storila v tem mandatu za upokojence, je naredila upokojencem, tistim z najnižjimi prejemki, dobesedno mrtvaški rez. Jaz sem opozarjal pri predlogu zakona o usklajevanju socialnih transferjev, da je absurdno, da gremo usklajevati osnovo za osmero dodatnih pravic po pokojninsko in invalidskem zavarovanju, tako kot je bilo predlagano. Jaz sem svaril, da bodo vsi prejemki pokojnin, ki dobivajo tudi dodatne pravice iz ZPIZ-a, nazadovali in to se je zgodilo. In "gro" sredstev, ki jih sedajle sprošča državni proračun, so ta sredstva, ali si to priznamo ali ne. Pošteno je in od resne vlade celo pričakovano in zaželeno, da kdaj tudi kakšno napako prizna, pa tudi da na kakšno odločite gleda kritično, pa jo skuša popraviti za dobro državljank in državljanov. Drugo pa je, kar eni pričakujejo, da bo poslanec Brenčič gledal v mizo, se ne bo upal niti dvigniti pogleda, kaj šele iz svojih vedenj in prepričanj na neko predloženo materijo diskutirati. Pa bom diskutiral! Dva amandmaja sta oba izredno primerna in potrebna, če smo pristna institucija, kot je Državni zbor. In ob takem izdelku, kot ga nam je Vlada predložila, tudi Vlada drugega ne zasluži kot malo zaušnice in naj svoj izdelek popravlja. To je edino pošteno in korektno, če imamo poslanci v tej državi še kaj ponosa in moralnega navdiha, ob vseh govorih, ki vse skupaj to potrjujejo, stanje tako, kot je. Hvala.
Hvala. Sprašujem, želi še kdo razpravljati O 2. členu in obeh amandmajih k temu členu? Ja, odpiram prijavo. Gospod Barovič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vsi amandmaji, ta dva in tudi drugi, imajo vsebino. Ta vsebina na nekaj opozarja. Mi dobro vemo, da amandmaji sprejeti ne bodo. Toda tisti, ki bomo rekli amandmaju da, bomo s tem opozorili na vsebino tega amandmaja in opozorili na to, da so še drugi ljudje, ki so potrebni pomoči. Namreč, ne vem, če je že kdo danes rekel, jaz sem petkrat pregledal, ali je to mogoče, da v državi Republiki Sloveniji z dvema milijonoma prebivalcev živi 250 tisoč upokojencev s pokojnino pod 500 evri. Pa če k temu dodamo samo še 250 tisoč tistih, ki živijo enako pod nekim robom, ki pa so še zaposleni ali druge kategorije, pridemo na četrtino slovenskega prebivalstva, da živi tako revno. Ta država ni revna. Sem se pa malo zgrozil, ker to ni majhna številka, 250 tisoč ljudi. Torej s potrditvijo vsebini amandmajev bomo opozorili, že spet poudarjam, tukaj jaz ne bom obremenjeval vlad, naslednje, ki bodo vladali, da obstajajo še problemi v tej državi, in za konec potem obljubim, da se ne bom oglasil več. Torej mi bomo vse amandmaje podprli - povedal sem, zakaj - danes govorimo o predlogu zakona o enkratnem pokojninskem dodatku. Govorimo pet ur in govorimo za usodo 250.000 upokojencev in to o zneskih za celo leto 150, 100 in 80 evrov. Obstaja druga kategorija ljudi, ki ima prav tako enkratni dodatek, ampak o njem nismo sprejemali zakona, o njem nikoli ne razpravljamo. Ta enkratni dodatek se jim deli lepo vsako leto, pa niso čisto nič revni pa še ne naredijo nič koristnega. To so članice in člani različnih nadzornih svetov in odborov, ki prejemajo enkratne dodatke za nedelo, za prisotnost na sejah nadzornih odborov in nadzornih svetov in za to, da zamižijo tam, kjer ne vidijo oziroma ne smejo videti tistega, kar se dogaja. Ampak o tem ne govorimo, o tem ne razpravljamo, je samo po sebi umevno, in zapomnite si, 32 milijonov evrov si razdeli največ tisoč članov nadzornih odbor in nadzornih svetov, ne pa 250.000! Mi pa tukaj razpravljamo, politiziramo in se prepiramo za 32 milijonov evrov za 250.000 ljudi pet ur, tam smo pa tiho. Vsako leto se gospodje v nadzornih odborih zberejo, pokasirajo po 10, 20, 30.000 evrov v žep za nedelo in gredo. O tem smo pa tiho pa so naredili čisto prav. Baje, da so zaslužni. Zakaj že? Tule pa ne moremo reči ja in še izboljšati pa dodati zraven še tistih 4 milijone evrov iz referenduma. Ker na referendumu je bilo manj ljudi gospe in gospodje, kot je pa teh, o katerih govorimo. Manj ljudi se je udeležilo referenduma, kot je pa upokojencev, ki živijo pod 500 evri! In namesto da bi še ta denar dali in ga dali res tem socialnim slojem, ki jih bomo ugotovili, ker če smo tukaj ugotovili, bomo ugotovili tudi drugod, koliko je teh revnih slojev, in bi zadevo rešili. S spremembo amandmaja bomo opozorili na te probleme, ki ostajajo. Sicer pa še en krasen predlog bom dal za zaključek, pa ga bom še kdaj dal; pa dajmo v nadzorne svete in nadzorne odbore imenovati ljudi, ki živijo na robu revščine. Bodo vsaj tako kakšen dodatek dobili. Saj tiho bodo pa tako ali tako, tako kot so tisti, ki zdaj kasirajo 10.000 evrov in več.
Hvala. Gospod Sok.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Predstavnik in predstavnica Vlade lepo pozdravljeni. Torej vsi ti amandmaji, ki jih ni težko razumeti, od prvega do zadnjega imajo eno skupno stično točko. To je, če se je Vlada odločila odpreti državno blagajno in dati ta enkratni dodatek upokojencem s pokojninami, manjšimi od 500 evrov, potem dajmo še mi iz opozicije nekaj; predlagajmo še nekaj več. Torej, nič novega v tem Državnem zboru. Vsakič, ko je Vlada prišla s kakšnim predlogom zakona, ki je določal kakšno pravico, se je predlagalo še več in ker se volitve bližajo, je to zelo fina tema za našo razpravo, dajmo, predlagajmo še več. To delajo vsi ti amandmaji, tudi ta dva k 2. členu. Jaz moram takoj povedati, da jih ne bom podprl, teh amandmajev, ker je v bistvu Vlada na podlagi realnih možnosti proračuna ustvarila nek predlog, ki pa ga zdaj mi poslanci seveda vsak po svoje z všečnostjo hočemo nadgraditi. In to ne delajo samo poslanci iz opozicije, ampak začudo tudi kolegi poslanci iz vladne koalicije. In jaz se močno ne strinjam, kolega Brenčič, s tem, da vam je nekdo iz Nove Slovenije rekel, da ne smete govoriti. Vi lahko to govorite, da to pa ni primerno, da en poslanec reče, da mu je neka druga poslanska skupina rekla, da ne sme govoriti! Dajte se no hecati! Tu je mesto za to, da se govori! Govorite, kolikor hočete, ampak realnost v tej državi je takšna, kot je. Pa vam bom povedal, leta 1990, ko je padel berlinski zid, je bilo razmerje med vzhodnonemško marko in zahodnonemško marko 1:7. Se pravi, sedemkrat boljši standard je bil v zahodni Nemčiji, pa je bila država, ki je bila leta 1945 na istem, razdeljena; samo eno so vodili komunisti, druge pa niso vodili komunisti. In cel vzhodni blok je skrahiral zaradi tega, vse vzhodnoevropske države, ker so jih vodili komunisti, ki niso vedeli vladati ali pa so imeli taktiko uničiti; in dosti se jim je tudi posrečilo. Zato se je ta zgodba o socializmu, sistemu brez davkov, sesula. Padla je kot hiša iz kart, zgodba, sezidana na pesku, in je prišel malo močnejši vihar in jo je v celoti podrl. In ne moremo mi, gospe in gospodje, v nekaj letih tega nadoknaditi, tega se ne da. Pri nas kmetom ni bila doma možnost, da bi plačevali pokojninsko blagajno, niso mogli plačevati, bodo drugi vedeli, do katerega leta ne. Danes pa se je seveda ta država odločila, da jim prizna tudi kmečke pokojnine in imamo sistem, ko tisto, kar ne moremo zagotoviti iz ZPIZ-a, zagotovimo iz državnega proračuna. In ker se število nezaposlenih manjša, ker je vedno več ljudi zaposlenih in plačujejo v blagajno ZPIZ-a, je možnost, da v proračunu toliko in toliko prihranimo. In zato se je tudi z rebalansom vsota, potrebna iz proračuna za pokojnine, zmanjšala. In naša televizija POP TV je poročala slovenski javnosti: "V Državnem zboru so najtežje odnesli upokojenci, ker je Državni zbor zmanjšal pokojnine za 35 milijonov evrov." To je čista laž in če predsednik Državnega zbora govori o resnici, potem bi resnica bila nekaj drugega, ne to, kar je bilo v poročilu. In jaz se bom tem lažem, kolikor dolgo bom imel to možnost, vedno zapostavil, ker laž ne moreš drugače povedati kot laž. In res je, da se je prvič, odkar imamo samostojno Slovenijo, pa že prej, ko smo imeli zveličavno Jugoslavijo, nekateri ste bili zelo navezani, da se je prvič ustvaril presežek v državni blagajni, kljub dejstvu, da so se davki začeli zniževati. In če že drugo ne, se ne strinjate, da so se znižali, sigurno se je znižal in se bo odpravil z naslednjim letom davek na izplačane plače. In če država dobi manj skozi davke v blagajno, potem seveda ne more ustvariti na drugi strani vsega tistega, ker bi nekateri želeli in kar bi nekateri radi prikazali kot svoje "remek" delo, da je to nek vaš predlog in da ste zelo za socialo in da vas zelo skrbi revščina in tako naprej. Seveda je prisotna revščina, saj se vse države z njo spopadajo; ampak da bi pa Slovenija bila tako nesocialna država, tako kot nekateri hočete govoriti, to pa enostavno ni res. Jaz vam lahko povem tudi iz nekih drugih zornih kotov. Mi imamo 230 socialnih stanovanj v naši lokalni skupnosti. Ne vem, koliko jih je po Sloveniji, koliko ljudi živi v socialnih stanovanjih, ne vem, koliko ljudi ne plačuje za vrtec nič ali pa tistih 10%, največ 20 od cene. Otroci dobijo otroški dodatek, v šolo jih vozimo brezplačno. Če so iz socialno ogroženih družin, imajo brezplačno malico. V srednji šoli smo uvedli sistem financiranja dijaške prehrane. Kako deluje naš zdravstveni sistem, je marsikje, v kateri drugi državi veliko slabše kot pri nas, ko lahko dobiš to in to na napotnico in zdravila zastonj in tako naprej. Ko vse to, gospe in gospodje, seštejemo in vse to pogledamo, potem dejansko lahko razumemo, da smo socialna država in da poskušamo ustvariti najboljše možnosti za naše državljanke in državljane. Vse to je treba pogledati. Jaz pozdravljam to odločitev, da bo iz proračuna en del šel za ta dodatek za upokojence. In vam lahko povem, da so naši kmečki upokojenci, ki so bili celo življenje navajeni trdo delati za malo denarja, tudi tega veselijo. In če bodo možnosti, bo sigurno tudi v naslednjih letih pač možno pokojnine popraviti oziroma vsaj sprejeti to, da se bodo usklajevale z neto plačami, kar si sedaj upokojenci prizadevajo. Vedno pa so se, vemo vsi, usklajevali z bruto plačami. Hvala.
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala za besedo. Kolega Sok, vem, da ste malo kasneje prišli, ampak kolega Veršnik je bil tisti, ki je rekel, da poslanci naj ne bi govorili, ko Vlada predlaga kaj dobrega. Toliko samo vam za informacijo. Kadarkoli, ko sem poslušal zgodbo predvolilni bonbonček, predvolilna slaščica, lahko imenujem tudi predvolilna miloščina. In temeljno vprašanje, ki si ga moramo zastaviti poslanke in poslanci, je, zakaj je potrebno nekomu dajati predvolilno miloščino. Zakaj v štirih letih nismo ustvarili situacije pod to vlado, ki bi privedla do tega, da predvolilne miloščine ne bi bilo treba dajati ljudem? In zakaj, če že dajemo predvolilno miloščino, dajemo to samo določenemu segmentu ljudi? Morebiti zaradi volitev, morebiti si vladna koalicija nabira tudi volivce DeSUS-a; ampak to je zgolj retorično vprašanje. Sam se sprašujem, kakšna je razlika med dobiti 300 evrov skozi pokojnino ali dobiti 300 evrov skozi plačo, vedno imaš 300 evrov, ne glede na cene. V trgovini porabiš enako, če dobiš čez plačo, moraš nahraniti, verjetno, še ena usta. Recimo, ena gospa Jožica iz Palome dobi 420 evrov, pa mora nahraniti še dvoje ust zraven. Zakaj pa ona tega ne dobi, če se je Vlada že odločila deliti predvolilno miloščino? Zaradi cen, kolikor sem slišal, ne zaradi inflacije, zaradi cen! In drugo vprašanje, ki si ga postavljam je; kdo je pa povzročil oziroma ali Vlada ni bila sposobna v štirih letih regulirati teh cen? Potem je to slaba Vlada! Potem imamo en velik problem v naši državi, ki se imenuje Vlada Republike Slovenije in jo je treba zamenjati, če ni bila sposobna tega narediti. Kar se tiče prvega amandmaja. Veste, toliko kot smo porabili za referendum - in ob tem vam, kolegi iz koalicije, iskreno čestitam, ker vam je uspel, zbrali ste 10% ljudi, krasno - manj denarja bi porabili, če bi vključili tudi ljudi iz prvega amandmaja! Manj denarja bi porabili iz državne blagajne, kot smo dali za kravate, ko je Slovenija predsedovala Evropski uniji, da bi nahranili še te ljudi, ki jih prvi amandma opredeljuje. To so primerjave. Zakaj pa tega ne upate tako povedati ljudem? In ko pravite, da ni ta zakon predvolilni golaž ali slaščica - pa, saj tega vam več noben ne verjame! To je tako, kot bi jaz rekel, da svizec zavije čokolado, pa se bo prodaja Milke v državi povečala. Tega vam več noben ne verjame!. Bodite enkrat pošteni, pa vam bodo ljudje verjeli, pa mogoče celo naklonili še kakšen glas. In dajte jim povedati, da je referendum stal več, kot bi državno blagajno stali ljudje, ki jih dodajamo v 1. členu Lipe, v prvem amandmaju Lipe. Ne govoriti neumnosti, lepo vas prosim! Ne govoriti o tem, da je pa to zdaj velika poteza Vlade, ki se ni zgodila leta 2005 - ne, zgodila se je leta 2008; ni se zgodila 2006, 2007, ko so cene znorele v tej državi, ko se je podražilo vse, ni se takrat zgodilo - ne, zgodilo se je danes oziroma zgodilo se bo danes, izplačano bo tik pred volitvami, vemo pa, zakaj. In če vam je glas vreden 70 evrov, ga dajte vsem v tej državi, ki ga potrebujejo, ne pa samo določenemu segmentu. Hvala.
Hvala. Gospod Horvat, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka s sodelavcem! Saj to je neverjetno, človek bo pričakoval, da bo današnja razprava vsaj malo v tem poprazničnem vzdušju, včeraj je bil namreč največji državni praznik. Ampak, že smo sposobni sproducirati tudi, če je treba najnižje udarce, in že smo sposobni zasramovati domovino in se norčevati iz predsedovanja in tako naprej. Ampak, bog pomagaj, tako je pač v tej državi. In še več - oprostite, to moram tukaj povedati, pa ni vezano na amandma. Kako sem lahko danes pomirjen in zadovoljen državljan, ko pa izvem pred kakšno uro, da neka časopisna hiša skritizira avtorja objave čestitke ob dnevu državnosti na spletni strani neke revije in urednik napiše avtorju: tega ne delaj nikoli več! Gospe in gospodje, "quo vadis", časopisna hiša Mladina in revija Monitor. Ves čas sem jo s strokovnega vidika kot informatik hvalil, da imamo takšne urednike, gospe in gospodje, ni mi vseeno, da smo včeraj praznovali domovinin rojstni dan. Prepovedano je torej objaviti na spletni strani čestitko ob dnevu državnosti. To je neverjetno in preveril sem, nobeden od Mladininih urednikov ni član Nove Slovenije - Krščanske ljudske stranke. Izgleda, da bomo v tej državi praznovali polnoletnost ne pri 18, morda pri 21-ih letih. Vesel pa sem, da je kljub vsemu v Sloveniji medgeneracijski dialog relativno dober. In prepričan sem, da bo aktivna generacija vedno znala prisluhniti v okviru svojih možnosti tistim, ki so to državo ustvarjali takrat, ko so bili aktivni in so danes v zasluženi penziji in so v tako imenovanem tretjem življenjskem obdobju. Treba je biti zelo pozoren do teh ljudi, ki so dejansko iz te Slovenije veliko naredili, na to smo lahko ponosni. Jaz si ne lastim kot koalicijski poslanec tega zakona, bom pa z zadovoljstvom glasoval za ta zakon. Teh 32 milijonov evrov ali koliko pač so finančni učinki oziroma bo finančni odliv iz proračuna Republike Slovenije za naše upokojence, tega nismo ustvarili mi tukaj, delno že, nas 90. To so ustvarili Slovenke in Slovenci, zaposleni. In dobro je, da je Vlada ugotovila, da lahko - če ne bi bilo možnosti, gotovo tega zakona ne bi bilo - , da lahko v okviru možnosti, še enkrat, da - drobiž, vsaj gledano s poslanskimi očmi, kolikor poslušam razpravo. Ampak veste, nekaterim 80 evrov veliko pomeni. Zgodila se nam je pač draginja, zgodila se nam je inflacija, dogaja se v Evropi, dogaja se v svetu, ki je gotovo za človeštvo nekaj negativnega. Edino, kar sam mislim, da je pozitivno, pa je to, da se bomo spet spomnili naših babic, ki so nas učile, kako je treba spoštovati kruh: če košček kruha pade ti na tla, poberi in poljubi ga. V preteklih letih, priznajmo si, smo ta kruh premalo spoštovali. Evropska unija sicer nima predpisov, s katerimi bi nalagala državam članicam enotno urejanje enkratnega letnega dodatka za prejemnike najnižjih pokojnin. Je pa to praksa, vsakoletna, na Portugalskem, bila leta 2002 na Madžarskem, je v Italiji in ne vem, če v teh državah imajo vsako leto volitve. Morda, so v Italiji nekoliko pogostejše. Država je namenila za blaženje negativnih učinkov inflacije v letošnjem letu s sprejeti zakonodaji v tej hiši okrog 150 milijonov evrov. Sedaj, če je to drobiž - ne vem, kakor pač kdo te zadeve meri. Ampak še enkrat povem, to so ustvarili državljanke in državljani te države. Nihče drug! In hvala bogu, da nam v tem pogledu gre dobro in še enkrat bom povedal, hvala bogu, da imamo tako dobro, gospodarsko rast, ki je pravzaprav dvakrat večja od povprečja Evropske unije, in da to kaže na to, da bomo lahko v nekem času se vsaj približali, če že ne dohiteli najrazvitejše evropske države, vemo pa, da smo v zaostanku kakšnih 50 let. To pa vemo. To, kar sem govoril o 150. milijonih, to ni izmišljotina. To je prišlo preko dohodninske olajšave, preko povečanja družinskih, otroških dodatkov itn. Torej ni izmišljotina. Ne govorim na pamet, tako kot gospa spoštovana kolegica Barbara Žgajner Tavš, ki moram tukaj reči, trosi navadno demagogijo in svojo resnicoljubnost v navednicah, dokazuje z zavajanjem celotne slovenske javnosti, Državnega zbora, z dvema obljubljenima položnicama, ki ju je poslala premierju; premier pa pravi, da še vedno čaka na tisti dve položnici, ki naj bi ju takrat dobili, pa sem vas zaprosil, da mi ju pošljete. Rekli ste, da jih boste, in še vedno nista prišli. Jaz nimam razlogov, da ne bi premierju verjel. Tako izgleda, da je v tej državi verjetno edino gospa Barbara Žgajner Tavš edina popolna osebnost. 1. amandma k 2. členu smo v poslanski skupini proučili in odločili smo se, da naše podpore žal ne bo dobil. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Žgajner Tavš, imate repliko. Izvolite.
Hvala lepa. Če kdo, potem nedvomno vi, kolega Horvat, bi morali vedeti, da je laganje greh in to grd greh. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Tako nekorektno, kot ste se spravili name in posledično na ljudi, ki so sodelovali v akciji opozarjanja na revščino, tako nekorektno, da lahko rečem samo - sram vas je lahko!
Hvala. Gospod Štebe, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. No, jaz sem o teh dveh dopolnilih že razpravljal k 2. členu. Ponovno pa se oglašam zaradi nekaterih interpretacij razpravljavcev pred menoj. Najprej bi rad povedal, da nasprotujem obema dopolniloma. Prvemu zaradi preprostega razloga, ker naj bi bili upravičenci do tega enkratnega dodatka tudi tisti, ki so dosegli pogoje za starostno pokojnino, pa se tej starostni pokojnini delno ali polovično odrekli in so šli pač delat v realni sektor ali pa je tukaj morda kakšen poslanec takšne kategorije. Menim, da je najbolj pošteno in najbolj pravično jasen kriterij, kdo je upravičen do tega dodatka. V predlogu Vlade so vsi tisti, katerih edini vir je pokojnina. Še bolj sporen pa je predlog dopolnila Poslanske skupine Zares, ki preprosto povedano, širi upravičence za tak dodatek na vse zaposlene, ob hkratnem prejemanju seveda pokojnine takšne ali drugačne, in to primerjajo z ukrepom Busheve vlade, ki je skušala z vračilom dela plačanih davkov predvsem pospešiti gospodarsko rast, beri - povečati potrošnjo. Tipičen ameriški ukrep, seveda, odvisno od tega, kaj bodo ljudje naredili s tem denarjem. Od tega zavisi ali večja konkurenčnost gospodarstva ali pač gospodarska rast. V Sloveniji je v zadnjih 4-ih letih bila inflacija na stopnji nekje slabih 20%. Se spomnite še obdobij, ko je bila celo deflacija, negativna inflacija? Inflacija se meri v razmerju, primerjavah na letnem nivoju ali na mesečnih nivojih in seveda pozablja tisto, kako se je gibalo v preteklih letih. Ampak, dejstvo je, da je bila inflacija v rangu manj kot 20%, povprečna starostna pokojnina pa se je povečala za, tako rekoč, za 21% - v zadnjih 4-ih letih. To so realni podatki. In tisti, ki smo malo starejši in smo živeli v 70-ih, 80-ih letih, vemo, da je bila mesečna inflacija ali pa padec vrednosti, mislim, da je bil takrat dinar v primerjavi z marko, vsak mesec nekje od 20. do 30. v mesecu v rangu 20%. In smo hiteli in špekulirali in lovili marke zato, da nismo zgubljali na vrednosti zasluženega denarja v dinarjih. Ampak pustimo to. Saj danes ni pomembno, kaj smo dosegli v teh sedemnajstih letih samostojne države Slovenije. Niti ni pomembno to, kaj je dosegla Vlada. Pomembno je to, da bi to dobrosrčnost skušali na vsak način širiti brez ocene, koliko to stane - v tem primeru davkoplačevalce. Kajti, ta enkratni dodatek, ki je namenjen vsem tistim, ki živijo samo od pokojnine, ta enkratni dodatek gre iz državnega proračuna. Mislim, da ni nihče tukaj nikomur poskušal omejevati pravice do govora. Vsi pravzaprav razpravljamo tudi o drugih vidikih teh dveh amandmajev k 2. členu in nihče ni poskušal komur koli vzeti besede, tako kot jo je meni vzel predsednik Odbora za socialo, družino, ko sem razpravljal o tem istem zakonu in enostavno mi je vzel besedo. Ampak v redu. Bistvo sem povedal, razprava teče, vsak lahko seveda se izraža tudi kadar koli drugače. Se strinjam, da je treba biti kritičen tudi do predlogov Vlade in o njih razpravljati svobodno, zato tudi je ta parlament. Morda je pa zelo zanimivo in za mene naravnost tudi čudno, da nekaj, kar je med partnerji dogovorjeno in potrjeno na Vladi, da se to potem skuša zavračati v celoti. Dopustno seveda, in dobrodošlo pa je, da se o tem razpravlja. Kajti tudi Vlada ni tisti zadnji akter. Ampak vsaj na nek način bi pa morali poskušati razumeti pristop in način reševanja tega problema, ki ga je dala Vlada, za katerega smo se koalicijski partnerji tudi dogovorili in pogovorili. Vedno je seveda možno dati več, biti bolj všečen, biti bolj predvolilno naravnan. Ampak glede na velik porast cen hrane, še posebej v Sloveniji, moram povedati, da je ta porast bistveno večji kot v drugih primerljivih državah, s katerimi se Slovenija primerja in katerih povprečni narodni dohodek dosega. Mi imamo praktično že skoraj 90% doseženega povprečja Evropske unije. Stopnja revščine v Sloveniji, ki jo meri Evrostat, ne kdorkoli, Evrostat po svoji metodologiji, je Slovenija na drugem mestu se pravi z najmanj stopnje revščine, kar je kriterij nedoseganja 70% povprečja prihodkov v neki državi. Tako mislim, da je ta dodatek zaradi enormnega povečanja cen hrane posebej v Sloveniji, ki niso iz razloga cen osnovnih prehrambenih proizvodov, ampak zaradi vseh drugih vidikov, pomanjkanja konkurence na tem delu trga v Sloveniji, kjer tuje trgovske verige pravzaprav kaj dosti ne pomagajo z raznoraznimi popusti, enostavno je tisti pravi pristop in da se to namenja samo tistim, ki so dosegli vse pogoje za pokojnino in se tej pokojnini ne odrekajo na način, da pridobivajo prihodek tudi z delom, s poslovnim udejstvovanjem in delom na trgu. Jaz teh dveh dopolnil ne bom podprl in upam, da bomo tudi razpravo hitro nadaljevali do ostalih dopolnil do sprejema tega zakona. Hvala.
Hvala. Gospod Brenčič, izvolite repliko.
Hvala lepa. Gospod kolega Štebe, jaz sem vesel, da mi ne bo treba kot predsedujočemu v delovnem telesu nadalje vam jemati besedo. Če pa boste ostali še naprej v parlamentu, sem pa prepričan, da vam bo še mnogokakšen predsednik delovnega telesa, če se boste obnašali tako kot v tem mandatu, na podlagi vodenje seje po določbi poslovnika vzel besedo. Jaz sem pa vesel, da vam je ne bom več jemal. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bom oba amandmaja k 2. členu podprl. Ali bom še razpravljal o 3. členu ali ne, ne vem, zato zdaj povem, da bom podprl tudi amandmaje k 3. in 4. členu. Ne zato, spoštovane kolegice in kolegi, da bi bil trdno prepričan, da je vsak od njih do konca domišljen, ampak zato, ker sem trdno prepričan, da so domišljeni vsaj toliko, kolikor je domišljen zakon. In danes smo iz vaše razprave, kar mene zelo veseli, ugotovili nekaj, jaz upam reči, dejstev, ker ste konec koncev kolegice in kolegi poslanci o teh govorili. Prvo, v razpravi med poslanci SDS in DeSUS je bilo jasno povedano, da je eden od namenov razprave in zakona, komu pripisati zasluge za reševanja problema upokojencev. Ali samo SDS-u ali tudi DeSUS-u glede na to, da je predlog zakona pač rezultat dogovora, ki sta ga sklenila predsednik DeSUS-a in obrambni minister s predsednikom Vlade na račun nekega drugega zakona oziroma referenduma, ki je bil kasneje z glasovi ali glasom tudi poslancu SDS-a razpisan. Lepo prosim, ne mi očitati, da govorim neresnico. Danes ste jo kolegi na tej seji tukaj povedali. To je možno, ali je zelo moralno, ali je zelo lepo je, drugo vprašanje. Drugo, kar mi je, meni vsaj, povedal gospod Veršnik. Ni mi jemal besede, ampak rekel je: "Zakaj vlagate amandmaje, glasujte proti." To pa je rekel in s tem je želel povedati, da dajte nam priložnost, da bomo mi ali da bo predsednik Vlade čez osem let nek izpisek iz glasovanja o neki popolnoma drugi stvari potegnil ven in bral, kdo je za kaj glasoval, kdo ni in da bomo lahko menili, da ste vi krivi za neko stanje, ki je takrat ali pa ki danes obstoja. Mislim, da to ni dobro in to je naslednji razlog, zaradi katerega sem zelo vesel, da imamo to razpravo in zaradi katerega bom amandmaje podpiral. Morda bomo iz amandmajev, ki niso idealni, prišli do spoznanja, da tudi zakon ni dober in da ga je možno in treba popraviti. Menim, da je veliko amandmajev, ki so bili vloženi na odbor, pa niso bili sprejeti, kasneje dopolnjeni, želelo pač prikazati nekaj drugega. Želelo je prikazati, da bi, če se odločamo za izključno pravico upokojencev, bilo možno najti boljše rešitve, ki bi zagotovilo večjo pravičnost te ureditve - gre za to stopničasto lestvico, pa je bilo zavrnjeno. Bilo je prikazano, da če govorimo o upokojencih in priznavamo, da je v razliki med neto plačo in povečanjem pokojnin prišlo do razlike - in statistično ji nihče ne more "osporavati", tisti, ki ji statistično "osporava", pač govori neresnico - , da bi potem bilo prav, če želimo to anomalijo odpraviti, da jo sistemsko vgradimo v zakon, ne pa popravljamo kot enkratno dajatev, ker ta enkratna dajatev bo imela sicer neko minimalno rešitev za naslednjih nekaj mesecev, bo pa zmanjšala osnovo za vsa naslednja leta. In nekateri smo menili, da to ni korektno in da bi Vlada o tem morala razmišljati. Drugi so opozarjali še na druge strani, tudi vključno danes, da je treba razmisliti o tem, ali so res upokojenci edina kategorija, ki zaslužijo ureditev teh vprašanj, ali pa bi tudi nekatere kategorije zaposlenih, ki dobivajo plače še nižje, čeprav smo za malenkost minimalno plačo povečali, imele pravico to dobiti. O vsem tem je vredno govoriti in zato bom jaz vsakega od amandmajev podprl, da bi odprli Vladi priložnost, da o predlogu tega zakona razmisli. Menim namreč, da je nujno treba, da danes vemo še nekaj: do teh sprememb in do tega zakona prihaja, ne glede na to, da odmislim ta moment medsebojno razpravo SDS in DeSUS-a, koliko je volilno naravnan, ampak prihaja zato, ker je Vlada sprejemala sama nesprejemljive odločitve. Med njimi je prav gotovo najpomembnejši zakon o usklajevanju socialnih transferov, ker smo mu vsi ugovarjali, vsaj iz opozicije, in ker najbrž ne bo mogoče reči, da nismo želeli in že takrat opozarjali, kaj se bo zgodilo, pa nam je bilo rečeno: "Nič se ne bo zgodilo. To je poštena rešitev." Ni bila poštena, gospe in gospodje z Vlade, pomenila je bistveno zmanjšanje socialnih transferov za velik krog ljudi. Ne za upokojence, za pokojnine, ampak za nekatere pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja pa tudi. Drugo so bila vsa opozorila, ki smo jih dajali, in kolegica Majda Potrata je na njih opozorila pred letom in več, da vendar prihajamo v situacijo, v kateri inflacija je visoka, v kateri inflacija ogroža socialni položaj določenih skupin, v kateri posebej se povišujejo cene hrane in osnovnih življenjskih potrebščin, ki prizadevajo tiste z najnižjimi prejemki, pa je Vlada ignorirala. Celo več, ironizirala je vse te pripombe - in na ta način jaz razumem tudi razpravo med našo kolegico Žgajnerjevo in predsednikom Vlade; poudarek je bil na tem, ali res lahko posameznik živi z minimalnimi zneski pokojnin, prejemkov, plač in podobnega, ne pa v tem, kdo je uradno dobil ali ne, lahko tudi malo izmišljeno ali pa metaforično povedano, in kdo je pripravljen o tem razmišljati. Vlada namreč mora razmišljati o sistemu, ne pa o tem, kaj je kdo pripravljen iz svojega poštenja ali širokogrudnosti komu dati. Spoštovanje vsakemu, ki širokogrudnost komu daje, vendar če je predsednik Vlade, mora poleg tega razmišljati in skrbeti tudi za sistemsko rešitev. Zato tudi ne sprejmem tistega, kar je bilo danes rečeno. Danes dajmo za rešitev sedanje situacije to, kar je predlagano, če bo pa še naprej inflacija, bomo pa drugič zopet dajali dodatno enkrat to dajatev. Ne, Vlada je odgovorna za urejanje sistema. In za urejanje sistema, gospe in gospodje, ta zakon, ki je zdaj predlagan, pomeni škodo, ne pa kakršno koli rešitev. Zato dajte razmišljati še o dopolnitvah, ker sicer bomo vsi glasovali za ta zakon, vendar vsi vedeli, zakaj za njega glasujemo, da se popravlja vse tisto, kar je ta vlada, ki ga je predlagala, leto, leto pa pol ali pa dve leti nazaj slabega storila. Hvala.
Je še interes, zato odpiram ponovno prijavo. Gospod Veršnik, niste bili izzvani, prijavite se k razpravi. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala. O 2. členu sem že razpravljala. Ampak ker je razprava tekla samo o prvem amandmaju, se zdaj oglašam k drugemu amandmaju. Rada bi opozorila na to, da je o državljanskih čustvih mogoče govoriti tudi kot o družinskih čustvih. In v vsaki družini je tudi kakšna črna ovca, če smo že ravno pri tem. Ampak če hočemo biti družina, potem moramo poskrbeti, da imajo vsi člani te skupnosti približno enake možnosti. In tisto, kar znova zatrjujem, je, da tako sprejet zakon, ki govori o samo o enkratnem draginjskem dodatku za upokojence, ne rešuje slabega položaja za številne druge, ki jih lahko uvrstimo bodisi v kategorijo revnih zaposlenih, bodisi v kategorijo prejemnikov socialnih transferov ali pravice iz zakona o zavarovanju za primer brezposelnosti, prejemnikov denarnega nadomestila za primer brezposelnosti. Torej bi bilo treba razmišljati o teh, katerih dohodki so še bistveno nižji od nekaterih, ki dobivajo resnično nizke pokojnine. Ta kategorija ljudi me še posebej skrbi, ker je treba računati, da so verjetno tudi v tistem starostnem obdobju, na katere prihodke se vežejo tudi drugi družinski člani. Če gre za zaposlene, potem so to zagotovo še lahko tudi prizadeti njihovi družinski člani. In danes zjutraj sem poslušala, kako so se posamezniki oglašali v zvezi s tem, ali bodo otroci lahko šli na počitnice ali ne. In delež tistih, ki ne bodo mogli iti na dopust, je ena tretjina od vprašanih. Če je to reprezentativni vzorec, je to vendarle visok odstotek tistih, ki živijo tako, da ne morejo zapolniti svojega zasluženega prostega časa tako, da bi se dobro pripravili na aktivno delo ali šolanje v drugem delu leta. Vprašanje je, ali so javne finance zdržne, da lahko prenesejo to, kar predlagajo kolegi iz poslanske skupine Zares. Ampak oprostite, potem jaz ne razumem vseh tistih zatrjevanj, ki jih poslušamo tukaj, da imamo proračunski presežek, kako dobro nam gre in vse drugo. Kaj Eurostat nameri, je odvisno od tega, kaj država pošlje kot podatek. In so že bile kakšne ugotovitve za kakšno državo, da ni ravno najbolje obveščena, mislim, da sta bili Portugalska in Grčija že kdaj zaloteni pri tem, da nista pošiljali relevantnih podatkov. In to, na kar neke inštitucije tudi pri nas opozarjajo, bi se utegnilo za nekatere stvari dogoditi tudi Sloveniji med tistimi, ki ne pošiljajo ravno najbolj natančnih in verodostojnih podatkov. Ampak to so stvari, za katere bi bilo treba vprašati koga drugega, kako je s polepoteno podobo te države. Ampak rečeno je bilo tako, da ne bomo največji, ne bomo najmočnejši, lahko pa smo najboljši. Jaz ne bom zdaj avtorstva raziskovala. Ampak če želimo biti najboljši, potem ne moremo reševanja in zakonskih rešitev presojati po tem, kako je bilo nekoč v nekem drugem sistemu, ampak se moramo vprašati, ali so sedanje rešitve take, da nam to pot, na katero hočemo stopiti, in cilj, ki ga hočemo doseči s takimi rešitvami, res tudi je dosegljiv. In jaz trdim, da ta zakon zagotovo ni na poti k najboljšim, ker je socialno premalo občutljiv. Mi smo sprejeli v Državnem zboru v tem mandatu nekaj zelo restriktivnih zakonov, ki govorijo o kategoriji občutljivih državljank in državljanov, tistih, ki so, mislim ogrožene skupine državljank in državljanov, pa smo se vedno sklicevali, kako naj najprej dolžnosti opravijo, potem pa se naj o pravicah sprašujejo. Ja, tudi država naj pomisli na to, ali je dolžnosti do vseh državljank in državljanov enako opravila. Ne samo do Slovenk in Slovencev, posebej poudarjam. V državni proračun prispevajo tudi tisti, ki niso slovenske narodnosti, pa tudi tisti, ki niso s stalnim prebivališčem v tej državi, ampak prihajajo na delo v Slovenijo in nam omogočajo tudi kaj pridobiti v državni proračun z delom, ki ga opravljajo. In z Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve bi pričakovala predloge, ki bi tem načelom pravičnosti, enakosti in solidarnosti tudi v polni meri sledili. Hvala.
Hvala. Gospod Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Na vsak način bomo podprli oba amandmaja k 2. členu. Moram povedati, da je razlaga gospe državne sekretarke, ko gre za delno ali polovično pokojnino, sicer resnična v tem, kar je povedala, težava pa je v tem zakonu ta, da tisti, ki pa dobi delno pokojnino iz Nemčije ali Amerike, lahko 5 tisoč evrov, bo pa za tisti delček pokojnine, ki jo dobi iz našega sistema, pa dobil ta draginjski dodatek. I in v tem smislu je ta izgovor, ko gre pa za naše ljudi, tiste, ki imajo tukaj delno pokojnino, zavajanje oziroma neresnica, neresnični argumenti in ga zaradi tega zavračam. Kar zadeva prvotni namen zakona, je pisalo, da bodo ta draginjskih dodatek dobili upokojenci iz pokojninske blagajne. In če bi bilo tako tudi rešeno, potem razumem, bi bilo razumljivo, da vztrajamo pri tem, da dobijo draginjski dodatek samo upokojenci. Od takrat naprej, ko smo se dogovorili, da bo to šlo iz davkoplačevalskega denarja, pa ni pravično, da dobijo samo revni upokojenci ta dodatek, s čimer se vsi strinjamo, pač pa bi morali misliti tudi na druge revne, ki pa jih je približno toliko. Mislim na vse zaposlene, ki imajo manj kot 500 evrov neto dohodkov, mislim na socialne podpirance, tiste, ki so nezaposleni, imajo nadomestila in tako dalje. In teh preprosto nočemo priznati za tiste, ki so materialno ogroženi. Tako s strani države ne, torej izvršilne veje oblasti, kakor ne s strani dveh koalicijskih strank, ki vztrajata pri slabi rešitvi ponujenega zakona. In v tem smislu so očitki nam, ki to napadamo, grdi in neutemeljeni. Kar zadeva sama sredstva, sem že omenil v svojem prvem nastopu, da so prihranki na račun zakona o socialnih transferjih celo nekaj višji od tega zneska, zato država ne daje nič, pač pa vrača, ampak spet samo nekaterim, iz tega prihranka tisto, kar je vzela v lanskem letu z zamrznitvijo. Kar zadeva očitke meni, ko sem govoril o bonbončkih. Ja, kje ste pa bili, gospodje, lani, ko so prišle podražitve in je bila inflacijska izguba tistih, ki imajo denimo 400 evrov najmanj 50 evrov na mesec zaradi podražitev hrane? Nisem jaz tako pameten, to so ekonomisti izračunali. Zaradi podražitev hrane so bili ti ljudje vsak mesec prikrajšani za najmanj 50 evrov, kar pomeni, da bo s tem dodatkom samo za lani pokrito za tri mesece. Vsa letošnja izguba inflacijska pa je luknja, v kateri si s tem dodatkom nihče ne bo mogel zelo močno pomagati. Seveda mi to vseeno podpiramo. Kar zadeva tujo prakso, ki je bila omenjena. Seveda je tudi tuja praksa v draginjskih dodatkih, ampak ne taka, da ga dobijo samo nekateri revni. Pač oni pogledajo, kdo ima tisto najmanj, postavi mejo in vsi tisti dobijo. Vsi. Ne samo izbranci, recimo upokojenci, pač pa tudi ostali v državi. V Ameriki se je, bom jaz povedal eno stvar, izjalovila. Mišljeno je bilo, da bo to pognalo gospodarsko rast, v resnici pa so ta draginjski dodatek ljudje povabili za pokrivanje dolgov predvsem na račun teh dolgov na račun stanovanj, nakupa nepremičnin in tako naprej. Kar zadeva zaostajanje pokojnin, ko so vsi govorili, kako jih usklajujemo s plačami. To preprosto ni res. Tisti, ki to govorijo niso prebrali zakona, ne vedo, kaj piše v koalicijski pogodbi, ki se ni uresničila tako, kot je tam zabeleženo. In zato govorijo neresnico in zavajajo ljudi. Mi smo bili zraven, pa vseeno priznamo, da se ne usklajujejo s plačami, zaradi tega podpiramo tudi tisti amandma, ki poskuša z 2% popraviti ta spodrsljaj našega skupnega dela na tem področju. Zasluge za ta zakon bodo od vseh, ker ga bodo vsi podprli. Zasluge za to, da bo slab in da ne bo upošteval vseh revnih, pa od Nove Slovenije in Socialne demokratske stranke. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Grill.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka in spoštovane poslanke in poslanci. Jaz resnično obžalujem, ko danes poslušam razpravo o tem, po mojem pomembnem, zakonu, kjer je moč zaznati veliko neupravičene kritike, podtikanj, demagogije in pa tudi zavajanja javnosti. Mislim, da to ne bi smel biti cilj nobenega izmed nas, in tudi sam verjamem, da bo ta zakon dobil podporo s strani vseh, in tudi zasluga, da bodo naši upokojenci z najnižjimi pokojninami le dobili tako imenovani draginjski dodatek, je zasluga Vlade in pa tudi Državnega zbora in ne samo Slovenske demokratske stranke in pa Nove Slovenije. Mislim, da se nobeden izmed članov te stranke tega ni nikoli tudi pripisoval. Očitki, da je to predvolilni bonbonček, to je sicer v tem času moč pričakovati, in to za katerikoli zakon, pa takih zakonov je bilo v preteklosti tudi nekaj sprejetih v Državnem zboru, ki je bil v korist državljankam in državljanom, bi ga okarakterizirali, da je to predvolilni bonbonček. Če naštevamo samo letošnje zakone: o dvigu otroških doklad, o brezplačni oziroma subvencionirani dijaški prehrani, o višjem dodatku za socialno ogrožene in še bi lahko tega naštevali, vse to bi lahko nam očitali ali pa pripisovali, da so to predvolilni bonboni. Ampak taki zakoni so bili tudi že v lanskem letu, predlanskem letu, vedno so bili, ko se je zadeva sistemsko na nekem področju tudi urejala. In lahko se sprašujemo, koliko pa je Slovenija socialna država. Če delamo primerjavo z evropskimi državami, ki so razvitejše od nas, lahko mirno in z vsemi argumenti zagotavljamo, da smo v samem vrhu socialnosti in zelo velik del bruto družbenega proizvoda namenjamo socialnim transferjem oziroma temu področju. Vendar vsaka država je lahko socialna predvsem toliko, kolikor tudi ustvari. Ne moremo nekaj deliti oziroma namenjati socialnim upravičencem, če pač tega niti ne uspemo ustvariti oziroma več kot ustvarimo. Zato se tudi nivo ali pa tudi neka absolutna vrednost ves čas povečuje, tako kot se tudi povečuje gospodarska rast, kot se povečuje bruto družbeni proizvod. In to je bil ves čas cilj in tudi dejansko delovaje te vlade, te koalicije oziroma lahko rečem tudi Državnega zbora. Danes s tema dvema amandmajema k temu 2. členu nekako predlagate, da bi bil draginjski dodatek tudi namenjen vsem tistim, ki imajo nizke plače. Jaz sem za to. Prav gotovo bi bil za to, če bi se lahko ta sredstva potem tudi zagotavljala oziroma se lahko tako sprašujemo, kje pa jih vzeti. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Se strinjam, ampak, gospod Džuban, če gledamo 17 let nazaj, koliko je bilo tovrstnih zakonov za draginjski dodatek, vse te zadeve, ki so bile, pa so bile tudi takrat višje inflacije, slabši standard ljudi je bil, danes govoriti o nizkem standardu, mislim, da če ga primerjamo za nazaj, je to po moje neupravičeno. Se strinjam, želimo si, da bi bil višji, vendar mislim, da ga bomo vsako leto tudi dosegali. Govorite, da imamo v Sloveniji nizke plače. So, verjamem, da so prenizke, da bi si vsi želeli imeti višje, vendar čez noč to ne gre. Dajmo narediti neko manjšo primerjavo. V letu 1990, ta podatek imam še dobro v spominu, je bila povprečna plača ali pa plača zaposlenega s srednješolsko izobrazbo v nekem povprečnem podjetju 500 nemških mark, če to prevedemo v evre, je to 250 evrov. Danes je plača povprečna skorajda 900 evrov, pomeni, da je 3,5-krat višja. Pa če to prevedemo tudi recimo ali na nakup nekih nepremičnin ali avtomobilov ali zabavne elektronike ali česarkoli, vidimo, da se je realni standard v Sloveniji močno, močno dvignil. In tudi v naprej se bo. In zaostanek slovenske plače, tudi tiste najnižje, z evropskimi se še sicer ni dosegel, vendar se pa niža in jaz verjamem, da v nekih letih bomo tudi v Sloveniji prišli v isti nivo. Obtoževati Vlado ali državo, ampak predvsem tukaj očitki na Vlado, da je ona odgovorna za vse tiste najmanjše plače, ki jih delavci dobijo. Jaz verjamem, da si vsi želimo, da bi bile te plače večje, vendar žal Vlada, niti mi kot zakonodajalci, na to neposredno nimamo vpliva, kajti v tržnem gospodarstvu, kjer mora delovati tako trg delovne sile kot tudi konkurenčnosti vse tisto, kar je, zagotavlja takšne plače, kot so. Jaz verjamem, da dobri delodajalci bodo stremeli k temu, da bodo svoje zaposlene plačevali vedno več, vedno bolj, glede na njihov učinek, in s tem bodo imeli korist vsi. Ne more pa nihče trditi oziroma zavajati, da Vlada, pa tudi mi s spremembo zakonodaje na posreden način, nismo dejansko prispevali k temu, da so lahko tudi neto plače višje. Ustvarjali smo boljše pogoje tako za delodajalec kot tudi za tiste, ki so ustanavljali nova podjetja, predvsem manjša. S številnimi davčnimi olajšavami zmanjšujemo, v kratkem se bo ta davek dejansko v celoti ukinil, davek na plače. To je stvar te vlade, tega mandata. In če bi delodajalci ta davek, ki jim ga ne bo treba več plačevati, državi prenesli oziroma transformirali v višje neto plače, bi lahko imeli delavci višje plače, ne da bi delodajalec za to rabil kakršenkoli evro več stroška za dvig plač tudi dejansko namenjati. Nekateri delodajalci verjamem, da to delajo, nekateri žal ne, vendar tukaj mislim, da za dolgoročno korist vseh je treba v tej smeri tudi delovati. Jaz sam sem prepričan, da je ta zakon sedaj prava poteza, pa ne predvolilna, ampak da je sedaj dejansko tako zmožnost države kot tudi situacija, kakršna je v Sloveniji pa tudi v Evropi, glede na podražitve predvsem hrane, da se resnično našim upokojencem z najnižjimi pokojninami dodeli ta dodatek. Nenazadnje so upokojenci tista kategorija ljudi, ki so nekako tudi najbolj nemočni za ustvarjanje kakršnihkoli dodatnih virov zaslužkov, kajti glede na verjetno njihovo manjšo zmožnost dela in tudi delovanja na trgu dela je verjetno za veliko večino od njih pokojnina edini vir dohodka. Zato je ta rešitev zagotovo prava. Mislim, da bo to v korist vseh, ki bodo prejeli in bom ta zakon podprl, samih amandmajev pa mislim, da bi bilo, takšnih, kot so bili vloženi k temu členu, nesmiselno in tudi nepotrebno, da bi jih podprl, in jih tudi ne nameravam. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Veršnik.
