Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Kolegice in kolegi! Pričenjam z nadaljevanjem 35. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospod Anton Anderlič, dr. Marko Pavliha od 12. ure dalje, gospa Breda Pečan, gospod Milan Petek in gospod Samo Bevk. Prehajamo na 30.A TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA RAZPIS REFERENDUMA O RATIFIKACIJI LIZBONSKE POGODBE, KI SPREMINJA POGODBO O EVROPSKI UNIJI IN POGODBO O USTANOVITVI EVROPSKE SKUPNOSTI. Predlog za razpis referenduma je zboru predložila skupina poslancev, s prvopodpisanim gospodom Zmagom Jelinčičem Plemenitim. Besedo dajem predstavniku predlagateljev, gospodu Bogdanu Baroviču za dopolnilno obrazložitev predloga. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki, kolegice in kolegi v Državnem zboru, predstavniki Vlade! Slovenska nacionalna stranka je prepričana, da v času predsedovanja Slovenije Evropski uniji je prav, da Slovenke in Slovenci na referendumu rečejo in bom poudaril, da so za to, da Državni zbor ratificira Lizbonsko pogodbo. V Slovenski nacionalni stranki smo postavili popolnoma enostavno in normalno vprašanje, ali ste Slovenke in Slovenci za to, da Državni zbor ratificira Lizbonsko pogodbo. In, če bodo rekli, da, bo Slovenija kot predsedujoča Evropski uniji rekla, poglejte, mi pokazujemo kot majhna država po kilometrih in številu prebivalcev, toda velika država, vsej Evropi, da smo za. Toda to vprašanje menda naj ne bi bilo dobro. To je bilo pisno izraženo, napisano, dano s strani predsednika Državnega zbora in Zakonodajno-pravne službe. Mi smo morali spremeniti vprašanje, ki ga imate pred seboj. Tudi s tem vprašanjem nenadoma Zakonodajno-pravna služba ni zadovoljna in opredeljuje levo in desno in gor in dol. Slovenska nacionalna stranka želi samo eno. Jaz vas želim spomniti na obdobje sprejema ustavne pogodbe. Slovenska nacionalna stranka je bila edina takrat, ki je rekla, gospe in gospodje, ne hiteti, prosimo vas, počakajmo. Poglejmo, kaj bo. Mi smo vas opozorili, da ustavna pogodba ne bo sprejeta, zato, ker je bilo napovedanih nešteto referendumov. Niste nam verjeli, ker ste rekli, kaj oni se gredo populizem. Ampak zgodilo se je ravno to, ustavna pogodba ni bila sprejeta. Že takrat je Slovenska nacionalna stranka dejala, Slovenke in Slovenci imajo na razpolago najbolj demokratično možnost reči da in ponovno izkazati svojo voljo, da sprejemajo pravila igre. Toda, nočete nas poslušati. Kaj naj rečem, skupaj s predsednikom Odbora za Evropske zadeve se dolgo boriva, da bi bile seje odbora za Evropske zadeve odprte za javnost in izjemoma zaprte. Zato, ker je Državni zbor in Odbor za Evropske zadeve edina vez med ljudmi v državi Republiki Sloveniji in med Evropo. Nihče nas noče poslušati. Nočete tega. Potem poslušamo, kako so ljudje osveščeni in obveščeni. Ljudje ne vedo ničesar - ne o Ustavni pogodbi, ne o Lizbonski pogodbi imenovani Reformna pogodba. Ljudje ne vedo nič. In mi danes govorimo o pravici, da ljudje rečejo. Tako, spomnite se nazaj, jaz vas moram spomniti, zakaj ta povezava. Kako je Slovenija morala 5 let stopiti v čakalno vrsto, zato, ker je Evropa rekla "Mirno. Ali boste rešili vprašanje optantov z Italijani ali pa boste čakali." In smo čakali. Zdaj, ne nas obsojati. Zaradi mene bi bila lahko članica kandidatka Moldavija, meni je vseeno. Je pač Hrvaška. Do sedaj velja pogodba iz Nice. Kolegice in kolegi. Od zdaj naprej bo Lizbonska, ki omogoča širitev, ampak ta širitev jemlje moč Sloveniji. Jemlje jo. Tako v Svetu Evrope, kot jo jemlje v Evropskem parlamentu. Kakorkoli izračunate, da ali ne. In zakaj ne bi ljudje rekli ponosno: "Ja, mi smo za to, da Državni zbor ratificira." ali pa: "Ne, mi nismo." Jaz se opravičujem, sem mislil, da imam kaj več časa. Kolegice in kolegi. Dajte nas razumeti. Nič slabega nočemo. Hočemo, da ljudje odločijo o tem, po kakšnih pravilih igre bodo živeli in nič drugega. In, podprite nas.
Hvala. Predlog za razpis referenduma je obravnaval Odbor za zunanjo politiko, kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Jožefu Jerovšku za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Državna sekretarja. Vsem lep pozdrav. Odbor za zunanjo politiko je na svoji 79. nujni seji, na podlagi 184. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval predlog za razpis referenduma o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, ki spreminja pogodbo o Evropski uniji in pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Predstavnik predlagatelja Zmago Jelinčič je pojasnil, da je kompleksnost vprašanja posledica ugotovitve Zakonodajno-pravne službe, da prvotno vprašanje ni ustrezno oblikovano. Kot glavni razlog za zahtevo za razpis referenduma je poslanec Jelinčič navedel, da se bo število poslancev Republike Slovenije v Evropskem parlamentu v primeru širitve Evropske unije zmanjšalo, prav tako pa naj bi se posledično zmanjšala tudi njena glasovalna pravica v Svetu Evropske unije. Poudaril je, da Republika Slovenija ne sme pristajati na tovrstna zmanjševanja, zato bi bilo smiselno, da se državljanom in državljankam Slovenije omogoči, da se na referendumu odločijo ali takšen dokument, ki to omogoča - to je Lizbonska pogodba, ki spreminja pogodbo o Evropski uniji in Pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti, podprejo ali ne. Člani odbora so na klop prejeli mnenje Zakonodajno-pravne službe. Mnenje Vlade Republike Slovenije o navedenem predlogu za razpis referenduma je predstavil državni sekretar Matjaž Šinkovec. Dejal je, da razprava o reformi Evropske unije tudi v Republiki Sloveniji je potekala več let, slovenski predstavniki pa so se vanjo vključili še preden se je Republika Slovenija sploh pridružila Evropski uniji. Vse bistvene novosti, ki so sedaj vključene v Lizbonsko pogodbo, so bile znane že, ko so državljani Republike Slovenije na referendumu leta 2003 glasovali za vstop v Evropsko unijo. Pojasnil je proces sprejemanja pogodbe o ustavi za Evropo in njene usodo, ob tem je izpostavil dejstvo, da je Državni zbor 1. februarja 2005 pogodbo o ustavi za Evropo že ratificiral. Dejal je, da Lizbonska pogodba ohranja vse bistvene značilnosti vsebine le te, dodanih novih vsebin praktično ni. Kot glavno razliko med ustavno pogodbo in Lizbonsko pogodbo je izpostavil dejstvo, da bi ustavna pogodba razveljavila obstoječe pogodbe, ker pomeni, da bi z njo na novo prenesli na Unijo del svojih suverenih pravic. Z Lizbonsko pogodbo se uvajajo le spremembe o strukturi institucij, njihovem delovanju, vse bistvene vsebine reforme unije. Državljani Republike Slovenije so na referendumu marca 2003 glasovali za vstop Republike Slovenije v Evropsko unijo. Glede konkretnih vsebin izpostavljenih predlogov za razpis referenduma, pa je vzpostavil dejstvo, da Lizbonska pogodba določa institucionalni okvir Evropske unije, ki bo učinkovito deloval tudi v Uniji z več kot 27. članicami, in da se bo odločitev o konkretnih posamičnih širitvah tudi v prihodnje sprejemala s soglasjem vseh držav članic. Zaključil je, da po mnenju Vlade Republike Slovenije o tem konkretnem primeru ni potrebe za referendum. Večina poslancev se s pobudo za razpis referenduma ni strinjala. Menili so, da zanj ni ustrezne osnove, so se pa njihova mnenja razlikovala glede na utemeljitve. Nekateri poslanci iz SDS so se strinjali, da lizbonska pogodba ni problematičen dokument, saj ne bi šlo za prenos suverenih pravic, pač pa le za drugačen način prenosa le-teh. Izrazili so prepričanje, da so se državljani Republike Slovenije glede EU izjasnili že na referendumu leta 2003. Strinjali so se, da so v Republiki Sloveniji ob določanju za vstop v Nato in EU ter ob ratifikaciji ustavne pogodbe veljali visoki standardi, ki pa tudi ob ratifikaciji lizbonske pogodbe ne bodo nič nižji, saj je za omenjeno ratifikacijo potrebna 2/3 večina vseh poslancev. Poslanka Majda Širca se je strinjala, da referendum ni potreben, je pa menila, da glede Lizbonske pogodbe ni bilo dovolj razprave, da bi bilo potrebno državljane v večji meri informirati glede tega. Naj povem, da Odbor za zunanjo politiko meni, da predlog za razpis referenduma o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, ki spreminja pogodbo o Evropski uniji, pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti, ni primeren in ga ne podpira. Hvala lepa.
V imenu Vlade bo stališče predstavil gospod Janez Lenarčič, državni sekretar za evropske zadeve.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Kot je bilo že rečeno, razprava o reformi Evropske unije poteka že dolga leta. Začela se je že s sprejetjem Lakenske deklaracije decembra 2001, nadaljevala v času konvencije o prihodnosti Evropske unije v letih 2002, 2003 in se potem obnovila potem, ko ni uspela ratifikacija nekdanje Pogodbe o ustavi za Evropo. Ampak ta Pogodba o ustavi za Evropo je bila rezultat prav te široke javne razprave, ki je potekala predvsem v konvenciji, pa tudi zunaj nje. Pomembno se je tudi spomniti, da je Slovenija enakopravno sodelovala na konvenciji, čeprav tedaj še ni bila članica EU. Ustavna pogodba, rezultat te široke, dolgotrajne javne razprave je bila v tem Državnem zboru ratificirana februarja 2005 z rezultatom 79 glasov za in 4 proti. Pogodba o Ustavi za Evropsko unijo je bila klasična mednarodna pogodba, vendar pa bi v Evropsko unijo prinesla pomembno novost, razveljavila naj bi vse dosedanje pogodbe in jih nadomestila. To je tudi glavna razlika med nekdanjo Pogodbo o Ustavi za EU in Lizbonsko pogodbo, ki je pred tem zborom danes. Slednja namreč predhodnih temeljnih pogodb EU ne razveljavlja, temveč jih spreminja oziroma dopolnjuje. Gre za nekaj podobnega kot pri spreminjanju in dopolnjevanju veljavnih zakonov. Z Lizbonsko pogodbo se predvsem spreminjajo struktura inštitucij, njihovo delovanje, način odločanja, povečuje pa se vloga nacionalnih parlamentov in Evropskega parlamenta. Vse spremembe pa gredo v smer povečanja učinkovitosti EU in povečanja demokratičnosti njenega delovanja. Posebej pomembno se mi zdi, da poudarim, da se z ratifikacijo Lizbonske pogodbe ne bo zgodil noben prenos dodatnih novih pristojnosti iz Republike Slovenije na EU. Z včlanitvijo v EU je Slovenija prenesla izvajanje dela svojih suverenih pravic na raven EU. V primerjavi s tistim prenosom se tokrat ne odloča o nobenem dodatnem prenosu, o nobenem prenosu novih dodatnih pristojnosti na Unijo. Prav tako se v razpravi o Lizbonski pogodbi ne pogovarjamo o nadaljnjih širitvah. Lizbonska pogodba sicer omogoča nadaljnje širitve, vendar to ni nič novega. To omogočajo tudi dosedanje doslej veljavne pogodbe. Omenil bi 49. člen pogodbe o EU. Skratka, razprava o ratifikaciji Lizbonske pogodbe je nekaj povsem drugega, kot razprava o bodočih širitvah EU, do katere, do te razprave bo prav gotovo prišlo, ko bo vprašanje novih članic aktualno, za sedaj pa ni. Naj omenim, da so vse tiste bistvene rešitve, ki so vsebovane v Lizbonski pogodbi vzete iz pogodbe o Ustavi za Evropo, tako institucionalne spremembe, uvedba predsednika Evropske sveta, uvedba visokega predstavnika za zunanje zadeve in varnostno politiko, razširitev odločanja s kvalificirano večino na številna nova področja, povečanje vloge Evropskega parlamenta in še posebej pomembno, dodatne pristojnosti nacionalnih parlamentov, ki jih ti dobivajo v postopkih odločanja institucij Evropske unije. Ponavljam pa, da so bile vse te rešitve oblikovane na konvenciji in vsebovane v Pogodbi o Ustavi za Evropo, ki jo je ta Državni zbor že ratificiral. Na podlagi vsega navedenega Vlada meni, da predlog za razpis referenduma ni potreben. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Demokratična stranka upokojencev Slovenije predloga za razpis referenduma o Lizbonski ustavni pogodbi ne podpira. Mislimo, da to ni potrebno, kajti Republika Slovenija je ratificirala Evropsko ustavno pogodbo, razlike med tistim dokumentom in Lizbonsko pogodbo pa so majhne v tem smislu, da Slovenija ne prinaša novih suverenih pravic na Evropsko unijo in gre za manjše popravke oziroma dopolnitve, ki ne spreminjajo temeljne vsebine, ki je bila s strani naše države, javnosti in državljanov enkrat že podprta. Dejstvo je tudi, da je Evropska unija skupaj z dogovorom o prenosu sicer znanih suverenih pravic na skupne organe, stvar, ki jo je Slovenija akceptirala skupaj z vsemi državljani in najbrž tukaj ne bi prišlo do nobenih drugačnih odločitev, če bi tudi referendum razpisali. Kar zadeva oblikovanje naših stališč, kadar gre za delovanje evropskih organov oziroma inštitucij Evropske unije, mi podpiramo odprtost tudi delovanja našega Odbora za Evropske zadeve, ki praviloma zaseda na zaprtih sejah, to bi omogočilo, da bi državljani sproti vedeli, kaj se dogaja in bi zaradi tega bil ta primanjkljaj o informiranosti glede tega, kaj smo mi zagovarjali in podpirali, ko je šlo za spremembe evropske ustavne pogodbe v Lizbonsko pogodbo, bila boljša, vendar tega dogovora še nimamo. Upamo pa, da bomo do tega dogovora prej ali slej prišli. Morda je ta hip slovenska javnost res nekoliko manj informirana o teh nekaj spremembah oziroma razlikah, ki so zabeležene v Lizbonski pogodbi, vendar te razlike niso usodne narave in ne prizadevajo takšnih elementov, ki bi pod vprašaj lahko postavljali splošno podporo in tudi ratifikacijo zakona o tej pogodbi. Zaradi povedanega, naša poslanska skupina ne more podpreti referenduma, kajti prepričani smo, da bi bil izid pozitiven, strošek pa nepotreben. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa in lep dober dan vsem skupaj. V Slovenski nacionalni stranki smo se odločili, da gremo v predlog za razpis referenduma o ratifikaciji Lizbonske pogodbe zaradi tega, ker sodimo, da bo slovenska javnost, državljani in državljanke zopet enkrat potegnjeni za nos tako, kot že dostikrat. Dejstvo je, da Lizbonska pogodba Republiki Sloveniji ne prinaša nič dobrega. In navkljub temu, da je državni sekretar gospod Šinkovec rekel, da ni razlike med Lizbonsko pogodbo in Pogodbo iz Nice, to nikakor ne drži. Konec koncev, Lizbonska pogodba dovoljuje neomejeno širitev Evrope do ne vem kakšnih meja. To, kar je Pogodba iz Nice omejila na sedanje število članic. Jaz seveda upam, da zdaj televizija ima zvok, ne tako, kot pri gospodu Baroviču, ko prenos je bil, samo slika, zvoka pa ni bilo. Upam, da so to uredili, razen če niso zdaj tudi meni izključili zvoka, kar se pravzaprav ne bi čudil. Zanimivo je tudi to, da ne vem zakaj se ne dopušča ljudem, da se sami odločijo o tem ali želijo ratifikacijo ali ne. Zagotovo bo referendum na Irskem, zelo verjetno v Veliki Britaniji. Govori se o referendumih v Franciji in Italiji. Približno 600 členov pogodbe na cca 360-ih straneh je ogromno čtivo, ki ga slovenska javnost ne pozna. Celo slovenski pravni strokovnjaki ga ne poznajo, tudi poslanci ga v bistvu ne poznamo - vsaj dovolj dobro ne. Pred nas so prinesli ogromen dokument z zahtevo, da ga enostavno potrdimo. Mislim, da to ni smiselno, konec koncev s tem Sloveniji jemljemo določeno moč. Sorazmerno se bo zmanjšala glasovalna moč Slovenije v Svetu Evrope in tudi število slovenskih poslancev v Evropskem parlamentu bo sorazmerno manjše, kajti 8 proti 700-tim, je bistvena razlika, kot 8 proti 1000-im ali 1200-tim. Sami si lahko izračunate, kakšen odstotek je to in kakšna razlika v moči je potem to. Izjeme, ki jih ta Lizbonska pogodba prinaša, so ravno tako čudne. Da se določenim državam, ki se postavijo pokonci in ki zahtevajo nekaj boljšega za sebe, da se jim ugodi samo zato, da bo mir v hiši, ni fer. Če izključimo vse ostale pravne zadeve in demokratične uzance. To, da ima Velika Britanija svoje zahteve, na katere je Evropska unija pristala, to da ima svoje zahteve Poljska, in da je tudi na to Evropska unija pristala, to ni fer. Med tem, ko Slovenijo stiskajo na vseh koncih in krajih. Če pogledamo, pa delamo celo Slovenci sami eno veliko napako. Konec koncev smo predsedujoči v Evropski uniji in podpiramo sosednjo Hrvaško pri vstopanju v Evropsko unijo, med tem, ko Evropska unija sama pravi, da Hrvaška ne bo vstopila, dokler ne bo ukinila svoje ribolovno-zaščitne cone. Ne vem kakšna dvoličnost je to, kaj je tukaj sploh zadaj. Ali določeni ljudje na Ministrstvu za zunanje zadeve, predvsem pa gospod minister, razume stvari in ve za kaj se gre? Mislim, da je tukaj tista največja napaka, kajti drugače, ob drugačnem ministru bi se lahko na drug način spogajali. Lahko bi Slovenija dobila tisto kar bi morala dobiti, ne pa, da vedno plačuje za vse skupaj. Konec koncev, ko smo že pri plačevanju, zavedati se je potrebno, da s širitvijo Evropske unije bomo dobili v Evropo vedno več revnih držav in vedno več bo nerazvitih, ki bodo morali dobivati subvencije. Slovenija, ki je med razvitejšimi, bo seveda plačevala. Nekoč smo plačevali za 2 milijona nerazvitih v bivši Jugoslaviji, zdaj bomo v kratkem plačevali za 30 milijonov nerazvitih Romunov in Bolgarov, pa 40 milijonov nerazvitih Poljakov in Baltov, v kratkem pa še za 100 milijonov dodatnih nerazvitih, ne vem koga, morda Ukrajincev, kajti kaže se, da se bo Evropa širila v kratkem tudi v Ukrajino in v Tranzmistrijo in v Moldavijo in ne vem kam še vse. Ne vem od kod bo naši državi toliko denarja, da bomo to lahko vse "pofutrali". Mislim pa, da za to je potreben referendum, da se ljudje odločijo, in da ljudje rečejo, če hočejo pač dajati denar tja, naj ga dajejo, če ne pa ne. Edina možnost in edina pravica, ki jo imajo, je pa odločitev, ki jo morajo imeti v svojih rokah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Spoštovani prisotni! Zanimivo je, kako se stvari spreminjajo. Logično je, da se stvari spreminjajo v naravi v okviru letnih časov. Manj logično pa je, kako se stvari spreminjajo v okviru Državnega zbora ali nenazadnje slovenske politike. Koliko je vredna kredibilnost znotraj države in navzven države. Jaz imam pred seboj izpisek glasovanj Zakona o ratifikaciji Pogodbe o Ustavi za Evropo, s sklepno listino. Dokument, ki ga je predlagatelj navajal v svojem uvodnem nastopu in na katerega se je skliceval predstavnik vlade. Naj vam povem, da tistega dne, 1.2.2005, so samo 4 poslanci glasovali proti ratifikaciji. To so bili: jaz, torej Sašo Peče, kolega Boštjan Zagorac, kolegica Barbara Žgajner Tavš in samo še kolega Bogdan Barovič. Toliko o tem, kdo vleče kredibilno politiko, politiko dane besede, ne pa tisti ljudje, ki se niso niti potrudili, da bi bili prisotni ob tako pomembni zadevi, za katero danes govorijo, da so od nje odvisni vsi državljani in državljanke. Predstavnik vlade je o pogodbi danes in tu povedal, da krepi vlogo nacionalnih parlamentov. Če je to res, potem to ni slabo. Dejstvo pa je, da ima omenjen akt, danes pred nami, samo eno dobro zadevo. To je možnost izstopa iz Evropske unije in o tem tudi govori Lizbonska pogodba. Rad pa bi izpostavil vsebino predlaganega referendumskega vprašanja. Če hočemo-nočeš odraža določeno vrsto nestrokovnosti, žal, v okviru predloga. Ampak zakaj bomo v poslanski skupini, imenovani Lipa, podprli zadevo? Ne zaradi težkega referendumskega vprašanja, tudi na zaradi tega, da bi za vse večne čase onemogočili pristop različnih držav v okviru EU, ampak jo bomo podprli iz ključnega in edinega razloga. To je zato, da se našim državljankam in državljanom omogoči dodatno spoznanje in vedenje o delovanju EU, ampak ne o delovanju EU, tako kot imajo gospodje, ki zelo radi potujejo, navkljub temu, da so z besedami proti EU, na različne sestanke v Bruselj in Strasbourg, kar je po moji oceni seveda dvolično, ampak podprli zaradi tega, da bodo tudi vsi tisti državljani, ki so svoj glas na referendumu in ne nazadnje tudi tisti, ki ga nismo dali za vstop v Evropsko unijo, se zavedali celotne dimenzije pravic, ne samo obveznosti do institucij EU. Da se bo končno začela tista razprava, ki je več kot potrebna v tej državi in se jo Vlada Republike Slovenije vedno znova izogiba zakaj imamo cene enake kot v ostalih članicah EU, plače ali pokojnine pa ne. Zaradi tega, ker so to bile vedno tabu teme, ki so se jih tako izogibali v tem Državnem zboru, kot v okviru Vlade Republike Slovenije. To bo razlog, zakaj v okviru poslanske skupine, imenovane Lipa, podpiramo, čeprav zelo nestrokovno pripravljen akt. Ampak, da se bo ustvarila prostor komunikacije, kjer bodo ljudje, tudi na neposreden način izvedeli za svoje pravice, ne zgolj in pa le za dolžnosti, k čemur nas Vlada Republike Slovenije konstantno iz dneva v dan opozarja. Vlada Republike Slovenije nam na dlan daje obveznosti, ki prihajajo iz naslova inštitucij Evropske unije in pa Evropske unije, nikoli pa ne pravic. Tiste pravice, ki so, pa naši državljani z njimi niso seznanjeni. In, če kdo upa reči, da bo skozi Lizbonsko pogodbo vse drugače ali pa z zavrnitvijo, se prekleto moti. Slovenija danes predseduje Evropski uniji in kaj imamo državljani in državljanke od tega, praktično in danes, razen zastojev na cestah, to sem pa jaz včeraj poslušal po radiu, ko se gredo kolone gospodov v diplomatskih vozilih, drugega skorajda nima. Celo kot prva članica Evropske unije v teh šestih mesecih Slovenija ni upala vzpostaviti ravne hrbtenice napram dejavnostim in akcijam, ki prihajajo s strani sosednjih držav in so v nasprotju s pravili igre v Evropski uniji. Članice Evropske unije so pozivale Republiko Hrvaško, Slovenija pa še vedno nič. Osnovna napaka za stanje duha, predvsem pa za status slovenskih državljanov in državljank, je predvsem v našem lastnem nezavedanju in nekredibilnosti. Danes smo ji pa že kar nekaj bili priča. Podprli pa bomo zaradi razprave in zaradi tega, da ljudje dobijo znanje. Hvala.
Hvala. Gospod Jožef Jerovšek, bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predloga Slovenske nacionalne stranke za razpis referenduma o ratifikaciji Lizbonske pogodbe ne bomo podprli. Referendum o Lizbonski pogodbi po našem mnenju ni potreben. Predlog Slovenske nacionalne stranke želi predvsem zavreti ali celo preprečiti ratifikacijo Lizbonske pogodbe, kar bi po mnenju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke Sloveniji škodovalo. Slovenija predseduje Evropski uniji. V nas so uprte oči svetovne javnosti, zato bi spreminjanje političnih zavez in dosedanjega večinskega soglasja slovenske politike, da je prvo mesto za ratifikacijo Lizbonske pogodbe Državni zbor, Sloveniji jemalo kredibilnost, v Evropi in svetu. Predlog za razpis in referendumsko vprašanje izhaja iz intence, da prepreči nadaljnjo širitev Evropske unije, češ da širitev prinaša zmanjšanje deleža poslancev iz Republike Slovenije v Evropskem parlamentu in dodaten prenos izvrševanja dela suverenih pravic na mednarodno organizacijo. Strinjamo se z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, da takšna trditev predstavlja predlagateljevo pravno interpretacijo, ki ne sodi v referendumsko vprašanje, poleg tega pa dejstva kažejo, da to ne drži. Z Lizbonsko pogodbo se bo število slovenskih poslancev v Evropskem parlamentu povečalo. Vpliv Slovenije bo večji, prav tako pa se z Lizbonsko pogodbo ne prenašajo dodatne suverene pravice na mednarodno organizacijo, ampak se spreminja le način izvrševanja prenesenih suverenih pravic. Ponovno poudarjamo, da so bila načela Evropske unije in interes Slovenije za vstop v Evropsko unijo potrjena na referendumu pred vstopom leta 2003. Prav tako pa je bila v Državnem zboru z veliko večino ratificirana Ustavna pogodba, ki sicer ni stopila v veljavo, je pa v Lizbonski pogodbi ohranjena večina bistvenih rešitev iz Ustavne pogodbe. Razprava o Ustavni pogodbi je potekala več let. V njej pa so sodelovali slovenski predstavniki. Širitev Evropske unije je še vedno v strateškem interesu Slovenije, bo pa še dolga pot do prve nadaljnje širitve in vstopa nove članice. Evropska unija potrebuje za uspešno delovanje in usklajevanje 27-ih držav članic nov institucionalni okvir. Zato Lizbonska pogodba ne predstavlja problema za Slovenijo, ki bi kakorkoli vplival na urejanje odprtih vprašanj s sosednjo državo. Problem za Slovenijo in uslugo drugim državam predstavljajo tisti politični botri, ki so odobrili objavo diplomatske pošte, ki pomeni diverzijo in izdajo interesov države. V SDS se strinjamo, da je prav, da Slovenija med prvimi ratificira Lizbonsko pogodbo, saj je uspešen potek in spremljanje poteka ratifikacij ena od prioritet slovenskega predsedovanja. Zato, kot sem že povedal, predloga za razpis referenduma v SDS ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov ne bomo podprli predloga za razpis referenduma. Imajo pa predlagatelji referenduma po našem prepričanju v marsičem tudi prav. Prav imajo, ko opozarjajo, da postopek odločanja o tako pomembnem dokumentu, kot je ratifikacija Lizbonske pogodbe v Državnem zboru ni korektno in dobro pripravljen. Ne vem, zakaj smo morali, samo zaradi tega, da bi bili že na februarski seji postavljeni oziroma na januarski seji postavljeni v položaj odločanja, na hitro sprejeti odločitev, da se to uvrsti na dnevni red, imeti eno samo razpravo. Ne bom rekel nekvalitetno, pa kljub temu eno samo razpravo v matičnem delovnem telesu, dobiti od zunanjega ministra opozorilo, da si lahko, ne bom rekel na kakšen način, pridobimo čistopis oziroma povezano besedilo starih pogodb, ki se spreminjajo in nove Lizbonske pogodbe, ker brati Lizbonsko pogodbo samo zase, brez da imaš osnovna besedila, ki se spreminjajo, res ne daje kompletne slike, kaj je vsebina sprememb, da niti poslankam in poslancem, torej ustrezno gradivo, ni bilo omogočeno. To kaže na malomaren odnos te Vlade do poslank in poslancev. To kaže na neodgovoren odnos tudi vodstva Državnega zbora do tako pomembne točke odločanja in to je predpostavka, ki je napačna, da je namreč dovolj, da se računa na zavest in trdno prepričanje vseh poslank in poslancev ali pa njihove velike večine, da bomo tudi v taki proceduri potrdili Lizbonsko pogodbo. Da, to bomo storili, vendar mislim, da je napačno, da bomo storili na ta način in zato je razumljivo, da se pojavljajo vprašanja, kaj vse je vsebina in kaj vsebina ni. Zakaj pa ne bomo, kljub temu in tem opozorilom, ki so resna? Jaz ne upam, da bi jih Državni zbor in Vlada vzela v obzir, ker se ignorantsko obnaša do nas, resna pa so. In žal mi je, da mora biti tako. Toda kljub temu predloga za referendum ne bomo podprli in bomo podprli Lizbonsko pogodbo, ker mislimo, da je treba nadaljevati z odločitvami, ki jih je doslej sprejemala Slovenija. Mislim najprej na referendum o vstopu v Evropsko unijo, na katerem smo že marca leta 2003 z veliko večino državljank in državljanov potrdili odločitev, da Republika Slovenija postane članica Evropske unije. Zavedali smo se, da sprejemamo pomembne pravice, pa tudi obveznosti v okviru Evropske unije, ki je naš prostor in naš interes in reči, da državljanke in državljani tega niso dobro vedeli, ni točno. Vedeli so in to je bila večinska odločitev. Zavestno smo v Državnem zboru 1. februarja 2005 ratificirali ustavno pogodbo, ki je v mnogočem imela podobno vsebino kot jo ima Lizbonska pogodba. Bila je jasnejša, kar mene kot pravnika zadeva, ker smo imeli ustavno pogodbo, ki je od prvega do zadnjega člena urejala vso kompletno vsebino. Vendar zaradi odločitve nekaterih držav pač naša ratifikacija ni bila polno veljavna. Vendar mislim, da moramo tu dalje razmišljati tudi o Lizbonski pogodbi in povedati, da Lizbonska pogodba vizavi ustavne nima tako pomembnih vsebinskih razlik, posebej pa ne vsebinskih razlik, ki bi šle v škodo državljank in državljanov Slovenije, da ne bi bilo zaradi tega utemeljeno Lizbonsko pogodbo potrditi v Državnem zboru po enakem postopku kot smo to storili z ustavno pogodbo. In na koncu. Predlog za odločanje o referendumu ima po mnenju naše Zakonodajno-pravne službe tudi vsebinske pomanjkljivosti. Jaz s temi opozorili soglašam in to je zadnji formalni razlog, zaradi katerega predlog za referendum ne bomo podprli. Hvala.
Hala. Dr. Mitja Slavinec bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Po mnenju Poslanskega kluba LDS referendum ni nujno potreben. Sam predlog za referendum je bil dan tudi relativno pozno, ob tem mogoče tudi neugodnem času predsedovanja EU. Vsekakor pa se strinjamo z ugotovitvami mnogih, in tudi sami smo na to že večkrat opozarjali, da pa državljanke in državljani niso bili dovolj obveščeni o sami vsebini pogodbe. Prav tako o njej ni bila pripravljena, ni bila omogočena dovolj široka razprava in tudi čas, ko je bila ta razprava, prav gotovo ni bil takšen, da bi lahko še kaj vplivali na samo pogodbo. Pričakovali smo, da bi lahko ta razprava bila konstruktivna, v kolikor bi bila opravljena še pred medvladno konferenco, ko bi se lahko po eni strani pravočasneje seznanili in po drugi strani tudi dali določene pripombe in bi Državni zbor, Državni zbor, poudarjam še enkrat, lahko tudi vplival na samo vsebino pogodbe. Sedaj je namreč Državni zbor bil kvečjemu z njo seznanjen, še to površno in na hitro in smo pred odločitvijo ali naj pogodbo podpremo, ali naj jo ratificiramo, ali ne. Na nek način torej postavljanje pred dejstvo. Dejstvo pa tudi je, da ratifikacija pogodbe je pričakovana. Je pričakovana v Sloveniji, pričakuje EU, da jo bomo ratificirali mi, kakor tudi pričakuje, da jo bodo ratificirale vse druge države, vse druge članice Evropske unije. In po eni strani je tudi res, da je referendum ob vstopu Slovenije v Evropsko unijo izkazal podporo, naklonjenost državljank in državljanom tej inštituciji, torej povezovanju v Evropsko unijo. Drugo dejstvo tudi je, da se Evropska unija vse preveč ukvarja sama s seboj in pogodba, o kateri danes razpravljamo prav gotovo bo prispevala k večji učinkovitosti delovanja Evropske unije. Tretje dejstvo pa je tudi to, da pa državljanke in državljani in ne nazadnje tudi Državni zbor o vsebini pogodbe ni obveščen v zadostni meri, da je vse skupaj potekalo preveč na hitro in ocenjujemo v Poslanskem klubu LDS, da tudi samo vodenje Evropske unije še ni razlog, da bi zaradi tega rabili hiteti. Sploh, ker nismo prvi. Če bi bili prvi, bi kot predsedujoči to imelo nek simbolni pomen, bi bil tudi določen zgled, kajti prav gotovo je v interesu predsedovanja Slovenije Evropski uniji, da bo v tem času ratificiralo pogodbo čim več držav. Ampak te simbolne ravni sedaj več ni. Po drugi strani tudi ni pričakovati, da bodo v času predsedovanja Slovenije pogodbo ratificirale vse države. To ne bo zgodba, ki bi jo Slovenija v svojem predsedovanju zaprla. In kot taka ne vpliva bistveno na učinkovitost, kakovost predsedovanja Slovenije Evropski uniji. In zaradi tega ne vidimo razloga, zakaj bi toliko hiteli, zakaj se nam toliko mudi. Sama ratifikacija v tem trenutku prav gotovo ne vpliva na učinkovitost in kakovost predsedovanja Slovenije Evropski uniji. Prepričani smo, da prav gotovo ne toliko, prav gotovo manj, kolikor recimo sum, da Slovenija Evropski uniji predseduje, da Slovenija Evropsko unijo vodi po navodilih držav izven Evropske unije, konkretno Združenih držav Amerike, to je prav gotovo bolj negativno luč vrglo na predsedovanje Evropske unije, kot pa recimo hitra ratifikacija ali neratifikacija pogodbe. Zaradi vsega tega ocenjujemo, da referendum kot takšen ni potreben, da pa je ratifikacija, pri čemer bo govora v naslednji točki prišla prehitro in premalo dodelana. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Kokalj, bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Poslanska skupina Nove Slovenije je že na dan podpisa tako imenovane Lizbonske pogodbe 13. decembra lansko leto predlagala, da bi Državni zbor Republike Slovenije na izredni seji ratificiral pogodbo čim prej. Če je mogoče prvi. Na ta način bi v zvezi z eno najpomembnejših prioritet slovenskega predsedovanja Svetu Evropske unije, to je s skrbjo za ratificiranje Lizbonske pogodbe naredili največ, kar je v naši moči. Vsebina referendumskega vprašanja, ki se nanaša na protokol o širitvi Evropske unije, po naši oceni ni v skladu z dosedanjo politiko Republike Slovenije glede zagotavljanja hitrejšega razvoja demokracije in večje stabilnosti področja nekdanje Jugoslavije v soseščini kjer živimo. Vsebina referendumskega vprašanja tudi ni v skladu s prioritetami slovenskega predsedovanja Svetu Evropske unije o točki približevanja zahodnega Balkana Evropski uniji. Jasno je, da z vsako širitvijo relativna moč vsake članice pade, vendar je potrebno priznati, da se v tem primeru Sloveniji položaj relativno poslabša, manj, kot večini predvsem večjih držav članic. Torej, ostaja v relativno enem boljših položajev. Glede na vse hujšo globalno konkurenčnost si brez sodelovanja širšega prostora, v katerem živimo, uspešnega razvoja Slovenije ne moremo predstavljati. Zato se nam zdi pomembno, da je prostor za širitev Evropske unije odprt, seveda pod pogoji, ki so veljavni za vse enako. Nobena širitev se ne more zgoditi brez soglasja vseh držav članic, torej tudi brez Slovenije ne. V obrazložitvi predloga za razpis referenduma je po naši oceni pravilno navedeno, da se bo z Lizbonsko pogodbo del suverenih pravic prenesel na Evropsko unijo, predvsem v operativnem smislu. Glede pravnega vidika prenosa suverenosti pa so mnenja deljena. Menimo pa, da ni mogoče trditi, da se v celoti odpravlja glasovalne pravice držav članic, ko jih imamo v sedanji tristebrni strukturi. Sprejemanje odločitev v sedanjem drugem stebru - "Zunanja in varnostna politika" ostaja praktično nespremenjeno, s soglasjem. Res je, da se odločanje v sedanjem tretjem stebru - Pravosodje in notranje zadeve" na mnogih področjih spreminja, vendar ocenjujemo, da je to z vidika problematike urejanja migracij in varstva pred turističnimi aktivnostmi nujno. Zavedamo se, da je Lizbonska pogodba kompromis, s katerim marsikatera članica ni povsem zadovoljna. Nekatere članice so si celo izborile določene izjeme. Samo po sebi pa to še ne pomeni, da bodo ratifikacijo brez težav tudi izpeljale. Prav zato je prav, da kot predsedujoča država to storimo čim prej, in s tem posredno pomagamo tistim, ki se bodo morda soočali s težavami. Pri tem pa je potrebno pripomniti, da je 4. decembra, to je pred podpisom Lizbonske pogodbe, potekala v tem Državnem zboru javna predstavitev vsebine Lizbonske pogodbe z vidika nacionalnih parlamentov, vlade, Evropske komisije in Evropskega parlamenta. Na predstavitvi, razen mene, ni bil prisoten noben poslanec tega Državnega zbora. To kaže tudi na dejansko zanimanje za samo vsebino in iz tega vidika tudi smatramo, da interes za razpis referenduma seveda nima prave vsebinske namere, ampak je zgolj del kampanje pred volitvami. Pri tem bi rad opozoril tudi na to, da pri tej predstavitvi pravzaprav ni sodeloval oziroma ni poročal praktično noben nacionalni medij, se pravi tudi mediji niso kazali nobenega interesa za vsebino same pogodbe. Pred zadnjim zasedanjem Evropskega sveta v Lizboni so bila izhodišča za nastop Slovenije potrjena na plenarnem zasedanju v tem Državnem zboru. Torej, Slovenija, tu moram izpostaviti posebej vlado, slovenska vladna delegacija je šla na zadnja pogajanja v zvezi z vsebino te pogodbe z mandatom, ki ji ga je dal Državni zbor na plenarni seji, kar je redek primer v vseh državah članicah EU. Tu so torej razlogi, da bo Poslanska skupina Nove Slovenije predlogu za razpis referenduma nasprotovala.
Hvala. Gospod Josip Bajc bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani predstavnici ministrstva, kolegice in kolegi! Evropska unija je pričela nastajati na pogorišču II. svetovne vojne. Danes ni nobenega dvoma o tem, da je Evropska unija prinesla mir in sodelovanje med vsemi državami evropskih držav in narodov, ki so člani EU, kakor tudi vseh drugih, ki se prizadevajo za vstop v Evropsko unijo tudi danes. Vsi se še dobro spominjamo neuspešnega sprejemanja evropske ustave, ko je že izgledalo, da se proces združevanja Evropske unije prekinja oziroma zaustavlja. Po prepričanju Slovenske ljudske stranke je sprejem Lizbonske pogodbe in njena uveljavitev pomemben mejnik pri nadaljnjem razvoju Evropske skupnosti narodov. Kot bomo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke povedali v nadaljevanju te seje, pri naslednji točki dnevnega reda, sprejem oziroma ratifikacija Lizbonske pogodbe vsekakor je potrebna in primerna. Obravnavamo predlog za razpis referenduma o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, ki ga je vložila skupina poslancev Slovenske nacionalne stranke. Pobuda je nastala v zvezi z razveljavitvijo protokola o širitvi Evropske unije. Predlagatelji svojo pobudo utemeljujejo tudi z dejstvom, da se bo z vstopom Hrvaške v EU relativno zmanjšala glasovalna pravica v Svetu EU in število poslancev evropskega parlamenta iz posameznih držav. Ta argument je pravzaprav smešen, saj bi lahko podobno na vprašanje širitve gledali tudi druge države EU, ko je v EU vstopala Slovenija. Posebej moramo poudariti, da v Slovenski ljudski stranki podpiramo nadaljnjo širitev EU. Menimo, da je reševanje hrvaškega vstopa v EU tisto, ki je predlagatelja verjetno spodbudilo k vložitvi predloga za razpis referenduma. Glede tega smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke povsem jasni. Referendum o vstopu Hrvaške v Evropsko unijo je skrajno možen pritisk, ki ga dopuščamo v primeru, da sicer ne bo mogoče zaščititi slovenskih interesov na druge načine. Vsekakor pa to ni vprašanje ratifikacije ali neratifikacije Lizbonske pogodbe. Lizbonska pogodba namreč ne jemlje pravice nacionalnim državam pri nadaljnjih konkretnih širitvah Evropske unije. Nadaljnje konkretne širitve, bodo še vedno morale biti sprejete s soglasjem vseh držav članic. Ob tem moramo opozoriti tudi na mnenje Zakonodajno-pravne službe državnega zbora, ki ugotavlja, da predlagano referendumsko vprašanje ni primerno, saj med drugim vsebuje tudi predlagateljevo pravno interpretacijo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predloga za razpis referenduma ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Gospa Majda Širca bo predstavila stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Lep pozdrav! Hvala za besedo. Iz referendumskega vprašanja, o katerem danes govorimo, je jasno, da pri zahtevi za referendum ne gre za skepticizem do lizbonske pogodbe, temveč za željo, intenco zaviranja vstopa Hrvaške v Evropsko unijo in morebiti tudi drugih držav vse tja do Kavkaza, kot smo danes slišali. Zato je v vprašanju posebej poudarjena razveljavitev tistega dela pogodbe oziroma razveljavitev protokola o širitvi Evropske unije. In sam predlagatelj je to utemeljil, ne samo danes, tudi na delovnih telesih, ker širitev razume kot najedanje dosedanjih članic Evropske unije, ki naj bi, tako gospod Plemeniti, hranile bodoče nerazvite pristopnice. Taka izhodišča so slepa, recimo temu da celo egoistična in ne kažejo, da bi predlagatelj poznal samo filozofijo in postopek pristopanja, pogajanja in odločevanja oziroma samo pogodbo. Tudi obrazložitev je do določene mere amaterska oziroma ljubiteljska, samega vprašanja, saj gradi na domeni, da se bodo Sloveniji po vstopu Hrvaške v Evropsko unijo zmanjšale pravice. Tukaj so ti dvomi in danes pravzaprav bi moral Državni zbor odločati o jasnosti vprašanja oziroma možnosti, da se vprašanje preoblikuje oziroma možnosti, da samo vprašanje postavi in oblikuje Državni zbor. Ampak o samem vprašanju je odgovorila pravna služba in volja, da bi predlagatelj popravil vprašanja ali še enkrat popravil ali da bi ga izoblikoval sam Državni zbor, ni bilo. Tudi sami absolutno nimamo. V eni stvari, pa zagotovo tudi v Zares, ki nasprotujemo referendumu na tak način kot je predlagan in s tako tendenco v ozadju kot jo ima, v eni stvari pa se predlagatelji strinjamo, razprave o Lizbonski pogodbi v slovenskem prostoru, v našem domačem prostoru, ni bilo dovolj. Ljudem je vsebina v veliki meri nepoznana, pa gre za naš skupen političen prostor, ki ga ne dovolj reflektiramo vsi skupaj, Vlada ga pa ne dovolj stimulira. Evropska unija ostaja daleč, kot da se prebivalcev ne tiče in kot da je stvar nekega tretjega. Seveda nedvomno je, da se bo s predsedovanjem tako stališče deloma popravilo, ampak, recimo, pri odločanju o ratifikaciji pogodbe, sem prepričana, da ta osveščenost o samem delovanju ni dovolj prisotna. Res, da bomo danes štiri ure celo razpravljali tu v Državnem zboru, ampak širša misel ni dovolj prisotna, s tem se vsi strinjamo. Te filozofije o delovanju še nismo presegli, morebiti jo bomo sedaj, ampak vendar. Tudi drugje, recimo, volje po tem, da bi prišli v samo delovanje Evropske unije, ni dovolj. Strinjam se, da je absolutno narobe, da so seje Državnega zbora, Odbora za zadeve Evropske unije zaprte. Recimo, nerazumljivo je, da se je uveljavljalo tretji program, tako imenovani parlamentarni program, ki je usmerjen samo v slovenski parlamentarni proces, ne pa v evropskega. Skratka, sami si včasih zamejimo to, da bi razumeli vpetost v evropski prostor bolj, kot je do sedaj prisotno. V tem smislu bi bil morda razmislek o referendumu, ki bi sprožil večje dojemanje, zanimiv, ampak zagotovo v tem trenutku ni vredno podpreti tistega referendumskega vprašanja, ki izhaja iz egoističnih predpostavk, da širitev ogroža lastno državo, oziroma iz nepoznavanja filozofije samega delovanja Evropske unije. V tem smislu ga v Zares seveda ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Preden preidemo na odločanje, prosim poslanke in poslance, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Hvala. Odločamo torej o naslednjem predlogu sklepa: Razpiše se referendum o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, ki spreminja Pogodbo o Evropski uniji in Pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti. Ob tem vas želim opozoriti, da bo na podlagi 25.d člena Zakona o referendumu in ljudski iniciativi sklep sprejet, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 3, proti 56. [[Za je glasovalo 3.]] [[Proti 56.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI LIZBONSKE POGODBE, KI SPREMINJA POGODBO O EVROPSKI UNIJI IN POGODBO O USTANOVITVI EVROPSKE SKUPNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev zakona. Gospod predsednik, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Danes ta Državni zbor obravnava in odloča o vsebini, o kateri je v veliki meri primerjalno gledano odločal že februarja leta 2005. Takrat je namreč Državni zbor v tej isti sestavi ratificiral pogodbo o ustavi za Evropo. Tako kot Slovenija je takrat ravnalo še 17 držav članic. Ostale bodisi pogodbe niso ratificirale, bodisi so, to se je zgodilo v dveh primerih na referendumih, so to pogodbo zavrnile. Posledica tega je bila, da Pogodba o ustavi za Evropo, v katero je celotna EU vložila veliko energije, na milijone ur razprav, ni stopila v veljavo. Nastopil je tako imenovani čas refleksije, razmišljanja o tem, kako naprej. Rezultat teh razmišljanj, posvetovanj, razprav, ki smo jih imeli tudi v Sloveniji, je Lizbonska pogodba, ki je danes pred vami. Ta pogodba ohranja približno 90% rešitev, ki so bile vsebovane tudi v ustavni pogodbi, vendar pa nekaterih rešitev, ki so bile problematične za tiste države članice, ki pogodbe niso ratificirale, bodisi ki so jo zavrnile na referendumih, manjkajo. To, kar je danes pred nami ni ustavna pogodba o neki drugi obliki, je Lizbonska pogodba, ki vsebuje kakšnih 90% rešitev iz ustavne pogodbe, vendar 10%, če govorimo o odstotkih, deležih oziroma procentih, manjka. Pred vami tudi ni nekega enotnega dokumenta, ampak gre za klasično pogodbo EU, ki amandmira dosedanje pogodbe. Z vidika preglednosti to ni dobro, s pragmatičnega vidika, glede na to, da je bila tudi to ena od ovir za ratifikacijo ustavne pogodbe, pa je to pristop, ki je v veliki meri prispeval k temu, da danes lahko odločamo na medvladni konferenci potrjenem tekstu in podpisani pogodbi. Vsebinsko je ta pogodba rezultat večletnega truda številnih pravnih strokovnjakov in politikov iz celotne Evropske unije. Je na nek način odraz ravnovesja med ambicijami Evropske unije in med realno situacijo, v katero je Evropska unija prišla. Tudi napori, ki so bili vloženi v Sloveniji in drugih 17 državah članicah v ratifikacijo prejšnje pogodbe, niso bili zaman. Kajti ta večina držav, ki je ratificirala prejšnjo pogodbo, je v veliki meri zaradi moralne teže, ki jo je imela, zaradi dejstva, da smo tisti, ki smo pogodbo ratificirali, spoštovali dani podpis, tisti, ki pa tega niso storili, pa tega niso spoštovali. Zaradi tega dejstva in te moralne teže držav, ki so ustavno pogodbo ratificirale, je bilo možno ohraniti v novem tekstu večino rešitev, o katerih se je Evropa dogovorila na konvenciji. Naj na kratko, ker procedura niti ni tako važna, ampak vseeno, tudi glede na razpravo, ki je bila prej, spomnim na nekaj prelomnic, ki so bile dosežene ob doseganju tega soglasja, ki je danes pripeljal do tega dogodka, da lahko govorimo o podpisani lizbonski pogodbi. Po številnih razpravah, usklajevanjih in kompromisih in po soglasju, ki je bilo lani doseženo okoli tako imenovane berlinske deklaracije, ki je bila podpisana ob 50. obletnici ustanovitve evropske pogodbe, je bilo možno na junijskem evropskem svetu v lanskem letu zgraditi politično soglasje okrog ključnih rešitev, ki se v novi pogodbi vendarle ohranja. Bolje rečeno, soglasje o tem kaj je tisto, kar je bilo moteče za nekatere države članice v ustavni pogodbi in kar bi lahko izpustili iz nove ureditve, ne da bi vsebina bistveno trpela in bi Evropa po širitvi lahko šla naprej. Na junijskem Evropskem svetu v času nemškega predsedovanja je bil postavljen politični temelj za medvladno konferenco, ki je bila izvedena oktobra lani. Državni zbor je, mislim, da je bilo to 12. oktobra lani, razpravljal o stališčih Republike Slovenije za medvladno konferenco in ta stališča, ki jih je sprejel Državni zbor, smo na neformalnem srečanju v Lizboni in potem tudi na medvladni konferenci dosledno zagovarjali in jih tudi uveljavili. To je prispevalo k temu, da nismo imeli nobenih slabih občutkov, potem ko je bila medvladna konferenca končana in mandat za podpis pogodbe, ki se je zgodil 13. decembra 2007 v Lizboni, je bil na nek način samoumeven. Za nami sta torej prvi dve fazi, politični dogovor, medvladna konferenca s formalno potrditvijo pogodbe na delovni ravni in sam podpis pogodbe. Pred nami pa je tretja faza, to je ratifikacija. In ta je najbolj občutljiva. Kot je pokazalo leto 2005, je lahko celo usodna faza. V bistvu je ratifikacija v vseh 27-ih državah članicah pogoj za uveljavitev te pogodbe. Samo v eni državi se to ne zgodi in smo pred zadrego, pred kakršno smo bili leta 2005 krat 2. Časa je relativno malo. Junija naslednje leto imamo volitve v Evropski parlament. Po teh volitvah se po ustaljeni praksi oblikuje Evropska komisija. Če želimo ujeti vse te roke, ki so v naprej določeni, potem mora vsaj večji del Lizbonske pogodbe stopiti v veljavo 1. januarja leta 2009, kar seveda pomeni, da je potrebno vzporedno s postopkom ratifikacije pogodbe izpeljati tudi vse priprave na njeno uveljavitev. In tega je zelo veliko. To je ena od prioritet slovenskega vodenja Evropske unije v tej polovici leta. Mi si želimo, da bi do ratifikacije prišlo čim hitreje, vendar se zavedamo, da imajo različne države različne postopke. Slovenija ima v ustavni oziroma pravni ureditvi države relativno enostaven postopek ratifikacije, so pa države, ki imajo zelo kompliciran postopek in kjer že samo upoštevanje tega postopka terja čas, ki presega polovico leta. Kljub temu pričakujemo, takšne so napovedi, tudi glede na že začete postopke, da bo preko 20 držav ratificiralo Lizbonsko pogodbo do konca junija, se pravi še v času slovenskega vodenja Evropske unije, vse ostale pa najkasneje do konca leta. Ker pa je v vsaki državi določena specifika in ker so v vsaki državi tudi nekatere notranje politične stvari, roki, volitve, ki bodo v letošnjem letu izpeljane v nekaterih državah članicah, nujno po logiki stvari vežejo na te postopke, je možno pričakovati tudi kakšno zamudo ali komplikacije pri sami ratifikaciji. Kljub temu pa obstajajo, lahko bi rekel, optimistična pričakovanja, da bo tokrat v popravnem izpitu poskus uspešen, da bo Evropska unija 1. januarja 2009 dobila ratificirano Lizbonsko pogodbo, ki ji bo omogočila, da se na osnovi tega novega temelja sooči z izzivi 21. stoletja. V tem postopku ratifikacije se vsaka država odloči sama, seštevek pa je tisti, ki na koncu pove, ali je bilo teh pozitivnih odločitev dovolj ali ne. Kot že rečeno - če ena manjka, to ni dovolj. S tega vidika je tudi vaša oziroma naša državna odločitev zelo pomembna. Izjemno pomembna. Ne odločamo samo o sebi, odločamo tudi o 26-ih drugih članicah Evropske unije. Na nek način zastopate 2 milijona prebivalcev in prebivalk Republike Slovenije, posredno pa ta 2 milijona odločata o skoraj pol milijarde ljudi v tem konkretnem primeru. Enako je tudi v drugih državah. Gre za neko vzajemnost, povezanost in mislim, da se je tega potrebno zavedati. Ta današnja odločitev je tako kot za Slovenijo pomembna tudi za celotno Evropsko unijo. Seveda je naša skupna naloga danes nekoliko lažja, ker smo praktično iste rešitve, ki jih imamo danes pred sabo, enkrat že ratificirali. So pa tem rešitvam nekatere stvari dodane. O tem nekoliko kasneje. V celoti to ni enak oziroma tako velik paket, kot je bil leta 2005. Ampak ključne stvari o katerih danes odločamo, ne samo da so bile na naših mizah tudi leta 2005, bile so tudi pred nami, ko smo na referendumu glasovali za vstop v Evropsko unijo. Takrat je potekala konvencija, vedelo se je, kakšne rešitve so predlagane. Državni zbor v prejšnji sestavi je sprejemal te odločitve, o tem se je na veliko razpravljajo. Vedeli smo, v kakšno Evropsko unijo vstopamo, in vedeli smo, kakšne spremembe bodo potrebne po našem vstopu. Slovenija je ena od tistih držav, kjer so ljudje o ključnih rešitvah, ki so pred nami, posredno na referendumu odločali. In to je nesporno dejstvo, ki ga od zunaj vidijo praktično vsi. Ena od dilem in s tem tudi razlik, ki je med Lizbonsko pogodbo in Pogodbo o ustavi za Evropo, je vprašanje Listine o temeljnih pravicah. Listina o temeljnih pravicah tokrat ni sestavni del te pogodbe, je samostojen dokument, vendar pa se pogodba na Listino o temeljnih pravicah sklicuje in tudi določa, da bo Listina z uveljavitvijo pogodbe postala pravno zavezujoča. V pravnem smislu bo Listina imela enak pomen, kot če bi bila neposredno vključena v pogodbo, za tiste države članice, ki se niso izvzele. Pri zunanjem ministru, ki ga je določala Ustavna pogodba, je prišlo do spremembe imena. Zdaj je to visoki predstavnik Evropske unije za zunanje zadeve in varnostno politiko, njegove funkcije pa niso bistveno spremenjene. Evropska unija bo de facto po uveljavitvi te pogodbe dobila zunanjega ministra in s tem tudi bistveno večjo garancijo za bolj enotno zunanjo politiko. Določbe o primarnosti evropskih zakonodajnih aktov je nadomestila izjava, ki v bistvu povzema to, kar se je že zdaj v praksi uveljavljalo. Glasovanje z dvojno večino je preloženo na leto 2014. Gre za kompromis, ki v bistvu zadeve ne spreminja veliko. Od stvari, ki so dodane, ki niso bile na naših mizah leta 2005 in v razpravi v času konvencije, je treba posebej omeniti nov izziv, ki se je v tem času pojavil. To so klimatske spremembe. Lizbonska pogodba zdaj to neposredno omenja. Energetsko-podnebni izzivi so konkretno navedeni v Lizbonski pogodbi in ta dokument na ta način izraža tudi dejstvo, da se Evropa tega izziva zaveda in da je pripravljena na spopad z njim. Prejšnji teden smo z začetkom obravnave energetsko-podnebnega paketa tudi že naredili prvi korak k uresničevanju tega zavedanja. Bilo je nekaj razprav o tem, ali to pogodbo Slovenija mora ratificirati oziroma nekdo je postavil dilemo, ali to moramo ali želimo. Mislim, da ni nikogar, ki bi ne samo Slovenijo, ampak katerokoli drugo državo članico prisilil, da ratificira to pogodbo. Ne samo prejšnja Ustavna pogodba, ampak tudi že prej se je zgodilo, da kakšna država ni ratificirala in so stvari zastale, zamujale in iskale so se nove rešitve. Nihče nikogar ne sili in brez nas ta pogodba ne bo stopila v veljavo. Tako da mislim, da je pravo vprašanje, ali mi to želimo. Ali se zavedamo, da Evropska unija, katere del smo, potrebuje te inštrumente, ki jih prinaša nova pogodba. V razpravah, ki smo jih imeli doslej, je bila ta zavest zelo prisotna. Jaz mislim, da lahko danes govorimo o tem, da Slovenija želi, da je velikanska večina v Sloveniji koncentrirana na tej točki zavestnega hotenja, da te inštrumente EU dobi. Če sedaj zelo konkretno navedemo tudi te nadgradnje, ki jih ta pogodba prinaša v primerjavi s tem, kar danes velja kot pravna osnova za delovanje EU, za 9 sklopov oziroma 9 točk, ki jih vseeno ob tej priložnosti, kljub temu da so znane, velja ponoviti. Prvič. Unija z Lizbonsko pogodbo dobiva status pravne osebe. S tem se odpravlja tristebrna struktura in tudi dvojnost med unijo in skupnostjo, kar pomeni, da bomo tudi navzven delovali bistveno bolj enotno in bolj učinkovito. Ena od neposrednih posledic je to, da Evropska unija kot Unija pristopi h konvenciji o človekovih pravicah. Po Lizbonski pogodbi bodo odnosi med EU in državami članicami precej jasnejši. Natančno je opredeljeno, kdaj ima Unija izključne, kdaj deljene in kdaj dopolnilne pristojnosti. Tretja novost je krepitev demokratičnega elementa znotraj EU. Širi se postopek soodločanja. Večja bo vloga Evropskega parlamenta. Uvaja se tako imenovana državljanska iniciativa. To pomeni možnost neposrednega vpliva državljank in državljanov na postopek odločanja. Kot četrta se povečuje tudi vloga nacionalnih parlamentov. Nacionalni parlamenti držav članic bodo bistveno bolj dejavno vključeni v evropski postopek odločanja, in to že v zgodnjih fazah postopka, ko bodo zakonodajni akti šele v osnutku in bodo nacionalni parlamenti imeli bistveno več možnosti vpliva na njihovo vsebino. Nacionalni parlamenti bodo vključeni tudi v nadzor spoštovanja načela subsidiarnosti. To je eno glavnih načel evropskega prava. Nacionalni parlamenti bodo lahko že v zgodnji fazi blokirali nek zakonodajni postopek oziroma zahtevali od komisije, da osnutek ponovno prouči in predloži dodatno obrazložitev. Evropski svet se spreminja. Sedaj je to institucija, ki je najvišji politični organ EU. Predsednik Evropskega sveta je vedno predsednik vlade ali države, ki predseduje. Po Lizbonski pogodbi bo Evropski svet vodil predsednik z dve in polletnim mandatom. Ta bo skrbel za izvajanje prednostnih nalog in uresničevanje prednostnih ciljev Evropske unije in tudi za skladno politično delovanje med Unijo in državami članicami. Od leta 2014 naprej se spreminja sestava Evropske komisije. Ta bo delovala z manjšim številom komisarjev. Delovanje Evropske komisije je zaradi velikosti neučinkovito oziroma slabše učinkovito, po novem bosta od leta 2014 zastopani dve tretjini držav članic, vendar pa bodo komisarji izbrani na podlagi načela polnopravne oziroma popolnoma enakopravne rotacije med državami članicami, ne da bi bile manjše države članice tukaj zapostavljene. Sedma novost je, da odločanje na evropski ravni, ki je danes zelo komplicirano, postaja enostavnejše. Nova pogodba uvaja na večini področij sprejemanja odločitev v svetu s kvalificirano večino, ki je določena po sistemu dvojne večine in ki vsebuje še vedno zelo veliko varovalk. Osma novost je že omenjeni visoki predstavnik Evropske unije za zunanje zadeve in varnostno politiko. Ta bo hkrati predsedoval Svetu Evropske unije za zunanje zadeve, obenem pa bo tudi podpredsednik Evropske komisije. Na ta način bo odpravljena ta dvojnost, ki jo imamo zdaj v Evropski komisiji, komisarja oziroma komisarko za zunanjo politiko, imamo pa v svetu tudi visokega predstavnika za zunanjo politiko in velikokrat stvari na formalni ravni niso usklajene. Listina o temeljnih pravicah, ki sem jo že omenjal, je bila podpisana 12. decembra. Postala je del primarnega prava Evropske unije in s tem bodo državljani Evropske unije dobili razumljiv katalog temeljnih pravic. To je teh devet sklopov novosti ali pa sprememb, ki jih Lizbonska pogodba prinaša v obstoječi pravni red. In dejstvo je, da je bila Slovenija skupaj z drugimi članicami Evropske unije, ki smo vstopili ob tej veliki širitvi leta 2004 in po letu 2004, temeljni razlog, da to pogodbo potrebujemo. Če se Evropska unija ne bi širila, večina teh sprememb ne bi bila potrebnih. Zato se moramo zavedati tudi tega dela svoje odgovornosti. Ko gre za vprašanje širitve, je stvar popolnoma jasna. Brez nove evropske pogodbe ni širitve. Tako je ta razprava ob tej ratifikaciji, ob tem odločanju seveda umestna. In mislim, da je treba popolnoma jasno povedati, da Slovenija že iz moralnih razlogov zagovarja enake pravice, ki so pripadle tudi nam, tudi drugim. Bilo bi nepošteno, če bi potem, ko smo sami vstopili v Evropsko unijo, rekli: "Od zdaj naprej pa mi zapiramo vrata vsem drugim evropskim državam, ki to enako želijo." Zagovarjati je potrebno seveda enake kriterije za vse, vendar pa je treba biti načelen. Zelo nenavadno bi izzvenelo, če bi šli na takšno nesolidarno stališče, še posebej zaradi tega, ker danes, leta 2008, slaba štiri leta po tej veliki širitvi, makroekonomske številke kažejo, da ta širitev ni prinesla koristi samo novim državam članicam, ampak tudi prejšnjim oziroma starim državam članicam. Evropa je zaradi te širitve hitreje napredovala, vendar niso napredovale samo nove države članice zaradi možnosti črpanja sredstev iz evropskih skladov, napredovale so tudi stare. Število zaposlenih se je povečalo za veliko milijonov, gospodarska rast se je okrepila, notranji trg se je povečal in tudi okrepil. Tako je na to zelo solidno osnovo potrebno zdaj dodati še nov institucionalni okvir oziroma pravila igre, ki bodo omogočala, da ta velika družina 27-ih članov oziroma članic normalno funkcionira. In potem je ta družina pripravljena tudi na naslednje korake pri sami širitvi. In ni slučajno, da je vprašanje širitve eno od prioritetnih vprašanj tudi v času slovenskega vodenja Evropske unije. Ko smo vstopali v Evropsko unijo je v teh razpravah, ki so bile takrat vodene v Sloveniji, ob tem, da je bilo veliko navdušenja, veliko idealizma, entuziazma in pričakovanj, tudi glorificiranja Evropske unije. Vendarle je obstajal nek pomislek, ki se je izražal v teh razpravah. In ta pomislek je šel na račun učinkovitosti Evropske unije. Obstajalo je splošno zavedanje v Sloveniji pri državljankah in državljanih, ki smo šli takrat na referendum, da je Evropske unija sicer območje napredka, prosperitete, visoke stopnje varovanja človekovih pravic, političnih svoboščin, ampak da je to kompliciran mehanizem, da je to mehanizem, kjer je potrebno veliko časa, da se kakšna stvar premakne, da se pride čez to birokracijo in da se sprejmejo odločitve. In tako je Evropska unija takrat dejansko izgledala in takšna je tudi v veliki meri danes oziroma po širitvi morda celo nekoliko bolj komplicirana. Če smo takrat, ko smo glasovali na referendumu o vstopu v Evropsko unijo, pričakovali kakšno spremembo ali smo si jo želeli, potem je bila to sprememba v smer poenostavljanja in večje učinkovitosti. Bil sem na številnih razpravah in od vseh pomislekov oziroma iz teh razprav se spomnim samo tega pomisleka, češ, Evropska unija je preveč kompliciran mehanizem, odločitve so počasne. To gre objektivno v korist tistim, ki so močnejši, večji, ki imajo tudi svoje ljudi v bruseljski birokraciji itd. Torej je v našem primarnem interesu, da so ti postopki krajši, učinkoviti in bolj transparentni. In ravno na to dilemo in na to skrb, ki je obstajala v Sloveniji od samega začetka, Lizbonska pogodba ponuja dober odgovor, vendar bi lahko bil boljši, vendar je ta pogodba kompromis. In ta odgovor je dober. Za naslednje predvidljivo obdobje Evropska unija z Lizbonsko pogodbo dobiva inštrument, na podlagi katerega ne bo sposobna samo bolj učinkovito urejati odnosov med državami članicami, graditi skupne politike, povečevati integracijo, ampak je to instrument, ki bo Evropski uniji omogočal, da bo bistveno bolj učinkovita tudi navzven, da bo enotna tvorba z neko jasno prepoznavno evropsko identiteto, ki bo vse bolj postajala globalni dejavnik v skladu z ekonomsko in siceršnjo močjo, ki jo ima Evropska unija. Doslej namreč ta znani odraz ni odgovarjal dejanski moči Evropske unije, sedaj pa na začetku 21. stoletja prihaja čas, da se tudi to zgodi. Hvala lepa.
Hvala predsedniku Vlade, gospodu Janši. Predlog zakona sta obravnavala Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo in Odbor za zadeve Evropske unije. Besedo dajem predsedniku Odbora za zunanjo politiko, gospodu Jožefu Jerovšku za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani predsednik Vlade, člani Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko je na svoji 33. seji, ki je bila 24. januarja, obravnaval Predlog zakona o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, ki spreminja Pogodbo o Evropski uniji in Pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti. Odbor je pri obravnavi upošteval mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je proučila navedeni predlog zakona z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajnotehničnega vidika in ni imela pripomb. Prav tako se je odbor seznanil tudi z mnenjem Odbora za zadeve Evropske unije in mnenjem Državnega sveta, ki predlog zakona podpirata. Uvodoma je predsednik odbora dejal, da Predlog zakona o ratifikaciji Lizbonske pogodbe pomeni zaključek aktivnosti, ki jih je v obravnavo izhodišč in stališč za udeležbo slovenskih predstavnikov na medvladni konferenci vložil odbor. Ratifikacija pogodbe prinaša institucionalno prenovo in je ključna za njen nadaljnji razvoj. V nadaljevanju je minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel predstavil potek pogajanj o besedilu Lizbonske pogodbe, glavne vsebinske značilnosti in razlike, ki jo ločijo od neuveljavljene Pogodbe o ustavi za Evropo. Dejal je, da so razlike predvsem oblikovne narave ter da gre za novo pogodbo, ki pa je po vsebini zelo podobna Ustavni pogodbi. Lizbonska pogodba na klasičen način dopolnjuje obstoječe temeljne pogodbe Unije in jih ne ukinja. Glede na sedanjo ureditev prinaša spremembe na področju sprejemanja odločitev, večjo vlogo nacionalnih parlamentov in Evropskega parlamenta, nove skupne politike, med drugim na področju pravosodja in notranjih zadev, okolja, mednarodnega kriznega upravljanja in energije. Pristojnost Unije se med drugim širi na področje zdravja, zaposlenosti, trajnostnega razvoja in varstva okolja. Z ukinitvijo Evropske skupnosti bo Unija dobila enotno pravno osebnost, odpravlja se tristebrna struktura, pri čemer se ohranja posebna narava skupne zunanje in varnostne politike. Čeprav se bo število evropskih poslancev zmanjšalo s 785 na 750, plus predstavnika [[?]] , dobi Slovenija dodaten sedež, po novem torej 8 poslancev. Ker bo Listina Evropske unije o temeljnih pravicah z uveljavitvijo Lizbonske pogodbe postala pravno zavezujoča, bomo dobili državljani tudi razumljiv katalog temeljnih pravic. Poleg tega Lizbonska pogodba omogoča tudi pristop Evropske unije k Evropski konvenciji o človekovih pravicah. Lizbonska pogodba bo omogočila nadaljnjo širitev Evropske unije, pri čemer izrecno določa, da morajo države pristopnice spoštovati vrednote Evropske unije in merila za pristop, o katerih se dogovori Evropski svet. Pomembna novost pogodbe je tudi pravica do izstopa. Glede simbolov Evropske unije, ki v pogodbi niso posebej omenjeni, so države članice dosegle kompromis, tako da je 16 držav, med njimi tudi Slovenija, k Lizbonski pogodbi dalo izjavo o simbolih. Na koncu je minister Rupel poudaril, da so se vlade držav članic Evropske unije s podpisom pogodbe 13. decembra 2007 v Lizboni zavezale, da bodo delovale v smeri uspešnih ratifikacij, z namenom, da pogodba začne veljati 1.1.2009 in da bodo tako volitve v Evropski parlament junija 2009 potekale že na podlagi nove pogodbe. V daljši razpravi, ki je sledila, so člani odbora zastavili več vprašanj in izpostavili potrebo po boljši obveščenosti državljanov z novostmi, ki jih Lizbonska pogodba prinaša. Minister za zunanje zadeve dr. Rupel je odgovoril na zastavljena vprašanja. Odbor je po končani razpravi s 14 glasovi za in enim proti sprejel vse člene predloga zakona. Ker k predlogu zakona ni bil sprejet noben amandma, Odbor za zunanjo politiko predlaga Državnemu zboru, da predlog zakona obravnava v predloženem besedilu in ga sprejme. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem predsedniku Odbora za zadeve Evropske unije, gospodu Antonu Kokalju, za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik parlamenta! Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod predsednik Vlade, ministrice in ministri. Odbor za zadeve Evropske unije je na svoji 116. redni seji 18.1.2008 pod 4. točko dnevnega reda obravnaval Predlog zakona o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, ki spreminja Pogodbo o Evropski uniji in Pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti. Uvodoma je državni sekretar za Evropske zadeve gospod Janez Lenarčič odboru predstavil poglavitne novosti pogodbe in izpostavil zlasti odpravo dvojnosti med Evropsko unijo in Evropsko skupnostjo, novo sestavo Evropskega parlamenta, odločanje z dvojno večino v Evropskem svetu, ki z novo pogodbo postane institucija Evropske unije, zmanjšanje sestave Evropske komisije in združitev funkcije visokega predstavnika za skupno zunanjo in varnostno politiko ter komisarja za zunanje odnose v visokem predstavniku unije za zunanje zadeve in varnostno politiko. Državni sekretar je poudaril tudi večjo vlogo, ki jo pogodba namenja nacionalnim parlamentom, pri tem pa omenil protokol o vlogi nacionalnih parlamentov v Evropski uniji in protokol o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti. Državnemu sekretarju sem postavil vprašanje o spremljanju ratifikacijskega postopka po ostalih državah članicah. Vladni organ, ki je zadolžen za to, je po besedah državnega sekretarja Služba Vlade za Evropske zadeve v sodelovanju z Ministrstvom za zunanje zadeve. Slovenija pa bo ostale države članice k čim hitrejši ratifikaciji spodbujala z lastnim zgledom in takšnim vodenjem razprav, ki tega procesa ne bodo oteževale. Po opravljeni razpravi Odbor za zadeve Evropske unije je sprejel naslednji sklep: Odbor Državnega zbora za zadeve Evropske unije je kot zainteresirano delovno telo na svoji 116. redni seji 18. januarja 2008 obravnaval Predlog zakona o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, ki spreminja Pogodbo o Evropski uniji in Pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti in k predlaganemu zakonu nima pripomb. Državnemu zboru predlaga, da predlog zakona sprejme.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin, gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, predsednik Vlade, ministrski zbor, gospod predsednik! Včeraj smo na Odboru za zunanje zadeve slišali, da Lizbonska pogodba ni za to, da omogoča širitev, s strani gospoda sekretarja. Danes mo slišali s strani gospoda premierja, da Lizbonska pogodba omogoča širitev. Jaz res ne vem, zakaj takšno sprenevedanje. V Slovenski nacionalni stranki smo bili evroskeptiki. Ko se je 90% ljudi odločilo, da vstopimo v Evropsko unijo, smo spoštovali pravila igre in postali evrorealisti. Ko se je uvedel evro, smo v Slovenski nacionalni stranki rekli, če smo vsi za to, da. Celo sam, pa ne zaradi sebe, sem na Slovaškem dvakrat predaval vse dobro o uvedbi evra. Z velikim veseljem. In sem ponosen, da spoštujemo pravila igre. V prejšnji točki smo želeli, da bi Slovenke in Slovenci rekli še zadnji "da" na referendumu. In Slovenija kot predsedujoča bi rekla, češ, poglejte, vzor vsem, tudi Veliki Britaniji, tudi Irski, ne glede na njihov zakon, mi predsedujoči smo za. Dobro, tega nočete, da bi ljudje sami odločali. Res je, Lizbonska pogodba je posledica ustavne pogodbe, ne bom ponavljal še enkrat, v kateri smo vas opozarjali, ne hiteti, počakajmo. Ustavna pogodba je padla. Nastala je reformna pogodba, iz te reformne pogodbe je nastala Lizbonska pogodba, ki je danes pred nami. Res je, da ima dobre in slabe strani. Res pa je tudi, da Slovenke in Slovenci ne vedo, premalo vedo, katere so dobre in slabe strani. Res je, da glede prenosa suverenosti na EU z Lizbonsko pogodbo je tako kot je z ostalimi pogodbami. Zakonodajno pravico prenašamo na prvi, drugi in tretji steber, prenašamo suverenost na notranji trg, skupno zunanjo in varnostno politiko in pravosodje in notranje zadeve. Res je pa tudi, da imamo tri sisteme. Še vedno velja zakonodaja, ki velja v državi Republiki Sloveniji. Še vedno imamo načelo subsidiarnosti, ker pravijo, da je bolje spoštovati pravila igre Evrope, če se ne najdemo, bomo spoštovali svoja pravila igre. In res je, da imamo tretje načelo, ki sem ga ravnokar povedal, kjer se absolutno pravice prenesejo na Evropo. Dvomim, da ljudje to vedo. Spoštovanemu kolegu, predsedniku Odbora za zunanjo politiko, še enkrat, od včeraj in na danes, ni res, da Slovenska nacionalna stranka hoče preprečiti sprejem Lizbonske pogodbe. Spoštovani kolega, gospod Jerovšek! Ni res! Mi želimo, da bo Slovenija tista ponosna država, ki bo z voljo ljudstva na najbolj demokratičen način rekla "da". To je naša želja. Ne nas diskreditirati. Verjemite mi, da v sedmih letih dela na evropskih zadeva vem, kaj želimo skupaj. Hočem samo dobro vsem nam, sebi in vsem vam, in vsem Slovenkam in Slovencem. So pa nevarnosti za Slovenijo, gospe in gospodje, in zakaj jih skrivati. Povejmo, katere so. Lizbonska pogodba ustvarja, bom načrtno povedal, Evropo "a la carte". "A la carte" pomeni, Velika Britanija si je izborila "opt-out". Ne bom razlagal, kaj je to. Sami si preberite in ugotovitev. Poljska si je zagotovila, je ni. Kaj si je zagotovila Slovenija? Nič od tega. Druga nevarnost. Načelo subsidiarnosti in tako imenovani oranžni karton. Res se sliši zelo lepo, če neka odločitev Sveta Evrope ne bo sprejeta, da gre ta odločitev v presojo na Evropski parlament. A med 700 in še nekaj poslanci, jamčite mi, da bo ta oranžni karton sprejet, če je neka stvar realna, resnična in bo pisana v prid nam ali komurkoli. Imamo tudi rumeni karton. Jaz nočem poučevati, ampak glejte, ljudje v Sloveniji vedo samo to, da živimo v Sloveniji. Ne vedo, še enkrat poudarjam, ne vedo tega, da živimo tudi v Evropi, ker je naša velika država. In ko se mi, kolegice in kolegi, ob petkih ob dveh sestajamo na Odboru za evropske zadeve, poudarjam, smo zaprti za javnost. Čemu le, zakaj ne sme javnost slišati in izvedeti, kakšna stališča ima Vlada do določenih vprašanj v Evropi? Zakaj ne sme javnost izvedeti, kakšna stališča imamo mi poslanci, ki potrjujemo, dajemo soglasje ali nasprotujemo mnenju Vlade v Evropi. Zakaj to skrivamo? Z vsem spoštovanjem do mojega predsednika, zelo ga spoštujem, ker je prizadeven in vesten. Vložili smo zahtevek, vložili smo predlog, nihče ga noče sprejeti. Čemu skrivati pred ljudmi, Slovenkami in Slovenci, kaj se dogaja v Evropi? Ne vem, jaz nimam nobene slabe vesti, jaz verjamem, da vsi dobro mislimo in vsi dobro hočemo, ampak to je prvi pokazatelj. Subsidiarnost, proporcionalnost. Štiri zadeve na sodišču za subsidiarnost, preko 100 za proporcionalnost. Tudi ne bom razlagal, kaj to pomeni, ker nihče ne ve med nami, marsikateri ne vemo ali ne veste, ljudje pa še najmanj. Dajmo Slovenkam in Slovencem možnost, da še zadnjič rečejo "da". Ko so rekli prvič, da vstopajo v Evropo, so povedali samo to, da živijo v skupni državi, ob tem, da spoštujejo tri vrste zakonov: nacionalne, subsidiarne in evropske. In kako močni in kako plemeniti bi bili Slovenci, če bi rekli: "Mi smo tisti, ki smo na referendumu rekli, da hočemo Lizbonsko pogodbo." Lizbonska pogodba so pravila igre. Vzemite kakorkoli hočete. Ustavna pogodba ni bila sprejeta zato, ker bi imela ustavna načela, in zdaj mislimo, to ni ustava. Ustava je, gospe in gospodje. Pravila igre so določena. In Lizbonska pogodba je tista, ki omogoča širitev. In okrog širitve še nekaj. Res pa ne razumem, res, spoštovani gospodje iz Vlade. Ne razumem. Ko minister, komisar za širitev reče: "Morje v Evropi je evropsko morje." Ko reče: "Evropa zahteva od države" v tem primeru Hrvaške "da umakne uveljavitev ekološko-ribolovne cone." Popolnoma jasno sporočilo je bilo dano. Popolnoma jasno sporočilo, gospe in gospodje! A mi, ki predsedujemo Evropi, z izjavo celo predsednika države podpiramo vstop države - pa ne bom imenoval te države - kljub temu, da ta krši pravila Evrope. Oli Rehn pravi: "Vi kršite pravila Evrope." Mi kot predsedujoči Evropi pa pravimo: "Mi vas pa podpiramo." Pa dajte končno enkrat razumeti, da to ne gre. Takšna dvoličnost ne more iti. Gospe in gospodje! Lepo vas prosim! To ni bilateralno, trilateralno vprašanje Slovenije, Italija, Hrvaška. To je vprašanje Evropske unije: švedsko, dansko, ciprsko morje je evropsko morje. In tudi Jadransko morje bo ob vstopu Hrvaške, če bo umaknila ERC, Evropsko morje. In mi bomo prvi v Slovenski nacionalni stranki, če to sosednja država naredi, za to, da se širimo. Spomnite se, da je Slovenija 5 let čakala zaradi vprašanja Italije in optantov. Res ali ni res? Res je. Italijani in Evropa so rekli: "Rešite vprašanje optantov, potem boste vstopili." Ker ga nismo, smo šli v čakalnico za 5 let. Ali je Hrvaška, Moldavija; govorim na pamet, kaj drugačna, kot je Slovenija? Ni. Imejmo, spoštovane kolegice in kolegi, svoj ponos. Jaz sem najbolj ponosen, da Slovenija predseduje Evropski uniji, ker sprejmem voljo ljudstva. Toda vi, kolegice in kolegi, nočete dati možnosti, še enkrat, izrazu volje ljudstva, da potrdimo tisto, kar dosegamo. Ogromno je storila Vlada. Z vsem spoštovanjem. Ogromno. Toda nas 90, oprostite, v nekaj vprašanjih ne moremo odločati v imenu 2 milijonov ljudi. Če drugega ne, bi ti ljudje bili dolžni sprejeti informacije - kaj se dogaja v tej državi, kakšna so pravila igre, po katerih se bomo obnašali - vi, mi in vsi ostali. To je edino sporočilo. Slovenska nacionalna stranka bo prva, ki bo potrdila širitev, če bo sosednja država spoštovala pravila igre Evropske unije in umaknila ekološko-ribolovno cono. Pričakujem pa od te države, ki predseduje Evropski uniji, da bo prva, ki bo podpirala mnenje gospoda Rehna in vseh ostalih komisarjev, Sveta Evrope, Evropskega sveta in Evropskega parlamenta. Da pa bomo mi podpirali neko državo pri njenem nasprotnem ravnanju proti Evropi kot predsedujoča evropska država, je pa seveda totalen nesmisel. Zato, kolegice in kolegi, v imenu Slovenske nacionalne stranke, tako kot smo leta 2005 storili, tudi danes, zaradi hitrosti, zaradi nevolje spoštovanja volje ljudi, Slovenk in Slovencev, ne bomo podprli ratifikacije Lizbonske pogodbe. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani prisotni! Danes zjutraj, ko sem se peljal v službo, sem na treh, štirih radijskih postajah poslušal tisto osnovno udarno temo, ali se bodo ljudje na referendumu odločali o prihodnosti Evropske unije. Vedno je bil poudarek, da bodo predlagatelji referenduma v okviru Slovenske nacionalne stranke zahtevali to in to. Ko sem prišel v Državni zbor skupaj z vami, prisotnimi poslanci, danes, sem prav tako v uvodu poslušal predlagatelja, ki je uporabljal težke besede, domoljubne besede. Toda pazite, dvakrat sem rekel, samo besede. Slišal sem "ponos", "ljudstvo", "Slovenija", "kredibilnost". In kaj se potem zgodi - ko glasujemo, dveh tretjin predlagateljev ni v Državnem zboru, da bi sploh potrdili svojo odločitev, kar so nam hoteli predlagati. Gospe in gospodje, Nacionalna stranka nam predlaga referendum, a njihove prisotnosti pri odločitvi v Državnem zboru ni. In če sem prejšnjo točko začel z dnevom leta 2005, o aktu o Evropski uniji, ko je bila njihova prisotnost nična oziroma, se opravičujem, samo en poslanec od današnjih treh je bil prisoten in je izrazil svojo voljo, se nam je danes zgodilo enako. Ampak zakaj to govorim? Poznam, bil sem tam, vem, kakšne so razmere. Ampak zakaj to govorim? Zaradi zaščite statusa poslanca. Premalo je za poslanca, gospe in gospodje, da samo govori preko tiskovnih konferenc, izjav za javnost, ko pa ima poslanec na voljo eno in edino orožje, in tu se boste strinjali z menoj, to je pritisk na tipko "za" ali "proti", kajti s tem uresničuje svoje besede, pa tistih ljudi, ki puhlice pošiljajo v slovensko javnost [[...]]
Gospod Peče, na dnevnem redu je predstavitev stališ o Lizbonski pogodbi.
Hvala lepa. Se bom v nadaljevanju absolutno tudi držal. Predsednik Vlade je v okviru svoje predstavitve oziroma predstavitve stališča Vlade Republike Slovenije po moji oceni izrazil en zelo pomemben vsebinski stavek: Moramo ali želimo. Po moji oceni je potrebno ali pa, bolje rečeno, po oceni skupine nepovezanih poslancev z imenom Lipa, dopolniti to vsebino predvsem z vprašanjem: Ali vemo, kaj nam vse to prinaša? Vstop v Evropsko unijo v takšni ali drugačni obliki, z drugačno ali tako pogodbo, je sporočilo za vsebino, ki bi jo morala naša država vsebovati znotraj sama sebi. Torej ni naš namen, gospodje in gospe, da govorimo o operativnih nalogah, kako se bo odvijalo v okviru posameznih institucij Evropske unije. Po našem trdnem prepričanju, po prepričanju poslanske skupine nepovezanih poslancev, samoimenovanih Lipa, je predvsem to, da bi iz Evrope pobrali tisto, kar je najboljše. Ampak kaj se pa danes in tukaj dogaja? Dogaja se, da Vlada Republike Slovenije, ki tudi predseduje Evropski uniji, ni sposobna opraviti socialnega dialoga. Se to še kje drugje v okviru članic Evropske unije odvija? Ne. Nekaj ur pred izvedbo stavke se doseže konsenz za dvig za nekaj evrov in potem rečemo, to je evropska norma. V vseh ostalih članicah Evropske unije, in govorim zgodbo, ki se je žal ali nočemo ali pa ne znamo naučiti, da bi dimenzijo, ki nam jo ponuja Evropska unija, vpeljali v življenje naše države Republike Slovenije. Saj menda nismo vstopali v Evropsko unijo zato, da bodo nekateri gospodje hodili v Bruselj in Strasbourg ali pa jih sprejemali v okviru naše države! Menda to ni bil edini namen. Namen ali pa vsaj to, kar vidimo v okviru poslanske skupine nepovezanih poslancev Lipa, je v tem, da vse dobro, kar je, prenesemo v življenje naše države, in vse slabo, kar je, distanciramo od življenja Slovenk in Slovencev, katerih predstavniki smo mi. Ampak zgodijo se nam pa realni dogodki, ki so v popolnem nasprotju z vsebino življenja ostalih članic Evropske unije. Pred dnevni smo imeli študijo, verjamem, da ste jo dobili vsi poslanci in poslanke, kako vlade članic držav Evropske unije gradijo skupno politiko z nacionalnim gospodarstvom. Ampak Slovenija, kot da živi na nekem tretjem koncu sveta, pa ustvarja slovenska vlada vojno z zdravimi gospodarskimi subjekti, ker je to pač naenkrat postal modni trend, da je pač smiselno ustvariti naelektreno vzdušje med slovenskimi gospodarstveniki, ki krojijo, gospodje in gospe, proračun Republike Slovenije, skozi katerega se napaja tako sociala kot kultura kot celoten spekter naše države. Ampak ne. Te norme pa nismo znali pobrati ali pa jih slovenska vlada noče znati pobrati iz okvira delovanja Evropske unije. V nadaljevanju, kolikokrat smo pa v Sloveniji kot članica Evropske unije branili nacionalni interes. Nekateri govorniki v okviru te točke in prejšnje točke so nič kolikokrat izpostavljali in na negativen pediestal postavljali Veliko Britanijo ali Poljsko, ker sta znali obe zaščititi v določeni meri njihove nacionalne interese. Slovenska vlada kot predsedujoča Evropski uniji, slovenski poslanci v Evropskem parlamentu, od katerega pa verjamem, da boste morali tudi vi sedajle pomisliti, če boste hoteli vseh sedem našteti poimensko, kdaj so zaščitili naše nacionalne interese? Ne. Mi uvažamo samo negativno s strani evropskih institucij, ustvarjamo notranjo napetost v naši državi, zato pa ocenjujemo, da bi kar avtomatizem moral priti s strani institucij Evropske unije. V osnovi bi se morali zagledati vase. In če so bili Poljaki ali pa Angleži sposobni ohraniti njihovo bit nacionalnega interesa, je žalostno, da tega nismo bili sposobni narediti mi Slovenci. Kdo vodi zunanjo politiko, vemo. Kdo vodi evropsko politiko v naši državi vemo. Ampak ne samo, da nismo bili sposobni tega narediti, ampak nič ne kaže na to, da smo se iz tega vsaj nekaj naučili, da bomo v prihodnjih dneh izkoristili to združenje, imenovano Evropska unija. Ne. Mi gremo dalje in pravimo, dobili bomo samo to, sprejeli bomo samo to, kar nam bodo ponudili, gospodje in gospe. Seveda nam ne bodo ponujali velikega plusa, ker si ga moramo izboriti sami. Slovenija je predsedujoča Evropski uniji. Članice Evropske unije so opomnile Hrvaško zoper njihovo enostransko odločitev v povezavi oziroma z ekološko-ribolovno cono. Kaj je Slovenija v temu trenutku kot prva na čelu Evropske unije storila iz tega naslova? Nič, razen odgovora. Ja, s tem se je pa, sosednja država Republika Hrvaška oddaljila. In tukaj moram tudi povedati jasno ločnico, saj med Poslansko skupino nepovezanih poslancev Lipa in govornikom pred menoj ni zadosten in pa edini pogoj za vstop drugih članic, izključni ekološko-ribolovna cona. Ampak za zapiranje vseh odprtih vprašanj, torej od banke, predvsem ozemlja kot države celovitosti. Ampak dovolite, da se opredelim še do dveh, treh zadev, ki jih je predsednik Vlade povedal pred menoj. Rečeno nam je bilo, da omenjeni akt, ki ga danes sprejemamo. Poudariti moram, da Slovenija, tudi če ga sprejme, ne bo prva članica Evropske unije, ki ga je sprejela. Kljub temu, da smo predsedujoči, kakor sem poslušal te dneve, in da je to eden izmed argumentov, zakaj je potrebno to sprejeti. Da se bo vpliv državljank in državljanov na odločitve Evropske unije povečal. Oprostite, to ni res. Vplivov naših Slovenk in Slovencev, nenazadnje tudi nas na odločitve, predvsem pa na vsebino odločitev, se ne bo v ničemer povečal. Zopet bo odvisno od ponosa, predvsem pa od kredibilnosti naših predstavnikov v okviru institucij Evropske unije. Če se bo nadaljevalo v takšni vsebini, za kar žal, verjamem, da se bo nadaljevalo, potem Slovenija tega koraka naprej ne bo naredila. Rečeno je bilo, da bo imel nacionalni parlament možnost blokade. Mislim, da je dobesedno te besede uporabil predsednik Vlade pri njegovi uvodni obrazložitvi. Pa lepo vas prosim, saj smo jo že zdaj imeli. Zdaj smo celo predsedujoči Evropske unije, pa si nikoli nihče ni upal niti drzno pomisliti na to, da bi se ali pa da bi zagovarjal stališča naše države Republike Slovenije v klubu tako imenovanih evropskih gospodov. Ampak to ni napaka teh evropskih gospodov. Gospodje in gospe, to je napaka slovenske vladajoče politike, ker ne zna braniti, ohraniti ali pa graditi na slovenskih nacionalnih interesih. In ko je bilo rečeno o spremembah stebričenja institucije Evropske unije ali pa bolje rečeno, glede na to, da imam zelo malo časa še, o črpanju evropskih sredstev, o tem, kako je smiselno že iz tega naslova in kako je fajn in dobro biti v okviru evro institucij. Veste, realizacija plačil s strani Republike Slovenije v EU je 100%. Torej vplačamo čisto vse, kar nam gospodje rečejo, ne da bi pomislili na to ali pa ne, da bi zahtevali odložitev ali karkoli podobnega. Kakšna pa je realizacija prejemkov? Torej to, kar nam je bilo vedno obljubljeno in to, s čimer se nekateri kitijo na vsakem koraku bore malo. Ugotovili smo, da iz treh skladov dosega vsega skupaj 15%, torej 85% omenjenih sredstev puščamo v tujini. Ampak, ne glede na omenjeno zadevo, rad bi izpostavil samo še eno zadevo na koncu. Z ustvarjanjem zaprtega kroga znanja, aktivnosti, ki se odvijajo s strani slovenskih predstavnikov v institucijah Evropske unije, se žal ne bo naredil napredek, ker tega pretoka komunikacije ni. In tisto, kar je najpomembnejše, ne vem, ali namenoma ali zgolj zaradi površnosti in ne vem, kaj je huje, se v Sloveniji žal ne zavedamo pravic pristojnosti, ki jih imamo do Evropske unije oziroma katere bi lahko črpali iz Evropske unije. Niti kot predsedujoči Evropske unije ne znamo uveljaviti tako imenovanih nacionalnih interesov, pa ne glede na to, kakorkoli se bo imenoval akt, na katerem bo v prihodnosti temeljila Evropska unija. Pa naj bo to Lizbonska pogodba ali katerakoli druga pogodba. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev Lipa predvsem zaradi obveznosti do državljank in državljanov, ki hočeš nočeš, ne poznamo dovolj materije, ker jo vladni krog drži za sebe, predvsem pa vsebino in naslov pravic, ki jih imamo, omenjenega akta ne bomo podprli. Prisotni bomo pa za razliko od ostalih vsi. Hvala.
Hvala. Gospod Jožef Jerovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Po mnenju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke današnja obravnava Predloga zakona o ratifikaciji Lizbonske pogodbe pomeni nekakšen zaključek aktivnosti, ki jih je v obravnavo izhodišč in stališč za udeležbo slovenskih predstavnikov na medvladni konferenci vložil Državni zbor, pri čemer je naša poslanska skupina aktivno sodelovala. Skoraj štiri leta članstva Slovenije v Evropski uniji so zaznamovana z velikimi uspehi Slovenije. Slovenija kot predsedujoča Evropski uniji koordinira Evropsko politiko in je vplivna država mednarodne skupnosti. Dobrobiti članstva v Evropski uniji so se dotaknile praktično vsakega aktivnega državljana Slovenije. Če ne drugače, z uvedbo evra in odpravo notranjih meja s tako imenovanim schengenom. Združeno Evropo čutimo in jo živimo. Še pred dobrim letom, po padcu Ustavne pogodbe pa je v Evropi vladal pesimizem. Govorilo se je o krizi evropske ideje. Nihče si ni upal sanjati podobnih sanj, kot jih je z vzklikom "Združena Evropa od Atlantika do Urala" nekoč izrazil Charles de Gaulle. Ratifikacija Lizbonske pogodbe pomeni nadaljnji korak h krepitvi razširjene Unije in je ključna za njen nadaljnji razvoj. Slovenija ima tako političen kot praktičen interes, da pogodbo zgodaj ratificira, saj je prav, da kot predsedujoča Svetu Evropske unije zgled ostalim državam članicam Unije. Kot predsedujoči imamo dolžnost, da spremljamo ratifikacijski proces in da skrbimo za uspešen zaključek ratifikacij do konca francoskega predsedovanja. Propad tega procesa bi posledično lahko pomenil, da bi brez Lizbonske pogodbe velike države začele samostojno uveljavljati svoje interese, kar bi pomenilo Evropo dveh hitrosti, ki nikakor ni v interesu manjših držav. Poleg tega razširjena Evropa potrebuje jasno zapisane cilje, vrednote, načela in pravila. Vsebinsko Lizbonska pogodba skoraj v celoti vključuje vse bistvene novosti Pogodbe o ustavi za Evropo, ki jo je Državni zbor ratificiral 1. februarja 2005. Prinaša novosti, ki bodo razširjeni Evropski uniji omogočile večjo učinkovitost in demokratičnost. Lizbonska pogodba bo prinesla večjo integracijo Evropske unije, boljšo učinkovitost njenega delovanja ter Unijo bolj približala svojim državljanom. Pogodba na klasičen način dopolnjuje obstoječe temelje pogodbe Unije in jih ne ukinja. Glede na sedanjo ureditev prinaša spremembe na področju sprejemanja odločitev, večjo vlogo nacionalnih parlamentov in Evropskega parlamenta, nove skupne politike, med drugim na področju pravosodja in notranjih zadev, okolja, mednarodnega kriznega upravljanja energije. Pristojnost unije se med drugim širi na področje zdravja, zaposlenosti, trajnostnega razvoja in varstva okolja. Lizbonska pogodba tako ohranja vrednote in načela, ki kažejo na to, da želi evropska celina ostati odprta za znanje, kulturo, družbeni napredek. Želi poglobiti demokratičnost ter si še naprej prizadevati za mir, pravico in solidarnost v svetu. Prinaša pomembne pridobitve ter zagotavlja enostavnejšo in učinkovitejšo institucionalno ureditev unije. Besedilo tako ohranja izjemno pomembno pravno zavezujočo naravo Listine o temeljnih pravicah, enotno pravno osebnost Evropske unije in odpravo tristebrne strukture in ohranitev institucionalnega ravnotežja v širšem smislu. Lizbonska pogodba bo omogočila nadaljnjo širitev Evropske unije, pri čemer izrecno določa, da morajo države pristopnice spoštovati vrednote Evropske unije in merila za pristop, o katerih se dogovori Evropski svet. Pomembna novost pogodbe je tudi pravica do izstopa. Vse to so koraki v pravo smer. Lizbonska pogodba opredeljuje tudi državljansko pobudo kot nov, pomemben inštitut. V naši poslanski skupini državljansko pobudo pozdravljamo in bomo s pozornostjo spremljali njene učinke. Preko državljanske pobude bo lahko namreč državljan Unije neposredno udeležen pri sprejemanju zakonodaje. Najmanj milijon državljanov Unije iz večjega števila držav članic bo od Evropske komisije lahko zahtevalo, da predloži ustrezen predlog o zadevah, za katere menijo, da je za izvajanje pogodb treba sprejeti pravni akt Unije. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bo državljanska pobuda pripomogla k zmanjšanju pogosto očitanega demokratičnega deficita Unije in bo pomenila element povezovanja državljanov Evrope. Nenazadnje pa Lizbonska pogodba prinaša spremembe tudi na tako zelo pomembnem področju, kot je zunanja politika. Za skupno zunanjo in varnostno politiko bodo po Lizbonski pogodbi veljala posebna pravila in postopki. Sprejemanje zakonodajnih aktov bo na tem področju izključeno. Ob podpori Evropske službe za zunanje delovanje pa bo Unijo na zunanje političnem področju navzven predstavljal visoki predstavnik za zunanje zadeve in varnostno politiko, kar je pomemben korak naprej. Prepričani smo, da pogodba predstavlja nadaljevanje dela ustanoviteljev Evropske ideje, obenem pa pomeni tudi uspešno nadaljevanje tesnega sodelovanja držav, v katerih temeljni cilj pred približno 50 leti je bil vzpostaviti instrument, ki bo Evropi zagotovil mir in preprečil ponovitev izkušnje II. svetovne vojne. Sprejem in potrditev Lizbonske pogodbe je za našo poslansko skupino dokaz, da je EU kljub zavrnitvi ustavne pogodbe in učnemu, to ne ravno optimističnem obdobju razmisleka sposobna doseči soglasje o temeljnih ciljih Unije. Kljub izjemnemu uspehu Evropske unije pri zagotavljanju miru in stabilnosti Evrope na temelju spoštovanja človekovih pravic pa ne moremo zanemariti sprememb, ki so tako močno zasnovale prehod v 21. stoletje. Zavedamo se, da le-te zahtevajo posodobitev načina sodelovanja med državami članicami na način, ki bo v globalnem gospodarskem prostoru Evropsko unijo naredil bolj prepoznavno in učinkovito, konkurenčno in uspešno. Uveljavitev Lizbonske pogodbe bo gotovo pripomogla k uresničevanju zadanih ciljev. Končno besedilo je kljub nekaterim izsiljenim "opt outom" dober kompromis, ki upošteva tako interese velikih, kot tudi majhnih držav članic in predstavlja dober temelj za prihodnje delovanje Unije. Vendar pa z ratifikacijo pogodbe delo ne bo končano. Pač pa se bo šele dobro začelo. Poskrbeti je potrebno, da bodo pogodbo sprejeli tudi državljani. Zato je javnost potrebno seznaniti z njenimi načeli in vsebino. Naj še enkrat poudarim, da je po našem mnenju Državni zbor pravo mesto za ratifikacijo Lizbonske pogodbe in da je Lizbonska pogodba za Unijo pomemben dokument, saj prinaša podlago, ki jo EU potrebuje za učinkovitejše spremljanje sprejemanja svojih odločitev, vključno z uspešnim dogovarjanjem na izzive globalizacije. Prinaša izhod iz krize glede nadaljevanja evropske prihodnosti. Dovolite mi, da končam z vzklikom: "Naj živi združena Evropa! Naj v njej cveti Slovenija." Hvala lepa.
Hvala. Gospa Darja Lavtižar Bebler bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Februarja 2005 smo med prvimi in resnici na ljubo brez poglobljene razprave v Državnem zboru ratificirali Pogodbo o ustavi z Evropo. V prepričanju, da pomeni prav ta konstitutivni akt združene Evrope enkratno zgodovinsko priložnost tako za nas, kot tudi za drugih 26 držav članic, ki si enako kot mi želijo soočiti z izzivi in priložnostmi, ki jih omogoča in zagotavlja demokratična, odprta in gospodarsko učinkovita Evropa. Pozneje se je pokazalo, da za nekatere države oziroma njihove državljane Pogodba o ustavi za Evropo dejansko ni bila sprejemljiva ali pa so z zavrnitvijo te ustave na referendumu ljudje želeli dati neka druga notranjepolitična sporočila lastnim vladam oziroma lastnim političnim elitam. Danes smo spet med prvimi, ki bomo ratificirali novo prenovljeno Pogodbo za Evropo, tako imenovano Lizbonsko pogodbo, ki za nekatere od 27. držav pomeni korak naprej in kakovostno nadgradnjo prejšnje Pogodbe o ustavi za Evropo, za druge pa še sprejemljiv kompromis, ki državam članicam ne jemlje več subjektivitete in suverenosti, kot je to zanje sprejemljivo in potrebno za notranjo politično povezanost in gospodarsko učinkovitost Evropske unije. Slovenija tega prvega pol leta predseduje Svetu Evropske unije. Zato je tudi nekako prav, da Lizbonsko pogodbo ratificiramo med prvimi. Še posebej, če smo iskreno prepričani, da je tudi to novo kompromisno besedilo pogodbe sprejemljivo, dobro in da bo zadostilo našim pričakovanjem, v kakšni Evropi želimo živeti, o katerih skupnih razvojnih prioritetah in po kakšnem postopku se želimo odločati skupaj z drugimi članicami Evropske unije. Za nas je tudi pomembno vprašanje, ali bodo tudi strukturne spremembe znotraj povezave omogočale učinkovito in racionalno ter demokratično in enakopravno sprejemanje odločitev. Prav ta vprašanja so bistvena tudi zato, da bi prišli do odgovorov, ali imamo pred seboj uspeli poizkus konsolidacije pravne zgradbe Evropske unije. Ali nam uspeva s tem dokumentom oziroma z načinom funkcioniranja Evropske unije, ki ga ta pogodba vpeljuje, Evropsko unijo približati državljanom oziroma prebivalcem v državah Evropske unije? Žal moramo ugotoviti, da v Sloveniji ni bilo kakšne poglobljene in širše javne razprave o novih rešitvah, ki jih v odnosu na pogodbo z Ustavo prinaša ta reformna pogodba. Tudi Državni zbor je šele pred kratkim dobil na voljo slovenski prevod pogodbe. Da ne govorimo o tem, da je samo besedilo dokaj obširno, nepregledno in zapleteno. In da je zato njegovo vsebino zelo težko približati večini prebivalcev držav članic Evropske unije. Večkrat je že bilo povedano, da so bile že Evropske skupnosti projekt posameznih elit in ne širših slojev v zahodni Evropi. Škoda, da niso bili uslišani predlogi, da bi se bilo treba namesto Pogodbe o ustavi dogovoriti o krajšem, načelnem in preglednejšem dokumentu. Še ena zamujena priložnost torej, da bi se izognili pravniški in uradniški latovščini, ki dejansko zelo obremenjuje besedilo. Samo deloma drži, da je s to pogodbo odpravljena ena od največjih pomanjkljivosti Evropske unije, to je delitev na tri stebre. Rečeno je bilo, da predlagani dokument odpravlja tristebrno strukturo. V resnici pa se uvaja poseben režim za dosedanji drugi steber glede skupne zunanje in varnostne politike in tako drugi steber de facto ostaja. Ko je govor o krepitvi vloge nacionalnih parlamentov, jim pogodba daje pristojnost, da dejansko presojajo delovanje tretjega stebra. Na nekaterih točkah se samo za posamezne članice uvaja "opt-out" klavzula, ki de facto uvaja možnost več pravnih redov. Prej so bile možne zgolj rezervacije. Zakaj torej posamezni instituti niso poimenovani s pravimi imeni? Slovenija doslej, recimo, ni zavzela preciznejšega stališča do Evropske listine o temeljnih pravicah, razen da jo je načeloma seveda podpirala. Nismo se spraševali in se tudi danes ne, očitno, kakšno je njeno razmerje do Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, na temelju katere deluje in presoja Evropsko sodišče za človekove pravice v Strasbourgu. Zelo dobro je, da pogodba določa, da Evropska unija pristopa k Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. To pa je velikega pomena za poenotenje standardov na področju varstva človekovih pravic v vsej Evropi in za bodočo judikaturo na tem področju. S tem se torej tudi zmanjšuje možnost tekmovalnosti med obema instrumentoma. Čeprav ima ta dopolnilna pogodba očitne pomanjkljivosti glede notranje skladnosti, preglednosti in razumljivosti, je tisto in največ, o čemer so se države članice bile sposobne sporazumeti. Čeprav ne določa simbolov, čeprav ne vsebuje več Listine o temeljnih pravicah, ta še vedno dopolnilna pogodba vendarle predstavlja zadovoljivo podlago za krepitev učinkovitosti Evropske unije. Za nas pa pomeni še pomembno dodatno garancijo za utrjevanje in nadaljnji razvoj naše notranje demokratične ureditve ter za preprečevanje avtoritarnih poskusov zlorab demokratičnih institucij in za polno uveljavljanje človekovih pravic v naši državi. Tudi zaradi tega slednjega bomo poslanke in poslanci Socialnih demokratov ratifikacijo Lizbonske pogodbe podprli. Hvala lepa.