Hvala za besedo. Najprej želim replicirali gospodu Potrču, ki je izrekel dve trditvi o meni. Prva, da mu nisem jemal besede. Res je, nisem jemal - niti njemu niti nikomur drugemu. Na kraj pameti mi ne pride, da bi komu v tej stavbi, v Državnem zboru jemal besedo. To je čisti nonsens. Druga stvar, ko je trdil, da sem pozival, naj glasujejo proti. To je pa res, vendar pa z ozirom na to, kaj se govori o tem zakonu. To se pravi, če bi bil jaz tako skrajno nezadovoljen, bi enostavno to nezadovoljstvo izrazil s tem, da bi glasoval proti. In mislim, da je to povsem legitimno. In vse, kar je drugače, je sprenevedanje, na žalost, pa kakorkoli. Hvala še enkrat. Želim pa še nekaj poudariti. Tukaj se na veliko pogovarjamo o stvareh, ki niso eksaktne, ki so brez osnov v podatkih. Veliko se govori o teh pokojninah. Jaz imam tukaj pred seboj konkretne podatke za povprečno pokojnino z varstvenim dodatkom leta 2008, mesec april, in pa konkretne podatke, leto 2004, mesec marec. Res, da nista enaka meseca, vendar kljub vsemu, podatki so zanimivo. Marca meseca je bila povprečna starostna pokojnina 492 evrov, letos aprila meseca, res da je mesec kasneje, pa je 580 evrov. To je indeks oziroma porast 18%. Ravno tako je invalidska pokojnina bila leta 2004, 398 evrov, letos aprila meseca pa 463, 46. To so konkretni podatki. Pa še mogoče o najnižji pokojnini, ki je bila leta 2004 marca meseca 143 evrov, letos aprila 173,13 evrov oziroma 21% več. To so podatki iz Zpiza, ki jih objavljajo redno. Pa še to naj povem, da inflacija, skupna inflacija, marec na april od 2004 do letos je 16,5. To so uradni statistični podatki in prosim, da s temi razpolagamo in govorimo o njih, ne pa nekaj na pamet. To so dejanske številke iz sporočila Zpiza in pa dejanski podatki iz sporočila Statističnega urada v zvezi z inflacijo. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč, želite repliko? Izvolite.
Hvala lepa gospodu Veršniku, da je konkretno, korektno povzel mojo razpravo z dvema dopolnitvama. Prva je, gospod Veršnik; vsak, ki ni zadovoljen z zakonom, lahko ali glasuje proti ali vlaga amandmaje. Jaz sem ugovarjal vaši trditvi, da naj bi za to glasovali proti. Mi smo vlagali amandmaje. In drugo. V teku vaše razprave sem vas opozarjal, da absolutni podatki niso primerljivi z mojo razpravo. Prosil sem vas, da vmes poveste še, koliko so v tem času šle neto plače gor in potem bi ugotovili, da so pokojnine zaostajale, in to je tisto, kar sem jaz trdil. Vi pa s svojo razpravo tega niste niti slučajno ovrgli, ker teh podatkov niste navajali.
Hvala. Gospod Slavinec izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Podobno kot sem že nekajkrat pri drugih zakonih, ki jih lahko uvrščamo v sklop predvolilnih bonbončkov, povedal, da me to ne moti. Me ne moti, če sedaj Vlada in koalicija prihaja z nekimi zakoni, ki so všečni, ki so predvsem zaradi tega, da se nabirajo politične točke, če so zakoni takšni, da nekomu pomagajo. Tako sem seveda tudi podprl zakon o financiranju prehrane v šolah in tudi ta zakon seveda bo pomagal upokojencem. Bo pomagal tistim, ki so te pomoči najbolj potrebni. Seveda me žalosti, da je zakon prišel komaj sedaj. Zakaj ni prišel že pred časom, pred leti? Zakaj ni prišel, ko so se sprejemali recimo zakoni, ko se je sprejemal zakon o medijih. Na začetku mandata seveda tiste hujše zakone, sedaj pa te, ki vam lahko prinesejo točke. Ampak kot rečeno, me ne moti, sploh ni problem v tem, daleč od tega. Žalosti me, zakaj ni bilo to storjeno že prej, da bi lahko že prej kompenzirali posledice visoke inflacije, ki prizadenejo najbolj prav tiste z najnižjimi prejemki. In ne samo visoka inflacija, predvsem struktura te inflacije je pomembna. Struktura te inflacije, v kateri zelo velik delež predstavljajo osnovne življenjske potrebščine. Torej te zadeve, ki najbolj prizadetim, najbolj ogroženim predstavljajo največji delež družinskega proračuna. Zaradi tega toliko bolj bom podprl amandmaje, ki so tega vloženi z namenom, da se ta socialni korektiv zgodi na čim bolj pravičen način in čim bolj v korist tistih, ki so tega najbolj potrebni. Seveda bi pa bil vesel, če bi podporo dobil amandma, ki ga je vložil LDS, saj ocenjujem, da prav ta najbolj pravično to razliko, ta draginjski dodatek povzema in je tudi tistim, ki ga bodo dobili, v to seveda ne dvomim, namenjen. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Džuban, izvolite.
Hvala lepa gospod predsednik. Mi danes ne govorimo ne o povprečnih plačah, ne o najvišjih plačah, ne o primernih, pač pa govorimo o tisti strukturi upravičencev, ki so med najnižje plačanimi oziroma podpiranimi in je vprašanje, kako preživeti z mesečnimi dohodki, ki jih pač dobivajo. Povprečje je, stari izrek že, da je to "segedin", ki vsebuje zelje in meso. In to ne pomeni nič. In mi se zdaj danes s "segedinom" ne ukvarjamo, pač pa se ukvarjamo s problemom najnižje plačanih. Enkrat sem se še oglasil zaradi tega, ker prihaja na dan politična kupčija, pri kateri izgleda nima nič niti Ministrstvo za delo, niti Ministrstvo za finance, pač je to pa kupčija med dvema vladnima strankama: DeSUS in SDS. Mi se spomnimo glasovanja razpisa sklepa za razpis referenduma o pokrajinah, kjer je DeSUS odreagiral tako, kot je odreagiral, in omogočil, da smo pognali 4 milijone evrov za razpis referenduma, ki nam ni dal nobenega odgovora. In zaradi tega je moral predsednik Vlade pristati na zakon, ki je pred nami. Sedaj pa tukaj zasluge, če ne bi bilo referenduma, ne bi upokojenci dobili nič. In tukaj hvalisanje z zaslugami je brez koristi. Kar se mene tiče in teh amandmajev, ki so pred nami, ker to je bistvo vsega, bi bilo dobro, če bi podprli katerega ali kombinacijo katerih. Najbolj pametno bi bilo, ampak take zdrave pameti v tej hiši ni, žal moram tako reči, da bi se predlagatelji zmenili za varianto, ki bi dobila dovolj podpore v Državnem zboru in da bi osnovni predlog, ki je pred nami, spremembo zakona korigirali na način, da bi dejansko potem ljudem, ki so v stiski, na nek pravičen način nekaj prinesel. Še nekaj bom rekel. Rešitve, ki so v amandmajih, bodo pa verjetno v veliki meri odvisne, koliko nas bo takrat sedelo v tej dvorani. In tudi tisti, ki vlagamo amandmaje, smo morda občasno neodgovorni ob glasovanjih. In če bo danes prisotnost premajhna, se lahko zgodi, da bo kateri amandma dobil podporo, kar bo dobro za upravičence, ne bi pa bilo dobro, če pa ne bi noben amandma dobil podpore. Jaz bom podpiral vse, seveda, v želji, da se vsaj nekaj tega uresniči. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Seveda vsak amandma, ki ga nekdo vlaga, mora imeti neko oceno posledic, predvsem finančnih v tem primeru. Zanimivo pa je, da če gledate razpravo o tem 2. členu in dopolnilih, ves čas razprave sem tukaj, ves čas razprave ni tukaj nikogar od predlagateljev drugega amandmaja, ki zelo širi krog upravičencev do enkratnega dodatka, predstavnik Poslanske skupine Zares je bil tukaj samo takrat, ko je predstavljal stališče poslanske skupine. Ni pa tukaj nikogar niti en trenutek v času ter razprave. Izgleda, da njihov predlog zares ni niti za njih zaresen. Moram reči, da tudi razprava o tem drugem amandmaju Poslanske skupine Zares ni, vsaj po mojem občutku, naletela na neko širšo podporo v smislu pozitivne razprave. Res pa je, da tisti, ki predlagate širitev upravičencev, enostavno niste zavračali tega amandmaja. Širitev upravičencev je tudi sporna pri prvem amandmaju Poslanske skupine Lipa, ki je tudi tukaj ni že več kot pol ure, da bi branili ta predlog. Povejte mi, ali je pošteno, da nekdo, ki ima dosežene pogoje za starostno pokojnino, jo tudi ima, in se odloči, da del te pokojnine ne bo prejemal, ker verjetno ocenjuje, da bo več zaslužil na trgu s svojo delovno in profesionalno aktivnostjo. Se pa strinjam, da razprava o tem, kdo bi še lahko bil upravičenec, tudi v kontekstu teh amandmajev je dobrodošla, ampak zadeva bi morala biti realno predlagana in tudi ocenjevana, z vsemi posledicami. Jaz se bojim in bom še enkrat povedal tisto, za kar mi je bila odvzeta beseda na odboru, ker se predsednik odbora ni strinjal z debato. Jaz sem zelo korekten poslanec, korektno razpravljam, ne vpadam v besedo in tako naprej, ampak povejte mi, bom zelo plastičen, kako bo tisti, ki si bo sposodil milijardo evrov, da bo postal lastnik firme, kako bo ta denar dobil nazaj, da bo vrnil dolg bankam. Pa pustimo zdaj ob strani to, da banka morebiti propade in vsi njeni varčevalci, fizične osebe. Verjetno bo moral skozi velik del lastništva v eni od pomembnih ali pa največjih trgovskih verig v Sloveniji z maržami ustvarjati ekstra dobiček. To je ena plat medalje. Zato med drugim bo tudi cena hrane v Sloveniji zaradi neobstoječe realne konkurence, kajti druge trgovske verige temu samo sledijo, ker se jim povečuje dobiček na trgu. To je ena plat medalje in verjetno je eden od pomembnih vzrokov, če primerjate rast cen hrane v primerljivih evropskih državah in v Sloveniji. Tukaj je razlike za 60, 70% po tistih analizah. Druga plat medalje, ki pa je še bolj zastrašujoča za mene, je pa ta, da ta milijarda evrov, tako ali drugače pridobljena, ki bi morala biti namenjena za razvoj teh podjetij, tega podjetja in njegovo konkurenčnost, čeprav se ne ukvarja s konkurenčno dejavnostjo kot takšno, inovativnostjo in tako naprej, ni globalni igralec in verjetno ne bo, bo pa morda na Balkanu nek igralec, ampak ne bo vlagal v svoj razvoj. Dvakratna velika škoda. Mislim, da je dovolj razlage v tem, jaz teh dveh dopolnil iz navedenih razlogov ne bom podprl.
Hvala. Je še interes po razpravi? Ja, vidim še eno roko. Gospod Starman, izvolite imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Prav lep pozdrav vsem skupaj. Veliko sem slišal zdaj debate o delitvi teh predvolilnih bonbončkov, vendar pa vseeno moram opozoriti na eno stvar, da je težko deliti bonbončke, če si jih ne uspeš ustvariti oziroma zaslužiti. Težko jih oče kupi svojim otrokom, če jih nima iz česa. Povedal bi nekaj, da pa smo v tem obdobju, teh štirih let nekaj pa le naredili, kar to omogoča. Leta 2004 je bilo v povprečju zaposlenih 724.400 ljudi v Sloveniji, danes jih je po zadnjem podatku UMAR-ja zaposlenih 784.300. Šestdeset tisoč novih delovnih mest smo vzpostavili in dejansko so se odreazirale v tem obdobju, pritiski na vse blagajne so zaradi tega manjši in dopuščajo možnost, da tako zmanjšamo deficit oziroma smo prišli v suficit v državnem proračunu. Omogočajo dejansko, da se nekoliko korigirajo določene stvari, ki so nastale zaradi izjemne podražitve hrane, predvsem ne bi govoril o drugih zadevah. Če tega ne bi imeli, te možnosti, ne bi bilo - narejeno je bilo pa največ s tem, ko smo dejansko zagotovili pogoje gospodarjenju, največji delež je bil ukinitev davka na izplačane plače, ki je bremenil gospodarstvo, in še mnogo drugih stvari je bilo narejenih, da so se pogoji v gospodarjenju in da se je začel obračati trend v zaposlovanju, v gospodarski rasti. In prav vesel sem, da se lahko takole po domače prepiramo o tem, ali bi dali en tolar več ali en evro več ali manj, ker so za to pogoji. Treba jih je bilo ustvariti in to se je v tem obdobju dejansko ustvarilo in upam, da bomo s tem tempom nadaljevali še naprej, ne glede na to, kdo bo vladal. Hvala lepa.
Hvala. Še želja po razpravi. Vidim več rok. Odpiram prijavo. Prosim, prijavite se, kdor želi razpravljati. Gospod Brenčič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Jaz se s kolegom Starmanom strinjam. Ampak temeljna podlaga, da se je začela v enem obdobju progresivna gospodarska rast in s tem posledično večanje zaposlenosti, je vstop v Evropsko unijo. Implementacija cele vrste zakonodaje, ki je dala pogoj prostega pretoka blaga, storitev, ljudi in kapitala. To je temeljno poslanstvo, da je začela gospodarska rast strmo rasti. Temeljno. Tisti gospodarstvenik, ki je resen na trgu že 20, 40 let, mi potrjujejo 100 na uro. Ampak to smo dosegli v prejšnjem mandatu, da ne boste le prepotentni.
Hvala. Gospod Pojbič, izvolite.
Spoštovani! Jaz teh amandmajev ne bom podprl, zakon pa z velikim veseljem. Bi pa rad, ker mi je ostalo zelo malo časa za razpravo, povedal naslednje. Enostavno ne morem razumeti tega, kar večina poslancev iz opozicije danes tukaj govori, da je ta zakon predvolilni. Veste, spoštovane upokojenke in upokojence, njih ne zanima, ali je ta zakon predvolilni ali ne. Njih zanima, da bodo do tega denarja prišli. In to je ključno in ta zakon jim to daje. In to je tisto bistveno, zakaj je Vlada predlagala tak zakon in zakaj smo mi tisti poslanci, ki smo se odločili ta zakon podpreti, ga bomo danes tudi tukaj podprli in tem ljudem, upokojencem, omogočili, da pridejo do tega denarja, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]da bo njihovo življenje lepše, boljše in pa kvalitetnejše. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči! Cenjenje kolegice in kolegi! Jaz mislim, da je treba razmisliti, in to zelo natanko, o drugem amandmaju, ker vendarle uveljavlja tisto, kar v Sloveniji radi proklamiramo: enakost pred zakonom, enakost tudi pri odločitvah. Tukaj gre za enkratni dodatek k prejemkom. V tem primeru samo za pokojnine. In če ostanemo pri tem, je ta zakon krivičen. Krivičen v tem delu do vseh tistih, ki ravno tako ali še slabše živijo, pa nimajo nekega statusa. Se pravi, vezan je na status. Plačevala pa ne bo tega pokojninska blagajna, ampak bo šel iz denarja vseh davkoplačevalcev, se pravi iz proračuna. Vsi davkoplačevalci, se pravi tudi tisti zaposleni, ki so odvajali del svojih dohodkov v to darilo, do tega darila ne bodo upravičeni. Poglejte, če je to pravično. Za nič drugega ne gre. Druga stvar je, kako se je ta denar kobalil. Konec koncev, če pogledamo to, kar se je prihranilo pri pokojninah, zaradi zakonodaje v zadnjih dveh letih je več kot to, kar se bo zdaj dalo. Država je na nek način vzela, obračunala svoje manipulativne stroške, zdaj bo pa to vrnila kot darilo. To je zavajanje. Tukaj gre za laž, tukaj gre za tisto, o čemer je naš predsednik Državnega zbora pred dvema dnevoma govoril v tej dvorani, na slavnostni seji: o zavajanju. In zavajanje je, če ti nekaj vzamem in potem ti vrnem, pa rečem, da je to darilo. Še kakšno stvar bi bilo treba ob tem povedati. Mene to nič ne moti, da je to pred volitvami. Raje bi videl, da bi bilo prej, ko je inflacija zares začela udarjati, ampak podatki, recimo inflacija od leta 2004 do danes, niso tisto, s čimer se ponavadi primerja kupna moč, ampak govorimo še o čem drugem. Treba je pogledati, kaj se je v resnici dobilo takrat za tistih 492 evrov in kaj se dobi danes za 580 evrov. To je, koliko ostane ljudem, kaj si lahko s tem privoščijo. Saj ne gre samo za kruh in dva dni star kruh, kot pravi Andrej s Štajerske, gre še za kaj drugega. Sodobna družba od ljudi zahteva, da izpolnjujejo še kakšne druge potrebe, ne samo hrano, pijačo, spanje in pa razmnoževanje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Džuban, izvolite.
Zdaj obljubim, da zadnjič. Po izračunu Ekonomskega inštituta Pravne fakultete država nima suficita v proračunu, pač pa deficit. Metodologija za statistko brezposelnih je danes drugačna kot pred štirimi leti. In način evidentiranja in poročanja je drugačen, s tem, da je treba priznati, da je danes brezposelnih manj, ampak še zmeraj preveč. Za vsakega posameznika je brezposelnost huda zadeva. Država Slovenija ima na koncu samo eno blagajno. Mislim, da je nekaj takšnega kolega Sok že govoril prej. In za Darsom, za pokojninsko blagajno, pa še za marsikatero drugo in tudi za tem zakonom stoji državni proračun in nobeden drug. Zaradi česar sem se pa oglasil, zdaj le že tako, da ni ne enih ne drugih in vsake toliko časa eden pride, ki ne ve, o čem se razpravlja, in nekaj reče in lahko reče karkoli, pa ne ve, kaj se dogaja v tej dvorani. Ugotovili smo tekom razprave, slišali, doživeli, da je ta zakon rezultat kupčije za pokrajinski referendum, kjer smo pognali 4 milijone na račun tega, da je druga stranka lahko dobila zakon za draginjski dodatek. In bilo bi modro, če že se je to zgodilo, dobro, da se je zgodilo, da bi z amandmaji ta zakon nekoliko korigirali, da bi dejansko ti, ki so najbolj ogroženi, vsaj nekaj pametnega s tem pridobili. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala. Ker je videti, da zlasti tisti, ki se naknadno vključujejo v razpravo o dveh amandmajih k 2. členu, si radi s statističnimi podatki pomagajo, bom rekla, saj o stvareh je mogoče razmišljati tudi tako: 2,2 evra na državljana za referendum, ki ni bil potreben, ali pa 28 evrov na udeleženca, kar je manj, kot smo zvišali minimalno plačo z enim od sprejetih zakonov pred nedavnim. Jaz lahko soglašam s kolegom Starmanom, da je treba najprej ustvariti, pa potem deliti. Ampak v tej isti državi se hvalimo z gospodarsko rastjo, z marsičem, pa vsak ve, da plače zaostajajo za rastjo produktivnosti. Pa imam kot socialna demokratka še en bistveni pomislek. Ja, je pomembno, da se ustvari, ampak socialna država se meri po tem, kako se ustvarjeni dohodek razdeljuje. In tu koliko da za prioritete, ki so pomembne za presojanje, ali je neka država socialna ali ni - o tem bi se morali pogovarjati. In tisto, kar trdim, je, da je drugi amandma res da morebiti brez ustreznih finančnih učinkov vložen in ne nakazuje tega, koliko bi bilo iz javnih sredstev treba dati za uresničitev tega amandmaja, je pa s stališča odgovornosti države do vseh državljank in državljanov in s stališča pravičnosti, solidarnosti in enake obravnave pred zakonom bistveno boljši, kot je predlagani zakon v celoti. To ne pomeni, da jaz ne soglašam s tem, da dobijo prejemniki nizkih pokojnin, povejmo 80, 100 ali 150 evrov letnega dodatka, ampak govorim o tem, da bi poleg teh moral draginjski dodatek dobiti še marsikdo v tej državi, ker je tistih pod 500; ta meja je postavljena; pokojnine še zelo veliko. Spomnite se samo na vse tiste delavke, ki so povedale, koliko v Muri za polno zaposlenost zaslužijo. Lahko vam povem, da dobivamo, ker je prej nekdo o položnicah govoril in očital položnice in demagogijo. Jaz dobivam kot predsednica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti številne pisne vloge državljank in državljanov, ki tožijo o nevzdržnih razmerah, v katerih živijo in pravijo: "Dajte mi pomagati.". Kako naj neka komisija za peticije, državnozborska, ki nima teh pristojnosti, pomaga ljudem? Ja, normalno, da vsaj tako, da če je že nek predlog posredovan, da tudi rečeš, čeprav imaš vrsto pomislekov. Ampak tisto, kar mene v teh zgodbah moti, je to, da od januarja sprejemamo zakone, ki so nesistemski, ki na socialni čut poslank in poslancev pritiskajo, ker vemo, da bodo izboljšali položaj vsaj v nekem segmentu, ampak ko pa se sprašujemo, koliko pa slabega ob tistem pozitivnem prinašajo, je pa drugo vprašanje. In ne zameriti. Ko smo nedavno tega razpravljali o opozicijskem predlogu zakona o subvencionirani osnovnošolski prehrani, ker nas je bilo zelo malo takrat v dvorani, pojdite no prebrat magnetogram, kako so utemeljevali zavračanje tega zakona poslanke in poslanci iz koalicijskih strank. Pa bo zelo zanimiva zgodba se sestavila, ne. Takrat pa je bila zaskrbljenost za sistemskost, za javne finance in kaj še zelo velika in takrat je država zadeve vse dobro urejala in je že po obstoječi zakonodaji mogoče vse urejati. Kot da za dijaško prehrano, če bi hoteli, tudi ne bi mogli po obstoječi zakonodaji urediti. Ampak veste, to so stvari,ki jih hočemo videti, ki jih vidimo ali jih pa ne vidimo. Dobro bi bilo, ko citiramo podatke o rasti zaposlenosti, da bi povedali, ali tisti podatek o rasti zaposlenosti res pomeni nova delovna mesta. Nihče ne pove, v katerih panogah so nova delovna mesta nastala, da za ta nova delovna mesta nimamo dovolj delavcev in delavk v Sloveniji. Kar pojdite pogledat. Po posameznih panogah največja stopnja rasti zaposlenosti je v gradbeništvu. Da je v gradbeništvu veliko grajenega s krediti, je tudi res in še marsikaj bi se na račun tega dalo povedati, ker ni dovolj samo tako iz rokava en statistični podatek stresti, ampak je treba zraven povedati tudi metodologijo, po kateri je bil podatek pridobljen. Hvala.
Hvala. Je še interes? Vidim še nekaj rok. Prijava teče. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Ne bi se oglasil, če gospa Potrata ne bi izjavila enega stavka, ki se mi zdi zelo pomemben in se popolnoma, spoštovana gospa, strinjam z vami. Zelo pomembno je, kako se ustvarjeni dohodek razdeljuje. Res je zelo pomembno. In jaz bi predlagal, da vašemu bivšemu članu gospodu Šrotu, ki je izstopil iz vaše stranke, ker je vedel, da se bo to, kar je naredil, odkrilo in da vam bo s tem kot stranki povzročil škodo, če mu svetujete, da naj to, kar so tam delavci skupaj ustvarili, vrne. Mi v Novi Sloveniji smo predlagali ob tej razpravi v parlamentu, da se jim odvzame, če je to možno. Še vedno smo prepričani, da je to možno. In če bi tem ljudem to, kar niso zaslužili s svojimi rokami, odvzeli, bi dejansko lahko to, kar vi s temi amandmaji predlagate, še povečali in še nadgradili in še več razdelili. Samo ti ljudje, ki so neko skupno premoženje "pobasali" v svoje denarnice, morajo tej družbi to vrniti, pa rešimo številne od teh problemov. Torej, enostavno mu recite, da naj to vrne. Kar pa se tiče referenduma, ki ga vsi omenjate in pravite, da ni bil potreben. Seveda ni bil potreben. Prav tako, če si vaša stranka ne bi premislila in nasprotovala tistemu, kar ste nekoč sami predlagali, tega referenduma ne bi bilo in tudi teh sredstev iz državnega proračuna ne bi bilo potrebno dati za referendum. To je resnica in je treba to tako povedati kot je. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Potrata, replika.
Hvala. Jaz gospoda Boška Šrota osebno ne poznam, torej mu ne bom mogla ničesar svetovati. Tudi kakšno je stanje njegovega članstva, je zadeva, ki je meni neznana. Ne vem, koliko časa je bil član in zakaj je izstopil, ker jaz osebnih ravnanj posameznikov pač ne znam tako dobro razložiti, kot nekateri drugi, ki očitno vse veste. Je pa res, da je z denacionalizacijo bilo vrnjeno premoženje marsikomu, za katerega se tudi ne ve, kako je do tistega premoženja prišel. Kolikor pa zgodbam po časopisju sledim, je pravno mnenje za enkrat takšno, da še ne more meni naložiti ali pa ne daje meni pravico, da bi nekoga kar takoj obsodila. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Slavinec. Prosim.
Hvala lepa. Kar nekaj stvari je bilo povedanih, ki me je motiviralo, da sem se še enkrat oglasil. Vmes pa tudi sporočila upokojenk in upokojencev, ki nas opazujejo, ki nas gledajo in eden izmed njih je tudi bilo, da je upokojenka ponižana zaradi te razprave, kajti kako ceframo, kako ceframo in delamo z ljudmi, ki si tega prav gotovo ne zaslužijo, ki so bili dobri, dokler so plačevali, pa čeprav zaradi tega, ker so imeli majhne plače, so malo plačevali v blagajno, toliko težje sedaj živijo. Ampak sedaj se pogosto na njih pozablja. Za kaj gre? Opozarjam na to, da tudi predlog zakona v taki obliki, če ne bodo sprejeti amandmaji, o katerih govorimo in za katere se zavzemamo, bodo mnoge prikrajšali in bodo prikrajšali mnoge tiste, ki so tega draginjskega dodatka ravno najbolj potrebni in so tudi do njega upravičeni. Slišali smo tudi o suficitu, da je bonbončke moč deliti, ko se ustvarijo. Ja, saj vemo, kako je prišlo do tega stanja v državnem proračunu. Saj smo vsi opozarjali na to. Do sedaj so se avtoceste gradile tako, da so se financirale s proračuna. Sedaj se financirajo iz kreditov. Ampak ta razlika, koliko smo prihranili, koliko je viška nastalo, pa ni v celoti presežek proračuna. Ne, porabilo se je za druge zadeve, porabilo se je za vse drugo, kot za tisto, o čemer se danes pogovarjamo. In to je resnica. Seveda lepo, da se je zgodba o uspehu zaključila z vstopom v Evropsko unijo, ki je omogočila toliko in toliko novih delovnih mest. Bojim se samo da se je res zaključila, da bo te inercije zmanjkalo in da se zgodba o uspehu ne bo nadaljevala, ampak se bo to razmerje med zaposlenimi in upokojenimi še obračalo na slabše in bodo pokojnine še nižje. Že prej je bilo povedano glede brezposelnosti in statistike, kako se to po novem vodi. Prej brezposelnih je sedaj toliko manj, ker ste tiste, ki niso zaposljivi, črtali iz seznama brezposelnih. Niso ti postali zaposleni, število brezposelnih se ni zmanjšalo zaradi tega, ker bi se ti zaposlili. Ampak zaradi tega, ker jih vodite pod novo rubriko nezaposljivi, ampak ti še zmeraj ne delajo, ti še zmeraj ne prispevajo k razvoju države in ti še vedno ne prispevajo za pokojnine. In to je razlog, zakaj problematiziram, kako je prišlo do tega suficita, o katerem je toliko govora, in zakaj tisti denar, ki smo ga dobili iz kreditov in ga bo moral nekdo vračati, prepričan sem, da ta vlada že razume, da to ne bo več njena skrb, zato seveda tudi tako z zakoni dela, ampak da ta denar ni bolj koristno izkoriščen in ni namenjen tudi za socialo, predvsem pa v razvoj. V razvoj, torej zares tista nova mesta, ne pa v knjigovodstvo, knjigovodsko prekvalificiranje brezposelnih, kar bi zagotavljalo to, da se bo pokojninska in tudi vse druge blagajne v proračunu hitreje polnile. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Ja, vidim še roke. Odpiram prijavo. Hvala. Gospod Sok, imate besedo.
Gospod predsednik, hvala lepa. Samo en stavek, glede na to, kar mi je povedala še enkrat gospa Potrata. Poglejte, primerjati upravičence iz postopka denacionalizacije z bogataši iz Foruma 21 je milo rečeno nespodobno. To nima ničesar skupnega, gospe in gospodje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Starman. Izvolite.
Hvala za besedo. Ravno prej sem slišal manipuliranje s številom brezposelnih. Prav namenoma sem povedal število zaposlenih v Republiki Sloveniji v povprečju leta 2004 je bilo 724.400, zadnji podatek Umarja pa je 784.300. To se pravi 29.900 je več zaposlenih na današnji dan, kot jih je bilo pred štirimi leti. [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]Samo toliko. Nisem govoril o brezposelnih. Hvala.
Hvala. Imate repliko? Ne razpravo. Želi še kdo razpravljati? Samo gospod Slavinec je dvignil roko. Izvolite gospod Slavinec.
Hvala. Saj ne gre toliko za razpravo. Res bi rad tudi govoril, ker sem bil očitno napačno razumljen. Jaz nisem problematiziral novih delovnih mest, čeprav vemo kakšna so. Uvozili smo delovno silo. Uvozili smo delovno silo, tisto, ki je za to [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Tudi "Šiptarje" lahko rečemo, ja. Torej uvozili smo delovno silo za nezahtevna dela, katerih naši nočejo prevzemati. Zato sem pa jaz govoril o brezposelnosti. Nisem sploh problematiziral novih delovnih mest. Samo sem se bal, da se bo zgodba o uspehu z vstopom v Evropsko unijo, in kolega nas je lepo opozoril, da je toliko novih delovnih mest predvsem in tudi posledica prostega pretoka delovne sile, kapitala in nasploh vseh bonitet, ki smo jih dobili s tem, ko smo v Evropsko unijo vstopili, bal sem se, da se bo ta zgodba sedaj zmeraj bolj zaključevala in opozarjal na to, da brezposelnih ni toliko manj. Sploh je ni manj kot nam statistika kaže, ampak so samo drugače knjiženi in dokler bo tako veliko brezposelnih, dokler se bodo pojavljala delovna mesta, ki pa objektivno zelo malo prispevajo v blagajno zato, ker gre za nezahtevna delovna mesta predvsem uvožene delovne sile, tako dolgo ne moremo računati, da se bo problematika generalno popravila in tako dolgo bomo zmeraj morali požare gasiti za takimi gasilskimi akcijami kot so draginjski dodatki. Jaz bi si res želel, da ustvarimo takšne pogoje v katerih ne bo treba draginjskih dodatkov, ampak bodo vsi, ki so seveda, ne vsi, ampak vsi tisti, ki so plačevali v pokojninsko blagajno toliko in toliko let v času njihove delovne dobe, da se bodo v zameno za to lahko pokojnino privoščili, dobili takšno, da bodo pokoj preživeli na en dostojen način. To je tisto, o čemer sem govoril in želim si seveda še dosti več delovnih mest, vendar ne takih o katerih je bilo govora. Ampak tistih, ki so zares kvalitetna, kakovostna in ki bodo zaposlovala naše ljudi, naše brezposelne in ki bodo seveda tudi taka, da bodo brezposelne motivirala, da si bodo poiskali zaposlitev. Ne pa, kot se pogosto dogaja, da se zaposlitvi, tudi ponujeni zaposlitvi izogibajo. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 2. členu? Gospod Starman.
Jaz bi samo popravil. Prej sem rekel 29.959 - 59.900 je več zaposlenih zedaj, kot jih je bilo pred štirimi leti. 59.900. Prej sem rekel 29, se opravičujem.
Hvala. Vidim, da ni več [[....]]K 2. členu? Gospod Lahovnik, izvolite.
Se opravičujem, jaz se ne bi oglasil, ker sem na Odboru za delo, družino in socialne zadeve zelo veliko razpravljal in utemeljeval in se mi najprej ni zdelo niti smiselno oglasiti, ker verjamem, da kdor je bil prepričan takrat, je podprl zadevo. Tisti, ki so ji takrat nasprotovali bodo očitno tudi danes, ampak vendarle. Pri teh amandmajih gre predvsem za to, da se dejansko poskuša na nek način zajeti tiste, ki so v enakem položaju. In jaz sem že večkrat poudaril, da sta nekdo, ki ima 400 evrov pokojnine ali 400 evrov plače, pač v enako težkem položaju. In bi bilo logično, da se tudi ukrepi socialne politike nanje nanašajo v enakem obsegu. In meni ni logično, zakaj temu ni tako. Namreč, seveda, nihče ne pravi, da tisti, ki ima 400 evrov pokojnine ni upravičen do inflacijskega dodatka, nasprotno, seveda je. Tudi sama rešitev teh dodatkov bi bila lahko celo pravičnejša. Jaz se bojim, da bodo nekateri tudi med upokojenci razočarani, ko bodo ugotovili, da dejansko ta distribucija ni pravična, čeprav bi računalniški programi in informatizacija danes omogočila, da dobi vsak natanko tisti sorazmerni delež, ki mu glede na višino pokojnine pripada. Druga stvar pa je, seveda, da smo v celoti pozabili se ostale, kot sem dejal, posebej tiste zaposlene z zelo nizkimi plačami, pri katerih se pa sedaj vsi na nek način pretvarjamo, da tam problema ni. Pa seveda je še kako velik problem. In ukrepi, ki jih je Vlada za to kategorijo predstavila, v ničemer niso bili inflacijsko nadomestilo. Bili so nadomestilo samo za spremenjeni način usklanjevanja socialnih tranferjev. Namreč, spomnimo se vsi, tega verjetno se še dobro, da je Vlada sredi mandata spremenila način usklajevanja socialnih transferjev tako,da je bila cela vrsta socialno ogroženih slojev precej na slabše, ker so se transferji usklajevali samo enkrat letno z višino inflacije. Ob tako visoki inflaciji, ki smo ji bili priča po uvedbi evra, po našem mnenju tudi zaradi ne dovolj koordinirane ekonomske politike, pa so seveda nekateri sloji to zelo močno občutili. In tista različna povišanja otroških dodatkov in podobnega je bilo samo delno kompenzacija za tisto, kar jim je bilo prej vzeto. Še vedno pa nimamo, gled na te zadnje inflacijske pritiske, ki smo jim priča, nikakršnih odgovorov, kaj z zaposlenimi z zelo nizkimi plačami, kjer je dejasnko precej velik problem. In tudi potem, ko so se uvajale te posebne olajšave skozi davčni sistem, se je pokazala cela vrsta slabih rešitev, ker s tem, ko je bila inflacija tako visoka, se je naenkrat zgodilo, da so tisti, ki imajo minimalno plačo, takoj padli v srednji dohodninski razred in niso bili več upravičeni do teh posebnih olajšav in podobno. Skratka, socialna politika je postala povsem nepregledna. In tisto, kar je meni na nek način žal, je, da nismo s tem zakonskim paketom, ki ga danes predstavljamo, vendarle poskrbeli, da bi bili ljudje, ki imajo enake dohodke, deležni tudi enakih socialnih ukrepov. Temu pa niste sledili in zaradi tega je pač po moje to črn madež na ta zakon in tudi to je bil namen Poslanske skupine Zares, da bi to korigirali. Moram reči, da z velikim zadovoljstvom, da so tako v Poslanski skupini SLS in pa v DeSUS-u, ki sta koalicijski stranki, podprli na odboru amandmaje in je bila razprava, vsaj jaz sem imel takšen občutek, predvsem ta, nadstrankarska oziroma je poskušala slediti strokovnim argumentom, ampak, žal, danes bo očitno zopet drugače na glasovanju in je rezultat že vnaprej znan. Zato se tudi nisem želel oglasiti, ampak se mi zdi, glede na to, ker je bilo marsikaj izrečeno, vseeno prav, da sem par pojasnil podal. Hvala.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Želite vi besedo? Izvolite, državna sekretarka, gospa Tomc.
Hvala lepa za besedo. Naj se ponovno vključim v to razpravo, glede na to, da menim, da se kar nekaj časa razprava odvija okoli vprašanja pravičnosti. Kaj je pravično? Kateri krog upravičencev bi bil tisti, ki bi zagotavljal popolno pravičnost v tem sistemu? Govorimo o dveh novih kategorijah, o tistih, ki so zaposleni in prejemajo nizke plače, plače manjše od 500 evrov in o tistih brezposelnih, ki prejemajo denarno nadomestilo. Ali je torej pravično, da bi bili po predlaganem amandmaju upravičenci do tega dodatka samo tistih 15 tisoč brezposelnih, ki prejema denarno nadomestilo ali bi bilo morda bolj pravično da ga dobi vseh 62 tisoč brezposelnih, če so vendar oni še v slabšem položaju. Glede prejemnikov minimalne plače. Res je, tudi ti so v ekonomsko slabem položaju, pa vendar Vlada ima tukaj zelo omejene možnosti ukrepanja. In zakaj so te možnosti tako zelo omejene? Zaradi tega, ker z neposrednim posegom v višino minimalne plače poruši razmerja med delavci in delodajalci. Vplete se v socialni dialog v bipartitno dogovarjanje o višini plač med delodajalci in sindikati, ki samostojno določajo. S povečevanjem minimalne plače bi lahko dosegli to, da bi popolnoma razvrednotili plačne sisteme, ki sicer veljajo v podjetjih. V mnogih primerih sedaj velja, da ta višina minimalne plače, ki je sedaj, poseže tako visoko, da sega recimo v četrti tarifni razred. S tem so porušena plačna razmerja. Vlada se na tem področju vmešava toliko, kot meni, da je primerno oziroma toliko kot so njene zakonske pristojnosti. To pomeni, da predlaga povišanje minimalne plače v skladu z zakonom, kar smo v letošnjem letu oziroma v lanskem letu storili, letos pa predlagali celo v sodelovanju in s soglasjem socialnih partnerjev. Predlagali smo enkratno povišanje, kar je bilo sprejeto. Na nedavni seji Socialno-ekonomskega sveta pa je Vlada predstavila tudi možne spremembe davčne reforme oziroma davčne zakonodaje, ki bi rešile tudi problem prejemnikov minimalne plače, v kolikor bi se ta povišala avgusta za določen procent in v kolikor bi ti prejemniki prejeli takšen regres, da bi to pomenilo selitev teh upravičencev do minimalne plače v druge dohodninske razrede. Drugače pa, ker sem pri besedi, bi vseeno izkoristila to priložnost in ponovno poudarjam, da se Vlada zelo dobro zaveda slabega položaja upokojencev in tega nikakor ne podcenjuje. Ker sicer ne bi predlagala te spremembe oziroma tega zakona, ki ga sedaj predlaga, teh ukrepov. Ne bi predlagala tudi Zakona o varstvenem dodatku v začetku leta. Torej, Vlada zelo resno pristopa k temu problemu. Kljub vsemu pa bi še vedno opozorila na nekaj - pokojnine realno naraščajo. Od leta 2000 naprej pokojnine realno naraščajo. Izjemoma so padle v letu 2003 za 0,5%, od takrat naprej pa realno naraščajo. Posebej naraščajo po letu 2005, ko je bilo, kot je bilo tukaj že večkrat omenjeno, s strani te Vlade predlagano drugačno usklajevanje pokojnin s plačami. Takšno usklajevanje, kot je bilo s to spremembo predlagano pomeni, da bo situacija, ko je bilo v letu 2007 za pokojnine namenjenega 10,3, 10,1% bruto domačega proizvoda, da bo ta delež do leta 2050 ob nespremenjeni zakonodaji, če hipotetično vzamemo, znašal 16,7. Če do spremembe v letu 2005 ne bi prišlo, bi ta procent v letu 2050 znašal 13, kar pomeni, če gledamo z vidika oziroma z očmi upokojenca, da se je za upokojenca stanje oziroma njegova pokojnina bistveno, bistveno poboljšala. Ravno s tem ukrepom. Glede razmerja med neto plačami in neto pokojninami pa naj dodam še tole. Res je, to razmerje se je spremenilo zaradi načrtne razbremenitve, davčne razbremenitve plač. S to davčno razbremenitvijo se je želelo stimulirati aktivne dohodke iz delovnega razmerja. Pa vendar se to razmerje ni podrlo samo zaradi tega razloga, ampak se podira vseskozi, od leta 2000 naprej, ker je to plod zavestne odločitve, da se bo nadomestitveno razmerje med plačami in pokojninami zmanjševalo z namenom in ciljem ob demografskih spremembah zagotoviti ne samo primerne pokojnine, ampak tudi dolgoročno vzdržnost javnih financ. Hvala lepa.
Hvala. Je še interes po razpravi, zato odpiram ponovno prijavo za razpravo o 2. členu in dveh amandmajih k temu členu. Gospod Potrč izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Najprej en formalni predlog. Jaz mislim, da bi bilo korektnejše, če bi zamenjali vsaj prvi in drugi amandma k 3. členu. Drugi amandma je bolj oddaljen od prvega in soglašam, če bi bil prvi sprejet, da potem drugi ne pride v poštev. V obratnem razmerju nisem prepričan. Zaradi tega, ker prvi amandma zadeva do 580 evrov, naš pač zadeva vse pokojnine. To je predlog, ki je po mojem korekten. Drugo. Jaz mislim, da je prav poudariti, da razpravljamo o položaju, v katerega so upokojenci in v katerega so tudi drugi, ki so ali zaposleni v delovnem razmerju ali brezposelni ali prejemniki določenih socialnih transferjev, prišli tudi s politiko Vlade. Lahko govorimo o tem, da so objektivna gospodarska gibanja in razmere v Evropi, v svetu, cena nafte, hrane in še kaj, pripomogli k temu. Ne trdim, da ne. Vendar tudi s politiko Vlade. In naše pripombe gredo v smer, da se je Vlada odzvala pozno, da bi lahko pred tem kaj naredila, da je sprejemala nekatere ukrepe, ki so pomagali k slabšanju položaja socialno ogroženih, pri tem posebej govorimo o socialnih transferjih in njihovem usklajevanju. In zdaj vsa opravičila ne morejo iti v smeri odlične politike, ampak morajo povedati, popravljamo to, kar smo napačnega pri tem naredili. In mene veseli, da gospa državna sekretarka prvič s strani Vlade, prvič s strani Vlade, ker gospod predsednik je govoril drugače. Ni govoril resnice, ampak vi prvi s strani Vlade poveste, da se je res položaj upokojencev poslabšal z dejstvom, da so šle nominalno neto plače gor, zaradi davčne reforme. In v tem dejstvu je prišlo do večjega razkoraka in večjih razlik, kot bi prišlo sicer. Nadomestitvena stopnja je politika, za katero smo se ob sprejemu zakona odločili, mnogi ji še danes ugovarjajo, jaz sem bil takrat med tistimi, ki smo zelo intenzivno, gospod Brenčič, res sodelovali pri pripravi pokojninskega zakona. To smo kot eno od rešitev sprejeli in nam daje po mojem pozitivne in dobre rezultate. Ampak to nima povezave z zmanjšanjem na račun spremenjene davčne politike, ki je znižala neto plače. Mene so prej kolegi spraševali ali priznavate, da smo doslej vedno govorili o bruto plači - ja, lahko priznam. Vendar je ta sprememba davčne politike spremenila položaj upokojencev in mi lahko s strani Vlade rečemo, to se nas ne tiče, res se je spremenila, samo zato bodo upokojenci dobili približno 2% manj in to ne samo letos, ampak od letos vsa naslednja leta, dokler te osnove ne bomo korigirali. Lahko pa rečete, ja, strinjamo se, to je na novo postavilo položaj upokojencev in mi smo se pripravljeni o tem pogovarjati. Tega drugega niste pripravljeni storiti in v tem je slabost te vlade, ki se ne more hvaliti, da je problem upokojencev na ustrezen način rešila. Mi smo pa na matičnem delovnem telesu in tudi danes že rekli, pa medtem gospoda Lahovnika še ni bilo v dvorani, da podpiramo vse amandmaje in da so doslej bili vloženi nekateri amandmaji, ki so bolj pravično kot sploh zakon v celoti vključevali nadomestitvene stopnje, se pravi ne po lestvici, ki ločuje, ampak po lestvici, ki povezuje in da bi bilo prav, da se vključijo tudi ne samo upokojenci, ampak drugi, ki so posebej prizadeti.
Hvala. Gospa Tomc, želite repliko? Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi samo poudarila, da sem jaz govorila o izboljšanju položaja upokojencev ne o poslabšanju.
Hvala. Besedo ima gospod Brenčič.
Hvala lepa. Jaz nisem navdušen nad razglabljanjem gospe državne sekretarke o bolj pravičnem ali manj pravičnem pristopu. Pristop, ki ste ga ubrali je pot najmanjšega napora, na žalost ob vsj tehnologiji, ki jo vam daje sodoben informacijsko računalniški dosežek. Ali je pravično, govorimo o javnih sredstvih iz državnega proračuna, da prejemnik pokojnine, 495 evrov, dobi dodatek iz javnih sredstev, njegov partner ima pa pokojnino 1000 evrov, njun skupni dohodek iz pokojninske blagajne je 1495 evrov, ampak on dobi dodatek? Dva partnerja, ki sta pa največkrat bila z minimalnimi plačami, kot tekstilna industrija in tako naprej, imata pa oba tem nekje po 500, 510 evrov pokojnine, ne dobita nič. Ali je pravično, da nekdo dobi za 15 ali 20 let delovne dobe v našem ZPIZ-u dodatek, preostali del pokojnine dobiva pa iz nemškega ZPIZ-a, iz švedskega, francoskega, njegov skupni prejemek pokojninski je krepko preko 1000 evrov, mi kot država mu pa blagodejno damo zato, ker ima prejemek iz ZPIZ-a manjši od 500 evrov, dodatek? To ni pravično. Govorim o javnih sredstvih, o sredstvih državnega proračuna zbranimi prvenstveno iz davkov.
Hvala. Gospod Lahovnik.
Hvala lepa. Na nek način me je presenetilo, da je govorila gospa predstavnica Vlade, namestnica ministrice o pravičnosti, pri pa je spregledala dve stvari. Prvič, da absolutno drži to kar je že gospod Brenčič pred mano povedal, namreč, če je pravično to, da je nekdo, recimo, ki ima 510 evrov pokojnine in če imate zakonski par imata skupaj 1000 evrov, če hočete, pa četudi je posameznik, pa ima malo čez 500 evrov, pa ne dobi praktično nič, zato, ker je očitno po vaši lestvici to bogat upokojenec in rečete: "Njega inflacija ne prizadene." Čeprav, če boste pogledali, koliko stane nujna košarica življenjskih dobrin, boste videli, da je ravno tako zadela nekoga s 500 in še malo evri pokojnine. To je dejansko zelo nizka pokojnina. Tako, da tukaj govoriti o nekih pravičnosti, kakšna je, je zelo tvegano. Druga stvar, ki je pa še bolj, meni težje razumljena, je pa: Po kakšni logiki lahko vi trdite, da nekdo, ki ima 390 evrov plače, ki jo je imel, ali pa 410 evrov plače, ni upravičen do inflacijskega nadomestila zato, ker bi to porušilo plačna neravnotežja? Saj tukaj ne gre za neko dodatno plačo. Tukaj gre za inflacijsko nadomestilo, s katerim država želi izboljšati socialni položaj tistih prejemnikov najnižjih dohodkov, pa sploh ne posega v plačna razmerja. Saj če bi ta logika veljala, potem bi tudi za pokojnine veljala ista logika, pa bi rekli, saj to spremeni pokojninska razmerja. Pa tam jih bo celo res, ker se bo nekdo, ki je malenkost nad 500 evri, počutil nekako prikrajšanega in bo rekel: "Kaj sem pa jaz od države in boga pozabljen, kot da me ta inflacija ni prizadela." In lahko najdete celo še celo vrsto drugih primerov, pa o tem danes nisem želel, smo pa na odboru o tem govorili tudi pred tem, preden je prišel gospod Potrč, da je recimo lahko tudi premoženjski položaj upokojencev zelo različen. In imate vi danes situacijo, da bo imel nekdo malo čez 500 evrov, pa nima ne vem kakšnega premoženja ali je celo brez premoženja, pa mu ta država odreče to inflacijsko nadomestilo. Nekdo drug, ki pa ima, ne vem, malenkost statistično nižjo pokojnino, lahko ima pa precej premoženja, ampak to je posebno vprašanje, kjer sem jaz sprejel argument Vlade, kjer je bilo rečeno, ne da nimamo podatkov o premoženju, to se ne da bolj pravično, da bi tisti, ki so najbolj ogroženi z malo premoženja, z nizkimi dohodki, dobili še precej več. Tisti, ki imajo pa precej premoženja, pa relativno manj. Dobro, sem rekel, res, to je mogoče težava, in sem ta argument sprejet. Nisem pa sprejel tega argumenta in ga ne bom. Po kakšni logiki nekdo, ki ima 400 evrov plače, ni upravičen do tega inflacijskega nadomestila. Zato ker tudi, ko sem že prej v uvodu dejal, celo v ZDA, ki veljajo za neoliberalno državo in še ne vem kaj, so lepo uvedli paket za spodbujanje gospodarske rasti in za inflacijska nadomestila zaradi visoke inflacije. S tem socialnim paketom so ciljali na vse socialne skupine, ne samo na, ne vem, na brezposelne, ne samo na zaposlene, ne samo na upokojence, ampak na vse, ki so glede na dohodek v enakem položaju in pod določenim nivojem dohodka, vsi so bili vsi upravičeni do nekega paketa, seveda tisti z najnižjimi dohodki največ, tisti z malo višji malo manj, tisti v srednjem razredu in pa višje, pa sploh niso bili upravičeni do te pomoči. Ampak če odmislim to, potem mi še vedno ni jasno zakaj je odpadla ta zveznost. Če govorite o pravičnosti v tej vladi, potem bi bil pravičen sistem, če bi vi zagotoviti zveznost. Tako kot je bil pač predlagan amandma, kjer je bila logika, da se vsem nadomesti razlika do 575 evrov. In nekdo, ki ima 300 evrov - dobi 275 evrov dodatka, nekdo, ki ima 450 pač sorazmerno manj in tako dalje. Na ta način bi bilo to bolj pravično, tako pa ste naredili ta stopničast sistem, zaradi katerega se bo ponovila ta zgodba, kot se pri vseh transferjih, ki imamo cenzus. Kjer nekdo, ki za par evrov preseže nek cenzus ni več upravičen, ali do štipendije ali takoj dobi manjšo subvencijo za vrtec, ali takoj ni več upravičen do dodatka za pomoč in postrežbo. Skratka, ta primer se dejansko zdaj preslika v ta paket. In glede na informacijske sisteme, ki jih imamo na razpolago, bi to lahko zelo elegantno rešili v smislu pravičnosti, pa tega Vlada ni naredila, tudi ni bilo prave volje. Pa še enkrat pravim, na odboru je bila po moji oceni razprava zelo korektna, zelo vsebinska in je vsak poskušal na svoj način prispevati k temu, ne glede na to ali je iz pozicije ali opozicije, da bi dejansko prišli do nekega pravičnega inflacijskega nadomestila za tiste, ki jih je pač ta inflacija nekako najbolj prizadela. Pa posluha na Vladi očitno ni bilo dovolj. Upoštevali ste pač nekatere predloge; tudi kolega Potrč je v razpravi takrat kasneje opozoril na nek primer in smo z veliko muko dosegli, da se je vključila neka dodatna skupina ljudi, ki bi sicer izpadla. To se je upoštevalo, vsi ostali konstruktivni predlogi pa niso bili potem upoštevani. Zato je meni enostavno žal, da se to ni zgodilo, ker bi bila potem rešitev bolj pravična in bi jo vsi z lažjim srcem podprli. Tako pa zdaj, saj pravim, podpiramo lahko vsako rešitev, ki rešuje položaj določene skupine, žal pa nam je, da se ne rešuje položaj vseh, ki so v enako slabem položaju. Hvala.
Hvala. Še kdo? Ker ni več prijavljenih k razpravi, prehajamo na razpravo o 3. členu in treh amandmajih k temu členu. Odpiram prijavo za razpravo o 3. členu in treh amandmajih k temu členu. Gospod Brenčič, izvolite.
Hvala lepa. Z amandmajem pod številko 1 bi v vsakem primeru pristopili k veliko bolj primerni in pravični dodelitvi te pomoči. Jaz sem že na odboru rekel, ne vem ali je ta posoda takšna, da jo lahko napolnimo, vendar sistem kot takšen, dodeljevanje razlike med nekim prejemkom in nekim limitom je veliko bolj pravičen, kot je trdo stopnjevanje, ki na nekem limitu brezkompromisno izloča nekoga, ki je veliko bolj upravičen. Jaz sem sicer pričakoval, da bi se tukaj Vlada nekoliko poglobila v to, da bi videla kaj finančno gledano predstavlja tak pristop. Da se to da povsem in z vsemi verodostojnimi podatki s katerimi ZPIZ praktično razpolaga napraviti takoj. Zdaj je zadeva malo pozna, glede na to da seja poteka, da je jutri zadnji dan te seje. Vem pa, da bi ob takem pristopu zajemanja tega dodatka bilo veliko bolj verodostojno s strani vseh prejemnikov in tudi državnega proračuna, ki javna sredstva dodeljuje. Žal je situacija zdaj malo pozna. Vem, da je tudi neke vrste up v tako konceptualno spremembo 3. člena skoraj nedosegljiv. Hvala lepa. Bilo bi pa veliko bolj verodostojno do državnega proračuna in do prejemnikov. Hvala.
Hvala. Gospod Gulič izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi, državne sekretarke. Naš amandma je nastal predvsem zaradi tega, da bi ne povzročali novih krivic. Mi smo se, seveda, ko smo pregledali zakon, zelo dobro zavedali, da nekatere zadeve niso urejene, v posvetovanju s kolegi, ki so že vlagali takrat popravke, smo se odločili še to zadevo, ki bi pa povzročila nove krivice, novo krivičnost, nova nesorazmerja, v bistvu tudi nove spore, popravimo, in sicer tako, da pač postavimo nek zgornji limit, preko katerega se pač ne gre. Vzeli smo tistega, ki se ga je dalo izračunati tudi iz vladnega predloga. To je petsto plus osemdeset, se pravi 580 evrov je zgornja meja in potem zelo preprosta računska operacija, ki jo znajo otroci v prvem razredu osnovne šole, in koliko je 580 evrov, izračunati prispevek, ki bi moral biti iz državnega proračuna namenjen posameznikom, ki ne dosegajo 580 evrov. Tudi na odboru smo o tem razpravljali. Tam so bili sicer neki pomisleki o tem, da nekdo pač prejema tudi iz kakšnega drugega naslova denar. Tudi to se da urediti pač s tem, da se delež izračunava tako, kot se bo moral zdaj izračunavati. Jaz sicer mislim, da še ni prepozno, da se to še da urediti. Glede na to, da so predstavniki ZPIZ-a, ki bi seveda ves ta proces izpeljali, zagotavljali, da so sposobni tudi take zadeve dovolj hitro narediti. Mislim, da bi imelo smisel podpreti ta amandma. Tudi zaradi tega, ker konec koncev ne spreminja niti politične volje, niti osnovne volje Vlade pri reševanju tega problema oziroma pri tem draginjskem dodatku ali kakor koli se že to imenuje. Zdaj, če je pa seveda edina stvar, ki je razlog za to, da se ta amandma ne podpre, trma, potem pa nam pač - bog pomagaj. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Germič. Prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Lep pozdrav vsem. Draginjski dodatek je namenjen tistim, ki bi si s tem dodatkom seveda izboljšali svoj materialni položaj, ki je slab. Torej gre za tiste, ki jim v stroških predstavljajo seveda stroški za temeljne življenjske potrebščine veliko breme. In amandma, ki smo ga tukaj predložili, po našem mnenju ustreznejše rešuje to načelo, to pravičnost o kateri ste spoštovana gospa državna sekretarka govorili, kajti nemogoče si je predstavljati, da bo ta sistem, ki ga predlaga ta zakon, bolj pravičen, če bo nekdo, ki bo imel pokojnino 403 evre dobil 150 evrov tega draginjskega dodatka. Tisti ki bo imel pa 104 evre, torej gre za razliko znotraj enega evra, bo pa tega dodatka prejel samo 100 evrov. Jaz mislim, da bi bil takšen pristop, kjer bi zvezno določil zgornjo vrednost, ki jo predstavljata skupaj pokojnina in ta dodatek, pravičnejši predvsem pa v načelu tistega, da želimo pomagati tistim, ki so najbolj socialno ogroženi. Jaz tehnično tukaj sploh ne vidim problemov, da bi to dodatno zahtevalo delo. Že pri finančnih posledicah ste natančno opredelili število posameznikov v skupini, torej treba je samo spremeniti tiste številke pri posameznikih, ki so pri vas stopničaste, pri tem zveznem pristopu bi bile pa zvezne. In zdi se mi, da bi na ta način potrdili to, o čemer je tudi kolega Starman govoril, da so danes torej, tako kot predstavniki Vlade pravite, ustvarjeni pogoji za to, da se to postori. In če so ti pogoji vzpostavljeni, potem sem prepričan, da je danes samo stvar volje ali to naredimo korektneje, pravičneje ali pa bomo vztrajali pri tem manj korektnem stopničastem sistemu. V poslanski skupini, ko smo predlagali ta amandma smo se veda imeli v vidu, da bomo s tem najbolj pomagali tistim, ki to pomoč najbolj potrebujejo in prepričan sem, da takšno načelo in takšen pristop je lahko sprejemljiv tudi za predstavnike tistih koalicijskih strank, ki še nekako ne sprejemajo teh argumentov oziroma ali pa jih ne želijo sprejeti. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 3. členu? Ne. Potem zaključujem razpravo in dajem v razpravo 4. člen in amandma k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem torej razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 32. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE 150. ČLENA ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU. Predlog za sprejem avtentične razlage je v obravnavo zboru predložil mag. Janez Drobnič. Predlog za sprejem avtentične razlage je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku, gospodu Stanislavu Brenčiču, za dopolnilno obrazložitev predloga odbora. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Odbor, ki je matično pristojen za to področje, je Predlog za sprejem avtentične razlage 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju obravnaval na 38. seji, 4. 6. Na seji odbora so sodelovali predlagatelj mag. Janez Drobnič, predstavniki Vlade z državno sekretarko Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve z gospo Romano Tomc na čelu, predstavnik Zakonodajno-pravne službe in pa Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije z generalnim direktorjem Miranom Papežem. Odboru je bilo posredovanje mnenje Vlade v katerem pojasnjuje namen določbe prvega odstavka 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, nato pa podaja svoje mnenje o problematiki, ki jo izpostavlja predlagatelj avtentične razlage. Vlada meni, da je pravna formulacija 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju jasna in nedvoumna, zato avtentična razlaga prvega odstavka 150. člena ni potrebna. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog za sprejem avtentične razlage zakona proučila z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter z Zakonodajno-tehničnega vidika. Zakonodajno-pravna služba poudarja, da instrument avtentične razlage ne more biti namenjen spreminjanju ali dopolnjevanju zakona, temveč se lahko nanaša le na tolmačenje zakonskih določb, ki so se v okviru dane vsebine izkazale v praksi za nejasne. V zvezi s samim besedilom avtentične razlage pa opozarja, da predlagano besedilo ni sprejemljivo, saj bi pomenilo vsebinsko spremembo prvega odstavka 150. člena ZPIZ-a, kar po okviru njegove avtentične razlage ni mogoče izvesti. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je še poudaril, da iz njihovega mnenja, prav tako pa iz mnenja Vlade izhaja, da avtentična razlaga ni potrebna, nesprejemljivo pa je tudi njeno predlagano besedilo. Predstavnika Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje sta pojasnila, da zavod mora spoštovati zakon in nima diskrecijske pravice za drugačno usklajevanje pokojnin, saj je temelj za usklajevanje rast bruto plač. Zadnja sprememba pokojninske zakonodaje je sicer prinesla pozitivne rezultate, zgodila pa se je tudi sprememba davčne zakonodaje in dejansko je prišlo do bistvenega poslabšanja razmerja plač in pokojnin. Po uvodnem delu je odbor prešel na razpravo o tem, ali je predloženo avtentično razlago potrebno sprejeti. Večina razpravljavcev je menila, da bi bilo problem potrebno rešiti, saj je res prišlo do drugačnega usklajevanja pokojnin glede na gibanje plač. Glede na mnenje Zakonodajno-pravne službe in Vlade Republike Slovenije, da takšna razlaga ni sprejemljiva, pa so se strinjali, da bi bilo zadevo mogoče rešiti tudi, ali le tako, da bi Vlada pripravila spremembo zakona po nujnem postopku. Pozvali so Vlado, da pojasni kaj namerava na tem področju narediti, saj je soodgovorna za revščino v naši državi. Odbor je na podlagi drugega odstavka 150. člena Poslovnika Državnega zbora odločil, da predlaga v sprejem sklep Državnemu zboru, ki glasi: Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide meni, da avtentične razlage prvega odstavka 150. člena zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ni potrebno sprejeti. Glede na to odbor Državnemu zboru predlaga, da na podlagi 151. člena Poslovnika Državnega zbora predloga za sprejem avtentične razlage prvega odstavka 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ne sprejme. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem predlagatelju, mag. Janez Drobniču, za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade. Predlog za sprejem avtentične razlage 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju sem vložil zato, ker je Svet Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje spremenil način valorizacije pokojnin, ne da bi se spremenila zakonska podlaga. Zaradi takšne prakse so upokojenci izgubili 2% mesečne pokojnine, ki bi se poznala za vsa leta naprej. Upokojenci so na podlagi zakona in na podlagi te obvezne razlage upravičeni do dodatne valorizacije v višini 2%, kajti povprečna mesečna plača po odbitku davkov in prispevkov je bila v letu 2007 za 7,9% višja kot v letu 2006, valorizacija pa je bila izvedena za 5,9%. ZPIZ je s sklepom o uskladitvi pokojnin opustil prakso iz obdobja pred letom 2006, pri kateri je pri vsaki uskladitvi pokojnin upošteval porast bruto plač, tako da jih je preračunaval na povprečno stopnjo davkov in prispevkov, ki je veljala v obdobju iz katerega se je upoštevala rast povprečnih plač. V bistvu je uporabljal tehniko "neto neto". Ne drži pojasnilo, da so se spremenili načini usklajevanja zaradi spremembe davčne zakonodaje, konkretno Zakona o dohodnini. V nobeni določbi Zakona o dohodnini, niti kateremkoli drugem davčnem predpisu, ni določb po katerih bi morali opustiti dotedanjo prakso in uveljaviti nov način usklajevanja. Zaradi spremenjene prakse obračunavanja zavoda, so nastale tudi neupravičene razlike v višini pokojnin. V boljšem položaju so upokojenci, ki se jim na novo odmerjajo pokojnine in v slabšem položaju tisti upokojenci, ki so se upokojili v prejšnjih obdobjih. Neupravičene razlike nastajajo tudi med prejemniki visokih pokojnin ter najnižjih pokojnin, ker se ne upoštevajo nove dohodninske stopnje. Zavod bi lahko nadaljeval z istim načinom usklajevanja, kot ga je do leta 2006, še naprej, da bi se upoštevala stopnja prispevkov in dohodkov, dohodnine tako kot prej. Ker zavod ni opravil tega preračuna, je kršil namen zakonodajalca iz leta 2005, saj je bilo določeno, da se pokojnine usklajujejo dejansko tako, kot plače. Kasneje ni bila sprejeta nobena zakonska določba, ki bi navedeno usmeritev spreminjala. Ker se zavod pri upravičevanju svojega ravnanja pri usklajevanju sklicuje na 150. člen, da pa je tak način usklajevanja spremenil, je razlog, da se sprejme obvezna razlaga, da ne bi bilo nobenih dvomov o načinu usklajevanja. Zagotovo pa ZPIZ ni zakonodajni organ, ki bi lahko sprejemal način usklajevanja pokojnin, za to je odgovoren Državni zbor. Mnenje zakonodajne službe ni relevantno, saj ravno praksa kaže, ravno to, kar se je zgodilo, da je prišlo do različnega usklajevanja, čeprav se zakonska norma ni spremenila, kar pomeni, da je določilo zakona nejasno. To pomeni, da je potrebno sprejeti obvezno razlago. Na osnovi tega predlagam, da Državni zbor sprejme obvezno razlago, ki sem jo predložil. S tem se bo upokojencem valorizirala pokojnina za 2% in veljala za vsa leta naprej ter s tem popravila škoda, ki je bila storjena. To je zakonito in glede na rast življenjskih stroškov, glede na inflacijo je upravičeno in več kot potrebno. Na osnovi tega predlagam, da se sklep, ki ga je predložil pristojni matični odbor, zavrne.
Hvala. Besedo dajem predstavnici Vlade, državni sekretarki Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve gospe Romani Tomc. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci. Poslanec-minister Drobnič želi v Predlogu za sprejem avtentične razlage 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju razjasniti pomen sprejete in več kot 2 leti izvajane določbe zakona, ki govori o načinu usklajevanja pokojnin. Vlada Republike Slovenije ocenjuje predlog kot neprimeren, saj predlagana tematika ne more biti predmet avtentične razlage, ampak je lahko le predmet nove spremenjene zakonske ureditve. Ob tem Vlada ugotavlja, da je sedanja določba 150. člena, ki določa, da se pokojnine usklajujejo glede na rast zneska povprečne mesečne bruto plače jasna in z vidika pravil pravne tehnike ustrezna in nedvoumna. Vse nejasnosti glede osnove za uskladitev pokojnin pa so bile odpravljene že v zakonodajnem postopku ob sprejemanju vladne novele ZPIZ-1F leta 2005, s katero je bil spremenjen način usklajevanja pokojnin s ciljem, da le-te ne bi zaostajale za rastjo plač. Določba 150. člena določa jasen in pregleden način usklajevanja pokojnin s plačami. Spremembe ne morejo biti predmet avtentične razlage, ki je namenjena le pojasnjevanju pravne norme. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Rudi Veršnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Predlog za sprejem avtentične razlage 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je po mnenju Slovenske demokratske stranke vložen bolj v smislu predvolilnega populizma, kot pa v smislu nekega resnega prispevka k tolmačenju 150. člena. Predlagatelj predlaga, da se pojem povprečne mesečne plače, glede na rast zneska, s katerim se usklajujejo pokojnine, razume kot znesek, ki upošteva gibanje povprečnih bruto plač, ki je predhodno preračunan v neto vrednost ob upoštevanju povprečne stopnje davkov in prispevkov obračunanih od plač v Republiki Sloveniji. Določba prvega odstavka 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju določa način usklajevanja pokojnin. Pokojnine se usklajujejo glede na rast povprečne mesečne plače izplačane zaposlenim pri pravnih osebah, ki ga Statistični urad Republike Slovenije objavlja v Uradnem listu Republike Slovenije. Obstoječi sistem se uporablja od leta 2005, ko je na pripombo Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora bilo natančno opredeljeno, da se pod pojmom "plača" razume bruto plača, izraz "povprečna mesečna bruto plača" pa je bil zaradi terminološkega poenotenja zakonskega besedila zavestno opuščen. Glede na navedeno tako ni sporno, da mora zavod pri sprejemanju odločitve o višini uskladitve pokojnin v predpisanem roku upoštevati statistične podatke o gibanju povprečnih bruto plač. Na razmerje med povprečnimi neto plačami in neto pokojninami pa vpliva sprememba davčne zakonodaje. Nesporno je, da sprememba davčne zakonodaja v smislu zniževanje obdavčitev plač pomeni spodbudo za delo. Neskladja pri [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]se po podatkih ZPIZ-a kažejo v letu 2005 in 2006. Ko so se uveljavljale spremembe zakona za leto 2007 se je izplačana povprečna bruto plača zvišala za enak odstotek kot povprečje nižje pokojninske osnove in sicer za 5,9%. Vsekakor v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ugotavljamo, da je glavni razlog razhajanj pri uskladitvi pokojnin sprememba davčne zakonodaje, zato je neprimerno bolje dogovoriti se o uskladitvenem odstotku, kot pa izvajati razne pravne "bravure" in spreminjati sistem, ki je komaj dobro zaživel. Zaradi teh razlogov Predloga za avtentično razlago 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne podpiramo. Hvala.
Hvala. Gospod Miran Potrč, bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa. Predlogu avtentične razlage 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vemo, da gre za dvoje vprašanj. Prvo je vprašanje vsebinske odločitve, drugo je vprašanje formalnih rešitev in možnosti. Kar zadeve vsebinske odločitve smo ali pa ne dokončali odločanje, vendar razpravo da, o prejšnjem zakonu, kjer je pač jasno razvidno, da vladajoča koalicija oziroma da stranke Janševih demokratov in Nove Slovenije ne želijo sprejeti dejstva, da se je zaradi spremembe v davčnem sistemu položaj upokojencev v letu 2007 poslabšal. In sicer poslabšal za 2% in da bi sledenje dejanski neto plači pomenilo ali pa moralo pomeniti, da se pokojnine povečajo še za 2%. Vlada in dve največji vladni stranki tega ne želita sprejeti. In jaz mislim, da je prav, da smo to ugotovili in da se to pove. Ali je mogoče iz tega sprejeti sklep, da gre upokojencem danes boljše ali slabše, naj pa vsak tisti ugotovi, ki ve, kaj je plus, kaj je minus. Če gre za minus, potem najbrž ne gre upokojencem boljše, ampak jim gre slabše, ker imajo za 2% manjše pokojnine, kot bi jih imeli sicer. To je vsebinska razprava. Jaz jo moram sprejeti. Tako kot mi, ima tudi vladajoča koalicija, Vlada, dve največji vladni stranki, pravico reči mi tega ne želimo upokojencem dati, zaradi tega, ker nimamo sredstev ali pa ker ne želimo. Vendar to naj javno in jasno pove. Drugo vprašanje pa je vprašanje formalnih utemeljitev, zakaj ni mogoče sprejeti avtentične razlage. Vsi tisti, ki trdite, da avtentična razlaga ne sme pomeniti razlage zakona, zato ker se uporablja za nazaj in podobno, imate formalno prav. Vendar, jaz vam bom, spoštovane kolegice in kolegi iz koalicije, povedal, da imate vi najmanj pravice to trditi. Najmanj pravice to trditi, ker to uporabljate glede na to kakor vam paše. Ko se je namreč govorilo o obvezni avtentični razlagi 10. člena Zakona o skladu kmetijskih zemljišč in gozdov, je Zakonodajno-pravna služba popolnoma enako kot tokrat rekla, da predlaganega besedila avtentične razlage ni mogoče sprejeti, ker bi se s tem preseglo okvir in možnosti, ki jih avtentična razlaga vključuje. Gospod mag. Miroslav Mozetič je bil takrat vodja službe za zakonodajo in je v svojem mnenju napisal naslednje: "Glede na navedeno ocenjujemo, da avtentična razlaga ni potrebna, ker je zakon dovolj jasen - se pravi ni nejasen. Z njo se očitno želi odpraviti določene težave pri poslovanju sklada, ki pa niso posledica nejasne določbe. Dejansko in pravno bi takšna razlaga pomenila spremembo zakona, kar pa ni dopustno z avtentično razlago." Popolnoma enako je bilo, tokrat s podpisom gospoda Boža Strleta, rečeno glede te avtentične razlage. In kakšno je bilo glasovanje; pri Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov je avtentična razlaga bila izglasovana proti mnenju službe za zakonodajo. Za njo so glasovali, to je bilo na 31. resni seji, 28. septembra, tudi gospod predsednik Državnega zbora France Cukjati, tudi gospod Grims tudi gospod Jožef Horvat, tudi gospod Jaka Presečnik in tudi gospod Tanko in še bi jih lahko našteval. Skratka vsi pravičniki v tem Državnem zboru, zato ne verjamem, da ni zmožno sprejeti sklepa, ki je danes na mizi zato, ker je formalno nekorekten, ampak ker enostavno ne želite popraviti položaja in izgube 2% s strani upokojence. Hvala.
Hvala. Gospod Aleš Gulič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Gospod Potrč, lahko greste na svoje mesto.
Hvala lepa. Ena sama prijaznost in vljudnost [[...]]Spoštovane kolegice in kolegi! Cenjeni predsedujoči! Pred nami je Predlog za sprejem avtentične razlage 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Gre za to, da bi tudi na željo vseh upokojencev, kolikor sem razumel tiste dopise, ki prihajajo na naslov Liberalne demokracije Slovenije, pa tudi na mojega in na Državni zbor, spremenili, pač, osnovo iz katere se izračunava pokojnina, se pravi, da bi šli z bruto na neto. V Liberalni demokraciji Slovenije za take rokohitrske akcije nismo. Konec koncev tudi to, da zahtevamo pravno državo, nas že v osnovi na nek način determinira in nam določa, da se seveda ena orodja uporabljajo za eno stvar, druga orodja za drugo stvar. Avtentična razlaga je ena od takšnih orodij, ki pač ne more biti za to, da se popravljajo zakoni, da se dopolnjujejo zakoni ali spreminjajo, zato imamo pač druge možnosti, predvsem predlog o spremembi zakona, ki seveda bi to zadevo lahko rešil v tej smeri. Na odboru smo tudi o tem govorili. Na nek način je bila Vlada tudi pozvana, da to čim prej pripravi, če se ji zdi smiselno. Mogoče je tudi danes priložnost, da kaj slišimo od gospe državne sekretarke, ali se to pripravlja ali ne. Je pa jasno, da je treba zelo kmalu uskladiti pokojnine, saj do teh sprememb med plačami in pokojninami prihaja predvsem zaradi davčne reforme, se pravi gre za neko kompleksno zadevo, ki se seveda mogoče na začetku ne pozna, kasneje pa. Jaz sem prepričan, da tudi ekspertni sistemi in diagnostični sistemi, kakršne nudita sodobna tehnologija in sodobna znanost omogočajo, da se kaj takšnega da videti in tudi predvideti, pa seveda potem ravnati, lahko se seveda pa tudi eksperimentira, kar je malo starejša, da ne rečem zastarela metoda. Treba je upoštevati pri tem tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe. Jaz se sicer strinjam tukaj s kolegi iz SD-ja, da je bila praksa v tem parlamentu že drugačna, ampak jaz na takšne argumente zelo težko pristanem, da kadar se kaj dela narobe, da imamo potem pravico delati narobe in drugače tudi naprej. Na ta način se razruši tudi tisto, čemur rečemo demokracija, čemur rečemo pravna država, zato sem proti tej avtentični razlagi, pa zelo, zelo za to, da se zadeva uredi čim prej in čim hitreje. Na ministrstvu je pa dovolj ljudi in dovolj volje, po mojem, da to lahko pripravi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka! Za uvod dovolite, da špekuliram. Če bi danes še vedno veljal tako imenovani Mramorjev dohodninski zakon, gotovo ne bi imeli te točke na dnevnem redu seje Državnega zbora. Ker pa je ta Državni zbor na predlog Vlade Republike Slovenije sprejel dohodninsko reformo, ki je za isto bruto plačo prinesla večjo neto plačo, se je pojavil ta predlog avtentične razlage 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Z dohodninsko reformo, ki smo jo sprejeli, se je izboljšal položaj zaposlenih, položaj delavcev. Treba je povedati, da to dohodninsko reformo niso podprle vse poslanske skupine, vendar tukaj na tem mestu ne smem naštevati teh poslanskih skupin in posameznikov, ker gre za stališče poslanske skupine. Predlagatelj predloga za sprejem avtentične razlage predlaga, da se pojem povprečna mesečna plača, ki ga uporablja 150. člen Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, razloži kot znesek, ki upošteva gibanje povprečnih bruto plač, ki pa je predhodno preračunan v neto vrednost ob upoštevanju povprečne stopnje davkov in prispevkov, obračunanih od plače Republike Slovenije. Tako bi po mnenju predlagatelja preprečili, da bi se pokojnine uskladile manj, kot je znašal celotni porast gibanja povprečnih neto plač. Tako mnenje Vlade kot Zakonodajno-pravne službe je negativno. Po ugotovitvah obeh je določba 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju jasna in nedvoumna. Plača se tolmači kot bruto plača. Zato tako kot Vlada in Zakonodajno-pravna služba v Novi Sloveniji menimo, da je avtentična razlaga nepotrebna, saj bi sprejetje pomenilo nov način usklajevanja pokojnin z metodologijo, ki pa bi morala biti predmet zakonske ureditve. Naj vas pa, spoštovane kolegice in kolegi, upam, da prijetno presenetim in upam tudi razveselim, da bo ta koalicija in ta Vlada do konca mandata še nekaj naredila za naše upokojence in za tiste, ki imajo eksistenčne stiske zaradi globalne ne samo slovenske, draginje. Hvala za pozornost.
Hvala. Gospod Stanislav Brenčič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog sklepa, ki ga je Državnemu zboru v sprejem predložilo matično delovno telo, da predloga za sprejem obvezne razlage prvega odstavka 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ne sprejme, podprli. Po našem mnenju je prvi odstavek 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju v nepogrešljivi povezavi z 58. členom tega istega zakona, zapisan popolnoma jasno in nedvoumno, kar izhaja tudi iz mnenja Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog za sprejem obvezne razlage zelo skrbno proučila. In vsaj jaz kot predsedujoči matičnemu delovnemu telesu, ki je pristojno za to področje, dajem poseben poudarek zakonodajnopravnim mnenjem. Do sedaj se je namreč izkazalo, da so vneseni popravki v predloge zakonov na podlagi zakonodajnopravnega mnenje v praksi vedno ugodno vplivali na implementacijo zakona. Namen oziroma institut obvezne razlage omogoča zakonodajalcu, da le pravno doreče vsebino zakonske določbe v okviru njenega prvotnega namena, tako da je izvajanje le-te v praksi nesporno in jasno. V primeru, kot je zastavljen tokratni predlog za sprejem avtentične razlage prvega odstavka 150. člena ZPIZ-a, pa bi se po našem mnenju spreminjalo oziroma dopolnjevalo jasno zapisan člen zakona, kar pa bi smeli storiti le na podlagi predloga zakona o njegovi spremembi oziroma dopolnitvi. Kot že rečeno, bomo predloženo besedilo predloga za sprejem avtentične razlage v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke kot nepotrebno zavrnili. Vsekakor pa smo mnenja, da bo potrebno že kaj hitro v novem mandatu napraviti resne razmisleke o vprašanju nadaljnje primernosti sistemov usklajevanja pokojnin, tudi glede na dejstvo, da bodo cene najnujnejših življenjskih potrebščin, predvsem hrane in energentov, še nadalje rasle in da se bo rast plač zaradi obvladovanja inflacije in zaradi neizprosnosti konkurence na svetovnih trgih zavirala. Kot rečeno, mi bomo predlog sklepa, ki ga je predložilo matično delovno telo, podprli. Hvala.