Hvala. Dr. Mitja Slavinec bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! V Poslanskem klubu LDS razumemo Lizbonsko pogodbo kot željo, težnjo Evrope po tem, da bi postala bolj učinkovita, da se torej poveča učinkovitost Evropske unije, da se zmanjšujejo razlike med posameznimi članicami v Evropski uniji in da se tudi zmanjšuje razkorak med institucijami Evropske unije in državljani. Torej, da bo to prispevek k temu, da bodo državljanke in državljani Evropske unije, da bodo državljanke in državljani posameznih članic Evropske unije se bolj počutili Evropejce in da bo po drugi strani Evropska unija delovala bolj učinkovito ter tako, da bodo vse članice imele enakovrednejše možnosti za svoj razvoj, za svoj napredek in da se razlike med posameznimi članicami, ki sedaj obstajajo, ne bodo še povečevale, ampak zmanjševale. Lizbonska pogodba je nastala na pogorišču Ustavne pogodbe. Sprejetje Lizbonske pogodbe naj bi po eni strani pomenilo konec ukvarjanja Evrope same s seboj, ampak da bi se lahko usmerila v prihodnost, v njen hitrejši razvoj. Pri tem se poudarja večji pomen. Se daje več na nacionalnosti in na krepitvi Evropskega parlamenta, Evropske komisije. In določene pristojnosti postanejo v izključni ingerenci Evropske unije. To je seveda odpoved. To je odpovedovanje določenih pristojnosti posamezne države članice. Vendar se moramo po drugi strani zavedati, da če Evropska unija želi postati globalni akter, potem mora kot inštitucija imeti tudi določena pooblastila, določeno težo in nenazadnje določene ljudi, ki jo bodo zastopali. V tem kontekstu seveda tudi razumemo novo inštitucijo predsednika Evropskega sveta in visokega predstavnika Evropske unije za zunanje zadeve in varnostno politiko. V redu. Lepo in prav. Torej, Evropa naj se začne ukvarjati z vsebino in ne obliko. Da ne bo podobno, kot je recimo sedaj, v času predsedovanja pri nas skrb zunanjega ministrstva oblika in vsebina. Torej, kako so dokumenti, ki pričajo o tem, da dobivamo inštrukcije od ZDA, prišli v javnost? Ne pa to, da bi zunanje ministrstvo skrbelo kakšna bo verodostojnost vodenja Evropske unije, kakšna bo verodostojnost Slovenije kot predsedujoče, če se vodi po določenih navodilih države, ki ni članica Evropske unije, nasprotno, ki je tista, ki jo Evropska unija želi doseči in preseči na gospodarskem področju. Pri tem se moramo vprašati: Kaj je dobro za Evropsko unijo kot celoto? Kajti, če želimo, da bo posamezna članica Evropske unije, s tem seveda tudi Slovenija, uspešna in da bo iz Evropske unije dobila več, kot vanjo daje, potem mora biti močna in uspešna Evropska unija kot celota. Žal se je spet izkazalo, da so pogosto posamezni nacionalni interesi premagali, bili močnejši od skupnih interesov Evropske unije. Pri pisanju, sestavljanju Lizbonske pogodbe je prišlo do preveč izjem, o katerih smo že veliko slišali in kar je za Slovenijo najslabše - nima teh izjem. Druge države so, tudi mogoče z izsiljevanjem dosegle, da so uvedene izjeme, ki jim omogočajo boljši položaj v Evropski uniji. Žal Slovenija teh izjem nima. In to ni dobro za Slovenijo in ni dobro za Evropsko unijo, saj še dodatno prispeva k temu, da se bo lahko vzpostavila Evropska unija tako imenovanih dveh hitrosti. In vsaka veriga je močna toliko, kolikor je močan njen najšibkejši člen. Tudi Evropska unija je močna toliko kolikor je uspešna in močna njena najšibkejša država. Zaradi tega ne moremo pristajati na to, da pomen Evrope povprečje pomena in uspešnosti in moči vseh držav. Ampak ni dobro, da pristajamo na Evropo dveh hitrosti. Kajti, tiste najšibkejše Evropo bistveno bolj zavirajo, kot pa se to na prvi pogled zdi. In ker je to slabo za Evropo, je tudi slabo za Slovenijo. Še toliko bolj, kajti toliko težje bomo dosegli to, da se razlike med posameznimi državami v Evropski uniji ne bodo še povečevale, ampak nasprotno zmanjševale. Glede ratifikacije Lizbonske pogodbe ocenjujemo, da nekoliko po nepotrebnem hitimo. Opazen je deficit seznanjenosti ljudi, državljank in državljanov z vsebino Lizbonske pogodbe in tudi v Državnem zboru ni bilo prave razprave na to temo. Samo predsedovanje ni izgovor za hitro ratifikacijo. Kajti, tisti simbolni pomen, simbolna vrednost kot prve države je že izgubljen. So nas prehiteli. Vsekakor bo dober zgled ostalim in bo pripomoglo k temu, da bo v času slovenskega predsedovanja verjetno pogodbo ratificiralo čim več držav. Ampak s tem, ko ne bi tako hiteli, seveda se zavedamo, je ne moremo spremeniti, ratificirala se bo v obliki kot je. Lahko bi pa ta čas, še toliko bolj, ko predsedujemo, pa izkoristili za večjo informiranost državljank in državljanov o sami Lizbonski pogodbi in tudi s tem pripomogli k temu, da se bo povečala evropska zavest, da se bo med državljankami in državljani povečala evropska zavest. Tukaj se ne morem ogniti ponovno ugotovitvi, da je poslanski klub LDS predlagal, da se seje Odbora za zadeve Evropske unije odprejo za javnost in tudi na ta način pripomoremo k večji informiranosti in k večji zavesti državljank in državljanov. Vendar žal predlog ni bil podprt, je bil zavrnjen, ko po eni strani Evropa stremi k čim večji odprtosti, po drugi strani prav ta Državni zbor še zmeraj zapira seje Odbora za zadeve Evropske unije. Naj zaključim z ugotovitvijo, da Lizbonska pogodba je kompromis. Verjetno bo sprejemljiv za vse članice Evropske unije in kot takšnega ga podpiramo tudi v poslanskem klubu LDS. Hkrati pa si želimo, da ratifikacija v posameznih državah ne bi bila zlorabljena za razno razna izsiljevanja ali pa mogoče za interese trenutne lokalne politike tistih držav. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Janez Drobnič bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi! Predstavniki Vlade, lepo pozdravljeni. Z velikim zadovoljstvom ugotavljam, da smo pripravili veliko, to pripravljamo zato, da se opravi diskusija v zvezi z ratifikacijo zakona o Lizbonski pogodbi. Ob tem pa ugotavljam, da ravno tisti, ki so nekako kritizirali, da nismo dali zadosti poudarka, zadosti časa, da bi opravljali razpravo, da ravno teh oseb v Državnem zboru na sedanjem zasedanju ni, tako da zvenijo besede v prazno. Ampak kakorkoli že, poslanska skupina je predlagala dva meseca nazaj, poslanska skupina Nove Slovenije, da bi bila Slovenija med prvimi, ki bi ratificirala Lizbonsko pogodbo. Ne zato, ker bi želeli doseči nek prestiž. Ampak zato, da bi naša država vendarle v času predsedovanja pokazala nekaj svežega vetra, neki nov impulz tudi za to Evropo. Bilo je negodovanje in zavlačevanje. Na koncu koncev se je izpolnilo tako, kot se je. Evropa potrebuje večjo povezanost. Potrebuje nekaj svežega vetra, potrebuje svežino v ta skepticizem. Kaj pravzaprav povezuje evropske države? Je morda profit, koristnost, kar večina državljanov ali pa držav potihem razmišlja? Ali je morda sožitje, vzajemnost? Kakšne bistvene novosti v okviru te nove pogodbe nimamo. Nekaj, kar se tiče učinkovitosti, večji poudarek vlogi nacionalnih parlamentov, pa potem morda tudi v smislu večje integracije, jasnejša pravila za delovanje. Vendar pa tistih ambicij, ki jih je imela prej Pogodba za Ustavo Evrope, seveda ne dosega. Žal je tedanji dokument, ki je bil dober, ki je morda celo boljša podlaga za evropsko povezovanje, ostal na stranskem tiru. Pomembne so vrednote, kot je solidarnost, vzajemnost in še marsikaj drugega. Tudi tisti simboli, ki so bili navedeni v prejšnjem dokumentu. Namreč, to je tisto, kar povezuje. Če se spomnimo našega skupnega sožitja v prejšnji državi. Temeljilo je na eni strani na koristnosti, na drugi strani pa na prisili. Ko koristnosti ni bilo več, avtoriteta pa je izplahnela, se je ta zgradba sesula kot hiša iz kart, čeprav je imela dobre ambicije. In zato je potrebno razmišljati in delati korake za to, da postane ta skupna naša tvorba, skupna naša hiša bolj trdna. In ta dokument, Lizbonska pogodba, je takšen, ki daje nekaj svežine, nekaj novosti. Med drugim pa tudi to svobodo in postopek, da vsaka država lahko izstopi iz te skupnosti. Čas predsedovanja je torej naša priložnost, pa tudi dostojnost, da akt podpremo, če že ne prvi, pa med prvimi. Da damo tisti impulz, ki ga Evropi sedaj manjka. Tisti impulz, ki so ga pred približno pol stoletja dali De Gasperi, Schuman in Adenauer. Ne hodimo in ne sledimo za ostalimi. Čas je za ustvarjalno vlogo Slovenije. In to je ne samovšečni ponos. Zato bo Poslanska skupina Nove Slovenije Zakon o ratifikaciji Lizbonske pogodbe podprla.
Hvala. Gospod Stanislav Brenčič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljam vse prisotne! Velik del vsebine, ki jo pred države članice EU in s tem seveda tudi pred Republiko Slovenijo prinaša besedilo Lizbonske pogodbe, je bil v našem parlamentu oziroma Državnem zboru Republike Slovenije prediskutiran že ob ratifikaciji oziroma sprejemu evropske ustave izpred dobrih dveh let, ki jo je naš Državni zbor z velikansko večino podprl. Spremembe, ki jih vizavi evropske ustave, ki jo seveda niso sprejele posamezne članice oziroma so jo na referendumih zavrnile, prinaša Lizbonska pogodba, ne predstavlja po prepričanju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke tolikšnih sprememb, da bi imeli kakršenkoli pomislek o tem, da bi spremenili svoj pozitiven odnos do nje. Zato bomo predlog zakona o njeni ratifikaciji soglasno podprli. Jasno je in tega se v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke tudi zavedamo, da se je za skupno dobro EU, ki je tudi za državljanke in državljane Republike Slovenije naša nova skupnost sobivanja, bilo potrebno odreči nekaj malega svoje nacionalne biti. V vsaki skupnosti je pač tako, da je potrebno za skupno kohezijo te skupnosti tudi nekaj žrtvovati in ne le koristiti zgolj pozitivne stvari oziroma stvari, ki nam le prijajo. Lizbonska pogodba še vedno daje ključno vlogo nacionalnim parlamentom po načelu enega od temeljnih načel skupnega sobivanja v Evropi. To je po načelu subsidiarnosti. To je načelo, ki je poleg drugega načela, to pa je partnerstvo, eden od ključnih potreb, če izpolnjujemo, da smo lahko s svojo skupnostjo tudi zadovoljni. To se pravi ta pogodba. Ne dopušča pa veliko, preveliko prisotnost nacionalnim egoizmom. Zato vzpostavlja oziroma omogoča tudi obratno, kot pogodba iz Nice, nadaljnjo širitev Unije kot cilja za dodatno stabilizacijo celotnega teritorija stare celine. Nekatere spremembe, ki jih pogodba prinaša na področju institucionalnega organigrama oziroma opravljanja Unije glede na obstoječe stanje, sprejemamo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke kot dobro pot k bolj racionalnemu in učinkovitemu vodenju Unije. Poudarek na področju klimatskih sprememb in dodatne zaveze, ki jih članice Evropske unije na podlagi Lizbonske pogodbe sprejemajo, dodatno spodbujajo, da ta dokument podpremo. Kajti, to je v prvi vrsti dobro za nas same, za Evropsko unijo in za celotni svet. Kot rečeno, zakon o ratifikaciji bomo podprli brez občutka, da bi morda ta pogodba pomenila za Republiko Slovenijo občutno zmanjšanje naše nacionalne biti. Kajti Evropsko unijo moramo jemati kot naše novo skupno dobro, katerega več ne vgrajujemo v trde neživljenjske meje med narodi, in kot dobro, v katerem udejanjamo svojo socialno in ekonomsko zmožnost in tudi vzdržnost ob trajnem miru varnosti in stabilnosti ter ob spoštovanju človekovih pravic in osebnih svoboščin. To je največ, kar lahko sleherni član skupnosti od skupnosti pričakuje. Biti svoboden, biti sproščen del te skupnosti. Kot rečeno, pogodbo bomo z veseljem podprli. Hvala.
Hvala. Dr. Pavel Gantar bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki in predstavnika Vlade! Še vedno imamo dvojino! Torej, verjetno da bo presenečenje, če napovem, da bomo v Poslanski skupini Zares podprli Zakon o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, tako kot smo podprli ratifikacijo Pogodbe o ustavi z Evropo, pa čeprav se je kasneje pokazalo, da je bil ta napor storjen brez haska. Upamo oziroma verjamemo, da bo tokrat drugače, saj naj bi to pogodbo v drugih državah članicah razen Irske ratificirali tako kot v Sloveniji v parlamentih in se izognili tveganjem usoda Lizbonske pogodbe sledi usodi Pogodbe o Ustavi. Ampak, spoštovani kolegice in kolegi, strah pred tem, da bi o pogodbi odločale državljanke in državljani neposredno, dejansko razkriva najbolj šibko plat sedanje ureditve Evropske unije. To je namreč izrazito in resno pomanjkanje demokratične legitimitete. Da ponazorim. Če bi v naši državi, torej Sloveniji, na nacionalni ravni imeli takšno ureditev, kot jo imamo v Evropski uniji in takšno razmerje med Svetom, komisijo in parlamentom, ali bi pravzaprav sebe tedaj smeli imenovati za demokratično državo? Verjetno ne. Seveda boste nekateri zatrjevali, tudi gospodje za mojim hrbtom, da EU ni nacionalna država, da je "sui generis" gor, dol, sem in tja. Vse to drži, ampak vseeno, na praktično politični ravni se moramo vprašati in za ljudi, ki jih te stvari zanimajo, ki jih javna sfera politike zanima, ali je ta ista transparentnost, ta ista demokratična preverljivost in še drugi mehanizmi na ravni Evropske unije zagotovljena vsaj približno enako dobro, da ne rečem slabo kot na ravni države. In jasno je, da ta pogodba, Lizbonska, gre v smeri, po kateri mora iti. In to je, da zagotavlja nekoliko večjo demokratičnost, nekoliko večjo preverljivost in tudi nekoliko večjo vlogo parlamenta in skozi parlament, če smemo verjeti in upati, tudi vlogo ljudi. Sicer pa o hitenju pri ratifikaciji pogodbe, čeprav se strinjam, da je prav, da jo Slovenija ratificira v obdobju šestmesečnega predsedovanja, to hitenje samo utrjuje spoznanje o pomanjkanju tega demokratičnega legitimiziranja, saj ni bilo resnega napora, da bi pogodbo predstavili in sprožili razpravo o njej. Zato, kolegi in kolegice, mogoče nekaj informacij. Mi sami v stranki Zares smo ugotovili, da sami premalo vemo in da sami tudi nimamo zadosti časa, da bi vsi skupaj zadosti dobro pogledali stvari. Imeli smo nekako občutek, da ali sploh smemo glasovati o tem na tej stopnji znanja in razumevanja kot ga imamo. Dejansko smo se potrudili, priskrbeli smo dokument, ki ga je sestavil Andrew Duff, sicer evropski poslanec iz Skupine zavezništva liberalcev in demokratov za Evropo, ki je napisal vodnik po Lizbonski pogodbi. Smo ga prevedli in na spletni strani www.zares.si , ne delam reklame, ampak vam priporočam, da ga pred glasovanjem preberete, ker boste lažje glasovali. K temu bi še dodal, da je paradoksno, da bomo prav danes ratificirali to Lizbonsko pogodbo, ki bo, kot sem rekel, izboljšala demokratični značaj s povečano močjo Evropskega parlamenta, zatrjevanje listine o temeljnih pravicah, s krepitvijo vladavine prava, da bo ta proces ratifikacije opravljen na precej odtujen način. Skratka, če sem lahko malo bolj barvit, bi rekel, državljani in državljanke cele Evropske unije bodo dobili v roko več demokratičnih orodij, ne da bi za to zares vedeli. Sicer pa naj ob stvareh, ki smo jih danes že slišali, poudarim predvsem pomen dejstva, da bo Listina o temeljnih pravicah postala pravno zavezujoča. Čeprav, kot rečeno, njeno besedilo ni vključeno v Lizbonsko pogodbo. Seveda tudi tu leži ta senca posebnih meril za Združeno kraljestvo in Poljsko, ki utemeljujeta nacionalne izjeme glede upravičenosti listine. Ampak kot vse kaže, druge in drugačne poti preprosto ni bilo. In vseeno je boljša politika določenih izjem, kot pa stopicanje na mestu, čeprav seveda tudi tu obstaja tveganje, da se bo pravni red Evropske unije "razpršil" v izjemah, če se bo to nadaljevalo. Pomembno je v tej pogodbi še marsikaj drugega, kot je koncept državljanstva in državljanske pobude, razmejitev pristojnosti na izključno, deljeno in podporno glede na organe, ki o tem odločajo. Klavzula o fleksibilnosti, ki omogoča fleksibilno ravnanje Evropske unije ob novih nalogah in obveznostih, ki jih danes še ne moremo predvideti, vključno s pravico držav članic do izstopa, pa še vrsta drugih pomembnih ureditev. Lizbonska pogodba postavlja mehanizem okrepljenega sodelovanja, ki devetim ali več državam omogoča lažje in odločnejše doseganje ciljev z uvedbo odločanja s kvalificirano večino tudi tam, kjer bo sicer v Svetu 27-ih držav veljalo načelo soglasja. To je seveda pot k Evropski uniji več hitrosti. Ne se slepiti ali pa delati iluzij. Ta po mojem mnenju, čeprav ni zaželena, pa je vendarle dopustna, na določenem področju, kadar se neka država sama odloči, da ne želi slediti trendu in tempu tega povezovanja, naj ne preprečuje, recimo temu, okrepljenega sodelovanja drugih držav. Do tu vse v redu in prav. V trenutku, ko pa to okrepljeno sodelovanje temelji na tem, da se, recimo, ne prepusti zraven članice, ki bi sicer bila voljna sodelovati, tedaj je to segregacijsko sodelovanje. In upam, da je mehanizem naravnan tako, da takšno sodelovanje voljne države, če smem uporabiti ta izraz, ne bo onemogočeno, če bo takšna država seveda to želela. Za nacionalne parlamente velja, da bodo imeli večjo vlogo. Obdobje za temeljit pregled osnutkov zakonov je podaljšano s 6 na 8 tednov. Obdelane so procedure. Kaj se zgodi, kadar se najprej tretjina, potem pa polovica in tako naprej parlamentov ne strinja s tem? Zdi se, da je takšna rešitev proceduralno ustrezna. Se pa postavlja vprašanje: Ali je naša rešitev, bi rekel, obdelave zakonskih aktov Evropske unije v parlamentu sedaj, bo odslej naprej ustrezna? Po mojem mnenju ne. Po mojem mnenju bodo bistveno večjo vlogo morali prevzeti posamezni odbori in ne samo Odbor za zadeve Evropske unije. Mogoče včasih celo še kakšna plenarna razprava in tako naprej. Pomembno je tudi, da se okrepi odbor regij. In še vrsta drugih stvari je, ki po mojem mnenju, ker sem pač danes optimistično naravnan, peljejo k izboljšavam. Upam, čeprav seveda bomo videli, kaj se bo zgodilo. Danes je predsednik Vlade, žal ga ni več z nami že nekaj časa, povedal, da danes bomo odločali ne samo v imenu, to pravico pač imamo in možnost dveh milijonov prebivalcev Slovenije, ampak bomo odločali tudi za vse prebivalce Evropske unije. To je res. Vendar je res tudi nekaj drugega. Da tisti, če se bo to zgodilo, ki bodo v nekem drugem parlamentu odločili proti temu, bodo odločili tudi o našem glasu. Tako da je ta medsebojna povezanost močnejša, kot je. Upajmo, da bodo ti glasovi danes prispevali k temu, da bo nastopila sinergija, ne pa da bodo naši glasovi še enkrat padli v prazno. Danes je bilo tudi postavljeno vprašanje: Ali moramo ali želimo? Jaz bi v imenu poslanske skupine Zares in stranke Zares zelo jasno povedal, ne zato, ker moramo. Ampak zato, ker želimo, ker smo izpostavili svojo evropsko usmeritev, ker ne verjamemo. Sicer je Evropa čudežna palčka. Ker verjamemo, da nam nobeden v Evropi naših problemov sicer ne bo rešil, ker pa verjamemo, da je seveda širši gospodarski politični prostor človekovih pravic za vse naše državljane in državljanke boljši, spodobnejši, srečnejši, ožji, manjši in samozadosten. Zato želimo in ne samo moramo. Se moram vprašati, ne samo tega, kaj nam prinese, če želimo, ampak tudi kaj bomo, kakšnim zadevam bomo izpostavljeni, če tega ne sprejmemo. Ni samo vprašanje, kakšne posledice bomo utrpeli, če to želimo. Ampak je vprašanje, kaj se bo zgodilo z vsemi nami, če tega nočemo. To vprašanje je po mojem mnenju bistveno bolj pomembno od katerega koli drugega vprašanja. Sedanja ratifikacija tukaj v tem parlamentu, v drugih parlamentih ni popravni izpit. Zopet izraz, ki ga predsedniku Vlade ne bi svetoval, ker se bo zopet nekdo v Evropi, ker je predsedujoči, "vpiču" vame. To seveda ni popravni izpit za pogodbo, ki so jo članice v skladu z redom 2 zelo jasno in pač odločno zavrnile. To je nova možnost, ki pa pomeni in upam, da se bo izvršila in da bomo od tega vsi skupaj imeli pozitivni rezultat in da nam bo uvrstilo Slovenijo v tisti krog nacij in držav, ki so uspele ujeti nek trenutek razvoja in treznega pogleda na vse, kar nas obdaja. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo Zakon o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, ki spreminja Pogodbo o Evropski uniji in Pogodbo o ustanovitvi evropske skupnosti, podprla. Lizbonska pogodba je dokument, ki je drugačen od Evropske ustavne pogodbe le v rešitvah, ki ne spreminjajo temeljnih delov vsebine. Zato podpora temu dokumentu ne predstavlja odstopanja od že sprejetih načel pri delovanju Evropske unije. Še več. Nekatere nove rešitve pomenijo lažjo in višjo raven odločanja. Ker je bilo glede posameznih sprememb in dopolnitev povedano in našteto že skoraj vse, naj v okviru naše podpore zakonu o ratifikaciji tega dokumenta povem, da je med najpomembnejšimi tista, ki govori o veljavnosti Listine o človekovih pravicah, ki ne glede na to, da ta listina ni sestavni del pogodbe. Nekatere druge spremembe ocenjujemo kot pozitivne, ne pa tudi kot usodne novosti. Denimo: uvedbo predsednika Evropskega sveta, nov status Sodišča evropske skupnosti ali evropske banke. Uvedba visokega predstavnika za zunanjo in varnostno politiko ter skupne diplomatske službe pa pomenita pridobitev, ki utegne pomembno prispevati k enotnejšim stališčem članic, katerih dosedanje ravnanje in videnje določenih problemov je bilo diametralno nasprotno. Kar zadeva obveščenosti javnosti - zamujamo. Zato bi bilo prav, da bi v najkrajšem času izdali brošuro, ki bi prinesla izvleček Lizbonske pogodbe. Vsaj kar zadeva razlike od Evropske ustavne pogodbe v vsa gospodinjstva in bi bila tudi ta šibka točka za nami. Res je, da smo parlamentarci bili ves čas seznanjeni s predlaganimi spremembami in dopolnitvami in o njih odločali v okviru našega Odbora za evropske zadeve. Vendar, ker je ta odbor deloval na zaprtih sejah, je bila javnost s temi vsebinami sproti slabše obveščena in je zaradi tega prišlo do razmer, v katerih je ta demokratični primanjkljaj glede informiranosti tukaj objektivno prisoten. Vendar, ker gre za dejstvo, da smo mi že podprli rešitve, sicer ne s strani vseh podprte Evropske ustavne pogodbe in vemo, kaj prinaša nova, to je Lizbonska pogodba, jo bomo ob dejstvu, da je ta dokument nastal ob odgovornem delovanju in sodelovanju naše vlade, ki je naša stališča, ne samo zastopala pač pa tudi uveljavila, torej Zakon o ratifikaciji Lizbonske pogodbe enotno in z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej ima besedo gospod Aurelio Juri. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Vsem lep pozdrav! Obžalujem, da nas je tako malo dvorani v tem pomembnem trenutku in da tudi vsaj zunanjega ministra ni z nami. Bi bilo dobro, da se ob ratifikaciji to zgodi. Ne glede na to, naj povem naslednje. Ko smo obravnavali ustavno pogodbo pred več kot dvema letoma in tudi danes, ko obravnavamo Lizbonsko, se mi ob izrekanju hujših pomislekov na račun njene vsebine in učinkov poraja vzporednica z našim poslovnikom. Pa ne mislim razvrednotiti tega dokumenta. In vidim prizor, ko bi se z njim, ko se z njim dolgotrajno in vneto ukvarjamo, med tem pa problemi, s katerimi se moramo soočiti in ki smo jih dolžni reševati, uhajajo. Torej, čas je, da se nehamo ukvarjati sami s seboj. Čas je, da EU se neha ukvarjati sama s seboj in ob številnih in vse bolj zahtevnih izzivih trenutka in prihodnosti odraste v vodilni ali vsaj v enakopraven svetovni protagonist, da bodo, recimo, spoštovani zavezniki iz Washingtona dvakrat ali večkrat pomislili ali bi pritiskali nanj, kot počno na trenutno predsedujočo EU. Ali to poskušajo pa jim ne uspeva, če gre verjeti seveda zagotovilom našega predsednika Vlade in našega zunanjega ministra v zvezi s Kosovom. Bil sem na Kosovu minuli teden tri dni, da bi v okviru nekega evropskega projekta pomoči EU kosovski skupščini skupaj s kolegoma iz Belgije in Francije prikazali primere dobrih praks, pa tudi slabosti seveda glede odnosa in dialoga med civilno družbo in parlamentom. Potem sem s kolegi iz našega odbora za obrambo obiskal Sarajevo dva dni. Na obeh obiskih sem zaznal veliko, neizmerno pričakovanje na razumevanje, na pomoč, na skrb, na zaščito EU, želja teh okolij po varnem prehodu na boljše stanje, na boljši jutri. Na Kosovu preko neodvisnosti, v Bosni in Hercegovini preko ohranjanja enovitosti države in prek uveljavljanja njene multikulturnosti. In če EU ne bo pri tem tenkočutna, prizadevna, agilna, enotna, odločna tudi vizavi Združenih držav Amerike in pričakovane vloge ne bo odigrala, nas opozarjajo sogovorniki iz vsega prostora, Balkanski kotel utegne znova zavreti in eksplodirati. In ko taka opozorila slišim pomislim na to, da se, žal, zgodbo uveljavitve hrvaške ERC in seveda zgodbo nedorečene meje z južno sosedo, tega kotla nekako držimo še vedno, še mi in me to nekoliko stisne in zaskrbi. Ni časa, da spregovorimo. Za menoj bodo tudi moji kolegi v poslanski skupini spregovorili, da povemo kaj več o okoljsko-energetskih izzivih, ki nam zlasti s podnebnimi spremembami odžirajo čas. A nedvomno so pred Evropsko unijo izjemno težke naloge. Naj zato s svojim poslovnikom, ki je nedvomno boljši od tistega, ki smo ga pred dvema letoma že podprli, pohiti in opravi. Sprejetju lizbonske oziroma ratifikaciji Lizbonske pogodbe bom dal svoj glas. Hvala.
Hvala. Gospod Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki Vlade! Naj še enkrat povem, da smo v Poslanski skupini prav na dan podpisa Lizbonske pogodbe razumeli, da bi bilo dobro, da bi slovenski parlament med prvimi ali celo prvi ratificiral to Lizbonsko pogodbo in na ta način, da bi kot predsedujoča država dali zgled ostalim 26. članicam in pripomogli k eni pozitivni klimi, ki je gotovo pomembna pri ratifikaciji te Lizbonske pogodbe. Z zadovoljstvom danes ugotavljam, da bo danes Državni zbor Republike Slovenije ratificiral Lizbonsko pogodbo in s tem dal nek pozitivni signal tudi ostalim članicam, da nam sledijo. Evropski narodi se ne združujejo samo zaradi gospodarskih, temveč tudi iz moralnih razlogov. Iz Evrope, kjer sta se v 20. stoletju zanetili dve svetovni vojni in povzročili neizmerno veliko gorja, so po letu 1945 hoteli narediti prostor miru, prostor sodelovanja, prostor svobode, blaginje, družbene solidarnosti in predvsem prostor spoštovanja človekovih pravic. Zavzemanje za temeljne vrednote ni nikoli pojenjalo, ampak se je krepilo. O čemer priča tudi ta Lizbonska pogodba. Slovenija bo med predsedovanjem Uniji pozorna na temeljne vrednote in jih bo pospeševala predvsem na tistih področjih v naši soseščini in na svetu, kjer sta mir in spoštovanje človekovih pravic posebno ogrožena. Sam sem prepričan, da bi v Sloveniji moralo biti nekoliko več optimizma, nekoliko več vedrine, ko razmišljamo o evropskih vsebinah, ko razmišljamo o tem, da smo ne samo državljani Republike Slovenije, ampak tudi Evropske unije. Presenetil me je govor vodje poslanske skupine Evropskih socialistov v Evropskem parlamentu gospoda Martina Šulca, pogovor predsednika Vlade Republike Slovenije. V pozitivnem smislu me je presenetil. Tako da, s tem želim reči, da se tudi pri drugih v Evropi lahko marsikaj naučimo ravno za ustvarjanje pozitivne klime doma. Citiram gospoda Šulca, pravite, da je to zgodovinski trenutek. In prav imate, država, ki je izšla iz diktature komunistične stranke, ima sedaj predsednika Vlade, ki je bil osebna žrtev te diktature in prav ta država je sedaj prevzela predsedovanje. Ima podporo, ima veliko priložnost pridobiti nazaj srca ljudi. Vaš strokovni uvod bi moral biti vzor za vse leto 2008, ne vem, kaj nas čaka v drugi polovici letošnjega leta, a danes ste vsekakor govorili o pravih ciljih. Govorili smo o političnih nastavkih, gre za razliko od drugih govorov, kar pomeni, da širitev EU ni končana. O tem se pogajamo s Hrvaško, Makedonijo in tudi pogajanja s Turčijo so na mizi. Druga velika razlika je, menite, da so inštitucije Evropske unije dovolj krepke, da iz lastne moči poskrbijo za sosedsko politiko. Bravo, to je jasna izjava, da so naše inštitucije dovolj močne in da se bo svet zavzemal za to. Tako gospod Martin Šulc. Naj zaključim z mislijo, da če bosta gospodarska uspešnost in politična tekmovalnost podrejeni višjim človeškim vrednotam, medsebojnemu spoštovanju, solidarnosti, resnici, pravičnosti, dialogu, miru, bomo Evropejci ponovno imeli veselje do življenja in bomo z zaupanjem in optimizmom gledali v prihodnost. In ta optimizem pričakujem tudi danes v Državnem zboru, ko se bomo odločali o zakonu o ratifikaciji Lizbonske pogodbe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miro Petek. Prosim.
Hvala za priložnost, gospod podpredsednik. Cenjeni vsi prisotni. Mislim, da ni slabo, če smo med prvimi, ki ratificiramo Lizbonsko pogodbo. Tudi na svetovnem prvenstvu ali olimpijadi ni slabo, če si med prvimi. Če pa bo ta pogodba slučajno padla v drugih državah, potem je pa res vseeno, na katerem mestu smo med tistimi, ki ratificiramo to pogodbo. Če smo med prvimi, je seveda dobro, ker dajemo tudi zgled, dajemo zgled za druge, dobri zgledi pa seveda vlečejo. Danes je bilo veliko povedanega o pozitivnih prednostnih, ki jih prinaša Lizbonska pogodba. Tega ne bi ponavljal. Mislim pa, da je logično, da jo sprejmemo, ker smo pred leti stopili v Evropsko unijo, in to na referendumu, in to s plebiscitarno odločitvijo. Evropska unija pač rabi svoja pravila, po katerih deluje. In če smo že šli v Evropsko unijo, potem se moramo pač nekaterih pravil tudi držati in jih upoštevati. Danes in tudi v preteklosti je bilo večkrat omenjeno, da so ljudje premalo seznanjeni z vsebino. Mislim, da to drži, to je obsežna materija. Resnici na ljubo pa je treba reči tudi to, da kdor se je hotel informirati, je imel dovolj možnosti. V prihodnosti pa je vendarle treba poskrbeti, da bo ta pogodba ljudem na voljo v sprejemljivi obliki, kajti ob branju Lizbonske pogodbe je človek potreboval zraven še Pogodbo o Evropski uniji pa Pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti. Zato bi bilo dobro, če bi bilo na voljo strnjeno besedilo. V novem besedilu se mi zdi pomembno poglavje okrog sodišč. O tem ni bilo nič rečenega, mislim, da je tu veliko pozitivnih sprememb. Glede evropskih sodišč bi mogoče omenil 230. člen, ki se spreminja, in sicer se spreminja četrti pododstavek, ki ga citiram: "Fizične ali pravne osebe lahko pod pogoji iz prvega in drugega odstavka vložijo tožbe zoper nanje naslovljene akte ali zoper akte, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo, in zoper predpise, ki se nanje neposredno nanašajo, a ne potrebujejo izvedbenih ukrepov." Če bi bil tu minister Šturm, bi lahko glede tega mogoče še kaj več pojasnil. Mislim pa, da ta Lizbonska pogodba kljub vsemu prinaša tudi za slovenske državljane večjo pravno varnost. Nedavno sem se pogovarjal s predstavniki slovenske manjšine na avstrijskem Koroškem, ki prav tako pozdravljajo Lizbonsko pogodbo, ker tudi oni menijo, da bo na ta način pot do evropskih sodišč krajša. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Majda Širca, imate besedo, izvolite, prosim.
Lep pozdrav štirim predstavnikom Vlade in skorajda petnajstim predstavnikom parlamenta! Naj nadaljujem tam, kjer je moj predhodnik, gospod Petek, končal oziroma začel, in rečem, da ratifikacija ni športno tekmovanje in tudi ni ring ali olimpijsko tekmovanje, kjer bi se štelo verjetno tisto pravilo, kdor podpiše med prvimi, je nekaj vreden. To sploh ni. Ratifikacija bi kvečjemu morala biti test vedenja in osveščanja oziroma razumevanja pogodbe same, stopnje le-te. Zato tudi osebno menim, da bi bilo bistveno bolj prikladno in smiselno, če se ne bi tudi sami ujeli v to tekmovanje, kdo bo prvi, ampak bi morebiti ratificirali pogodbo ob koncu predsedovanja Evropski uniji, ki konec koncev daje še dodatno spodbudo k razmislekom o tem, kaj ta dokument pomeni. Bila sem v Franciji tik zatem, ko je propadel referendum Evropske pogodbe pred leti, in se soočila tudi z bolečinami tistih zagovornikov, ki so bili nezadovoljni s tem rezultatom. Ampak vendar so bili trezni in priznali, "res je, bilo je vprašanje Turčije, ampak bilo je vprašanje v veliki meri tudi nevednosti". In nevednost večkrat izzove strah in dvome, ki, če nimajo odgovorov, potem rezultirajo v umiku in v defenzivni poziciji. In ta nevednost je zagotovo prisotna v veliki meri, ne govorim, da jo enačim, ampak na tej točki velja, nisem edina danes, ki opozarja na to nevednost, kaj prinaša tudi ta papir, mislim Lizbonska pogodba, ne papir, ta obsežen dokument, za katerega predstavniki za komuniciranje naše Vlade trdijo, da je res kompliciran ampak hkrati ne naredijo tistega koraka, da bi ta dokument naredili bolj pristopen, dostopen in jasen celotni javnosti. Tukaj je problem. Problem je ta nevednost, ki na nek način sproža ta, danes že slišani, strah, kako bo ta pogodba omogočila, da bodo druge države, ki se bodo razširile in enkrat prišle v to združbo najedle in najedale nas same. Sproži en nacionalistični oziroma egoistični pogled in zabriše vse tiste integracijske možnosti oziroma integracije razlik, ki jih takšna evropska združba, udejanjena tudi skozi pogodbo, povezuje v skupni imenovalec in tudi v bran temu egoizmu. Zaradi izzivov, s katerimi se sodobna družba, družba globalizacije sooča, je prav, da te izzive opravlja skupaj, in je prav, da jih opredeljuje in se proti njim strateško brani. Govorim seveda o prednostih Evropske unije, ki si jih ta trenutek postavlja pred seboj: o vprašanju podnebnih sprememb, klimatskih, energetskih virov, o mednarodnem terorizmu, o čezmejnem kriminalu, azilu, človekovih pravicah in tako naprej in tako naprej. Naj poudarim še enkrat, sama menim, da bi morala biti ta zavest o evropski državljanski vzgoji oziroma o državljanskem razmišljanju bistveno bolj prisotna. In še enkrat rečem, da "nonsense" oziroma potiskanje tistega, kar je nekje drugje, eni pravijo kar je nekoč bilo v Beogradu, je zdaj v Bruslju. Potiskanje stran oziroma prenašanje na nekoga tretjega se vidi v pravzaprav vsakodnevnem življenju. Mi smo sprejeli zakon, ki narekuje javni televiziji, da se parlamentarno dogajanje prenaša kot obvezno na javni Zavod RTV Slovenija, ne duha ne sluha pa o ključnih odločitvah, ki se dogajajo znotraj Evropskega parlamenta. To pa ne, to pa je nekje drugje. Ampak vendarle, ne živimo v temeljnem varnem svetu, čeprav v izjemnem privilegiju, da že pol stoletja v Evropi vlada mir. In evropsko združbo velja razumeti kot pomembno, vsaj v neki meri; ne samo da preprečuje ampak tudi zavira izbruhe kolektivno privatnih egoizmov. Kot že povedano, v Zares bomo podprli to ratifikacijo, želeli bi, da bi prišla na mizo z več časa, z več možnosti razprav o njej in spoznavanja. Konec koncev bo vstopila šele v začetku leta 2009 - če.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Feri Horvat.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, predstavnice in predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Lizbonska pogodba je po nesprejeti Ustavni pogodbi neke vrste zasilni izhod, koristen in potreben za Evropo, za njeno vlogo v svetu in tudi za Slovenijo. Res je, ker sem imel priložnost sodelovati v sklepnem obdobju konvencije, da mi je tudi žal, da tisto besedilo, ki je bilo bolj pregledno, čeprav je bilo obsežno in celovito, da ni bilo sprejeto. Tako delim oceno, ki je tudi prisotna v Evropskem parlamentu, da je ta pogodba nekaj slabša ali ni tako dobra, kot je bila Pogodba o ustavi, vendar je še vedno dosti boljša od obstoječih pogodb, ki jih dejansko ta pogodba spreminja. Zato je dobro in odgovorno, posebej še glede na predsedovanje Slovenije, da Državni zbor to pogodbo čim prej, to je danes, ratificira. Ni vsebinskih argumentov za to, da bi zavlačevali z ratifikacijo. Zgodnja ratifikacija ima simbolni in praktični pomen. Prav je, da se tako Vlada kot Državni zbor v aktivnostih predsedovanja prizadevata, da bodo tudi druge države članice čim prej ratificirale pogodbo. In naša zgodnja ratifikacija je med drugim dober zgled za to. Tistim, ki imajo, morda celo upravičene, nekatere pripombe na vsebino pogodbe in na nekatere kompromise, ki so realnost te Evrope in so bili pogoj za to, da je bil sploh dosežen sporazum o pogodbi, bi želel odgovoriti v prepričanju, da ni realno pričakovati, da če bi nadaljevali z razpravami in pogajanji, ni realno pričakovati, da bi prišli do boljših rešitev. Posebno še ne do boljših rešitev za male in nove članice in s tem tudi ne za Slovenijo. Čas ne deluje v korist malih in novih članic. O tem me prepričuje tudi že omenjena osebna izkušnja iz časa Konvencije o ustavni pogodbi. Prepričan sem, da bo Lizbonska pogodba pripomogla k bolj enotnemu nastopanju in nujni večji vlogi Evropske unije v globalnem svetu, in to tako v odnosu do drugih velikih držav in do drugih regij, kot tudi v okviru mednarodnih organizacij. OZN, Svetovna trgovinska organizacija, Mednarodni denarni sklad, Svetovna banka in druge. To velja tako za politično varnostna vprašanja, in tu je napredek to, da bomo imeli, v narekovaju, "skupnega zunanjega ministra", četudi se ne bo tako imenoval, kot tudi za vprašanja ekonomske razvojne in finančne narave. Med drugim je zelo pomembno, da je tej mednarodni globalni razsežnosti dan poudarek tudi v drugem zelo pomembnem dokumentu oziroma dokumentih, o katerih smo že razpravljali prejšnji četrtek na dveh odborih tukaj v Državnem zboru in bomo 11. in 12. februarja razpravljali o tem tudi v Evropskem parlamentu. Gre namreč za novi ciklus Lizbonske strategije, ker se med strateškimi desetimi cilji dodaja ali pa poudarja novega. To je tako imenovana mednarodna oziroma globalna razsežnost, kar pomeni večjo vlogo tudi na tem gospodarsko-socialnem in na drugih področjih. Prišel je čas, da Evropska unija končno igra večjo in enotnejšo vlogo v globalnem svetu. To bo dajalo tudi nove priložnosti za hitrejši in kvalitetnejši razvoj same Evropske unije in s tem tudi Slovenije. Pogodba bo razen večje učinkovitosti in z večjim uravnoteženjem evropskih ustanov, posebno večjim poudarkom Evropskemu parlamentu in nacionalnim parlamentom, socialnim partnerjem, tem lokalnim in regionalnim ravnem ter tudi nevladnim organizacijam, pomenila dejansko večjo demokratizacijo, večje približevanje delovanja EU državljankam in državljanom. Ob postavljanju vprašanja, ki so ga tudi danes nekateri kolegi postavljali, kaj Slovenija pridobi s pogodbo, se mi zdi pomemben odgovor, da bo to v veliki meri odvisno ne zgolj od besedila pogodbe, ampak od ravnanja tako Vlade, kot parlamenta in tudi drugih dejavnikov. Od tega je tudi v največji meri odvisno, kako bomo to pogodbo bolje predstavili, približali prebivalkam in prebivalcem Slovenije. In sklenem samo še s predlogom, da bo potrebno čim prej po ratifikacijah narediti integralno in pregledno besedilo, skupno besedilo in pa povzetek. Mi smo en tak povzetek, sorazmerno zelo dober, kjer so novosti pogodbe, že imeli v tej hiši. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Grims. Prosim.