Hvala. Mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcem, kolegice in kolegi. Poslanci DeSUS-a smo v zvezi s predlagano avtentično razlago 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju tehtali med vsebinsko idejo predloga razlage in formalno materialnimi pogoji, ki jih institut avtentične razlage, glede na svoj namen, mora izpolniti. Ugotavljamo, da uporaba instituta avtentične razlage v tem konkretnem primeru, glede na jasnost samega določila 150. člena zakona v navezavi na uvodne določbe, kjer je pojasnjen pojem plače, tudi glede na vsa spremljajoča gradiva v zakonodajnem postopku, nastajanju sprememb in dopolnitev danes veljavnega zakona oziroma dotičnega člena, ni sprejemljiva. Avtentična razlaga je namenjena tolmačenju vsebine zakonske norme po namenu zakonodajalca. Dano tolmačenje v konkretnem primeru avtentične razlage pa namen zakonodajalca, ki je po naši oceni dovolj jasno opredeljen, spreminja, ga ne razjasnjuje, kar je primarna in edina funkcija inštituta avtentične razlage. To ne pomeni, da DeSUS ne podpira namena oziroma cilja, ki ga predlagatelj želi doseči s predlogom za sprejem avtentične razlage, to je usklajevanje pokojnin, ne glede na rast bruto, temveč glede na rast neto zneska povprečne mesečne plače v Republiki Sloveniji. Predlagana ideja drugačne osnove usklajevanja pokojnin je smiselna v zvezi s povečano rastjo neto plač glede na bruto porast, ki je posledica spremenjene dohodninske zakonodaje. Pokazalo se je, da so upokojenci pri uskladitvi vseh teh sprememb bili dejansko prikrajšani v razmerju do neto plač, kar povzroča porast padanja pokojnin glede na rast plač oziroma glede na zmanjšanje primerjalne kupne moči upokojenega prebivalstva glede na aktivno prebivalstvo. Le-to pa vpliva tudi na poglabljanje problema revščine med to skupino prebivalstva. Zavedamo se tudi dejstva, da je problem usklajevanje pokojnin širši od samo izkazane potrebe po prilagoditvi usklajevanja glede na izpad med razliko rasti neto in bruto zneskov plač. Zato bi bilo smiselno domisliti poleg predlagane ideje, podane v tej avtentični razlagi, malce širši sistemski poseg v obstoječ pokojninski sistem, ki bi moral med drugim iti na primer tudi v smeri ustalitve valorizacijskih količnikov, ki se danes spreminjajo s pravilnikom in lahko za hrbtom širši javnosti in upravičencev posežejo v povprečje, ki ga potrebno število let določa za izračun vsakokratne nadomestitvene stopnje pokojnine. V naši poslanski skupini se resno zavedamo položaja slovenskih upokojenk in upokojencev in razumemo njihove očitke na račun veljavnega pokojninskega sistema. Seveda pa je pri oblikovanju usklajevanja z neto plačami odprt tudi problem prispevkov, ki se od tako povečane neto plače ne odvedejo. Če je neto plača višja zaradi manj davkov, ni zato niti centa več prispevkov v pokojninsko blagajno, zato je taka rešitev ta trenutek tudi iz tega naslova vprašljiva. Mi bomo tudi v prihodnje podpirali vse sistemske izboljšave, ki bodo dolgoročno prinesle tako potrebe spreminjajočih se demografskih trendov ter hkrati zagotavljale človeka vreden položaj vsakokratne generacije upokojencev ter slehernega posameznika v tej kategoriji, ob stabilnem, zdravem in pravičnem pokojninskem sistemu, ki bi ga kazalo dodelati. Poslanci naše poslanske skupine smo prepričani, da je predlog avtentične razlage tudi odraz morda slabe vesti bivšega ministra za delo, družino in socialne zadeve, glede na poprejšnji odnos do predlogov rešitve usklajevanja pokojnin z rastjo plač, ki ni takšna, kot je bila zapisana v koalicijski pogodbi. In ker je namen tega predloga prav gotovo po vsebinski plati pozitiven, ostaja pravica slehernega izmed nas, da to zadevo kljub temu, da ne izpolnjuje vseh formalnih pogojev za sprejem, podpre. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Ponovno hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice, kolegi, spoštovana predstavnika Vlade! Ne vem, če je vse res, kar smo slišali. Ta avtentična razlaga in vse povedano je tako učeno povedano, da tudi ne vem, če bi nas ljudje, če bi jim to razlagali zdaj na ulici, razumeli. Nisem prepričan, da je vse, kar smo slišali, res. Bom skušal zelo preprosto vprašati in dobiti odgovor oziroma mislim, da boste potrdili meni in Slovenski nacionalni stranki. Do leta 2005 po podatkih, ki jih imam, je bila osnova za izračun neto. Če nimam prav argumentirano, lahko kdo dokaže. Nato pa je Svet zavoda ZPIZ-a nenadoma začel obračunavati bruto, kar ne bi bilo popolnoma nič čudno, če bi se spremenil zakon, ki določa, torej po moji logiki Zakon o pokojninskem zavarovanju. Zakon se ni spremenil, način izračuna se je spremenil. To je, prvič, zelo čudno. Svet se je sam odločil. Ampak kaj je sodu izbilo dno? Res je, to, kar smo danes slišali, sprememba Zakona o dohodnini, kjer se je pa pokazalo, da je bil nekdo zelo pameten. Torej tisti, ki je začel namesto neto izračun bruto, in je že v naprej vedel, kaj se bo zgodilo po sprejetju novega zakona o dohodnini. Da se bo zgodilo to, da bo nekdo fino "prišparal" 2%. To je resnica, vsaj zame in za kolege iz Slovenske nacionalne stranke. Torej okoli ovinka priti in pripeljati zadevo nekam tako, da bomo malo "prišparali". Še enkrat pravim, po moji logiki bi se moral spremeniti Zakon o pokojninskem zavarovanju, s tem bi se moral opredeliti nov način izračuna in potem bi bila zadeva jasna. In drugič. Zakaj avtentična razlaga? Sam pojem avtentične razlage pomeni izvirno, naj nekdo nekaj razloži. In zdaj mi povejte, povprašajte čisto normalnega navadnega človeka, pa Slovenci so zelo pametni ljudje, če mu rečeš: "Pokojnine se usklajujejo glede na rast zneska povprečne mesečne plače, izplačane zaposlenim pri pravnih osebah, ki ga Statistični urad Republike Slovenije objavlja v Uradnem listu Republike Slovenije, oklepaj, v nadaljnjem besedilu, povprečna plača". In sedaj me zelo zanima, če bi vprašal, kakšna je ta povprečna plača, v oklepaju, ali pa mesečna plača. Ali je tako hudo napisati že v 150. člena bruto ali pa neto? Karkoli. Tudi jaz ne vem. Povprečna plača pa mesečna plača. Kje je osnova, ki jasno pove, da je to, kar piše v 150. členu, bruto? Kje? Pokažite mi tisti člen, kjer bo pisalo in bom rekel O.K., se opravičujem, gospod Drobnič nima prav in bomo podprli sklep, ki ga predlaga matično delovno telo. Tako ga pa ne bomo. V Slovenski nacionalni strani ne. V Slovenski nacionalni stranki smo za takšno zahtevo za avtentično razlago, ker mislimo in smo skoraj da prepričani, ima gospod Drobnič prav. Ima prav. Razen seveda, če nekdo drug ne dokaže, da se je spremenil Zakon o pokojninskem zavarovanju, da je bil način izračunavanja ves čas bruto. Ni bil. Ni res. Kar nekdo se je to izmislil vmes, mimogrede. Sedaj smo pa to videli in seveda zdaj je vse narobe in sedaj je avtentična razlaga kriva, ker imamo druge instrumente in bla bla bla. Seveda jih imamo. Samo tiste druge instrumente mora Vlada v pomoč Zpizu spremeniti, da bo Zpis jasno rekel, saj v zakonu piše, da je osnova za izračun bruto, tako pa ne more tega reči, ker tega ne piše. V Slovenski nacionalni stranki dajemo pobudi prav in bomo proti negativnemu sklepu, da avtentična razlaga ni potrebna oziroma podpiramo zahtevo po avtentični razlagi, brez seveda, da ne bi še enkrat slišal, kot smo slišali pri prvem, kakršnihkoli predvolilnih igric. Če pa ne verjamete, pojdite vprašat pa ljudi.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupina Lipa pa bo predstavila poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat, v mojem imenu, tretjič danes za to zagovornico! Svet zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje je rekel, da se bodo pokojnine usklajevale z bruto plačami. Ampak to so tisti ljudje, ki so si, meni nič tebi nič, dvignili za 30% sejnine. Iz iste mavhe gre denar. Zakaj so mogoče takšne interpretacije zakonskih določi? Zato, ker so zakoni pisani nejasno, ker v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ni jasne dikcije, ki bi dejala, da se morajo pokojnine usklajevati z neto plačami. Zato so si člani sveta Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje rekli, bomo izbrali tisto najboljšo varianto, kjer bomo prihranili. Pokojnine se bodo usklajevale z bruto plačami. Zelo plastično govorim, ampak nisem daleč od resnice. Pokojnine oziroma razmerje pokojnine: plače so se spreminjale. Zelo drastičen padec pokojnin se je zgodil v letu 2004 oziroma 2005 po mandatu te vlade, ki se danes baha, kako zelo se pokojnine realno usklajujejo in rastejo s plačami. Ni res, spoštovane kolegice in kolegi. Iz tega grafa je razvidno, kako zelo pokojnine v razmerju do plač padajo. To so podatki, ki so na razpolago tudi v letnem poročilu Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Če dovolite, ker verjamem, da si niste vsi prebrali tega debelega čtiva, zapisano je, dovolite: "Zaradi učinkov spremenjene davčne zakonodaje je med gibanji povprečnih bruto in neto plač, ki do tedaj niso bistveno odstopale, nastal večji razkorak, ki vpliva tudi na dosežena razmerja med pokojninami in plačami." Nadalje v tem poročilu Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ugotavlja: "Razlika v rasti povprečnih bruto in neto plač vpliva na razmerje med povprečnimi pokojninami in povprečno plačo, ki so se pri večji rasti povprečnih neto plač v preteklem letu," torej letu 2007, "ki jim pokojnine niso sledile, v letu 2007 dodatno in občutno znižale." Se pravi, pokojnine so padle. "Zato, da bi preprečili nadaljnje in hitrejše zniževanje padanje razmerij med povprečnimi pokojninami in plačami, bi bilo potrebno učinke spremenjene davčne zakonodaje," to je tista zakonodaja davčna, na katero ste se sklicevali nekateri vladni predstavniki pri prejšnji točki, skratka "bi bilo te negativne učinke spremenjene davčne zakonodaje potrebno omiliti oziroma jih odpraviti z ustrezno spremembo temeljev za usklajevanje pokojnin." Kdorkoli bo trdil, da se pokojnine danes, realno gledano, usklajujejo s plačami, z neto plačami oziroma da rastejo enako kot rastejo plače, ta človek preprosto laže. Dejstva so drugačna. Še enkrat vam pokažem graf. Pokojnine v primerjavi s plačami padajo zaradi spremenjene metodologije obračunavanja plač, tudi zaradi tistega zakona, ki je bil sprejet v letu 2005. In ne nazadnje je to tudi tisti pomemben valorizacijski količnik, ki ga vsako leto določi Ministrstvo za finance v sodelovanju z Ministrstvom za delo. In ta valorizacijski količnik, na katerega nakazuje 47. člen Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, pada, vsako leto je nižji, spoštovane kolegice in kolegi. In to so tista dejstva, zaradi katerih si upam trditi na tem mestu, pošteno in iskreno, in dokaze imam za to, da pokojnine realno gledano ne sledijo rasti plač. Tudi zaradi tega so upokojenci tista kategorija ljudi v naši državi, ki so socialno med najbolj ogroženimi. In če hočete rešitev za vse tiste, ki vam ni sprejemljiva avtentična razlaga, ki govori o tem, da se pokojnine morajo usklajevati z neto plačami, naj vam povem, da je Poslanska skupina Lipa vložila novelo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kjer jasno in glasno govorimo, da se pokojnine morajo usklajevati z neto plačami. Še enkrat bom rekla, pokojnina je zaslužena pravica in mora kot taka zadoščati za dostojno življenje brez socialnih korektivov. Upam da besede Nove Slovenije, ki pravijo, da bomo doživeli pred volitvami nek čudež, da bo ta čudež v podpori predloga novele zakona, ki smo ga vložili v Poslanski skupini Lipa.
Hvala lepa. Z vašo predstavitvijo smo tudi končali s predstavitvami stališč poslanskih skupin. O predlogu za sprejem avtentične razlage bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 32. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Mi pa PREHAJAMO NA 32. TOČKO - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PLANU ZDRAVSTVENEGA VARSTVA 2008-2013 "ZADOVOLJNI UPORABNIKI IN IZVAJALCI ZDRAVSTVENIH STORITEV". Seznanjam vas, da imamo za to točko na razpolago pet ur in deset minut. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev. Izvolite prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci. Resolucija o nacionalnem planu zdravstvenega varstva od 2008 do 2013 je dokument, ki je potreben v našem prostoru tudi iz razloga, ker smo kar nekaj let živeli brez dolgoročnih usmeritev. Ključni cilj, ki smo ga v tem dokumentu zastavili, so zdrave državljanke in državljani in pa zadovoljni uporabniki in izvajalci zdravstvenih storitev. Temeljni dokumenti so seveda nacionalni dokumenti in evropska strategija, ki je bila sprejeta na Evropskem svetu v decembru 2007. Pri pripravi plana je sodelovalo mnogo različnih strokovnih in civilnih združenj in pa, široko zasnovana ekipa iz Ministrstva za zdravje, Inštituta za varovanje okolja in pa zdravstvene zavarovalnice. V dokumentu so zelo jasno opredeljene analize zdravstvenega stanja prebivalstva in pa tudi med drugim široko upoštevane pripombe. 111 smo jih dobili od 95 različnih institucij. Vizija, ki smo jo v tem dokumentu zastavili, je ozavestiti skrb za lastno zdravje, organizirati kakovosten in finančno vzdržen sistem zdravstvenega varstva, kjer je pacient partner. Posebna pozornost je tukaj dana tudi skladno z zakonom o pacientovih pravicah, pravicam pacientu in tudi mogoče izboljšanih odnosov do le-teh. Ključne vrednote, ki smo jih zastavili v resoluciji temeljijo seveda najprej na tem, da je zdravje naša največja vrednota, čeprav se jo velikokrat zavedamo šele takrat, ko ga več nimamo. Sicer pa univerzalnost, enakost, solidarnost, vključenost, kakovost, odgovornost, zaupanje in etično ravnanje so tiste vrednote, skozi katere se prepletajo tudi poglavja, vezana na krepitev in varovanje zdravja, na zdravstveno dejavnost, na zdravila, medicinske pripomočke, financiranje, na uporabo informacijskih tehnologij, na definicijo standardov, na bodoče investicije v zdravstvo in pa na odnos s civilno družbo. Pomembna razlika od prejšnjih dokumentov je v tem, da je mnogo večji poudarek, skladno tudi z evropsko strategijo, resnično na širši skrbi za ozaveščenost zdravega načina življenja. Težko je ob demografskih spremembah, ki so evidentne, dohajati trende in enostavno ne zmoremo in nikoli ne bomo zmogli zgraditi toliko bolnišnic, da bi zadostovale zaradi slabega odnosa do našega lastnega zdravja. In zato je to poglavje tisto, ki ima tudi čisto konkreten akcijski načrt, kako bomo preko civilnih združenj, preko različnih projektov ozaveščali državljanke in državljane, jih spodbujali k manj alkohola, k nič kajenja, k zdravi prehrani, k več gibanja, pri tem pa ne pozabili, da je naša odgovornost organizacije zdravstvenega varstva tako na primarnem nivoju kot na sekundarnem. Tudi zdravstveni domovi imajo tokrat zelo jasno opredeljeno vlogo, torej so koordinatorji zdravstvenega varstva na primarnem nivoju, na področju, kjer se nahajajo, in jih imamo v resoluciji kot pozitiven del javne mreže. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za zdravstvo, kot matično delovno telo, zato prosim predsednika Ljuba Germiča, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica z ekipo, kolegice in kolegi. Odbor za zdravstvo je na svoji 32. redni seji dne 5. junija obravnaval predlog resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2008-2013 "zadovoljni uporabniki in izvajalci zdravstvenih storitev", ki ga je v obravnavo in sprejem Državnemu zboru Republike Slovenije posredovala Vlada Republike Slovenije. Članom odbora so za sejo bila posredovana naslednja gradiva: besedilo predloga resolucije, mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Državnega sveta Republike Slovenije, dopis Fakultete za zdravstvene vede Maribor, dopis Inštituta za ekonomske raziskave v zdravstvu in gradiva Ministrstva za zdravje in Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki so bila posredovana preko elektronske pošte. Zakonodajno-pravna služba je na besedilo resolucije oblikovala zgolj pripombe nomotehničnega značaja, ki pa se bodo odpravile v končni redakciji pred objavo v Uradnem listu. Državni svet Republike Slovenije je v svojem pisnem mnenju k predlogu resolucije oblikoval splošne in konkretne pripombe, ki jih je na sami seji odbora predstavil državni svetnik gospod Peter Požun. Uvodno predstavitev k predlogu resolucije je podala gospa ministrica Zofija Mazej Kukovič. Poudarila je, da resolucija o nacionalnem programu zdravstvenega varstva temelji na zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in upošteva smernice zdravstvene strategije Evropske unije Skupaj za zdravje, strateški pristop EU za obdobje 2008-2013, ki ga je sprejel Evropski svet v letu 2007. V nadaljevanju je predstavila ključne usmeritve, predloge in rešitve v predlagani resoluciji. V razpravi, v kateri so sodelovali vsi člani odbora in vabljeni, je bilo posebej poudarjeno, da je nacionalni program zdravstvenega varstva eden izmed najpomembnejših dokumentov, ki določa strategijo na področju zdravstvene politike. Pri pripravi tako pomembnega dokumenta bi morala sodelovati najširša strokovna in civilna javnost, kar iz številnih pripomb, ki so jih prejeli poslanci, ni razvidno. Tako pomemben dokument bi moral biti sprejet z javnim konsenzom, kar pa vladajoča koalicija ni bila pripravljena storiti, saj tudi javne predstavitve mnenj, ki bi razjasnile marsikatero odprto vprašanje na tem področju in ki jo je predlagala skupina poslancev, ni podprla. Nekateri člani odbora so posebej poudarili, da bi nacionalni program moral temeljiti na opravljeni strokovni analizi obstoječega stanja. Iz predloga resolucije tako ni razvidno, da se delež javnega financiranja in BDP na področju zdravstva zmanjšuje, povečuje pa se delež zasebnega financiranja. Prav tako se povečuje neenakost državljanov pri zagotavljanju pravic s področja zdravstva in dostopnost do teh pravic. Predstavnik Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije je poudaril, da je skupščina zavoda k predlogu resolucije oblikovala zelo veliko pripomb, ki so bile posredovane na Ministrstvo za zdravje, vendar niso bile upoštevane. Tudi predstavnica Inštituta Republike Slovenije za varovanje zdravja je poudarila, da njihove pripombe predlagatelj pri pripravi besedila ni v celoti upošteval. Ostali člani odbora so nasprotno menili, da je resolucija zelo dober dokument, pri pripravi katerega so sodelovali strokovnjaki različnih usmeritev in dobri poznavalci zdravstvene stroke. O predlogu resolucije je bila opravljena široka javna razprava. Ministrstvo za zdravje je sprejelo veliko pripomb, ki so bile upoštevane, da ni korektno, da so predvsem poslanci opozicije celotni mandat opozarjali na to, da nacionalnega programa ni, in izvajali pritisk na ministrstvo, kdaj ga bo pripravilo, ko pa je tak program predložen, pa pri sprejemanju ne želijo konstruktivno sodelovati. Vsi, ki so kadarkoli sodelovali pri pripravi tako pomembnih in zahtevnih dokumentov, vedo, kako dolgotrajno in težko delo je to. Dejstvo namreč je, da takšen dokument nikoli ne more vključiti vseh interesov in potreb najširše tako strokovne kot civilne javnosti. Pri razpravi o posameznih poglavjih predloga resolucije, vloženih amandmajih in predlogih amandmajev sta na postavljena vprašanja, odprte dileme članov odbora odgovore podajala ministrica za zdravje ter državni sekretar. V roku, ki ga določa Poslovnik, so bili k predlogu resolucije vloženi amandmaji Poslanske skupine DeSUS in poslanskih skupin koalicije. Odbor je podprl amandmaje Poslanske skupine DeSUS, podpoglavje 5.2.1.5.2, paliativna oskrba in podpoglavje 1.11.5, financiranje izvajalcev zdravstvenih storitev, in poslanskih skupin koalicije k podpoglavju 6.4 in 7.8. Odbor je oblikoval in sprejel amandma k uvodu. Odbor za zdravstvo je glasoval o vseh poglavjih predloga resolucije skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga resolucije, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Bojan Kontič bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi. Predlog resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2008-2013 nosi dober naslov, "zadovoljni uporabniki in izvajalci zdravstvenih storitev". Seveda se ob tem takoj zastavi vprašanje, zakaj temu ni tako že danes. Nacionalni program načrtuje aktivnosti in tudi konkretne ukrepe na področju, ki je bilo znano v zadnjem času predvsem z aferami, ki so močno načele njegov ugled. Do leta 2004 smo imeli nacionalni program, ki je nosil naslov "zdravje za vse do leta 2004". Temu je sledilo štiri leta programske praznine. Zdaj pa kot za stavo hitimo s sprejemanjem nacionalnega programa, ki zahteva pred sprejemom širok nacionalni konsenz. Žal tega poenotenja na tako pomembnem področju, kot je zdravje, nimamo. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov sem ministrici predlagal, da javno obravnavo podaljša in tako omogoči strokovni in laični javnosti obravnavo dokumenta in oblikovanje pripomb ter tudi predlogov za izboljšave. Predlog je bil zavrnjen, vendar se je kasneje ministrica zaradi pritiskov širšega obsega odločila, da javno obravnavo podaljša. Obravnava je dejansko omogočila številne pripombe, ki pa v večini niso bile upoštevane. Opozicijske poslanske skupine smo javno opozorile, da po štirih letih programske praznine ne gre hiteti s sprejemanjem nacionalnega programa zgolj zato, da bi si na ta način koalicija celila rane na področju zdravja. Vsi dobro vemo, kako pomembno je, da se rana pred posegom temeljito očisti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo vseskozi opozarjali na to, da če želimo kvalitetno načrtovati naše posege na področju zdravja, moramo najprej narediti temeljite strokovne analize, ki bodo podlaga za dokončanje ciljev in seveda tudi poti, kako te cilje doseči. Kot primer naj navedem podeljevanje koncesij na primarnem nivoju. Naj pri tem kar v uvodu povem, da ni mogoče koncesionarja zasebnika postaviti na skupni imenovalec in reči, da je njihovo delovanje slabo in da je njihov edini cilj zaslužek. Kot tudi ni mogoče reči, da so javni zavodi nedotakljivi in da so edino oni resnično kvalitetni ponudniki storitev. Resnica je verjetno kot običajno nekje vmes. Ob sprejemanju nacionalnega programa do leta 2004 smo takratne poslanke in poslanci uspeli v ta program zapisati, da ostajajo zdravstveni domovi nosilci dejavnosti na primarnem nivoju. Kljub temu so se koncesije še naprej podeljevale po sistemu, zakaj nekomu, ki si koncesijo želi, le-te ne bi tudi podelili. Čeprav ni nujno, da so za to obstajale dejanske potrebne. In običajno s podelitvijo koncesije zdravstveni dom izgubi del programa in seveda tudi del sredstev. Torej ni osnovna težava v samem razmišljanju, zasebniki da ali ne, temveč v iskanju dodane vrednosti. Tam, kjer ne gre drugače, je tudi koncesionar lahko povsem dobra rešitev. Zgolj prerazporejanje zdravnikov znotraj posameznega območja pa ni rešitev, ki bi omogočila dostopnejšo in kvalitetnejšo storitev. V predlaganem nacionalnem programu imamo zapisano, da ima zdravstveni dom vlogo usklajevalca in pomembnega izvajalca zdravstvene dejavnosti na primarni ravni, in sicer za področje za katero je ustanovljen, in v sodelovanju s koncesionarji. V primerjavi s predhodnim nacionalnem programom se torej korak za korakom spreminja vloga in položaj zdravstvenih domov. Če se bo ta trend nadaljeval, bo v naslednjem programskem obdobju zapisano le še to, da bo v zdravstvenem domu ekipa ljudi, ki bo usklajevala koncesionarje pri zagotavljanju zdravstvenih storitev na primarnem nivoju. V poslanski skupini socialnih demokratov pa nasprotno menimo, da je potrebno okrepiti delovanje zdravstvenih domov, ki morajo biti dovolj veliki, opremljeni in usposobljeni, da bodo poleg dosedanjega širokega spektra dejavnosti kos zlasti izzivom, ki jih prinaša bližnja prihodnost, k zmanjševanju vloge bolnišnic, ki bodo vse bolj obravnavale samo tiste bolnike, ki jih ni mogoče zdraviti v domačem okolju, potrebi po celoviti in aktivni preventivni dejavnosti, povečanim potrebam po obravnavanju duševnega zdravja v okolju, v katerem bolnik živi, naraščajočim potrebam po obravnavanju potreb starejših ljudi in kroničnih bolnikov, dokončevanju bolnišničnega zdravljenja, zdravljenju na domu in paliativnemu zdravljenju. V nadaljevanju ste zapisali, da mora občina oziroma občine, če jih je več, na področju sedanjega zdravstvenega doma zagotoviti ustrezna vlaganja in pogoje za nemoteno in uspešno delo zdravstvenih domov in koncesionarjev. Pa ste povprašali občine, kaj si mislijo o dolžnostih, ki jim jih nalagate? Nehote pri tej napovedi pomislimo na vlogo pokrajin, ki bodo podobno kot občine za zdravstvene domove morale poskrbeti za bolnišnice na sekundarnem nivoju. Ali bomo sploh še potrebovali Ministrstvo za zdravje, če v sistemu upoštevamo še zdravniško zbornico, z vsemi javnimi pooblastili, ki jih ima? Evropska unija poudarja enakost, pravičnost, univerzalnost in solidarnost ter dostopnost do kakovostnega zdravstvenega varstva, je poudarila gospa Obersnel Kvedrova. Kot je dodala, te usmeritve delajo slovensko resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva izrazito neevropsko. Po njenih besedah strategija EU določa, da države nosijo glavno odgovornost za zagotavljanje kakovostnega zdravstvenega varstva, za krepitev pravic do zdravstvenih storitev in za zmanjšanje neenakosti v zdravju. Za razliko od tega se v slovenski resoluciji nakazuje umikanje države iz zdravstvenega sistema, njeno spodbujanje vsega, kar je zasebno, kaže na to, da želi država skrčiti javni zdravstveni sistem in odpreti pot dvotirnemu sistemu. Ob tem ima večina prebivalstva dostop do najnujnejših storitev, ostale pa so dostopne zgolj premožnejšim. To je zapisala ta ista gospa. Za kvalitetno načrtovanje potrebujemo kvaliteten posnetek obstoječega stanja, potrebujemo odgovore na vprašanja, kaj smo pridobili z uvedbo zasebništva v zdravstvu, vse prednosti in vse slabosti. Ali je storitev sedaj kvalitetnejša? Ali so storitve dostopnejše? Ali je dovolj, da v programu zapišemo, da bo zaradi demografskih sprememb potrebno sprejeti zakon o dolgotrajni oskrbi in zavarovanju za dolgotrajno oskrbo? S tem se srečujemo že danes. In že danes bi morali obe ministrstvi, Ministrstvo za zdravje in Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, z roko v roki zagotavljati pogoje za izvajanje dolgotrajne oskrbe. V gibanju za ohranitev javnega zdravstva zelo kritično ocenjujejo predlagano resolucijo. Navajajo, da resolucija ni zagotovilo, da naša država skrbi za zdravje, da v skrbi za zdravje naša država misli resno. Po njihovem mnenju resolucija zmanjšuje pomen javnega zdravstva na račun zasebnega, zmanjšuje odgovornost države za boljše zdravje prebivalstva ter ne uresničuje enotnih evropskih vrednot, kot jih opredeljuje strategija EU z naslovom Skupaj za zdravje, strateški pristop EU za obdobje 2008-2013. V dokumentu ni rešitve za tiste, ki jim je zmanjšan dostop do zdravstvenih storitev ali si ne morejo privoščiti zdravstvenega varstva zaradi visokih doplačil. V Poslanski skupini Socialnih demokratov nismo vlagali amandmajev, ker besedilo nacionalnega programa terja celovit konceptualen pristop. Plan zdravstvenega varstva je v domeni zdravstvene politike, ki ima edina na razpolago orodja, da ga lahko izvaja. Nastane lahko samo s pomočjo zdravstvenih in drugih strokovnjakov, ob upoštevanju pobud in mnenj civilne družbe. Pri tem je nujno zagotoviti, da se bo izvajanje plana tudi kontroliralo in usmerjalo, da ne podleže usmerjenosti politike predvsem na kratkoročne učinke. Poudariti je treba potrebo po večji skrbi za javno zdravje. Spodbuditi je potrebno primarno zdravstveno varstvo, ki bo orientirano k potrebam prebivalstva, da jih bo spodbujalo k zdravemu načinu življenja in upoštevalo njihove potrebe. Plan mora zagotavljati učinkovito strategijo za izboljšanje izvajanja preventivnih programov. Načrtovati mora zdravstvene programe, ki bodo spodbujali zdrav način življenje, in zmanjševati dejavnike tveganja za zbolevanje zaradi najpogostejših bolezni, kot so rak, poškodbe, duševne bolezni, mišično skeletne bolezni, sladkorna bolezen in srčno-žilne bolezni. Nacionalni program, ki ga obravnavamo danes, je dokument, ki potrebuje zelo širok konsenz. Zato tudi ne razumemo nasprotovanja koalicije, da pridobimo dodatne odgovore na javni predstavitvi mnenj. Neodgovorjeno ostaja tudi vprašanje, ali so načrti dostojno finančno ovrednoteni. Vsekakor pa mora na prvem mestu ostati javni interes. Poudarjam javni interes. Preveč vprašanj je odprtih, da bi lahko v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov napovedal podporo temu dokumentu.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil kolega Ljubo Germič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav še enkrat. V Poslanskem klubu smo bili kritični do te Vlade v odnosu do priprave tako pomembnega dokumenta, kot je plan zdravstvenega varstva. Gre za nujno potreben dokument, ki opredeli ključna področja in strategije za nadaljnji razvoj tega tako pomembnega sistema. Po skoraj štirih letih smo takšen dokument poslanci in poslanke tudi dobili. Postavilo se je vprašanje, ali smo s tem dokumentom dobili tudi ustrezne odgovore. Po mnenju Poslanskega kluba LDS ne. In to smo jasno povedali že takrat, ko je bil predstavljen osnutek tega dokumenta. Jasno smo opozorili na slabosti tega dokumenta in kaj bi bilo potrebno dopolniti, če bi želeli dejansko dobiti tako pomemben dokument v takšni obliki, ki bi bil v pomoč nadaljnjemu razvoju zdravstvenega sistema, zdravstvenih politik in zagotavljanju sistema zdravstvenega varstva. Dokumentu samemu po sebi ne gre oporekati, da ni vsebinsko obsežen, da ne vključuje vrsto zbranih podatkov iz različnih dokumentov. Postavlja pa se vprašanje, ali je na podlagi teh dokumentov bila opravljena temeljita analiza in ali na podlagi teh dokumentov lahko uresničujemo razvojne strategije zdravstvene politike. Javna razprava, ki jo je ministrstvo podaljšalo šele na podlagi pritiska javnosti, je pokazala, da je za to področje, je in bo tudi v prihodnje obstajal, velik interes. Bilo je posredovanih 111 pripomb 95-ih različnih organizacij in posameznikov. In na podlagi vseh teh pripomb in na podlagi dopolnjenega predloga resolucije, ki je pokazal, da pravzaprav resolucija ni vključevala večine teh pripomb, smo predlagali, da se o dokumentu, prej, ko se nadaljuje razprava v Državnem zboru, opravi javna predstavitev mnenj, kajti govorili smo o dokumentu, ki mora odražati javni interes. Ob tej priložnosti ponovno izražamo obžalovanje, da vladajoča koalicija in Vlada ni podprla te javne predstavitve, kajti na ta način bi bilo možno slišati neposredno tudi vse tiste, katerim pripombe niso bile upoštevane in na odprti sceni konfrontacijo odgovorov, zakaj temu ni bilo tako. To bi bilo potrebno tudi zaradi tega, ker s strani Vlade v predlogu dopolnjenega besedila resolucije ni bilo kritične ocene do tega, kaj je bilo upoštevano, zaradi česa je bilo upoštevano in kaj ni bilo upoštevano in kaj si bili argumenti, da temu ni bilo tako. Glede na to, da v teh štirih letih nismo imeli tega krovnega usmerjevalnega dokumenta, so se na tem področju dogajale tudi določeni posegi, določeni premiki, s katerimi pa danes lahko ocenjujemo, ne moremo biti posebej zadovoljni. Jaz bom izpostavil samo dve področji. To je tako imenovano ovajanje zasebništva v naš zdravstveni sistem na veliko malho, ki se je kasneje pokazal tudi kot slabost, zato smo morali spreminjati nedavno tudi nezakonska besedila, in drugo področje, ki smo ga temeljno uredili z zakonom o zdravilstvu, ki ga opredeljujemo kot popolnoma ločnico od konvencionalne medicine, ki se uporablja v Sloveniji, medtem ko samo besedilo te resolucije govori bistveno bolj strpno in o izkušnjah druge države, kjer govorijo, da je to področje potrebno vnašati s kritično distanco, ampak da je to pomembno področje in da obstaja interes zdravnikov drugih držav za to področje bistveno večji, kot pa je bil postavljen s popolno ločnico v okviru slovenske zakonodaje. Seveda tej resoluciji želimo najprej v opozorilo navesti dejstvo, da sam dokument ne ustreza z zakonom opredeljenih določil. Mi smo v zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju jasno zapisali, da je potrebno pripraviti takšen plan in da takšen plan naj vključuje strategijo razvoja, prednostna razvojna področja, naloge, cilje in cilje zdravstvenega varstva, podlage za razvoj zdravstvenih dejavnosti, specifične potrebe, nosilce nalog, merila za mreže javne zdravstvene službe in tako dalje. Hkrati smo v zakon tudi jasno zapisali, kdo naj pri tem sodeluje. Glede na opozorila strokovne in civilne javnosti vidimo, da tako z vsebino kot tudi s tistimi, ki bi pri tem morali sodelovati, ne moremo biti zadovoljni. Seveda predvsem pa skrbi dejstvo, da so bila pravzaprav zavrnjena vsa dopolnila, ki jih je posredovala zavarovalnica za zdravstveno zavarovanje Republike Slovenije kot zelo pomemben kreator in izvrševalec, saj opravlja pravzaprav s sredstvi iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Nadalje. Po našem mnenju resolucija ni utemeljena na analizi obstoječega stanja in ugotovljenih prednostih in slabosti. Ob pripravi dokumenta očitno ni bila opravljena analiza stanja sistema zdravstvenega varstva in zavarovanja v Sloveniji. Predvsem gradivo ne vsebuje kritične ocene obstoječega sistema in ustreznosti oziroma neustreznosti raznih opredelitev, sprejetih in uveljavljenih v preteklih letih prakse, ki morda tudi niso v skladu s predpisi. V gradivu ni ocen ali ugotovitev o ustreznosti obstoječe organizacije zdravstvene službe obveznega in še posebej prostovoljnih zdravstvenih zavarovanj, odnosa družbe, torej države, do zdravja, obstoječe zakonodaje, vlaganj v to področje, vključevanja drugih področij v prizadevanju za izboljšanje zdravja in tako dalje. Tako se v njem ne zrcalijo dosežki sistema njegove dobre strani, še manj pa problemi, s katerimi se srečujejo uporabniki in izvajalci. Kako lahko ocenjujemo to resolucijo kot ustrezen dokument, če so demografske značilnosti, govorimo o perspektivi in razvoju zdravstvenega sistema, če se demografske značilnosti omenjajo le bežno in v dokumentu pravzaprav niso upoštevane. Po našem mnenju si ni mogoče predstavljati dobrega plana zdravstvenega varstva brez potrebe starejših prebivalcev. Nadalje se dokument ne dotakne nekaterih izjemno problematičnih področij slovenskega zdravja. Postavlja se vprašanje učinkovitosti oziroma neučinkovitosti organizacije javnih zdravstvenih zavodov, ne obravnavajo se vprašanja vrednotenja in plačevanja zdravstvenih programov, problemov neučinkovitega financiranja in slabe dostopnosti do zdravil, sistema kolektivnih plač v zdravstvu ter posledičnega odhoda produktivnega kadra iz javnega zdravstvenega sektorja, zastarele bolnišnične mreže ter problematike kartelov v zdravstvu, ni vizije zavarovalniškega trga, obveznega zdravstvenega zavarovanja in ne prostovoljnih zdravstvenih zavarovanj, saj kot navaja sam dokument resolucije, bodo vzporedna zdravstvena zavarovanja v prihodnje igrala pomembno vlogo pri oskrbi za zdravstvenimi storitvami. Nadalje kot pomanjkljivost resolucije ocenjujemo, da ne vsebuje meril za določitev javne mreže zdravstvene službe. Od naslednjih navaja le nekatere za primarno raven zdravstvene dejavnosti, za sekundarno in terciarno raven pa le-teh ni zaslediti. Navedbe o 1% do 2% letni stopnji rasti zdravstvenih kadrov še ne pomeni meril, na podlagi katerih bi bilo mogoče graditi dobro organizirano racionalno in kakovostno zdravstveno dejavnost, pri čemer ni jasna vloga in pomen zdravstvenega doma. Mi smo v tem mandatu velikokrat slišali, da je to nekako preživeta organizacijska oblika, čemur je bila v prvotnem besedilu resolucije še namenjena vloga, da govorimo o temelju in o organizacijski hrbtenici, lahko danes v resoluciji preberemo, da se gre samo za usklajevalca in izvajalca zdravstvenih storitev. O merilih za bolnišnično stacionarno dejavnost, razvoj posameznih specialnosti in oddelkov pa sploh niso predvideni kriteriji. Takšen pristop pomeni zadrževanje in širitev obstoječih zdravstvenih zmogljivosti brez nujnega, torej po našem mnenju nujnega prestrukturiranja oziroma prilaganja potrebam prebivalstva in načelom dobre organizacije in zahtevam ekonomsko sprejemljivega načina izvajanja zdravstvenih programov. Zaradi tega resolucija ohranja dosedanje stanje zdravstvene službe z vsemi njenimi pomanjkljivosti. Zakonska ureditev vprašanj, ki lahko v največji meri vplivajo na izboljšanje zadovoljstva uporabnikov, na boljšo dostopnost do zdravstvenih storitev in na zaupanje ljudi v javno zdravstveno službo in zavarovanje in jih resolucija ni opredelila, so vprašanja, kakšni bodo možni razvojni okviri raznih oblik privatizacij v zdravstveni službi, kako bo država razmejila javni in zasebni interes in preprečila neupravičeno prelivanje javnih sredstev zavezancev za prispevke v privatne zneske. To je pomembno vprašanje saj se določene oblike takšnih dejanj danes že izvajajo in smo jim lahko tudi danes priča. Seveda zato nujno poudarjamo, da bi v takšnem dokumentu morale biti tudi jasno opredeljene in vzpostavljene smeri za zagotavljanje nadzora. V resoluciji se ne lotevamo resnih problemov, s katerimi se v vedno večji meri soočajo zavarovane osebe. To so pojavi slabe dostopnosti in dolge, še vedno predolge čakalne dobe na določene storitve, neupravičenih razlik v obravnavi in kakovosti zdravstvenih storitev, premajhne možnosti zavarovancev za vplivanje na delovanje zdravstvene službe, predvsem pa pojavi nepregledne in nekontrolirane privatizacije. Poseben problem kaže obstoj in rast različnih samoplačniških ambulantnih storitev, ki brez pravnih podlag in nadzora ali celo v nasprotju s predpisi delujejo tudi znotraj javnih zavodov in to v delovnem času, ki je namenjen za izvajanje programov, storitev iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Podobno velja za posledice raznih oblik tako imenovanega podjetniškega pristopa zdravnikov ali pojavu posebnih zavarovanj in drugih aktivnosti, ki pravno niso urejena in ne pod ustreznim nadzorom, a skoraj vsi gredo v škodo zavarovanih oseb in javnih sredstev ter javnega interesa. Nadalje resolucija ne vsebuje nikakršnih korenitih ukrepov za povišanje izjemno slabe učinkovitosti zdravstvenega sistema. Torej odprta ostajajo vprašanja, kako se bo za zavarovane osebe, torej uporabnike, izboljšala dostopnost do zdravstvenih storitev, skrajšale ali odpravile čakalne dobe, izboljšali odnosi izvajalcev do njih in kako se bodo odpravili razni pojavi neupravičenega zaračunavanja plačil in doplačil ob uveljavljanju zahtev po storitvah, kako se bo izboljšalo zadovoljstvo izvajalcev zdravstvenih storitev in s katerimi ukrepi naj bi se to doseglo. Prav tako ni zaslediti ocen javnofinančnih posledic začrtanih usmeritev zdravstva, usmeritve pa so podane zgolj pavšalno in neoprijemljivo. Mi imamo v besedilu sicer prilogo, Ukrepi za doseganje ciljev, kjer so sicer navedena določena področja, cilji in naloge. Pri doseganju ciljev pri večjem številu nalog ni predvidenih nosilcev, še manj pa način njihovega označevanja oziroma doseganja. Večina teh je ostala na splošni ravni, kar na primer velja za ureditev mreže javne zdravstvene službe, učinkovito izvajanje zdravstvenih storitev, skrajševanje čakalnih dom, uvedba dolgotrajne oskrbe itd. Še bi lahko naštevali. Veliko predlogov je vezanih na spremembe ustreznih zakonov, vendar v dokumentu ni navedeno, kateri izmed njih in kdaj naj bi se spremenili oziroma dopolnili. Največja pomanjkljivost dokumenta po našem mnenju je prav v tem, da vsebuje zelo malo konkretnih in uporabnih opredelitev o tem, kaj bodo opravili posamezni nosilci in na kakšen način in s kakšnimi sredstvi. Dokument prav tako ne povezuje v celoto množice udeležencev v sistemu zdravstvenega varstva kot tudi ne drugih resorjev z zdravstvenim področjem v prizadevanjih za doseganje boljšega zdravja in ustvarjanja zdravju prijazne politike. Zelo jasno pa je iz resolucije moč razbrati, da se povečujejo zasebni izdatki za zagotavljanje zdravstvenega varstva v primerjavi z javnimi sredstvi, gledano kot delež družbenega bruto proizvoda. Takšen pristop pa je za poslance v Poslanskem klubu LDS nesprejemljiv. V dokumentu se namreč napoveduje, da se bo zmanjšal delež javnega financiranja zdravstvenega varstva in povečal obseg zasebnega financiranja, hkrati pa se napoveduje, da se obseg pravic ne bo zmanjšal oziroma krčil. Seveda ob tem se navaja, povečalo naj bi se zaposlovanje zdravnikov za 11,4%, zobozdravnikov za 5% in medicinskih sester za 17%. Ker se sredstva za zdravstveno varstvo realno ne bodo povečala, bo tako manj denarja za zdravila in zdravstvene storitve. To pomeni, da program napoveduje manj pravic in povečanje neenakosti v sistemu zdravstvenega varstva. Projekcija napoveduje 1% rast zaposlovanja v zdravstvu od leta 2010 dalje. Ena izmed ključnih usmeritev v viziji, "zagotoviti je potrebno dolgoročen vzdržen sistem zdravstvenega varstva". Tukaj se postavlja vprašanje, kako in na kakšen način, kajti ko poslušamo, v teh dneh predstavitve tečejo po različnih poslanskih skupinah, je istočasno v predstavitvi tudi strateški razvojni program Zavoda za zdravstveno zavarovanje Republike Slovenije. V njihovi predstavitvi nas jasno opozarjajo, da je finančno vzdržnost možno držati le v primeru, če ne bo prihajalo do novih zaposlitev in če ne bo prihajalo do nadaljnjih širitev programa. Seveda, oboje je v tem dokumentu, to je v resoluciji, jasno zapisano, zato se jasno postavlja vprašanje, na kakšen način bo uresničena, tako kot je zapisana v viziji k tej resoluciji, usmeritev, da bomo gradili vzdržen zdravstveni sistem. Tukaj je treba opozoriti, da bomo v prihodnje, če bomo želeli ohraniti pravice na obstoječi ravni, treba zelo natančno dobiti razlage, na kakšen način si ministrstvo predstavlja, da bodo javni izdatki zmanjšani v deležu družbenega proizvoda, kajti iz tabele lahko vidimo, da se delež 6,37% v družbenem bruto proizvodu za leto 2008 zmanjšuje do leta 2013 na 6,28%, pri čemer pa se zasebni izdatki povečujejo z 2,45% družbenega bruto proizvoda v letu 2008 na vrednost 2,53 v letu 2013. Seveda, pri tem se postavlja vprašanje, ali bo možno slediti vrednotam, ki so zapisane v izhodišču k temu dokumentu. Torej, ali bo možno uresničiti vrednote, kot so: univerzalnost, enakost in solidarnost? Ali bo možno uresničiti načelo solidarnosti, ki govori o tem, da bodo v zdravstveni sistem prispevali posamezniki po svoji sposobnosti, vsakomur pa bodo zagotovljene storitve glede na njihove potrebe. Glede na napovedi o finančni strukturi izdatkov za zdravstveni sistem vidimo, da temu ne bo tako. In seveda, temu v Poslanskem klubu LDS ne moremo pritrditi. Po mnenju Poslanskega kluba LDS resolucija ne daje odgovorov na bistvena vprašanja o tem, kakšno zdravstveno varstvo in zavarovanje naj bi imeli v prihodnje, kakšna naj bi bila na tej podlagi zdravstvena in socialna varnost zavarovanih oseb, kakšen bo razvoj zdravstvene službe po področjih in območjih Slovenije, kakšne kadrovske in druge zmogljivosti bomo za to potrebovali in kako naj bi bilo vse to usklajeno z gospodarsko rastjo in močjo države ter razpoložljivimi sredstvi za zdravstveno varstvo. Zato bi, po našem mnenju, bilo potrebno dokument predelati, spremeniti in dopolniti in zaradi vsega navedenega, ga v Poslanskem klubu LDS ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija bo predstavila poslanka Majda Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana ministrica s sodelavci, cenjene poslanke, poslanci. Resolucija kot dokument splošnega značaja, kot okvir o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2008-2013 prinaša pomembna izhodišča zlasti na treh področjih. V prvi vrsti daje poudarek osveščanju ljudi za skrb za lastno zdravje in nadalje orisuje razvoj zdravstvenega varstva za obdobje 2008 do 2013, seveda v okvirih razpoložljivih finančnih sredstev, pri čemer naj bi pacient nastopal kot partner in kjer naj bi preventiva imela pomembno mesto, da bi preprečili tisto, kar se še da. In tretjič, da uvedemo sistem zdravstva, ki bo bolj učinkovit ter prijazen izvajalcem in uporabnikom. Na nek način lahko rečemo, da sovpada konec našega predsedovanja Evropski uniji z implementacijo evropske strategije v nacionalni plan zdravstvenega varstva, kjer naj bi v prvi vrsti veljalo načelo Zdravje za vse. Državljanom in državljankam namreč pomeni zdravje eno izmed dobrin, ki je na vrhu lestvice. Zato si upravičeno želimo, da ko smo bolni, lahko najdemo in tudi dobimo ustrezno zdravniško pomoč. Resolucija na področju zdravstvenega varstva je nujna, saj začrtuje smernice za delovanje sistema v prihodnje. Načela univerzalnosti, enakosti, solidarnosti, kakovosti naj ne bi ostala le na papirju, pač pa naj bi pomenila dodatno zaupanje v etične norme, ki najvišje postavlja prav odnos do ljudi, tudi odnos do izvajalcev in odnos do civilne družbe, kakovostna, učinkovita in dostopna javna mreža, čakalne dobe, ki morajo biti sprejemljive, investicije, pri katerih je odnos do dolgotrajnih gradenj nesprejemljiv, preglednost med javnim in zasebnim, težnja, da se javni sektor približa pravilom, ki veljajo v gospodarstvu, skupna osebna in zdravstvena izkaznica, enaka prispevna stopnja, vendar boljše in kakovostnejše storitve, prizadevanja v izobraževanju za povečanje kadra za 10%, register vseh d.o.o. in s.p., ki se ukvarjajo z zdravstveno dejavnostjo, povezovanja zdravnikov na primarni in sekundarni ravni, povezovanje lekarn za cenejša zdravila in povečan nadzor, to so vse področja, ki so še kako pomembna za nacionalni plan za petletno obdobje, saj strategije nimamo že kar nekaj let. Tudi na področju zakonodaje resolucija predvideva zakonske podlage za vsa področja, ki jih je treba urediti, večino jih je že sprejela, pričakujemo pa lahko najbrž tudi določene spremembe in dopolnitve, če se bo to pokazalo v praksi. Glede zavarovanj predvideva razširitev pravic v obliki subvencioniranega dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja iz državnega proračuna. Za starejše državljane pa je načrtovana povečana zmogljivost v bolnišničnih oddelkih za nego ter financiranje zdravstvenega dela oskrbe v domovih za ostarele. Še posebej pa se nam zdi pomembno, da dokument podpira ukrep regulacije odnosa med koncesionarjem, javnim zavodom ter dajalcem koncesij. Kljub očitkom opozicije o neustreznosti in nedovršenosti dokumenta, vsebino resolucije podpira širša javnost, izvajalci in bolniki. Pomeni tudi zavezo koalicije, ki izhaja zlasti iz skupnih strateških ugotovitev, da obseg zagotovljenih pravic do zdravstvenih storitev se ne sme zmanjšati in da je zdravje in zdravstveno varstvo predvsem javna dobrina, ki se zagotavlja vsem, ne glede na zdravstveno, socialno in ekonomsko stanje ali sposobnost posameznikov, in da so za odpravljanje vseh slabosti in nadaljnji razvoj zdravstvenega varstva v državi potrebni postopni, evropsko primerljivi reformni procesi. V Poslanski skupini Nova Slovenija resolucijo podpiramo, saj menimo, da na podlagi dejanskega stanja oblikuje ustrezne pogoje, aktivnosti in ukrepe za krepitev zdravja državljank in državljanov. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Kristijan Janc pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, gospa ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi. Zdravje je vrednota, žal pa se tega največkrat zavemo šele, ko ga izgubimo, ko zbolimo in ko potrebujemo zdravniško pomoč. V Sloveniji je zdravstvo po naši oceni zadovoljivo urejeno, vendar v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa smo kljub temu prepričani, da so potrebne nekatere spremembe in nujni ukrepi. Zagotoviti moramo enakopravno dostopen, kakovosten, učinkovit in dolgoročno vzdrževan sistem zdravstvenega varstva. Sistem zdravstva v Sloveniji mora po našem mnenju še vedno temeljiti predvsem na solidarnosti, neprofitnosti, pravičnosti, enakosti vseh zavarovancev in enaki dostopnosti do zdravstvenih storitev. Podpiramo in zavzemamo se za zmanjševanje neenakosti v zdravju, tako med spoloma kot tudi med regijami in posamezniki v družbi. Zdravstveni sistem pa mora temeljiti tudi na lastni skrbi za zdravje, za kar je država dolžna postaviti pogoje in spodbujati svoje prebivalce k opuščanju škodljivih vzorcev življenja in k pozitivnemu osveščanju teh istih državljanov. Po našem mnenju je država tista, ki mora vsakemu posamezniku omogočiti uravnotežen osebnostni, ekonomski in socialni razvoj. V Sloveniji je umrljivost za rakom ter zaradi bolezni srca in ožilja tako med ženskami kot moškimi pa tudi zaradi drugih poškodb in nesreč in samomorov še vedno odločno previsoka v primerjavi z drugimi uspešnimi državami na tem področju. Eden od kazalnikov trenutnega stanja v zdravstvu je tudi previsoka umrljivost, kar je zaostajanje za najuspešnejšimi državami na tem področju. V dvajsetih letih nismo dosegli želenega napredka in najnižja pri nas je bila na primer v začetku devetdesetih let. Več gibanja, zdrava prehrana, manj alkohola, nič kajenja in druge razvade, ki škodujejo našemu zdravju, so predvsem skrb vsakega posameznika. Odgovornost posameznika je premalo poudarjena, zato podpiramo v poslanski skupini usmeritev in cilje, zastavljene v planu zdravstvenega varstva do leta 2013, ki temelji na zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in upošteva smernice zdravstvene strategije Evropske unije Skupaj z zdravje strateški pristop Evropske unije za obdobje 2008-2013, ki ga je sprejel Evropski svet leta 2007. Zdi se nam prav, da resolucija na prvo mesto postavlja krepitev zdravja in preventivno, izpostavi pomen rehabilitacije in ponovnega vključevanja že obolelih v delovno okolje, družino in širšo družbo. Podpiramo, da je resolucija namenila glavno vlogo pacientu, ki mora imeti odločujočo besedo pri oceni zdravstvenih storitev, postati mora enakovreden partner v odnosu do zdravnika in drugih zdravstvenih delavcev. Potreben je seveda tudi učinkovit notranji, pa tudi zunanji strokovni nadzor. Pomembno je predvsem, da je pacient seznanjen s svojimi pravicami in dolžnostmi. Poleg tega je treba zagotoviti učinkovito in kakovostno delo izvajalca zdravstvenih storitev, vzpostaviti učinkovito in ustrezno zdravstveno mrežo in skrajšati čakalne dobe, kar je možno doseči z boljšo organizacijo in delitvijo dela med posamezniki na ravni zdravstvenega varstva in upoštevanjem javno-zasebnega partnerstva. Resolucija opredeljuje ukrepe za dodelitev dela med primarno, sekundarno in terciarno ravnjo in ob ustreznem nadzoru so nujne najboljše prakse na vseh ravneh. V poslanski skupini smo prepričani, da se mora pri načrtovanju zdravstvenega varstva, torej pri oblikovanju zdravstvene politike, izhajati iz dejanskih potreb prebivalstva in dejanskega stanja v naši družbi ter upoštevati dolgoročne usmeritve. Zato se nam zdi pomembno tudi naslednje, da se glede stanja ustnega zdravja prebivalstva doseže stopnjo zobozdravstvene dejavnosti in razpoložljive družbene možnosti pri nas v Republiki Sloveniji morebiti na novo določitvijo usmeritve zobozdravstvenega varstva. Slovensko zdravstvo se poleg navedenega srečuje tudi s pomanjkanjem zdravnikov in diplomiranih medicinskih sester, pomanjkljivosti v znanju vodenja in upravljanja zdravstvenih zavodov ter tudi omenjenih možnosti odločanja vodstev zdravstvenih zavodov. Menedžment in upravljanje zdravstva mora postati osrednja tema kadrovskega razvoja, upravljanje in vodenje javnih zdravstvenih zavodov ter usklajevanje delovanja vseh izvajalcev v mreži javne zdravstvene službe. Ob tem je treba jasno opredeliti razmere in pravilne odnose izvajalcev v javni mreži z izvajalci zunaj javne mreže. Prepričani smo, da potrebujemo ta plan zdravstva in dolgoročne usmeritve zdravstvenega varstva, zato bomo dokumentu, ki je po naši oceni dober, tudi podprli, pri katerem je sodelovala širša slovenska stroka na tem področju kot tudi širša javnost in ki ima po naši oceni široko podporo. Verjamemo, da je dobra osnova za nov korak v slovenskem zdravstvu v pravo smer za skrb slovenskega bolnika. Zato bomo tud ta dokument podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Zares pa bo predstavila poslanka Majda Širca.
Hvala lepa. Nameravala sem povzeti ključna izhodišča iz resolucije, kot sem jo prebrala, ne glede na to, da do sedaj v razpravi o njej nisem sodelovala. Ampak ko sem opazovala predstavnike Vlade, medtem ko so predvsem opozicijski poslanci, sploh pa kolega Germič iz LDS-a, razgrajevali ta dokument, ko sem vas opazovala in vaše nasmeške in šepetanja in zmigovanja z glavami, kako vendarle je v zmoti, sem se odločila, da tega ne bom delala. Namreč, pri pozicijskih poslancih teh namigov ni bilo. Ne bom delala, ampak povedala nekaj drugega, kar se mi zdi, da tudi ni nespametna popotnica k spremljevalnemu tekstu Poslanske skupine Zares, ki resolucije ne bo podprla. Spoštovana ministrica, vi ste dejansko genialni. Genialni ste v vašem, zagotovo tudi z dobronamernih in iskrenih nagibov, ampak genialni v vašem dobesedno piarovskem pristopu. Tako kot ste prišli v bolnišnico, ki se gradi in dejali kot gospodinja, kaj so sedaj tukaj ti kabli, kje so sedaj delavci, tako se mi zdi, da ste se spravili na celoten zdravstveni koncept tudi z vidika, ja, kje so sedaj ti delavci, kje so sedaj ti zdravniki, kakšna je kultura dialoga, kakšna je kultura bolnikov, pravica in tako naprej - naredila bom red. Ampak lotili ste se delati red s piarovskim pristopom. Zadnji dan tako rekoč ali zadnji mesec pred koncem mandata ste objavili izjemno lep dokument, s katerim se jaz absolutno strinjam, vključno z vašo sliko tukaj. Krasen dokument, ki kdo ne bi dejal, da je treba skrbeti za zdravje na način, kot ga zagovarja ministrica; da je treba zvišati kulturo zaposlenih, skrajšati čakalne vrste s pomočjo dobrega informacijskega sistema, uvajanje telemedicine, telefarmacije, da je pač treba dejavno vlogo dati pacientom ter interdisciplinarni in povezovalni vlogi in pristopu, da je treba povzeti vse najboljše prakse. Pravzaprav vsa ta načela - ni človeka in ni poslanca, ki jih ne bi podprl. Ampak resolucija ni zgolj to. Resolucija pomeni nabor podatkov, za njo mora biti močna in jasna analiza in potem morajo biti ukrepi več kot tisti, ki so načelne ravni in so podobni tistemu iskanju delavcev v bolnišnici, ki jih ni, in kablov, ki kar ležijo po tleh, čeprav je bolnišnica v gradnji. Skratka, resolucija je več kot piarovski pristop in zaradi tega je tukaj besedilo, ki umanjka. Spomnimo se časov, ko je bela knjiga doživela konec koncev tudi znotraj lastne Vlade, ministra, precej kritičnih pogledov in tudi na nek način potem zaustavitev njene nadaljnje poti. Zakaj? Zaradi tega, ker se je obravnavala na način soočenja z možnostmi, ki so, ali v okviru želja, ki obstajajo ob že takratnem soočanju povečevanja potreb, ki jih vsaka družba, ne samo slovenska, bo imela na področju zdravstva v prihodnje, in tudi ob soočenju staranja prebivalstva in vse manj tistih ljudi, ki bodo, nam, starejšim, morali plačevati za njihovo zdravljenje. Zaradi tega, ker se je enostavno celotna Vlada oziroma kritična javnost soočala v precepu s tem, kako vse te želje dejansko lahko pretvoriti v realnost, v soočanju z možnostmi, ki jih ima Slovenija. Vi, seveda, ministrica to preskočite. Vi rečete: "Tak žakelj, tako vrečo imamo. Iz te vreče bomo pa jemali za zadovoljitev in za pokrivanje tega, tega, tega, kar je vse novo, ker je vse več in s čimer bomo kos tako staranju, tako novim boleznim, tako večjemu številu zdravnikov, večjim gradnjam in tako naprej, infrastrukturi in vsem ostalim." Skratka, kaj hočem reči? Da vaša resolucija je nabor krasnih tudi podatkov - podatki, ne oporekamo, vse od dejavnosti in vpliva alkohola, tobaka, staranja, sedanje mreže in tako naprej, ampak ti podatki se potem ne zložijo v take ukrepe, ki bi jim človek lahko verjel. Zato morebiti bi vprašala, tako kot že pri drugih resolucijah, ali bi ta resolucija, če bi bila vsako leto preverjena z zaupnico ministru oziroma ministrici, lahko bila še tako bohotna in tako malo konkretna, če bi moral minister oziroma ministrica ob vsakem letu, ko bi gledali ali se ona udejanja ali ne, če bi se oddaljila od napovedanih ukrepov, umakniti oziroma bi morala Vlada preverjati njeno odgovornost oziroma njegovo odgovornost. No, načelno sem hotela povedati, da je to dobra piarovska poteza z lepim izdelkom, s krasnimi prednostnimi razvojnimi področji, ampak z zakritim vsemi ostalimi vprašanji, na katere pa mora odgovorna vlada seveda imeti odgovore; in ta jih nima. Druga zadeva, na katero bi rada opozorila, je to, da pri sprejemanju tega strateškega dokumenta, petletke [[?]] smo nekoč temu rekli; skratka, pri sprejemanju tako pomembne strategije za nas zdravstveni sistem v naslednjem obdobju bi morala sodelovati v večji meri strokovna javnost in civilna družba. Ministrica, danes ste dejali, da ona je sodelovala, ampak na samem začetku, ko ste oblikovali ta dokument, ste se izognili javni obravnavi in sploh je niste načrtovali, po pritisku javnosti ste se seveda ta dokument dali v šestdesetdnevno obravnavo, vendar večino od več kot, kaj smo rekli, sto in še več pripomb ministrstvo vendarle ni upoštevalo. In to nam ni všeč. Zaradi tega se mi zdi takšen slepilni manever zapis, ki je v resoluciji zapisan in je povzet v tem vašem letaku, tudi smešen. Pravite, civilna družba, si želimo, da bi predstavniki bolnikov in drugih predstavnikov civilne družbe s svojimi izkušnjami pomagali pri oblikovanju zdravstvene politike, zaradi tega bomo pri pripravi predpisov in drugih ključnih odločitev s področja zdravstvenega varstva zagotovili njihovo sodelovanja, zagotovili bomo redno in dvosmerno komunikacijo s civilno družbo ect., ect. Ampak pri zahtevi opozicije, da bi v parlamentu obravnavali javno diskusijo, da bi bila ob tem dokumentu sprožena javna predstavitev mnenj, so koalicijske stranke, to se pravi predstavniki Vlade, ki jo zastopate, rekli: "To pa ne!" Se pravi, tukaj civilna družba, brez nje ne moremo v tej zgibanki in v samem tekstu, ki je obsežnejši, medtem pa ko v sami obravnavi petletnega dokumenta, ki mimogrede kdo pravi, da bo zavezana prav ta Vlada, ki je sedaj, da ga bo izvrševala - pa ne vključiti javne razprave oziroma predstavitve mnenj. Skratka, na neusklajenost, kar se mi zdi pa še posebej pomembno, tega dokumenta so med drugimi opozarjali tako v Zvezi društva upokojencev kot tudi v Gibanju za ohranitev javnega zdravstva, ki pa vemo, da zajema več kot 10.000 ljudi, čeprav sedaj bomo takoj slišali, da ti so že zbrani po kakšnem tako imenovanem principu. Druga zadeva, ki jo je pomembno tudi omeniti in svetovati oziroma reči, da bi bilo bistveno bolj primerno, da bi koalicija, ki je konec koncev štiri leta na oblasti in ki je ta trenutek prinesla ta dokument, obravnavala vzporedno še z nekim drugim, ki je v javni obravnavi, to se pravi s strateškim dokumentom Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Šele skupna obravnava obeh dokumentov, ki naj bi izhajala iz enakih temeljnih izhodišč, vendar v bistvenih točkah bi se morala tudi uskladiti, skratka takšna razprava bi bila kvalitetna. Konec koncev podobni dokumenti v drugih državah nastajajo leta, kajti smernice in cilji v resoluciji se dotikajo slehernega državljana in državljanke, pri nas pa to delamo malo hitreje, predvsem pa brez potrebnega in nujnega konsenza in brez upoštevanja strokovne javnosti ne glede na to kaj je bilo danes o tem že vse povedano. In predvsem pa tudi brez posluha za solidarnost, neprofitnost in enakost vseh zavarovanih oseb, če govorimo o obeh dokumentih. Na koncu pa vendarle se bom dotaknila nekega dela, ki je zagotovo bolj pomemben ali najpomembnejši. Iz resolucije izhaja uveljavljanje zasebništva in to v vseh sferah od izvajalcev do financiranja, zavarovalništva, organizacije in tako naprej. O tem pa v Sloveniji zagotovo še nismo rekli dovolj, predvsem pa ni zadostnega konsenza, jaz za njega ne vem. Tukaj že v tej hiši smo se na to temo javno-zasebno mnogokrat ne sporekali, ampak zagotovo izrazili svoja stališča in nekega jasnega konsenza ni. In če kje, potem bi moral biti na tem nivoju. Tako bo brez soglasja zakoličena prevlada zasebnega nad javnim, to je nedvomno, in dokument, ki je pred nami in za katerega sem rekla, da obsega zadovoljivo podlago podatkov, vendarle iz teh podatkov ne sledijo rešitve in tisti jasni cilji, ki bi dajali dovolj zaupanja in upanja, da bomo stanje v našem zdravstvu v naslednjem obdobju lahko popravili. Kar konec koncev ni dobro, če kdo, to sama iz lastnih izkušenj vem. Ampak, kot rečeno. To bi lahko storili le, če bi resolucija slonela in temeljila na konkretnih ciljih, jasnih nosilcih, na točno in ne tako pavšalno opredeljenih sredstvih, kot so, in tudi na točno določenih rokih, kar bi ministrstvo moralo upoštevati, saj to narekujo konec koncev tudi Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Skratka, eno so lepo besede. Jaz nikoli ne stojim za rešitvami, ki tik pred zdajci, 5 minut pred 12. obljubljajo več, kot je zmožnosti, zaradi enega točnega načela in cilja, četudi je ta mogoče še tako iskreno mišljen. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec Franc Žnidaršič pa bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci. Kolegice in kolegi. V Poslanski skupini DeSUS, kakor tudi v stranki podpiramo zdravstveno politiko, ki vzpostavlja in vzdržuje dolgoročen, stabilen, učinkovit in kakovosten sistem, ki bo temeljil na solidarnosti, vzajemnosti in socialni pravičnosti. Glede na naraščanje staranja prebivalstva smo prepričani, da je pri oblikovanju zdravstvene politike to nujno potrebno, kajti starajoče se prebivalstvo bo terjalo vsak dan več pravic, ne samo pravic tudi storitev s področja zdravstvenega sistema, zato je ta toliko bolj občutljiv. Resolucija tako opredeljenega sistema glede stabilnosti, učinkovitosti in seveda solidarnosti ne zagotavlja. Mi smo besedilo resolucije spremljali od vsega začetka. Za obravnavo na odboru smo predlagali 7 amandmajev, ki povzemajo dogovore iz koalicijske pogodbe, ki se žal ne uresničujejo in še manj seveda reflektirajo v tem dokumentu. Na primer, da se obseg zagotovljenih pravic do zdravstvenih storitev ne sme zmanjšati in v ta namen smo rekli, da bomo pripravili strokovne podlage za novo sistemsko zakonodajo prostovoljnih zdravstvenih zavarovanj z zagotovitvijo takšne košarice obsega pravic iz zagotovljenega programa, ki bo na razpolago brez doplačil in financiranj v skladu s popolno solidarnostjo. Nič od tega ni v tem dokumentu. Še več, kljub temu da se napoveduje enaka možnost dostopnosti in seveda zagotavljanja obveznih pravic, v poglavju Finančni sistem piše naslednje: "Pravice, ki se krijejo iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja, bo treba dinamično prilagajati potrebam prebivalstva v skladu z razpoložljivimi sredstvi in evropskimi standardi." V evropskih standardih ni nikjer napisano, da bomo sproti kaj prilagajali, ampak, da so pravice zagotovljene dolgoročno v določenem obsegu in da bodo pokrite po principu popolne solidarnosti. Tukaj pa se lahko zgodi, da se boš danes dogovoril za datum svoje storitve, ko boš čez leto dni na vrsti, pa bodo rekli: da, če imaš 1000 evrov, ker je med tem denarja zmanjkalo. In to pomeni, da taka izhodišča pomenijo samo to, da se bo ta enakost dostopnosti in enakost formalno in deklarirano zapisanih pravic uveljavil lahko samo s strani tistih državljanov, ki bodo v danem trenutku imeli dovolj denarja, da si bodo to lahko dodatno plačali v obliki ali skrajšanja čakalne dobe skozi tretje zavarovanje ali pa ne bodo mogli uresničiti svojih pravic. Hkrati pa tretje zavarovanje pomeni, da tisti, ki imajo dovolj denarja zanj, porabijo denar tudi tistih, ki ga nimajo, se pravi revnih in na račun njih. S tem se mi strinjati ne moremo. Mi smo veseli, da je odbor sprejel dva naša amandmaja, zlasti tistega, ki zadeva paliativno oskrbo, potreba po intenzivnejšem razvoju te veje medicine izhaja iz dejstva, da se je v času tranzicije začela razkrajati medgeneracijsko solidarnost in da je treba vedno več družbene in strokovne, bi rekel, sistemske varnosti za dolgotrajno prizadete, bolne, zagotavljati s strani države in zavarovanja in solidarnosti. Obžalujemo, da besedilo resolucije teži h krepitvi vloge dodatnega prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja, ki že sedaj ni pokrito s solidarnostjo, pač pa je enaka premija za vse. Za tiste, ki imajo pet milijonov evrov neto dohodkov na mesec, kakor za one, ki imajo, ki so na dnu družbene lestvice in to smo mi računali z določbo in zapisom v koalicijski pogodbi sanirati, pa ni šlo. Poudarjamo, da je v tem smislu že sedanji sistem popolnoma nevzdržen, saj se le-ta sedaj trži na podlagi zdravstvenih pravic, ker so element obveznega zdravstvenega zavarovanja. Prav tako sedanje besedilo resolucije predvideva več prostovoljnih prispevkov in s tem posledično krčenje osnovnih pravic iz košarice in še večje razslojevanje in neenakost med državljani. S takšnim besedilom se poslanci DeSUS-a ne moremo strinjati. Menimo, da se pomena javnega zdravstva nikakor ne more in ne sme zmanjševati, saj bi s tem bistveno posegli, ne v okrepitev, temveč popolno degradacijo solidarnosti, ki jo zavzeto zagovarjamo. In še nekaj besed na račun vrednost, ki so lepo opisane v tej brošurici. Seveda o enakosti smo že rekli, solidarnost ugaša s prostovoljnim zavarovanjem, s tem, da se nismo dogovorili za sistem zagotovljenih pravic znotraj obveznega zavarovanja, velik del pravic se pokriva s prostovoljnim, ki pa bo vedno dražje. Vključenost pri odločanju je lepo zapisana floskula, kajti res je bilo veliko tistih, ki so imeli priložnost dati pripombe. Težava je v tem, da se največ pomembnih, bistvenih sprememb ni upoštevalo. Seveda so bili vsi pozvani in so imeli možnost, ampak stvar pa je šla naprej, tako kot je bilo v začetku zamišljeno. Preveč se favorizira zasebno delo in javno-zasebno partnerstvo znotraj sistema javnega interesa. Na primer, pri odgovornosti je zanimivo, da je zapisano, da smo kar naenkrat mi odgovorni za zdravje vseh nas in svoje in drug drugega, države ni nikjer, čeprav je stvar države, da zagotavlja v sistemu pogoje za uresničitev javnega interesa državljanov na področju sistema zdravstvenega varstva in zdravstvenega varstva. Pri tem seveda mora stati vedno na strani porabnikov, ne pa na strani izvajalcev, ne zasebnih, ne onih, ki delajo izključno v javnem sistemu. Prav tako nismo uresničili in tukaj notri ni predviden varuh bolnikovih pravic, ki je zapisan v 7. točki koalicijske pogodbe, tam, ko govori o uresničevanju pravic. Prav tako nismo povečali odgovornosti menedžmenta in se tudi tu notri ne vidi, kako bomo to dosegli. Še vedno ni nihče zaprt ali ni odgovarjal za porabo milijard, če govorim v slovenskih tolarjih, nezakonito porabljenega denarja, skupaj zbranih sredstev na področju zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja in tako dalje. Skratka, ta resolucija se lepo sliši, ima krasen naslov, s katerim se strinjamo, vsebina pa je bolj revna. In tisti del, s katerim smo hoteli mi sanirati primanjkljaje vsaj v nekem obsegu, je bil zavrnjen in zaradi tega podpore naše ne more dobiti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SNS pa bo predstavil poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa za besedo. Pri Resoluciji o nacionalnem planu zdravstvenega varstva smo dobili podnaslov Zadovoljni uporabniki in izvajalci zdravstvenih storitev. Vse lepo in prav, ampak mislim, da bi bilo smiselno, da uporabimo tudi drugo stavčno zvezo "zadovoljeni uporabniki in izvajalci zdravstvenih storitev". Kajti zgolj zadovoljnost je premalo, če ni zadovoljenosti na tak ali na drugačen način. Zato mislim, da pri tem dokumentu ni treba "odkrivati tople vode" in je treba vzeti ta dokument zgolj kot osnovo, kot bazo, na kateri se bo gradilo naprej. Baza je dovolj dobra, da pomeni en temelj, en temeljni kamen, na katerem se lahko gradi naprej. Pa vendar mislim, da je kar nekaj izhodišč, ki jih bo treba popraviti, spremeniti, dodelati. Predvsem, recimo, pri regulaciji cen zdravil. Pravilnik je treba spremeniti. Namreč, pravilnik, ki določa cene zdravil, za zdravila, ki bremenijo javna sredstva, je treba v temelju, v izhodišču spremeniti. In regulacija cen ne sme diskriminirati med generičnimi in originatorskimi proizvajalci. Tukaj država izgublja ogromno, določene firme pa pridobivajo ogromno. In treba je odpraviti prikrito subvencioniranje generične industrije. To subvencioniranje se skriva kot pomoč nacionalnim proizvajalcem, pa vendar se človek vpraša, od kod pa gre denar za nakup zdravil, če ne iz državne blagajne. In tudi regulacijo minimalnih veletrgovskih marž in s tem neupravičeno subvencioniranje tržne veletrgovine je treba izločiti iz pravilnika. Naj se te marže oblikujejo tržno in pravilnik mora upoštevati ekonomske kriterije in ekonomsko učinkovitost določanja cen zdravil. Dostopnost do novih, dražjih inovativnih zdravil je treba olajšati z uvedbo sistema dokazovanja ekonomske učinkovitosti in opravičljivosti cene zdravila nad najvišjo dovoljeno ceno. Ministrova odobritev cene nad najvišjo dovoljeno ravnjo mora biti dopolnjena z obvezno predložitvijo zdravstvene ekonomske oziroma farmakoekonomske študije, ki to opravičuje. Regulacijo cene zdravil je treba prenesti iz okvira Javne agencije Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke na ZZS, s tem znižamo moralno tveganje nadzora spoštovanja regulatornih določil in povišamo učinkovitost nadzora. In uvesti je treba prosto določanje cen zdravil, seveda v določenih okvirjih, seveda ne popolnoma, da ne bi dobili v Slovenijo poceni zdravil indijskega, kitajskega, pakistanskega in ne vem kakšnega izvora, tako kot se to dogaja v zadnjem času v Italiji in v določeni meri v Avstriji, ampak vseeno. Država mora po eni strani popustiti, po drugi strani mora pa kontrolirati, če želi, da je zadeva urejena. Konec koncev o urejenosti lahko govorimo tudi na področju krvodajalstva, krvodajalstvo je izgubilo svoj status in se je nekako razblinilo na okrog po Sloveniji in vsak dela malo po svoje, še posebej, ker imamo konec koncev dva krvodajalska centra, v Ljubljani in v Mariboru. Mislim, da je bolj smiselno glede na velikost Slovenije, da bi bilo vse skupaj centralizirano, čeprav nekateri trobijo na vsa usta, da je treba decentralizirati vse skupaj, vključno s tem. No, ampak pri tem pravilniku, o katerem sem govoril, mislim, da je treba povečati transparentnost razvrščanja zdravil, pri čemer je nujno treba odpraviti to dolgost postopka samega. Ti postopki so izredno dolgi in so verjetno med najdaljšimi, če ne najdaljši v Evropi. Ne vem, komu so v prid, zagotovo pa ne bolnikom. In v postopek razvrščanja je treba vključiti tudi kriterije ekonomske učinkovitosti in dokazovanja ekonomske in stroškovne upravičljivosti te razvrstitve, seveda ob upoštevanju terapevtske vrednosti, da se ne bi zgodilo, da bi na račun terapevtske vrednosti izgubili kaj drugega. In v komisiji sami, ki o tem govori, je treba upoštevati analizo stroškovne učinkovitosti, komisija sama pa mora vsebovati proporcionalno število strokovnjakov s področja zdravstvene ekonomike napram predstavnikom drugih strok. In še nekaj; postopek razvrščanja mora potekati na podlagi jasno zastavljenih kriterijev. Kriteriji niso jasni, kriteriji so dostikrat prilagojeni posameznim prosilcem oziroma vlagateljem dokumentacije in tega si ne smemo dovoliti. In komisija mora svoje odločitve jasno in objektivno argumentirati ter tudi navesti te argumente v zapisniku. Seveda, ta zapisnik mora biti javno zastopan, če že ne široki javnosti, vsaj zainteresirani javnosti. In pa člani komisije ne smejo biti člani kakšnega združenja ali društva, ki seveda kakršni koli obliki sprejema donacije od farmacevtske industrije. Problem je, da so člani komisije, ki predstavljajo medicino, v glavnem zdravniki, ki so pa po drugi strani vključeni v določena društva, kaj jaz vem, v zbornico medicinsko, ki jih v veliki meri financira farmacevtska industrija in na ta način seveda vpliva na odločitve, direktno ali posredno. Mislim, da je treba uvesti tudi konsistentno, stalno izločanje stroškovno neučinkovitih in starih zdravil z liste, predvsem pa tistih zdravil, ki se jim terapevtsko dokaže neučinkovitost. Konec koncev, primer lahko navedemo, v Rusiji se je blazno dobro prodajal 5 NOK, pet nitrooksikinolin, ki ga je nekoč proizvajal Lek. Vsi so vedeli da gre zgolj za obarvanje urina in za nobeno terapevtsko delovanje, pa vendar je ta preparat nosil krasne dobičke Leku. Zdaj, če to delamo zunaj Slovenije, delajmo, vendar tega ne smemo delati na lastnih ljudeh. Ravno tako mislim, da je neupravičeno, da se cene zdravil, ki so uvrščene na seznam ministrstva, da se lahko spreminjajo samo dvakrat letno. Mislim, da je treba tukaj imeti dosti bolj fleksibilna merila in da je treba cene zdravil dosti bolj, bi rekel ne na določene časovne enote, ampak jih je treba spreminjati po potrebi. Ne pa, da imamo določeno dvakrat letno in potem nič več. Uvesti je pa treba tudi sistem terapevtskega referiranja, ki bi veljal za zdravila s pretečeno patentno zaščito ter generična zdravila, obenem pa je nujno potrebno uvesti tudi klinične farmacevte. Klinični farmacevti, kot jih poznajo, začeli so s tem v Ameriki, prihranijo vsakemu ministrstvu za zdravje ogromne denarje predvsem zaradi tega, ker tudi kontrolirajo napake, ki jih delajo zdravniki pri svojih, ne bom rekel, da ko ugotavljajo bolezni, ampak tudi pri določbah oziroma določitvi terapevtskih korakov. Mislim tudi, da je nujno potrebno, da bi se opustil inštitut obveznega članstva v zbornicah interesnih skupin. Konec koncev, le zakaj bi moralo biti članstvo v zdravniški zbornici obvezno. Razpustilo se je obvezno članstvo Gospodarske zbornice Slovenije in ravno tako mislim, da je treba dovoliti, da se odpravi obvezno članstvo v zdravniški zbornici. Te zbornice naj postanejo neformalne inštitucije, ki delujejo na prostovoljni ustanovi. Ravno tako pa je treba tem zbornicam preprečiti poseganje v zakonodajo. Prepreči naj se tudi izvajanje najpogostejših regulacij, ki povzročajo tržne distorzije na trgih zdravstvenih storitev in zdravil. Gre predvsem za uveljavljanje fiksnih cen, prepovedi oglaševanja in omejevanja vstopa v panogo in namesto pravil, ki jih interesne skupine, zbrane v zbornicah sem določajo, bi moralo biti delovanje obeh teh omenjenih trgov opredeljeno s pravnim redom države. To se pravi z določbami ministrstva, tako kot je to na vseh preostalih trgih. Ravno tako je treba uvesti kontrolo kakovosti ponujenih storitev na zdravstvenem trgu in trgu zdravil. Poznam primere, ko se te storitve oblikujejo "ad oculas", kakor kdo izgleda. Vem za konkretne primere, ko so na privatnem trgu za sanacijo enega zoba postavili račun 800 evrov, potem na intervencijo je ta cena padla 150 evrov za isto zavedo, pa že 150 evrov je glede na porabljeni material zaslužek približno, če odvzamemo delo, vsaj 70%. Tega pač ne smemo več dovoljevati. Povečati je treba tudi informiranost o čakalnih vrstah na posamezno zdravstveno storitev in s tem povečati tudi mobilnost potrošnikov zdravstvenih storitev. Mislim, da je treba javno objavljati podatke o produktivnosti posameznih zdravnikov. Tako se ne bi dogajalo to, da imamo, recimo, v Novi Gorici 280 pacientov na zdravnika, v Ljubljani v Kliničnem centru 150 pacientov na zdravnika. S tem seveda, da v Ljubljani jamrajo, kako imajo preobsežno delo in tako naprej. Zagotovo je treba tudi prečesati nabave medicinske opreme, ki se sedaj dogaja na zelo čuden in netransparenten način. Mislim, da lahko ministrstvo brez posrednikov samo nabavlja osnovne zadeve in na ta način prihranimo vsaj 30% denarja, ki ga drugače damo nekim gospodom direktno v žep. Mislim, da v tem primeru ne moremo pristajati na takšne čudne variante. Še enkrat bi rekel, da zdravstveni sistem se mora regulirati s pomočjo pravnega sistema in ne preko regulacij, ki jih generirajo interesne skupine v zdravstvu in v farmaciji ali pa preko omejevanja kapitala glede na njihov izvor. Navkljub temu da sem po izobrazbi farmacevt, sem proti temu, da bi farmacevtska industrija krojila usodo slovenskih bolnikov, mislim, da si tega ne smemo dovoliti. Mislim, da bi bilo smiselno, da se privatizira vse neklinične dejavnosti. Zakaj pa ne? Zakaj takšen strah pri zdravnikih, da bi se privatizirale kakšne takšne zadeve? Mislim, da je to smiselno in da bi bilo to dobro, da se uredi. Morda v zvezi s tem bi bilo smiselno tudi to, da bi se spremenila oziroma reorganizirala trenutna pravnoformalna oblika bolnišnic in bi jih spremenili iz javnih zavodov v gospodarske družbe. Na ta način bi se zagotovo spremenilo tudi vodenje teh bolnišnic in bi se zgodilo tisto, kar bi v veliki meri izboljšalo stanje na tem področju, in sicer to pomeni, enostavno rečeno, ne zdravnikov za šefe bolnic, zdravnik kot šefa bolnice še nikoli ni naredil za bolnico nič dobrega, šef bolnice naj bo menedžer, naj bo zdravnik strokovni vodja ob menedžerju, ne pa, da zdravnik potem dela tako ali drugače in se dostikrat tudi kontaminira s tistimi ponudniki z leve ali z desne, poleg tega pa tudi ima podvajanje funkcije. Če je nek zdravnik vodja bolnice, bo s težavo opravljal še svoje zdravniško delo, ki se ga pa zdravnik ne odpove, on še vedno hoče biti zdravnik in še vedno hoče biti direktor bolnice. Drugače pa, da zaključim, da ne bom preveč na dolgo govoril, mislim, da ta resolucija kot osnova je dobra, treba jo je nadgraditi seveda, verjetno jo bomo v naslednjem mandatu, mislim, da tudi ministrica zaenkrat dobro dela in mi jo bomo podprli. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Lipa pa bo predstavila poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Lep pozdrav vsem tistim, ki ste z nami oziroma smo skupaj že od rane jutranje ure in tudi celotni ministrski ekipi Ministrstva za zdravje! Jaz bom začela z več ali manj retoričnimi vprašanji, ki verjamem, da sežejo v srce vsakega posameznika, ki se enkrat sreča z blokado, blokado na strani zdravstvenih storitev. Ali ste opazili, ds iz dneva v dan narašča število zdravstvenih storitev, ki jih morate plačevati iz žepa? Ali ste opazili, da vsi bolniki, ki to finančno zmorejo, z ovinkom preko zasebnega zdravnika skrajšujejo čakalno dobo na preglede in posege, za vse ostale pa se čakanje podaljšuje? Celo za ljudi, rakaste bolnike, so čakalne dobe na nujne preglede dolge, predolge. Ali ste opazili, da nekateri bajno zaslužijo z denarjem, ki ga vplačujete v oziroma za zdravstvo, zavarovanje? Ali ste opazili, da so med nami že bolniki, ki nimajo dovolj denarja, da bi si zagotovili dostop do potrebnih zdravil in zdravljenja? In ne nazadnje, ali ste opazili, da vas nihče ni vprašal za mnenje, ko je vam in vaši družini skrčil zdravstvene pravice iz obveznega zdravstvenega zavarovanje? To so vprašanja, ki niso kar tako sama sebi namen. S temi vprašanji se ukvarja tudi civilna družba. To je tisti segment, ki naj bi mu Ministrstvo za zdravje v okviru novega nacionalnega plana, resolucije, za obdobje 2008 - 2013, dalo posebno mesto in posebno vlogo v zdravstvenem sistemu. Ampak ob pregledu tega obsežnega dokumenta, ki ima zelo dobro zbrane nekatere podatke o zdravstvenem stanju, o okoljskih vplivih na zdravje, iz tega dokumenta ni zaslediti tiste prave vloge, ki bi jo morala imeti civilna družba pri oblikovanju zdravstvene politike. Dejstvo je, da tudi pripombe, ki jih je dala civilna družba na osnutek resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva, ki ga je pripravilo Ministrstvo za zdravje niso bile upoštevane. Pripombe niso bile upoštevane! Če se osredotočim samo za hip, ker je ena izmed kolegic pred menoj bolj podrobno predstavila to novo vladno zloženko, zloženko Ministrstva za zdravje. Če se osredotočim na 7. stran kjer so naštete vrednote: zdravje, univerzalnost, enakost, solidarnost, vključenost, kakovost, odgovornost, zaupanje, etično ravnanje. Pa mi povejte katera od teh vrednot je danes prisotna v slovenskem zdravstvenem sistemu ali pa v okviru Ministrstva za zdravje, ki kroji politiko na tem področju. Etično ravnanje. Ali veste kakšna korupcija se je dopuščala skorajda 4 leta pod mandatarstvom te vlade, v okviru Ministrstva za zdravje?! Etično ravnanje. Ali res, vas sprašujem. Zaupanje. Ali imajo državljanke in državljani danes res zaupanje v zdravstveno politiko? V plačevanje zato, da lahko preskočijo vrste, da pridejo pravočasno do zdravnika. Odgovornost. Ali smo bili v tem mandatu priča, da je kdo, ki bi moral odgovarjati, stati za odgovornostjo, resnično odgovarjal za svoje dejanje? Ali je kdo od tistih oseb, ki so bile, nekatere celo prisilno umaknjene iz stolčka, najvišjega stolčka na ministrstvu, dejansko odgovarjal za svoje nepravilnosti, slabo politiko, kakovost? Ali danes res še lahko govorimo in se pohvalimo s kakovostnimi javnimi zdravstvenimi storitvami? Torej, tistimi storitvami do katerih imajo dostop vsi državljani in državljanke, ne glede na status. Torej, tudi tisti, ki, pa bom rekla, so z socialnega dna. Vključenost. Če bi imeli 100% vključenost v sistem kakovostnih javnih zdravstvenih storitev, potem najbrž ne bi govorili o plačevanju ali pa o kuvertah v okviru zdravstva in tako imenovanem preskakovanju vrst. Enakost. O enakosti v sistemu, ki favorizira plačevanje storitev, ki favorizira koncesije, privatništvo, dobro zaslužkarstvo v okviru zdravstvenih storitev, o enakosti, žal, ne moremo govoriti. Univerzalnost. Dostop do zdravstvenega varstva mora biti omogočen vsakomur. Ja, saj bo oziroma je, ampak tisti, ki nimajo, morajo pač malce dlje počakati in dobijo slabše storitve kot tisti, ki imajo, ki pridejo prej na vrsto. Dobijo zdravstvene storitve, boljše zdravstvene storitve, ker si lahko to plačajo, privoščijo. Takšno univerzalnost imamo v naši državi. In ne nazadnje, ali čisto na začetku se ustavim pri zdravju. O tem smo si, verjamem da, vsi enotni. Zdravje, to je največja vrednota posameznika, družine in celotne družbe, ki hkrati pomeni kakovost življenja. Ampak, veste, spoštovane kolegice in kolegi, ko smo malce prej govorili ravno o zdravju, ali veste kaj pomeni za človeka, ki ga usoda udari po hrbtu, zdravje, ko nima več zdravja? Tak človek je zapostavljen in pozabljen s strani naše socialne države. Jaz sem pri prejšnji točki govorili oziroma eni izmed prejšnjih točk govorila o ljudeh, ki zaradi zdravja ne morejo biti več aktivno vključeni v trg delovne sile. To so tisti ljudje, ki se invalidsko upokojijo za polovični delovni čas, ali pa v popolnosti. Take ljudi ta država pušča ob strani. Zdravje, še en primer vam bom dala. Pred dnevi me je kontaktiral relativno mlad fant iz Maribora, ki ga je bolezen ali pa življenjska usoda tako zelo udarila, da je na vozičku. Fant ima cerebralno paralizo, ki je v zadnjem obdobju tako zelo napredovala, da ne more več opravljati dela, da ne more več upravljati svojih prstov. In ta fant čaka na, bom rekla, na dobro voljo države ali bo s strani invalidske komisije dobil priznano kategorijo invalidnosti, da se bo lahko invalidsko upokojil in da bo dobil tudi prepotrebna sredstva za življenje. Ampak državni aparat melje in melje odločitev - gre za usodo človeka - melje in melje po več mesecev. Štiri mesece ta fant, ki mu je bila odvzeta tista najvišja vrednota - zdravje, čaka na dobro voljo države, na tistih nekaj evrov, da bo lahko kolikor toliko normalno, če sploh lahko temu tako rečemo, preživel. Nekdo je rekel, da je ta dokument, ki ga je danes na poslanke in poslance Državnega zbora naslovilo Ministrstvo za zdravje slaba kopija sračjega gnezda. Ker je sračje gnezdo bolj urejeno, kot to, kar je zapisano v tem dokumentu. Ta dokument je slaba kopija ali pa slab povzetek tega dokumenta Resolucije o nacionalnem programu zdravstvenega varstva za prihodnje obdobje. Zakaj? Pa bom poskušala zelo na kratko strniti. Zato, ker resolucija zmanjšuje pomen javnega zdravstva na račun zasebnega in zmanjšuje vlogo države v zdravstvu. Prelaga celotno odgovornost na posameznika. Posameznik je v popolnosti odgovoren za svoje zdravje, ne več država, posameznik. Ta resolucija zmanjšuje delež javnega financiranja in povečuje obseg zasebnega financiranja. Istočasno ta resolucija napove veliko povečevanje oziroma povečanje zdravstvenih izdatkov. Ampak istočasno, spoštovane kolegice in kolegi, se zmanjšuje oziroma imamo napoved zmanjševana obsega zdravstvenih pravic, kar ne nazadnje pomeni povečevanje neenakosti državljanov. Dokument podpira uvajanje in krepitev zasebnih zdravstvenih zavarovanj in zanje predvideva celo davčne olajšave. To odsvetujejo domala vsi zdravstveni ekonomisti, saj to pomeni povečano regresivnost pri financiranju zdravstvenega varstva, kar z drugimi besedami pomeni, da davčne olajšave bogatih plačujejo s povečanimi davki praktično vsi, tudi revni ali tisti, ki pač niso tako zelo premožni, da bi si lahko to dovolili. Ni res, da bodo dodatno zavarovanje, javno-zasebno partnerstvo in vključitev zasebnega kapitala povečali učinkovitost sami po sebi, uporabe sredstev in s tem dostopnost do zdravstvenih storitev. Mednarodne izkušnje dokazujejo nasprotno - vnos zasebnega interesa v javni zdravstveni sistem zmanjšuje učinkovitost uporabe sredstev. Država v tem dokumentu brez zadrege napoveduje, da ne bo zagotavljala zadostnih javnih zmogljivosti, obenem pa bo podpirala povečano število zasebnih izvajalcev. Država pravi, pa bom citirala: "Ker se zmogljivosti v javni mreži ne bodo večale v zadostni meri, skladno s potrebami, se bo delež zasebnih izvajalcev koncensionarjev in izvajalcev v javno-zasebnem partnerstvu povečal." Predvideva se tudi manj zdravnikov. Država predvideva sofinanciranje zdravstvenih storitev, celo izvajalcem brez koncesije. Država na eni strani torej načrtuje nezadosten razvoj javnih kapacitet, na drugi strani pa predvideva plačevanje dela njegovih cen oziroma njegove cene celo zasebniku brez koncesije. In ko smo danes slišali, da naj bi bila ta resolucija skladna s smernicami, sprejetimi v okviru Evropske unije. Ni res. Ni res! Evropa, Evropski svet zelo jasno govori, da se v državah OECD sredstva za zdravstvo zvišujejo. Rastejo 1,7-krat hitreje kot BDP, prav tako ne upada delež javnih sredstev, z izjemo tranzicijskih držav. In veste, v te tranzicijske države sodi tudi Republika Slovenija. Žal. V tem dokumentu, roko na srce, se zmanjšujejo sredstva, ki bodo namenjena javnemu zdravstvu. In to je slabo. Zmanjšuje se delež bruto družbenega produkta, ki se bo namenjal v zdravstveni sistem. predvsem gre to na račun javnega zdravstva. In javno zdravstvo, javne zdravstvene storitve bi morale biti kakovostne in dostopne vsem državljankam in državljanom. Ta resolucija v veliki meri, v temeljih oziroma v bazi pomeni odmik. Odmik od temeljnih vrednot, ki jih zastopamo nenazadnje poslanci Poslanske skupine Lipa.