Hvala gospodu Feriju Horvatu, da je izklopil svoj mikrofon. Hvala tudi vam za besedo. Vsem zbranim pa prav lep pozdrav. Najprej ena čisto kratka replika gospe Širca. Če bi prebrala celoten Zakon o RTV Slovenija, bi vedela, da daje poseben poudarek tudi članicam Evropske unije, mednarodnim povezavam, v katerih smo, njihovim institucijam in nalaga RTV Slovenija, da o tem korektno in celovito poroča skladno z novinarsko etiko. Na tej osnovi so tudi posebne oddaje, ki že tečejo. Gospa Širca se vsako soboto o njih lahko prepriča. Tako so njene izjave v tej smeri čisto neutemeljene. Danes je tema Lizbonska pogodba in tukaj je pravzaprav pred nami ena odločitev, ki je bolj pomembna, kot se zdi na prvi pogled. Ne glede na to, kakšno usodo je doživela evropska ustava, ne glede na to, da nihče ne more 100% z zanesljivostjo garantirati, da bo Lizbonska pogodba sprejeta, je vendarle zelo, zelo velika verjetnost, ki se kaže v izjavah in ravnanju predstavnikov vseh članic Evropske unije, da bo Lizbonska pogodba tudi dejansko uveljavljena. To pomeni veliko stvari. Po eni strani to pomeni, da je naše vodenje Evropske unije, ki poteka v teh dneh, zaradi katerega je tudi marsikdo bolj zaseden in ne more biti ves čas prisoten v tej dvorani, zlasti tukaj mislim na predstavnike Vlade, da je to enkratna priložnost za uveljavitev Slovenije. Obžalujem le, da marsikdaj opozicija s svojim vplivom oblikuje javno mnenje, kot da je to nekaj čisto nepomembnega. Zanimivo pa je, da ta ista opozicija postavlja, ko gre za sprejem Lizbonske pogodbe v ospredje, citiram, "za vprašanje zavesti o evropski identiteti in posebej vprašanje pozitivnega odnosa do Evropske unije in njenih institucij," saj pri tem, da je to zelo pomembno za ustvarjanje skupne zavesti o skupnih vrednotah, o skupnem izročilu in o celotni skupnosti, ki jo Evropa zdaj predstavlja, je izjemno pomenov. V tem delu se z njimi strinjam. Zanimivo pa je, da to počne ista opozicija, ki je takrat, ko je bilo na dnevnem redu vprašanje zaupnice Vladi Republike Slovenije, pred samo nekaj tedni, predlagala, da se Slovenija kar odpove vodenju Evropske unije in da to prepusti naslednji državi po seznamu, konkretno Franciji. To je pa zelo zanimivo. Kako pa naj pri takšnem odnosu potem ljudje oblikujejo neko pozitivno zavest do Evropske unije in do njenih institucij, ko je očitno, da je za nekatere edina vrednota hlastanje po oblasti in da so zato pripravljeni narediti s svojo državo karkoli. Tudi če ji odvzamejo neko enkratno priložnost za zgodovino, da se uveljavi v svetu, da se predstavi, da vodi, da postane igralec v svetovni politiki v tisti meri, kot je bila zgolj in edino še v času osamosvojitve, v tem delu je vodenje Evropske unije primerljivo celo s slovensko osamosvojitvijo. Ti naši kolegi iz opozicije bi pa to rajši zavrgli, ker Vlada, ki to opravlja, ni njihova. To je zanimiv odnos do lastne države, moram reči, ki se kaže na vseh nivojih. In iz tega bi tudi opozoril na naslednjo bistveno sporočilo. Lizbonska pogodba, ki je pred nami, udejanja osnovno redečo nit, ki je tkala Evropsko unijo. Ko so Schumann, Adenauer, De Gasper in drugi očetje EU, kot jim radi rečemo, tkali EU, so izhajali iz tega, da ustvarjajo Evropo vrednot. Mnogokrat je bil uporabljen ta izraz. In katere so te vrednote? Najbrž jih ni treba naštevati. Ampak poglejmo konkretno ravnanje v luči teh vrednot. In iz tega razloga, zaradi argumentov, ki jih bom sedajle predstavil, bi vendarle predlagal nekaterim strankam iz opozicije, ki se bodo zagotovo zelo jasno prepoznale v mojih besedah, da ponovno pretehtajo svojo odločitev za Lizbonsko pogodbo. Morda zveni to nenavadno, vendar je treba vedeti, da Lizbonska pogodba celo izrecno zavezuje pristopnice, da morajo spoštovati vrednote EU. In to v tej pogodbi piše. In sedaj poglejmo to v luči dejanskega pogajanja. Samo včeraj je predstavnik oziroma predsednik Poslanske skupine SD napadel predsednika Vlade zato, ker je uporabil v nekem svojem govoru pred institucijami EU izraz, ki ga uporablja vsa Evropa, ki ga uporablja vsa Evropa že več kot 60 let, in je bil to problem. In zato, ker je govoril resnico, je bil to problem. Ali je to evropsko? Trdim, da je to vse kaj drugega, samo evropsko ne. Poglejte, ne vem, po eni strani bi lahko rekli, to je samo trenutna amnezija, izguba spomina, ampak gre v resnici za rdečo nit dogajanja, ki se je lepo odrazila tudi nedavno, ko smo imeli posebno proslavo, posvečeno žrtvam totalitarnega režima od leta 1945 do 1990, in jo je ista SD, kompletna z gospodom, ki je včeraj govoril, ignorirala. Jih tja ni bilo. Ali je to evropsko? To je nekulturno in nepietetno. To ni evropsko ravnanje. Veste, iz tega razloga bi bilo treba stvari res realno pogledati. Tudi če bo kdo rekel, ja, saj to je sedajle samo v nekaj mesecih. Poglejmo še malo dlje nazaj. Predsednik te iste stranke je na spravni slovesnosti v Kočevskem Rogu na grobovih množičnih pomorov bil z rokami v žepu. Ali je to evropsko? Lepo vas prosim! S tega razloga je treba vedeti, da če sprejemamo evropske vrednote, da če se zavežemo neki pogodbi, je to treba vzeti resno in je k temu treba pristopiti z vso odgovornostjo. Poglejte, ko opozarjam na to, je treba opozoriti še nekaj. Stalnica so dvojna merila. Še hujše! Poglejte primer. Ko je predsednik SD-ja kritiziral predsednika Vlade, mu je očital, ker je govoril nekaj, kar govori vsa Evropa. Torej je govoril evropsko in je govoril resnico. Ni pa niti z besedo omenil enega dogodka, po katerem je pa res Slovenija edinstvena v vsej zgodovini Evropske unije. Spet se vrnem na tisto pozitiven odnos do evropskih institucij. In citiram kar gospoda Potrča samega, ki je rekel, da je bistveno, kako ravnajo naši izvoljeni predstavniki. Ob nastopnem nagovoru predsednika Vlade Republike Slovenije, ki je predstavljal našo državo, naš skupni program, vseh nas, institucij Evropske unije, Evropskemu parlamentu, je naša poslanka iz Slovenije sprožila vprašanje tako imenovane novinarske peticije, čeprav je točno vedela, da je v celoti tista peticija zbirka največjih neresnic v zgodovini Slovenije. In če ji to prej ni bilo jasno, se je v tem času že zgodil Mag, ki vso to peticijo postavlja na laž od prve do zadnje črtice in stvari pokaže v realni luči. Zgodilo se je še marsikaj drugega, recimo, ampak to pa nikogar nič ne moti. Kje pa je tukaj vprašanje patriotizma, pozitivnega odnosa do lastne države, ki je tudi eden od temeljev Evropske skupnosti? Evropska skupnost izhaja iz načela, da si pač član svoje države, da si njej zavezan, njej lojalen in po drugi strani poskuša ustvarjati zavest o skupnosti, se pravi pozitiven odnos tudi do skupnosti Evropske unije kot celote. Ali je to skladno z etiko in vrednotami, ki predstavljajo temelj Lizbonske pogodbe? Ne. To je v popolnem nasprotju s temelji, na katerih je ustanovljena Evropska unija. To je tisto, nad čemer bi se morali mi zdaj globoko zamisliti in se odločiti, ali delamo nekaj, kot so nekateri rekli, zgolj za primer ali pa se iskreno odločamo za neke vrednote. Jaz trdim, da Slovenci kot narod, kot državljanke in državljani te države smo se že odločili za te vrednote. K temu, trdim, nas zavezuje 90%, ki so bili izkazani na referendumu o vstopu v Evropsko unijo pred samo nekaj leti. Temu smo, trdim, zavezani vsi. Ampak zakaj potem naši izvoljeni predstavniki tega ne upoštevajo, vsaj tisti iz opozicije, nekaj primerov sem navedel, pri svojem ravnanju. Zaradi tega potem mečejo slabo luč na Slovenijo kot celoto, zaradi tega potem ljudje ne vidijo tega, kar se zdaj dogaja v pravi luči. Prav na nek način je žalostno, da se na ta način jemlje ljudem tisto iskreno veselje nad tem enkratnim dosežkom, ki ga je Slovenija dosegla v svoji zgodovini in ki se verjetno, če bo uveljavljena Lizbonska pogodba, in veliko možnosti za to je, kot smo rekli, se nikoli več ta priložnost ne bo ponovila. Kako je potem mogoče, da se vse to dogaja, o čemer sem zdaj govoril? Poglejte, podoben primer je tudi vprašanje vstopa v schengen. Kakšne zgodovinske dimenzije ima ta dogodek? Vsi Slovenci zaradi našega članstva v Evropski uniji, zaradi vstopa v schengen sedaj dejansko živimo v enem prostoru. Danes potovati v Trst, nekam na Koroško, recimo v Beljak, Celovec ni prav nič drugače, kot potovati iz Ljubljane v Maribor. Nobene meje ni več, nihče vas ne bo kontroliral. To je dosežek tega prostora, in to je, če hočete, tudi dosežek te države, te vlade. Seveda se je ta vlada angažirala, seveda smo bili že dani v čakalnico in je Vlada z izjemnimi napori, z diplomacijo dosegla, da se je pohitelo, da smo že postali člani tudi schengena. Vsaka čast ji za to! Ampak zakaj se ljudem ne pove, kakšne so dejanske zgodovinske dimenzije tega dogajanja? Zato, ker je to napačna vlada. Ni tisto, čemur se je včasih reklo, ni gor na oblasti "naš človek". To je problem. In dokler je ta odnos takšen, moramo najprej počistiti pred svojim pragom, da bi se poenotili vsaj v nečem. Ko gre za temeljne naloge naše države, bi morali biti enotni. Tukaj je osnovni problem. To je nekaj nepojmljivega kar se pri nas dogaja. Ali si predstavljate, da bi bili, recimo samo za primer, Hrvaška, ki jo pri nas tolikokrat v negativni luči vsi kažejo. Da bi se na Hrvaškem to zgodilo, da bi njihov premier nastopil v Evropskem parlamentu, predstavljal program njihove države in bi ga njihov poslanec ali pa njihova poslanka tam začel z enimi dokazljivimi, očitnimi neresnicami zasramovati pred celotno evropsko skupnost. Veste, kaj bi se tistim ljudem zgodilo, ko bi se vrnili na Hrvaško. In kakšen halo bi bil, še preden bi se vrnili, naslednji dan. Jaz pa nisem enega komentarja nikjer videl, kjer bi pisalo, da kaj takšnega se pa v zgodovini Evropske unije še ni zgodilo. Pa se ni. Vam garantiram, da se ni, ker sem preveril to celo v Evropskem parlamentu. Ni primera, da bi se sistematično, načrtno z lažmi zasramovalo lastno državo s strani izvoljenih predstavnikov ob nastopu, ko se je predstavljal nek program na začetku vodenja Evropske unije. Ga ni primera, to je samo Slovenija! To je nekaj, kar vrže seveda strahoten temen madež na opozicijo, ki to počne, na vse tiste, ki ste pri tem bili tudi politični sponzorji. Jaz silno obžalujem, da je to tako, ampak še bolj pa obžalujem, da je to vrglo temen madež tudi na državo kot celoto. In v tej luči, upam, da bo odločitev za Lizbonsko pogodbo res iskrena. Pri vseh tistih, tudi sam bom med njimi, ki bomo danes pritisnili na odločilni gumb. In da to ne pomeni samo sprejemanja nekega papirja, ampak bo to realna, zavestna odločitev, da se enkrat za vselej uveljavijo evropske vrednote, tudi v našem prostoru, da se bo uveljavilo evropsko ravnanje in evropska politična praksa tudi v našem političnem dialogu, da se bo torej začelo sistematično in načrtno graditi politično kulturo, v kateri bosta imela ključen pomemben sestavni delež tudi zavest o evropski identiteti in pozitiven odnos do Evropske unije in njenih institucij. Če bo ta odločitev zavestna, trdna in trajna, potem bo odločitev za Lizbonsko pogodbo dosegla svoj namen. Hvala.
Besedo ima gospa Majda Zupan. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, spoštovani. Ko smo se v Sloveniji odločali za vstop v Evropsko unijo in ko je velika večina prebivalcev in prebivalk Slovenije podprla ta korak, so bila naša pričakovanja zelo velika. Na drugi strani pa so bile tudi bojazni, kako, ali bo Evropska unija učinkovita, ali bo ta precej zbirokratizirana in neokretna gospa našla učinkovito svoj prostor in svoje mesto ki naj bi pripadalo, v evropskem prostoru. In štiri leta po tem, po širitvi, se je pokazalo, da se je Evropska unija hitreje razvijala, da so se hitreje razvijale stare in tudi nove članice. Vendar za naprej nam je jasno da potrebujemo nova pravila in novo svežino, tako da bi velika družina narodov lahko funkcionirala in delovala še bolj učinkovito. Menim, da prav Lizbonska pogodba, ki pomeni dopolnjevanje osnovne pogodbe in prinaša nova spoznanja in nove postopke, nove prijeme, da je lahko ustrezen inštrument za bolj učinkovito delovanje, za večjo integracijo, za to, da bo Evropska unija še bolj učinkovita tudi na zunaj, da bo njeno delovanje tudi v skladu z njeno ekonomsko močjo, kar ji ne more nihče vzeti. In menim, da ima Slovenija prav v času predsedovanja Evropski uniji veliko priložnost, da z lastnim zgledom prispeva k ratifikaciji Lizbonske pogodbe, ker verjamem, da je Evropska unija prostor, kjer se lahko še bolje uresničujemo tako na področju vrednost, na področju ekonomije, človekovih pravic in svoboščin in zato tudi podpiram Predlog zakona o ratifikaciji Lizbonske pogodbe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Cvikl. Prosim.
Hvala lepa gospod predsedujoči. Najprej seveda želim povedati, da obžalujem, da Državni zbor ni zmogel toliko moči, da bi o Lizbonski pogodbi opravili daljšo razpravo. V Veliki Britaniji bodo o tem vprašanju diskutirali 20 dni, so nam povedali ob nedavnem obisku parlamentarci iz spodnjega doma Evropskega parlamenta. Zakaj je to pomembno? To je pomembno zato, ker danes v Evropski uniji obstajajo resni problemi. Danes, ko predsednik Vlade, predsedujoči Evropskega sveta, tukaj predstavlja Lizbonsko pogodbo, nekateri drugi že uresničujejo Lizbonsko pogodbo. Danes je v Londonu sestanek Sarkozy-Brown-Merklova-Prodi, ki uvaja Evropo, ne dveh, treh hitrosti. Zakaj ni povabljen predsednik Evropskega sveta gospod Janez Janša? Ali to samo zato, ker naj bi po Lizbonski pogodbi že imeli v veljavi predsednika Evropskega sveta z mandatom dveh let in pol? To so temeljna vprašanja Lizbonske pogodbe. Obžalujem, da ga ni tukaj. Vprašal bi ga, kako si predstavlja enakopravno rotacijo komisarjev. Kako si predstavlja, da bo Slovenija enakopravno predsedovala, če ga danes ni v Londonu? Sestanek v Londonu je zaradi zelo banalne stvari: zrušili so se svetovni finančni trgi in Evropska unija se reorganizira. Ko je pred dobrim letom prišlo do plinske krize, je na sestanku na temo plinske krize bil takratni ministrski predsednik sosednje Avstrije, kot predsedujoči Evropskega sveta. Danes Janez Janša ni povabljen na sestanek. Mogoče tudi zato, ker je diskutiral o železni zavesi brez poznavanja dejstva. Kolikor jaz poznam zadeve, je mogoče Slovenija skupaj s preostankom Jugoslavije bila za železno zaveso, recimo, do leta 1948 ali pa do leta 1965, ko se je z gospodarskimi reformami uvedlo rdeče potne liste in na zahodni meji, če ne prej, pa vsaj po osimskih sporazumih, ni bilo železne zavese, kot je bila na naši zahodni meji do Madžarske ali kot je bila na meji med, če hočete, Avstrijo in Slovaško, če ste kaj v 80-ih letih hodili na Češkoslovaško. Zato takšni sogovorniki pač niso povabljeni na pomembne razgovore. Lizbonska pogodba mogoče ne bo preprečila uvajanja Evrope dveh hitrosti, vendar je to odvisno predvsem od nas samih. In če je tukaj problem, da nekdo iz opozicije vpraša predsedujočega Evropskega sveta, ali pravilno razume zgodovinska dejstva, potem spadamo pač v to drugo hitrost. In upam, da bo danes predsednik, predsedujoči Evropskega sveta, nam kaj povedal, zakaj ga ni na sestanku v Londonu in zakaj napačno razume zgodovinska dejstva okoli železne zavese. Lizbonska pogodba je popravek ali popravni izpit pomanjkanja demokracije, ki ga imamo v EU. Pozdravljam, da je zaradi tega v Lizbonski pogodbi povečana in okrepljena vloga nacionalnih parlamentov. Vendar gospodje, ali bomo znali popraviti poslovnik Državnega zbora in odpreti seje Odbora za zadeve EU, ko ratificiramo Lizbonsko pogodbo za javnost. Lizbonska pogodba namreč predvideva odprte sestanke Odbora za splošne zadeve, odprte sestanke o vseh vprašanjih, razen mogoče o vprašanjih, kdo na koga iz Washingtona pritiska. Zato je današnja razprava, ki je omejena s časom, ki ga imamo. Na žalost pa kaže glede na razprave, ki smo jim že bili priča, da demokracijo v EU razumemo zelo različno. Sam bom Lizbonsko pogodbo potrdil, bom dal glas. Vaše razumevanje Lizbonske pogodbe pa bomo testirali, ko bomo razpravljali o tem, ali smo sposobni petkove seje Odbora za zadeve EU odpreti za javnost. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič. Oprostite, namesto gospoda Džubana je bil napisan na oni strani gospod Moge, zato ima gospod Moge sedaj besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Moram reči, da sem bil zelo presenečen in mislim, da je imel premier gospod Janez Janša dober govor, s katerim se skoraj v večini tega govora strinjam. Sam sem se rodil v tretjem rajhu, preživel sem mladost v Titovi federaciji, sanje naših dedov sem doživel, da smo imeli svojo državo, sedaj pa lahko brez potnega lista hodim po celi Evropi in plačujem z istim denarjem, kar se mi zdi kot neka fantastična zgodba, ki se mi je zgodila v tem življenju. In zato seveda bom podprl te stvari, ki jih danes obravnavamo. Moram reči, da se je enih 10.000 let naše civilizacije gradilo postopoma, postopoma in da je v zadnjem obdobju za mene frapantno, koliko dobrih in pozitivnih sprememb se je zgodilo. Če pogledamo še nastale Sumerice, pa njihovo kulturo, od njih imamo še 60 minut, pa Egipčane, pa Grke in Rimljane z odličnimi filozofi, ki so ustvarjali to civilizacijo od Eratostena, pa recimo bi lahko rekel Pitagore, pa še kakšnega filozofa in tako naprej, ki so do dandanes ostali živi in katerih filozofija še tudi danes prežema to našo družbo, na kateri gradimo. Se mi zdi, da je bila tista knjiga, debela, če ste gledali, Zaton Evrope, da je bila preuranjena, in da prav s takimi dejanji, ki jih danes delamo, delamo ravno preskok v neko novo kvaliteto življenja v tej Evropi, v Evropi, kot smo jo poznali, lahko rečem le to, da so jo delile vojne. Dve svetovni vojni sta se tukaj zgodili na tem prostoru in so se med seboj klali narodi. Da je bila Evropa za, če Janšev izraz še enkrat uporabim, neko železno zaveso razdeljena tako ideološko kot po tržni plati in vse ostalega, da to Evropejcem zagotovo ni nikjer koristilo, in so na njen račun pri teh vojnah in taki razdelitvi druge države zunaj naše celine prosperirale, cvetele, prodajale nam določene stvari, ki smo jih takrat najbolj potrebovali. In da je Evropa iz tega svojega statusa, ki ga je imela kot zibelka civilizacije, prvi parni stroj, pa Newton, pa genialni Einstein z relativnostno teorijo, pa Karl Friedrich Gauss, pa Bach, pa tako naprej. Če pogledate, kdo je zadnje čase dobival Nobelove nagrade, nismo več bili v nobeni špici. In smo stagnirali na vseh področjih. Tudi ekonomsko nismo bili eni izmed najbolj uspešnih. Čeprav je treba reči, kar se tiče azijskih narodov, velike Kitajske ali pa Indije, da smo živeli na neprimerno boljšem standardu, da smo lažje živeli, ampak to ni bil vzrok za to, da bi poskušali z manjšo paro nadaljevati ta boj, ki se vedno bolj neizprosno začenja, bodisi na tržnem bodisi pa na znanstvenem segmentu in tudi na varnostnem segmentu te družbe. Meni se zdi, da so s to potezo, ko je padla železna zavesa, ko se je Evropa začela združevati, v Evropi dosegli to, da se bodi lahko tudi, kar se tiče konsituiranja same Evrope kot take, vzpostavili pogoji, ki bodo omogočali zopet to, da bomo lahko zopet v polni meri kot nekdaj blesteli tudi v civilizaciji tega sveta. Evropa ni namenjena sama sebi. Evropa je namenjena celemu človeštvu in kot tako jaz gledam na to Evropo. Državne tvorbe se menjajo. Jaz sem že o svojem življenju povedal, kaj je mene doletelo. Če bi šel pa pet kolenov nazaj, pa boljše da ne pripovedujem, ker bi kolegu cel čas porabil. Državne tvorbe se menjajo in državne zgodbe so take, da lahko prispevajo k civilizaciji nek razvoj ali pa to civilizacijo popolnoma zatrejo in jo vračajo v neke barbarske čase nazaj. Meni se zdi, da je ta dogodek danes, ki smo mu priča, in ko bomo verjetno glede na izjavo vsi podprli to, da podpremo to pogodbo, to tudi eden izmed pogojev, da bo lahko Evropa ponovno naprej ali pa vsaj imela pogoje, da bo postala tudi zibelka naše civilizacije. Zdi se mi, da je za razliko od tega, kar se je v prejšnjem stoletju dvakrat dogajalo na krvavih poljanah, tokrat zmagal en razum, ki bo prinesel nam blagostanje, večji razvoj in ki nam bo prinesel tudi pogoje, da bomo bolj enakovredno korakali in si bolj enakomerno porazdeljevali dobrine, ki sedaj še niso porazdeljene tako, kot bi morale biti. Zato mislim, da je današnji dan tudi eden izmed praznikov za našo majhno državo, pa hkrati lepo, in mislim, da ob tem dnevu, ne vem kolegi, če sem lahko malo tudi še vzgojitelja, ni spodobno hudo medsebojno obračunavanje, kazanje napak eni in drugi stranki, kaj se pri tem dogaja. Ta stvar ne bi smela biti poligon za strankarsko obračunavanje. Zato sem jaz tudi na začetku rekel, premier Janša je imel dober govor in to bi morali spoštovati, kadar gre za velike reči in iti v to smer. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič, prosim.
Hvala lepa za besedo gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Sam sem imel v nekem obdobju priložnost delovati v eni od evropskih inštitucij in moram reči, da sem slišal veliko dobrega, lepega o naši državi in vedno sem bil ponosen, da prihajam iz države Slovenije. Kot opazovalec v Evropskem parlamentu je bila velikokrat tudi drugim Slovenija postavljena kot vzor za uspešno izvajanje določenih ukrepov na različnih politikah in na ta način je bilo tudi nekako, vsaj z mojega zornega kota, pričakovati, da bo Slovenija v predlogu, ko bo prevzela vodilno vlogo v okviru Evropske unije, ena izmed prvih. Zgodilo se je celo to, da smo prvi in predsedujemo Evropski uniji. Toda s tem prevzemamo veliko odgovornost in pričakovanja celotne Evropske unije, ne samo za državljane in državljanke, kako bomo uredili notranje odnose, ampak kako bomo urejali odnose tudi v globalnem svetu. Slovenija je predstavnica Evropske unije, ki si je zadala za cilj, da želimo biti na znanju temelječa družba in želimo znanju nameniti veliko pozornost. Zato tudi kot prioritete namenjamo temu, da želi gospodarstvo Evropske unije graditi ekonomijo, ki bo globalno najkonkurenčnejša. Seveda inštitucije, ki delujejo v Evropski uniji, naj bodo učinkovite. Jaz sem bil presenečen, da je po neuspelem poskusu ratifikacije Pogodbe za Evropo v tako kratkem času uspelo Evropski uniji najti moči za to, da se je pravzaprav oblikovala Lizbonska pogodba. Torej za mene je to zelo kratek čas, v katerem je Evropska unija našla moč za oblikovanje tega kompromisa. In sestavni del tega postopka je bila tudi Slovenija. Jaz bi si želel, da Slovenija ob tem, ko se danes tudi velikokrat govori o tem, da smo že z referendumom v letu 2003 in z ratifikacijo leta 2005 pravzaprav že determinirali našo voljo v prihodnje. Jaz se seveda s tem ne strinjam. Mi smo sedaj sooblikovalci evropskih politik in na ta način ne samo, da bomo znani po hitrosti moramo biti znani tudi po svojih modelih. Torej tudi po svojih modelih, na kakšen način predlagati določene načine tudi Evropski uniji. Mi sedaj, ko predsedujemo, predstavljamo prioritete slovenskega predsedovanja celotni Evropski uniji. Jaz sem bil v Evropskem parlamentu deležen ene take predstavitve. Mogoče sem bil malo razočaran v kontekstu, da bi Slovenija ponujala več palet izvirnosti. Torej več palet izvirnosti tudi na tistih področjih, ki jih mogoče ne bo možno uresničiti v teh šestmesečnih obdobjih. Zato je eden izmed izvirnih modelov Slovenije lahko, na kakšen način bomo ravnali prihodnje pri obravnavi dokumentov, ki jih bo obravnaval ali naš parlament ali Vlada oziroma svet oziroma evropske inštitucije. Jaz mislim da bi bila Lizbonska pogodba lahko ena izmed priložnosti, na kakšen način bi oblikovali ta model. Nisem bil danes edini ki je poslušal po radiu odzive državljanov in državljank, ki govorijo o tem, da pravzaprav o tem nič ne vedo. In seveda mi, glede na to, da je tudi predsednik Vlade govoril o tem, da bodo države Evropske unije na različen način pristopile k obravnavi Lizbonske pogodbe in k sprejemanju tega, ne vem, zakaj je Slovenija znana samo po izjemni hitrosti. Lahko bi bila znana tudi po tem, da izredno, izredno uspešno zmanjšuje kritiko državljank in državljanov Evropske unije po demokratičnem deficitu. Zakaj tukaj Slovenija ne naredi nekega preboja? Jaz se tudi tukaj vprašam, članice in člani našega parlamenta, koliko interesa je, da oblikujemo in sooblikujemo stališča Republike Slovenije v Evropskem svetu skozi obravnave na matičnih delovnih telesih. Te ambicije velikokrat ni. Predvsem pa ni ambicije za poglobljene razprave o vsebinah in velikokrat ni ambicije za iskanje izvirnih rešitev, ki bi bile, recimo, tipično naše in bi bile ponujene v odločanje in oblikovanje določenih načinov rešitev in načina življenja kot skupne evropske rešitve. Tukaj se mi zdi, da bi bilo potrebno zelo, zelo veliko naporov usmerjati v razmišljanje, na kakšen način bomo delili pristojnosti Evropske unije in inštitucij Evropske unije, ki so na eni strani izključne, na drugi strani deljene in na tretji strani dopolnilne. Imamo seveda štiri svobode, o katerih v Evropski uniji pravzaprav na temelju gradimo razvojne politike. Seveda sam, ko se sprašujem o zdravstveni politiki znotraj Evropske unije, se velikokrat sprašujem o tem, ali bo možen preboj zdravstvene politike, če bodo to še vedno izključne nacionalne prioritete. Kako govoriti o reguliranju prostega pretoka ljudi, delovne sile, hkrati pa govorimo o tem, da zelo težko sprejemamo prost pretok pacientov, torej prost pretok bolnikov in da je to velik problem glede nacionalnosti in nacionalne tradicije posameznih držav članic. Tukaj bodo modeli, ki bodo v slovenski državi morali biti postavljeni kot izziv, ki bodo seveda predlagali določene rešitve tudi v prihodnje za celotno Evropsko unijo. In na ta način bomo gradili lahko tudi to, da bomo imeli več, ne samo na papirju, zapisanih pristojnosti v nacionalnih parlamentih, ampak da jih bomo na ta način lahko tudi uresničili. Zato Lizbonsko pogodbo, ki jo bom podprl, ocenjujem kot vmesni korak pri nadaljevanju izgradnje inštitucij Evropske unije, kot globalnemu partnerju v razvoju današnjega sveta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drago Koren, imate besedo. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim v tej dvorani. Čeprav nas je bolj malo, pa ne vem, ali zato, ker je danes neke vrste praznik tega hrama demokracije oziroma bi naj bil praznik kar celotne Slovenije. Nekaj pomembnih dogodkov se je že zgodilo v teh nekaj letih samostojne Slovenije. Tako kot smo bili Slovenci enotni in šli enotno na referendum o samostojnosti Slovenije, podobno enotni smo bili tudi takrat, ko smo se na referendumu odločali o vstopu v Evropsko unijo. In vesel sem tega, da je bilo tako. Pričakoval bi, da bi tudi danes, ko ratificiramo to Lizbonsko pogodbo, bili tako enotni, kot smo bili ob osamosvojitvi in ob referendumu o vstopu v Evropsko unijo. Prepričan sem, da današnja ratifikacija ni primerna točka, kjer bi se merila opozicija in pozicija, kjer bi se merile moči in se dajali očitki. Potem smo v tem obdobju samostojne Slovenije že sprejemali Pogodbo o ustavi za Evropo. Tu, v tem Državnem zboru smo zadevo sprejeli, ratificirali, a na žalost se to ni zgodilo v vseh državah Evropske unije. Sam sem bil še z nekaterimi parlamentarci v Franciji, v času, ko je le-ta zavrnila to pogodbo, in smo iz več ust slišali neke vrste opravičevanje, zakaj se je pri njih to zgodilo, da ne rečem morda celo neke vrste obžalovanje. Ampak vsi so govorili o tem, da pa verjetno ta streznitev ne bo imela samo negativnih, temveč tudi pozitivne posledice. In to, da imamo danes pred sabo ratifikacijo Lizbonske pogodbe, je pozitivna zadeva, je nova rešitev na tej skupni evropski poti. 1. januarja lansko leto smo uvedli evro. Vstopili smo v območje ene evropske valute, kar nas je še dodatno zasidralo v tej Evropi. Decembra lansko leto pa smo se tudi z mejo odprli do te Evrope in bom rekel, da smo se s tem dokončno res zasidrali v Evropi. Prej je bilo večkrat govora o železni zavesi, ki ali je bila ali ni bila. Vendar vemo, ko smo hoteli čez mejo, smo se morali tam ustavljati. Sam sem kot študent nek tak poseben dogodek doživel leta 1979, ko sem potoval po zahodni Evropi. Dva, trije avtobusi študentov nas je bilo, kakšen sprejem smo doživeli ob vrnitvi v Slovenijo, ko smo najprej čakali veliko ur, ko smo morali vsi iz avtobusa, ko so nam rezali, odpirali vse zadeve, ki smo jih kupili v zahodni Evropi, človek se danes z nasmehom spomni tistega dogodka. Ampak dragi kolegi, to je bilo leta 1979. No, če se vrnem k ratifikaciji Lizbonske pogodbe, ki jo danes obravnavamo, moram reči, da sem prepričan, da je za Slovenijo ta pogodba zelo pomembna. Pomembno se mi zdi, da je kljub težkim pogojem pravno veljavnost dobila tudi Listina o temeljnih človekovih pravicah, da se je kljub zahtevni izvedljivosti v praksi povečala vloga nacionalnih parlamentov in da bo mogoče hitrejše odločanje o nekaterih perečih vprašanjih Evropske unije, ki so povezana z nelegalnim presiljevanjem in kriminalnimi združbami, ki so s tem povezane, po skupni prometni politiki, pa o pravnem sodelovanju na pravosodnem področju in še bi lahko naštevali. Lizbonska pogodba res predstavlja šibkejši pravni okvir za posamezne članice, kot ga je predstavljala Pogodba o ustavi za Evropo. Vsebuje pa nekaj vsebinskih sprememb, ki so za nadaljnji razvoj Evropske unije in tem tudi Slovenije zelo pomembne. Končal bom s tem, kar je že eden od predhodnikov rekel, to je kolega Gantar, da bomo danes ne zato, ker moramo, ampak zato, ker želimo, podprli in sprejeli to ratifikacijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, imate besedo.
Hvala za besedo. Mislim, da je zelo pomembno, če v ratifikaciji Lizbonske pogodbe ugotavljamo to, da smo vsi državljani držav članic Evropske unije tudi državljani Evropske unije in če iz tega izhajamo, lahko zelo veliko govorimo o tem, da ta Lizbonska pogodba zelo natančno opredeljuje tudi demokratična načela znotraj Evropske unije. In pomembno je, da se pri tem zavedamo, da če že smo ob nacionalnem državljanstvu tudi dodatno še državljani Evropske unije, si moramo urediti življenje tako znotraj same Evropske unije kot tudi zunaj njenih meja. In ta pogodba vse to bistveno bolje opredeljuje, kot je bilo rešeno do sedaj, kajti bistveno več pristojnosti bo imel evropski parlament. Tudi če pogledamo, zunaj meja Evropske unije dobivamo tudi svojo skupno zunanjo in varnostno politiko, kar pomeni, da bo Evropska unija še utrdila svoj položaj v svetu. In če utrjuje svoj položaj Evropska unija v svetu, si s tem utrjujemo svoj položaj tudi vse članice in nenazadnje s tem tudi Slovenija sama. Zato bom Zakon o ratifikaciji lizbonske pogodbe z veseljem podprl in želim si, da bi čim bolje delovali znotraj Evropske unije. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Milenk Ziherl. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Tudi sam bom z veseljem podprl ratifikacijo Lizbonske pogodbe, kajti vsem nam so znane vse pridobitve, ki smo jih kot članica Evropske unije užili v teh letih oziroma vsi se zavedamo našega izhodiščnega položaja, s katerega smo štartali in kaj smo kot samostojna država oziroma kot pridružena članica Evropski uniji že dosegli. Zato se tudi strinjam z nekaterimi kolegi, da je današnji dan praznik, vendar že tukaj nastopi prvi problem, kajti prazniki se na žalost v Sloveniji praznujejo različno in nekateri prazniki, ki so vezali našo samostojno državo, niso obeleženi z zunanjimi obeležji, na hišah ni zastav, kot bi se za takšen dan spodobilo. Torej, sem zasledil v vseh razpravah nek poskus zavlačevanja, da bi se pač Slovenija kot predsedujoča država počutila nelagodno. Vendar se vsi zavedamo, vsi se še dobro spominjamo nekega izhodiščnega položaja, ko smo sigurno bili za železno zaveso, kajti 113. člen o verbalnem deliktu spada za železno zaveso pa še nekateri drugi dogodki, recimo, monetarni sistem in tako naprej, pa tega ne bi komentiral. Želel bi pa samo povedati, nekateri so v prejšnjem sistemu za železno zaveso stali na privilegiranih položajih in so videli čez železno zaveso. Nekateri smo pa tudi dobili izhod čez železno zaveso za kakšen dan ali dva in se potem še bolj slabe volje vračali. Zavedamo se pridobitve znotraj Evropske unije. V tem času se je zgodila globalizacija. Majhen dvomilijonski narod bi se vsekakor težje spopadel z njenimi posledicami, kot lahko to ublažimo znotraj velike polmilijonske skupnosti. Spomnimo se, v preteklosti je bilo med Londonom in Ljubljano vsaj pet carin, vsaj pet valut, ki so onemogočale prosti pretok blaga in storitev. Danes je bilo izraženih tudi nekaj pomislekov okrog širitve Evropske unije. Pozoren opazovalec lahko vidi, da se je širitev Evropske unije upočasnila predvsem zaradi enega razloga, ker premostitvena razlika med kandidatkami in državami članicami postaja vedno večja. Slovenija je imela vsekakor boljši izhodiščni položaj in je to dobro izkoristila, tako bodo nove kandidatke morda celo po letu 2012. Govorilo se je o referendumu, sigurno je samo na Irskem. Govorilo se je, da v več državah, tudi v končni fazi v naši na današnji dan, ampak samo govorilo. V nekaterih državah se tudi govori o referendumu o Lizbonski pogodbi zaradi tega, da imajo pač morda neko dodatno orožje pri pogajanjih z Brusljem. Pa še irski poslanci, s katerimi sem se srečal v zadnjem času, se zavedajo odgovornosti in jih je kar malo strah, kaj pa če se slučajno zgodi, da pride na Irskem do podobnega dogodka kot pred leti na Nizozemskem in v Franciji. Vendar vsi hkrati zatrjujejo, da je na Irskem dobra evropska atmosfera, saj so ravno Irci in Finci morda največ pridobili z vstopom v Evropsko unijo. Pomislek je bil o številu poslancev. Kdor je dobro prebral gradiva, lahko ve, da ima vsaka država najmanj, mislim, da 6 evropskih poslancev in največ 96 in potem se to deli znotraj količnika. Načeloma se je pa število poslancev zmanjšalo, zmanjšalo se bo število komisarjev. Zmanjšalo se bo zaradi tega - birokracija. Nova evropska pogodba, Lizbonska pogodba, prinaša cel kup pridobitev. In sicer je morda največja povečan vpliv vloge nacionalnih parlamentov in preko nacionalnih parlamentov imajo pač volivke in volivci v posameznih državah večjo možnost soodločanja znotraj procesov v Evropski uniji. Povečala se bo tudi vloga Evropske unije kot zunanjepolitičnega subjekta. Že sedaj se Evropska unija uspešno vključuje v razne mirovne in gospodarske tokove v svetu in ta povečana vloga bo pač še prinesla k evropski uspešnosti. Poenostavljeno odločanje je tudi oziroma tako imenovana kvalificirana večina, je tudi po eni strani olajšala odločanje. Hkrati pa še vedno zadosten vzvod izražanja volje posameznih držav, saj je še vedno odprta možnost nekakšnega veta štirih držav članic oziroma neke oblike referenduma, ko da pobudo okrog milijon prebivalcev. Pomembno dejstvo je tudi, če nam ni všeč, imamo zakonito možnost izstopa iz Evropske unije. Na koncu bi še poudaril, da kot predsedujoča država imamo vsekakor veliko odgovornost in ravno današnji dan nam kaže, da se te odgovornosti zavedamo in to odgovornost sprejemamo nase in se zavezujemo, da bomo svojo nalogo dobro opravili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojz Sok.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni predstavniki Vlade. Ni nam ostalo v Novi Sloveniji veliko časa za razpravo, ampak vseeno bi želel eno misel k temu dodati. Bilo je rečeno, da ta, bi rekel, druga priložnost ali pa popravljena priložnost Lizbonske pogodbe daje možnost, omogoča večjo možnost širitve Evropske unije. In tisti, ki so predlagali referendum, so zatrdili, da nas pravzaprav ta širitev ogroža. Rad bi k temu dodal, da če tako razmišljamo, lahko pa tudi zaključimo, da nas enako ogroža tudi neširitev. Torej, dokler bomo imeli v evropskem delu, pa tudi izven evropskega dela, neenake pogoje za razvoj, dokler se bodo narodi soočali z različnimi problemi - socialnimi, ekonomskimi in tako naprej, do takrat bo ta grožnja konflikta nenehno prisotna; pa naj se Evropska unija širi ali pa ne širi. Večja varnost seveda je, če se bomo širili, kot pa ne, in s tem ustvarjali možnost hitrejšega razvoja tistih, ki bodo v Evropsko unijo vstopali. Referenduma nisem podprl, in mislim, da o tako obsežnem dokumentu bi bilo res nesmiselno delati referendum in tudi takrat slovenski ljudje ne bi kaj več vedeli o tej Evropski pogodbi, kot vedo v tem trenutku. Bom pa to ratifikacijo podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospo Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Najprej bi rad opozoril na raven razprave, ki jo imajo nekateri poslanci v Državnem zboru, in to do predstavnikov, ki to državo zastopajo in predstavljajo doma in tudi v tujini. Mislim, da so nekatere razprave nekaterih opozicijskih poslancev takšne, ki ne sodijo v Državni zbor, ki ne pritičejo izvoljenim predstavnikom v Državnem zboru in ne pomenijo neke dobre volje, ampak predvsem skrbijo za to, da se ta Vlada in njeni predstavniki diskretirajo na vseh možnih nivojih, kjerkoli se pojavljajo, tako v domačem kot tudi v Evropskem parlamentu. Mislim, da bi bilo potrebno razmisliti o tem, ali je to tudi prioriteta za katero od poslanskih skupin oziroma političnih strank ali je prisotno še kaj drugega. Skratka, plediram za to, da vzpostavimo neko raven, primerno državi, ki predseduje Evropski uniji. Zdaj, sam osebno mislim, da je smiselno, da to Lizbonsko pogodbo ratificiramo čim prej, kajti Republika Slovenija s 1.1. letošnjega leta predseduje Evropski uniji in ena prednostnih nalog je tudi naloga, da čim prej in v največji možni meri poskrbi, da evropske države to pogodbo tudi ratificirajo oziroma sprejmejo. Sama bi morala biti na tem področju za zgled, kajti ratifikacija evropske pogodbe je gotovo v interesu države, interesu Slovenije. Kajti tudi naloge, ki jih prinaša in ki jih je Slovenija prevzela, sodijo v ta kontekst in je tu dejansko potrebno to narediti. Slovenija ni in ne sme biti tista država, ki bi povzročila, da bi se ratifikacija evropske pogodbe odmikala, ampak dejansko mora tudi s svojim zgledom pomagati, da se to stori čim prej. Zelo pomembno je, da ratifikacijo podpira večina parlamentarnih strank, velika večina parlamentarnih strank, kar je razumeti kot željo tudi v enem delu, da Slovenija svojo vlogo in svojo nalogo v času predsedovanja opravi odgovorno in tudi vzorno. Ob tem je potrebno povedati, da je bila velika večina vsebine evropske pogodbe predstavljena že prej, že takrat, ko smo obravnavali tako imenovano evropsko ustavo. Bistvene vsebine se v tem delu niso spremenile in moram reči, da težko pristajam na to, da javnost ni zadosti obveščena. Ponovno so se ključne teme odprle tudi ob obravnavi te lizbonske pogodbe in tisti, ki je želel, se je s temeljnimi vsebinami, temeljnimi spremembami, temeljnimi poudarki tudi seznanil, vendar je istočasno lahko tudi res, da je za potrebe vsakodnevne politike prav opozarjanje na neke stvari, kot je premala informiranost zelo dobrodošlo, ker manjkajo enostavno druge vsebine in drugi tehtni razlogi za kritiko Vlade. Zdaj, kaj prinaša evropska oziroma Lizbonska pogodba? Prinaša nekaj večji vpliv tudi Republiki Sloveniji, kajti s tem dobimo v naslednjem mandatu dodatnega poslanca. Z Lizbonsko pogodbo se krepi vloga nacionalnih parlamentov, kajti do sedaj smo pogostokrat ugotavljali, da je na tem področju prisoten primanjkljaj in predvsem, kar je bistveno, daje se bistveno večja možnost in odpirajo se nova področja načrtovanja skupnih politik na nekaterih drugih pomembnih področjih. In prav zagon na novih politikah je tisto, čemur je potrebno posvetiti posebno pozornost, zato tudi podpiram današnjo ratifikacijo.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne. Zaključujem razpravo. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O PACIENTOVIH PRAVICAH. Državni svet je na 1. izredni seji dne 24. decembra 2007 sklenil, da na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije od Državnega zbora zahteva, da pred razglasitvijo zakona ponovno odloča o Zakonu o pacientovih pravicah. Besedo dajem predstavniku Državnega sveta za obrazložitev zahteve. Gospod Peter Požun, izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Odbor Državnega zbora za zdravstvo je obravnaval zahtevo Državnega sveta, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o pacientovih pravicah, in večina članov Odbora za zdravstvo se je strinjala z dejstvom, da tak zakon v Sloveniji seveda nujno potrebujemo. Sama vsebina zakona pa je tudi po mnenju nekaterih članov odbora v celoti neusklajena, strokovno nedodelana ter izvedbeno nedorečena, kar bi lahko pri izvajanju tega zakona povzročalo precejšnje probleme. Sam sem kot poročevalec Državnega sveta Republike Slovenije, kot tudi zastopnik za področje zdravstva dolžan predstavitvi utemeljitve za veto na Zakon o pacientovih pravicah. Ob tem moram poudariti, da sem prejel številne pripombe na sprejeti zakon od strani Zveze potrošnikov Slovenije, Društva medicinskih sester, Varuhinje bolnikovih pravic iz Maribora, Zveze kroničnih bolnikov Slovenije in tudi od drugih. Ob tem moram opozoriti, da je izrazila nasprotovanje temu zakonu tudi Europa Donna, slovensko združenje za boj proti raku dojk, čeprav je Vlada Republike Slovenije v svojem mnenju k vetu Državnega sveta navedla, da se to združenje strinja s sprejetim zakonom. Varstvo pravic šibkejših je merilo demokratičnosti družbe in prav gotovo je pacient v zdravstvenem sistemu, na žalost, najšibkejši član, zato je temu namenjena še posebna pozornost. Ker smo vsi potencialni kandidati za kakršnokoli obliko bolezni, pa tega seveda nikomur ne želimo, je to za nas še kako pomembno, saj ko gre za zdravje, smo vsi izjemno občutljivi. Odložilni veto na Zakon o pacientovih pravicah je Državni svet sprejel na pobudo civilne družbe, združenj bolnikov, varuhinje pravic pacientov, zveze potrošnikov, in tudi v luči tega, da je bil predlog, ki smo ga prejeli, podkrepljen z grožnjo pacientskih združenj, da bodo zbrali podpise za referendum, kar bi pa ob morebitnem njegovem uspehu za eno leto zaustavilo sprejemanje tega res potrebnega zakona. Odložilni veto je bil sprejet po tehtnem premisleku državnih svetnikov, z namenom, da Državni zbor oziroma poslanci še enkrat razmislijo o zakonu in njegovih učinkih. Vsekakor pa državni svetniki odločno zavračamo politični poskus diskvalifikacije Državnega sveta, da naj bi bil veto rezultat slovenske natalitete, kot je to ocenila gospa ministrica za Slovensko tiskovno agencijo. Ta njena ocena nas je seveda negativno presenetila, posebej glede na to, da je predsednik Vlade le dan pred to njeno izjavo pozitivno ocenil delo in vlogo Državnega sveta ter zagotovil podporo pri iskanju možnosti, da se Državni svet še bolj vključi v zakonodajni postopek. Odložilni veto je ustavni atribut Republike Slovenije in nikakor ne mentaliteta principov posameznikov. Državni svet se je osredotočil na člene, ki bi morali urejati varstvo pacientovih pravic, pa jih ne, ker zakon ne določa sankcije in kazni za izpolnjevanje obveznosti, kot to na primer določa Zakon o varstvu potrošnikov. Zakon o pacientovih pravicah je v tem pogledu, v primerjavi z Zakonom o varstvu potrošnikov, pomanjkljiv, čeprav se nanaša na zdravje vseh nas in ne na predmete. Tako ne predvideva sankcij zaradi nezagotavljanja pravic, ki jih pacientu dajeta predlagani 9. in 15. člen, zakon tudi ne predvideva sankcij za prekoračitev čakalne dobe ali možnost zdravljenja izven javne mreže doma ali v tujini, če je prekoračena tako imenovana razumna čakalna doba. Zveza kroničnih bolnikov v ustanavljanju je pozvala Državni svet, naj podpre veto, ker ni bil po njihovem mnenju usklajen z bolniki. Bolniki vztrajajo na institut varuha bolnikovih pravic, kakršnega poznajo moderne evropske države. Pacienti hočejo biti prisotni v vseh organih, kjer se odloča o zdravstvenih storitvah, ki seveda imajo finančne posledice, tako v zdravstvenem svetu, komisijah za razvrščanje zdravil, skupščini zavodov za zdravstveno zavarovanje. Rekli so: "Nič o nas brez nas." Po mnenju Zveze potrošnikov bi Zakon o pacientovih pravicah moral vsebovati vse pravice, ki jih imajo pacienti, tako splošne kot tudi pravice zdravstveno zavarovanih pacientov. Ureditev vseh pravic na enem mestu bi bila preglednejša in bolj uporabna. S tem bi zakon tudi sledil svojemu namenu, da bi na enem mestu uredil vse pravice, ki se nas tičejo. Zastopniki pacientovih pravic bi morali biti zaposleni za poln delovni čas, saj bi le tako lahko kakovostno opravljali svoje naloge. Ureditev sistema zastopnikov na način, da opravljajo zadeve zgolj pogodbeno, ne kaže na namen, da bi bilo s tem zakonom kaj več kot samo forma. Sistemsko bi bilo potrebno urediti dejavnost nevladnih organizacij na področju promocij pacientovih pravic ter preverjanja, kako se te pravice uresničujejo. Menim, da bi moral zakon uporabniku zdravstvenih storitev zagotoviti možnost pridobitve neodvisnih informacij in posveta, že preden se obrnejo na tako imenovanega zastopnika pacientovih pravic, ker bi tako ob morebitnem poprejšnjem vzgajanju nerazumevanja, ali napak do tega postopka sploh ne prišlo. Izkušnje na drugih področjih namreč kažejo, da prav sistem svetovanja in informiranja uporabnikov storitev v veliki meri razbremeni pritožbene postopke. Posamezniki pogosto potrebujemo samo podrobnejšo informacijo in pojasnilo svojih pravic. Področje svetovanja bi lahko sistemsko uredili v tem zakonu na način, da bi bilo bolj neodvisno od zdravstvenega sistema in zastopnikov pacientovih pravic. Menim, da bi tovrstno dejavnost zlahka opravljale nevladne organizacije, ki bi izkazale seveda potrebne reference, izkušnje in kadrovske vire za to. Moja ocena je, da je zakon pisan bolj kot pravilnik, ki naj ureja administrativne pravice znotraj posameznih zdravstvenih zavodov: naročanje, čakalne knjige, pritožbene postopke, vpoglede v dokumentacijo. Manj pa pravzaprav govorijo o pravici pacientov v sistemu zdravstvenega varstva. Ocena je, da na nacionalni ravni velika komisija ni potrebna, ker bi se lahko zadeve rešile že na regionalni ravni, na tako imenovanem mediacijskem svetu. V sestavi te 76-članske komisije, bo namreč samo 25 predstavnikov pacientov, čeprav jim je ta zakon namenjen, 42 bo izvajalcev, od tega 37 zdravnikov. V zakonu se nekonsistentno mešajo izrazi "zdravstvena obravnava" ali "oskrba". Kot najbolj primeren izraz se uporablja "medicinska oskrba" in podobno, kar pa seveda pomeni precej manj kot je "zdravstvena oskrba", "zdravstvena ali druga storitev". To med drugim kaže na velik vpliv na pisanje zakona, ki so ga imeli zdravniki. Pripravljene imamo seveda še konkretne pripombe k triindvajsetim členom, ki bi jih bilo potrebno dopolniti ali spremeniti. Vse te pripombe, ki sem jih navedel, so bile v Državnem zboru Republike Slovenije vložene v obliki konkretnih amandmajev, ki pa niso bili izglasovani. Naj na koncu povzamem, da je Zakon o pacientovih pravicah narejen po meri Vlade Republike Slovenije in Ministrstva za zdravje in bo bolj služil njim. Žal pa bodo morali pacienti svoje pravice uveljaviti po rednih sodnih poteh. Zato apeliram na vse vas, spoštovane poslanke in poslanci, da podprete veto Državnega sveta Republike Slovenije na ta zakon. Hvala.