Hvala lepa. Mag. Andrej Bručan pa bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite prosim.
Spoštovani predsedujoči. Gospa ministrica z ekipo. Kolegice in kolegi. Predstavil bom mnenje Poslanske skupine SDS o resoluciji o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2008-2013, pri čemer ne želim polemizirati z nekaterimi predhodniki, ki so predstavljali stališča posameznih poslanskih skupin, in za to sta dva razloga. Eden je ta, da predstavljamo ne svoje poglede, ampak poglede poslanske skupine, po drugi strani se mi pa zdi, da so nekatere predstavitve bile takšne, da na njih glede na nekatere neresnice sploh ni mogoče odgovarjati. V Poslanski skupini SDS poudarjamo in pozdravljamo Predlog resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2008-2013. Menimo, da je to resolucijo potrebno sprejeti čim prej, zaradi samega razvoja in delovanja zdravstvenega varstva. Resolucijo podpiramo še posebej zaradi vrednot na kateri temeljijo usmeritve plana, to je univerzalnost po katerih ne sme biti nikomur onemogočen dostop do zdravstvenega varstva, enakosti, solidarnosti, kakovosti in zaupanja. Resolucijo v Sloveniji pripravljamo že ali pa zdravstveni nacionalni plan zdravstvenega varstva pripravljamo v Sloveniji že kar precej časa, praktično ves ta mandat, zato tem bolj čudijo mnenja nekaterih, da je ta resolucija sedaj pripravljena na hitro. To je v bistvu neskladno z očitki, ki so se pojavljali ves čas v času tega mandata glede nacionalnega plana zdravstvenega varstva. Velja posebej spomniti na nekatere priprave nacionalnega plana v preteklosti, zdravstvenega varstva v preteklosti, tisti iz leta 1996, ki je bil začet leta 1996 in sprejet šele nato leta 1999 tik pred koncem mandata takratne vlade. Nacionalni program, ki je takrat urejal področje zdravstvenega varstva je potem veljal do leta 2004, je bil v pripravljalnem delu razmeroma dobro pripravljen, kasneje pa na nekaterih področjih v narekovaju rečeno "sfižen" v celoti in je bil praktično zelo težko izvršljiv do konca njegove veljavnosti do leta 2004. V mandatnem obdobju 2000-2004 je bil poskus priprave novega nacionalnega plana, to se pravi štiri leta, vendar v času prejšnje vlade je bil ta poskus popolnoma izjalovljen, ni ga bilo mogoče pripraviti. Zato je sedanja vlada s svojim nastopom leta 2004 prišla na tem področju v popolno praznino in je bilo potrebno začeti znova. Naloga sedanje vlade je bila priprava novega nacionalnega plana zdravstvenega varstva brez ene resne predloge prejšnje vlade, ki ji je mandat potekel in istočasno s potekom mandata potekel praktično tudi prejšnji plan zdravstvenega varstva. Potrebno je tukaj posebej poudariti, da se je sedanja resolucija ali pa sedanji nacionalni plan zdravstvenega varstva pripravljal zelo dolgo časa, ves čas delovanja mandata te vlade in tako ne moremo govoriti, da ni pripravljen strokovno, da je pripravljen hitro in da je pripravljen brez upoštevanja mnenja in predlogov zainteresirane javnosti. Potrebno je bilo pripraviti mrežo predvsem na osnovni ravni, pripravljena je bila mreža na sekundarni ravni. Seveda je bila diskusija o samem planu vodena na različnih nivojih ves čas mandata te vlade, organizirana so bila različna srečanja, moram reči, politično zelo različno mislečih ljudi, ki naj bi pripravil tak plan zdravstvenega varstva. Predlog te resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva je temeljni dokument za razvoj zdravstvenega varstva v prihodnjem petletnem obdobju in pravna podlaga je v Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki določa, da Slovenija planira razvojne možnosti in potrebe z zdravstvenimi plani, zdravstvenimi zmogljivostmi. Predlog nacionalnega plana oziroma resolucija upošteva smernice evropske strategije zdravstvenega varstva, ki ga je sprejel Evropski svet v letu 2007. Za njegovo pripravo so bile izdelane analize zdravstvenega stanja prebivalstva, pri čemer so bile zagotovljene potrebe po celovitem zdravstvenem varstvu in tudi upoštevane kadrovske in pa druge zmogljivosti, ter predvideni ukrepi za izboljšanje stanja. Moram reči, da se je v času priprave te resolucije opravila cela vrsta posvetovanj in omogočilo vsem zainteresiranim več kot 60 dni za podajanje mnenj, pobud in predlogov. In v teku javne razprave je bilo sklicanih veliko sestankov s številnimi strokovnjaki in zainteresirano javnostjo, kjer so lahko vsi tudi podali predloge in pobude. Na podlagi navedene možnosti je v februarju in marcu letos skupaj prispelo kot vem nekaj čez 100 predlogov za dopolnitev resolucije in marsikateri od teh predlogov je bil sprejet. Jasno pa je, da vsi predlog nikoli ne morejo biti sprejeti, ker ne nazadnje so tudi diametralno nasprotni. In so bili vsi pred tem ali bodo vključeni ali ne, skrbno proučeni in vključeni v plan, v kolikor niso bistveno odstopali od osnovnega koncepta. Sodelovanje zainteresirane javnosti je posebej močno vplivalo na oblikovanje nekaterih poglavij, kot so recimo zdravstveno varstvo invalidov, zobozdravstvo, transfuzijska medicina, laboratorijska medicina in še bi lahko našteval. Strategija razvoja zdravstvenega varstva temelji na že sprejetih strateških dokumentih na nacionalni mednarodni ravni, katerih glavna usmeritev je premik k preventivnim ukrepom in pa skrbi za zdravje, za kar so odgovorni tako država kot lokalna skupnost in tudi posamezniki. Ob tem se predvideva povečanje deleža sredstev namenjenih za preventivo s sedanjih 3-4% na 5%, sredstva za to pa se bodo pridobila z večjo racionalizacijo v zdravstvu. Nekaj besed še o številnih polemikah v zvezi z razgradnjo javnega zdravstva v Sloveniji v zadnjih štirih letih. Tej resoluciji očitajo pač neki očitki v zvezi z razgradnjo javnega zdravstva in s "forsiranjem" ali pa favoriziranjem zasebništva. S predlogom tega nacionalnega plana ne gre za nikakršno razgradnjo javnega zdravstva kot ni šlo nikoli v tem obdobju, v tem mandatu te vlade, za razgradnjo javnega zdravstva. Javno zdravstveni sistem se je ves čas dograjeval, ves čas izboljševal in rezultati so vidni, če jih kdo hoče videti, če jih noče, potem to ni mogoče. Velja poudariti, da se bodo glede na nacionalni plan v obdobju v naslednjih petih letih sredstva za obvezno in dodatno zdravstveno zavarovanje večala in ne manjša v absolutnem znesku. Revni in starejši ne bodo v ničemer na slabšem, celo na boljšem, saj se z nacionalnim planom ne zmanjšuje pravic iz obveznega in dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in za revne se predvideva povečanje pravic v obliki subvencioniranja dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja s strani proračuna. Posebej za starejše pa se predvideva povečanje zmogljivosti na negovalnih oddelkih bolnišnic, v domovih za ostarele pa sofinanciranje zdravstvene oskrbe. Dodatno oskrbo starejših ureja Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, saj vsebinsko sodijo v njihovo področje dela. V Poslanski skupini SDS po poročilih nacionalnega plana menimo, da ne daje tak plan, kakršen je sedaj predviden, ne daje prednosti zasebništvu in bogatim, nasprotno, sedanji sistem socialno vodenega zdravstva samo še dograjuje in izboljšuje. Nacionalni plan ne zmanjšuje dostopa do storitev, ampak ta dostop povečuje, kar se kaže na primer v ciljih čakalnih dob. In če se bo ta nacionalni plan oziroma resolucija, ko bo obdržala sedaj veljavni sistem urejanja čakalnih dob, bomo videli, da se bodo ti cilji dejansko lahko dosegli. Saj je že sedaj na dobri poti, da se bistveno, bistveno skrajšajo čakalne dobe. Še enkrat bom poudaril samo nekaj čakalnih dob iz obdobja prejšnje vlade, čakalne dobe za operacijo na odprtem srcu, čakalne dobe za kolonografijo, čakalne dobe za operacijo sive mrene, za magnetno resonanco in še naprej, do številke 14 bi lahko prispel, so se te čakalne dobe zmanjšale tudi do desetkrat v tem času, v času te vlade. Tega nihče od opozicije noče niti videti niti priznati, vendar je res. Za to obstajajo seveda podatki. Enako kot lahko trdim, da v tej resoluciji nikjer ni favorizirano zasebništvo, kot se je ravno tako v času mandata te vlade in te koalicije dejansko ves čas nekako skušalo prepričati prebivalstvo, kako se favorizira zasebništvo. To sploh ni res. Zasebništva se v tem času ni favoriziralo in tudi resolucija ga ne favorizira. Število podeljenih koncesij, ki itak ostajajo v okviru javnega zdravstvenega sistema, se je povprečno na leto, ni povečevalo, nasprotno, na nekaterih področjih celo zmanjševalo. In ta resolucija te stvari samo še dodatno ureja in seveda tudi omogoča normalen prehod, ali pa prestop med koncesionarje, tam kjer je za to potreba. Ukrepi tega nacionalnega plana pa sodijo tudi v dogovorjeno povišanje plač zaposlenih v zdravstvu in uvajanje novih zdravstvenih planov, kar ne bo ogrozilo obstoja, ali pa delovanja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, tudi ne na daljši rok, ker imamo v Sloveniji pač uveljavljen Bismarckov model zbiranja prispevkov in solidarnostni model financiranja zdravstvenega varstva. Na tej podlagi je pač uzakonjen partnerski model s katerim se urejajo neka temeljna izhodišča za delovanje in stabilnost zdravstvenega sistema in ZZS, Zavod za zdravstveno zavarovanje je samo eden od teh partnerjev. Glede mojega uvoda, ko sem rekel, da je težko diskutirati z nekaterimi govorniki, ki so pred menoj predstavili svoja mnenja poslanskih skupin, bom povedal samo dve stvari. Gre za plehko diskutiranje z nekaterimi, ki ne ločijo med dodatnim in dopolnilnim zdravstvenim zavarovanjem in ki ne ločijo med javnim zdravstvenim sistemom in privatnim zdravstvenim sistemom, saj v okviru javnega sistema delujejo tako zasebniki, kot tudi državne ustanove na osnovni ravni, recimo zdravstveni domovi. Glede na vse povedano lahko rečem, da v Poslanski skupini SDS, še enkrat poudarjam, pozdravljamo predlog resolucije in ga bomo v celoti podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu resolucije. Besedo ima najprej poslanec Ivan Grill.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci in sodelavko! Dovolite mi, da vam uvodoma, tako vam kot vašim sodelavcem iskreno čestitam za ta obsežen dokument, ki je bil deležen velikega truda. Kar nekaj časa ste ta dokument pripravljali, usklajevali in sedaj imamo tukaj izdelek, za katerega mislim, da kaže prave smernice našega razvoja na področju zdravstva. Sam naslov oziroma slogan, ki ste ga tukaj navedli v tej vaši brošuri "Zadovoljni uporabniki in izvajalci zdravstvenih storitev" - mislim, da je to nek povsem nov, sodoben pristop, ki združuje tako tiste, ki zdravstvene storitve potrebujemo in nenazadnje tudi tiste, ki jih nudijo oziroma izvajajo. In ravno sodelovanje tega lahko da sinergijo, večjo kvaliteto, nižje stroške in seveda tudi doseganja tega ključnega cilja oziroma ciljev, ki ste jih tudi tukaj notri povsem jasno navedli. Ključni cilji resolucije so: zdravi prebivalci Republike Slovenije, zadovoljni uporabniki in izvajalci zdravstvenih storitev. Prepričan sem, da bodo ti cilji z zasledovanjem vseh teh izhodišč tudi doseženi. Ta dokument, ki ga sedaj obravnavamo je praktično sedaj po letu 2000 prvi dokument, ki na novo postavlja smernice, kot sem že omenil, iz področja zdravstva. Očitki nekaterih razpravljavcev, ki so sicer predstavljali stališča poslanskih skupin, so bili velikokrat netočni, zavajajoči, kažejo nepoznavanje tega področja. Nekateri izmed njih, sem prepričan, resolucije niso niti prebrali, ampak so po dolgem in počez neupravičeno kritizirali in skušali predstavljati področja zdravstva v Sloveniji kot slabo. To prav gotovo ne drži. Očitek, da ni bilo javne predstavitve mnenj. Res je, v Državnem zboru je nismo imeli, ker je, mislim, da ne bi potrebovali, ker ne bi v ničemer prispevalo k neki boljši vsebini, kajti tako dolgo časa kot ste jo imeli javno objavljeno, kjer so vsi, ki so bili zainteresirani, strokovna javnost potem tudi zainteresirane posamezne skupine, so se lahko na kakršenkoli način povezali s pripravljavci tega gradiva in te pripombe ste tudi upoštevali vsaj tako je bilo tudi že predstavljeno. Da imam prav kaže naslednji podatek in tudi takrat smo to zadevo zagovarjali, da se lahko dovolj splošna razprava opravi tudi na samem Odboru za zdravstvo, kjer smo o tej resoluciji na dolgo in široko razpravljali. Predsednik odbora je v tistem seznamu vabljenih navedel oziroma je bilo navedeno, tudi vabil jih je, zelo širok spekter zainteresirane javnosti, strokovne javnosti, kdorkoli se je želel udeležiti, pa vendar je bilo teh zelo malo. Očitno niso imeli interes, pa bi ravno tako tam imeli možnost o tem razpravljati. Lahko bi se tudi njihove predloge, če bi bili konstruktivni, če ne bi spreminjali koncepta, bi se jih tudi upoštevalo. Tudi vseh poslanskih skupin ali pa poslancev, ki danes tako vehementno razpravljajo ni bilo tam, da bi o teh zadevah lahko konstruktivno razpravljali. Tako, da je bil namen povsem jasen, s to resolucijo zavlačevati in vse čas potem tudi očitati, da v Sloveniji še nimamo nekega dokumenta, ki bi začrtal pot na področju zdravstva. To je dokument, ki se mu načrtuje nekje petletno projekcijo v prihodnje in to je dokument, ki lahko daje samo neke smernice, ne more pa tak dokument vsebovati konkretnim zaključkom oziroma nekih, če temu rečemo, akcijskih načrtov in tudi ukrepov, ki se bodo pa morali striktno tudi uveljavljati oziroma tudi sprejemati, da bomo te cilje zasledovali. Kajti področje zdravstva je tako hitro se spreminjajoče področje, da bi verjetno marsikakšen konkreten predlog ali pa aktivnost, ki bi jo zapisali v to resolucijo, morali čez leto ali dve zaradi nekih novih pristopov izboljšav tudi spreminjati. Deležni smo bili tudi očitkov, da v tej resoluciji ni nekih konkretnih analiz in podatkov na podlagi katerih bi potem lahko sprejemali neke zaključke. Jaz sam ne vidim tega dokumenta ali pa potrebe v tem dokumentu, da se vse tiste stvari, ki so javno dostopne, sedaj zopet na dolgo in široko zapisuje, da imamo potem nekaj sto strani obsežen dokument, ki ga ne bo niti nobeden uspel brati. Je bila danes zopet izpostavljena ravno dilema, da ne vemo, kaj prinaša v Sloveniji področje koncesionarjev oziroma nekateri temu skušajo celo pripisovati, da je to neko zasebno zdravstvo. Ta podatek je že več ali manj vsem dobro poznan. Številne ankete, ki so bile javno objavljene, ki so bile opravljene pri naših uporabnikih, povsem jasno kažejo, da se 66% ljudi, ki se zdravijo pri koncesionarjih, bolj zadovoljnih s storitvami, kot pa so bili pred odločitvijo, da se zdravijo pri koncesionarjih. 32% je takih, ki ne čutijo razlik in samo 2% je takih, ki so ocenili, da je nivo storitev, ki jih nudi koncesionar slabši. Mislim, da je to dovolj zgovoren podatek, za katerega mislim, da ni potrebno, da se ga zapisuje tudi v resolucijo. O čakalnih dobah. Mislim, da je Ministrstvo za zdravje, tudi v preteklih mesecih smo imeli številne razprave, je bilo z vsemi številkami dokazano na katerih področjih so se čakalne dobe tudi skrajšale in bila so praktično vsa področja, izključno na področju ortopedije, pa tudi vemo zakaj se tam ni uspelo skrajšati toliko, kolikor bi si želeli, drugje pa so bile te stvari več ali manj bistveno, bistveno krajše. Potem, da ne govorimo o času bolnišničnega zdravljenja. Vsi ti podatki, ki so potrebni, da se nek dokument pripravlja za naprej so bili objavljeni v številnih dokumentih, so dostopnih tudi na straneh ministrstva in kdor si jih želi pogledati jih lahko tudi pogleda in potem tudi ugotavlja, ali te smernice, ki jih ta naša resolucija daje, zasleduje te cilje. Kot sem omenil je zdravstvo zagotovo področje, ki je deležno številnih sprememb predvsem z novimi metodi, načini zdravljenja, z novimi zdravili in to je zagotovo tisto, kar bo v prihodnosti lahko večalo kvaliteto zdravja oziroma zdravljenja, večjo ozdravljivost, ne nazadnje lahko se tudi nižajo stroški z bolj učinkovitimi metodami, predvsem pa je potrebno na tem področju uvesti neko novo filozofijo vsakega izmed nas in ta resolucija to tudi zasleduje. Skrb za zdravje, mislim, da je odgovornost vsakega posameznika, kajti če v svojem načinu življenja ne skrbimo za to, da bomo zdravo živeli, da ne bo toliko možnosti, da obolimo, nam nobena kurativa oziroma nobeno zdravljenje ne more tega v enaki meri ali pa povsem povrniti zdravje, če zaradi nezdravega načina življenja tudi dobimo dejansko neko bolezen. Tako, da je to prav gotovo poudarek, ki ga moramo tako v Sloveniji in tudi v Evropi začeti uvajati, da se bomo vsi tega zavedali in mislim, da bomo s tem pridobili predvsem sami. Bilo je tukaj tudi nekaj očitkov, da se v tem dokumentu zmanjšuje oziroma da se kaže projekcija zmanjševanja sredstev za zdravje. Tudi to ne drži. Je pa v resoluciji zapisano in to je tudi ministrica že večkrat povedala, da so na področju zdravstva tolikšne rezerve, s katerimi se da veliko privarčevati, vendar ne na račun kvalitete in tudi dostopnosti zdravstva. Ampak z novimi metodami, z boljšimi organizacijskimi prijemi, tudi s cenami zdravil, ki so tukaj v resoluciji lepo navedene, se bo veliko lahko privarčevalo in ta privarčevan denar namenilo za nove metode zdravljenja, za nove programe in seveda tudi za širjenje zdravstvene mreže. Da je temu tako, je bil nedavno tega predstavljen podatek, da se lahko na področju zdravljenja raka na debelem črevesu s presejalnimi metodami, ki se jih je ravno sedaj v Sloveniji s pomočjo ministrstva tudi začelo izvajati, privarčuje oziroma prihrani do trikrat več oziroma trikrat manj sredstev porabi za uspešno zdravljenje, ker je to nov pristop, zgodnje odkrivanje, in tudi bolj uspešno zdravljenje in ta denar se bo namenjal lahko za druge namene. Takšni pavšalni očitki niso na mestu in so tudi zavajajoči. Tukaj je v tej resoluciji moč razbrati in povsem jasno je zapisano, da je ključni poudarek na javnem zdravju oziroma na zagotavljanju javnega zdravstva. Saj koncesionar je nenazadnje v mreži javnega zdravstva in to je tudi prav, da skušamo tudi vnaprej vsem našim državljankam in državljanom zagotavljati dostopne zdravstvene storitve, predvsem pa tudi v čim večji meri brezplačne. In ravno za tiste ljudi, ki pa so socialno najšibkejši, je Vlada že tudi obravnavala predlog Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, s katerim se bo tudi ljudem, ki so socialno šibkejši, lahko plačevalo za tiste dodatne zdravstvene storitve, ki jih sicer do sedaj niso imeli. Pomeni, da so cilji in tudi ukrepi, pa tega v resoluciji ni zapisano, vendar vsaka odgovorna vlada, tako ta kot tudi naslednja sem prepričan, se bo zavedala te odgovornosti in bo tudi tako skušala delovati. Naš zdravstveni sistem tudi temelji naprej, vsaj tako je v resoluciji zapisano, na solidarnosti, pomeni da se bo tukaj tudi ohranjal dosedanji način in vse to so takšne kvalitete, ki v Sloveniji zagotavljajo enak oziroma višji nivo zdravstvenih storitev, kot smo ga imeli in ga bomo seveda tako tudi ohranjali. Sama resolucija, mislim, je odlično izhodišče za vse nove zakone, za vse nove ukrepe, ki jih bo še ta vlada pa tudi potem naslednja še naprej sprejemala in tudi zagotavljala čim višji nivo zdravstvenih storitev vsem državljankam in državljanom naše države Slovenije. Samo resolucijo bom seveda z veseljem podprl. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo pa ima poslanec Anton Kokalj.
Hvala lepa. Lep pozdrav gospe ministrici, vsem sodelavkam in sodelavcem. Seveda kolegicam in kolegom. Samo gradivo je bilo obsežno, zato si bom pri sami razpravi pomagal z brošuro, za katero mislim, da zelo sistematično pelje skozi samo vsebino te resolucije. Mislim, da je pravilno navedeno že na prvih straneh same resolucije, da je zdravje gotovo ena najpomembnejših družbenih tem, tudi seveda za nas kot politike je to ena najpomembnejših in tudi ena najobčutljivejših tem, s katero je potrebno ravnati izjemno pazljivo. Na področju zdravja se ljudje namreč srečujemo z mejnimi stanji v katerih smo seveda še posebej občutljivi hkrati pa vemo, da je prav zato tudi lahko skušnjava po izrabljanju te situacije za poslovne namene zelo velika, zato mislim, da je izjemno odgovorna in naporna naloge ministrstva in vsake vlade vzdrževati neko zdravo, harmonično stanje na temu področju. Dejstvo je, da se Slovenija srečuje z velikimi spremembami v sami populaciji in verjetno sistem, ki je ogromen, če gledamo resolucijo in koliko področij zajema, zelo težko sledi spremembam stanja, ki se v druži dogajajo. Zato mislim, da je ponoven razmislek o tem kako se zdravstvena dejavnost v Sloveniji odvija in določena sprememba je nujna. Na vsakih sedem let, če temu tako rečemo, je nujno pogledati in zadeve premisliti in tudi spremeniti kolikor hitro je to mogoče. Sam bi v zvezi z vizijo mogoče dodal bolj na retoričnem področju še bolj ambiciozen pogled na zadevo. Sam menim, da pacient ne more biti zgolj partner v zdravstvenem sistemu. Pacient mora biti, če se izrazimo nekoliko poslovno, kralj. Tako kot v poslovnem svetu, kot v svetu, recimo, turizma in gostinstva pravimo, da je gost kralj, tudi v zdravstvenem sistemu mora biti vse podrejeno pacientu. Zato mislim, da ta resolucija poskuša slediti tej smeri, vendar upam, da bo izhodišče za zakonodajo, ki bo še bolj ambiciozna od te resolucije. Če gremo skozi določene ključne zadeve, ki so tu navedene. V Sloveniji je opaziti relativno majhno zaupanje pacientov do celotnega zdravstvenega sistema. Zato se mi zdi nujno, da resolucija upošteva to, kot eno od bistvenih vrednot. Namreč, vemo, da se trenutno nahajamo v nekem prehodnem obdobju, ko se s strani pacientov opažajo izjemno velike razlike pri ravnanju ali delovanju tistih, ki nudijo zdravstvene storitve. Če se omejimo samo na zdravniški kader, imamo tu izjemno velike razlike, in sicer se včasih ne moremo znebiti občutka, da so dejansko zdravniki tisti, ki so kralji ali na pol bogovi. Še vedno so taki primeri, da se zdravniško osebje tako obnaša. Po drugi strani imamo pa izjemno dober kader v Sloveniji, izjemno požrtvovalen kader, ki jemlje svoje delo kot dejansko neke vrste služenje človeku. In na tem mislim, da kljub vsemu obstaja in se vzdržuje zelo dobra kvaliteta v povprečju zdravstvene oskrbe v Sloveniji. Krepitev in varovanja zdravje, preventiva. Če se pogovarjaš s starejšimi zdravniki, splošnimi zdravniki, opažajo in opozarjajo prav na to, da se je v zadnjih, mogoče desetih letih, ta preventivni nivo začel zmanjševati. In zdi se mi pravilno, da resolucija opozarja na to in da se tudi poskuša z zakonodajo vnesti določene mehanizme, s katerimi se ljudi spodbudi in hkrati tudi na nek način, če damo v navednice, prisili, da bolj skrbijo za svoje zdravje in pravočasno ukrepajo, če opazijo spremembe in hkrati tudi bolj zdravo živijo. Glede zgodnjega odkrivanja raka glede na situacijo v EU vemo, da vsak tretji že zboli za rakom, vsak četrti, vsaj po statistiki, ki jo jaz poznam, podleže temu. Mislim, da je skrajni čas, da se temu da bistveno več pozornosti in da se da, ne samo poleg diagnosticiranja, pravočasnega diagnosticiranja tudi ukrepanje. Mislim, da je ukrepanje še vedno precej šibka točka v slovenskem zdravstvu, prav na področju raka. Glede zdravstvenih dejavnosti, ureditev javne mreže. Mislim, da se ta zadeva že predolgo vleče. To stvar je enkrat treba dogovoriti. Mislim, da se resolucija tega loteva, vendar bo treba tu verjetno z zakonodajo, ki zajema precejšen spekter tudi ostalih politik, to stvar enkrat dogovoriti in to čim prej. Dogovoriti se je treba za osnovni standard, ki ga mora uživati vsak pacient, vsak državljan ne glede na to kje biva in potem je treba to dejansko tudi 100% zagotavljati. Ne tako, kot se sedaj dogaja, da so ponekod kraji, kjer ljudje dejansko ne morejo pravočasno do osnovne zdravstvene pomoči. O učinkovitem izvajanju zdravstvenih storitev danes in o čakalnih dobah je bilo že veliko rečenega. Mislim, da je tu pravzaprav mogoče storiti par manjših korakov, ki se že dogajajo, in sicer zakonodajo, vendar so še premajhni. Jaz predvsem ugotavljam, da je nadzor nad izvajanjem zdravstvenih storitev relativno šibek in da je manevrski prostor izvajalcev na določenih segmentih prevelik in da se, recimo banalni primer, čez vikend ne more zagotoviti minimalnega diagnosticiranja za, ne vem, nek obolel zob za otroka in na podlagi tega se mu povečuje muke, hkrati pa tudi porabo medinskih pripomočkov in se s tem pravzaprav tudi draži celoten sistem. Mislim, da je tu treba pogledati in popraviti samo določene detajle v celotnem sistemu. Glede skrajševanja čakalnih dob. Tu bi predvsem apeliral na to, tudi vključuje ta resolucija na načelni ravni predvsem to, da se diagnostika opravi takoj. To sem sicer tudi zasledil, da se zelo stremi k temu. Vendar mislim, da je to ta trenutek en velik problem. Da so predolge čakalne dobe zato, da se ugotovi vzroke neke bolezni. Razumem, da se mogoče čakalne dobe potem ne morejo čez noč odpravljati za samo ukrepanje pri tistih primerih, ki niso urgentno nujni. Vendar pa, da nek sistem ali pa nek zdravnik ne vzame resno pacienta, ki se nanj obrne, predvsem pri tem, da bi ugotovil vzroke, mislim da to ni najbolje. Pri čemer pa je navedeno v eni od alinej tudi učinkovito izvajanje celostne zdravstvene obravnave pacientu. Tu sicer piše s kroničnimi stanji. Vendar v trenutni situaciji se soočamo z dejstvom, da pravzaprav samo še splošni zdravnik poskuša gledati celostno sliko, zatakne pa se, če se nek pacient srečuje z dvema problemoma hkrati, pri čemer je hospitaliziran za en primer, za drugi primer seveda hkrati ne more biti hospitaliziran, če se pač bolnišnica ne ukvarja s to vsebino in lahko ostaja bistvenejši problem zanemarjen in se včasih zgodi, da te celostne obravnave pacienta ni več kot je bila včasih ali pa kot se mi zdi, da je bila včasih. Mogoče samo še zadnji del. Zdravila in medicinski pripomočki. Tudi o tem sicer v resoluciji piše, povečanje nadzora nad področjem zdravil in medicinskih pripomočkov. Kot sem že omenil, v celotnem sistemu obravnave pacienta bi se z ažurnejšo diagnostiko verjetno lahko preprečila večja poraba zdravil tudi takrat, ko se jih upravičeno predpisuje in hkrati bi se seveda celotni zdravstveni sistem močno pocenil. Vemo pa seveda, da je celotna farmacevtska industrija zelo močan lobi in s tega vidika seveda je treba tudi razumeti, da je težko uravnotežiti po eni strani potrebo po zdravilih s strani pacientov, po drugi strani pa ambicije farmacevtske industrije, da proda čim več svojih artiklov. Mogoče bi tu izpostavil samo še to, da je informatizacija, ki je tukaj navedena, po moji oceni, lahko zelo dober pripomoček pri doseganju teh ciljev, ki sem jih omenjal predvsem v zvezi s tem, da če se nek pacient v času dežurstva obrne na katerega koli zdravnika, lahko s pomočjo informacijske tehnologije dobi obravnavo takoj, da se ne zgodi kot se še dogaja, da nek pacient obišče sedem dežurnih ambulant pri čemer si je pet zdravnikov pripravljenih vzeti čas in diskutirati, da niso oni pristojni za pregled namesto, da bi pacienta vsaj v osnovi pregledali in ukrepali. To se še vedno zgodi. Glede finančnega sistema. Med zdravniki in med uporabniki, ki so pogosto gostje, lahko rečem, da velja prepričanje, da bi se s temi finančnimi sredstvi, ki so sedaj na voljo iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, dalo storiti bistveno več in mislim, da bi moral biti prvi korak Ministrstva za zdravje, da dobro pregleda sistem nadzora, ga takoj spremeni z zakonodajo. Predvsem gre, kolikor sem seznanjen, za nekoliko otežen nadzor predvsem nad zasebniki in na ta način omogoči, da se bodo sredstva, ki so že sedaj namenjena, bolj racionalno uporabljala. Slišati je, neuradno, različne zgodbe tudi iz javnih zavodov, tudi to, da določeni zdravniki tržijo določeno število postelj, to da pacienti doplačujejo koncesionarjem na podlagi bianco podpisanih vnaprejšnjih izjav, to sem sam doživel. Storitve, ki jih menda ne plača zdravstvena zavarovalnica potem, ko sem zahteval specifikacijo računa, ga nisem dobil in tudi računa potem nisem dobil. Glede tega si seveda večina pacientov verjetno niti ne upa pritožiti, ne upa niti vprašati za takšno situacijo. Upam, da so to zgolj izjeme, vendar moramo resnično vedeti, da pacient, ki potrebuje zdravniško pomoč, pogosto ni dober pritožnik, preprosto zaradi strahu za svojo eksistenco in za svoje zdravje. Skratka, da zaključim, sam podpiram to resolucijo, mislim da je nujna, da je osnovni koncept dober, kot sem pa rekel pa mislim, da bi zakonodaja predvsem z vidika nadzora morala biti še ambicioznejša kot je vsebina resolucije sama. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo pa ima poslanec Marjan Drofenik. Izvolite.
Hvala lepa. Rekel bi tako, glede na to resolucijo, in sicer zame je zdravstvo ena od temeljnih dobrin človeštva, ki jo mora vsaka država organizirati svojemu prebivalstvu v okviru materialnih možnosti seveda pa z mehanizmi kontrole, da se vložena sredstva, ki se v ta sektor investirajo, če bi se tako izrazil, uporabljajo racionalno oziroma, da je izkoristek optimalen. Po mojem skromnem mnenju težave slovenskega zdravstva niso v znanju ali v strokovnosti zaposlenih, verjetno tudi niso v opremljenosti, pač pa, upam z gotovostjo trditi, da so težave v organizaciji dela, so v kombiniranju različnih zadev in menim, da bi največ storili, če bi se poglobili v organizacijo oziroma da se ne bi zgodilo to, da ste naročeni en ponedeljek na nek poseg, pa pridete ob osmih in čakate do 11 in se vam opravičijo, da so vam pozabili takoj povedati, da danes ne boste operirani. To se dogaja, pa verjamete ali ne. Dotaknil bi se predvsem primarne ravni zdravstva, predvsem na manj naseljenih ruralnih območjih iz kakršnega pravzaprav izhajam, ko na velikih razdaljah, na velikih površinah živi relativno malo prebivalstva. Tam nam ne bi smelo biti žal nekoliko večje skrbi in mogoče statistično nekoliko višjega standarda, ki bi ga vložili, ker vedno, ko neke normative delate, se ti normativi izrodijo, ko pridete iz gosto poseljenega območja ne neko redko poseljeno območje. In tam postanejo potem statistično velike težave in, recimo, ne morete dobiti na primer 20 kilometrov stran od nekega centra dovoljenja za izdajo koncesije za lekarno. To je bil moj problem pred toliko in toliko leti, ker je manjkalo 2.000 prebivalcev. Predvsem je treba najti možnost, da ta območja dobijo zadostno število zdravnikov. Žal imamo danes že marsikje težave, in teh težav ne smemo, po mojem mnenju reševati s tem, da bomo ta območja elegantno priključevali nekim večjim centrom in s tem centrom mogoče na nek način pokrivali, da bomo imeli vsaj mirno vest. Mislim, da je ta primarna raven, predvsem družinske medicine tista, ki mora imeti stalno osebje, stalne zdravnike in morajo biti zdravniki "locirani" tudi na tistih območjih. Problem v splošni medicini v bistvu že nastaja in marsikje na podeželju se ne da dobiti zdravnikov. Mislim, da se je s to problematiko potrebno, tudi preko mreže, preko tega se je treba dotakniti. Dotaknil bi se tudi lekarniške dejavnosti. Ko sem prebiral to gradivo, sem bil skoraj malo žalosten, ko sem prebral, da mora biti v mestih vsaj 400 metrov razdalje med dvema lekarnama in da mora biti pač 7.000 prebivalcev. Seveda kot to prenesete zopet na podeželje in tako naprej, ti normativi niso tako enostavno. In meni marsikateri zasebni lekarnar, ki pokriva populacijo 6, 4.000 bolnikov oziroma pacientov oziroma tistih, ki se poslužujejo teh storitev, pravzaprav "jamra", da s temi cenami, s temi nadomestili, ki jih dobivajo za ta del, kjer pa vemo, da je na takih območjih manj tistih komercialnih prodaj kozmetike in ne vem česa, kar se še v lekarnah prodaja, seveda je tu težava teh lekarn precej večja in jaz bi prosil oziroma apeliral, da se na teh zadeva tudi nekaj več naredi. Naslonil bi se še oziroma omenil zobozdravstvo. Zobozdravstvo je načelno mogoče na podeželju, kjer imamo zobozdravnike, dobro urejeno, seveda je pa tu problem, da bo zobozdravnikov počasi začelo primanjkovati. Na koncu bi pa rekel to. Na primarni ravni je moje mnenje, da nas ne bi smelo biti strah podeljevanja koncesij, ker mogoče lahko zainteresiramo in zmotiviramo neke zdravnike, da bi se v okviru javne službe, če se odločijo za koncesionarski način delovanja, na zasebni način delovanja, vendar strogo v okviru seveda javne mreže javnega zdravstva, da bi lahko marsikaj pridobili in mislim, da bi se z izdajanjem koncesij mogoče vsaj na tem ruralnem območju marsikaj uredilo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Vili Rezman. Izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Jaz bom zaradi tega, ker imam zelo malo časa, govoril bolj v tezah in bo težko kaj elaborirati. Pa vendar, naj za začetek povem, da si jaz ne bom brisal solz sreče, tako kot so nekateri poskušali, ob perfektnosti te resolucije in tudi rok ne bom poljubljal pripravljavcem. Sicer je res resolucija obsežna, tudi težka je, če jo vzamemo v roke. Lahko rečem, da tudi jaz sodim, da je bilo veliko dela vloženega v to. Ampak za tiste, ki niso vajeni trdega branja, je najbrž bila pripravljena še ta instant, ki bi lahko bila še bolj tanka. Dovolj bi bilo, če bi imeli prvo in drugo stran pa bi pogledali, kako so uporabniki zadovoljni, kako so zadovoljni tudi izvajalci zdravstvenih storitev, kako je dobro, če bi se veliko gibali, pili limonin sok in jedli korenček, pa bi bilo čisto dovolj za naš optimizem na področju zdravstva. Seveda, če ne bi to bilo v očitnem konfliktu s stvarnostjo. Zato jaz pač, žal, ne morem podpreti te resolucije. To bom bolj plaho povedal, da se ne bi zopet zelo visoko dvignil mogočni prst državnega sekretarja, ki bi me tako kot v Mariboru ozmerjal za neevropsko mislečega in za hlapčevskega poslanca in župana, pa vendarle moram povedati, da nisem z vsem zadovoljen. Vam bom povedal na izkušnji. Jaz sem župan že dolga leta. Od 1992 se ukvarjam z zdravstvom. O koncesijah tu notri piše, da so to preprosti upravni postopki. Ja kdo vam je pa to povedal? To je bil zmeraj postopek, je bil eminentna politična odločitev, ki so ga kasneje res izvedli v nekem upravnem postopku. Ampak, nekdo se je moral odločiti, kako bo organizirano zdravstvo na primarni ravni na primer in takšna pomembna odločitev je potem šla tudi v upravne postopke, ki so morali biti izpeljani. Koncesije so bile zelo pogosto prav nekaj nasprotnega - instrument za izsiljevanje ali za grožnjo tistih v javnih zdravstvenih zavodih, ki niso hoteli poskrbeti za mrežo. In na moji izkušnji vam lahko povem, da ko nisem mogel dobiti zobozdravnika, sem rekel: v redu fantje, pa koncesija in je bil takoj zobozdravnik. Ni bilo pediatrije, sem rekel: v redu fantje, pa bo koncesija. In takoj je bila pediatrija. Skratka, ta problem, ki ga tukaj opisujete, je povsem drugačen, ne tako lahkoten, da o tem odločajo samo župani in da je to samo v njihovem interesu, kakor citiram ministrico, ki je to povedala županom na nekem posvetu. Torej, gre za neke povsem druge, bolj resne probleme, s katerimi se mi na terenu srečujemo, zdaj pa ostajamo ob tej resoluciji župani tam kot tisti, ki stojimo sredi puščave, čakamo, da nam bom kdo prinesel kaj za pit - pomoči iz Ministrstva za finance pa ni, razen "pač naj bomo zadovoljni", bolj pa gre za samozadovoljstvo [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[....]]
Hvala lepa. Besedo pa ima poslanec Bogdan Barovič.
Hvala za besedo. V občini kjer sem župan, v enaki vlogi sem kot moj kolega predgovornik, smo tudi naredili resolucijo o občinskem oziroma regijskem načrtu zdravstvenega varstva in osnova nam je bila seveda ta resolucija ter sodelovanje s pristojnimi ustanovami. Vi dobro veste, najbrž že gospa ministrica, da imamo mi tako na sekundarni, kot na primarni ravni močno zastopanost. Resolucija je pač potrebna v življenju, zato ker je osnova za naše nadaljnje delo. In zaveza, da se po korakih, zapisanih v resoluciji, tudi nadaljuje pot razvoja zdravstva. Kakršnakoli resolucija bi bila ali bo, nikoli ne bi bili z njo vsi zadovoljni. Kot osnova je torej resolucija. Pa vendar dovolite, da vam povem nekaj, pet bistvenih vsebin, za katere pa ocenjujem, da bi morale biti opredeljene, pa iz nekaterih razlogov žal niso, govorim konkretno opredeljene. Najprej bi se rad lotil pediatrije, ki se kaže tako v naši regiji pa tudi drugod kot velik problem. In sicer v povezavi z nujno medicinsko pomočjo za pediatrijo. Kolikor je meni znano, je o postavitvi dežurnih pediatričnih centrov za otroke in mladostnike razpravljal zdravstveni svet lani. Izdelana je bila mreža, toda tega predloga v resoluciji ni. Torej, po vsem narejenem tega predloga v resoluciji ni. Zakaj bi bil potreben? Zaradi tega, ker naj bi se v mrežo nujne medicinske pomoči ti pediatrični centri vključevali zato, ker bi zagotavljali dostopnost sodobne ambulantne obravnave otrok in mladostnikov na primarni in na sekundarni ravni 24 ur na dan. Mislim, da je bilo o tem veliko govora, in mislim, da je to ukrep, ki je potreben in povezan. In še eden je povezan s pediatrijo, torej centri na primarni, sekundarni ravni, dosegljivi 24 ur na dan, nujna medicinska pomoč, vse skupaj pa je povezano s podatkom, za katerega ocenjujem, da bi moral biti v resoluciji naveden - kadrovska politika je pomembna politika. Po podatkih, ki sem jih jaz pridobil, naj bi bilo zaradi upokojevanja do leta 2013 potrebnih, naj bi bilo potrebnih 55 specializacij za pediatrijo na sekundarni ravni in po podatkih, ki jih imam, okoli 180 pediatrov na primarni ravni. Ta potreba je nek pokazatelj in mislim, da tako veliko število potrebnih pediatrov je podatek ali pa je zahteva, ki naj bi jo resolucija vsebovala. In kot me, gospa ministrica, poznate, sem tudi velik zagovornik obstoja mreže splošnih bolnišnic v Sloveniji, torej vseh tistih, ki so, nikdar ne bi rad nasprotoval širitvi, torej, da bi bilo še več bolnišnic, absolutno pa veste, da sem velik nasprotnik kakršnihkoli spreminjanj ali ukinjanj. Zato se mi zdi, da bi bilo prav, da bi v resoluciji bilo natančno opredeljeno, da bi se obstoječa mreža splošnih bolnic morala ohranjati. Konkretno v Trbovljah in v Zasavju je, saj se grdo sliši, samo je bolnica drugo največje podjetje, ni podjetje, ampak je zelo potrebna, želena ustanova, ampak drugo največje podjetje po vsem, kar počne, in ljudje jo imajo radi in ljudje jo potrebujejo, pa tudi v Brežicah, pa tudi po vsej Sloveniji. Gre za to, da bi morali v resoluciji, tako kot za primarni nivo, določiti tudi kritje za sekundarni nivo. V resoluciji pa, vsaj jaz nisem iz resolucije videl, kakšna bo mreža bolnic v naslednjem obdobju. Pa še kadrovanje. Tako kot je moj spoštovani strankarski kolega rekel, ne bi želel prevelikega vtikanja stanovskih organizacij, še posebej pri kadrovanju, temveč bi bilo dobro, da bi kadrovanje prepuščali okolju, v katerem zdravniki in medicinski kader dela. Dobronamerni in vsebinsko upam, da zelo tehtni podatki za vnos v resolucijo.
Hvala lepa. Besedo pa ima poslanec Kristijan Janc.
Hvala lepa, predsedujoči. Še enkrat gospa ministrica s sodelavci. Temelj dokumenta, po moji oceni, je dober, je dovolj trden dokument za nadaljnjo pozidavo te nedokončane zgodbe o zdravstvu, ki jo ne bomo končali niti v tem mandatu pa tudi verjetno ne v naslednjem mandatu. Ko pomislim, da zdravje je zagotovo tista vrednota, ki je daleč najpomembnejša, beseda, ki je tolikokrat povedana ob takšnih in drugačnih dogodkih in ki se ga zavedamo predvsem takrat, ko to pomoč potrebujemo. Na žalost. Besede, kot so solidarnost, pravičnost, enakost, dostopnost, so velike besede, pomembne besede, ki jih radi izrekamo, ki se dajo lažje napisati na dokument, bistveno težje izvajati in doseči tisti cilj, ki ga ima ta dokument v tej resoluciji, ki je dobronameren, bo pa odvisen predvsem od ljudi, ki delajo v tem zdravstvu, in na koncu tisto, kar je pa ključno, finančni viri. Ali so ti finančni viri dovolj primerni, da se lahko to resolucijo v tem delu tudi izpelje v tem oziroma prihodnjem času? To je vprašanje, na katerega bo verjetno odgovor lahko dala ministrica oziroma samo ministrstvo. Pa vendarle, jaz mislim, da to, kar je pripravljeno, da je ta obseg dela dober, da je bilo verjetno kar veliko truda vloženega v ta splošni dokument, ki želi, ki hoče korak naprej, in tudi ta zloženka, ki smo jo dobili, všečen dokument, prijazen, dobronameren. Je pa to, kot sem rekel, vse to pa odvisno predvsem od ljudi, ki so zaposleni v tem sistemu, ki hočejo in ki zmorejo to delati še bolje, kot delajo danes. Čakalne dobe, večni problem danes, včeraj, zagotovo tudi še jutri. Žal, tukaj je tudi denar tisti, ki te čakalne dobe lahko malce skrajša ali pa celo podaljša - hočemo ali nočemo, to so dejstva iz prakse, iz življenja. Na primarni ravni, jaz lahko rečem, je zadeva dobra, zadovoljiva, od občine do občine lahko različna, od okolja do okolja, ampak generalno gledano so tukaj stvari po mojem uspešne, ne glede na javno mrežo, ne glede na tiste, ki so zunaj, zasebniki in tako naprej. Skratka, odvisno je precej od lokalne skupnosti, od tistih, ki so v javnem sektorju še vedno oziroma v javnem zdravstvu, kot tistih, ki so zunaj tega. Jaz mislim, da to sožitje, in če je primerno razporejeno, se da v tej zgodbi uspešno voditi, je pa tudi odvisno od vodstva, ki pa po moji oceni podpira stališča tistih, da ni vedno ključ, da je direktor zavoda, takšnega ali drugačnega, zdravnik. Daleč od tega, zdravnikov tako ali tako primanjkuje v slovenskem prostoru in zakaj bi moral biti on še direktor bodisi takšnega ali onega zavoda. Ta misel mislim, da gre počasi ven iz tega sistema, da je to bilo bolj ali manj zgodovina in da v prihodnosti, naj bodo to menedžerji, ekonomisti, takšni, ki lahko vodijo uspešne zavode, ob strokovnemu direktorju, ki lahko pokriva strokovno področje. Skratka, jaz sem prepričan, da bo, ta podlaga dobra, da so še vedno rezerve v vsakem javnem sektorju, tako tudi v zdravstvu, še velike, da jih je še možno marsikatere stvari prihraniti, kakšen evro, za dobrobit splošnega dela. O oceni zdravil ne bi izgubljal besed, ker vemo, da so zgodba, kjer se ta lobi izjemno močen, proizvajalcev, ki so uspešni lobisti, ki [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]dobro delajo in imajo posebno mesto. Resolucija je dobra popotnica za prihodnost, za uspeh zdravstva v Sloveniji in upam, da ga bomo tudi v tem delu sledili. Sam pa največ stavim na lastno skrb za svoje zdravje ob čim bolj zdravem načinu življenja - koliko me to stane kot politika - in zaupam predvsem v te lastne sposobnosti in da sem lahko sam sebi najboljši zdravnik. Hvala.
Tudi vam. Besedo pa ima ministrica. Ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Zato, da mogoče malo dopolnim ali interpretiram, ker se velikokrat pojavljajo vprašanja na to, kako so lepo zadeve zapisane, piarovsko zapisane, da situacija je pa seveda mnogo drugačne. Res je. Tukaj je dolgoročen plan. Niti slučajno nismo danes tam, kar v planu piše, saj drugače ga niti ne bi rabili delati, če bi bile zadeve take, kot so zapisane, kot so začrtane. Zaradi tega v začetku res želim dati pač poudarek na to, da smo začrtali poti in tudi vrednote, kam bi želeli priti. Pri tem pa ene vrednote nismo zapisali, in to je resnica. Zaradi tega, ker se mi je zdelo samoumevno, da je ta vrednota pravzaprav že nekako doma. Ampak danes sem slišala nekaj takih očitkov, ki te vrednote pravzaprav ne upoštevajo, in moram omeniti, da me to resnično vedno znova čudi. Zaradi tega, ker zdravje je seveda predvsem za tiste, ki ga nimajo dovolj ali ki so zelo v težki situaciji, še toliko bolj pomembno, da jih opremljamo res s pravimi informacijami. Predvsem to velja za starejše, za bolne in zato to želim poudariti. Da smo seveda imeli izjemno široke razprave, je dejstvo. Tukaj imam seznam vseh, ki so tudi sodelovali potem pisno, in tudi sezname tistih, katerih smo upoštevali vse ali pa večino pripomb. Torej tukaj res gredo številke tudi do sto. In ekipa, ki je na tem delala, seveda ne pričakuje za to posebne nagrade ali posebne zahvale. Mi smo zato v službi, da delamo v korist državljank in državljanov. Za to smo plačani z denarjem davkoplačevalcev in samo želim pojasniti, da smo, kar se je dalo, upoštevali najširši krog, da smo podaljšali javno razpravo. Zahvaljujem za pobudo, da je ta javna razprava podaljšana bila potrebna. Bili smo tudi v stiski in še smo, ker zdaj smo prišli že praktično so te seje Državnega zbora, ki se dogaja konec meseca junija, naša želja pa je bila, da bi lahko bila ta razprava mogoče kakšno sejo pred tem. In še en očitek, ki se je pojavljal tudi na odboru in je zelo pomemben, da nanj jasno odgovorimo. Seveda zdravstvena zavarovalnica je aktivno sodelovala, normalno, pa saj to je blagajna za zdravstvo, je aktivno sodelovala in mi smo tudi upoštevali tiste pripombe, ki so bile realne, da se jih upošteva. Pri tem smo v 10-ih, 11-ih poglavjih cele resolucije res dajali in spreminjali na osnovi predlogov, ki so bili dani s strani zavarovalnice. Tu je bil tudi poudarek na kakovosti in varnosti v zdravstvu, na nadzoru v zdravstvu, ki ga, predvsem kar se tiče porabe denarja, moramo izvajati boljše oziroma ga mora zavarovalnica izvajati boljše. Ko pišemo ali ko slišim o tem, da nekateri nimajo koncesij ali brez koncesij pridobivajo javna sredstva, tudi to se je dogajalo, da so bile pogodbe iz zavarovalnice podpisane s posameznimi podjetji, ki niso bili nosilci koncesij. Skratka, to so neke anomalije in verjamem, da moramo z eno umirjeno zdravstveno politiko te anomalije odpravljati in da pri tem moramo predvsem razmišljati o Sloveniji kot o celoti. Za to da je dostopnost dejansko kritična, da gre za to, da vasi, periferija zasluži drugo pozornost in jo mora zaslužiti in mi smo v tem, da ne moremo razvijati Slovenije samo v eni ali v dveh točkah, predvsem ne takrat, ko rabimo zdravnika ponoči, ko moramo priti od kod s hribov, ko so ceste neprehodne in tako naprej. Zato je tudi zakonodaja, ki jo načrtujemo, določeno zakonodajo, pa je bila sedaj sprejeta, predvsem mislim tu na Zakon o zdravniški službi - zakonodaja je tista, ki bi naj tudi pripomogla k enakomernejši dostopnosti po celi Sloveniji. Iz podatkov, ki jih vidite je jasno, da imamo skoraj polovico vseh virov na enem mestu, in jasno je, da ljudje in mladi ne bodo živeli na periferiji, če ne bodo videli perspektiv tudi na tem področju. Zato je ta del in to vprašanje dostopnosti, tudi teh kriterijev, ki so bili omenjeni, da ne morejo biti enaki vsepovsod za vse, je izrazito. Ker tudi po številu prebivalstva vidimo, da jih največ živi v centrih in tako se tudi stroka, in v tem primeru zdravstvena stroka, orientira na življenje v centru. In bojim se in želim si samo tega, da Slovenija ostane cela poseljena in pogoj za to je tudi dobra dostopnost do zdravstvenih storitev. Pri tem je vključevanje civilne družbe, še enkrat, bilo izjemno konstruktivno in če se izmed civilnih združenj pojavi neko novo, dva dni pred tem, preden se je o tem dokumentu razpravljalo, seveda, ni moč vsega predvideti. In ni moč pravzaprav vsega upoštevati, tudi tistega, kar nastaja sedaj in tukaj. Tudi s strani Zdravniške zbornice je bila izjemno dobro sodelovanje. Žal, profesorja Pegana, ki je bil zelo aktiven pri tem, danes že ni več med nami. Torej, življenje in zdravje je do nas kruto. Zaradi tega je ta postavitev teh smernic res v dobri veri, da bomo imeli pot, kako se izboljševati. In niti slučajno ne bom trdila kot uporabnica zdravstvenih storitev ali pa kot ministrica za zdravje, da v našem zdravstvu ni priložnosti za mnogo izboljšav. Seveda so, predvsem v tem, da bomo manj tekali od okenca do okenca, če rečem, in da bomo takrat, ko smo bolni, imeli najbližjo možno pot priti do zdravnika in da bomo verjeli, da bomo zaupali, da lahko pridemo ta dan na vrsto, takrat ko zdravnika rabimo. Hvala zaenkrat. Ne želim motiti razprave, samo teh nekaj pojasnil se mi je zdelo ključnih. Hvala.
Besedo pa ima poslanka Majda Potrata.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa ministrica z zelo številno in ugledno ekipo! Dovolite najprej nekaj uvodnih misli ob tem, ko je bilo slišati, da nismo prebrali resolucije, da zaradi tega ne znamo razpravljati, ko smo slišali čestitke resoluciji in vse tako, bi vas vendarle opozorila na to, da ni stvar dobre volje ali osebne pripravljenosti ali nepripravljenosti ministrske ekipe in ministrstva, ali resolucijo pripravi ali ne, ampak je to dolžno ministrstvo pripraviti na podlagi 6. člena Zakona o zdravstvenem zavarovanju. In če je resolucija potekla leta 2004, se upravičeno vprašamo, zakaj ni bilo do sredine leta 2008 pripravljenega novega dokumenta, ki hoče, kot je videti, pretrgati tudi kontinuiteto s prejšnjim dokumentom. Ker sedaj kar naenkrat to ni več nacionalni program zdravstvenega varstva, ampak je nacionalni plan zdravstvenega varstva. Ali to pomeni kakšno novo kakovost, ne bom razpravljala, ampak moji jezikovni pogledi ali problemi v zvezi z rečmi, ki prihajajo iz Ministrstva za zdravje, so že kar permanentni, pa se bom k temu še vrnila. Skratka, resolucija ni nekaj, kar bi bilo prepuščeno dobri volji in pripravljenosti, ampak je zaveza. In tu tudi piše, da so bile za pripravo tega dokumenta izdelane analize zdravstvenega stanja prebivalstva, ugotovljene so bile potrebe po celovitem zdravstvenem varstvu, upoštevane so bile kadrovske in druge zmogljivosti in predvideni ukrepi za izboljšanje stanja, vključno z zagotavljanjem smotrne delitve dela. No, jaz bi ta dokument rada brala s tega stališča in našla zapisano v resoluciji vse to, kar je tukaj napisano. Zlasti me je veselilo tisto, kako so bile analize opravljene, ko sem pa šla gledat priloge k resolucij o nacionalnem planu, potem pa vidim, da so nekatere analize zelo starega datuma. Mi govorimo o planu za leto 2008 do 2013, nekatere analize pa segajo do leta 2005 pa ne naprej, pa še to imamo srečo, če do leta 2005, nekatere tudi samo do leta 2003. Tisto, kar bi bilo pri teh rečeh še uvodoma treba povedati, ker je tako zelo poudarjeno, kako mora vsak od nas sam skrbeti za svoje zdravje. Ja, jaz lahko na to tezo pristanem, ampak poglejte, pred letom 2000, ko sem postala poslanka, so mi v roke prišli podatki UMAR-ja o nekaterih kazalnikih razvoja v Sloveniji in že takrat sem vedela, da ima človek, ki je iz severovzhodne Slovenije, po statistiki bistveno krajšo pričakovano življenjsko dobo kot tisti, ki je iz zahodnega dela Slovenije. Koliko tu lahko vsak posameznik na ta dejstva vpliva, je drugo vprašanje zaradi tega, ker je treba stvari jemati celovito in pogledati, kaj v temu sklopu skrbi za posameznikovo zdravje posameznik res lahko naredi, kje se pa najde v začaranem krogu, ki ga ne more presekati tudi zaradi tega, ker je standard, ker je ekonomsko staje takšno, kakršno je. Če v tej državi dve tretjini zaposlenih dobi plačo pod povprečjem bruto, potem ne moremo reči, da lahko tisti, ki so slabše plačani, ki morajo tudi več delati za to, da se bodo lahko preživeli, da imajo enake možnosti poskrbeti za svoje zdravje kot tisti, ki so bolje plačani. To vpliva tudi na prehranske navade in na marsikaj, česar se bom še dotaknila. Ampak preden se sprehodim in prelistam resolucijo skupaj z vami, da bo gospod Grill videl, da smo brali resolucijo in da ni natančna ali pravilna njegova ugotovitev, da opozicijske poslanke in poslanci kar tako iz hudobije in nagajivosti oporekamo, ampak da beremo bi se pa dotaknila tega dokumenta. No, pregledala sem spletno stran Ministrstvo za zdravje kar skrbi za publiciranje in če bi gledala tako, s piarovskega stališča, moram pritrditi, da je to kar uspešen poskus. Na petih fotografijah je ministrica za zdravje, na prvi strani imam lepo, mlado, ne vem, ali je to medicinska sestra ali je zdravnica, ker se ne spoznam na uniforme, ker jaz sem zdrav človek in malokrat obiščem zdravstvene inštitucije. Tu na sredini imamo pa seveda zelo zresnjenega lepega zdravnika. Če to gledam kot ženska, ki ji je Prešeren že dvakrat zapel slovo od mladosti, potem rečem, da je zame ta publikacija v svoji fotografski podobi seksistična. Drugo, kar bi lahko rekla o tej publikaciji - ni mogoče oporekati viziji, poslanstvu, ključnim ciljem, vrednotam. Vse to je tako, kot bi človek lahko zapisal, ampak potem pa sem - ker tam na začetku je nek cvetoč travnik, tu v sredi je jabolko in na koncu mladenič ali pa ne, recimo, tekač v naravi, ker se gibamo torej; kako bomo krepili in varovali zdravje - pogledala te zadeve, kaj vse tu piše. In poglejte, pravzaprav sem ogorčena nad to ugotovitvijo, ker svojo evropsko naravnanost razlagamo pa prepoznavamo in obvladujemo dejavnike tveganje za zdravje iz okolja pa krepimo duševno zdravje in zmanjšujemo število samomorov pa zmanjšujemo zasvojenost, obvladujemo grožnje zdravju. In vidite, tu jaz nisem našla ene grožnje zdravju, ki je po vseh podatkih v Sloveniji velika, nimamo pa nobenega statističnega podatka o tem, tudi z Ministrstva za zdravje ne, kolikšne so v resnici razsežnosti te grožnje zdravju, to je pa vprašanje nasilja. Na vprašanja nasilja posameznik ne more vplivati, edino če pristanemo na tezo, da vsaka ženska, ki jo pač moški premlati ali kako drugače poškoduje, je pač sama odgovorna za to, da se ji dogaja, kar se ji dogaja. Jaz oporekam temu dokumentu, ker ni nikjer v dokumentu, ne v tej kratki publikaciji ne v resoluciji - lahko mi rečete, da sem šlampasto brala, ampak jaz nisem našla zapisanega tega podatka, kako pravzaprav Ministrstvo za zdravje v okviru programa uresničevanja resolucije za uresničevanje načela enakosti, kjer je tudi to področje posebej omenjeno, da je treba tudi s stališča spola tudi nekatere stvari obravnavati - jaz tega v tej resoluciji ne najdem. Najdem sicer neko stvar in se jo bom dotaknila še kasneje, kjer je načelo spola obravnavano. Ampak, to načelo ni nikjer upoštevano zaradi tega, ker recimo: mi imamo podatke o razsežnosti nasilja v družini samo statistično obdelane samo s policije. Da pa so zdravniki, zdravstveno osebje po uradni dolžnosti opozarjati na to, kadar zaznajo nasilje, to je pa dejstvo. Ampak nikjer v tem dokumentu se ne vidi, da bi nas v prihodnosti te zadeve zanimale, če rečemo, da je treba kaj storiti tudi novega, ne samo tistega, kar že imamo zapisanega. Jaz ne morem pomagati, nisem bila na Odboru za zdravstvo, ampak v poročilu je napisano, da so predstavniki Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije ugotovili, da pripombe niso bile upoštevane. Pa ne želim polemizirati, ker vem, kako je z dialogom s civilno družbo, kadar smo pri teh stvareh. Poglejte, jaz sem tudi v tej resoluciji, v poročilu gledala posebej, če je kje kaj zapisanega ali pri vrednotah ali pri krepitvi in varovanju zdravja o stvareh, o katerih sem ravnokar govorila, to je, kar je zvezano z nasiljem v družini. Niti pri etičnem ravnanju niti tukaj pri zmanjševanju poškodb in smrti v prometu, ampak recimo, kaj bi lahko s stališča varovanja zdravja, varovanja pozitivnega odnosa in zdravih življenjskih navad naredili, ker je marsikaj nasilnega zvezano tudi z razvadami, ki jih pa na drugih mestih omenjate. Tukaj obžalujem, da je tako, kot je zapisano. Tukaj, recimo, pri skrbi za zdravje starostnikov. Kakorkoli že gledam, vsi ti programi, ki so, in naloge, ki so, uvedba za varovanje, za dolgotrajno oskrbo kot veje socialnega zavarovanja, namenjenega pomoči osebam pri opravljanju dnevnih življenjskih aktivnosti - vidite, jaz iz tega ne moremo ugotoviti, ali je to skrb ali stvar, ki bo prepuščena izbiri in samoplačništvu, ali bo zavarovanje za dolgotrajno oskrbo bolnih, zlasti starostnikov, del splošne zavarovalne politike. Mislim, da vi ne morete vedeti, da sem danes že omenjala dokument, ki se mu reče demografska slika prebivalstva do leta 2060 v Evropi. Če tam gledate podatke o tem, kako se bo starost prebivalstva gibala, potem vidite, da je to neko zelo pomembno področje, ki po moje ne more biti prepuščeno samo temu, da rečemo, saj velika večina starostnikov bi pa bila rada doma. Ja, kdo bo pa potem zanje skrbeli, ko bodo doma? Spet je to vprašanje, ki vpliva na kakovost življenja žensk, po pravilu, ki morajo skrbeti za starostnike tudi takrat, ko so že same malo v zrelejših letih, pa mogoče tudi same potrebne kakšne pomoči. Paliativna oskrba. Jaz ne nasprotujem temu in sem vesela, da se s paliativno oskrbo ukvarjamo, nimam nobenih težav, ampak veste, imam pa pomisleke, da je v nacionalnem dokumentu zapisano v zadnjem odstavku to, da bodo razširili ponudbo zdravil v paliativni oskrbi, to razumite, da me nič ne moti, ampak ta zadnji del me pa zelo moti, "in poskrbeli za dokumentiranje in statistiko kakovosti umiranja na nacionalni ravni". Oprostite, mene statistika kakovosti umiranja res ne zanima. Mene zanima, ali so do smrti imeli kakovostno paliativno oskrbo in to bi se dosti bolj subtilno dalo povedati, to pa je tisti še moj ponovni jezikovni pomislek ob tem, kako je to zapisano. Veste, imamo različne poglede na to, kako bomo, po katerih kriterijih bomo kakovost umiranja merili. Naslednja stvar, ob kateri se mislim zaustaviti, je vprašanje nevladnih organizacij. Sama delo nevladnih organizacij spremljam s posebno občutljivostjo zato, ker je to del delovanja civilne družbe in po vključenosti nevladnih organizacij in po razumevanju dela nevladnih organizacij se ne nazadnje meri tudi stopnja ne samo demokratičnosti, ampak še česa drugega, tudi civiliziranosti neke družbe. In jaz ne morem soglašati s tem, da zapišete sicer zelo lepo trditev, da so nevladne organizacije eden od stebrov civilne družbe, ampak potem pa pišete tu, da je strategija Vlade Republike Slovenije za sodelovanje z nevladnimi organizacijami objavljena tam nekje, na nekih spletnih straneh. Nekaj časa se že obračam na ministra Viranta in sprašujem, kako ima to delo z nevladnimi organizacijami vlada v mislih urediti, pa verjemite mi, skoraj zastonj. Komuniciranje z javnostmi, če že množinsko obliko uporabljate, potem bi to komuniciranje moralo biti res tako specificirano, da bi množino zadovoljilo. Ampak poglejte, zdaj bom, ker mi bo čas potekel, samo še na eno stvar opozorila. Tu pri ukrepih za dosego ciljev imate zmanjšanje neenakosti v zdravju med spoloma, posameznimi regijami in posameznimi družbenimi [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]Če pogledam kaj je tu zapisano, potem se težko iz teh ukrepov razbere vse tisto pri čemer sem želela, namreč pri zmanjševanju razlike med [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Drobnič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni ministrica in predstavniki Vlade. Torej, ta resolucija je odziv na izzive, sodobne izzive, kar se tiče zdravja, ne samo tistega, kar se nam pojavlja v Sloveniji, ampak tudi v svetu. In to je prav, da vsaka Vlada pripravi odgovor, in zdravje je zagotovo tisto eno izmed najpomembnejših, na katere se je treba odzvati, tudi staranje prebivalstva in podobno, kar je neposredno povezano s tem. Jaz se ne bi kaj posebej vtikal v konkretne zadeve, kar se tiče diagnostike posameznih bolezni, namestitve in podobno, ker s tem bi dajal lažen vtis, da se o nečem spoznam, ker se pravzaprav nič ne spoznam ali pa zelo malo, kot se sicer laik ali pa kot pacient. Pomembno je, da se ekipa - ministrska in vladna - zaveda ključnih agregatnih stvari, kaj se nam dogaja, in da ima to v posesti, da nekako to ugotovi in potem si postavi primerne cilje. Cilje in poti do njih, kakšne naloge, tudi kar se tiče kriterijev oziroma tudi kazalcev. Glede tega, kako ste opredelili v tem dokumentu nekakšno diagnozo zdravja Slovenije, ta vidik je dober. Namreč, sam dokument jaz pozitivno in dobro ocenjujem, ampak mu pa vendarle določene stvari manjkajo. To boste vi razbrali in sami presodili, kaj bi bilo pa treba glede na te naše razprave, vse ni suho zlato, ampak marsičemu je treba prisluhniti. Zasebni zdravstveni skladi in zasebno zdravstvo. Dolgo časa je veljalo, da bo to nekako rešilna bilka. Pokazalo se je, da zasebno zdravstvo povečuje učinkovitost, po drugi strani pa težjo dostopnost in pa razlike. Tako bo javna zdravstvena mreža vendarle v bodoče igrala mnogo pomembnejšo vlogo. Ravno tako je nastala negativna in slaba izkušnja s fondi zavarovalnimi, zdravstvenimi in zavarovalnimi pokojninskimi, kot baloni se pojavljajo. Tako bo potrebno bolj računati na te učinke oziroma na javno zdravstveno mrežo - mnogo večji poudarek, pri čemer pa v to spada tudi koncesionirana dejavnost, to je tako imenovana polprivatna oziroma poljavna storitev. Skrb za zdravje nas vseh - da, je pomembno, ker ugotovili so v analizah, da z 90% javnega denarja, ki ga prispevamo oziroma 80% javnega denarja prispevamo, tako imenovano, v nekem 20% obsegu zdravstvenega stanja prebivalstva in da na drugi strani z okrepljeno dejavnostjo in zavestjo posameznikov pravzaprav pridemo na 80% zdravja in ob tem uporabljamo 20% sredstev. Zato je pomembna moja skrb za zdravje in da se tudi skozi takšne brošure in podobno vpliva na odgovornost posameznika. Dostopnost storitev, to je potrebno - dostopnost, ne samo kar se tiče geografsko, ampak da so ljudem dostopni glede cene. Storitve zdravstvene so morda najbolj hitro cenovno rastoče storitve v vseh dejavnosti; in kako - odgovor na to je treba najti in ni enostaven. Torej, planske cilje, poti do teh ciljev, naloge, kazalci sprememb, pokritje, mreža, gostota, kaj bo čez pet let. Jaz sem si predstavljal, da bo v resoluciji o nacionalnem programu vendarle pokazano: sedaj je zdravstveno stanje takšno oziroma pokritje z zdravniki ali medicinskim osebjem ali s čem drugim takšno, ciljno, čez pet let, je pa takšno. Pa da si izberete, recimo, ne čisto vse, kar se v zdravstvu dogaja, ampak ključne parametre, da se ta globalni premik naredi. To v zvezi s tem pogrešam. S temi dokumenti - obsežen je, morda je celo preobsežen, kar se tiče diagnosticiranja zdravja v Sloveniji. To si lahko tudi kje drugje preberem ali pa nekje v prilogi. Pomembno je, kaj Vlada pripravi, od tistih kazalcih, pa kako bo prišla do cilja. To je bistveno. Zato vse resolucije, ki so obsežnejše od 50 strani, slabo berem, vam povem, iz načelnega stališča slabo berem in jim prav presneto ne zaupam. Na 50 straneh mora biti resolucija napisana [[....]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] , da ima tudi dober učinek. Sicer pa menim, da je pravi pristop, ki ste ga naredili, tudi če je pred volitvam, to ni volilna poteza, to je poteza, ki jo je treba narediti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod državni sekretar, dr. Žiberna.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Gospe poslanke, poslanci! Rad bi tri naslove osvetlil, ki so bile v razpravi pred kratkim izpostavljene, to je nasilje, skrb za posameznika in poznost resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva. Imam vtis, da nekateri v nacionalnem planu radi gledajo tisto, česar nismo obdelali in ne vidijo tistega, kar smo obdelali. V zvezi z nasiljem bi rad povedal s tem v zvezi, da je seveda problematika povsem jasna, vendar je predvsem področje druge dokumentacije in drugih dokumentov in ne toliko resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva, kar pomeni, da to ne štejemo kot velik greh, da prav v tem dokumentu tega nismo obdelali, čeprav, kot sem povedal, problema ne zanikamo. Je pa to stvar drugih politik v državi, ki se morajo s problemom nasilja ukvarjati in je verjetno zdravstvena politika med zadnjimi na vrsti. Kar pa se tiče skrbi za posameznika. Me veseli, da je gospod poslanec ravnokar povedal zelo pomembno ugotovitev sodobnih strok, tudi medicinske, da pravzaprav zanemarjenje skrbi posameznika v odnosu do lastnega zdravja je lahko strateška napaka v vsakem nacionalnem zdravstvenem programu. Zavedati se moramo, da ne samo 80% vpliva na zdravje posameznika, celo več, nekateri teoretiki pravijo celo 90% vpliva na zdravje ima posameznik in družbeno okolje, v katerem živi, in da je vpliv zdravstvenega sistema samo okoli 10% celotnega vpliva. Seveda s tem ne želimo niti - zavračamo očitek, da prepuščamo posamezniku vso odgovornost, daleč od tega! Vendar bi bilo ministrstvo neodgovorno, če bi tega znanstvenega spoznanja, da pravzaprav je zdravstveni sistem samo tisti manjšinski, ki vpliva na dolžino življenjske dobe, na kakovost zdravja in tako naprej, in da je velika večina vplivov dejansko izven zdravstvenega sistema in samo to hočemo povedati zato, ker je to izredno sodobno in aktualno spoznanje. Še tretja zadeva, ki bi jo rad na kratko pojasnil. Očitek, da smo se res pozno lotili resolucije o nacionalnem planu. Res pozno, vendar mnogo bolje, kot da se je ne bi lotili. Rad bi le povedal nazaj, da resolucijo, ki bi zvezno pokrivala usihajočo, nacionalni plan, ki se je iztekel leta 2004, bi dejansko morala pripraviti in sprejeti že vlada v obdobju 2000-2004, da bi lahko imeli zvezni dokument, ki bi obravnavala resolucijo med 2005 in naprej. Seveda, z vaše strani in tudi z naše strani smo si enotni, da je ta dokument potreben in zato se ga je ta ekipa pred vami zelo resno lotila in pripravila, seveda z zamudo, vendar grešnike lahko iščemo že v obdobju 2000-2004. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči. Cenjene kolegice in kolegi. Gospa ministrica, predstavniki Vlade. Bom začel prav s citatom, ki smo ga slišali, ko smo obravnavali zakon o duševnem zdravju. Takrat smo v tem državnem zboru slišali, da se tukaj širi bolezen duševnega zdravja. In tudi tole, kar sem zdaj poslušal, kako so vse stvari pomaknjene v obdobje pred začetkom vladanja sedanje vlade, sodi natanko v to sfero. Natanko. Kadar se ničesar pravzaprav ne morete več spomniti, je pa kriva neka vlada od prej ali pa oblast. Lahko bi se izgovarjali tudi na kakšno bodočo, saj bi bilo vseeno. To potovanje skozi čas se ne neha in ne neha. No pri resoluciji o nacionalnem planu zdravstvenega varstva ste se osredotočili v geslo Zadovoljni uporabniki in izvajalci zdravstvenih storitev, kar bi človek z veseljem sprejel, če bi se kaj, ali pa vsaj večinoma tega našlo v posameznih delih tega dokumenta. Ampak, to se kasneje izgubi. Podobno velja tudi za to zloženko, ki naj bi bila esenca oziroma ekscelb tistega, kar je zapisano na mnogo več straneh, ampak tudi tukaj gre za neke vrste nov dokument, dokument, ki bi bil, recimo, dober za kakšno firmo, ki na nek način na novo vzpostavlja podjetniško kulturo v tisti firmi. To bi, recimo, ustrezalo. Se pravi, kjer ničesar ni, zdaj pa bomo pač začeli na novo. Tudi jezik je tak, zdaj govorim o semantični ravni. Se pravi, kot da zadeve že danes ne obstajajo. Kot da doslej v Sloveniji ni bilo zdravstva, kot da ni bilo ničesar in smo prišli delati nek "greenfield" projekt, kot se danes temu moderno reče. Nepotrebno. Zato je potem tudi na nek način jasno, da resolucija sama po sebi ni utemeljena na obstoječem stanju in pa na nekih, recimo, detektiranih, ugotovljenih prednostih in pa slabostih, ampak je to kar tako, počez. Resolucija ne vsebuje, najbrž tudi zaradi tega, nikakršnih korenitih ukrepov za povišanje slabe učinkovitosti zdravstvenega sistema. Vi veste, da se je pred mnogimi leti vsaj en del zdravstvenih delavcev odločil za tako imenovano belo stavko. In to je trajalo, to ni bilo eno leto ali pa dve. To je trajalo toliko časa, da je postalo "uzus", navada ali pa razvada, kakor kdo vzame. In seveda ostalo je tako do danes. To je stanje, ki nas lahko tudi skrbi. Resolucija ne vsebuje finančnih posledic, javnofinančnih posledic začrtanih usmeritev. Ni konkretnih predlogov za optimizacijo zdravstva. Tiste usmeritve, ki so dane, so pa zelo pavšalne, splošne, načelne - seveda pa nobenega ni negativna, tukaj vas moram prav gotovo pohvaliti. V tej volji, etični volji, recimo, so pa vendarle zadeve pozitivne. Po drugi strani pa čim pridemo v neko konkretno ali pa bližje konkretnemu, bližje življenju, pa se pokaže, da gre za marsikaj, kar ni v zadovoljstvo uporabnikov in izvajalcev zdravstvenih storitev. Načelo je prekršeno. Odgovornost, ki je na veliko poudarjena, tudi v tej zloženki in enkrat prepisana samo - evo, zdaj bom rekel uporabnikom, gre za bolnike običajno. Takrat, ko prideš do zdravnika, nisi več zdrav. Etično ravnanje, pa to ni nova stvar, jaz ne vem, zakaj je treba na novo postavljati zadeve v zdravstvenih poklicih in tako naprej. Ni pa, recimo, kaj zapisanega o varstvu osebnih podatkov, čeprav vemo, da je to eno od zelo problematičnih področij. Kar se tiče zasebnega in javnega. Prav gotovo mora tudi vsak koncesionar ali pa čisti zasebnik vendarle biti vključen v javno zdravstveno mrežo; ne samo z urniki, ampak tudi s kakšnimi drugimi obveznostmi. Tukaj gre vendarle za opravljanje javne službe. Zaradi tega mora biti vzpostavljena tudi precej večja kontrola, kot je do zdaj - nad vsemi, ki skrbijo za zdravje, in nad vsemi, ki zdravijo bolezni. Namreč, mi sicer lahko še tako verjamemo; če predzadnjo vrednoto preberem "medsebojno zaupanje in spoštovanje med uporabniki in izvajalci zdravstvenih storitev ter izvajalci samimi", jaz bi tukaj seveda dodal še financerje, tudi ti morajo zaupati. Ampak zaupanje je premalo. To je tisto, čemur v politiki včasih rečemo "samoomejevanje". To je zelo lepa čednost, ampak je premalo. Mora biti tudi čisto jasen nadzor in jasna pravila, sicer se nam lahko zgodi to, kar se je zgodilo v Italiji, ko so v ugledni milanski kliniki Santa Rita zaprli 12 kirurgov, lastnika in direktorja ugledne klinike, ker so opravljali operacije kar tako, zato da so dobili denar iz javne blagajne. Nekaj ljudi je pri tem umrlo, ampak bili so ugledna klinika. Mlademu dekletu so odrezali dojki zato, da so opravili operacijo, zato, da so služili denar. Pohlep je bil na oni strani! Zato je premalo samoomejevanje, zato je premalo etično ravnanje, zato je premalo odgovornost, zato je treba še kaj več. In da se te zadeve peljejo v to smer, so vam danes pripovedovali tukaj tudi župani, ki se ukvarjajo s tem. Ni bilo zdravnikov, dokler ni bilo možnosti koncesije. Zaslužek! In če bomo samo zaupali in verjeli, potem je dovolj dobro, da zaupamo v svoje zdravje in verjamemo, da bo narava poskrbela za nas. Potem ne rabimo zdravnikov. Še eno stvar imam tukaj. Na predzadnji strani govorite o tem, kako ste se ukvarjali s civilnimi pobudami, javnostmi in tako naprej. Ampak, tukaj seveda razen cehovskih združenj ni zapisan nihče drug. Potem je veliko vprašanje, ali velja geslo v prvem delu "zadovoljni uporabniki", mogoče izvajalci zdravstvenih storitev, ampak če spet pogledam te, samo cehi, stanovska združenja, ki obvladujejo tako imenovano zgornjo plast zdravstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Poslanke in poslanci. Vrednote so res tiste, o katerih verjamem, da je zelo pomembno, da se poenotimo in glede na to, da je etike mogoče marsikje premalo, smo jo mi vendar vpletli kot eno izmed pomembnih vrednot, ki jo je treba vedno znova in znova ozaveščati. In da to gotovo ne škoduje - se strinjam, tudi o tem, da zaupanje kot samo je premalo. Saj zato imamo tudi kombinacijo vrednot, da brez nadzora, o tem so pisali tudi svetovni filozofi, očitno ne gre! Zato smo mi zelo dobro opredelili, posneli stanje na nadzoru, ki je definitivno preslabo, definitivno. Preslabo je, kako se sredstva pokoristijo, na kakšen način, kaj je za to narejeno, na drugi strani je pa seveda tudi strokovni nadzor tisti, ki je prešibak. In zato smo zastavili tudi kar konkretne cilje in mogoče ni zaman opozoriti, da kadar se opazi kakšno odstopanje, da je fino, če dobijo tudi inšpekcije tudi te informacije, ki sicer opravljajo nadzore po začrtanih programih, ampak, vendar ni odveč in mislim, da smo tisti, ki moramo kot družba vsepovsod na to opozarjati. O tem, da bodo kritike na to kratko brošuro, smo bili pripravljeni zaradi tega, ker imamo izkušnje iz pacientovih pravic. Vse, kar pač naredimo za to, da bi zadeve bile mogoče bolj pregledne in bolj prijazne, da vsakdo ne gre v 100 strani ali 60 strani brati, smo vendar naredili zelo kratek povzetek. Zato. In glede na to, da je takrat bilo izraženih mnogo negativnih mnenj na pacientove pravice, dobili pa smo izjemno dobre odzive od ljudi, ki imajo to pravzaprav nazadnje za priročnik, ker se pač ljudje ne ukvarjajo s posameznimi detajli, ampak tam so te smernice. In zato smo tokrat to ponovili, ker je tudi nacionalni plan, smo prepričani, toliko pomemben, da to zasluži. Ko govorimo vmes o staranju prebivalstva, da odgovorim na nekaj vprašanj. Staranje prebivalstva gotovo v naslednjih petih letih po znanstvenih dokazih, po vseh predvidevanjih ne bo imelo velikega vpliva. V naslednjih 20, 30 letih pa že, ampak za 60 let naprej pa mi danes nismo razmišljali, glede na to, da za eno leto dalje nismo imeli smernic, kaj šele za pet let! Torej, smo se omejili na to realnost danes in tu. Kar se tiče pa duševnega zdravja, ki je bilo omenjeno, pa naj še enkrat ponovim ta stavek, da če bi bili bolj tolerantni drug do drugega, bi kakšna postelja več bila prazna v psihiatrični kliniki, ne pa, da jih je premalo. Tudi sem prepričana, da imamo kot družba skupno priložnost, da smo mogoče malo bolj tolerantni. In če navežem še na tiste pomanjkljivosti v zdravstvu, ki gotovo so tudi pri gradnjah. Očitke, da grem na pediatrično kliniko, ne vem, se slikat, ali kaj, seveda, ne vzamem prehudo slabonamerno, zato ker vem, kako se stvari streže, kako je treba graditi zahtevne zadeve. In to, da kot družba dopuščamo, da se 10 let gradi ena stavba, ki se ji reče pediatrična bolnišnica, in da se naj jaz še krivo počutim zato, ker grem tja in ker so se naredili veliki premiki v zadnjih treh, štirih mesecih pri tem, tudi dam to pod ono točko tolerantnosti, da bodimo vendar tolerantni drug do drugega in verjemimo, da tu in tam res se želijo stvari, da se naredijo boljše, da se naredijo tako, kot si jih državljanke in državljani zaslužijo in zaslužimo. In kar se tiče razlik v zdravju med regijami. Zelo zaskrbljujoče razlike so znotraj male Slovenije, kaj šele znotraj Evrope, kjer je bil med predsedovanjem velik poudarek na tem, da se zmanjšajo razlike med državami. In celo v sklepe EU oziroma Sveta EU je prišel tudi sklep o pomembnosti zmanjšanja razlik, da bomo živeli enako dolgo, ne glede na to, kje se rodimo, da se bo življenjska doba povečala in da s preventivnimi ukrepi na področju raka lahko prihranimo veliko življenj oziroma podaljšamo veliko življenj. In ravno tako tu znotraj. Pomurska regija oziroma v Pomurju so naredili izjemno velik korak za zmanjšanje razlik pri programu Živimo zdravo, kjer so vpletli tako rekoč ta program v vse politike, v kmetijsko, v okoljsko, v izobraževalno. In so cel splet politik nekako pripeljali do tega, da bodo rezultati na tem območju gotovo vidni, želimo pa, da se ta primer dobre prakse razširi tudi širše po Sloveniji. Tudi Zasavje je tisto, kjer so pogoji očitno dosti slabši in je življenjska doba krajša in tako naprej. Zato mora biti to naš res skupen izziv za naprej. In zavedanje, da se veliko da narediti tudi na osebni odgovornosti in na sploh znanju, na ozaveščenosti. To pa je jasno, da ni edino. In ne bežimo in ne želimo bežati od tega, da pomembnost zdravstvenega varstva, organiziranosti zdravstvenega varstva in kakovosti, ki mora biti večja, ki jo je potrebno meriti - od tega ne bežimo, samo da lahko gradimo sistem resnično skupaj, enkrat z lastnim ozaveščanjem, drugič pa s še prepotrebnimi izboljšavami znotraj zdravstvenih ustanov, tako na primarni kot na sekundarni ravni. Verjamem, da si vsi želimo kratko čakati: tako v čakalni vrsti kot v čakalni dobi. In zato smo pripravili konkretne ukrepe in določene že izvajamo. Če drugega ne, v naslednjih 10-ih dneh bo v listu za zdravje izšla lista čakalnih dob za celo Slovenijo, primerjave med posameznimi bolnišnicami, kjer se bodo lahko pacienti odločili, kjer je čakalna doba 15 dni ali pa eno leto, ali se bo mogoče lahko odločil in šel tja, kjer je čakalna doba skoraj nič. Skoraj nič je v bistvu ni, ampak realno je 15 dni. Ta pregled bo. Viri so iz bolnišnic. Da pa imamo za to inštitucije, od Inštituta za varovanje zdravja, do zdravstvene zavarovalnice, ki bodo potem na tem področju morale več narediti. Za to pa je potreben tudi nov zakon o evidencah. In mogoče ste spregledali - mi smo ta zakon predvideli, tukaj ga je potrebno sprejeti, ga je potrebno pripraviti in sprejeti, ker jasno, da zaščita podatkov, posebej tako občutljivih podatkov, kot so zdravstveni, je izjemno pomembna. Sistem zdravstvenega varstva se pač gradi z večjimi prijemi in z mnogoštevilnimi prijemi. No in tudi to vzamem, kljub vsemu za kompliment, da se obnašamo tu malo tako, kot če bi razmišljali tudi v podjetju. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Sajovic.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Pozdrav tudi predstavnikom ministrstva in ministrici. Moram reči, da s spoštljivo ekipo. Kaj reči o tej resoluciji? Resolucija je lahko program in pa spisek želja, z zdravstvom pa je brez dvoma tako,da nekoga, ki tega sistema ne potrebuje, z lahkoto prepričaš, da imamo enega boljših zdravstvenih sistemov daleč okoli, ljudje pa potem, ko pridejo v ta mlin, pa imajo izkušnje najrazličnejše, od izrazito pozitivnih, pa tudi do slabih. Dejstvo je, da v tem sistemu imamo rezerv še kar nekaj. Jaz osebno mislim, ker sem tudi župan ene od osrednjih slovenskih občin, da mora biti temelj tega zdravstvenega sistema, da morajo biti dobri in kvalitetni zdravstveni domovi. In čisto nič ni narobe s koncesionarji, jim ne nasprotujem, samo narediti bi morali mehanizme, da ti koncesionarji ostanejo znotraj zdravstvenega sistema. Sam iz lastnih izkušenj vidim, da tisti, ki so ostali tam, se trudijo, pridobivajo paciente, prihajajo tudi pol ure prej, ostajajo dlje, če je treba, dvigujejo telefone tudi takrat, ko niso v službi, in še bi lahko našteval kopico pozitivnih korakov v smeri približevanja pacientov. Tisti, recimo, ki so pa iz tega sistema odšli, pa se, recimo, ne držijo niti osnovne pogodbe z zdravstvenim domom, ki je bila zavezana v koncesiji. Recimo, da je zobozdravnik dobil koncesijo, šel iz zdravstvenega doma, podpisal, da bo za sistem tehnike v zdravstvenem domu plačeval in tam najemal storitve, pa se to danes ne dogaja. Tu pa je, oprostite, enostavno res treba narediti red in zadeve tudi zaostriti. Tudi take zgodbe, kot jih poslušamo župani, da nekoga, ki bi moral biti določeno število ur v službi, iz takih ali drugačnih razlogov ni. Tudi to ni v redu. Občine smo nekje v osnovi ustanovitelj zdravstvenih domov. Do tu je vse v redu. Vse v redu je, dokler plačujemo. Ko pa nas zanima, kakšno ima plačo direktor zdravstvenega doma, kaj dela, kakšne bodo investicije, da se skupaj usedemo in rečemo, kam investirati, tam se pa velikokrat zgodba konča in smo kot ne bodi ga treba. Problem je tudi lekarniška dejavnost. Ta trenutek slovenske lekarne kujejo perfektne dobičke, so gostje v zdravstvenih domovih, ki so v lasti občin, pa za to ne plačujejo nobene najemnine. In se jim čisto nič ne mudi, da bi iz tega dobička, ki ga imajo, dale kaj nazaj za najemnino, za prostor. Saj je ne bi mi zapravili za prireditve. Nazaj bi jo vložili v zdravstveni dom, v zadeve, ki so potrebne. In pa seveda tudi en poudarek kar se tiče kadrov. Včeraj sem bil skupaj z enim gospodom, ki je rekel, da ta trenutek svetuje v Bosni in pa opravljajo tam jezikovne tečaje za zdravnike, ki bi se želeli zaposliti v Sloveniji, tečaje iz slovenskega jezika. Seveda je prav, da če zdravnikov nimamo, da jih tudi uvozimo. Ampak jaz mislim, da je pri mladih zdravniški poklic cenjen, spoštovan in pa zaželen, da pa nekateri zaradi teh visokih standardov in pa cenzusov pri vpisih izgubljajo voljo, željo in pa energijo in pa nikjer ne piše, da bo nekdo, ki je super dober dijak, lahko tudi odličen zdravnik. Jaz mislim, da če bi ta merila, da za zdravnike študirajo samo super, super odličnjaki, nekoliko omilili in bi dobili širši nabor ljudi. Kajti za zdravnika so poleg študijskih kvalitet potrebne tudi še številne druge kvalitete. To je nekaj skromnih mnenj iz prakse. Potem tukaj recimo nekaj res všečnih misli, ampak to je resolucija in pa strategija, nadaljevali bomo recimo s celovitimi izobraževanji in promocijo ustnega zdravja, povečali bomo dostopnost do zobozdravstvenih storitev. Ja, pa poslušajte, saj temu v resnici ne morete verjeti. V celem svetu, ko zmanjkuje v teh javnih sistemih denarja, potem se zobozdravstvo usmerja več ali manj v samoplačniško sfero. Če niso ravno prva fronta zob, potem je to že nadstandard in pa doplačilo. Saj ne moremo reči pa to iskreno misliti, da bomo dostopnost res povečali. Enostavno: če bomo imeli denarja manj, pa če dajemo na tehtnico zobozdravstvo ali pa rakova obolenja ali pa biološka zdravila, potem nam je seveda jasno, komu in pa čemu bomo dali prednost. Prednost bomo dali življenju, ne pa lepoti. In te zadeve je enostavno treba ljudem povedati in pa dopovedati. V tem zobozdravstvenem sistemu imate ljudi, ki niso pripravljeni plačati za čiščenje zobnega kamna. Niso pripravljeni plačati, vsakdo pa ve, da je to osnova vsem procesom in pa boleznim, ki se dogajajo v ustni votlini. In ljudi je enostavno treba osvestiti, da je v preventivo potrebno vlagati in da se splača vlagati, ker seveda glede na to, da smo danes sprejemali draginjski dodatek in še naprej, oprostite, za porcelan ali pa za implantante prav veliko ljudi v tej državi ne bo imelo denarja. Mogoče 20%. In to so trenutki resnice, da je treba vlagati v preventivo, da je treba vlagati tudi v zdravo hrano. Jaz sem to v tej resoluciji pogrešal, mogoče sem celo spregledal. Se mi zdi, da je ključ zdravja poleg zdravega načina življenja tudi zdrava hrana. In v tej državi imamo možnosti povečati količine in pridobivanje zdrave hrane. In tudi to, kljub temu, da je interdisciplinarna zadeva, ki se tiče kmetijstva in še koga, je prav, da pri takšnih debatah sodeluje tudi Ministrstvo za zdravje. Če imamo recimo Zakon o fitofarmacevtskih sredstvih, tam se mora slišati tudi odločen glas ministra ali ministrice iz zdravstvenega področja. Ko danes prelistam Večer - dve tretjini vzorcev v Prekmurju, kar se tiče kvalitetne pitne vode, nista ustrezni. Tudi temu je potrebno dati več poudarka in več pozornosti. In seveda tiste rezerve, da naša blagajna, zdravstvena zavarovalnica plačuje res tisto in samo tisto, kar je bilo dejansko narejeno. Če mi neka kolegica vzgojiteljica, tovarišica reče, da pa je imela prejšnji dan cel razred otrok pri zobozdravniku in da jim je opravil fluoriranje in vse, kar pride zraven, v razredu, ki ima 25 otrok, da so bili vsi "fertik" v dveh urah, da se seveda niso natikale in menjale rokavice, sem pa prepričan - veste, koliko ljudi se po normativu obdela v dveh urah - da se jih 25 ni moglo. Bistveni poudarek, da zdravstvena zavarovalnica plača res tisto, kar je bilo narejeno. To se pravi, zaostriti je treba tudi kontrole. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Mi smo povabili župane na široko razpravo o resoluciji. Žal se je tega srečanja udeležilo malo manj županov, kot smo pričakovali. Smo pa res na zelo odprt način razpravljali o rešitvah. Koncesije, zdravstveni domovi - to so bila zelo pogosta vprašanja. Verjetno ste tudi vi kot župan dobili to nadaljevanje priporočil, ki smo jih prvič dali pred cca pol leta, in zdaj smo dopolnili ta priporočila, ki bi odpravljala tovrstne anomalije, nekatere tudi izmed teh, ki jih vi omenjate. Vendar občina kot ustanovitelj je tudi tista, ki bedi nad svetom zavoda in pravzaprav preko tega ima vso možnost vplivati. In prav je da vpliva. Tudi vplivati na te plače, ki so večkrat omenjene. Tudi danes je bilo tukaj govora o tem kako pravzaprav voditi zdravstveno institucijo ali zdraviti. Tukaj se pojavljajo velike anomalije v zdravstvenih domovih, da dejansko določeni direktorji imajo dve plači, iz naslova dežuranja, tega in onega, in normalno plačo iz direktovanja. To je gotovo tematika, ki jo je treba spraviti v ene okvire in je priložnost, da jo spravimo. Druga zadeva. To se zelo strinjam z vami, da so koncesionarji v zdravstvenih domovih, ker so tam vsi resursi. In pacient naj sploh ne ve, ali je prišel koncesionarju ali je prišel k zdravniku, ki je v zdravstvenem domu zaposlen. Kakovost storitve mora biti enaka. In ta trend, recimo, tudi prepirov med koncesionarji in med zaposlenimi v javnih zdravstvenih domovih, je prav, da se umiri in marsikje je umirjen. Marsikje zelo dobro sodelujejo, ker je veliko tudi odvisno res od ljudi samih z ozirom na to, da predpisano marsikaj ni bilo. Mi skozi določeno zakonodajo, ravno tako skozi Zakon o zdravniški službi, nekaj področij tudi za koncesije že reguliramo, vse ostalo bo pa moralo priti v novelo zakona o zdravstveni dejavnosti. Se pa zavedamo vseh teh vprašanj, tudi teh, ki ste jih vi izpostavili. In še nekaj o kadrih, o zdravnikih. Vzpostavili smo ta sistem dolgoročen, kjer bi naj tudi skozi novo fakulteto, skozi vse več zdravstvenih šol res prišli slovenski kadri. Tukaj je pa res ne samo znanje, ampak razumevanje jezika izjemno pomembno, takrat ko se zdravijo bolni. To ne pomeni, da jih nekaj ne pride še vedno iz drugih držav, ampak vendar prednost dajemo domačemu izobraževanju, zato so tudi tu notri jasne številke napisane, kaj bo čez pet let in gre jasno za dobro počutje tudi pacientov oziroma nas vseh, uporabnikov. V zobozdravstvu imate pa v poglavju 7.2.2.10 dosti natančno napisane tudi ukrepe. Seveda če bi pogledali tako, kot ste vi omenili bi mogoče res zvenelo, da se nič ne da narediti. Precej se da tudi na področju zobozdravstva izboljšati, jasno spet začenjamo s preventivo, potem pa s samim pristopom k zdravljenju, k integralnemu zdravljenju, tudi k načrtovanju celotnega zdravljenja zobovja, ne samo mogoče en zob, pa potem spet eno leto nič. Gre za en drugačen pristop, ki je dosti dobro opredeljen, boste videli. In definitivno tudi za področje zobozdravstva je že letos tudi nekaj več sredstev namenjenih. Kot sem rekla, zavedamo se, da so tu tudi odprta vprašanja. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Alenka Jeraj, prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Resolucija o nacionalnem planu zdravstvenega varstva naj bi dala rešitve oziroma odgovore, kako in na kakšen način naj zagotovimo vsem Slovenkam in Slovencem javno dostopen, sodoben in kvaliteten sistem javnega zdravstva, ki bo tudi v prihodnje temeljil na medsebojni solidarnosti. To je dokument, ki predvideva oziroma načrtuje razvoj zdravstva v prihodnjem petletnem obdobju. Kot je ugotovila kolegica in moj kolega, morda ga res pripravljamo prepozno, ampak ne glede na že omenjeno, da se vedno sklicujemo na prejšnjo vlado, tak dokument bi pred iztekom do takrat veljavnega v letu 2004 najbrž moral pripraviti takratni aktualni minister. Za dobro načrtovanje zdravstvenega sistema je zagotovo takšen dokument, ki vsebuje cilje in ukrepe, kako bomo te cilje dosegli, je zagotovo nujno potreben. Da je bila podlaga za resolucijo, ki jo danes obravnavamo, analiza iz leta 2005, najbrž kaže tudi na to, da niso bile takrat pripravljene analize, ki bi bile podlaga za resolucijo, ki bi se nadaljevala od leta 2005, ko se je prejšnji plan iztekel. Ministrstvo je pripravilo resolucijo, po zaključku pripravljenega delovnega gradiva opravilo veliko pogovorov in razgovorov z različnimi zbornicami, civilnimi združenji, predstavniki sindikatov, ki so podali svoje pripombe. Jaz sem na odboru za zdravstvo bila in smo na koncu vsi skupaj ugotovili, da so pa le bile določene stvari upoštevane, vendar je bil na pogajanjih in pogovorih z ministrstvom drug predstavnik zavarovalnice, kot pa je bil potem na odboru za zdravstvo. In večinoma se očitno kljub vsemu strinjamo, da je preventiva boljša od kurative, od zdravljenja. Ministrstvo za zdravje je zagotovo prvo poklicano, ki mora imeti v svojih načrtih tudi osveščanje ljudi. Zagotovo je najprej vsak posameznik odgovoren za svoje zdravstvo. Najbrž se vsi strinjamo, da ni stran vržen denar, ko imamo preventivne akcije v osnovni šoli, ko se že malčki v vrtcu ukvarjajo s pravilnim čiščenjem zob in tako naprej. Kolegica iz Zares je zadnjič omenila, koliko ljudi ima zelo slabe zobe, ampak ti, ki so danes starostniki, se v osnovni šoli niso učili pravilno zob umivati in tako naprej. Zato so najbrž vse te preventivne akcije zelo pomembne, da bomo dolgoročno vsi skupaj bolj zdravi. Vsi vemo, da se prebivalstvo stara, da več ljudi potrebuje neko zdravstveno oskrbo, zato je pomembno, da resolucija predvideva, da bomo skupaj zbrali več sredstev za zdravstvo. Danes kot družba namenimo za zdravstvo 2 milijardi evrov, do leta 2013 oziroma čez pet let naj bi zbrali 3 milijarde, kar pomeni milijardo več za vse te programe, o katerih govorimo in se vsi zavedamo, da jih je potrebno sfinancirati. Poleg vseh drugih ukrepov, ki so že bili, pričakujemo tudi zakon o dolgotrajni oskrbi. Več se namenja za izgradnjo domov starejših in skušamo tej skupini starejših prebivalcev pomagati. Nekateri ste omenili knjižico, da je ne potrebujemo oziroma da je to ponovno razmetavanje denarja. Jaz sem bila prejšnji teden v eni oddaji, kjer so vsi poudarjali, da je treba ljudi informirati, osveščati in obveščati in mislim, da je prav, da to delamo. Mislim, da je pomembno, da ustvarjamo dobre pogoje v zdravstvu, da ustvarjamo dobre pogoje za zaposlene in tudi za paciente, da bodo ustrezno in hitro obravnavani, zato bom resolucijo, kot je pripravljena, podprla.
Hvala lepa. Od vseh prijavljenih razpravljavcev ima besedo še gospod Ljubo Germič. Prosim.
Hvala lepa za besedo gospod podpredsednik. Še enkrat vsem lep pozdrav. Najprej bi želel opozoriti na ena dejstva. Glede na to, da je bivši minister dr. Bručan danes tukaj vehementno zatrdil, da je ta vlada padla v praznino, je definitivno dejstvo naslednje. Za časa bivše vlade je bil nacionalni program zdravstvenega varstva. V tistem obdobju je nastala ta knjiga Zdravstvena reforma. In če bi jo kdo želel prebrati, ne samo kritizirati, seveda bi lahko to služilo kot zelo dobra osnova tistemu, če bi se želel v kar koli v tej knjigi poglobiti. Ena bistvena razlika je tudi obstajala v odnosu prejšnje vlade in te vlade. Tukaj je bila s strani takratne opozicije vložena zahteva oziroma predlog za javno predstavitev mnenj in je bila opravljena. Zanimivo. Ta vlada, ta koalicija ne želi slišati stroke. Ni želela, da se opravi javna predstavitev mnenj. Toliko o tem, kako je ravnal prejšnji minister in kako je ravnal minister Bručan in kako je tudi bila nadaljevana praksa. Jaz bi samo dal v prosto oceno, ker bi bilo krivično, da sam ustvarjam sodbo o dokumentu. Poglejte si ta dokument in poglejte si dokument, o katerem danes teče beseda. Jaz mislim, da si vsakdo lahko sodbo ustvaril sam. Glede na to, da je bilo danes že rečeno, da je bila civilna in strokovna javnost vključena in je bilo tukaj zdaj predstavljeno poenostavljeno, samo ker je na odbor prišel nekdo drug, je v imenu zavarovalnice povedal čisto drugo zgodbo, kot pa se je realno dogajala. Kolikor jaz vem, kot predsednik odbora, je bilo na odbor posredovano 42 pripomb dolgo gradivo, ki ga je sprejela skupščina Zavoda za zdravstveno zavarovanje Republike Slovenije. Jaz mislim, da tako podcenjujoč odnos pa le ne more biti do Zavoda za zdravstveno zavarovanje, da samo zato, ker je prišel na sejo nekdo drug, je govoril pa čisto neko zadevo. Je pa dejstvo, da ta vprašanja nimajo odgovorov v tej resoluciji. Dovolite mi, da opozorim na razkorak, ki ga govori ta resolucija in ki ga govori strateški razvojni plan zavoda za zdravstveno zavarovanje. Jaz bom to ponovil. Zavod za zdravstveno zavarovanje govori, da bo finančna vzdržnost možna, če ne bo dodatnih zaposlitev in če ne bo dodatnih pritiskov za dodatne programe. Tako je bilo predstavljeno tudi v okviru predstavitve tega programa v naši poslanski skupini. Ta resolucija govori obratno. Zdaj pa poglejmo še to brošurco, ki je danes tukaj prišla. Jaz se strinjam. Ljudi je treba obveščati. Ampak potrebno jih je korektno obveščati. In jaz bi samo dve zadevi tukaj prebral, ki sta za mene zelo pomembni. Najprej je nagovor ministrice, ki takoj v drugem odstavku govori: Večina evropskih držav se v javnem zdravstvu srečuje s pritiski za dodatna sredstva zaradi povečanja cen zdravil, novih bioloških zdravil, uvajanja novih tehnologij, diagnostike in zdravljenja. Zakaj se tu ne opredeli tudi v vprašanju do Slovenije? Zakaj tukaj ni navedeno, ali je Slovenija v večini držav, ki se srečuje s temi pritiski, ali pa med tistimi državami, ki se s temi pritiski ne srečuje? Zakaj je to tako pomembno? Ko mi govorimo o tem, koliko sredstev namenjamo za zdravstveno varstvo, vidimo iz tabel, ki sem jih že prej v okviru predstavitve poslanske skupine predstavljal, da napoved celotnih izdatkov za zdravstvo v obdobju 2008-2013 ugotavlja, da se javni izdatki zmanjšujejo. Torej v okviru procenta BDP procent pada. Normalno, da nominalno raste, ampak delež v BDP-ju pada. In zanimivo je nekaj. Od kod kompenzirate sredstva, če hočete priti na 8,5% BDP-ja na področju zdravstva. Seveda kompenzirate na postavki 2, to so zasebni izdatki. In sedaj poglejmo še zanimivost, ko preberemo tole knjižico, ko govorimo o korektnem obveščanju. Ko govorimo o finančnem sistemu zdravstvenega varstva, piše, torej ti stolpiči, kako bodo rasla zasebna in javna sredstva, ampak je zanimivo. Potem pa piše: Pravice državljanov in državljank iz osnovnega zdravstvenega zavarovanja se bodo v vsakem primeru ohranjale najmanj na sedanji ravni, dodatno pa se bodo povečale pravice za socialno ogrožene in tako dalje. Ampak zanimivo je, jaz sem šel gledat tekst resolucije ponovno. Ker ta stavek tako ne piše in je zanimivo, ko berete poglavje Prilagoditev sistema obveznega zdravstvenega zavarovanja, pa piše nekaj drugega. Logično glede na tekst v resoluciji pa piše: "Pravice, ki se krijejo iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja, bo treba dinamično prilagajati." Zakaj tukaj ne piše isti tekst, ohranimo in navzgor. In pod točko 3 piše: Dograjevanja sistema [[...]] [[Nerazumljivo.]] na podlagi potreb prebivalcev v skladu z razpoložljivimi finančni sredstvi. In ko to daste skupaj, vam Zavod za zdravstveno zavarovanje govori, da širitev pravic ne bo možna, da s povišanjem plač, z dodatnim zaposlovanjem, ki jih ta resolucija opredeljuje, ob oceni, da bo 4,5-krat več stroškov za starejše nad 65 let, da se bo strošek šestkrat povečal, če bodo starejši nad 80 let in da se predvideva, da bo število akutnih obolenj dva do tri procente povečano na leto. In če sedaj tole sestavite, delež javnih sredstev pada, obveznosti bodo večje, pravice enake. Kako sestaviti to drugače, kot da bo potrebno več plačevati iz lastnih žepov? Če znate računati, drugače bi bilo seveda zelo dobro utemeljiti na številkah te zadeve, kajti drugače je to pravzaprav nemogoče. In tukaj ostajajo odprta vprašanja skozi to resolucijo. Kajti kritik te resolucije, v primerjavi s to knjigo, v tej knjigi boste lahko našli jasno zapisane razloge, torej analize stanje in razloge za spremembo, predloge sprememb z nosilci, finančnimi posledicami, terminskim planom in ocenjenimi učinki. Vse to manjka v tem dokumentu, ki ga mi danes tukaj sprejemamo. Ja, gospod Remškar, bomo slišali tudi, ampak to so tiste stvari, ki so terminsko vezane. Na osnovi katerih podatkov tukaj lahko pravzaprav ocenjujemo določeno dinamiko sprememb? Niti ni navedeno, na kakšen način in katere zakone bomo spreminjali in v katerem obdobju. In če pogledate nosilce, več ali manj se je nekdo tam s "copy-paste" poigral in malo ven in malo noter, na katerem od tistih področjih pri določenih dejavnostih. In ko tako konsistentno berete to resolucijo, se postavlja vprašanje: Ali je to javni interes? In če k temu dodate še tiste dele, kjer govorite, "da se v mreži javne zmogljivosti ne bodo mogle zadovoljivo povečevati", to je v tekstu, bo potrebno seveda okrepiti zasebni sektor. In jaz se sprašujem: Katere dele ne bomo mogli zadovoljivo povečevati, kdo komu daje pooblastilo, da to govori na ta način oziroma ali bo to šlo v dobrobit zagotavljanja zdravstvenega varstva vseh državljank in državljanov Republike Slovenije? In to so dileme, ki jih tukaj imamo. Ob spoštovanju dela, ki ste ga naredili, ampak ne danes govoriti, da po štirih letih ni bilo leta 2004, ko ste prevzeli oblast, nobene osnove. Jaz trdim, da je bila, da niste želeli javnosti predstaviti svojih pogledov v konfrontaciji in da na ta način ostaja še vedno preveč odprtega, da bi lahko verjeli v korektnost predloženega dokumenta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tako je seznam vseh prijavljenih razpravljavcev izčrpan. Besedo ima še predlagatelj. V imenu predlagatelja gospod državni sekretar dr. Žiberna. Prosim.
Hvala lepa. Nisem se imel namena oglasiti na temo zdravstvene reforme iz leta 2000 - 2004, vendar ste to sami potegnili na plan. To je bil pač dokument neke skupine, ki je verjetno delala iskreno, z dobrim namenom, vendar kolikor me spomin ne vara, je ta ista vlada v obdobju, ko je bil ta dokument sprejet, tudi ta isti dokument dala v nek predal in ga ni uveljavljala. Toliko za obuditev spomina. To, da sem v svojem nastopu povedal, da je treba iti na obdobje 2002-2004 zaradi resolucije o nacionalnem planu je samo zato, ker dejansko tako teoretično kot praktično, če bi hoteli imeti že takoj 2005, bi morali že eno leto prej na njem delati. In samo za to gre. O finančni vzdržnosti zdravstvenega sistema skozi naslednja leta. Res, če gledamo absolutno, na decimalke natančno, se ta odstotek prispevkov nekoliko znižuje zaradi modela, ki se je v Sloveniji uveljavil, vendar je to tako zanemarljivo znižanje, da seveda lahko imate argument, da absolutno gledano se stvar niža, vendar v praksi in v dejstvu pa se bodo pričakovani novi denarni viri od leta 2008 do leta 2013 povečali od 2 milijard na 3 milijarde evrov. In te številke so preverjene z več finančnih strani oziroma strokovnjakov, kar pomeni, da absolutno bo denar bistveno večji in celo 50% večji od denarja danes, kar samo po sebi pomeni, da bo prišlo do velikega porasta prilivov v zdravstveno blagajno. In to je zelo pomemben razlog, da so izhodišča in cilji v tej zdravstveni resoluciji pravzaprav objektivno zastavljeni. Treba je pa še nekaj tistega, kar so nekateri med vami nakazali, ki pa lahko pomembno vpliva na učinkovitost zdravstvenega sistema. To so orodja iz naslova učinkovitosti organizacije. Sami ste povedali, da organizacija, ki je uzakonjena od leta 1991 do danes, je v nekem smislu neučinkovita. In prav ta orodja, sprememba organizacije pri izvajalcih bo pomembno prispevala, da bodo bodoči denarni zdravstveni viri takšni, ki bodo ob kombinaciji prirastkov ter kombinaciji boljše organizacije lahko izpeljali vse resnične programe, ki smo jih tu nastavili. In še nekaj poudarkov iz naslova vprašanj omrežij. Zdravstveno mrežo na primarnem nivoju določa po naši zakonodaji in tudi v večini evropskih držav občina. Občina je tista in v njenem imenu župan tisti, ki določa, ali bo zdravnike, ki jih ima v omrežju, in drugo imel v organizaciji zdravstvenega doma ali bo z vidika večje učinkovitosti za svoje občanke in občane to določil prek ustreznih sklepov, da se opravlja v obliki koncesionarstva. Oboje je sestavni del javne zdravstvene službe. In še enkrat poudarjam, gre se samo za dve različni obliki izvajalcev, vendar oboje je v javnem zdravstvenem sistemu. In dejansko iz pravnega in teoretičnega vidika uporabnik pravzaprav se niti ne sme vprašati, ali piše zdravstveni dom ali koncesionar ta in ta. Res pa je v resoluciji zapisano, da bo zdravstveni dom imel osrednjo in koordinativno vlogo in da bo tisti, ki bo na primarnem nivoju te stvari med seboj tudi strokovno in organizacijsko usklajeval. Če pa kdo misli, da moramo ohranjati zdravstveni dom tako, kot se je v zadnjih desetletjih pravzaprav uveljavil, je v rahli zmoti, ker življenje gre naprej, organizacijske oblike se spreminjajo in zato je normalno, da se tudi zdravstveni dom spreminja, smo pa zelo zainteresirani, da tudi potencialni koncesionar svojo dejavnost opravlja znotraj zdravstvenega doma kot takšnega z vidika prijaznosti do uporabnikov. Z vidika sekundarne mreže izvajalcev bi rad gospodu poslancu, ki je izpostavil pomislek, da se ne bi to kaj spreminjalo in zmanjšalo, lahko povedal, da resolucija zagotavlja, da se ne bo nič ukinjalo, da se bo na sekundarnem nivoju smo moderniziralo in povečevalo učinkovitost sekundarnih izvajalcev. Tako tudi za bolnišnico v Trbovljah ni nobenega strahu, da bi se ukinjala, nobenega drugega razloga, da bi se karkoli v tem ali v kateremkoli drugem primeru naredilo. Je pa treba razumeti, da tudi izvajalci bodo morali nekatere izboljšave organizacij, in to je zapisano v resoluciji za sekundarni nivo, sprejeti kot takšne. Želel bi si, da bi tudi razprave v parlamentu in tudi razprave na podlagi resolucije v slovenski percepciji, sprejemanju in dojemanju javnega in zasebnega v zdravstvu razumele, dale vedeti, da je javni tako izvajalec kot javni zdravstveni zavod, bodisi bolnišnica ali zdravstveni dom, kot tudi koncesionar, tako na primarnem kot sekundarnem nivoju. Veselilo me bo, če bo na koncu tega mandata bilo vsaki Slovenki in Slovencu jasno, da gre vedno za izvajalca, ki dela za javni denar in pod javnim nadzorom, da je samo oblika rahlo različna. Ne bi pa tukaj odpiral razprave "pro et contra", kje je bolj učinkovito, kje je stroškovno bolj učinkovito, katero je bolj prijazno za ostale. V evropskem okolju, kjer smo, je dejansko res, da so najboljše države tiste, ki imajo v obliki izvajalcev zdravstvenih storitev tako javne, ki so praviloma večinski, kot koncesionarje, ki so praviloma manjšinski po številu in obsegu izvajalcev. In temu cilju imamo v Sloveniji tudi nastavljeno regulativo, ki pa spet ni od danes. Že od zgodnjih 90-ih let se je to v slovenskih zakonih tako zapisalo. Vidimo pa na tem področju še veliko pomanjkanje znanja na urejanju primarne zdravstvene službe, ker iz komunikacij z nekaterimi občinami vidimo, da se pravzaprav še ne znajdejo, kako to urejati. Naloga ministrstva in tudi te resolucije je, da jim pomaga. Vendar s tem ne spreminjamo njihove zakonodajne odgovornosti, da urejajo primarno zdravstveno službo kot tako. O zavarovalništvu še zelo na kratko. Poglejte, tudi obvezni del zdravstvenega zavarovanja in dopolnilni del, to se ni izpolnilo v tem mandatu, tudi to je v 90-ih letih nastalo, tudi to ima evropske vzore. Zato ta sistem, ki je z nekaterih strani zelo kritiziran, ima svoje primerjave in svojo zgodovino. Je pa popolnoma res, da bodo možna tudi in so že zdavnaj uzakonjena dodatna in vzporedna zdravstvena zavarovanja. Tukaj ekonomisti zelo jasno znajo izračunati, da dodatni viri v zdravstveni sistem z vidika dodatnega plačevanja premožnejšega sloja v obliki dodatnega in vzporednega zdravstvenega zavarovanja v bistvu povečujejo sredstva v obveznem zdravstvenem zavarovanju, ki so na razpolago z vseh ostalih. Prav obratno od tistega, kar se skuša prikazati, da to negativno vpliva na koristi zavarovancev, ki nimajo tako visokega ekonomskega statusa. Ta učinek je evropsko primerljiv, se dajo izračunati koristi na tem področju. Toliko za pojasnilo na nekatere izjave. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na razpravo [[...]]Želite še besedo? Izvolite, gospa ministrica.
Hvala lepa. Upam, da se ne bova z državnim sekretarjem kje ponavljala, ampak samo nekaj podatkov. Naj poudarim, da pravice se ohranjajo. Nekatere, predvsem za socialno šibke, se nadgrajujejo. To je tudi v zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki predvideva doplačilo zavarovanja oziroma doplačilo storitev, ki sledijo iz dodatnega zavarovanja. Ta zakon je bil danes v obravnavi. Pričakujemo še mnenje ekonomsko-socialnega sveta in verjamemo, da bo šel v življenje. O analizah sem dolžna informacijo, ker tudi mene je zelo motila starost teh analiz, kot je gospa poslanka omenila, nekaterih analiz. Ampak tam, kjer so evropsko primerljive, je nemogoče, očitno je tak časovni zamik, tako so me poučili tisti, ki so to pripravljali, recimo gospod Tit Albreht je bil eden izmed njih, da je nemogoče dobiti bolj aktualne številke, ki so nekako v kontekstu tudi evropskih. Kje vse smo upoštevali pripombe petindevetdesetih združenj? Naj predvsem omenim, da smo jih upoštevali pri zdravstvenem varstvu invalidov. Zelo pomembno. Pri poklicnih boleznih, pri javni mreži, pri zdravju starostnikov. Pri zdravju starostnikov postavljamo eno tezo, ki ste jo mogoče zasledili tudi iz telemedicine, in seveda razvoja tistih servisov, ki bi omogočali daljše bivanje starostnikov na lastnem domu in večjo kvaliteto bivanja, predvsem tudi kar se tiče čustvene navezanosti na dom, ki si ga ljudje celo življenje ustvarjamo. Potem na področju bolnišničnih odpadkov je tudi dopolnitev. Tukaj se vidi pač povezanost zdravstvenih politik v okolju in v kmetijstvu. Predvsem antibiotiki, ki so odloženi v okolje, predvsem antibiotiki, s katerimi se krmi živina, tisti, ki jih mi preveč pojemo, vse to je tisto, kar poslabšuje pravzaprav možnost za to, da bomo odporni na nalezljive bolezni in da bodo bakterije postajale čedalje bolj odporne na antibiotike. In to je ena izmed večjih groženj tudi bodočnosti. Predvsem pa smo se ukvarjali in dopolnjevali, skladno s tistimi pripombami petindevetdesetih, z odpravljanjem razlik v zdravju znotraj Slovenije. Ker je bil omenjen zakon o zdravilstvu in ta stroga ločnica, ki je v Sloveniji, se strinjamo, da je marsikje drugače, da se prepletata klasična medicina z zdravilstvom, ampak pri nas smo si za začetek postavili cilj, da je treba tu postaviti preglednost, da je to najpomembnejše in stroke same skozi bodočnost bodo verjetno iskale tudi skupne poti. Že danes jih iščejo. Samo nemogoče je pa iz nič napraviti tako rekoč nekaj, kar bi bilo zelo univerzalno. Ker je pomanjkanje ponekod, predvsem pri kroničnih, nenalezljivih boleznih, bi nekdo mislil, da je v resoluciji pomanjkanje konkretnejših akcij. Gre za to, da za področje raka, za področje diabetesa se že pripravljajo posebni nacionalni načrti. To so tako zahtevna področja, da jih je v resoluciji treba nekako krovno in strateško opredeliti, potem pa predvsem za področje raka pride tudi reševanje vprašanja: kje, s kakšno kakovostjo se lahko zdravijo rakasti bolniki. Želimo namreč prispevati h kvaliteti. In tudi o tem, kako naj se lotimo te lastne odgovornosti do zdravega načina življenja, so izjemno konkretni akcijski programi do nekega nivoja v poglavjih 6.2, 6.3 in 6.4. Tu so presejalni programi in obvladovanje groženj nalezljivih bolezni in zdravje v vse politike. Sicer pa so v poglavju 14 tudi ukrepi za dosego ciljev zelo natančni, mislim, da jih je 254. Toliko za enkrat. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na razpravo o podpoglavju in vloženem amandmaju, in sicer o amandmaju, vloženem k podpoglavju 11.5. Poslanske skupine Lipa. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam da ne, zato zaključujem to razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, to je v čez pol ure, ob 19.55. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali čez pol ure. Kot sem rekel ob 19.55. Hvala.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje svoje glasovalne naprave. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev - po skrajšanem postopku. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Želi kdo besedo? V imenu poslanske skupine, gospod Miran Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Približno 1000 vdov po že umrlih vojakih Jugoslovanske ljudske armade pričakuje od vas, da boste tudi njim omogočili pravico do delne vdovske pokojnine. To bo proračun stalo morda nekaj 10 tisoč evrov, zagotovilo pa bo enake pravice izjemni skupini, ki je doslej ni bila deležna. Za to, da bi ta skupina dobila potrebno pravico, je bilo izrečenih jasnih izjav večine političnih strank v parlamentu, vseh, razen demokratov in Nove Slovenije. In vse razumejo, da je pravica pridobiti delno vdovsko pokojnino možnost, ki jo daje naša zakonodaja, možnost, ki bi bila pravična do te skupine in ki ne bi predstavljala nobenih resnih materialnih obveznosti, zaradi katerih je ne bi bilo mogoče izpolniti. Zato pričakujem in predlagam, da uresničimo to pričakovanje teh vdov na tak način, da glasujemo proti predlogu sklepa matičnega delovnega telesa in s tem damo možnost, da se postopek o sprejemu tega zakona nadaljuje in do konca tega mandata še sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine gospod mag. Žnidaršič. Prosim.
Lepa hvala. Naša poslanska skupina bo glasovala proti takemu predlogu, ker mislimo, da je sklep odbora krivičen. Mi smo za to, da se ta rešitev uresniči in da se odpravi diskriminatorna oblika zakona, ki izloča naše državljanke in jih spravlja v neenak položaj. Kar zadeva pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, so naše upokojenke zavarovane v tem sistemu, ki vsem določa do leta 2005 pravico do dela vdovske pokojnine. Ko smo vpeljali še pravico do tistih, ki so imeli višjo pokojnino od povprečne, pa je ta stvar leta 2005 v nasprotju z našimi hotenji izpadla, in je prav, da se vrne in ta krivica popravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu Poslanske skupine Lipa.
Hvala lepa. 8. 4. 2008 so gospe Sonja, Danica, Ivanka, Antonija, Danica, Minka, Stana, Jana, Mira, Hedvika, 13 žensk je poslalo dopis v parlament poslanskim skupinam. Prosijo, da se popravi napaka, ki je bila storjena v letu 2005. Se pravi, da se v okviru zakonodaje prizna enakopraven status tudi tistim vdovam, ki so bile poročene z možmi, ki so bili zavarovani po enem drugem zakonu, po vojaškem zakonu, ki so bili vojaški zavarovanci. Za te ženske ta vlada ni imela posluha in ga očitno nima tudi danes. Spoštovane kolegice in kolegi! Z zakonom, o katerem glasujemo danes, imamo možnost odpraviti diskriminatorno razlikovanje vdov oziroma vdovcev, glede na vrsto zavarovanja njihovega pokojnega partnerja. Zgolj zato, ker so bile te ženske po vladnem tolmačenju napak poročene, ni opravičilo, da danes ne dobijo pravice do 15% pokojnine, 15% od 70-ih%. Gre zgolj samo in za nek socialni korektiv do nekega cenzusa, kajti te ženske imajo danes tako zelo nizko pokojnino, da bi morale biti upravičene do tega socialnega korektiva. Do njega so upravičene vse ostale vdove. Vdove tistih mož, ki so bili zavarovani po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Gre, kot že rečeno, še enkrat pravim, za odpravo diskriminatornega pojmovanja žensk oziroma vdov v naši državi. Še enkrat pravim, 13 žensk prosi Državni zbor, da jim priskočimo na pomoč. V Poslanski skupini Lipa ne bomo podprli predloga sklepa matičnega delovnega telesa, ki je negativen, kajti podpiramo odpravo te diskriminatornosti, podpiramo predlagamo rešitev.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleš Gulič, v imenu poslanske skupine LDS.
Spoštovani predsedujoči! Cenjenje kolegice in kolegi! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pravicah iz pokojninskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev podpiramo in zato bomo glasovali proti sklepu matičnega delovnega telesa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Gre za sorazmerno preprosto odločitev. Držimo se tistega, kar smo Slovenci zapisali v ustavi. Nočemo nobene segregacije, nočemo diskriminacije, stigmatizacije, še manj pa kolektivne kazni nad ljudmi, ki pravzaprav niso res čisto ničesar krivi. Če je nekdo tako nizko padel v tem času, da se mora maščevati za ne vem kaj nad vdovami, ima tudi to pravico, bomo rekli. Ampak to je daleč od humanosti. Daleč od vsega tistega, s čimer bi se radi ponašali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovalo je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 32. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga zakona o enkratnem pokojninskem dodatku po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Lipa k 2. členu. V imenu poslanske skupine gospa Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat bom apelirala, spoštovane kolegice in kolegi, na vas, da podprete predlagani amandma. Ta amandma daje pravico do enkratnega draginjskega pokojninskega dodatka tudi osebam, ki prejemajo delno oziroma polovico pokojnine po zakonu o invalidskem in pokojninskem zavarovanju. To so tudi osebe, ki so invalidsko upokojene delno zaradi priznane stopnje oziroma kategorije invalidnosti. To so osebe, ki so zaradi bolezni nezmožne delati, nezmožne biti aktivno vključene na trg dela oziroma v trg dela. Za take osebe je smiselno, če dajemo ljudem zaradi visoke inflacije, zaradi nenehnih podražitev možnost, da se jim vsaj deloma izboljša njihov socialni položaj, je smiselno, da vključimo tudi ljudi, ki prejemajo nadomestilo iz invalidskega zavarovanja, iz tiste skupne malhe, iz katere gredo pokojnine, invalidske pokojnine. To so ljudje, ki imajo pravice do nadomestila za pokojnino, invalidsko pokojnino iz zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. To so osebe, spoštovane kolegice in kolegi, in naj vam bo to vodilo, ki prejemajo zgolj 217, 220 evrov mesečnih dohodkov nadomestila iz invalidskega zavarovanja. To so osebe, ki bi morale biti v prvi vrsti zaradi revščine, zaradi socialnih stisk vključene med upravičence, da dobijo enkraten draginjski dodatek. Zato vas še enkrat v imenu predlagatelja, Poslanske skupine Lipa, prosim, da prisluhnite ne našemu klicu na pomoč, ampak klicu na pomoč teh ljudi, državljank in državljanov naše države, ki so bolni, imajo kategorijo invalidnosti, niso zmožni delati in prejemajo zgolj nadomestilo iz invalidskega zavarovanja. Borih 200 evrov, verjamem, da ni dovolj za mesečno preživetje. Še manj pa je to dovolj za neko uspešno državo, ki bi lahko s temi zneski zagotavljala socialno varnost posameznikom. Prosim vas za podporo amandmaju. V Poslanski skupini Lipa bomo amandma podprli.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 39. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na drugi amandma k 2. členu Poslanske skupine Zares. Ob tem naj povem, da je amandma vsebinsko povezan z amandmajem k 3. členu po točko 3 in k 4. členu. Če ta amandma ni sprejet, postaneta amandmaja k 3. členu pod točko 3 in k 4. členu brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 39. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Tako sta amandmaja k 3. členu pod točko 3 in amandma k 4. členu brezpredmetna. Prehajamo k prvemu amandmaju k 3. členu Poslanske skupine LDS. Opomba je, če je sprejet amandma, je amandma pod točko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 39. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Glasujemo o drugem amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 39. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 31. točko dnevnega reda - obravnava predloga za sprejem avtentične razlage 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: Predlog za sprejem avtentične razlage 150. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju se ne sprejme. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 18. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet, zato je postopek za sprejem avtentične razlage končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 32. točko dnevnega reda - obravnava Predloga resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2008-2013 zadovoljni uporabniki in izvajalci zdravstvenih storitev. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju Poslanske skupine Lipa k podpoglavju 1,5. Glasujemo o amandmaju. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti nihče 39. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo tako z glasovanjem o amandmaju. Prehajamo na odločanje o predlogu resolucije v celoti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Glasovalo je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 22. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Opozoril bi vas, da nadaljujemo še z delom. Končali smo s to točko dnevnega reda, nisem pa rekel, da smo končali sejo zbora. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah energetskega zakona po nujnem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih in členih. Vložen je samo amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 17. členu. Bi kdo želel razpravljati v imenu poslanske skupine? [[Ne.]] Potem prehajamo na odločanje. Glasujemo. Glasovalo je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. V zvezi z usklajenostjo zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Izvolite prosim.
Spoštovani! S sprejetim amandmajem zakon, ugotavljamo, ni usklajen. Vlada bo pripravila uskladitveni amandma.
Hvala lepa. Ker je Vlada opozorila oziroma predstavnik Vlade, da je zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen, prosim Vlado, da pripravi uskladitveni amandma. Državni zbor bo z obravnavo te točke nadaljeval jutri, 17. junija 2008, po glasovanjih. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, obenem tudi 40. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob deveti uri. Lahko noč.