Hvala lepa. Zahtevo je obravnaval Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Ljubu Germiču za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, sodelavke, kolegice in kolegi. Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za zdravstvo je na svoji 26. redni seji dne 16. januarja 2008 obravnaval zahtevo Državnega sveta Republike Slovenije, s katerim na podlagi prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije od Državnega zbora zahteva, da ponovno odloča o Zakonu o pacientovih pravicah, ki ga je Državni zbor sprejel na svoji 34. redni seji dne 19. decembra 2007. Poslanci smo za obravnavo prejeli gradivo Zakonodajno-pravne službe in mnenje Vlade Republike Slovenije. Uvodoma je državni svetnik gospod Peter Požun obrazložil zahtevo Državnega sveta Republike Slovenije za ponovno odločanje o zakonu. Državni svet namreč ugotavlja, da v sprejetem zakonu niso bile upoštevane pripombe uporabnikov zdravstvenih storitev, ki so jih v postopku priprave zakona posredovala zainteresirana združenja bolnikov. Pripombe so bile posredovane poslancem Državnega zbora, ki jih v postopku sprejemanja zakona niso upoštevali. Sprejeti zakon tako ne ureja varstva pravic pacientov, saj so te pravice ostale razpršene v številnih zakonih, kar pomeni, da pacient svojih pravic dejansko ne bo mogel uveljavljati tako, kot je bilo mišljeno v ciljih predlaganega zakona. Državni svet zakona ne podpira, tudi zato, ker ne določa sankcij in kazni za neizpolnjevanje obveznosti. Mnenje Vlade je predstavil državni sekretar na Ministrstvu za zdravje gospod Darko Žiberna. Poudaril je, da je predlagatelj ob obravnavi v zakonodajnem postopku z vloženim amandmajem upošteval večino pripomb zainteresirane javnosti. Ustrezno je bil dopolnjen postopek prve obravnave kršitve pacientovih pravic pred pristojno osebo, izvajalca zdravstvenih storitev, in sicer na način, da so določena vsaj minimalna procesna pravila, ki zagotavljajo pošteno obravnavo. Ustrezno je dograjen in dopolnjen tudi postopek pred komisijo, ki bo obravnavala druge zahteve, obravnave pacientovih pravic, v katerem se bo subsidiarno uporabljal Zakon o splošnem upravnem postopku. Zakon o pacientovih pravicah predvideva vrsto pravic uporabnikov zdravstvenih storitev, zato po mnenju Vlade Republike Slovenije predstavlja pomembno novost v Sloveniji in veliko pridobitev za paciente. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je opozorila na dejstvo, da se pripombe Državnega sveta Republike Slovenije nanašajo v enem delu na vprašanje načina priprave predloga zakona, v drugem delu pa na vprašanje vsebinske narave, povezano s presojo primernosti in zakonske ureditve, kar pa presega naloge Zakonodajno-pravne službe. Večina članov odbora za zdravstvo se je sicer strinjala z dejstvom, da Slovenija takšen zakon nujno potrebuje, vsekakor pa sama vsebina zakona po mnenju nekaterih članov odbora ni v celoti usklajena, strokovno obdelana ter izvedbeno dorečena, kar lahko pri izvajanju povzroči nemalo problemov. Člani odbora so nato glasovali in sprejeli naslednji sklep: "Odbor za zdravstvo predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije, da pri ponovnem odločanju v skladu z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije Zakon o pacientovih pravicah sprejme." Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade kot predlagateljici zakona za dodatno obrazložitev. Prosim, gospod Žiberna, državni sekretar.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospe poslanke in gospodje poslanci ter drugi tukaj prisotni, lep pozdrav. Dovolite mi, da v tem času, ko smem nekaj povedati o tem zakonu, ne bi ponavljal stvari in argumentov, ki sem jih tukaj pred vami že v predhodnem času in tudi na odboru povedal, kako je zakon nastajal, kako smo se usklajevali s številnimi zainteresiranimi za ta zakon, kako pač 100% ne moremo vsakega upoštevati, lahko ga mogoče 90% upoštevamo, kako smo pridobili tudi pozitivno mnenje pravnikov o zakonu, ki ga imate pred seboj, da je pravniško primeren. Ne bom ponavljal, kot ponavljajo tisti, ki kar naprej govorijo, da je dialog enega, ki govori, drugega, ki pa noče slišati, se pravi, dialog polgluhega, da je zakon neusklajen, da je zakon neprimeren, da so stroški v postopku za stranke, da ni sankcij, da niso vse pravice na enem mestu, da ne omogoča svetovanja bolnikom oziroma strankam in da bo tista, ki je še najbolj bosa, služil Vladi Republike Slovenije, kot sem pred kratkim slišal. Težko bi bilo ponavljati argumente proti takim izjavam, ker je predvsem stvar vrednostne usmeritve, ne pa stvar argumentov, da bi jih vrnil, in kadar je stvar vrednostne usmeritve, pač z argumenti te usmeritve ne moreš obrniti. Zato, spoštovane poslanke in poslanci, želim, da bi vsaj tokrat naredili izjemo in ne videli kakšne druge koristi, ampak predvsem koristi pacientov, ki jih je v tem zakonu kar mnogo. Zanesljivo lahko z odgovornostjo povem, da zakon pacientom lahko samo koristi. Nikomur pa v tej državi ta zakon ne more škoditi, razen če ta škoda ni druge narave, kot je korist pacientovih pravic, kot so pacientove koristi za paciente. Rad bi povedal tudi, da smo se na Ministrstvu za zdravje izrazito s pozornostjo pripravili tudi na tiste naše uporabnike zakona, ki ne poznajo zakonske materije, kot jo poznate vi, gospe poslanke in poslanci. In zato smo tudi pripravili tako prisrčno brošurico, ki je zelo lična in razumljiva dobesedno vsakemu, ki hoče na hitro pridobiti informacijo, kako se lahko ta zakon kot orodje uporabi v vsakdanjih problemih in reševanju težav, ki nastanejo v stiku z zdravstveno službo. Zato, gospe poslanke in poslanci, vas naprošam za tokratno izjemo in vas naprošam, da našim pacientom le daste priložnost koristi, ker odločitev o nasprotnem pomeni, da ste se iz drugih ciljev odločili, da nikakršne koristi iz tega zakona nočete dati našim pacientom. Zavedam se tudi, da je zakon možno skozi čas izboljšati, vendar skozi čas. Zakon je namreč prvič v slovenskem okolju in tisti, ki so ga pisali, se niso imeli na kaj opreti in vsaka boljša stvar od dosedanje je tista, ki nalaga neko odgovornost, da jo podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu skupine nepovezanih poslancev.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi in tudi gospod državni sekretar na ministrstvu s sodelavko! Začela bom s stavkom, ki je tudi vodilo v okviru Sveta Evrope. To je stave, ki sem ga slišala danes že s strani gospoda iz Državnega sveta: "Nič o nas, brez nas." Žal, spoštovane kolegice in kolegi, ta stavek ni bil upoštevan ob pripravi Zakona o pacientovih pravicah. Tudi zato danes ponovno odločamo o zakonu. Zato je padel ne nazadnje veto na osnovni zakon. Sicer pa Zakon o pacientovih pravicah spremlja zanimiva usoda. Če se ne bi vsebina dotikala tako zelo pomembnega ali pa občutljivega področja, kot je zdravje ljudi, bi lahko rekla na tem mestu, da je vse skupaj komično. Ja, komično. A je ta komičnost, žal, prerasla v tragičnost, spoštovane kolegice in kolegi. In takšno je stanjem, roko na srce, ali pa dogajanje na celotnem polju zdravstva, zdravstvenega sistema, ki spada v resor ministrice Kukovičeve. Na tem področju lahko vlečemo paralelo med vsemi zapleti, krajami, nepravilnostmi, zavitimi zakoni in pritlehnimi odločitvami. Ko postane stanje alarmanetno, se pojavi ministrica z ekipo fotografov, gre na ogled ene od zdravstvenih institucij, naroči sanacijski projekt in s tem se enostavno zaključi zadeva, v kateri je bilo izgubljenih, da ne rečem, več deset milijonov evrov. To je praksa tega ministrstva. V zadnjem času na te odhode z ekipo fotografov, novinarjev hodi celo predsednik Vlade. Ko je ministrica klicana pred Državni zbor, pa najsibo pred matični odbor ali Državni zbor, takrat ministrice preprosto ni. Ministrica nima časa, da pojasni, kaj se dogaja na ministrstvu, na področju zdravstvene politike v naši državi. Tudi danes ministrice ni z nami. Žal. Ni je bilo na seji, na tisti seji, kjer se je zakon, o katerem danes ponovno odločamo, gradil, dograjeval. Tisti, ki smo bili priča temu dogajanju na seji matičnega delovnega telesa, vemo, kaj se dogaja s politiko na področju zdravstva. Takrat so se celo nekatere dobre rešitve v okviru osnovnega zakona z amandmaji, ki so jih vložile vladne koalicijske stranke, spremenile. Spremenile v slabe rešitve. Ministrice, kot že rečeno, tudi takrat ni bilo. In potem ministrica skliče novinarsko konferenco. Berem poročila na Slovenski tiskovni agenciji, v časopisih. Ministrica pravi v tej svoji novinarski konferenci, potem ko je bil izglasovan veto na zakon, da računa na razum v Državnem zboru. Ob tem pove, da nima pojma, zakaj je zakon doživel tako nasprotovanje. Celo strokovnjaki za medicinsko etiko so jasno povedali, zakaj je zakon slab, spoštovani. Celo strokovnjaki za medicinsko etiko. In ministrica pravi, ob tem ko je ni bilo niti na odboru niti na seji Državnega zbora, da ne ve, zakaj tako nasprotovanje zakonu. In njeni izgovori s časovno stisko, če zakon pade - lepo vas prosim! Ministrica pravi, kdo se bo lotil razprave, če zakon pade, ko pa so v pripravi še zakon o duševnem zdravju, zakon o zdravilih itd. Ampak veste, zakon o duševnem zdravju bi moral biti že zdavnaj sprejet v Državnem zboru, pa ga še danes ni na dnevnem redu, ker je še vedno v pripravi na ministrstvu, od začetka mandata, tri leta. Zakon o zdravilih, bolje da ga ne bo, ker ne prispeva k boljši obravnavi ali pa zdravljenju ljudi, ker znova uvaja cenejša generična zdravila. To je realno, spoštovane kolegice in kolegi. In ko je gospod državni sekretar omenil to simpatično knjižico - veste, kaj je zbrano v tej simpatični knjižici? V tej simpatični knjižici so zbrane pravice pacientov, ki jih imajo že danes na podlagi vseh zakonov, ki jim določene pravice dajejo. Ampak, v tej knjižici, dovolite, da vam preberem, piše - recimo, pod številko 3: "Pravica do proste izbire zdravnika in izvajalca zdravstvenih storitev." To imajo pacienti že danes, ne na podlagi Zakona o pacientovih pravicah. "Pravica do primerne, kakovostne in varne oskrbe" - tudi to pravilo imajo. Skratka, vse skupaj, spoštovane kolegice in kolegi, je zavajanje ali pesek v oči. V Poslanski skupini Lipa ne bomo dali glasu temu zakonu, ker je preprosto preslab.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jazbec v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo problematike pravic pacientov. Gre za občutljivo področje, kateremu se je potrebno posvetiti z vso odgovornostjo. Gre za pomemben zakon, s katerim se uvaja pomembna novost v sistemu zdravstvenega varstva, kjer na novo uveljavlja predvsem pacienta kot osebnost in varstvo njegovih ustavno in zakonsko opredeljenih in varovanih pravic na področju zdravstvenega varstva. Z zakonom se izpolnjuje pomembna vloga na področju varovanja in uresničevanja pravic pacientov. Pobudniki za izglasovanje veta v Državnem svetu so izpostavili očitke, da v zakonu niso upoštevane pripombe uporabnikov zdravstvenih storitev, ki so jih v postopku priprave zakonov posredovala zainteresirana združenja bolnikov, da predlagatelj zakona ni dal možnosti civilni družbi, da se postopek javne razprave ni vodil po običajnem načinu. Pri tem je potrebno opozoriti, da se je predlagatelj zakona tekom njegove priprave pisno usklajeval z Uradom varuha človekovih pravic. Prav tako je treba poudariti, da so pri usklajevanju zakona sodelovali in njihove pripombe so upoštevane: informacijska pooblaščenka, Komisija za medicinsko etiko, Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, Forum za pravice otrok v bolnišnici, Zveza potrošnikov Slovenije, Koalicija NBO za pravice pacientov. Vključenih je 19 društev: Europa Donna - slovensko združenje za boj proti raku dojk, Društvo onkoloških bolnikov Slovenije, Združenje bolnikom z limfomom in levkemijo, Društvo medicinskih sester, babic in zdravstvenih tehnikov Ljubljana. V zvezi z očitki, da ni bilo javne razprave, je pomembno poudariti, da je ta potekala dlje časa. Zakon je bil objavljen najprej en mesec na spletnih straneh Ministrstva za zdravje. Osnutek zakona se je pošiljal zainteresirani javnosti in nekaterim državnim organom. Zakon je bil javno predstavljen na več okroglih mizah, kjer se je razpravljalo o rešitvah. V Državnem zboru smo pri razpravi na matičnem delovnem telesu predlog zakona, ki ureja pravice pacientov, temeljito prenovili, z upoštevanjem pripomb zainteresirane javnosti. Slednje dokazuje ravno nasprotno, kot očitajo predstavniki opozicije in predstavniki zainteresirane javnosti, in smo z upoštevanjem številnih sklopov pripomb dosegli široko legitimnost zakona. Pomembna novost zakona je uvedba instituta zastopnika pacientovih pravic, ki bo v postopki pomagal pacientom, ki so v pritožbenem postopku praviloma šibkejša stranka. S tem se tudi omogoča čim bolj kvalitetno in učinkovito uresničevanje njihovih pravic. Institut zastopnika pacientovih pravic je umeščen v zakonu v okviru pravice do brezplačne pomoči pri uresničevanju pacientovih pravic, tako da je delo zastopnika za paciente brezplačno, kar po obstoječi ureditvi ni. Ob tem velja poudariti, da bodo pacienti, če zakon pri ponovnem odločanju ne bo potrjen, prikrajšani pri uveljavljanju pravic iz zdravstvenega varstva. Razloge in kam se obrniti, bodo v tem primeru morali razložiti pacientom tisti, ki so v Državnem svetu glasovali za zahtevo po ponovnem odločanju, kot tudi tisti, ki zakona ne bodo podprli. Zastopniki bodo izbrani na podlagi javnega razpisa izmed neodvisnih kandidatov, ki bodo imeli ustrezno znanje in večletne izkušnje na tem področju ter ugled in spoštovanje v svojem okolju. Po uveljavitvi zakona bodo zastopniki sprva delovali na svojem sedežu na območju območnih zavodov za zdravstveno varstvo. Po ustanovitvi pokrajin bodo zastopniki delovali pod okriljem pokrajin. Zakon uvaja tudi določbo, da bo imel varuh človekovih pravic enega izmed namestnikov, zadolženega za varovanje pacientovih pravic v razmerju do državnih organov, organov samoupravnih lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil. Pomembno je opozoriti in poudariti, da zakon vsebuje katalog pacientovih pravic, ki obsega 14 pravic, kar pomeni, da predstavlja sistemsko podlago za primerno, kakovostno in varno zdravstveno oskrbo. Zakon v okviru procesnega odločanja uvaja dvostopenjsko reševanje sporov, in to na način, da so določena vsaj minimalna procesna pravila. Na podlagi navedenega in odgovornosti do pacientov ter dejstva, da bo postopek zanje preko zastopnika brezplačen, bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog zakona ponovno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovani gospod državni sekretar, predstavnik Državnega sveta, kolegice in kolegi. Državni svet je prisluhnil pripombam civilne družbe in sprejel odločitev, o kateri danes razpravljamo, sicer omejeno, skladno s poslovnikom. Žal danes ni moč prisluhniti in kakorkoli spremeniti zakona na način, da bi odpravil rešitve ali, bolje rečeno, težave, ki niso dobre. Imamo zgolj možnost glasovati za predlog zakona oziroma proti zakonu v celoti. Pri tem se zastavlja vprašanje, kaj je bolje oziroma slabše za šibkejši člen, kot je bilo danes že rečeno, v razmerju izvajalec in pacient. Njim je namreč Zakon o pacientovih pravicah namenjen. Torej pacientom. Veliko pripomb je bilo podanih v prvi obravnavi. Ogromno amandmajev je bilo vloženih tudi v drugi obravnavi. V času med prvo in drugo obravnavo si je celo Ministrstvo za zdravje izgovorilo mesec dni za pripravo amandmajev, ki so odpravljali napake, na katere je opozorila naša Zakonodajno-pravna služba. Koalicija je te amandmaje tudi vgradila v zakon. Žal pa ni bilo posluha za amandmaje opozicije, ki so večinoma temeljili na pripombah civilne družbe. Pripombe ostajajo aktualne še danes in so vodile Državni svet pri njegovi odločitvi. Društvo medicinskih sester, babic in zdravstvenih tehnikov Ljubljana je sprejeti Zakon o pacientovih pravicah označilo za neprimernega, neživljenjskega, predolgega in vsebinsko slabega, potrebne so korekcije. Veliko teh, ki so naslovili pripombe, je omenil že predstavnik Državnega sveta. Še vedno pa je svež spomin iz druge obravnave predloga zakona, ko je bilo izrečeno kar nekaj neprimernih in nepotrebnih ocen v zvezi društva kroničnih bolnikov v ustanavljanju. Njihova najpomembnejša zahteva je uvedba instituta varuha bolnikovih pravic. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo opozarjali tudi na sporno sestavo komisije, ki naj bi bila nabor 76 članic oziroma članov, v kateri pa bo le 25 predstavnikov pacientov in preveliko število zdravnikov, skoraj 50%. Kot sem dejal na seji matičnega delovnega telesa, je zame in seveda tudi za moje kolegice in kolege iz Poslanske skupine Socialnih demokratov vloga Državnega sveta pomembna. Zavedamo se namreč, da vsa modrost pri sprejemanju zakonodaje ni vsebovana v ministrstvih, Vladi in Državnem zboru. Prav bi bilo, da je seštevek, v katerega je vključen tudi Državni svet. Danes imamo torej priložnost, da zavrnemo slab zakon in sprostimo pot novemu, kvalitetnejšemu, ki bo plod znanja in poznavanja razmer tako izvajalcev zdravstvenih storitev kot - kar je po naši oceni še posebej pomembno - uporabnikov teh storitev. Prisluhnimo civilni družbi, prisluhnimo tistim, ki imajo izkušnje s pravicami bolnikov in predvsem njihovega uveljavljanja. Izognimo se referendumu, ki bo, če se bo zgodil, za nekaj časa onemogočil pripravo ustreznejših rešitev. In ker je gospod državni sekretar svoj nastop začel s to knjižico, ki so jo izdali v podporo Zakonu o pacientovih pravicah, naj povem, da tudi odgovori, ki so posredovani, morajo biti uresničljivi že danes, brez tega zakona. Na vprašanja, ali bo zdravstveno osebje upoštevalo vrstni red prihoda v čakalnico in ali me bo zdravnik obravnaval enako, je odgovor "seveda". Ampak ta odgovor "seveda" mora biti izvršljiv že danes v našem zdravstvu. Ali obstaja možnost, da bi bil prisoten ves čas otrokove hospitalizacije? Tudi zdaj je to že možno. Ali lahko prosto izberem, v kateri bolnišnici ali drugi zdravstveni ustanovi bom deležna zdravljena in kateri zdravnik me bo zdravil? Odgovor je ponovno "seveda". Gre torej za promocijo zakona, ki v bistvu še niti ni sprejet. To je, bi rekel, milo rečeno neustrezno porabljen denar, kajti če bi ta sredstva vložili prej v predstavitev in v dogovor o tem, kakšen zakon želimo, bi bil uspeh zanesljivo boljši in danes ne bi glasovali ponovno o tem zakonu in se ne bi pogovarjali o vetu Državnega sveta. Tako pa lahko rečem, da je to podobno, kot če se odločiš, da bi kupil avto, pa vse, kar dobiš od tega avtomobila, so navodila za uporabo, avtomobila ni pa nikjer. Torej, tudi mi v Poslanski skupini Socialnih demokratov tudi tokrat, torej četrtič že v tej dvorani Državnega zbora, ne bomo podprli Zakona o pacientovih pravicah.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič v imenu Poslanske skupine LDS. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav še enkrat! V poslanskem klubu razumemo predlog Državnega sveta za veto na predlagani zakon še kot eno priložnost, da razmislimo o rešitvah, ki jih ta zakon prinaša. Ob tem se ne strinjamo z mnenjem Vlade, da je zakon strokovno dobro pripravljen, zato zakona tudi danes v Poslanskem klubu LDS ne bomo podprli. V Poslanskem klubu LDS smo namreč prepričani, da urejanje pravic pacienta zahteva jasno in enoznačno zakonsko ureditev, ki v pacientih ne bo povzročala zmede in uporabe različnih postopkov glede na različno zakonsko urejanje. Namen zakona bi moral v vseh pogledih omogočiti enakopravno, primerno, kakovostno in varno zdravstveno oskrbo, zato bi bilo potrebno, da se v temeljnem zakonu uredi celoten obseg pacientovih pravic. S sedanjim predlogom se določene pravice, način njihovega uveljavljanja urejajo še v drugih zakonih. Gre za pravice iz zdravstvenega zavarovanja. To je bila naša temeljna pripomba že v prvi obravnavi zakona. Zakon je v drugi obravnavi doživel zelo korenito spremembo, saj smo preoblikovali skoraj vse člene zakona, ni pa doživel konceptualne spremembe na točkah, na katerih smo v poslanskem klubu opozarjali že od vsega začetka, hkrati pa so se spremenile tudi nekatere določbe, katere predlagatelji niso znali natančno obrazložiti, hkrati pa po našem mnenju prinašajo še slabše rešitve. Pri tem smo opozarjali že od vsega začetka, da bi v enotnem dokumentu resnično uredili celovito urejanje pacientovih pravic. Sedanja ureditev po našem mnenju prinaša dvotirnost, saj lahko pričakujemo pritožbe na postopke po tem in po drugih zakonih. Jaz bi se tukaj tudi sam v imenu poslanskega kluba dotaknil tudi komentarja te brošure, ki ima naslov Kaj vam prinaša Zakon o pacientovih pravicah. Seveda takoj na prvi strani, ko odpremo naslovnico, imamo nagovor: "Imamo pacienti svoje pravice? Zagotovo! Kakšne so - na to vprašanje vam bomo poskušali odgovoriti v brošuri." Seveda temu pa ni moč pritrditi, kajti ta brošura ne odgovarja na pravice, ki jih imamo pacienti že danes, nikakor pa tudi ne odgovarja na pravice, ki jih dobimo samo skozi Zakon o pacientovih pravicah. In seveda zavaja tudi zadnja stran, organogram, torej slika, na kateri poskuša predlagatelj informirati o postopku v primeru kršitve pacientovih pravic. Tukaj manjka bistveno, gre za postopek v primeru kršitve pacientovih pravic na podlagi Zakona o pacientovih pravicah. Seveda je postopek, če so kršene pravice iz zdravstvenega zavarovanja, bistveno drugačne. Hkrati je pa treba reči, da je prizadevanje ministrstva s to brošurico treba pohvaliti, seveda pa se strinjamo s tistimi, ki pravijo, da bi bilo toliko prizadevanj potrebno narediti že v bistveno prejšnji fazi sprejemanja tega zakona. Torej, če nadaljujemo z opozorili, ki smo jih v poslanskem klubu naslovili na predlagatelja, so opozorila šla glede na postopke pritožbe in glede na njihovo racionalizacijo in poenostavitvijo. Po našem mnenju gre še vedno za preveč zbirokratiziran postopek pritožbe, komisija je prevelika, strmeti bi morali k čim manjši in bolj neodvisni komisiji. Predlagali smo oblikovanje številčno manjšo komisijo, v okviru katere bi bili prisotni strokovnjaki zdravstvene stroke, hkrati pa bi se zagotovila neodvisna strokovna obravnava. Da so ambicije veliko širše, kot jih prinaša sam ta zakon, kaže tudi vpeljava možnosti urejanja čakalnih seznamov, kajti po našem mnenju je za urejanje čakalnih seznamov potrebno urediti še bistveno več, kot jih prinaša samo pravica do spoštovanja pacientovega časa. Med spremembami, ki pa so po našem mnenju negativno se odražali v drugi obravnavi, pa gre predvsem za črtanje pojmov "varnosti zaprek" in "zdravljenje", ki sta bila z amandmajem na matičnem delovnem telesu črtana. S tem se iz zakona izključuje tudi pojem "zdravstvena napaka", ki je bila vključena v širši pojem "varnostnega zapleta", namesto "preiskave o domnevnem zdravstvenem zapletu" pa se uvede "interni nadzor", ki bi se moral izvajati že brez tega zakona. Seveda pri tem se sprašujemo, zakaj je predlagatelj črtal ta določila, pri čemer črta tudi svoje izraženo prizadevanje, da želi doseči čim večjo varnost pacientov v času, ko so deležni medicinske oskrbe. S tem pa je tudi v nasprotju z Luksemburško deklaracijo o varnosti pacienta. Hkrati opozarjamo na določila, ki so zastopniku namenili vlogo nepoklicnega opravljanja njegove dejavnosti, kljub temu da so v zakonu zapisane zelo široko njegove pristojnosti. Hkrati nismo zadovoljni tudi z odnosom do samega postopka sprejemanja tega zakona in zaradi navedenega zakona tudi v tej fazi ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Zupan v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani predstavnik Državnega sveta, kolegice in kolegi! Zardi hitrega napredka medicinske znanosti in z boljšimi gospodarskimi razmerami v državi so tudi bolnikom zagotovljene večje možnosti za zdravljenje in ozdravitev. Pacienti imajo pravico, da so deležni najboljših in najnovejših diagnostičnih in terapevtskih postopkov, država pa je dolžna v okviru možnosti poskrbeti za pogoje, da se ta cilj doseže. Praksa pa je pokazala vse prevečkrat, da je bolj kot vsebina posameznih pravic pomanjkljiv in neučinkovit zlasti način njihovega uresničevanja. Zavedamo se, da je pacient v svoji bolezni in občutljivosti v razmerju do celotnega zdravstvenega osebja in sistema v podrejenem položaju, zlasti glede pritožbenih poti pa prepuščen posameznim zdravstvenim zavodom in njihovim vodstvenim ekipam. V Novi Sloveniji pozdravljamo novi Zakon o pacientovih pravicah, ki ga do sedaj še nismo imeli, saj ureja področje občih pravic, ki gredo vsakemu uporabniku zdravstvenih storitev in uresničuje cilje, ki si jih je postavila Vlada. Namreč, da bo zakon dolgoročno prispeval k zmanjšanju števila pritožb in s tem k zmanjšanju stroškov, da jasno določa pacientove pravice, ureja učinkovito reševanje kršitev in opredeljuje vlogo in pomen zastopnikov in da daje svoj prispevek k mirnemu reševanju sporov, kar posledično pomeni tudi zmanjšanje pritiska na sodišča. Zavedamo pa se, da zakon ni idealen in da bo šele praksa pokazala, kaj je potrebno spremeniti in dopolniti. Zakon pa je na voljo pacientom, ki so ga dolgo čakali, zato je nezadovoljstvo, ki ga kaže opozicija in nevladne organizacije, posledično pa izglasovan veto v Državnem svetu, sicer legitimen, vendar neupravičen. Razloge, ki jih je Državni svet navajal k zahtevi, da Državni zbor ponovno odloča o zakonu, lahko razdelimo na tri sklope: da predlagatelj ni dal možnosti civilni družbi, varuhinji človekovih pravic in posameznim društvom bolnikov in da ne ureja varstva pacientovih pravic, češ da so te pravice ostale razpršene v številnih zakonih in da zakon ne določa sankcij in kazni za neizpolnjevanje obveznosti. Menimo, da takšni razlogi izhajajo iz nepoznavanja materije in da jih lahko zavrnemo z argumenti. Prvič, da je pri snovanju zakona sodelovala in da so bili upoštevani v veliki meri predlogi s strani zainteresirane javnosti in varuha človekovih pravic, sodelovali so tudi strokovnjaki iz različnih področij. Drugič. Da zakon ureja, kot je bilo že navedeno, pacientove pravice, ki gredo vsakemu uporabniku zdravstvenih storitev, medtem ko zastopnik kot varuh pacientovih pravic svetuje pacientom tudi s področja zdravstvenega zavarovanja. Pacient bo na ta način seznanjen z vsemi svojimi pravicami, ki jih lahko uveljavlja bodisi po tem zakonu bodisi po zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Zahteva društev, da mora biti zastopnik izven zdravstvenega sistema in finančno neodvisen od ministrstva, je usklajena. Zastopnika imenuje predstavniški organ pokrajine na podlagi javnega poziva, s čimer se zagotavlja neodvisnost in nepristranskost. Usklajeno je tudi določilo v zvezi z imenovanjem komisije, saj bo kar 25 članov imenovanih iz vrst nevladnih organizacij, v postopku same obravnave pa vedno sodeluje en predstavnik nevladnih organizacij. In tretjič. Glede sankcij in kazni za neizpolnjevanje obveznosti pa velja povedati, da zakon izhaja iz novih rešitev, ki stimulirajo primerno izvajanje pacientovih pravic, pri čemer je predvideno sankcioniranje neizvajanja določenih obveznosti izvajalcev. V poslanski skupini Novi Sloveniji bomo zakon o pacientovih pravicah še enkrat podprli, saj menimo, da bo bistveno pripomogel k bolj pravični obravnavi pacientov, kot enakopravnih subjektov v procesu uveljavljanja pravic. Hkrati pa bo tudi izvajalce zavezoval k čim bolj kakovostnemu ter odgovornemu upravljanju zdravstvenih storitev. Menimo da tisti, ki nasprotuje zakonu, ne želijo pacientom dobro in z najrazličnejšimi izgovori zavirajo izvajanje možnosti, ki jih zakon daje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mihael Prevc v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavkama, spoštovani predstavnik Državnega sveta, spoštovane kolegice in kolegi. Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo pri ponovnem glasovanju Zakon o pacientovih pravicah podprli, ker smatramo da je zakon potreben in da ga je potrebno uveljaviti čim prej. Praksa pa bo pokazala, kje ga je potrebno še dopolniti in kako izboljšati. Zakon o zdravstveni dejavnosti sicer določa nekatere pravice pacientov, vendar se je v dosedanji praksi izkazalo, da je premalo opredeljena vsebina posameznih pravic in da je neustrezen tudi način uresničevanja teh pravic. Potrebujemo torej pregleden katalog pacientovih pravic, kjer bo vsebina vsake pravice podrobneje opredeljena. Potrebujemo urejene, enotne, pregledne in učinkovite pritožbene postopke v primeru kršitve pravic. Novela zakona prinaša prav te rešitve. Dodanih je nekaj novih pravic, in sicer: pravica do spoštovanja pacientovega časa, pravica do preprečevanja in lajšanja trpljenja, pravica do preventivnih storitev in tako dalje. Pravica do primerne, varne in kakovostne zdravstvene oskrbe, ki je urejena v členih od 11 do 13 po našem mnenju pomeni kakovosten napredek v določanju nivoja zdravstvene oskrbe, hkrati pa povezuje potrebe pacientov s sposobnostjo zdravstvenih izvajalcev in z zmožnostmi zdravstvenega sistema v Republiki Sloveniji. Menimo, da je dostop do primerne, varne in kakovostne zdravstvene oskrbe ena od osnovnih in izhodiščnih pacientovih pravic. Poleg tega v Slovenski ljudski stranki že dalj časa opozarjamo, da so čakalne dobe v zdravstvu eden najbolj perečih problemov, ki tarejo slovenskega bolnika, zato je potrebno rešiti dostopnost do zdravstvenih storitev in čakalne dobe za zdravstvene storitve. Tukaj gre za pomembno pravico pacienta, namreč, za spoštovanje pacientovega časa. Gre za obveznosti izvajalca zdravstvenih storitev, da poskrbi za najkrajši možni čakalni čas in čakalno dobo. Ta obveznost se mnogokrat ne izpolnjuje. Pomembna je tudi pojasnilna dolžnost zdravnika, seznanitev pacienta s predvidenimi diagnostičnimi postopki in predlaganim zdravljenjem. Pacient mora biti obveščen o stanju in možnostih zdravljena tako, da se lahko svobodno odloči za zdravstveni poseg. Zato menimo, da mora biti pojasnilo takšno, da ga razume vsak pacient, upoštevaje njegovo zdravstveno in psihično stanje. Odločanje o lastnem zdravju in življenju je namreč temeljna osebnostna pravica posameznika. Zato menimo, da je potrebno zakon podpreti, ker se z njim želi prispevati k dolgoročnemu zmanjševanju pritožb pacientov in s tem povezanih stroškov in ker je usmerjen v preprečevanje kršitev oziroma sporov med pacienti in zdravstvenimi delavci. Ne nazadnje, da se uredi postopkovni vidik varstva pacientovih pravic in se vzpostavi učinkovito reševanje kršitev oziroma sporov v primeru, da do njih pride. Le urejen sistem reševanja pritožb pomeni na eni strani zaščito pacienta, na drugi strani pa tudi zaščito zdravnika in njegovih sodelavcev. Potrebno je poskrbeti, da bodo ljudje verjeli oziroma zaupali v pravično obravnavo pritožb tudi v zdravstvu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Cveta Zalokar Oražem v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo. V Poslanski skupini Zares smo pričakovali, da bo Državni svet izglasoval veto in zahteval ponoven premislek v Državnem zboru v zvezi s sprejetjem Zakona o pacientovih pravicah. Njihov predlog bomo podprli, saj smo vseskozi od samega začetka obravnave tega zakona opozarjali, da ne upošteva interesa bolnikov in ni oblikovan tako, da bi jim v resnici zagotavljal uveljavljanje njihovih pravic na primeren, učinkovit, nezapleten in dostopen način. Že pri nastajanju in obravnavi zakona so bili namreč zanemarjeni in neupoštevani interesi civilne družbe in nevladnih organizacij, ki jih predstavljajo različna društva, v katerih se združujejo bolniki. Ničesar, najmanj pa zakona, ki naj bi opredelil njihove pravice in možnosti uveljavljanja le-teh, ne bi smeli sprejemati brez večinskega konsenza in soglasja z njimi ter ob dobrem poznavanju in vpogledu, lahko rečem, zakon, ki naj bi bil zapisan zanje in v njihovo dobro. Pa ste jih zaobšli. O njih se mnogokrat, zlasti nekateri poslanci vladajoče koalicije, ponižujoče govorili in jih obsojali za njihovo kritičnost in pripisano jim nevednost. To je bilo nedopustno, nedemokratično in ponižujoče do celotne sfere nevladnih organizacij in to ni dobra popotnica za zakonovo udejanjanje v praksi. Tega prav gotovo tudi ta brošurica, ki smo jo danes prejeli, ne bo popravila. Res je, potrudili ste se, ampak jaz moram reči, da je to, če rečem milo rečeno, nenavadno; medtem ko v vsej fazi priprave zakona in njene obravnave na nek način ni bilo pravega mesta za nevladno sfero in civilno družbo, pa danes s to brošuro, preden je bil zakon sploh sprejet, dobivamo pravzaprav knjižico o tem, kaj prinaša ta zakon. Kaj če bo ta zakon danes padel v parlamentu? Kdo bo odgovarjal za stroške in vse to? To je velika dvoličnost, da pravzaprav v prejšnjih fazah paciente, bolnike njihova društva ignorirate, čisto zadnjo minuto, zadnjo sekundo pred sprejetjem pa pravzaprav izide brošurica, ki naj bi to popravila. Moram reči, da se s takim načinom ne strinjam. Problemi so nastali že pri konceptu zakona, saj smo vsi pričakovali, o tem govori tudi koalicijska pogodba, da bomo dobili varuha bolnikovih pravic v obliki ugledne, zaupanja vredne osebnosti. Rešitev z zastopniki, ki delujejo po regijah, je dobra, a bi jih morali povezati z osrednjo institucijo na državni ravni, to je z varuhom bolnikovih pravic. Te vloge pa komisija na državni ravni, ki bo štela 75 članov in predsednika, nikoli ne bo mogla dati, še posebej, ker bodo imeli v njej v vsakem primeru večino članov predstavniki, ki so povezani z zdravstveno dejavnostjo. Zato lahko jasno povemo, da so žal tudi ta zakon, zakon o bolnikovih pravicah, oblikovali po svoji meri zdravniki in ga spisali predvsem z njihovega vidika in tudi iz njihovega interesa, žal. Ne strinjamo se, da bodo v komisiji lahko le člani s področja prava, ekonomije in zdravstva, vsi drugi poklici in usmeritve pa ne. Neprimerno je tudi, da pri imenovanju članov in predsednika ni zagotovljena njihova neodvisnost, nepristranost, saj so vezani na imenovanje s strani Vlade, ne pa, na primer, na večino v Državnem zboru, ki bi ga predlagal predsednik države, s čimer bi bila zagotovljena samostojnost in ugled instituta varuha bolnikovih pravic. Prav tako nas moti, da je celoten institut varovanja bolnikovih pravic zastavljen na nepoklicnem delovanju, tako zastopnikov na regionalni ravni kot tudi celotne komisije. To jasno kaže, kako zelo se podcenjuje in nekako minimalizira problem varovanja bolnikovih pravic. Slaba stran zakona je tudi dostopnost do uveljavljanja pravic pred državno komisijo. Sredstva za začetek postopka mora zagotoviti pacient sam, povrnjene pa bo dobil samo v primeru, če je bila pritožba upravičena. Tega stroška si žal vsi bolniki ne bodo mogli privoščiti, saj so postopki zapleteni, težko razumljivi, izjemno podrobni, to pa pomeni, da jih bodo bolniki lahko uveljavljali le s pomočjo profesionalcev odvetnikov. Vsem socialnim skupinam torej uveljavljanje bolnikovih pravic ni enakopravno dostopno. Takšnega zakona v naši poslanski skupini ne bomo podprli in takšen zakon ne bo mogel zaživeti v praksi. Še posebej, saj je ministrica že zdaj napovedala, da bo za njegovo uresničitev potrebnih kar 10 podzakonskih aktov, kot je rekla na tiskovni konferenci. To pa bo zakon še naprej zapletlo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Žnidaršič v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Mi smo tudi pričakovali veto Državnega sveta. Zakon o pacientovih pravicah, je namreč megla, v kateri se skriva vsebina 18 točk koalicijske pogodbe, ki govori o tem, kako naj se pacientove pravice hitreje uresničujejo, pa so na ledu vsa tri leta delovanja te koalicije. Zakon o pacientovih pravicah je megla, v kateri se skriva vrsta nerešenih problemov v zdravstveni dejavnosti, na strani zdravstvene politike in na strani delovanja zdravstvenih organizacij. Zakon o pacientovih pravicah je nekaj podobnega kot govorjenje o blaginji takrat, ko sprejemaš zakon, ki dela nove reveže. Ni res, da bo ta zakon omogočil boljše uresničevanje pravic. Ne. Pacienti bodo le bolje vedeli zanje in lahko se bodo podali na mukotrpno pot iskanja pravice, ki bo na koncu rezultirala v njihovo škodo - v vsakem primeru. Z uveljavljanjem Zakona o pacientovih pravicah se ne mudi, mudi se z zagotavljanjem pravic. Na tem, da bi se to naredilo, pa se ni zgodilo nič posebnega, razen da so se zmanjšale čakalne dobe za nesorazmerno visoka dodatna sredstva. Tam, kjer dodatnega denarja ni bilo, so čakalne dobe ostale enako dolge ali daljše. Mi smo k predlogu zakona vložili vrsto amandmajev, ki so vsi po vrsti propadli. Glavno besedo so imeli taki, ki o stvari ne vedo nič ali pa zelo malo, ki pa so odgovorno sledili napotkom svojih šefov. Žarek upanja je dajal člen, ki govori o varuhu pacientovih pravic, vendar po zadnjih konzultacijah z varuhinjo se je izkazalo, da ta nima pogojev za to, da bi sploh dobila tega pomočnika, da so pomočnikom zmanjšane plače, da je tudi sama varuhinja glede tega degradirana in nima prav nobene volje uresničiti nekaj, kar je nedorečeno, v okviru dejstva, da ne ve, koliko in kakšne pomočnike naj si nabavi za to, da bi lahko opravljala svoje poslanstvo. Glomazna pritožbena komisija, imenovanje zastopnikov, vse v diskrecijski pravici ministra, skupaj z nagrajevanjem le teh, gredo mimo interesa zavarovancev in v njihovo škodo. Skupnost bolnikov ni bila upoštevana. Res se je predlagatelj posvetoval z mnogim, ampak rezultat je bil tak, da je rinil s svojimi rešitvami naprej, tudi takrat, ko je bilo morje argumentov za boljše rešitve, ampak je bilo pač treba trmasto vztrajati pri rešitvah predlagateljev, katerih spremno osebje je imelo naslednjo pripombo na vprašanje kolegice, kaj pa pomeni ta člen o pomočniku varuha za pacientove pravice. Nič - je bil odgovor. Toliko je notri zapisano zaradi tega, da bo DeSUS tiho. To je bilo njihovo usklajevanje. In seveda, bolniki dolgo čakajo na svoje pravice, ne na zakon o njih. Zaradi tega, ker je zakon slab in ker se, razen tega zakona do sedaj še nič tistega ni zgodilo, kar bi omogočalo bolj dosledno, pravičnejše in pravočasno uresničevanje bolnikovih pravic, nihče od naše poslanske skupine ne bi smel podpreti tega zakona in računam, da ga tudi ne bo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti, v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Lep dober dan vsem skupaj! Moj predhodnik je rekel, da do sedaj se ni storilo še nič na področju bolnikovih pravic. In res je to. To je prvi zakon, ki obravnava to tematiko, in ker je pač prvi, ni dober. Zakon ima celo vrsto napak, pomanjkljivosti, slabosti in celo vrsto zadev, ki bi jih lahko že sedaj popravili v tej obravnavi, pa vendar tega nismo storili. Razlogi so različni. Nekaj tako imenovani strokovni razlogi, velika večina je političnih razlogov. Pa vendar, zakon sam po sebi res v nekaterih segmentih obremenjuje vse skupaj. Obremenjuje ugotavljanje problematike, ki teži paciente. Ne določa določenih segmentov, kjer je vse skupaj narejeno nekako nedodelano, nekako nekako v zraku, nekako pravzaprav "šlampasto" bi rekel. Pa vendar, če pogledamo, kje je problematika zdravstva, bomo vedeli, da je problematika zdravstva v prvi vrsti kje drugje, ne pri pacientovih pravicah: pri operacijskih mizah, pri nabavi operacijskih miz, na Onkološkem inštitutu, na Pediatriji, pri nabavi materiala, kjer se strahotni denarji pretakajo, v čakalnih dobah, na neracionalnem trošenju denarja - cela vrsta posrednikov dobavlja razne materiale našim zdravstvenim ustanovam in krasno služi na tem, tam so največji problemi. Te probleme bi bilo potrebno prej reševati kot kaj drugega. Vendar pa pri Zakonu o pacientovih pravicah nekateri želijo rešiti čisto vse, tudi to. To pa enostavno ne gre! Tudi v samem zakonu, v zakonskem predlogu je vidna neka želja, da bi se rešilo tako rekoč vse v enem kosu in vse naenkrat in zato prihajamo do takšnih rešitev, ki nimajo dostikrat ne repa ne glave. Marsikaj je potrebno pripraviti v tem zakonu in marsikaj bo potrebno počakati, da bomo videli, kako se bo zadeva urejala in kako bo tekla v praksi, in potem narediti analizo in popraviti. Konec koncev še enkrat rečem, je že bilo povedano, da je prvikrat, da imamo v obravnavi takšen zakon. Res je. In prav je, da ga imamo! Imamo ga, recimo, malo prepozno, morda če bi bila ta razprava kakšno leto prej, bi razpravljali drugače, bolj mirno in manj s politično zavzetostjo. Letos so pač volitve in treba je pač "nažigati", kolikor se da. Je pa še ena stvar. Mislim, da je pomembno, da imamo takšen zakon, mislim, da je dobro, da ga poskusimo v praksi in pri tistih napakah, ki jih bomo ugotovili, vložimo zakon o spremembi tega zakona. To se bo seveda izvajalo šele v naslednjem mandatu, ampak z upanjem, da bomo zopet in spet sedeli notri v tem Državnem zboru, bomo to lahko naredili. Mislim, da bo takrat bolj pomembno in bolj potrebno reševati določene segmente, kajti konec koncev niti ena stran niti druga stran nima popolnoma prav. Napake so v zakonu, napake so pri tistih, ki zagovarjajo, da bi moral zakon pasti. Mislim da, še enkrat pravim, že v vsemu začetku smo v Slovenski nacionalni stranki ugotavljali celo vrsto nedoslednosti, ki tudi niso bile še popravljene, pa vendar, da se ne bi spuščal v posamezne člene, kajti preveč jih je, da bi jih lahko obdelali tukaj, pa vendar mislim, da je potrebno, da zakon sprejmemo, predelamo, počakamo, kako se bo dogajalo v praksi, in potem ponovno vložimo spremembe. Slovenska nacionalna stranka pripravlja že te spremembe, ampak to bo šele v naslednjem mandatu, po volitvah 2008. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo poslanskih stališč Poslanskih skupin. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam s to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OMEJEVANJU PORABE TOBAČNIH IZDELKOV, v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Zmagom Jelinčičem Plemenitim. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za zdravstvo predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Ljubu Germiču za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod državni sekretar, sodelavke. Odbor Državnega Republike Slovenije za zdravstvo je na svoji 26. seji 16. januarja 2008 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem predložila skupina poslancev. Člani odbora so k predlogu zakona prejeli mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Vlade Republike Slovenije. Prav tako pa so sprejeli tudi vrsto mnenj in dopisov domače in tuje zainteresirane javnosti. Uvodoma je predstavnik predlagatelja zakona povzel poglavitne cilje oziroma rešitve predloga zakona. Tako naj bi se lastniki gostinskih lokalov samostojno odločali za izbiro med kadilskim oziroma nekadilskim lokalom. Podal je tudi nekaj izjem, ki naj bi jih predlog zakona upošteval, kot je na primer za igralne salone ter gledališča. Posebej naj bi bila prepovedana prodaja tobačnih izdelkov s strani oseb, mlajših od 15 let. Pravna oseba ne more in ne sme biti odgovorna v primeru, če gost oziroma obiskovalec kljub opozorilom ne upošteva določb veljavnega zakona. V samem predlogu zakona je predlagana uvedba tako imenovanega tobačnega evra, namenjenega preventivni dejavnosti preprečevanja kajenja med mladimi. Predstavnik Vlade predloga zakona ni podprl. Po njegovem mnenju je v predlogu zakona terminologija v neskladju s terminologijo veljavnega zakona, kot tudi same spremembe, ki niso v skladu z osnovnim ciljem veljavnega zakona. Posebej je izpostavil razmerje škodljivih posledic za zdravje do ekonomskih učinkov oziroma zmanjševanja prometa v gostinskih lokalih. Pozdravlja pa uvedbo tobačnega evra, vendar način morda ni najprimernejši in je presplošen. Poleg tega ta materija sodi na področje dela Ministrstva za finance. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe se do nekaterih spremembe predloga zakona ni mogel opredeliti, ker to presega pristojnosti in naloge te službe. Posamezne pripombe pa je Zakonodajno-pravna služba podala k 1., 3., 4., 5. in 6. členu predloga zakona. Glede na mnenje Vlade Republike Slovenije je Odbor za zdravstvo na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel sklep, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, druga obravnava, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V obrazložitvah glasu so posamezni člani odbora poskušali opozoriti na nekatera dejstva, ki bi jih kazalo v prihodnosti še dodelati in analizirati, saj polletno obdobje veljavnosti zakona še ni tisto obdobje, v katerem bi lahko dobili konkretne rezultate in učinke. Odbor za zdravstvo Državnemu zboru Republike Slovenije predlaga, da v skladu z drugim odstavkom 134. člena Poslovnika Državnega zbor sprejme naslednji sklep: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, druga obravnava, ni primeren za nadaljnjo uporabo." Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zakona gospodu Bogdanu Baroviču za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi. Saj ne vem več kaj naj rečem. Milijone, milijone in milijone besed. Ustavno sodišče že več kot pol leta ne zna reči, ali je zakon v neskladju z ustavo ali ni. Ker jih pač ne zanima. Jaz nikogar od vas, ki ne kadite, ali od vseh, ki ne kadijo, ne silim, da mora kaditi. Ta država prisiljuje 100% tiste, ki so, smo kadilci, da smo tako kot v leti 1939 do 1945 - govorim o 1900. Lahko si samo še "nabijemo" namesto tiste judovske zvezde, kadilsko in bodo vedeli, kdo smo. Gostinci, Združenje gostincev, celo spoštovani gospod minister iz gospodarstva se je strinjal, da bi zakon spremenili, so obrnili hrbet samim sebi. Ne nazadnje, kolegice in kolegi, nam, meni osebno, Slovenski nacionalni stranki, ne gre za to. Jaz sem kadil že na minus dvajset pa bom še. Nam gre za iskanje enakopravnosti in ustavnih pravic. Kadilci danes nimamo, nimajo nobenih pravic. 0,0%. Nekadilci imajo 100% pravice in to tisti nekadilci, ki ne obiskujejo ne javnih ustanov ne lokalov. Sploh ne gredo v lokal, ampak vztrajajo. Nemogoče je kaditi. Prepovedujemo. Mi imamo 0% pravic, oni pa 100% in to je v skladu z ustavo in vsi imamo seveda enake pravice. Ja. Eni jejo zelje vse življenje, drugi pa govedino, povprečje je pa segedin golaž. To je tako. Še vedno trdim da je zakon protiustaven, ker krši pravice in je neumen; neumen v tistem delu, ko prepoveduje dijaku ali študentu, ki je star 16, 17 let in gre delat, zato da zasluži za svoj študij, v trafiko ali v gostilno in ne sme prodajati, ne kupiti, prodajati! Ne sme prodati cigaret! Mislim, halo! S šestnajstimi leti gredo dijaki ali pa dijaki gostinske, trgovske šole na prakso. In zdaj bo, ko ga bo dal na blagajno, ga bo vsake tri minute, ko bo nekdo prišel škatlo cigaret kupiti, zamenjal. Mislim neumnosti, ki jih ne pozna cel svet. Ne pozna jih Avstrija. Poglejte si. Avstrija je rekla ne nekadilskemu zakonu! Danska je pametna. Najbolj razvita država, najbolj čista država; je rekla, ni problema, za javne ustanove, okej, ampak lokali od 100 kvadratnih metrov navzdol, naj se sami odločijo. In poglejte si spisek drugih držav! Ne mi govoriti, da cela Evropa gre naproti kadilskemu zakonu, če cela Evropa ta zakon spreminja, no! Mislim, ali smo lahko malo človeški? Jaz spoštujem zakon in ga bom spoštoval. Razen, še enkrat javno poudarjam, v svoji pisarni v Državnem zboru in na občini, dokler ne dobim ustavne presoje - Ustavnemu sodišču se pa fučka -, in sem prepričan, da je zakon protiustaven. Kdo pa je med vami, kolegice in kolegi, vložil zakon, s katerim bi preprečili zastrupitev delavcev z azbestom? Delavcev v cementarni industriji? Delavcev pod zemljo, v jami, v premogovnem prahu? Kdo? Nihče! To vas briga! Briga vas tobačni zakon! Saj vem, zakaj - zato, ker s tem, ko prepoveste nekaj, dobite čedalje več kadilcev in seveda čedalje več davkov. Ni pošteno. Ta zakon, ki ga mi predlagamo, je pošten. Daje možnost odločitve posameznikom v lokalih izpod 100 kvadratov, da reče, imel bom kadilski lokal, označil ga bo in plačal bo tobačni tolar, s katerimi bomo pomagali in preprečevali kajenje mladim. Tako pa mladi kadijo pod mojim balkonom, osnovna šola je tam, v petem razredu kadijo z velikim veseljem, ravno zaradi tega zakona.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Gospod Žiberna, državni sekretar, prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci, ostale gospe in gospodje! Vlada Republike Slovenije je proučila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov ter ugotovila sledeče. Poslanci Slovenske nacionalne stranke so v Državni zbor vložili predlog novele zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov. Med predlogi sprememb obstoječega zakona je navedena možnost, da se manjši lokali, ki ne strežejo hrane, sami opredelijo o tem, ali bodo kadilski ali nekadilski, da se dovoli kajenje v igralnicah, igralnih salonih in na predstavah s področja umetniških projektov. Z nobeno od predlaganih sprememb se ne strinjamo, saj tako zakon ne bi več izpolnjeval osnovnega cilja, to je enakovredna zaščita vseh oseb in zaposlenih v vseh poklicnih skupinah pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu za zdravje. Varne meje izpostavljenosti tobačnemu dimu ni. Izpostavljenost tobačnemu dimu iz okolja oziroma pasivnemu kajenju je vzrok za prezgodnjo obolevnost in umrljivost zaradi različnih vrst raka, bolezni srca, ožilja ter drugih bolezni. Predvsem bari in nočni klubi so tista mesta, kjer prihaja do visoke ravni izpostavljenosti tobačnemu dimu. Največja povprečna vrednost nikotina v zraku v barih se lahko celo 26-krat poveča od srednje vrednosti koncentracije nikotina v pisarnah. Predlog Slovenske nacionalne stranke, da bi onesnaženost prostorov s tobačnim dimom reševali s prezračevanjem je nesprejemljiv, saj je bilo s pomočjo neodvisnih znanstvenih raziskav ugotovljeno, da popolna odstranitev tobačnega dima s prezračevanje ni mogoča. Strokovnjaki različnih strok so si enotni, da edini je učinkovit način za odpravo tveganj za zdravje, ki so povezana z izpostavljenostjo tobačnemu dimu iz okolja, prepoved kajenja v vseh zaprtih javnih in delovnih prostorih. V Evropi so prepoved kajenja v zaprtih delovnih in javnih prostorih, vključno z restavracijami in bari, uvedle številne države ali deli držav, prva je bila Irska 29. marca 2004, od takrat pa so ji sledile še: Škotska, Velika Britanija, Wales, Severna Irska, Italija, Malta, Švedska, Finska, Estonija, Islandija, Latvija, z nekaj izjemami tudi Norveška in Belgija, in če se ne motimo, to zadevo uvaja tudi Turčija. Z začetkom leta 2008 je prepoved obveljala tudi v Franciji, julija 2006 pa bo na Nizozemskem. Prepoved kajenja, tudi v restavracijah in barih, velja že v 8 zveznih državah v Nemčiji, vključno z Berlinom. Najstrožji ukrepi se uvajajo na Bavarskem, kjer ne bodo dovoljene niti kadilnice. S 3.1. 2008 so prepoved kajenja v vseh zaprtih javnih prostorih, vključno z restavracijami in bari, brez možnosti kadilnic sprejeli tudi v Turčiji, prepoved stopi v veljavo 2009. V nobeni od teh držav ne načrtujejo, da bi ukrep umaknili. Poslanska skupina SNS poudarja, kot enega od razlogov za spremembo zakona upad prometa v gostinskih lokalih, predvsem v manjših. Preverljivi in objektivni podatki iz držav, ki so že uvedle popolno prepoved kajenja, kažejo na to, da tak ukrep dolgotrajno, dolgoročno ne izkazuje pomembnega učinka na gostinski sektor. Tako v tujini kot tudi v Sloveniji ukrep popolne prepovedi kajenja uživa popolno podporo velike večine javnosti. Sicer pa tudi v Sloveniji je zakon veljal prekratek čas, da bi bili na voljo vsi podatki, potrebni za objektivno vrednotenje njegovih posledic. Iz javno dostopnih uradnih podatkov, s katerimi razpolagamo na Ministrstvu za zdravje, je razvidno, da po uveljavitvi zakona med gostinskimi obrati na splošno, kot tistimi, ki ponujajo samo pijače, ni zaznati večjega upada prometa. Nasprotno, promet restavracij, gostiln, okrepčevalnic, samopostrežnih restavracij, slaščičarn in kavarn se je v primerjavi z lanskim letom celo povečal. Predlog uvedbe tobačnega evra je sprejemljiv samo v kombinaciji z že sprejetimi ukrepi prepovedi kajenja v vseh javnih zaprtih in delovnih prostorih, ki so dokazano cenovno učinkovitejši. Ob enem je to materija, ki ne sodi v ta zakon, ampak v zakon s področja dela Ministrstva za finance. Nasprotujemo tudi predlogu, da bi se v kadilnicah lahko uživala pijača, saj kadilnice tako ne bi bile namenjene več samo kajenju, ampak bi se v njej še daljši čas kot do sedaj zadrževali kadilci, nekadilci. Spoštovani, da skrajšam. Pravice so dejansko omejene s pravicami drugih. Dolžnost družbe je tudi, da zdravje vseh varuje in čuva na daljši rok in zavedamo se, da je pravica do kajenja tista pravica, ki ima za posledico zelo hude, zelo dolgotrajne in celo smrtne posledice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Ivan Grill v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani gospod državni sekretar s sodelavkama, spoštovane kolegice in kolegi! Ključni cilj spremembe in dopolnitve Zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, ki ga je ta Državni zbor sprejeli sredi lanskega leta, je bil popolna zaščita zaposlenih in vseh poklicnih skupin pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu. Poleg tega pa je ta zakon omejeval tudi dostopnost tobačnim izdelkom mladoletnim osebam, kar mora biti še posebna prioriteta naše družbe. Številne strokovne mednarodne raziskave vedno bolj nedvoumno dokazujejo, da je cigaretni dim škodljiv, in to tako za kadilce kot tudi za nekadilce. Tega se zavedajo tudi po številnih evropskih državah, saj ima poleg Slovenije popolno prepoved kajenja v vseh javnih prostorih že več kot 13 držav v Evropski uniji. Samo v januarju letos je podoben zakon stopil v veljavo še v treh evropskih državah in ta trend se bo po do sedaj znanih podatkih tudi nadaljeval. Zato so vse izjave tistih, ki govorijo, da je naš zakon o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov neevropski in preveč restriktiven, zavajajoč. Prav nasprotno, naš zakon, ki smo ga sprejeli lani je evropsko primerljiv in takšne rešitve postajajo na tem področju že kot obvezen standard za vedno več držav tudi izven Evrope. Predlog spremembe obstoječega zakona, ki ga je vložila Poslanska skupina SNS, je prav gotovo korak nazaj pri omejevanju uporabe tobačnega zakona. Takšne rešitve, ki jih ta zakon vsebuje, ne zagotavljajo več zaščite zaposlenih in mladine pred cigaretnim dimom in omogočajo vedno več možnosti za zlorabe. Argumenti za upravičenost spremembe, ki jih predlagatelji tega zakona v svojih obrazložitvah navajajo, so neutemeljeni in demantirani s strani strokovne javnosti in zdravniške stroke. V Poslanski skupini SDS smo prepričani, da je obstoječi zakon, ki smo ga sprejeli v lanskem letu, o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov ustrezen in da bo prispeval k zmanjšanju porabe cigaretnih in ostalih tobačnih izdelkov, predvsem pa bo našim mladoletnikom zagotavljal večjo varnost pred izpostavljenostjo škodljivosti tobačnega dima. Zato v Poslanski skupini SDS ne bomo podprli predloga za spremembo tega zakona, ampak bomo podprli sklep matičnega delovnega telesa, in to je, da sprememba zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala lepa. Dober dan še enkrat. Zakon, ki je bil sprejet lani, je vsekakor odločno posegel v vsakdanje življenje vsakega posameznika. Spreminja ukoreninjene navade in daje občutek, da se je kadilcem zgodila krivica. Hkrati pa zasledimo zadovoljstvo vseh tistih, ki jih je tobačni dim v zaprtih prostorih nadvse motil. Najbolj glasno in odločno so se odzvali nekateri lastniki gostinskih lokalov, ki pričakujejo spremembe zakonodaje na način, da jim omogoči preživetje - v smislu poslovanja, namreč. V tem trenutku se nahajamo v situaciji, ko na eni strani trdno vztrajajo zagovorniki obstoječega zakona, nepripravljeni na razmislek o tem, ali ne bi bilo morda vredno vložiti nekaj napora v proučitev zahtev in predlogov vseh tistih, ki se zavzemajo za določene omilitve določb zakona. Na drugi strani pa so vsi tisti, ki predlagajo spremembe, po naše, v določenih delih tudi preobsežne. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da je čas od uvedbe veljavnega zakona prekratek, da bi lahko kvalitetno in celovito ocenili njegovo implementacijo. Vsekakor pa se že danes kaže potreba po določenih spremembah. Ponovno naj omenim predlog o tako imenovani samopostrežni ureditvi v kadilnicah. Ni logično, da kadilci ne bi smeli poleg kajenja zaužiti tudi pijačo, na primer kavo, ki si jo sami, poudarjam, sami, brez natakarjev postrežejo iz avtomatov ali kako drugače. S tem ne bo ogroženo zdravje zaposlenih v lokalu, kajti ne bodo izpostavljeni cigaretnemu dimu. To je le eden izmed predlogov, ki je vreden razmisleka. In naš predlog je, da pristojno ministrstvo resno prouči vse pripombe in predloge in se nanje argumentirano odzove. Ne pristajamo pa v Poslanski skupini Socialnih demokratov na tako imenovani kadilski evro, ki bi še dodatno obremenil potrošnike. Višina dosedanjih trošarin na tobačne izdelke bi lahko ob namenski porabi odpravila vzroke za uvedbo kadilskega evra. Sedanja ureditev, ko so kadilci prisiljeni kaditi pred gostinskimi lokali in - kar je še huje - pred posameznimi institucijami, je že na prvi pogled neprimerna. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da je pol leta izvajanja zakona premalo za korenit poseg v njegove določbe. Je pa pol leta že čas, ko je treba analizirati učinke in razmišljati o izboljšavah. In to seveda tudi pričakujemo. Naj povem, da poslanke in poslanci Socialnih demokratov ne bomo nasprotovali predlogu sklepa matičnega delovnega telesa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleš Gulič v imenu Poslanske skupine LDS.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Spet smo pri Zakonu o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije menimo, da politika tega širokega obsega omejitev kajenja v naši državi ni tisto pravzaprav, kar si državljanke in državljani želimo. In obenem tudi ni garant za to, da se zagotovi okolje brez tobačnega dima. Mi smo sicer podpirali predlagatelja prejšnjih sprememb zakona, ko je na nek način z blago, mehko varianto hotel ločiti kadilce od nekadilcev. In če bi ne bilo diverzije nad tem zakonom, bi najbrž bilo to tisto, kar je najbolj zgledno tudi za Evropo ali pa celo za Ameriko, ki nam je pripeljala te surove metode omejevanja uporabe tobačnih izdelkov. Žal se seveda ni zgodilo tako. Inšpekcije pri prejšnjih kršitvah, pri prejšnjem neupoštevanju zakona niso reagirale in tako je bil zakon potem razglašen za tistega, ki ne učinkuje. Jaz vam povem, če bi inšpekcije tudi danes pri tem zakonu ravnale tako, bi ga lahko razglasili za zakon, ki pač ne deluje. Ampak ni tako. Očitno je bila opustitev tistih dejanj samo izgovor za to, da se je potem lahko pripravil takšen zakon, ki izganja kadilce iz družbe, izganja jih ven, izganja jih pravzaprav čisto na rob življenja. In ne glede na to, da pravite ali pa da pogosto slišimo, kako 6 mesecev ni dovolj, se vendar poleg teh pozitivnih posledic, ki jih radi akcentirate, vidijo tudi negativne posledice. Vsega ne bom našteval, ampak zdi se mi, da bi veljalo zakon, kakršnega je vložila Slovenska nacionalna stranka, podpreti, ga razdelati, dopolniti, tudi kakšno stvar omejiti in ne pristajati na te polresnice in potvorjene resnice, kakršne smo slišali iz ust državnega sekretarja. Namreč, iz vsega tega, kar smo tu poslušali, je videti pravzaprav, kot da za vsem tem stoji nekdo, tako kot radi rečete za nas, ki hočemo, da bi ljudje živeli v nekem normalnem sožitju, da nas podpira ne vem kakšen gostinski in tobačni lobi. Jaz vam garantiram, da največji lobisti, največji prepričevalec v svojo korist je farmacevtski lobi, ne samo v tej državi, ampak v Evropi, pa seveda tudi po svetu. Vrsto zadev bi lahko še naštel. V Poslanski skupini Liberalne demokracije bomo glasovali proti predlogu sklepa matičnega delovnega telesa. Seveda pa to ne pomeni, da kdo od poslancev ne bo glasoval tudi drugače. Naj končam, kot je v navadi, kadar govorim o tobačnem zakonu: "Ceterum cenzeo legem nikotine ese derendam".
Besedo ima gospa Majda Zupan v imenu Poslanske skupine NSi.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, ki ga je pripravila skupina poslancev, menimo, da ni v skladu z osnovnim ciljem veljavnega zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov. Cilj pred kratkim časom sprejetega zakona ni v tem, da bi kadilcem preprečili kaditi, pač pa, da država, ki zdravje prebivalstva postavlja med prednostne cilje svoje zdravstvene politike, z ustrezno zakonodajo prepreči, da bi ljudje prezgodaj zbolevali in umirali zaradi pasivnega kajenja, tako nekadilci kot kadilci. Prepoved kajenja na vsej javnih in delovnih mestih je evropska perspektiva in Slovenija je bila med prvimi državami v Evropi, ki je najprej z omejitvijo uporabe tobaka in potem še z dodatno prepovedjo kajenja v javnih prostorih znana in dokazana dejstva o posledicah kajenja za zdravje prebivalstva prenesla v ustrezno zakonodajo. Novi predlog spremembe zakona, ki je pred nami, pa želi stvar postaviti na glavo. Ne le, da predlagatelj želi uvesti možnost odločanja lastnikov lokalov o tem, ali bodo imeli kadilske ali nekadilske lokale, predlagatelj celo znižuje starostno mejo, nad katero bi bilo dovoljeno kupovanje tobačnih izdelkov. Razprave o svobodni izbiri posameznikov in o tem, kako bodo otroci prišli do tobaka, tudi če ga sami ne bodo smeli kupovati, nas ne morejo prepričati. Tovrstnim razpravam seveda ni konca in najbrž bomo o tem še govorili. Vsakdo ima pravico do svobodne izbire lastnega mnenja in svobodnega izražanja. Lahko pa postavimo vprašanje drugače. Koliko ljudi je zaradi prepovedi kajenja v zaprtih prostorih potencialno manj ogroženih in koliko jih diha čistejši in neškodljiv zrak? Tudi nekadilci imajo svoje pravice. Dolžnost vseh nas je, da poskrbimo za zdravo okolje, in pravica vsakega posameznika je pravica do zdravega okolja in zdravega načina življenja. Kakorkoli obračamo zadevo, priznati je potrebno, da je kajenje škodljivo tako za kadilce kot tiste, ki so cigaretnemu dimu izpostavljeni. Zato je zakon, ki smo ga sprejeli in ki prepoveduje kajenje v javnih prostorih, po mnenju Poslanske skupine dober in ga ne želimo spreminjati, potem ko je v veljavi šele dobrega pol leta, zato predlagane novele ne bomo podprli. Pri čemer pa moramo priznati, da je predlagani tobačni evro zanimiv in bi ga bilo vredno proučiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mihael Prevc v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je preteklo absolutno premalo časa, da bi lahko objektivno ocenjevali negativne posledice zadnje spremembe Zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov. Predvsem kar se tiče vpliva na gostinski sektor, subjektivne ocene, ki jih navaja predlagatelj, lahko navedemo tudi v pozitivnem smislu. Javnost je namreč z veliko podporo sprejela popolno prepoved kajenja v vseh zaprtih javnih in delovnih prostorih. Treba je vedeti še, da se zdijo argumenti ozkih lobijev o zmanjševanju prometa nerelevantni, če le upoštevamo resnost škodljivih posledic tobačnega dima za zdravje in ne nazadnje tudi ekonomske posledice, ki izvirajo iz tega. V predlogu sprememb zakona je predlagano, da naj bi se lastniki določenih lokalov sami odločali, ali bo njihov lokal kadilski ali nekadilski. Kot da bi določili omejitev hitrosti vožnje 100 kilometrov na uro, tistim s hitrejšimi avtomobili pa dovolili, da se sami odločijo, kako bodo peljali. Omejitev hitrosti vožnje ima svoj namen in prav tako ga ima popolna prepoved kajenja v javnih prostorih. Vemo, da so delavci v gostinskem sektorju zaradi tobačnega dima iz okolja izpostavljeni mnogo višjim koncentracijam snovi, ki povzročajo prezgodnjo obolelost in umrljivost zaradi različnih vrst raka, bolezni srca in ožilja ter drugih bolezni. Pa povejte, kdo ima možnost v današnjih časih izbirati delovno mesto še po tem, ali bo lokal, v katerem bo delal, kadilski ali nekadilski! Predlagatelj navaja še opozorilo iz igralniških krogov, da igralci, ki so hkrati kadilci, predčasno zapustijo igralnico, saj se ponavadi s premora za cigareto ne vrnejo več v prostore igralnice. Toliko bolje. Iz tega lahko sklepamo le, da ima ta zakon pozitiven vpliv še na področje neke druge zasvojenosti. Osnovni cilj zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov je bil popolna zaščita zaposlenih iz vseh poklicnih skupin pred izpostavljenostjo tobačnemu dimu. Predlagatelj z določanjem izjem ta cilj kar nekako negira. Za doseganje enakovredne zaščite delavcev pred tobačnim dimom na vseh delovnih mestih predlagana omilitev sedanje zakonodaje ni sprejemljiva. Predlog, da bi onesnaženost prostorov s tobačnim dimom reševali s prezračevanjem, je prav tako nesprejemljiv. S pomočjo neodvisnih znanstvenih raziskav je bilo namreč ugotovljeno, da popolna odstranitev tobačnega dima s prezračevanjem ni mogoča. Strokovnjaki različnih strok torej menijo, da je edini učinkovit način za odpravo tveganj za zdravje, ki so povezana z izpostavljenostjo tobačnemu dimu iz okolja, prepoved kajenja v vseh zaprtih javnih in delovnih prostorih. Zato se v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke strinjamo z mnenjem matičnega odbora, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Cveta Zalokar Oražem v imenu Poslanske skupine Zares.
Spoštovani kolegi in kolegice! V Poslanski skupini Zares smo že ob sprejemanju Zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov opozarjali, da Slovenija sprejema v sklopu uveljavljanja protitobačne zakonodaje v evropskih državah, enega najbolj omejujočih in najstrožjih zakonov. Pri tem smo se strinjali, da se vsem delavcem, tudi tistim v gostinstvu, da pravica zdravega okolja in tako njim kot tudi drugim osebam pravico do s tobačnim dimom neonesnaženega zraka. Ob tem pa smo opozarjali, da je zakon sicer popolnoma in v celiti zaščitil nekadilce, a obenem kadilce tako zelo omejil in tako rekoč ponižujoče izgnal na prosto, na cesto in na ulice, čeprav bi brez bojazni za nekadilce lahko dopuščal in omogočal tudi bolj primerne razmere za kajenje in to tako, da nekadilci ne bi bili v nobenem primeru ogroženi. Zakaj kadilci ne bi smeli v ločenih, dobro prezračevanih prostorih kaditi tudi v notranjosti objektov, če bi jim to omogočili delodajalci ali pa na primer tudi gostinci? Rešitve, ki so predlagale izvedbo kadilskih komor, nekakšnih karanten in kletk, so bile neprimerne, ponižujoče in neživljenjske in zato v praksi tudi niso zaživele. Prav tako so smešne in neživljenjske rešitve v zvezi z omejevanjem kajenja pri gledaliških in drugih scenskih uprizoritvah, saj z njimi omejujemo umetniško svobodo izražanja in pravico do zaščite avtorskih del, kjer je kajenje sestavni del scenarija, predstave in nujen za avtentično uprizoritev. V predstavah se je večkrat pojavilo norčevanje iz teh rešitev in tudi javni pozivi ljudi iz gledališke sfere, da to ni dobra in prava rešitev. Zato menimo, da je potrebno zakon spremeniti in vendarle ob sledenju osnovnega namena omiliti tam, kjer ne bi prinesel nikomur škodljivih posledic - poudarjam, v Zares bomo vedno in v celoti ščitili nekadilce, a nekaj bolj primernih in življenjskih rešitev bi lahko našli tudi za kadilce in te bi z veseljem podprli. Ob tem naj opozorim še na nekaj odprtih vprašanj, ki se ob tem postavljajo. Država se je najstrožje lotila kajenja, stigmatizirala kadilce, bistveno manj zavzeto in restriktivno pa se loteva drugih, morda še bolj družbeno škodljivih oblik odvisnosti, na primer alkoholizma, s socialnim posledicami in vplivom na varnost v prometu, pa nezdrave prehrane, ki je brez omejitev prosto oglaševana, pa tabletomanije in podobnih zadev. Kadilci, ki so zaradi nenadne prepovedi kajenja izpostavljeni velikim pritiskom, stresu in tudi šikaniranju na delovnih mestih, so ostali skoraj brez pomoči družbe, premalo je narejenega na preventivi, pomoči pri odvajanju in sofinanciranju pripomočkov, premalo je preventivnih programov, skupine za samopomoč v zdravstvenih domovih pa so kaplja v morju. Odvaditi kajenje se je težko in le 5% tistih, ki se za to odločijo, zdrži več kot 3 leta. Smo jim pa pustili nekaj dragih pripomočkov, lahko si nakupijo za drag denar različne tablete, obliže in žvečilne gumije. In še na nekaj bi želela opozoriti. Pred lokali so se pojavili množično plinski grelniki za prezeble kadilce na prostem. Se je kdo vprašal, kako zelo so energetsko potratni in kaj njihovo delovanje pomeni z vidika onesnaževanja okolja v že tako zelo onesnaženih mestih?
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine DeSUS bo predstavil poslanec Ivan Jelen. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Državni sekretar, kolegice in kolegi! V Sloveniji že imamo pomemben ustavno-sodni precedens na temo kajenja. Leta 2002 je Ustavno sodišče v primeru Tobačne d.o.o. odločilo, da prepoved oglaševanje tobačnih izdelkov ni protiustavno. Za svobodo kajenja sta pomembna predvsem dva sklepa: prvič, kajenje neposredno vpliva na človekovo zdravje, država ima pravico in dolžnost varovati zdravje ljudi, zato se lahko poseže v svobodo oglaševanja. Drugič, oglaševanje tobačnih izdelkov pozitivno vpliva na razširjenost kajenja, zato je prepoved oglaševanja le-teh ukrep, potreben za učinkovit boj zoper kajenja. Državni zbor je na 29. redni seji sprejeli novelo Zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, ki je začel veljati avgusta lani. Novela je poleg nekaterih drugih ukrepov, v smeri preventive in zaščite pravic nekadilcev, med drugim uvedla tudi restriktivno prepoved kajenja v vseh zaprtih javnih prostorih, kamor se uvrščajo tudi vsi gostinski objekti. Predlagatelj tokratne novele navaja, da so se že v nekaj mesecih po sprejemu protikadilskih ukrepov pokazali različni negativni učinki. Predvsem močan upad prometa v gostinskih lokalih manjših od 100 kvadratnih metrov in v igralnih salonih. Zato predlaga, da je potrebno gostincem prepustiti odločitev o možnosti uvedbe gostinskih nekadilskih in kadilskih lokalov. V naši Poslanski skupini DeSUS ne zanikamo, da obstaja neposredna povezava med prepovedjo kajenja v gostinskih lokalih in upadom prometa. Vendar se sprašujemo, ali je sedaj veljavna ureditev nepravična, ali odstopa od ustavnih pravil in načel, ali neupravičeno povzroča škodo določeni skupini, malim gostincem? Zakonska prepoved kajenja kot takšna ni ustavno sporna. Popolna prepoved kajenja je bila utemeljena z analizami o tem, da drugače ni mogoče učinkovito zaščititi nekadilcev, določenih javnih mest in delovnih mest pred tobačnim dimom. Pravica do zdravega življenjskega okolja in pravica do varovanja zdravja pa sta temeljni pravici, ki imata prednost pred kadilsko razvado, strastjo in odvisnostjo. Kadilci s prepovedjo kajenja na določenih javnih mestih niso postavljeni v ustavno pravno odločen položaj, neenakopravnost. Medtem, ko so nekadilci v primeru popolne svobode kajenja ustavno pravno relevantno ogrožena skupina ljudi. Prvenstveni problem popolne prepovedi kajenja pa ni prikrajšanost kadilcev, temveč položaj, v katerem so se znašli ljudje, ki se preživljajo z gostinstvom. Načeloma tudi lastninska pravica in pravica do podjetniške svobode nimata prednosti pred varovanjem življenjskega okolja in zdravja. Sicer velja prisluhniti argumentom, da absolutna prepoved kajenja brez izjem ni absolutno nujna zaradi učinkovitega in kakovostnega varstva okolja, zdravja in pravic nekadilcev. Pozitivni učinki sedaj veljavnega zakona se bodo zagotovo pokazali šele čez nekaj let, ko bo slovenski zdravstveni sistem že lahko pripravil podatke o zmanjšanju prezgodnje obolevnosti in umrljivosti zaradi bolezni povezanih z aktivnim in pasivnim vdihavanjem tobačnega dima. Ker smo v tovrstne pozitivne učinke poslanci DeSUS-a prepričani, menimo, da bi bilo popolnoma nerazumno in nesmiselno sprejeti zakon, po katerem bi dovolili gostincem, da se sami odločajo, ali bodo imeli kadilski ali nekadilski lokal, saj bi to zagotovo pomenilo bistven korak nazaj k uresničevanju in zagotavljanju pravice do zdravega življenjskega okolja. Zato poslanci DeSUS-a predlagane novele zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa in pozdravljeni še enkrat! Jaz mislim, da na koncu je najbolje, da prepovemo prodajo cigaret. S tem bi se zgodilo tisto, kar bi zares onemogočilo kajenje. Kajenje se drugače ne bo preprečilo. Kadilo se bo in počasi se bodo začele kršitve zakonov. Počasi se bo začelo še vse kaj drugega. Zanimivo je poslušati predstavnike ministrstva, ko govorijo, kako Evropa čistunsko ne kadi več. Kaj se je zgodilo? Pred kratkim smo videli na televiziji, kako Nemci množično odhajajo na Poljsko, sedijo v lokalih, kjer se lahko kadi. Tudi tisto naštevanje o državah Evropske unije, kjer je absolutna prepoved kajenja je zlagano in prirejeno. Tukaj imam jaz lepo spisano vse, kaj je v kakšni državi, pa je nesmiselno brati. V Turčiji in v Grčiji je pa res, so prepovedali. Absolutno prepovedali kajenje, vendar v bolnišnicah. Cigaretni dim, za katerega se pravi, da je tako zelo škodljiv pri pasivnem kajenju - se je treba zavedati, da pasivno kajenje nihče ni meril z relevantnimi znanstvenimi metodami. Ampak tudi to je že nekaj drugega. Poleg tega vsi tisti, ki govorijo o nevarnosti cigaretnega dima, pa pozabljajo na najmočnejši in najbolj nevaren rastlinski strup nikotin, ki pa ga farmacevtska industrija veselo prodaja v obliki obližev Nicorete, ki se nalepijo na telo zato, da kadilci naj ne bi kadili. Nikotin se veže v celično strukturo in zahteva dodatne doze nikotina. Skratka, v kolikor tega telo ne dobi, pride do abstinenčnega sindroma. Ampak to ni važno. Glavno je, da imamo mi zakon, kjer se nekaj prepoveduje. Glavno je, da sledimo Evropi, pa čeprav ji tudi tukaj slabo sledimo. Kajti Evropa dela drugače, pametneje, mnogo pametneje. Tudi, ko se je govorilo o raziskavah je treba povedati, da tudi številke, ki so jih predstavniki ministrstva povedali ne držijo. Raziskava, ki jo je naredilo Združenje ponudnikov gostinskih storitev, govori, da je več kot dve tretjini gostincev, da jim je padel promet. In sicer po januarski raziskavi od 31 do 50% kar 46%. Medtem, ko od 11 do 30% približno 30% gostincev. Ampak to izgleda ni res. Kajti, če ministrstvo deklarativno reče, da to ni res, potem to ni res. Saj se nekateri zelo dobro učijo pri nekaterih bivših režimih, ki je rekel, tako je in "fertik". Četudi smo videli, da je nekaj belega, so oni rekli črno in je bilo pač črno. Je moralo biti črno. Zgleda, da prihajamo nazaj v te čase. Tudi raziskava Episcentra, ki je bila narejena pred kratkim, ne govori v prid izjavam predstavnikov ministrstva. Kajti kar 49% vprašanih je bilo za spremembo tega inkriminiranega zakona po vzoru Združenih držav Amerike. In le 45% jih je bilo proti. Govori se o pravici do zdravega okolja. Jaz bi prav rad kdaj videl, da bi kdaj z ministrstva prišel sem pred to govornico sekretar in bi povedal, kakšna je borba proti narkomanom. Kakšna je borba proti prodaji drog v Sloveniji? Ne, to smo v prejšnjem mandatu skorajda legalizirali. Mamila se lahko prodaja brez problema in če te slučajno dobijo s 40 grami heroina, rečeš, to je za mojo osebno uporabo in je zadeva rešena. 40 gramov heroina, to je do sedaj najvišja poznana doza, ko je človek še preživel. Ampak drugače je to za 40 doz takšnih začetnikov. Ampak to nikogar ne briga. Ministrstvo bo prepovedovalo oziroma omejevalo svobodno odločitev ljudi, ali kadijo ali ne kadijo. Konec koncev v zakonskem predlogu smo lepo povedali, kakšno alternativno možnost dajemo, ampak to ni nikogar ne zanima. Ministrstvo je proti in konec. Žalostno je to vse skupaj. Ampak se pač ne da pomagati. Še nekaj, jaz sem nekadilec pa me take neumnosti zato še toliko bolj bolijo. Hvala.
Stališče skupine nepovezanih poslancev bo predstavil poslanski kolega Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev Lipa bomo kot avtorji oziroma soavtorji tega zakona zakon seveda podprli. Sam se bom skušal osredotočiti na tisto, kar zakon predvideva. Zakon dovoljuje kajenje oziroma omogoča odločitev posameznega lastnika lokala do 100 kvadratnih metrov, da se odloči, ali bo lokal kadilski ali nekadilski. Mi ne pravimo, da so vsi lokali kadilski. Lastnik se bo odločil glede na svoje ekonomske, bom rekel, izračune in svoje materialne potrebe. Druga stvar, o kateri želimo povedati nekaj. Protiustavnost, prepoved prodaje tobačnih izdelkov osebam mlajšim od 18 let, absolutno kršenje ustave in pa ena zadeva, o kateri danes ni nihče spregovoril, uvedba tako imenovanega tobačnega evra, katerega izključni namen bi bil pridobivati oziroma omogočiti sredstva za preparate tistim, ki se želijo kajenja kot škodljive navade odvaditi. In res je, zaposleni v gostinskih lokalih ne bodo več podvrženi cigaretnemu dimu po vašem zakonu, ampak pljučnici. Tudi pljučnica je lahko smrtno nevarna. Spoštovane dame in gospodje, danes zaposleni v gostinskih lokalih strežejo pri minus 20 tudi zunaj. A to je pa prav? To pa je prav? Ne glede na vse to, ste se zamislili takrat, ko je človek umrl v Celju zaradi zdravniške neetičnosti, ker ga niso hoteli sprejeti brez napotnice, pa ni kadil, ni bil kadilec? Vi se pa danes trudite prikazati, da skušamo nekateri, ki podpiramo ta zakon, ne vem, koga zastrupljati, ne vem, koga ubiti. Pa lepo vas prosim! Spomnite se svojih let nazaj, ko ste bili stari 17, 18, pa dvignite roke tisti, ki takrat niste kadili, vključno z ministrom za zdravje, bivšim, ki je takšno neumnost predlagal. Kar se tiče zdravja zaposlenih, ki je največja skrb. Poglejte, delovnega mesta v tej državi ne poznam, kjer ne bi bilo zdravje ogroženo, da bi delo bilo tako pozitivno dobro, da bi celo krepili svoje zdravje na delovnem mestu. Kaj pa vulkanizerji, azbestni bolniki, kaj ste pa takrat naredili? Ali azbest ne škodi, po vaše? Lahko delajo naprej v takem okolju? Lepo vas prosim! Koga vi hočete prepričati, gospe in gospodje, ki boste nasprotovali temu predlogu? In ko ste nekateri govorili iz vladne koalicije o tem, kako zelo želite urediti področje prodaje in uporabe tobačnih izdelkov? Pred vami je bil zakon, spoštovane dame in gospodje, kar nekaj časa vložen v parlamentarno proceduro, ampak nobenega amandmaja z vaše strani, nobene želje. Razen, če vas moti mogoče, da ne bom govoril v imenu drugih poslanskih skupin, da smo trije soavtorji tega zakona, ki prihajamo iz skupine nepovezanih poslancev Lipa. Če vas to moti, je to vaš problem, ne naš. In če imate resnično željo karkoli urediti, ste zdaj imeli to priložnost. Pa še ena stvar, o kateri zakon govori, je pa ta prepoved prodaje tobačnih izdelkov osebam, mlajšim od 18 let. Vsi vi se zavzemate za to, da bi bilo čim več poklicnega izobraževanja. Ko izobrazimo trgovca ali človeka, ki konča trgovsko šolo, je star 17 let, gre delat v trgovino, trafiko, kamorkoli pač, ker dela v tej državi ni - dela pa ni tudi po vaši zaslugi - in mora na začetku vzeti vsako delo, ki se mu ponuja. In lastnik, po večini gre za privatne trgovine in privatne trafike, bo - kaj? - na vsakih petnajst minut, ko bo prišel nek kadilec kupit škatlico cigaret, ga zamenjal? To je šele neumnost. Ampak tudi ob to neumnost se niste spotaknili, ko ste imeli predlog zakona pred sabo. O tem, kako močno so pa ožigosani kadilci na podlagi tega zakona, pa je sploh neumno izgubljati besede. Kot sem že dejal, v Poslanski skupini Lipa bomo nasprotovali sklepu matičnega delovnega telesa.
Hvala lepa. Stališče narodne skupine bo predstavila gospa poslanka Maria Pozsonec. Izvolite.
Matično delovno telo Odbor za zdravstvo je v zvezi s predlogom zakona, ki ga je predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Zmagom Jelinčičem, sprejela sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Zaradi prepovedi kajenja v lokalih naj bi posledično upadel promet, predvsem v manjših lokalih in to res. In ti so tik zaradi tega pred zaprtjem. Omenjeno bo ogrozilo kar nekaj delovnih mest. V izogib temu tako predlog zakona predvideva, da naj bi se lastniki gostinskih lokalov samostojno odločali za izbiro med kadilskim oziroma nekadilskim lokalom. Podano je tudi nekaj izjem, ki naj bi jih predlog zakona upošteval kot recimo igralni saloni, gledališča. Posebej pa naj bi bila prepovedana prodaja tobačnih izdelkov s strani oseb mlajših od 15 let. Pravna oseba ne more in ne sme biti odgovorna v primeru, če gost oziroma obiskovalec kljub opozorilom ne upošteva določb veljavnega zakona. Država je dvolična. Absolutno prepoveduje kajenje in zraven tega pa mirnodušno prodaja cigarete. Mislim, da je Slovenija dovolj velika, da bi mirno živeli kadilci in nekadilci v sožitju, tako da niti ne bi škodovali eden drugemu. Med drugim pa je treba pripomniti, da so pravice nekadilcev močno skrčene, kajti ponižujoče in nevarno je piti kavo in kaditi pri 5-ih stopinjah na prostem. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 16. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20. uri in 45 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PRENEHANJU VELJAVNOSTI ZAKONA O USKLAJEVANJU TRANSFERJEV POSAMEZNIKOM IN GOSPODINJSTVOM V REPUBLIKI SLOVENIJI. Predlog zakona obravnavamo v okviru rednega postopka. Seznanjam vas, da imamo za to točko na razpolago 4 ure in 38 minut časa. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Francem Žnidaršičem. V zvezi s tem predlogom zakona sta skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Miranom Potrčem in gospodom Vilijem Rezmanom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev predlaganega zakona mag. Francu Žnidaršiču za dopolnilno obrazložitev. Izvolite, prosim.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Podpisniki smo Zakon o prenehanju veljavnosti Zakona o usklajevanju socialnih transferjev vložili zaradi tega, ker je bil zakon, ki velja, sprejet jeseni 2006, skupaj s proračunskimi dokumenti neusklajen s socialnimi partnerji. Imel pa je naslednje posledice. Zamrznitev pravic kot so družinski prejemki, socialne podpore, nadomestila za brezposelnost, rejnine, štipendije vseh vrst, odškodnine tistim, ki so bili okuženi s HIV. Skratka pravice, ki se izplačujejo iz državnega in občinskih proračunov. Zamrznitev sedmih pravic s področja pokojninskega in invalidskega zavarovanja, letni dodatek, dodatek za pomoč in postrežbo, invalidnine, nekatera nadomestila, dodatki k pokojninam upokojencev, ki dobivajo le to iz drugih republik, preživnine in varstveni dodatek. Zamrznitev osnov za odpremo pravic po petih različnih zakonih, zamrznitev pravic po Zakonu o zdravstvenem zavarovanju, nadomestila plač zaradi bolezni, poklicnih bolezni, poškodb pri delu in izven dela, nege in spremstva družinskega člana po odredbi zdravnika. Zamrznitev, oprostitev plačevanja socialnovarstvenih storitev, ki niso odvisne od preživnine. Vse naštete pravice so ostale vse leto 2007 nominalno enake kot leto poprej. In to v času, ko se je Vlada hvalila z visoko gospodarsko rastjo, proračunskim presežkom in blaginjo. Čeprav govori veljavni zakon o usklajevanju, nikakršnega usklajevanja ni bilo, ker ni bilo višje inflacije kot v letu 2006. Zato je bil pritlehno koncipiran zakon tako, da bi ob denimo enaki stopnji inflacije naštete pravice ostale lahko celo desetletje ali več dejansko brez vsakršnega povečanja. Vlada je z veljavnim zakonom, ki je bil sprejet brez naše podpore, uresničila vse napovedane cilje: poenoten način usklajevanja, usklajevanja vezala na razliko v inflaciji in prihranila 20 milijonov evrov. Večji del, to je 13 in pol milijona evrov na račun pokojninske blagajne. Povedano drugače, Vlada je demonstrirala blaginjo na način, da je več sto tisočem poslabšala gmotni položaj in več deset tisoč dodatno potisnila v objektivno revščino in vse lansko leto niti z mezincem ni mignila v času povečane inflacije ter nepričakovane hude podražitve osnovnih življenjskih potrebščin, kar je vse z nizkimi dohodki prizadelo bolj od premožnejših. Vse naštete pravice so v letu 2007 realno padle za 5,6%. Koalicijski partnerji se ob našem predlogu niso čutili potrebe po ukrepanju, nespoštovanju določb koalicijske pogodbe, ki pravi, da se je treba opredeliti. Ko je bil naš zakon vložen, sta visoka gospodarska rast in blaginja rezultirali v zahtevo po spremembi časov uveljavitve v letu 2009, češ da v proračunu za 2008 ni predvidel sredstev, ki bi bila potrebna za stari način usklajevanja. Izkazalo se je, da so partnerji iskali drugačne rešitve ob sedaj že sprejetem zakonu, ki rešuje vprašanja varstvenega dodatka. Finančne posledice niso bile ovira, ker je predlog pripravila Vlada. Mnogo bolj pošteno bi bilo, da bi Vlada predlagala amandma, s katerim bi naš zakon stopil v veljavo 15. dan po objavi v Uradnem listu, finančne posledice pa vgradila v rebalans za leto 2008. DeSUS zato vztraja pri predlogu zakona kljub temu, da bo prišlo do ponovnih razlik pri usklajevanju socialnih transferov. Bo pa opravičencem vrnjeno nad 20 milijonov evrov napovedanih prihrankov v letu 2009 oziroma 25 mio evrov, če bi veljal že letos. Ni res, da bodo socialni transferi v februarju povečani za celotno rast cen v letu 2007, kar navaja Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve v okviru nepodpore našemu predlogu zakona. Povečani bodo za razliko v rasti inflacije, ne pa za dejansko inflacijo od sprejetega zakona o zvišanju davčnih olajšav. Na primer. Revni nimajo nič. Kajti večina zamrznjenih pravic tako ali tako ni obdavčena in prizadeti ne bodo nič na boljšem. Tako je udarec po revnih s strani večinskega dela oblasti le še eno nečastno dejanje več v vrsti že prej storjenih. Na primer. Znižala je že tako ali tako majhne plače v javnem sektorju. Najbolj seveda starejšim delavcem pred upokojitvijo. Vlada deluje v smeri vedno bolj premišljenega omejevanja pravic na področju sociale, dela in zdravstva. Gradi družbo tanke plasti bogatih, obubožanega srednjega sloja inteligence in večine revnih državljanov, ki bodo tako bolj ubogljivi, kolikor manjši bo kos kruha, ki ga reže oblast. Spoštovani! Podprite naš zakon, ki z enim zamahom prekinja veljavnost zakona, ki je slab in krivičen in seveda ki ga je mogoče z nekaterimi dopolnili pomembno izboljšati do mere, ki bo sprejemljiva za vse, ki želimo ohraniti socialno državo, občutek za sočloveka in solidarnost. Zakon, ki ga lahko podprejo vsi, ki razumejo blaginjo tako, da ima prav vsak v tej državi od nje vsaj nekaj. Veljavni zakon je bil napaka. Zato ga je potrebno razveljaviti. Nepodpora temu zakonu bo zločin. Kazen, če ne bo sprejet, pa pride jeseni. Hvala lepa.
Hvala lepa. K 16. točki dnevnega reda smo povabili tudi gospo Marjetko Cotman, ministrico za delo, družino, socialne zadeve, ki pa je ni oziroma ni prisotna. Zato besedo dajem državni sekretarki v okviru Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve gospe Romani Tomc. Izvolite, prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije predlaganega Zakona o prenehanju veljavnosti Zakona o usklajevanju transferov posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji ne podpira. Ker meni, da so obstoječe rešitve v veljavnem zakonu bolj ustrezne od predlaganih. S sprejemom Zakona o usklajevanju transferov so bile odpravljene številne nelogičnosti pri valorizaciji transferov. Rešitve, ki jih je prinesel ta zakon, ne vidimo kot povod za izpostavljanje poslabšanja položaja materialno najšibkejših. Materialno najšibkejši so namreč prejemniki denarnih socialnih pomoči, ki se usklajujejo na enak način kot so se usklajevale pred sprejemom tega zakona. Mehanizem usklajevanja je ostal nespremenjen tudi v mnogih drugih primerih. Na primer pri otroških dodatkih, ki so eden izmed najobsežnejših socialnih transferov. Menimo, da bi se z ukinitvijo zakona ponovno uvedel širok nabor različnih načinov valorizacije. Kar bi pomenilo korak nazaj pri urejenosti sistema. Poleg tega bi pri posameznih kategorijah transferov ponovno prišlo do usklajevanja v različnih časovnih obdobjih. S finančnega vidika bi ukinitev tega zakona pomenila povečanje izdatkov v pokojninski in zdravstveni blagajni. Medtem ko bi se izdatki državnega proračuna za starševska nadomestila celo zmanjšali. Porodniška nadomestila bi se namreč namesto z rastjo cen življenjskih potrebščin spet usklajevala samo z rastjo izhodiščne plače za negospodarstvo. Kar pomeni, da bi se porodniška nadomestila povečala samo za polovico predvidene rasti življenjskih stroškov. Vlada Republike Slovenije spremlja učinke delovanja Zakona o usklajevanju transferov in se je na področju, kjer so bile zaznane najbolj negativne posledice, že odzvala. To je na področju varstvenega dodatka. Varstveni dodatek se bo tako konec januarja povečal za 3,6%, februarja pa se bo po novem zakonu odmeril tudi od višje osnove. Tako, da bo skupno povečanje znašalo skoraj 9%. Poseganje v Zakon o usklajevanju transferov bi nedvomno povzročilo odstop od osnovnega cilja, ki je bil zasledovan pri sprejemanju tega predpisa. To je enotna ureditev valorizacije vseh transferov, ki jih financira država, in približanje načina valorizacije ureditvam, ki veljajo v drugih državah članicah EU. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavil poslanski kolega Miran Potrč.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka! Lep pozdrav prvič v novi funkciji in moje čestitke k imenovanju z željo za bolj srečno roko! Kolegice in kolegi! Poslanke in poslanci Socialnih demokratov bomo predlagani zakon DeSUS-a podprli. Soglašamo, da morda s podporo zakona in z njegovim sprejemom ne bi bila rešena vsa vprašanja. Vendar hkrati menimo, da se mora vlada in vladajoča koalicije skupaj z nami, če bo zakon podprt v prvi obravnavi, potruditi, da v drugi obravnavi amandmira tiste rešitve, ki bi morda delale zakon nedosleden ali pa nesprejemljiv. Mi namreč soglašamo, da bi bilo pametno in prav najti za usklajevanje različnih socialnih transferov skupne rešitve ali pa vsaj za posamezne skupine socialnih transferov skupne rešitve, ne pa toliko različnih kot je bilo doslej. Vendar ne soglašamo, da je to načelo podobnega ali enakega usklajevanja, načelo in cilj, ki si ga zastavlja vlada ne glede na posledice. Ko smo v letu 2006 sprejemali zakon, ki ga želimo danes razveljaviti, pa je bilo tako. Predlagani zakon namreč odpravlja temeljno napako vladajoče koalicije na področju socialne politike in usklajevanja socialnih transferov posameznikom in gospodinjstvom, ki ga je prinesel ta zakon. Opozarjali smo, da bo pripeljal do tega, da se bo socialni položaj prejemnikov socialnih dajatev bistveno poslabšal, pa nam Vlada in vladajoča koalicija, rezen DeSUS-a, ni bila pripravljena prisluhniti. Trdila je, da je ta zakon nujno potreben. Trdila je, da ne bo poslabšal socialnega položaja. Dokazovali smo si procente in številke pa je vlada trmasto vztrajala pri svojem stališču, da mora zakon biti sprejet takšen, kot ga je predlagala. Kot vedno, tudi vladajoča koalicija ni bila pripravljena in sposobna razumno sprejeti argumente, ampak je sledila svoji Vladi. Tako se je kmalu pokazalo, da rešitve, ki so predložene in ki so imele za posledico, da usklajevanja socialnih transferov ni bilo glede mnogih vprašanj dve leti, ne morejo biti sprejemljive. Posebej ne v času, ko se je bolj, kot je Vlada pričakovala in tudi bolj kot je sama uspela zajeziti, povečevala inflacija preko 5% in s tem postavljala mnoge socialne skupine še v bistveno težji položaj, kot smo napovedovali v času, ko je bila inflacija res dva ali dva in pol odstotka. Kakorkoli že, na žalost, ne pa na naše veselje, so se zgodile črne napovedi. Naša poslanska kolegica Majda Potrata je nekajkrat vprašala Vlado, ali misli glede na preteče stanje ukrepati ali ne. Še decembra je Vlada menila, da ni razloga, da bi se spremenil sporni zakon. Da pa, če se bodo potrebe ugotovile, bo takšne predloge pripravila. Še konec decembra je Vlada menila, da so verjetno glede varstvenega dodatka in glede vdovske pokojnine spremembe potrebne. Ni pa še videla, da bodo spremembe potrebne tudi pri otroškem dodatku. Kasneje, zelo kmalu za tem, v času novoletnih praznikov, je spoznala tudi to in pripravila zakon, ki smo ga na izredni seji Državnega zbora praktično soglasno podprli. Dobro je, da je Vlada to storila. Slabo pa je, da je to storila zaradi tega in šele takrat, ko so posledice bile tako očitne, da tudi sama pred njimi ni mogla več mižati. Ko je hkrati občutila, da so pritiski in zahteve prizadetih tako velike, da mora popustiti. In ko je ugotovila, da se približujejo tudi volitve in da tudi s tega razloga mora popuščati bolj, kot je bila pripravljena leta 2006. Čeprav so bila logična opozorila, ki jih je imela opozicija, v celoti jasna. Mi smo namreč že takrat opozarjali, da visoka inflacija pa tudi kakršnakoli inflacija, ki odlaga za celo leto možnost uskladitve, v tem letu pomeni realno nižji prihodek, ki ga dobiva tak prizadeti na podlagi kateregakoli socialnega transfera. Vi pa iz vladne koalicije boljše od mene, posebej pa iz Vlade, boljše od mene veste, kaj vse ste v te transfere vključili. V te transfere ste po istem vzoru vključili vse, kar zadeva pravico otrok, invalidov, vojnih invalidov in veteranov, brezposelnih štipendij, pravic celo nekaterih iz Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Skratka mislim, da je bilo skupaj skoraj ali okoli 40 takšnih individualnih pravic, ste uredili z enim zakonom. Pa ne zato, da bi poenotili sistem usklajevanja. Tega bi lahko poenotili tudi drugače. Ampak zato, da bi prihranili v državni blagajni in da bi tem, ki najtežje živijo in najbolj potrebujejo določene dajatve, te dajatve realno zmanjšali. Tudi na to smo vas opozarjali, bili ste gluhi. Zato seveda je dobro, da je Državni zbor na predlog Vlade spremembe sprejel. Vendar je slabo, da je moralo do teh sprememb priti šele takrat, ko so bile posledice že prej očitne. Ob tem pa naj povemo še to. Niso vse negativne posledice tega zakona odpravljene. Jaz gospo državno sekretarko gospo Tomc prosim in opozarjam, naj Vlada ponovno razmisli, da ne bo prepozno glede mnogih pravic, ki se danes po zakonu usklajujejo še vedno po tem predpisu. Ker še vedno je možno realno veliko zaostajanje mnogih dajatev, ki jih ljudje težko pričakujejo z gibanjem cen in življenjskih stroškov. In da naj Vlada vendar premisli in najde res sistem usklajevanja, ki je lahko enoten za vse, vendar tudi pravičen do prejemnikov. Ne pa da zmanjšuje njihove realne pravice. Če se to ne bo zgodilo, bo Vlada ponovno v situaciji, ko bo morala na vrat na nos priznati svojo neracionalno odločitev in svojo krivdo in priti s spremembami. Ali pa bo ugotovila, da je sicer število upokojencev in njihovi predstavniki v parlamentu tisto, pred katerimi morajo kloniti mnoge druge skupine, ki so enako ali še bolj prizadete zaradi dajatev, ki se realno znižujejo pa nimajo te politične moči, da bi prisilili Vlado h korektnemu ravnanju. Svetujem, premislite in ne dovolite, da se zakon danes zavrne, ampak podprimo ga skupaj v prvi obravnavi. Potem pa najdimo rešitev, po kateri bi zagotovili, da se najdejo pametni kriteriji, po katerih se bodo ali vse ali pa posamezne sorodne skupine socialnih dajatev usklajevale tako, da prejemniki teh dajatev ne bodo stalno znova prikrajšani v svojih pravicah. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam, gospod Potrč. Kolega Aleš Gulič pa bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjena kolegica in kolegi, gospa državna sekretarka. Jaz bom zelo na kratko šel čez zakon oziroma čez predlog zakona. Osnovni cilj tega zakona, ki ga predlaga DeSUS, je odprava tistih rešitev, ki jih je uzakonil vladni zakon, z namenom sicer, da bi uskladil posamezne vrste transferov. Mi v Liberalni demokraciji smo takrat vladnemu zakonu nasprotovali. Razlogi so seveda bili že večkrat povedani in takrat in tudi danes. Ampak vendarle, ker gre za spremembo zakona nas je tudi zanimalo, kaj se je v tem času dogajalo na področju usklajevanja socialnih transferov, kakšne so bile prednosti - če lahko tako rečemo in seveda kakšne so slabosti. Kot prednosti pravzaprav lahko omenim samo tisto, s čimer se je takrat Ministrstvo za socialne zadeve pravzaprav najbolj hvalilo. To so prihranki za državo oziroma za proračun. Že takrat smo dejali da je naloga ministra in ministrstva da skrbi za svoje področje in ne da skrbi samo za državni proračun. Pri tem ostajamo še danes. Ta boj, ki ga ima ta resor, mora biti vendarle namenjen tistim, ki so upravičeni socialnih pomoči, socialne skrbi, ki preko tega ministrstva se konec koncev najbolj uresničuje ustavno določilo o tem, da je Slovenija socialna država. Če v tem času pogledamo, kaj smo pričakovali, potem vidimo, da tudi pričakovanja niso bila v popolnosti ali pa vsaj ne toliko uresničena, kot bi si želeli državljani in državljanke Slovenije, seveda pa tudi naša poslanska skupina. Mi smo namreč pričakovali, da bo Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve še takrat pred predlaganjem svojega zakona, če pa že takrat ne pa vsaj danes, do danes naredilo analizo transferjev s področja socialne varnosti. Kar bi lahko bila dobra osnova za javno razpravo in pa za morebitne spremembe, ki bi se lahko dogajale v manj obremenjenem času, kot je današnji, ko je v bistvu panika in ko se pravzaprav tako vsak teden - bi lahko zdaj rekli - lotevamo parcialnih rešitev. Celo na izredni seji danes spet, tako naslednjič mogoče drugače, ker se bo prav gotovo pokazalo. Gre seveda v resnici za to, da bi se čim bolj učinkovito porabljal proračunski denar. Ampak to pa ne pomeni, da se tam, na ne vem koliko varčuje, ampak gre za učinkovitost. Kar seveda ni eno in isto. In da imamo finančno socialno ogrožene skupine prebivalstva, ki seveda potem niso samo finančno ogrožene, ampak še kako drugače. Tudi kulturno, civilizacijsko in tako dalje. Ker konec koncev moramo vedeti, da kadar pride do socialnih pritiskov prevelikih, se najprej ljudje odpovedujemo in odpovedujejo tistemu, kar se jim zdi, da ni najbolj potrebno. Šele potem seveda, ko pride do popolnega minimuma zakričijo in takrat očitno jih sliši potem tudi ta Vlada in na hitro nekaj rešuje. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije se zavedamo tudi tega, da bi bilo treba nadaljevati intenzivno tiste ukrepe prejšnje vlade. Se pravi vlade 2000-2004, ko je hotela vzpostaviti in se trudila vzpostaviti enotni informacijski sistem in pa preglednost nad socialnimi transferi. Ne rečemo, da se to ni dogajalo, da tega sedaj ni. Vendar očitno je, da so zadeve pravzaprav premalo domišljene ali pa premalo upoštevane, ko gre za kakršnekoli spremembe. Pričakujemo, da bo Vlada pripravila oceno vplivov Zakona o usklajevanju transferov posameznikov in pa gospodinjstvom. Namreč, da ne bomo spet ostali samo pri tem, kako se je razbremenil državni proračun. Prejšnji teden smo že popravljali - če se dobro spomnite - varstvene dodatke, otroške dodatke. In vprašanje je: Kaj bo treba še spreminjati zaradi tega, ker niso odpravljeni vzroki? Posledice se kažejo na različnih segmentih. Se razraščajo, se dotikajo različnih skupin prebivalcev Republike Slovenije, državljank in državljanov. Zadeva ni popolnoma predvidljiva in zato seveda tudi ni popolnoma pregledna. Če bi te analize bile opravljene, bi se dalo seveda z ekspertnimi diagnostičnimi sistemi tudi kakšno od posledic predvideti in ukrepati veliko prej. Ne pa da se najprej pravzaprav miži, potem se cinično zavrača kakšne pripombe in šele kasneje se ukrepa. V Liberalni demokraciji tako podpiramo nadaljnjo obravnavo tega zakona. Obenem pa seveda opozarjamo, da je potrebno vendarle ob tem tudi razmisliti, kaj pomeni celotno črtanje zakona, ker bi se na ta način nekateri socialni transferi prav gotovo poslabšali. Torej smo za to, da gre zakon v nadaljnjo obravnavo. Na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve pa je seveda to, da že sedaj seveda vidi, kaj se lahko zgodi in pripravi tudi rešitve, pa jih potem vključimo amandmajsko ali kako drugače. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mag. Janez Drobnič bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija.
Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Lepo pozdravljeni! Izhodišče za socialno politiko je zagotovo pravičnost. To pa je, da se enake ljudi, ki so v enakih položajih, obravnava enako. In to je bilo temeljno izhodišče, ki je uveljavljal tisti zakon, katerega se danes poskuša suspendirati z novelo zakona oziroma s predlogom, ki ga je predstavil tudi predlagatelj. Torej, to je tisto enako obravnavanje enakih. In to usklajevanje na enak način, torej z enako višino in ob enakem času. Socialnih transferjev v okviru državne blagajne je - mislim - med 30 in 40, da se ne bom slučajno zmotil. Vsi ti transferji so se do nedavnega, torej pred uveljavitvijo tega zakona, o katerem je toliko govora, usklajevali različno, pri čemer so bili državljani postavljeni v povsem različne položaje. Sčasoma je valorizacija nekaterim prinesla izredno velike ugodnosti in bistveno boljši položaj, kot so ga imeli na začetku. Veste, v okviru teh socialnih transferjev se znajdejo tudi nekateri z zvenečimi imeni, kot so invalidnine, kjer nekateri uveljavljajo dve vrsti invalidnin, ki vsaka posamezna doseže tudi 1.000 evrov skupaj z ostalimi prejemki. To smo izračunali pri kumulaciji teh prejemkov, preko 4.000 evrov letno. Zato se moramo vprašati pri tej pravičnosti: Ali je pravično, da državljani, ki so zaposleni in imajo 400 evrov plače, dajejo za socialne transferje tistim, ki jih prejemajo, recimo - preko 2.000? Seveda, to je temeljno vprašanje o pravičnosti razdeljevanja družbenega prihodka. V času zadnjih treh let je bilo usklajevanje pokojnin. In če izračunamo, koliko je pomenila nova oblika usklajevanja, lahko hitro ugotovimo, da bistveno večji znesek, o katerem je danes govora, da je bil pravzaprav zmanjšan v okviru državnega proračuna z načinom valorizacij, bistveno večji. Torej se je status upokojencev bistveno izboljšal. Ko smo obravnavali problematiko varstvenega dodatka, lahko trdno zagotovim, da je brez te ugodnosti, ki nastane z novim zakonom, ki ga je Vlada predlagala januarja in ga je Državni zbor sprejel, da če ne bi bilo tega zakona, bi pravzaprav tisti z najnižjimi pokojninskimi prejemki dobili enako, kot bi dobili po tistem starem zakonu, ki je bil uveljavljen v času prejšnje koalicije oziroma prejšnje Vlade. Vendar je to manj, kot je bilo na način valorizacije v okviru te Vlade. In zato je bilo pametno, smiselno in dobro, da se je ta zakon popravil. Tudi že takrat ob sprejemu tega zakona so nekateri poslanci ugotavljali, da če z enim zakonom uskladimo celo vrsto predpisov, se utegne zgoditi kakšna reč, ki jo bo treba popraviti, ker ni mogoče predvideti vsega vnaprej. Zato ni nobena težava in nobena nerodnost, če se določeno neskladje popravi z novelo zakona. To se je vedno dogajalo v zgodovini vlad, slovenske in prejšnje, jugoslovanske. Rečeno je bilo, da so se na osnovi tega zakona zmanjšali socialni transferji za 20 milijonov evrov. Samo z novelo Zakona o družinskih prejemkih se povečajo izdatki iz proračuna za približno 30 milijonov evrov. Torej, je pozitivni izplen iz proračuna v korist državljanov približno 10 milijonov evrov. Ni več razlogov za kakršnekoli kritike. Kajti, otroški dodatki se dvignejo. Poleg letošnje uskladitve na osnovi inflacije v preteklem letu - 3,6, še 8,4 kar skupaj znese 12% povišanje, kar zagotovo daleč presega znesek inflacije. Povedati moramo, da se vsi izdelki niso podražili za 12%, ker tudi inflacija ni tako visoka. Čeprav so se nekatere cene na račun kartelnih dogovorov in monopolov bistveno povečale. Bistveno več, kot je sama inflacija. Če bi razveljavili Zakon o usklajevanju socialnih transferov, bi naredili veliko škodo nekaterim družinskim dajatvam. Torej: starševskemu nadomestilu in nadomestilu za čas porodniškega dopusta. To je pa tisto, kar smo rekli, da je temeljna spodbuda za to, da se bo v Sloveniji rodilo več otrok. Nenazadnje tudi poudarjajo. Morda je tudi to prispevalo k odločitvi slovenskih družin, da se odločajo za več otrok. Stvar je zapletena. Ne bom tega trdil. Ne moremo tega trditi v Novi Sloveniji, kateri dejavnik je vplival na to, da se v Sloveniji odločajo za več življenja. Tudi tisti, ki se ukvarjajo z demografsko politiko, vam bodo jasno povedali, da je težko ugotoviti dejavnik, ki vpliva na odločitve. Včasih je to čisto osebni razlog. Glede usklajevanja transferjev v tisti zakon, torej izhaja na temelju pravičnosti in lahko na tem mestu tudi poudarim, da je osnutek takšnega zakona bil pripravljen tudi v prejšnji vladi. Tudi s tem razlogom, da se način usklajevanja in višino usklajevanja socialnih transferjev uredi enotno. Kje pa imamo argumente, da bi socialne transferje valorizirali različno, če imajo vsi enak pomen - zagotavljati ta minimalna sredstva za preživljanje tistih, ki se z lastnim delom ne morejo preživljati, saj so vendar v enakem položaju? Torej težave, ki so nastale pri prebivalstvu z najnižjimi prihodki, se je uredilo s spremembo Zakona o varstvenem dodatku, z Zakonom o družinskih prejemkih, torej, kar se tiče otroškega dodatka, in z Zakonom o dohodnini. S tem se je pokrilo tiste negativne učinke, ki jih je prinesla inflacija. Če inflacije ne bi bilo, potem predvidoma tudi ti zakoni ne bi bili potrebni. To je zaradi inflacije in draginje. In odgovor je bil pravi: "Konec koncev ni treba, da poslanci v tem Državnem zboru sodimo, ali je dobro ali ne. Naj torej sodijo tisti, ki se njih to tiče. To pa je denimo, organizacija, nevladna družinska pobuda, "vlada hitro in učinkovito blaži učinke podražitev hrane za družine", je zapisala. Vlada se je na ta problem hitro in učinkovito odzvala s predlogom za povečanje otroškega dodatka. Skratka, tisti, ki se jih ta problematika najbolj življenjsko dotika, so odgovorili ali so bili ukrepi pravilni ali ne. Tukaj se vzdržim kakršnekoli sodbe. Naj sodbo podajo tisti, ki se jih to tiče in ki so podali sodbo. Glede na to, da se je z zadnjimi zakoni zagotovilo izboljšanje socialnega položaja tistih z najnižjimi prejemki, da so prišli v bistveno ugodnejši položaj, kot bi sicer imeli po starem zakonu, torej pred veljavnostjo tistega zakona, katerega se danes razveljavlja. In glede na to, da bi s tem zakonom, katerega danes obravnavamo, bistveno poslabšali položaj družin zaradi znižanja porodniških nadomestil in starševskih nadomestil, bo poslanska skupina Nove Slovenije ta zakon zavrnila.
Hvala lepa. Kolega Stanislav Brenčič pa bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Malo na začetku tega mandata je Vlada v Državni zbor predložila spremembe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Z novelo tega zakona je dodatno obremenila pokojninsko blagajno. Prvič z usklajevanjem pokojnin strogo po povprečju rasti plač z letnim dodatkom tudi za prejemnike najvišjih penzij. Prej smo imeli to limitirano glede na solidarnost. In z delom vdovske penzije tudi za tiste, ki prejemajo najvišje pokojninske prejemke. Praktično za vse s tem, da se postopoma uvaja ta del. Jasno je, da je bila pokojninska oziroma da je bil državni proračun takoj dodatno obremenjen glede na to, da državni proračun ni obremenjen samo s transferji, ki gredo tako pokojninski blagajni kot drugam, ampak tudi za redno maso denarja, ki je potrebna za izplačevanje pravic iz pokojninsko-invalidskega zavarovanja, kolikor presegajo zmožnost prihodkov v skladu z 233. členom Zakona o pokojninskem zavarovanju. Jasno, da je potem minister za finance prišel kaj hitro z Zakonom o usklajevanju transferjev gospodinjstvom in posameznikom. Ta zakon je bil tudi eden od zakonov znotraj vladnega paketa ekonomsko-socialnih reform in eden med zakoni, ki sodijo v ukrepe za doseganje ciljev Lizbonske strategije. Slovenska ljudska stranka je v segmentu predloženega zakona temu zakonu ostro nasprotovala. V segmentu, s katerim je vstopal v sistem pokojninsko-invalidskega zavarovanja v tistem smislu, ko ti transferji predstavljajo dodatne pravice iz pokojninsko-invalidskega zavarovanja, kot so varstveni dodatek, dodatek za pomoč in postrežbo, invalidnina. Potem je preživnina za kmete na podlagi Zakona o preživninskem varstvu kmetov, kot je dodatek slovenskim državljanom k pokojnini, ki jo prejemajo iz republik nekdanje SFRJ. In tudi kot je državna pokojnina. Mi smo temu nasprotovali dolgo, skoraj eno leto. Potem se je nam zadostilo v tem smislu, da se je ohranilo samo državno pokojnino v usklajevanju enako kot ostale pokojnine. Tako kot je pokojninski sistem pri nas zastavljen, bi se mogle usklajevati tudi vse te dodatne pravice, ki gredo na podlagi 57. člena tega zakona. Po enemu letu smo mi to popustili, čeravno smo vedeli, da to predstavlja za prejemnike nizkih pokojnin izreden zastoj v naslovu prejemanja vsakomesečnih pokojnin. Zakaj? Zato, ker se je enako kot vsi transferji poseglo tudi v usklajevanje, v osnovo za odmero teh pravic. In enako osnove za odmero dodatka našim državljanom, ki prejemajo pokojnino iz držav nekdanje SFRJ. S tem smo napravili sledeče, da so nekateri celo izgubili varstveni dodatek, ker se osnova ni usklajevala. Napravili smo to, da se tem nizko dohodkovnim upokojencem praktično ni pokojnina leto in pol niti za cent zvišala. Prejemki, kot so varstveni dodatek, pa tudi še drugi, pa nekaterim tem prejemnikom teh pokojnin predstavlja več kot 1/3 skupnega prejemka. Mi smo vedeli, da se bo to zgodilo, se je tudi zgodilo. Mi smo dolgo opozarjali. Vsaj jaz osebno, v lanskem letu ministrstvo glede na to, da smo videli, kako raste nezadržna inflacija, da je treba to prekiniti. Jaz sem bil sicer dalj mnenja, da spremenimo ta Zakon o usklajevanju socialnih transferjev, da pa se ne bi celotne materije, ki pa je v sistemu tega zakona, tudi pozitivna, odpiralo, naj kar taka ostane, se je potem uporabljal ukrep novega zakona. Nič spremembe Zakona o varstvenem dodatku, to je nov zakon, s katerim se je vrnilo v usklajevanje enako kot je bilo, te ključne transferje,kot so varstveni dodatek, ki je bil najbolj potreben, kot je preživnina kmetom, kot je dodatek k pokojninam, ki jih prejemajo naši državljani iz držav nekdanjih republik SFRJ. Meni je žal, da nismo zmogli toliko razumevanja, da bi ob tem tudi usklajevanje invalidnine vrnili nazaj v sistemskost, kot je bila, Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Po našem mnenju, po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke se je s tem zakonom, ki smo ga nedavno sprejeli na izredni seji, Zakon o varstvenem dodatku, odpravilo - čeprav precej prepozno, Vlada se žal tu ni ažurno odzvala glede na dejstvo, da so evidentno prihajali podatki, kakšno je stanje pri teh ljudeh - da smo vseeno s tem odpravili gro tiste potrebne spremembe v Zakonu o usklajevanju socialnih transferjev, ki smo jih s takim pristopom povzročili. Res pa je, da Zakon o usklajevanju socialnih transferjev usklajevanje nekaterih drugih transferjev, ki jih ravno tako krepko občutijo tisti, ki so jih deležni, usklajuje po tem zakonu bolje kot po izhodiščnem zakonu glede na to, iz katerega krovnega zakona je posamezen transfer določen. Zato bomo v tem kontekstu ravnali tako, da bomo predloženi zakon zavrnili. Zaradi tega, ker če ga ne zavrnemo, potem vzpostavimo slabo stanje na drugih segmentih, ki jih pa ta zakon bolje rešuje. Z Zakonom o varstvenem dodatku pa smo gro tistih nepotrebnih vstopov v usklajevanje ključnih transferjev iz naslova pokojninskega in invalidskega zavarovanja v smislu dodatnih pravic odpravili. Zato bomo zakon zavrnili. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Dr. Matej Lahovnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci, gospod predsedujoči! Zakon, ki je pred nami, poskuša na nek način sanirati posledice nekega drugega zakona, ki so pa resnično izjemno slabe. Sedanja Vlada je namreč s sprejetjem Zakona o usklajevanju transferjev že pred časom rokohitrsko uredila področje, pri čemer je povzročila več škode kot koristi. To je danes že bolj ali manj očitno. Ob sprejemanju zakona v letu 2006, prejšnjega zakona, po nujnem postopku ni bilo podanih nobenih analiz stanja, nobenih projekcij predlaganih sprememb, niti ni bilo jasnih ciljev. In takrat smo v opoziciji opozarjali na nekatere slabosti, do katerih bo prišlo ob sprejetju prejšnjega zakona, vendar nihče ni želel poslušati. Predlog zakona, ena izmed koalicijskih strank o prenehanju veljavnosti tega, ki ga je pa sprejela ta ista vlada, kot smo dajali leta 2006, je nesporno všečen. Ampak težava je seveda, da tudi tokrat nimamo, v tem trenutku še vedno ne, dovolj jasnih izračunov analiz stanja na področju izplačevanja transferjev posameznikom in gospodinjstvom. Ni jasno, kateri skupini upravičencev do transferjev bi z ukinitvijo tega zakona izboljšali položaj, kateri skupini bi se pa morebiti celo poslabšal. Predvsem pa tisto, kar je ključno. Še vedno nimamo jasnih odgovorov s strani Vlade oziroma koalicije, kateri bi bili ustrezni ukrepi, ki bi ohranjali socialno vzdržnost v Sloveniji. Treba je poudariti, da bi bilo potrebno v Državnem zboru glede na trenutno socialno situacijo v državi odpraviti širšo razpravo urejanja področja usklajevanja in izplačevanja različnih transferjev. Zato in prav zaradi tega, da se ta razprava opravi, bomo v Poslanski skupini Zares glasovali, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. To pomeni pa seveda, da pričakujemo, da v naslednjih fazah se bo predlog zakona tudi ustrezno dopolnil. Menimo pa, da so izpolnjeni pogoji, da lahko glasujemo za to, da je kot sem že dejal, primeren za nadaljnjo obravnavo. Dovolite mi, da tudi izrecno izrazim naše na nek način nestrinjanje ali pa celo ogorčenje nad nekaterimi izjavami, ki so jih nekateri predstavniki Vlade, tudi minister za finance, poudarjali, ko je utemeljeval prednost prejšnjega zakona o usklajevanju socialnih transferjev. Namreč na vprašanje, kje je državni proračun prihranil, je bilo izpostavljeno prav dejstvo pri socialnih transferih. Res je, prihranilo se je pri invalidskih pokojninah, pri različnih dodatkih k pokojninam, pri preživninah in zato je statistično izkazal proračun presežek. Ampak paradoksalno je, da so ta presežek so financirali ravno tisti, ki imajo najmanj in ki so se zaradi visoke inflacije znašli v najtežji situaciji. Mene so mnogi prejemniki invalidskih pokojnin tudi klicali, opozarjali, da je obstoječi sistem slab, nevzdržen. Ponavljali so argumente, ki smo jih že pred časom imeli tudi v opoziciji, ampak takrat ni hotel nihče v Vladi očitno tega slišati, se na to odzvati. Kot sem dejal, se nam zdi res bistveno in nujno, da se ta sistem usklajevanja socialnih transferjev popravi. Popravi tako, da tisti, ki so sedaj najbolj ogroženi, da se jim položaj izboljša. Tako pa imamo situacijo, ko [[...]]Veste, prejšnji teden smo v Državnem zboru sprejemali zakone, s katerimi poskušamo izboljšati položaj tistih najbolj ogroženih. In ko preračunamo, kaj to pomeni, vidimo, da gre dejansko na mesečni ravni za tam cca 20 evrov, po drugi strani pa smo vse do nedavnega imeli zakone, po katerih so se nekateri ključni socialni transferi usklajevali z inflacijo samo enkrat letno, brez kakršnegakoli poračuna za nazaj. Tako v bistvu, kar smo prejšnji teden počeli na izredni seji, dejansko predstavlja le majhen del tega, kar je bilo tem prejemnikov socialnih transferjem odvzeto zaradi visoke inflacije, ki smo ji priča. Kot sem dejal, v Poslanski skupini Zares ocenjujemo, da je takšna razprava potrebna, da bi se morala že zdavnaj zgoditi v Državnem zboru, zato bomo glasovali, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Vili Rezman bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala lepa. V zvezi z Zakonom o usklajevanju transferov naj za uvod še enkrat in jasno povem, da takrat, ko je bil leta 2006 ta zakon na hitro sprejet, ni bil deležen niti enega samega glasu poslancev iz Poslanske skupine DeSUS. Zato, ker se je dalo predvidevati, da je slab, da bo negativno učinkoval in ker se je že takrat dalo vedeti, kakor se je danes nekomu zareklo, je v funkciji finančnega ministrstva in ne Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Zato je nekdo prej pač omenil, da ga je predlagal minister za finance. Po vsebini je tak, kot bi tisti zakon iz leta 2006 predlagal minister za finance. Mi se tudi takrat nismo zoperstavljali temu, da bi se uredil način usklajevanja transferov. Vendar, če lahko še danes slišimo, da je način tako svet, da od njega ni mogoče odstopati, tudi če ja za tisoče ljudi, ki jih zadeva, negativen efekt, potem to lahko imenujemo samo "vrhunski cinizem". In to so preprosta dejstva, da je ta zakon, sprejet leta 2006, prinesel negativne posledice. In zdaj vztrajati pri negativnih posledicah samo zato, da bomo formo, da bomo način zadržali, tega pač v Poslanski skupini DeSUS ne moremo podpreti. In če bi to vprašali, kakor je nekdo namigoval, tistih nekaj tisoč, deset tisoč, ki so bili oškodovani, se ne bi s tem strinjali. Mi bi v Poslanski skupini DeSUS morali biti danes zadovoljni, ker smo skromni. Zadovoljni bi morali biti zato, ker nam je sploh dopuščeno, da o tem danes lahko razpravljamo, decembra nam to ni bilo dopuščeno. Zadovoljni bi morali biti iskreno za voljo tega, ker pač pričakujemo, da bomo vsaj v intenci deležni podpore opozicijskih strank. Bilo bi lepo, če bi tudi nekdo od preostale tričetrtine koalicije podprl našo namero. Ampak v tem zakonu, ki ima samo dva člena, ni člena, ki bi govoril, da ga ni dovoljeno amandmirati. Zato so obupani vzkliki o tem, kako da je tudi kaj slabega lahko v takšnem zakonu, nesmiselno, zato imamo postopek sprejema zakonodaje, da se zakon lahko izboljšuje, da se lahko dopolnjuje, da se lahko kaj spremeni, da se lahko amandmira in da se na koncu zakon v optimalni verziji sprejme. Ko smo bili mi najprej zavrnjeni, smo bili relativno grobo s predlogom tega zakona. Danes bi smeli zopet biti na nek način zadovoljni in optimistični, ker se je vmes dogajalo, da so nekatere naše ideje pa vendarle bile prevzete, nekatere celo implementirane. Nekatere so se že zgodile v smislu sprejema nove zakonodaje. Naklonjenost Vlade in Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve se je nekolikanj spremenila, vsaj v tistem delu, ki je bil zapisan in ki ga bom kasneje citiral. Danes smo sicer slišali zopet drugačno stališče čisto na uvodu. Ampak, kot pravim, mi smo zadovoljni, recimo temu tako, že za voljo tega, ker smemo razpravljati, ker smemo upati, da bomo slišali kakšne dobre predloge za izboljšavo našega predloga zakona, zato smo zadovoljni tudi, ker so trije zakoni, ki izboljšujejo socialni položaj tistih, ki so bili najbolj prizadeti, tudi za voljo tega zakona že bili sprejeti. Te zakone smo mi tudi podprli. Imeli so samo eno lepotno napako, manjkal je na tem šopku zakonov trak, pentlja z napisom DeSUS. Ampak zaradi tega ne bomo zganjali zamer. Za ljudi ni toliko pomembno, kdo je bil resnični predlagatelj, pomembno je, ali so učinki sprejetih zakonov za njih pozitivni. In bodo, čeprav v skromni obliki, pa vendarle bodo. Ko so nas zavračali, so nekateri govorili, kakor bom sedaj citiral, takole: "Če bi sprejeli ta zakon, zakon, ki ga je poslanska skupina DeSUS predlagala, bi to res bila erozija socialne države in klofuta tistim, ki najslabše živijo v tej državi." To bi, pravi ta modri mož, bil dejanski korak nazaj v smislu socialne države. Danes ga ni tukaj, da bi se sramoval, da bi zardeval ob tem, kar je takrat rekel. Nekdo drug je bil bolj blag in je omenjal samo to, da mesec december ni primeren, da bo januar primernejši. In nekdo tretji je zavračal naše predloge na ta način, da je govoril o tem, da še niso premislili vseh posledic in da bodo, ko bodo te posledice eventualno sprejetega našega zakona domišljene, odločali o tem, ali bodo zakon podprli ali ne. No, do danes se še niso soočili s posledicami in niso nam sporočili, kakšni so njihovi pomisleki. Razen popolne blokade. Za nas je seveda še najbolj zanimivo to, kako je odreagiralo ministrstvo in ministrica. Najprej je, citiram zopet, zapisala, da obstoječe rešitve v zakonu o usklajevanju transferov posameznikom in gospodinjstev so ustrezne. Torej tiste, ki smo jih mi želeli spremeniti, so bojda ustrezne. In da zato ne podpirajo predloga DeSUS-a. Zakaj ne? Citiram zopet, "... zato ker finančne posledice niso zanemarljive." Ja pa saj mi nismo mislili, da morajo biti finančne posledice zanemarljive. Mi smo hoteli, da bi bile takšne, da bi jih ljudje občutili, da bi lažje živeli, da bi lažje shajali v tem času, ki zaradi inflacije in dražitev ni najugodnejši. Zato smo tudi po posredovanju premiera, ki smo mu to omenili, tudi dobili relativno hitro izračune, kaj bi naš predlog zakona pomenil, ko bi bil implementiran. 25 milijonov evrov več za socialno ogrožene ljudi. Ampak to takrat za ministrico ni bilo sprejemljivo. Meseca januarja, ko je bil podpisan nek drug podzakon, je pa to bilo sprejemljivo. Takrat v 5 milijonov približno večjem znesku na enem zakonu. Pardon. 25 milijonov evrov pri enem zakonu, pa 38 pri drugem. Ampak kar zadeva varstvenega dodatka, je pa bilo namenjenega upokojenim samo 3 do 4 milijone evrov. Torej res kapljica znotraj drugih bonitet, ki smo jih upravičeno namenili socialno ogroženim. Pravi takrat ministrstvo, zopet citiram, "...da razveljavitev zakona o usklajevanju transferov posameznikom in gospodinjstvom ni ustrezen ukrep." Seveda ni ustrezen. Ker če bi bil sprejet, morebiti ne bi bilo presežka proračuna. In dokler Ministrstvo za delo razmišlja v smislu Ministrstva za finance, je to neustrezen ukrep. Neustrezen zakon. Tri zakoni kasneje so vendarle bili sprejeti: zakoni o dohodnini, o družinskih prejemkih in varstvenem dodatku, ki so kumulativno pomenili pa 80 milijonov. Ta je bil ustrezen in seveda mi ga podpiramo. Ampak se kljub temu sprašujemo, zakaj so iz tega šopka nekaj DeSUS-ovih predlogov vendarle izvzeli, pa niso bili še oveneli. In zakaj mi vztrajamo pri tem, da se ta zakon še obravnava, dopolni in na koncu sprejme? Zato, ker so ti trije zakoni trije izmed več kot štiridesetih ukrepov, ki zadevajo socialne transfere, samo izboljšali. In ne vidimo pravega razloga, zakaj se ne bi znašli na tej listi tudi ukrepi, ki govore o pomoči in postrežbi, zakaj se ne bi znašli tudi ukrepi, ki zadevajo letni dodatek za upokojence, zakaj se ne bi tu znašli vsi tisti transferi ki zadevajo, vrsta jih je, štipendij, nadomestil za invalide, za družinske pomočnike, ali pa na primer za tiste, ki so brezposelni, ali za žrtve vojnega nasilja, ali kogarkoli drugega pač že izmed teh 40 kategorij, ki doslej niso bili upoštevani. Če sem uvodoma rekel, da bi morali biti mi pravzaprav zadovoljni in optimisti, bom sedaj skušal povedati, zakaj tako. Zato, ker je v dopisu, ki smo ga vsi dobili s strani ministrstva za delo, družino, socialne zadeve zapisano, da moramo preprečiti škodo, ki bi v primeru ohranitve obstoječega načina valorizacije, torej škodo, ki bi na ta način nastala in ki bi ponovno, citiram: [[...]]"ponovno prikrajšala socialno ogrožene". Ministrstvo prizna, da povzroča škodo in da bodo socialno ogroženi ponovno prikrajšani. In še pravi Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve: "Sedanji zakon resnično postavlja upravičence v manj ugoden položaj." Kako ga je potem mogoče zavračati ta naš zakon, ki bi ga radi izboljšal? Kako je to mogoče? Kakšen način razmišljanja je to? Še tretjič citiram ministrstvo: "Osnovni namen zakona o usklajevanju transferov je povečati socialne transfere, učinki pa so ravno v nasprotju z namenom zakona o usklajevanju transferov." Ministrstvo s temi tremi citati, ki sem jih naštel, ugotavlja, da je bilo njihovo stališče na začetku, ko so zavračali naš predlog zakona, napačno in da je treba na tem področju pač nekaj storiti. Seveda pa sem še najbolj optimističen zavoljo tega, ker je včeraj o teh stvareh govoril tudi premier in ponovno citiram besede drugih. Takole pravi: "Ta vlada v zadnjih šestih mesecih ni ignorirala situacije," gre za to težko situacijo, "ampak je tudi s pomočjo Državnega zbora sprejemala potrebne ukrepe za to, da se omilijo negativni učinki inflacije, še posebej negativni učinki, ki so v najnižjem dohodninskem razredu." In premier nadaljuje: "In situacijo bomo spremljali vnaprej in reagirali, če bo potrebno." In končuje, preskakujem seveda vrstice: "Bomo pa veseli kakršnegakoli predloga v zvezi s tem, da lahko še kaj naredimo. To je bistveno." S tem je končal. In za nas je bistveno, da ostajamo optimisti, da računamo na to, da bomo ob podpori tistih citatov ministrice, ki sem jih prej naštel in ob podpori tega včerajšnjega nastopa gospoda Janeza Janše deležni vsaj toliko podpore, da bomo lahko še vsaj razpravljali o tem zakonu. Zato predlagamo, da odločate vsi tako, da označimo oziroma definiramo ta zakon kot primeren za nadaljnjo razpravo.
Hvala lepa. Kolega Srečko Prijatelj pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Svetinja naj bi bila za koalicijo koalicijska pogodba. Pa ni. 13. decembra, upam, da ni bil tudi petek, je bil v Državnem zboru podan predlog za umik točke z dnevnega reda, ki so ga predlagale poslanske skupine SDS, NSi in SLS, z dnevnega reda pa naj bi se umaknil v bistvu predlog zakona, ki ga danes ponovno obravnavamo. Če pogledamo kasnejše reakcije, je bilo jasno povedano s strani predlagatelja, da ni bilo njim dano niti, da se uskladijo znotraj koalicije, in da ta umik v času, ko je polovica ljudi v tej državi v bistveno slabšem položaju za preživetje, pomeni nerazumno dejanje. Takrat so navajali, da naj bi ta zakon povzročil erozijo socialne države in na nek način ogrozil tudi stabilnost proračuna samega. Vlada se hvali po eni strani, da ima presežek, po drugi strani pa ne razume socialne problematike najbolj ogroženih. Ta denar, ki ga bomo namenili, če zakon sprejmemo, gre točno tja, kjer ga najbolj potrebujejo, gre gospodinjstvom v Republiki Sloveniji, ki ne dosegajo v bistvu potrebnega minimuma za preživetje. Točno tam gre ta denar. In če pogledamo podatke Evrostata, ki dokazujejo, da je osnovna inflacija močno povečana in da se trend povečuje, potem je toliko bolj pomembno, da tak zakon sprejmemo. Vlada se zgovarja na to, če ne bo močne velike inflacije, da potem tega zakona ni potrebno sprejeti. In to so bili tudi razlogi, da ga takrat niso sprejeli. Inflacija danes je takšna in jo je v bistvu tudi težko ublažiti. In še večja bo po napovedih. Kaj smo mi naredili, da ne bom govoril o drugih. V Slovenski nacionalni stranki smo predlagali, da na to temo Državni zbor spregovori. Jaz osebno sem pisno pozval tako predsednika Državnega zbora, ki mi do danes niti odgovoril ni, pa ima možnost sklicati sejo, tako predsednika Vlade gospoda Janšo, ki tudi ni odgovoril, in takratnega predsednika države, dr. Drnovška. Zdaj je koalicija oziroma opozicija sklenila drugače, sklicali bomo izredno sejo. Ta izredna seja bo v četrtek. Govorila bo o tem, kar se pogovarjamo tu, kar je neobvladljivo, kar ne moremo več zaustaviti, to je revščina, inflacija. Ne razumem dvoličnosti. Nekateri govorite dobesedno za to govornico neresnice, iz vrst tako Slovenske ljudske stranke kot tudi Nove Slovenije, pa tudi največje vladajoče stranke. Dobesedno neresnice. Če ne privoščite družinam, ki prejemajo manj kot 350 evrov mesečno, dodatka v višini 50 evrov, in če je to ogrožanje proračunske stabilnosti, potem, če je to cena, naj država propade! Pa naj propade zaradi tega, če je to cena. Jaz vem, da to ni cena, da je to pač preprosto trma. Želite vztrajati na nekem dejstvu, ki ste ga sprejeli. In svetinja Vlade ni koalicijska pogodba. Če bi koalicija delovala tako, kot bi morala delovati, se danes o teh stvareh ne bi pogovarjali in ne bi tratili časa. Pa tudi izredne seje Državnega zbora zaradi inflacije ne bi bilo. Na koncu bi rad še nekaj povedal. Če smo res socialna država, kot je zapisano v 2. členu ustave, če to tudi resno mislimo, da smo, potem sprejetje tega zakona, ki je danes pred vami, resnično ne bi smelo biti problem. Če pa to nismo in če ste res tako neusklajeni v koaliciji, kot se vidi iz vseh teh magnetogramov, potem pa mislim, da je prav, da je manj kot 300 dni do volitev, in da bi bilo prav tudi, da so volitve še kak dan prej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanka Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala lepa še enkrat danes. Spoštovane kolegice in kolegi! Toliko je bilo o tej temi že povedanega v tem Državnem zboru, da pravzaprav niti ne vem, kje začeti, resnično. Ko sem poslušala nekatere govornike pred menoj, osebo, ki je pravzaprav avtorica spornega zakona, zakona o usklajevanju transferjev gospodinjstvom in posameznikom, tistega zakona, ki je v naši družbi dodatno povzročil krivice, ne eni, dvema ali trem osebam, več tisočim osebam so bile zaradi osnovnega vladnega zakona, sprejetega konec leta 2006, povzročene krivice. Ta oseba je danes govorila, da je bil osnovni namen vladnega zakona v naši družbi vpeljati sistem pravičnosti. Sprašujem se, pa nočem biti demagoška, nočem biti populistična, vendar se sprašujem, ali je pravičnost to, da je zaradi zakona, osnovnega vladnega zakona v naši družbi naraslo število oseb, ki so bile potisnjene na ali celo pod prag revščine. In če je ta ista oseba govorila, koliko upokojencem v naši družbi se je izboljšal socialni položaj. Kako je danes upokojencem boljše? Sprašujem: Ali res? 200 tisoč upokojencev prejema pokojnino, ki je nižja od 400 evrov. In veste, takrat ko se je sprejemal zakon o usklajevanju transferov, spomnim se razprave na matičnem delovnem telesu v parlamentu. Takrat je samo zaradi zahteve koalicijske partnerice DeSUS, ker so zagrozili z odhodom iz koalicije, bil iz tega sistema izvzet sistem usklajevanja pokojnin. Roko na srce, spoštovane kolegice in kolegi. Ampak je ta zakon o usklajevanju transferov konkretno za upokojence pomenil to, da so nekateri celo izgubili varstveni dodatek. Ja. Predsednik vlade je v začetku tega leta prišel s paketom socialnih zakonov. Iz tega sistema je odvzel varstveni dodatek, ki se bo po novem usklajeval kot pokojnine, ker so nekateri upokojenci varstveni dodatek zaradi tega zakona, vladnega zakona, izgubili. Predsednik vlade je prišel z dvigom otroškega dodatka za 8,5% se bo dvignil otroški dodatek. Ampak ob tem je pozabil povedati, da v letu 2007 ni prišlo do uskladitve otroških dodatkov zaradi vladnega zakona o usklajevanju transferov. Okrog 40 je vseh transferov, ki se usklajujejo na podlagi krivičnega vladnega zakona. Pa naj se izplačujejo iz državnega proračuna, kot so: otroški dodatek, dodatek za nego otroka, delno plačilo za izgubljeni dohodek, dodatek za veliko družino, rejnine, različne štipendije, ali tisti transferi, ki se izplačujejo iz proračunov občin, kot so: kadrovske štipendije, delno plačilo za izgubljeni dohodek družinskemu pomočniku, ali tisti transferi, ki se izplačujejo na podlagi Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije, kot so: letni dodatek, dodatek za pomoč in postrežbo, invalidnine in varstveni dodatki. Okrog 40 je različnih transferov. In na te transfere so vezani, spoštovane kolegice in kolegi, ljudje. Tisti ljudje, ki se srečujejo dnevno z realnostjo. In ta realnost je 6,5% inflacija v letu 2007. In vsi ti ljudje so izgubili pravico, da bi se njihovi prejemki usklajevali z rastjo cen življenjskih potrebščin. Jaz se spomnim, konec leta 2006 smo opozarjali na katastrofalne posledice, ki jih ima lahko nepremišljena uvedba vladnega zakona. Takrat je minister Drobnič, naš poslanski kolega danes, je bil takrat minister, in takrat je minister dejal, da je bil tak sistem, se pravi enotna indeksacija socialnih transferov oziroma vseh transferov, uvedena zato, ker preprosto iz leta 2005 do leta 2006 nismo imeli več visoke inflacije. Jaz sem včeraj poskušala od predsednika Vlade dobiti odgovor. Ko se je v letu 2006 pokazala blazno visoka inflacija, zakaj je več kot pol leta predsednik Vlade, pristojna ministrica čakala, bom rekla, z blažilnimi ukrepi. Zakaj? Nič koliko pozivov, pobud je bilo danih s strani naj si bo samo opozicije. Zakaj vladne koalicije v mesecu decembru lanskega leta niste pristale na to, da bi se danes oziroma obravnaval takrat današnji zakon, da bi se opravila splošna razprava o zakonu, ki pravi, da naj se ukine tisti sporni vladni zakon, ker je krivičen. Pol leta se ni storilo praktično nič. In potem pridete pred ta Državni zbor, pred širno slovensko javnost in se na, bom rekla, široka usta hvalite in bahate, kako socialno politiko se greste. To je pesek v oči, pa sem rekla zelo blago, pesek v oči! In dovolite, jaz sem že v okviru matičnega delovnega telesa pred časom, takrat je bila z nami tudi današnja državna sekretarka na ministrstvu, prosila za podatek, koliko je Vlada ali pa država privarčevala, ker se v letu 2007 transferi na podlagi krivičnega Vladnega zakona niso usklajevali. Takrat predstavniki ministrstva, državni sekretar, takrat je bil še gospod Štrovs, niso imeli pri sebi tega podatka. Takrat mi je gospa državna sekretarka danes dala besedo, da bomo do obravnave predloga zakona, ampak tistega zakona iz socialnega paketa na izredni januarski seji, dobila konkreten podatek, izračun, koliko je Vlada Republike Slovenije privarčevala. Tega podatka do danes nisem dobila. Jaz se sprašujem, ali je bil namen Vlade takrat resnično centralizirati ali pa poenostaviti sistem valorizacije transferjev. Ne, spoštovane kolegice in kolegi! Edini namen Vlade Republike Slovenije takrat je bil varčevanje. In to je zapisano tudi v osnovnem krivičnem vladnem predlogu zakona. Jasno in glasno piše: "Vlada v okviru finančnih posledic o proračunu z zadovoljstvom ugotavlja, da bodo navedeni učinki sprememb valorizacije v primerjavi s stanjem pred sprejetjem zakona pomenil prihranek znatnih sredstev." Znatnih sredstev, spoštovane kolegice, in kolegi v proračunu Republike Slovenije. Kaj je to drugega kot varčevanje na račun sociale? In Vlada naprej pravi: "Ta prihranek naj bi v letu 2007 znašal sedem in pol milijona evrov, v letu 2008 šestnajst in še nekaj milijonov evrov, v letu 2009 pa celo petindvajset oziroma skoraj šestindvajset milijonov evrov. To je bil edini namen Vlade Republike Slovenije takrat, ko je prišla v parlament s spornim, krivičnim zakonom. Jaz vas naprošam spoštovane kolegice in kolegi, da zmoremo, da premoremo toliko, ne bom rekla modrosti, zdrave pameti, ampak toliko človeške občutljivosti, da rečemo danes, da je zakon, s katerim poslanska skupina DeSUS predlaga umik spornega, krivičnega vladnega zakona, primeren za nadaljnjo obravnavo. Nenazadnje, če se ne strinjate s katero od predlaganih rešitev, imate možnost v nadaljnji parlamentarni proceduri popravljati rešitve v obliki amandmajev. Jaz vas prosim, naredite. Nenazadnje za ljudi gre. Pa ne za tistih nekaj. Gospod Drobnič je dal danes primer, da so tudi, ne vem, v okviru tega zakona ljudje, ki imajo po tisoč in še nekaj evrov prihodkov na račun transferov. Ne na račun tistih. Tiste je treba sankcionirati, ampak na drug način. Na račun tistih, tiste, recimo, petčlanske družine, ki je bila prisiljena zaradi invalidnine v družini, zaradi 400 evrov dohodkov ki jih prejema na mesec, zamenjati stanovanje in se danes tlačijo na šestintridesetih kvadratnih metrih. Ampak se jim obeta, da bodo tudi to izgubili. Tudi to pravico, ker preprosto ne morejo več živeti.
Poslanka Maria Pozsonec bo predstavila stališče poslanske skupine narodne skupnosti. Izvolite, prosim.
Jaz mislim, da jaz ne bi morala nič govoriti, ker pred menoj govoreča vas je prepričala, kako glasuje nekdo, ki ima v srcu, ima v prsih srce. Ampak vseeno bi povedala to, da bom tudi jaz podprla ta zakon in vem, da je osnovi cilj zakona odprava rešitev, ki jih je uzakonil zakon o usklajevanju transferjv posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Slovenije z namenom, da ponovno vzpostavi način usklajevanja posameznih vrst transferov, ki je bil v veljavi od 1. januarja 2007. Predlagatelji menijo, da skuša Vlada makroekonomske in svoje javnofinančne cilje uresničiti enostransko, predvsem iz ekonomskega vidika, s poudarjanjem pomembnosti dolgoročne vzdržnosti financ, uravnoteženega proračuna in nadaljnjega obvladovanja inflacije, pri čemer pa zanemarja socialno vzdržnost. Z vidika socialne politike je razvidno, da je potrebno ustvariti ravnotežje med dolgoročno vzdržnostjo javnih financ in socialno vzdržnostjo, in sicer v tem smislu, da omogoča prejemnikom socialne pomoči dostojno preživetje. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Rudi Veršnik bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Transferji posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji so se skozi zgodovino prilagajali vsakokratnim zahtevam in potrebam posameznim skupin, zato se je Vlada v letu 2006 lotila poenotenja in uvedbe transparentnega načina tovrstnih izplačil posameznikom in gospodinjstvom. Osnovni cilj zakona je bil uzakoniti rešitve, ki so omogočale usklajevanje transferov posameznikov in gospodinjstvom na bolj enoten in transparenten način, in istočasno zagotoviti enakopraven socialni položaj upravičencev do posameznih vrst transferjev. Sistem je naravnan tako, da se transferi, ki izhajajo iz pravic iz dela, usklajujejo z rastjo plač, transferi, ki pa so vezani na stroške življenja, pa na rast življenjskih stroškov. Zakon je začel veljati 1.1.2007, različnih vrst transferov pa je bilo tudi zelo veliko. Na osnovi opravljenih analiz v tem kratkem času veljavnosti zakona je zakon prinesel tudi pozitivne posledice pri naslednjih transferjih: otroškem dodatku, dodatku za nego otroka, dodatku za veliko družino, pomoč ob rojstvu otroka, starševskem dodatku, rejnin, denarnih socialnih pomoči, denarnih nadomestil brezposelnim, starševskim nadomestilom, sredstvom za varstvo duševno in telesno prizadetih, republiške štipendije, kadrovske štipendije, štipendije za brezposelne osebe, nadomestil plač zaradi poškodb izven dela, zaradi nege družinskega člana in spremstva in še nekaj drugih transferov. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke dopuščamo možnost, da ni bil dovolj pazljivo in skrbno obravnavan varstveni dodatek, ki pa smo ga na prejšnji izredni seji že popravili. Tudi zaradi povedanega se v Slovenski demokratski stranki ne moremo strinjati s predlogom DeSUS-a za prenehanje veljavnosti zakona o usklajevanju transferov posameznikom in gospodinjstvom. Mnenja smo, da zaradi ene smreke, ki jo je načel lubadar, ni smiselno posekati celega gozda. V zakonu je popravljeno vse, kar ni bilo dobro. Zato smatramo, da je zakon dober, sodoben in transparenten. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo nasprotovali Zakonu o prenehanju veljavnosti zakona o usklajevanju transferov posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji, ki ga predlaga DeSUS za revizijo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Besedo ima poslanec Bojan Kontič. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Veliko besed je bilo izrečenih v predstavitvi stališč poslanskih skupin. In stališču, ki ga je v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov podal naš vodja Miran Potrč, skorajda ni kaj dodati. Vsekakor bom podprl predlagani tekst zakona. Podprl bom sklep, da je primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo, ker sem prepričan, da je predlog zakona, ki so ga pripravili v Poslanski skupini DeSUS, dobra osnova za to, da se odpravi anomalija, da se odpravijo napake, ki so bile povzročene s sprejetjem zakona, ki se odpravlja, dve leti nazaj. Zanimivo bi bilo slišati to, kar je kolegica Barbara Žgajner Tavš zahtevala oziroma predlagala že pred časom, da bi slišali natančne številke o tem, koliko smo privarčevali. Zgrožen sem dejansko nad tem, da so socialni transferji področje, kjer varčujemo, na drugi strani pa razsipno ravnamo s sredstvi državnega proračuna. Da ne omenjam raznih afer, da ne omenjam raznih nepotrebnih nakupov in še česa. Naša opozorila takrat, ko se je zakon sprejemal, da bo bistveno poslabšal socialno sliko oziroma socialno situacijo posameznikov, so bila preslišana. To seveda ni nič novega in je to že nekaj časa tudi praksa v tem Državnem zboru. Tako je bil ta zakon sprejet in s tem, ki ga obravnavamo danes, bi lahko to napako popravili. Odnos Vlade se kaže tudi v tem, ali prisluhne pobudam tistih, ki ne mislijo ravno tako kot oni, ali ne. In prav je, da na tem mestu opozorim tudi na to, da odnos do civilne družbe, odnos do tistih, ki želijo določene spremembe, ni dober, da se soočamo s težavami, na katere nas opozarjajo. Naj pri tem navedem na primer samo delovne invalide. Postavil sem tudi poslansko vprašanje ministru za finance. Delovni invalidi že nekaj časa želijo srečanje z Ministrstvom za finance, da bi odpravili posamezne pomanjkljivosti. In do tega srečanja ne pride. Jaz razumem, da je mogoče, da na določenem področju ni moč doseči dogovora, da ni moč skleniti sporazuma. Ne razumem in ne pristajam pa na to, da ni pripravljenosti za pogovor, da ni pripravljenosti za to, da bi poskusili poiskati kompromis oziroma rešitev. Zakon, ki bi ga razveljavili, in seveda ta zakon, torej tisti, ki naj bi ga razveljavili, je povzročil, da nekateri tudi dve leti niso dobili socialnih transferjev. Pri tem odmislimo vlogo inflacije, ki je bila visoka in je izničila že tako nizke socialne transferje. Vedno znova pri takšnih razpravah opozarjam in tudi tokrat ne bom pozabil opozoriti na to, da je potrebno zelo previdno ravnati takrat, ko ocenimo, predvsem pa na tako občutljivih področjih, kot je to, ki ga obravnavamo danes, ugotovimo posamezna odstopanja, pa potem zaradi odprave teh odstopanj kaznujemo kar vse po vrsti, vzamemo pravice kar vse po vrsti. Ko govorimo o usklajevanju socialnih transferjev, je morda to tudi priložnost, da se opozori tudi na skupine ljudi, ki kljub vsej slovenski zakonodaji te pravice niti nimajo. Pred časom me je v poslanski pisarni v Velenju obiskal upokojenec, ki je prispevek za pokojninsko zavarovanje plačeval na Hrvaškem v času, ko smo živeli v skupni državi Jugoslaviji in se niti ni zavedal nevarnosti, ki mu preti. Res je s sporazumom in tudi z našo zakonodajo bilo doseženo, da tudi ti ljudje dobivajo, v nevednicah, "dobivajo", zasluženo pokojnino. Mnogo stvari pa se kljub temu ni uredilo. Opozoril me je predvsem na pomanjkljivost, ki govori o dodatku za pomoč in postrežbo. Ljudje, ki so delali v drugih republikah nekdanje Jugoslavije, danes nimajo možnosti, da pridobijo ta dodatek. Izgovor v Sloveniji je ta, da so bili zavarovani za pokojninsko invalidsko zavarovanje in plačevali prispevke tako rekoč v tujini, ko se obrnejo na tujino, pa dobijo odgovor, da so zdravstveno zavarovani v Sloveniji in da to naj urejujejo v Sloveniji. In tako ostanejo nekje na brisanem prostoru vmes, in ne uspejo urediti nič. Torej težav na tem področju je kar nekaj in če za začetek odpravimo to, kar bo odpravil ta zakon, bomo naredili sicer korak nazaj, ampak korak na izhodiščno točko, kjer smo oziroma ste naredili veliko napako, veliko krivico, potem pa lahko izberemo pot v drugo smer in skupaj vsi poslanci, tako koalicije kot opozicije, pa tudi resorno ministrstvo, pripravimo amandmaje in odpravimo tiste pomanjkljivosti, na katere opozarjamo, da bodo v sistemu ostale tudi, če bo ta zakon sprejet.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Josipa Bajca. Besedo ima mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa državna sekretarka! Naj začnem svojo razpravo s stvarnimi podatki, ki jih je objavil Statistični urad Republike Slovenije 29. junija lani, ko je objavil podatek o 3,6% letni rasti življenjskih potrebščin. Zakaj sem izbrala ravno ta podatek statističnega urada verjetno, ni naključje, ker je sklep o tem, kakšna bo valorizacija transferjev letos ravno tolikšna. Ampak junija so se glasovi o podražitvah sicer že gostili, ampak opozorila na to so se potem samo še okrepila. In to me je spodbudilo, da sem se z nekaterimi pobudami in vprašanji obrnila na Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, na predsednika Vlade, na Vlado in znova na ministrico za delo. Zakaj govorim o tem? Zaradi tega, ker bi najprej rada reagirala na zelo tako opogumljeno stališče bivšega ministra, ko je citiral gospoda Meršeta, kako hitro se je Vlada odzvala, ko je poskrbela za otroške dodatke. Jaz temu oporekam, to ni bila hitra reakcija. Hitra reakcija je bila, če zgodbo začnem pri koncu, od 28. decembra oziroma konca decembra, ko se še ni vedelo, da se bodo otroški dodatki zvišali, do prejšnjega tedna, ko smo na Državnem zboru sprejeli 8,4% linearno zvišanje, ne da bi dobili eno samo pojasnilo za to, zakaj ravno 8,4% zvišanja za okoli 150 tisoč upravičencev do otroškega dodatka. Skrivnost je preprosta. 30 milijonov evrov je bilo treba razdeliti. To je še vedno golob na strehi, ker je predsednik Vlade napovedal, da bo potreben rebalans proračuna, da bodo ta sredstva v proračunu tudi zagotovljena. Toliko, kar zadeva hitrost. To je edino, kar je bilo pri ukrepih res hitro. Zakaj pa je bilo tako hitro in zakaj je bila ta sprememba potrebna, pa ni treba imeti pretirane domišljije. To je še eden od nesistemskih zakonov in rešitev, s katero tako malo po gasilsko rešujemo stvari, ki pa so povzročene s sprejemom zakona o usklajevanju transferov posameznikom in gospodinjstvom, sprejetem po nujnem postopku oktobra leta 2006. Socialni demokrati smo oporekali nujnemu postopku, smo oporekali temu, da zakon sploh ni bil usklajen, niti usklajevan s socialnimi partnerji, da ni imel nobenih simulacij, da je združeval urejanje dveh področij, področij socialnih pomoči, se pravi izrazitih socialnih transferov, in tistih pravic, ki izhajajo iz dela. Zato ne moremo samo o socialnih transferih govoriti. Edina stvar, ki ji ni bilo mogoče oporekati, je to, kar je prej bivši minister govoril imenu poslanske skupine, da je treba vpeljati enako obravnavanje enakih. Temu ne nasprotujemo. Ampak način, kako se je to izpeljalo, je pa sporen. Še zmeraj mislimo, da je bil način neustrezen, ker ni rast življenskih potrebščin na december, december postavljena. Zakon tudi nima nobenega varovala. Namreč takrat, ko je bila ta zadeva napovedana, ni bilo računati oziroma nihče ni računal na tako visoko inflacijo. In v zakon bi se, če že sprašujete spoštovani kolegi iz DeSUS-a, bi se dalo vgraditi tudi neko varovalo, ki bi govorilo o tem, kaj se zgodi takrat, če je rast življenjskih potrebščin pretirano visoka, zato da niso na škodi ravno tisti, ki so najbolj ogroženi. In cinizem je opravičevati sprejem tega zakona z nekaj tistimi prejemniki, ki imajo res zelo visoke dohodke. Nobeden ni povedal, koliko pa je tistih, ki nekaj tisoč evrov dobivajo. Ve pa se, koliko je tistih, ki imajo nizke dohodke in živijo pod pragom revščine. Ker zadnje čase tudi poslušamo podatek o tem, kako dobro nam gre pri tem. Naj samo povem, da je po zadnjih podatkih razlika med tveganjem revščine v Evropski uniji v povprečju med ženskami in moškimi je razlike za 5%. V Sloveniji je tveganje revščine za ženske trikrat večje. 26% jih je ogroženih in moških 11%. Pa bi si želela, da bi bilo obojih še manj. Ampak to že, prosim, po upoštevanih socialnih transferih. Toliko, da bi vedeli, o čem se pogovarjamo. Poglejte, 38 transferov smo v zakon stlačili. Zdaj smo z dvema zakonoma potegnili ven pravzaprav samo dva: varstveni dodatek in otroški dodatek. Kaj je z drugimi transferji? Recimo, kot zanimivost. Štipendije se bodo uskladile za 3,6%, ampak berem podatek, da se bodo študentski boni za subvencionirano prehrano podražili. Res, da se smejo podražiti največ za 3,6%, ampak kakšen brilijanten matematik pa res ni treba biti, da bi vedel, kakšen bo učinek valorizacije. Samo toliko. Kako skrbimo za mlado populacijo, ko se tako hvalimo zadnje čase. In tisto, kar bi rada pa sedaj povedala res zelo natančno, kako se je Vlada odzivala, je pa tole. 28. avgusta sem naslovila na Vlado pobudo, da bi zaradi negativnih učinkov nepričakovano visoke inflacije in drugih morebitnih slabosti, ki so se pri uresničevanju zakona že pokazali, na ministrstvu pripravili spremembe zakona, ki bi dolgoročno zagotavljale primerno ravne prihodkov prejemnikov transferov. In seveda tudi dala pobudo za izredno uskladitev, ker je bila ta revščina taka, kakršna je bila. Do 21. septembra, ko sem morala napovedati vprašanje, nisem dobila z ministrstva nobenega odgovora. Na to pobudo ne, čeprav je nekdanji državni sekretar tri dni po vložitvi na televiziji povedal, da tega ni treba napraviti. Ko sem predsedniku Vlade podobno vprašanje zastavila, je od mene terjal, da predlagam ukrepe. Pa sem nekatere ukrepe predlagala. Šele ko je guverner Banke Slovenije povedal, da Vlada ni storila vsega, kar bi lahko storila, so se stvari začele nekako tudi drugače obravnavati. Ve se, katere izjave so bile še vmes. Ampak zanimivo je to, da ko še vedno nisem dobila odgovora, sem na dan boja proti revščini, 17. oktobra, na Vlado znova naslovila vprašanje. In tukaj je pa treba nekaj zanimivega povedati. Ko je ministrstvo za delo pošiljalo na Vlado predlog odgovora na to moje vprašanje, je takrat še pisalo da, navajam, [[...]]"Izredna uskladitev transferjev v tem trenutku ni mogoča, ker zakon tega ne predvideva. Kljub temu pa to ne pomeni, da niso mogoče spremembe, če bi ocenili, da so potrebne." Torej tako je bilo še 6. decembra. Ko je bil odgovor na Vladi sprejet, je pa stvar šla že malo drugače in je bilo rečeno, vendar tisti del, prvi, zakaj izredna uskladitev ne more biti, je bil enak, ampak v drugem delu pa je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve že pripravilo predlog sprememb usklajevanja nekaterih transferjev, ki se nanašajo na prejemnike varstvenega dodatka in upravičence do vdovskih pokojnin. Takrat je bila dikcija že malo drugačna, v predlogu zakona o varstvenem dodatku pa predlagatelj sam ugotavlja oziroma predlagateljica, Vlada sama ugotavlja, da so se pokazali negativni učinki Zakona o usklajevanju transferov in je treba zakon popraviti. Toliko o tem, s kakšno hitrostjo so se stvari gibale od avgusta do decembra oziroma do januarja. Tisto, kar znova očitam, in tisto, kar ni odpravljeno, je to, da se ne lotevamo sistemskih rešitev, poseči bi bilo treba v Zakon o usklajevanju transferov, zato bom podprla sprejem tega zakona, ker se mi zdi, da je to dovolj močno ali edino dovolj močno opozorilo, da so rešitve v tem zakonu takšne, kakršne so, nesprejemljive. Na strani predlagatelja je treba prisluhniti pripombam in ob pomoči Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve pripraviti takšne spremembe, da bodo sprejemljive in da bodo res nakazovale sistemske rešitve. Oprostite, spoštovane koalicijske poslanke in poslanci, ki ne nameravate podpreti predloga sklepa, da je ta zakon primerna podlaga za nadaljevanje zakonodajnega postopka, zdaj mi pa povejte en sam argument, kako boste pa kot sistemsko rešitev zagovarjali Zakon o dijaški prehrani. Samo predlagatelji ste drugi. Od 38 do 43 milijonov sredstev je treba zagotoviti za tisto, kar je tam treba narediti. In znova povem, da kadarkoli smo Socialni demokrati na proračun vlagali amandmaje za dvig socialnih prispevkov oziroma za izboljšanje ali dvig socialnih transferov, ste govorili, da zganjamo demagogijo in populizem. Jaz o teh stvareh zdaj govorim dosti lažje, zato ker sta onadva zakona že za nami in ker ste vedeli, da na ta način po gasilsko rešujemo položaj najbolj ogroženih in da ne bo med nami tistega, ki bi upal oporekati takšnim rešitvam. Ampak dajte pokazati tudi toliko poguma, da bi naredili nekaj za sistemsko ureditev položaja. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Franc Žnidaršič. Izvolite, prosim.
Lepa hvala, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Ko poslušam argumente nekaterih, da bi zavračali ta zakon, ki smo ga mi vložili, hkrati pa opravičujejo veljavni zakon na način, da razumejo uresničevanje bolonjske strategije tako, da sprejemaš zakone, s katerimi ustvarjaš vsak dan več revežev. Nekateri so rekli, da je bila Vlada oziroma proračun obremenjen s spremembo Zakona o pokojninskem zavarovanju v skladu s koalicijsko pogodbo in je bilo treba s tem, da bi se pa potem nazaj vzelo to stvar, kompenzirati. To je bila razprava. Zakaj pa gospodje niste tega povedali, ko smo se pogajali za vstop v koalicijo? Mi za tak način razmišljanja zagotovo nismo in takrat ne bi prišli in bi lahko delali sami in brez nas karkoli bi hoteli. Ne samo to. Mi smo bili nekajkrat pozvani, da umaknemo iz procedure ta zakon, kar smo želeli tudi storiti, ampak naš pogoj je bil, da Vlada pove, kako bo na drugačen način rešila vprašanje vseh tistih, ki niso zajeti v varstvenem dodatku in tistem delu nekaterih vdovskih pokojnin, pa se z nami Vlada ni pogovarjala, pa niti koalicijski partnerji niso imeli ideje, ker se oni pač ne pogovarjajo s svojo lastno koalicijsko stranko, če je ta majhna. Se med seboj trije zmenijo in potem tisto tako naprej teče. Nas imate za okras in vsako čvekanje o tem, da smo šibki člen, je grdo, nesramno in cinizem s strani teh opozicijskih strank, ki nočejo razumeti, da smo se zmenili za enakopraven dialog in da nismo niti tistega edinega pogoja, ki smo ga mi takrat postavili, se pravi spremembo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, dosledno izpeljali. Niti tistega. Vse drugo ste sprejeli samo zato, da pridemo, že takrat najbrž dogovorjeni med seboj, da se nikoli ne bo uresničilo. In to je katastrofa. Potem smo pa mi šibak člen. Mi smo tisti, ki delamo probleme, mi delamo sramoto in podobno. Ni drugega načina, zato smo vztrajali pri tem zakonu, za katerega seveda vemo, da ni dosledno imeniten, ker bi poslabšal na primer nadomestila za porodniški dopust. Ampak takšne zakona pa pošilja v parlament Vlada. Take, da je treba potem pripraviti sto ali več dopolnil, ali pa cel zakon na novo predelati, pa še potem je skropucalo. Kot na primer zakon o pacientovih pravicah. To je način te vladne koalicije. Vlada lahko dela neumnosti in pošilja slabe zakone, imamo mi tam soldate, ki bodo to potem zvesto in dosledno popravili, kakor jim bomo, ko bodo imeli čas, naročili. V koalicijsko usklajevanje pošiljate zakone takole. Naprej pride predlog in piše: 5 dni časa imate. Potem pride prva sprememba, druga sprememba. Lansko leto je en zakon prišel z 10 spremembami s strani Vlade. Jaz sem takrat napisal: Pošiljajte take zakone, ko bodo usklajeni na vladi, pa bomo potem svoje rekli. Ne da bom desetkrat na novo odpiral in iskal spremembe in se odločal. To je način dela naše koalicije, naše vlade in priprave naših zakonov. Če je pa pri pri zakonu, ki ima tri člene ali dva člena, z enim ali dvema amandmajema stvar izboljšati, je pa to problem, ki terja takojšno zavrnitev in konec diskusije. To je pač odnos, "fair play" naših partnerjev in tako dalje. Takoj ponavljam Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je bil v vseh treh točkah, ki so zapisane v koalicijski pogodbi, invalidno uresničen, uresničen, gospod Brenčič, in ni res, da se pokojnine usklajujejo dosledno s plačami. Lahko desetkrat amandmirate, vi ste to rekli danes. Se ne. Tudi vdovske pokojnine ne dobijo, [[...]] [[nerazumljivo]] [[...]]ne dobijo tisti z najvišjo pokojnino, ampak pada pravica do najvišje, do nič, tisti z najvišjo ne dobijo nič. In tudi letni dodatek se ni uresničil, kot je tam zapisano. Mi mislimo, da je naš zakon potrebno podpreti tudi zato, ker mi ne nasprotujemo enakemu načinu usklajevanja, ampak ne na slabše. Ne tako, kot je to naredila Vlada, ki je ob argumentu, da je treba imeti enak način usklajevanja za vse, zraven še uspela prihraniti 20 milijonov evrov, in to prav zanimivo, 13,5 milijona iz pokojninske blagajne. Tam, kjer so hoteli v lanskem in letošnjem letu vzeti nazaj tisto kapljico boljšega, kar je bilo v letu 2005 upokojencem pač priznano. Se pravi upokojenci in DeSUS iz te koalicijske pogodbe ne dobijo ničesar, če velja ta zakon dalje, kajti varstveni dodatek je samo 3,5 milijona vreden, 10 milijonov evrov bodo še vedno na izgubi naši upokojenci po Zakonu o invalidskem in pokojninskem zavarovanju. In težava ni samo pri upokojencih, bolnim smo zamrznili pravice. Tistim, ki ležijo na smrtni postelji in imajo pravico do dodatka za pomoč in postrežbo, socialnim podpirancem, ki nimajo nič drugega kot socialno podporo. Kako bo 3,4% rešilo njihovo stisko za nazaj, ve samo Vlada. Ti nimajo velikih rezerv, da bi lahko kreditirali Vlado, ki bo po enem letu dala del inflacije, samo razliko med lani in letos in ne bo v resnici [[...]]Tisti, ki je medtem umrl, je sam kriv in tako naprej, ker nima za kruh. O tem Vlada ni razmišljala od poletja sem ni mignila z mezincem, sedaj bi nekatere z več zakoni reševala samo posamezne elemente revščine v tej državi, da bi se lahko pred volitvami hvalila, kako je s toliko zakoni zapravila toliko oziroma porabila toliko in toliko milijonov evrov, ker je dobra, ker je tista, ki razmišlja o ljudeh in ki jo je potrebno ponovno podpreti. To je, prvič, kupovanje glasov z državnim denarjem, drugič, napačen način. Potrebno je ukiniti ta zakon in z enim zamahom vrniti revežem nazaj to, kar jim je bilo vzeto in z amandmaji narediti enako usklajevanje in seveda pogledati, kaj se še da narediti, da bo ta zakon pil vodo, da ga bomo lahko potem z mirno vestjo podprli in z zavestjo, da smo storili nekaj dobrega in da smo nenazadnje dragi koalicijski partnerji vsaj enkrat priznali, da v DeSUS-u nismo samo neumni poslanci, da imamo srce in dušo, da mislimo na ljudi, da nanje nismo pozabili. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Srečko Prijatelj, izvolite.
Hvala lepa. Lepo je slišati iskrene besede, sploh, če so te vedno v enakem žargonu izrečene in govornik pred menoj je povedal v bistvu eno sliko stanja v Vladi. Poglejte, zame je nerazumljivo to, da Vlada, ki se hvali da ima proračunski presežek, ne najde toliko denarja in toliko dobre volje da bi v bistvu uskladila te socialne transferje, ki kar kličejo po ureditvi. Ni samo to problem. Danes je pač datum, ko lahko Vlada Republike Slovenije popravi krivico, ki jo je storila trinajstega. Takrat je umaknila predlog, mislim da dober predlog, ki ga imamo danes ponovno v sprejemu in v razmisleku. Tako nonšalantno. Pometla je z močjo pod preprogo to zadevo in drugi dan, 14. decembra je že v bistvu tisk poročal da tokrat koalicija "škripa" zaradi socialnih transferov. Delavci, ki s poštenim delom in odpovedovanjem dejansko prispevajo k temu, da imamo danes proračunski presežek, nimajo pravice tudi do dejansko delitve presežkov v podjetjih, ki v bistvu kujejo velike dobičke. Pa te dobičke oni ustvarjajo. Ustvarili so te dobičke in ne. Ne dovolimo jim po zakonu, da bi bili udeleženi na tem dobičku in da seveda s tem popravijo svoj socialni in eksistenčni bedni minimum. Zakaj nimamo razuma in posluha za tiste ki nas prosijo za razum? Za tiste ki so na robu preživetja. Sami ste zapisali, vladna stranka je to zapisala, da je teh 42% na robu revščine živečih ljudi. Zakaj moramo za kmete, delavce, upokojence, reveže, bolne in otroke v bistvu iskati najostrejši nož, da jim odrežemo te pravice? Pravice do preživetja. Če se bo to nadaljevalo, verjemite da bomo dobili zakon ulice. Danes smo potišali sindikate s tem, ko smo mu dali čokoladico. Tudi to ni nič v primerjavi s tistim, kar napovedujejo ekonomski strokovnjaki. Rast življenjskih stroškov je neustavljiva, inflacija pa tudi. Jutri bo ta problem zopet pred Vlado in ko bomo končali s predsednikovanjem EU-ja, Vlada za njih ne bo hotela slišati. Kot ni hotela takrat, ko je bila zima in ko so bili prvi stavkovni vali. Takrat je predsednik Vlade celo rekel: "Boljše vreme bi si morali izbrati pa jih ne bi zeblo." Nerazumno je dejstvo da v bistvu se hvalimo tudi navzven kako dobri in uspešni da smo, ne znamo pa poiskati toliko razuma v sociali in razumevanja do ljudi, ki pomoč potrebujejo. Saj vendar so te stranke na Vladi, ki so najbolj razumevajoče do teh ljudi. Prej so to obljubljale! Janševa stranka je vendar prišla na oblast s pomočjo sindikatov, ki je danes na njih pozabila. Danes je enostavno pozabila na njih. Slovenska ljudska stranka bi morala prva braniti tovrstno populacijo ljudi. Pa danes slišimo, da ta zakon ni potreben. Tako ste povedali, da ga ne boste podprli. In če govorim o vladajoči stranki, ki bi pa morala to narediti že dosti prej, ker danes je to že prepozno. Vse kar je, je flikanje in krpanje. Lahko rečem, če kaj razumem v tej državi, se bo ocena pokazala jeseni. In mislim, da volitve za vas so izgubljene.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han.
Hvala lepa za besedo spoštovani podpredsednik. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlagani zakon Poslanske skupine DeSUS bom jaz osebno podprl in to kar z veseljem. Če bomo danes Zakon o prenehanju veljavnosti zakona o usklajevanju socialnih transferov sprejeli, bomo odpravili za moje pojme eno največjih napak, ki jo je sedanja Vlada naredila v tem mandatu na socialnem področju. In če bomo današnji zakon sprejeli, ga dali v drugo obravnavo, sem prepričan, da bomo zgradili dober socialni temelj in da lahko zakon na nek način nadgradimo, popravimo in predvsem da bo v skladu s tistimi ljudmi, ki danes živijo na nek način najtežje, vlada pa je na njih pozabila. Zakon o usklajevanju socialnih transferov, ki ga predlagani zakon razveljavlja je namreč pripeljal do tega, da se socialni transferi niso usklajevali že dve leti. To pa, ob stanju v današnji družbi, predvsem mislim tu na podražitve temeljnih življenjskih potrebščin, je v težavo spravilo številne slovenske družine, ki si tega niso zaslužile. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo sprejemu Zakona o socialnih transferih, to je bilo 26.10.2006, ostro nasprotovali in opozarjali na vse negativne učinke, ki se lahko pripetijo in pojavijo. In glej ga zlomka, resnično se je vse to, kar smo takrat najavljali, tudi zgodilo. Ampak takrat samo bili v večini vladajoče koalicije označeni, da smo socialni demagogi, da govorimo všečni jezik ljudem in ne vem kaj, da bo to kar mi govorimo spodbudilo inflacijo, ampak vse te zadeve niso spodbudile inflacije, inflacijo je spodbudilo vse kaj drugega, kot pa ti socialni transferi in stenja v državi je takšno, kakršno je. Takrat smo opozarjali, da je socialna država na preizkušnji in to trdim tudi še danes. Po letu in pol, po sprejetju tistega zakona pa se naša opozorila vsak dan na nek način tudi potrjujejo. Vlado smo opozarjali ves čas, sproti s poslanskimi vprašanji, gospa Majda Potrata, gospod Miran Potrč in še bi lahko našteval, smo vsak mesec opozarjali na težave ljudi, pa nič. Ampak zanimivo, Vlada je pa pol leta pred volitvami, pa doživela neko svojo renesanso, neko svojo preobrazbo, iz reformatične Vlade je kar na enkrat postala neka socialna, zopet socialna Vlada, ki je pripravljena se pogovarjati s socialnimi partnerji, s sindikalisti in ne vem kaj še vse. In na hitro je sprejela Zakon o varstvenem dodatku, Zakon o starševskem dodatku in še bi lahko našteval. Enostavno se tej Vladi v tem mandatu venomer nekam mudi. Mudilo pa se je tudi takrat 26.10.2006, ko so ta Zakon o socialnih transferjih sprejemali. Zakon je bil sprejet po nujnem postopku, čeprav sem prepričan, da ni takrat izpolnjeval pogojev za obravnavo v državnem zboru. Naj rečem, da je Državni zbor leta 1998 sprejel sklep, s katerim je priporočil katerikoli Vladi, da bi pri vseh vprašanjih, ki zadevajo socialni dialog, takšen dialog tudi opravi in s socialnimi partnerji potem tudi poroča. Vlada pa o Zakonu o socialnih transferjih s socialnimi partnerji ni takrat razpravljala, ni vzpostavila socialnega dialoga, ker se ji takrat to ni zdelo najpomembnejše. Drugič. Vsebina zakona, tistega o socialnih transferjih tudi za moje pojme ni skladna z njegovim naslovom. Dejanski cilj zakona ni bil usklajevanje transferjev posameznikov in gospodinjstev, temveč pa določene take skupne osnove usklajevanja, da bodo uresničeni makroekonomski in javnofinančni cilji države. Da se bodo torej z zmanjšanjem obsega sredstev za najšibkejše sloje v državi privarčevalo. Se je to res privarčevalo? Danes pa Vlada s temi prihranki daje in obljublja neke populistične ukrepe in deli bonbončke. In tretjič, bi rekel, zakon ki je bil vložen v Državni zbor, ni imel neke prave obrazložitve, ni ga spremljala neka analiza, ni imel neke stvarno presojo posledic in še bi lahko našteval oziroma bi jo v skladu z vsemi zakoni, kot je že pred menoj koleg Franci Žnidaršič povedal. Da zaključim. Jaz bom predlagani zakon DeSUS-a, in sicer Zakon o razdelitvi zakonov o usklajevanju socialnih transferjev podprl. Mislim, da je dobra podlaga, da lahko v drugem branju ta zakon še nadgradimo. Seveda osnovni zakon ni idealna rešitev, vendar pa se mi zdi, da je to vendarle lahko začetek, da bo tudi šibkejšim slojem v naši državi lepše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Drobnič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Kako razumemo pravične invalidnine v naši državi. Če nekdo za popolnoma isto okvaro dobi sto evrov, nekdo drug pa tisoč evrov. A mi lahko poveste?! In da na tej podlagi imamo še različno usklajevanje, namesto enkrat letno, kot velja za ene, za druge velja dvakrat letno. Za ene veljajo izhodiščne plače, za druge povprečne plače, za tretje pa rast življenjskih stroškov. Kako boste lahko odgovorili državljanom na to stvarnost? O tem se moramo pogovarjati, in o tem bo moral Državni zbor narediti tudi razpravo. Jaz sem vesel, da se danes o tem pogovarjamo. Nekateri podatki so bili dani v slovensko javnost, kaj so pravzaprav ti socialni transferi? Običajno gre za kar nekaj demagogije. Da so to tisti najnižji. Ne. V tem sklopu je vrsta drugih prejemkov, ki sploh ne bi smeli imeti značaja socialni prejemki, ampak so zgolj proračunski transferji. A lahko rečete tistim prejemkom iz proračuna, ki znašajo več kot 1000 evrov, ki znašajo več kot 2000 evrov, socialni prejemki? Kaj lahko porečete tistim, ki imajo plače 400 evrov? Kaj pa je to? Zato je zelo problematično pavšalizirati vse. In zato je pametno in modro, da se opravi razprava, da se naredi analiza vseh teh prejemkov in se vidi kateri so na osnovi zavarovanja, kateri imajo cilj zboljševanje socialnega položaja oziroma zmanjševanja revščine, torej, da je tisti dodatek za normalno preživljanje in tisti prejemki, ki imajo značaj zaslug. Sedaj je vse to pomešano. In pri nekaterih, ko vse to seštejete, dobite znesek, ki je večji od plače predsednika vlade ali predsednika države. Na račun tako imenovanih socialnih prejemkov. Nočem nič tukaj demagoško tukaj postavljati, ampak naj bo to iztočnica za razgovor. Da ne bo vse črno in belo. Usklajevanje transferjev je bilo po stari zakonodaji različno. Zakon o usklajevanju transferjev je poenotil, da je vse na isti mesec, da je vsem na enak način. Seveda se moramo vprašati: A v luči, ko imamo visoko inflacijo je to zadostno? To zagotovo ni, zato so bili uvedeni zakoni, ki pomagajo tistim najbolj šibkim. In znesek, ki se za te namene daje iz proračuna, je višji, kot ga omenjate, tisto, kar so izgubili socialni podpiranci zaradi tega zakona. Da ne omenjam usklajevanje pokojnin. Žal vlada, kljub temu, da smo večkrat postavili vprašanje, da naj nam da izračune koliko pomeni nova valorizacija pokojnin? Kaj to pomeni izboljšanje za upokojence? Koliko pomeni to večje proračunske izdatke? Nismo dobili tega odgovora. Ampak ta znesek je zelo velik. Takrat, ko se je spreminjal Zakon o usklajevanju pokojnin, Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, je večina opozicijskih poslancev trdila, da je to napad na proračun, da je to napad na finance in da bo to destabiliziralo državo. Spoštovane kolegice in kolegi, ali ste zdaj govorili resnico? Ali danes govorite resnico ali ste govorili takrat resnico, to se boste morali odločiti. Padec revščine. Revščina je v Sloveniji, merjeno z mednarodnimi standardi, ena najnižjih v Evropi. Ampak to naj ne bo osnova za naše samozadovoljstvo. Še vedno je toliko in toliko državljanov, ki težko preživijo. Ampak socialni transferji pa naj vendar ne bodo tako visoki, da bodo tisti, ki iščejo delo oziroma tisti, ki imajo slabo plačano delo, se raje odločali, da ne bodo delali. Na to so nas nekateri državljani opozorili. In ti državljani, ki prejemajo 400 ali 500 evrov plače mesečno, nas povsem upravičeno sprašujejo, kako kontroliramo socialne transferje, kajti oni so davkoplačevalci. Tisti, ki hodijo vsak dan v službo in prejemajo 500 evrov, se sprašujejo, ali pravilno razporejamo te proračunske izdatke, ali je upravičeno, da damo tistim, ki imajo 2.000 evrov, še 300 evrov zraven. Ja, to so vprašanja pravičnosti. Kje smo privarčevali. Največ je bilo privarčevanega ravno pri tistih transferjih, ki sem jih prej omenjal. Kajti če je šlo na takšen način za usklajevanje, se je najbolj poznalo pri tistih, ki imajo najnižje transferje, ti so pravzaprav največ izgubili. Ja, po matematiki je to tako. Tisti, ki me bo prepričal, da je to drugače, bo dobil Nobelovo nagrado. To potem ne gre za ne vem katero Evklidovo matematiko ali kaj podobnega, ampak gre za neko drugo. Zakon je neprimeren, v prvi vrsti zato, ker zmanjšuje družinske prejemke. Ti naj bi se zopet usklajevali na osnovi izhodiščnih plač, torej bi zmanjšali prejemke družin, tistih, ki so na porodniškem dopustu, ki imajo starševsko nadomestilo. To pa zagotovo ni prava pot, da se jim zmanjša v sedanji situaciji. Zato tudi zakona ne bom podprl. Zato bo tisti, ki bo glasoval za ta zakon, tudi za to, da se bodo starševska nadomestila zmanjšala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo poslanec Dušan Kumer. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Moram reči, da sem zdajle malo v zagati glede na predhodno diskusijo in bom takoj na začetku povedal, da zavračam, popolnoma zavračam argumente, ki skušajo upravičiti povzročeno krivico, ki je storjena nekaj deset tisočem ljudem s tem zakonom. Namreč razlagati tukaj logiko solidarnosti, da naj to solidarnost izpeljejo med seboj tisti, ki so reveži, ki nimajo, je pa res ne vem od kje privlečena logika ali pa vizija, ki bi jo naj imela ta država, če se ta država imenuje socialna. Zato bom postregel, ker je ena od besed, ki jo v koaliciji, predvsem v največji stranki radi uporabljate kot osnovno politično zidarsko orodje, blatenje, bom uporabil, danes je ravno primerna ena prispodoba tudi za te argumente, ki sem jih slišal s strani koalicije. Sploh ni problem v tem, če slučajno padeš v blato, s tem zakonom oktobra 2006 smo na nek način padli v blato. Problem in katastrofa je, če iz tega blata nočeš vstati, ampak se še naprej v to blato pogrezaš. In danes imamo pred seboj predlog zakona, ki popravlja krivico, neke vrste nesramnost, ki je bila storjena ljudem, kakorkoli stvari obračamo, s tistimi najnižjimi prihodki. Ali je teh 10 ali jih je 100 ali jih je 10 tisoč, mislim pa, da jih je tako kot nekateri moji kolegi in kolegice govorijo, nekaj 10 tisoč. Zato je nesprejemljivo, da se Vlada še naprej obnaša pri tem usklajevanju kot nek bankir, ki je v tem inflacijskem času zaračunal obresti ravno temu sloju ljudi, ki imajo najnižje prihodke. In nato navezano hvaljenje Vlade, Vlada se večkrat, predvsem v novembru, decembru, v lanskem letu celo, ko smo opozarjali na inflacijski udar, se je celo hvalila, da je presežek v proračunu na račun tega istega zakona, o katerem danes diskutiramo. Se pravi, na račun socialnih transferjev je Vlada si priborila ta presežek, ki ga v tem proračunu ima. In s tem presežkom se celo je v tem parlamentu predsednik Vlade in predvsem finančni minister, so se hvalili. Samo očitno pri tem nihče od teh ni hotel ali pa zares ni videl, da je veliko ljudi ob tem inflacijskem udaru, seveda padlo v nevzdržne eksistenčne probleme. In to ni dobro, to ni korektno in tudi ni pošteno, ko zlorabljamo besedo enakost pred zakonom. Danes je velikokrat bila omenjena ta beseda enakost in tukaj zares gre za enakost pred zakonom. Vsi državljani od prvega do zadnjega, smo enaki pred tem zakonom. Zato bom podprl ta predlog zakona, kot dobro podlago za nadaljnjo razpravo in na nek način opozarjam in plediram, da vsi tisti, ki imate druge predloge in spremembe, da potem v drugi obravnavi, v nadaljnjih obravnavah ta osnovni predlog zakona popravimo. Mi te krivice za nazaj, nimam nobenega upanja, ne moremo popraviti, ki smo jo storili s tem zakonom. Imamo pa priložnost, da te krivice ne vlečemo še v letošnje leto, kajti inflacijski udar očitno še ne bo doživel svojega konca. In nenazadnje, tisto kar je danes že bilo rečeno, predsednik Vlade nas je včeraj opozoril, če imamo kakšen predlog naj ga povemo in Vlada bo z veliko naklonjenostjo temu predlogu prisluhnila in tudi nam šla nasproti. In jaz mislim, da predlog tega zakona je eden od takšnih predlogov, kateremu Vlada lahko gre nasproti in mu tudi prisluhne.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Kristijan Janc. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovana sekretarka, kolegice in kolegi! Vse bolj se dokazuje, da smo odločilno stopili v volilno leto, da je veliko demagogije, čustev in velikih dobrotnikov kaj bi vse naredili in kaj bi mogli narediti. Nekateri se tako brigajo za druge poslanske skupine kaj vse ne velja, morda bi mogli sami pred svojim pragom dovolj pomesti, ker imajo precej smeti nekateri kolegi, ki so pred mano razpravljali in mislim, da imajo svojih težav dovolj, naj pustijo druge pri miru. Po mnenju opozicije očitno je vsa ta zakonodaja invalidna, ne velja, nič ni dobro in vedno bo slabše, vsako sejo Državnega zbora do volitev bo slabše. In nič ni dobrega kar dela Vlada, ta koalicija, skratka vse je zanič, vse je invalidno. To je moderni izraz zdaj za nekatere prijeme invalidnosti naše zakonodaje. Paket treh zakonov, ki smo jih sprejeli januarja ni bil invaliden, ker 62 poslancev je glasovalo za in nobeden proti, torej je bil en paket dober odgovor na te dogodke, o katerih se vi zdaj pogovarjate, o socialnemu sloju prebivalstva, ki je na robu revščine, ki živi slabo in je tudi ta Vlada odreagirala po svojih najboljših močeh, kako pomagati tistim, ki so pomoči najbolj potrebni. Danes s to podporo tega zakona bi prizadeli cel kup drugih upravičencev tega zakona. Zopet ni dobro, če naredimo enemu uslugo, pa petim porušimo storitve oziroma zmanjšamo, to zopet ni dobro in ta država je socialna država, Ustava to jasno govori in nenazadnje 40 transferjev in prejemkov takšnih in drugačnih, ki jih dobivajo naši državljani ni malo. To je veliko. Verjamem pa, da za marsikaterega državljana premalo ali pa sploh ne dobi. To je pa druga zgodba, s katero pa se verjetno z mano strinjate. In to področje je občutljivo, je zahtevno, je zelo spolzko, da tako rečem in vem, da mnogi naši državljani živijo resnično na robu, na tem robu in tiste prejemke, do katerih bi morda bili celo upravičeni, jih žal ne dobijo iz takšnih in drugačnih razlogov in žal tudi takšnih ni malo, ki pa so neupravičeni, pa takšne in drugačne prejemke dobivajo. In to je moja pripomba že bila izrečena v tem Državnem zboru in bom še enkrat povedal, da mi je žal, da še vedno nimamo analize vseh teh socialnih prejemkov in drugih transferjev, ki jih naši državljani dobijo iz takšnih in drugačnih naslovov, od cenzusa na delo, občine, zavoda itd., in da danes Durs ne ve koliko nekdo dobi takšnih in drugačnih prejemkov skozi mesec. To je dejstvo. Upam, da današnja tehnologija, računalniška, bi morala te sisteme povezati med seboj in ugotoviti, danes dobi oseba xy toliko teh in drugačnih prejemkov. Poglejte, številni državljani, ki danes delajo za plačo pod 400 evrov, takšnih ni malo v tej Sloveniji, in verjemite mi, tudi takšni sprašujejo, zakaj pa ta in ta ne dela, pa živi relativno dobro. Morda upravičeno, ker morda se celo dogaja to, da nekdo zna izkoristiti takšne in drugačne, bom rekel, priložnosti, ki jih nudi država in zavoljo tega tudi brezposelna oseba, ki išče delo, da ga ne najde in mu je s temi takšnimi in drugačnimi sredstvi bilo boljše. Ampak žal moram povedati, določen del je pa tistih, ki resnično hodi po robu in ne ve kako priti iz meseca do meseca s položnicami in plačati vse tisto, kar se zahteva od njega. In zavoljo tistih nekaterih neupravičencev tisti slabši dobijo celo manj. Mislim, da je zadnji čas, da bi se to vendarle naredilo in da bi se pritisnilo na tipko oseba, družina na mesec dobi od države, občine in tako naprej toliko in toliko. Tukaj je ključ problema se mi zdi, ne toliko o tem ali bo kdo dobil malo več ali manj. Mislim, da bi bilo prav in bolj pravično in transparentno, da bi videli te prihodke, ki jih dajejo in dobivajo upravičenci, ali so upravičeni ali niso upravičeni. Jaz o tem trdim na praktičnih primerih iz življenja in prakse, ker to doživljam in se srečujem s takšnimi zadevami. Tisti, ki delajo in trdo garajo na normo včasih zmajujejo z glavo: Zakaj pa je to tako kot je? Zakaj to nimate urejeno? Zakaj ni to bolj pravično? To verjetno zahteva tudi neke tehnološke in druge prijeme. Upam, da bo to še ta vlada postorila, da bo prišlo do bolj jasnega pregleda kako do teh podatkov priti kdo je upravičen in kdo ni upravičen. Okoli revščine, verjetno je tudi že prisotna v Sloveniji. Primerljivost z Evropsko unijo - ni tako hudo še in verjamem, da tudi vsi ti 40 transferjev in prejemkov, ki jih dobivajo naši državljani, verjetno pripomorejo, da lahko živijo neko normalno življenje. Je pa res, da si vsi želimo, tudi jaz osebno, da bi bilo teh prejemkov bilo še več, tistim osebam, ki so to še bolj upravičeni in dobijo premalo in včasih ne pridejo do konca. Podpora temu predlogu zakona bi bila zagotovo. Na drugi strani pa druga nevšečnost, tistim ljudem, ki danes dobivajo te zadeve in mislim, da bi bila slaba usluga vsem tem številnim državljanom, ki bi s tem vašim predlogom zakona zagotovo povozili. To pa mislim, da ni v redu za Državni zbor, ne za vlado in mislim, da je tukaj treba biti tudi razumljiv do tistih, ki ne podpiramo tega vašega predloga. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vam poslanca Antona Kokalja. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Milan M. Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Poslanke in poslanci! Zakon bom podprl. Zakon bom podprl zato, ker je zakon, ki je bil sprejet, in to je Zakon o usklajevanju transferjev posameznikov in gospodinjstev v Republiki Sloveniji, naredil veliko metodološko napako. V 3. členu je rekel, da se vsi ti transferji uskladijo enkrat letno, v januarju z rastjo cen življenjskih potrebščin v letu 2006 v primerjavi z letom 2005. In ker v letu 2006, zaradi zmanjševanja rasti inflacije je bila inflacija nižja kot v letu 2005, je situacija, ki smo se je vsi zavedali, tudi predstavniki vlade, ko ste ta tekst branili, bila ta, da uskladitve ni bilo. In zato imamo situacijo, ki je nedopustna, da v državi, ki jo imenujemo v skladu z Ustavo socialna država, 24 mesecev, skoraj 24, 25 mesecev, ni uskladitve socialnih transferjev. In hvaliti se s proračunskim presežkom, ko imamo ničelno rast transferov posameznikov in v gospodinjstvih in imamo hkrati 20% rast materialnih stroškov v letu 2007, ali pa ko za leto 2008 vlada napoveduje ponovno skoraj 20% rast materialnih stroškov, 30% rast investicij in hkrati pričakuje 1 do 2% rast socialnih transferov, to pač preprosto ni mogoče. Zato je temeljno vprašanje, o katerem se pogovarjamo pri tem zakonu to: Ali bo vlada posegla in popravila v zakonu, v 3. členu napačno napisano uskladitev socialnih transferov? Če bi vlada bila korektna in bi spoštovala vsaj mednarodne primerjave, ki so bile poznane, potem bi morala slediti temu, da bi bila uskladitev glede na dejansko rast življenjskih stroškov ne na razliko med dvema, kot se temu reče relativnima številkama. Zato sam ocenjujem, da je potrebno ta zakon v prvem branju oceniti kot primeren, v drugem branju pa ga amandmirati, vključno z naslovom. In mu dodati tudi ustrezno vsebino, ki je uskladitev z na primer formulo, ki bo pomenila uskladitev na dejansko rast življenjskih stroškov. Zanimivo je to, da je iz dokumenta razvidno, da so v zakonu, ki smo ga sprejemali v tem Državnem zboru po nujnem postopku in smo mu takrat nasprotovali poslanci opozicije, oporekali tudi socialni partnerji. Oporekali so tako sindikati, tako delodajalci. Nenazadnje je tudi zaradi teh pritiskov bilo na nedavnih novembrskih demonstracijah toliko več ljudi, ker ljudje, ko k svoji plači pridobijo vse manjšo vrednost raznoraznih transferjev, seveda je njihov neto razpoložljivi družinski dohodek realno vse manjši. Vse manjši. In zato bi bilo dobro, da bi vladajoča koalicija, ne zaradi volilnega rezultata jeseni, ampak zato, da pomagamo ljudem sedaj, ta predlog podprla. Enako kot bi bilo mogoče nekaj dni nazaj na izredni seji sprejeti možnost tako imenovane pomoči z zmanjšanjem dohodninske obveznosti za vse, ki imajo do 6 900 evrov že za leto 2007, če bi to res želeli. Ne pa, da vse, kar predlagate so neki minimalni ukrepi, ki blažijo posledice inflacije. Ne odpravljajo pa temeljnih napačno postavljenih razmerij v tej družbi, ki seveda jih je mogoče citirati s tistim že poznanim rekom, da pač revnejši v Sloveniji postajajo vse revnejši. Slovenija je socialna država in v državnem proračunu imamo za to namenjena ustrezna sredstva. In nemogoče je pristati na tezo, da če prihodki državnega proračuna naraščajo z 10%, 11% na leto, kot je to na primer predvideno za leto 2008, da naj socialni transferji bodo naraščali samo eden ali dva procenta ali celo kot imamo situacijo, ki je zdaj potrjena, že za leto 2007, imamo realno rast proračuna, se pravi približno v rasti nominalnega BDP-ja, inflacija 5,7 oziroma povprečna preko 3,7 krat 6-7% rast BDP-ja, torej preko 10% rast nominalnega BDP-ja, zato toliko prihodkov in ničelna rast, torej negativna realna rast socialnih transferjev. To preprosto ne gre skupaj in to seveda vzdrži samo nekaj časa, dokler ljudje preprosto pričnejo na to opozarjati tudi z novembrskimi demonstracijami. Slovenija je bila značilna potem, da je uspevala ves čas od osamosvojitve v nekem socialnem dialogu usklajevati razmerja med tistimi, ki imajo in tistimi, ki imajo manj in so pomoči potrebni. Imeli smo različne metode usklajevanja socialnih oziroma drugih transferjev, imenuje se pač to formalno transferji posameznikom in gospodinjstvom, v tem mandatu ste na brzino, zaradi ne vem katerih razlogov - ali je to bil program stabilnosti, ali so to bile Bajukove proračunske omejitve, ampak zelo na brzino ste to popravili in posledice so tukaj vse težji položaj 1000 državljanov Republike Slovenije. Zato je prav, da danes zakon v prvem branju podpremo in s tem omogočimo, da v drugem branju popravimo formulo in gremo v drugačna usklajevanja. Pojavlja se še ena zelo pomembna priložnost. Vlada je napovedala rebalans državnega proračuna za leto 2008. Torej je mogoče v tem zakonu ob hkratnem sprejemanju rebalansa zagotoviti tudi to, da bi ta zakon veljal že v letu 2008. To je mogoče. Imeli bomo rebalans in seveda rebalans proračuna mora zagotoviti, ali lahko zagotovi, če bo takšna volja koalicije, ustreznejše usklajevanje socialnih pomoči že v letu 2008. Torej niti ni potrebe, tako kot so kolegi sicer bili prisiljeni zaradi poznanih notranjih procedur v Državnem zboru uveljavitev tega zakona prenašati še v leto 2009. Proračun za leto 2008 se bo rebalansiral. Torej lahko to uveljavimo že v letu 2008. Če je politična volja. In tukaj ne gre za to, da bi zdaj opozicija predlagala da to ne naredite, zato da bi vas volivci kaznovali jeseni. Tukaj mi kot opozicija predlagamo, da to naredimo že sedaj, ker je to dobro za državljane in državljanke. Seveda bo pa potrebno na materialnih stroških in še kje pa zmanjšati. Ampak ne gre seveda za petino povečevati materialne stroške in imeti ničelno rast socialnih transferov. To v nobeni normalni družbi, vsaj v pravični družbi, vsaj v socialni družbi ni mogoče. Zato seveda predlagam predstavnikom Vlade in koalicije, da to podprejo. In še zadnja misel. Po dokumentih, ki so jih navedli predlagatelji, ta zadeva vpliva na deset tisoče. In poglejte cinizem Vlade Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije si je danes za to vzela, da bo to predstavila slovenski javnosti, vsega borih osem minut. V osmih minutah boste opravili z voljo, s pravicami deset tisočih, sto tisočih državljanov Republike Slovenije. To je cinizem. Vsaj vezli bi si več časa in bi se pohvalili in seveda, gospa državna sekretarka vi niste nič krivi. Ta zadeva je prišla prej, preden so vas imenovali v Državni zbor, preden so vas imenovali. In seveda je cinizem, da si predsednik Vlade, Vlada ni vzela več časa, da bi seveda pojasnila tem ljudem, da so dobri rezultati leta 2007, proračunski presežek in tako naprej, zaradi tega, ker ljudje niso dobili uskladitve socialnih transferov. Tudi zato je prav da to popravimo vsaj za leto 2008. Hvala lepa. Zakon bom v prvem branju podprl.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Bogdana Baroviča. Ga ni. Besedo ima poslanec Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Glede na to da je Vlada pričakovala, da ena izmed koalicijskih strank ne bo vztrajala pri zahtevi za razpravo o tem zakonu in je od decembra po nujnem postopku pripravila nekaj korekcij, ki so že zelo močno vplivale na socialni status posameznic in posameznikov v slovenski družbi. Seveda zato vztrajanje DeSUS-u gre prav gotovo pohvala, zato da bomo lahko danes razpravljali o teh vsebinah. Kajti v letu 2006 neke poglobljene razprave ni bilo mogoče opraviti. Ni je bilo mogoče opraviti iz preprostega razloga zato, ker Vlada ni postregla s tako želenimi podatki o tem, na kakšen način bodo potem posledice sprememb usklajevanja transferov vplivale na življenje posameznikov. Seveda, ko sem danes poslušal razprave, seveda se je potrebno vprašati kakšen cilj je Vlada takrat v letu 2006 zasledovala. Če preberemo izjave takratnega ministra gospoda Drobniča, eksplicitno govori o tem, da cilj predloženega zakona ni zmanjševanje socialnih transferjev pač pa zagotovitev enotnega načina usklajevanja vseh vrst pomoči z rastjo življenjskih stroškov kar pomeni, da se bo vsem ohranil neokrnjen življenjski standard. Torej neokrnjen življenjski standard. Danes smo priča, marsikaterim posameznikom in posameznicam se je življenjski standard spremenil in spremenil se je velikokrat tudi na slabše. Če je vladajoča koalicija imela druge cilje potem bi jih bilo potrebno seveda identificirati in jih jasno povedati. Jaz bi se lahko strinjal s kolegom Jancem, da seveda ni interesa kogar koli v tem Državnem zboru, da podpira tiste, ki nočejo delati in želi živeti na socialnih transferjih, da je treba to preprečiti. Ampak cilj zakona v letu 2006 ni bil ta in tudi danes predlagatelji nimajo tega cilja, ampak predlagatelji tega zakona želijo imeti jasno sliko. Jasno sliko, kolega Drobnič, ki bi jo morali že vi narediti, ko ste predlagali ta zakon. Seveda že takrat vam nismo verjeli, kajti nemogoče je na eni strani razumeti finančne posledice, ki so šle v milijone evrov hkrati pa govoriti, da se nikomur ne bo znižal življenjski standard. Kolega Drobnič to pač matematično ni možno. Dva minus ena še nikoli ni bilo tri. In, če ste takrat vedeli, da bodo finančne posledice zmanjšanja transferjev, kako lahko potem v isti sapi govorite, da je edini cilj enotno usklajevanje in da se nikomur ne bo zmanjšal življenjski standard? In, če želimo, da se opravi razprava o tem, o čemer nismo bili sposobni razpravljati v letu 2006, potem je seveda logično, da podpremo ta zakon in ga nadgradimo z vsemi potrebnimi podatki, ki so potrebni. Jaz se tukaj strinjam s kolegom Cviklom, ki pravi kako nazoren je podatek o tem, kako malo časa si je vzela Vlada, ampak menim, da ni osem minut želela Vlada pri tem zakonu, ampak si je želela vzeti samo tri minute, kajti pet minut na koncu pripada predlagatelju, kar pa ni Vlada. Torej 3 minute na temo usklajevanja transferov, ki zadevajo več 100 tisoč ljudi. Nimamo analiz, nimamo podatkov, vlada pa pokaže interes s 3 minutami. Ne bom govoril, ali je to cinizem ali karkoli drugega. Definitivno pa je odnos do teh vprašanj. Mene ni čudilo, da ste prišli s takšnim predlogom zakona v večjem delu koalicije, zakaj ne? Samo spomnimo se vrednostnih sodb, ki smo jih lahko spremljali skozi različne razprave, ob različnih zakonih, skozi ta parlament. Ljudje, ki ne dobijo dela so delomrzneži, zato jim je treba vzeti določene pravice. Ljudje, ki so bolni in so na bolniški, seveda izkoriščajo svojo bolezen za to, da tudi ne delajo. To smo lahko poslušali skozi različne razprave in različne predloge zakonov. Seveda tukaj smo opozarjali, da pristop ni pravi. Če želimo ugotoviti tiste, ki namesto dela želijo živeti na socialnih transferjih, potem dajmo izvajati ukrepe v to smer. In prepričan sem, da boste imeli podporo tako koalicije, kot opozicije. Če pa gre za prihranke v proračunu, potem je treba jasno povedati na čigav račun. In mi smo v obravnavi takrat jasno opozarjali, da ukrepi gredo tako, da se škarje odpirajo. Davčna zakonodaja daje več bogatim, usklajevanje transferjev daje manj revnim. In tukaj smo opozarjali na to, da se širijo škarje, in da gre za povečanje dohodkovne neenotnosti, kar prihaja, kar bo privedlo do tega, da bo prag revščine v Sloveniji večji in na ta način postavljamo pod vprašaj odnos do socialne države v Republiki Sloveniji. Takrat niste želeli tega slišati, prav tako danes nočete slišati tega, da bi o tem razpravljali in od primera do primera sledili cilju, da poenotimo usklajevanje socialnih transferjev, da iščemo tudi tiste, ki ne želijo delati po svojih zmožnostmi in živeti neupravičeno na socialnih transferjih, najdemo ustrezne ukrepe, ne pa na tak način, da z večinskim glasovanjem v Državnem zboru pravzaprav vpeljete zakone, ki potem prinesejo neljube posledice za državljanke in državljane. Zato jaz ne ocenjujem, da je bil sprejem tega zakona napaka, ampak zavestna politika večine v tej vladni koaliciji. Tukaj bi opozoril na še eno maniro te vlade, ki z določenimi zakoni vdira v pravice na področju drugih zakonov. Tega obnašanja te vlade je veliko, in če danes govorite v stališču vlade, da če se bomo vrnili na prejšnji način usklajevanja, da bo samo na zdravstveni blagajni povečanje izdatkov za bolniške preko 14 milijonov evrov. Sprašujem se ali je neodvisnost te blagajne ali vlada lahko z vsako spremembo zakona vdira v to blagajno. To smo naredili na področju prenosa obveznosti specializacije in pripravništva, to smo naredili tudi skozi ta zakon in ideje kako nadzirati tudi to blagajno, tudi to vrečo denarja ne za zdravstvene namene, ampak za interese določene vladne strukture, lahko pričakujemo tudi skozi predloge nove zakonodaje, to je spremembe Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. To ni korektno. In način kako to Vlada ureja ni pravilen. To so opozorila, na katere bi želeli opozoriti, ko bomo o tem lahko razpravljali tudi v nadaljevanju. Ni interes, da bi danes samo z [[...]] [[Nerazumljivo.]] da je to neustrezna podlaga zakona za nadaljnjo obravnavo zaključili to razpravo. Ta razprava bo tekla še naprej in vsi si želimo, da tiste iztočnice, o katerih govori kolega Drobnič, da jih je treba postaviti, pričakujemo, da jih bo postavila vlada in nam bo konkretno odgovarjala na vse elemente, pozitivne in negativne elemente, ki jih je prinesel ta zakon. In če o tem ne bomo govorili, seveda, na ta način do teh iztočnic ne bomo prišli in bomo prišli do določenih ukrepov, ki bodo res imeli vsaj občutek, da gre za predvolilne ukrepe, ne pa za sistemsko reševanje. Kako razumeti predlog zakona o tem zagotavljanju dijaške prehrane, če smo pa mi skozi ves ta mandat z amandmaji predlagali, da se tukaj povečajo postavke, je vladna koalicija to zavračala. Danes pa govori o tem, da smo čakali na gospodarsko rast, da bomo lahko to uvedli, ampak šele s šolskim letom 2009-2010. Ne bom govoril o istem primeru, ko bomo govorili o oprostitvi plačil za prostovoljno zdravstveno zavarovanje, ki smo ga prav tako planirali za drugo polovico leta 2008. Tukaj tudi padejo vsi kriteriji sedanjega obnašanja Državnega zbora. Kaj je prej kura ali jajce? Ali moramo najprej v proračunu zagotoviti sredstva, pa potem sprejeti zakon? Ali je potrebno najprej zakon zato, da bomo lahko zagotavljali proračunska sredstva? Tukaj se dela od primera do primera, glede na potrebe te vladajoče koalicije, kar ni korektno, kajti za vsemi temi odločitvami zadaj stojimo ljudje in imamo večje ali manjše posledice. Zato jaz predlagam, da se pridružimo podpor k temu zakonu in opravimo resno razpravo o vseh teh vidikih, o katerih v letu 2006 ni bilo mogoče govoriti. Je pa to aktualen problem, je to zelo pomemben problem in o tem je potrebno razpravljati. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Nadaljujemo na podlagi seznama prijavljenih. Besedo ima poslanec Stanislav Brenčič.
Hvala lepa za besedo. Jaz, drage kolegice in kolegi poslanci, se od nekdaj težko sprenevedam in tudi kakšne velike želje po kakšnem populizmu nimam, odkar sem v tej hiši. In zato trdim, da je predlog tega zakona praktično v enem členu slaba podlaga za njegovo nadgradnjo. Kajti tako z naslovom kot z enim samim členom praktično pravno sistemsko in nomotehnično zapira pot za vsako resno nadgradnjo. Ker pa sem bil prav gotovo eden tistih poslancev, ki smo že dolgo časa nazaj zagovarjali to, da ni pametno tako uniformirano pristopati k vprašanju usklajevanja socialnih transferjev, zato ker je vsak zakon, ki je določen transfer prinesel, imel tudi svoj zakaj, zakaj se pa ta transfer tako usklajuje. Zato bi bil veliko bolj za to, in sem predlagal tudi gospe ministrici, da bi se prej odločali za spremembo Zakona o usklajevanju socialnih transferjev. Ker pa je bil na poti zakon, ki ga je vložila Poslanska skupina DeSUS, je bilo vprašanje, kako to obiti. Ampak v kolikor bi se odločili tako, z dobrim namenom, da bi se pojavila dva zakona po nujnem postopku, bi seveda v skladu s poslovnikom to zadevo obravnavali kot integrirano obravnavo. V tem primeru bi najbolj korektno tudi razrešili tiste slabosti, ki jih je Zakon o usklajevanju socialnih transferjev prinesel. Drugače pa je treba povedati naslednje, ker se tako radi sprenevedamo. Večina od teh 32 transferjev je nastalo na podlagi zakonske materije tudi v prejšnjih vladah. In takrat smo rekli, da se usklajuje večina teh tako, da ko bi bilo izhodišče tako, kot je bilo, ko je Zakon o usklajevanju socialnih transferjev nastal, bi bilo to usklajevanje ničelno. Kot je bilo ničelno že v tistem letu pred sprejetjem Zakona o usklajevanju socialnih transferjev. Nihče ni predvideval tako visoke in nebrzdane rasti inflacije oziroma življenjskih stroškov. V vsakem primeru pa velik del transferjev, ki jih zdaj usklajujemo sicer glede na tako strahovito rast letos, neugodno za izhodišče, ker usklajujemo v februarju za razliko od rasti 2007, 2006, bo to usklajevanje manj občutno, kot ljudje občutijo podražitve. Ampak v vsakem primeru veliko bolje kot nekateri drugi transferji, ki so se usklajevali pa tako, da se sploh ne bi nič uskladili, pa bi bili vezani na tako ali drugačno izhodišče. Tako da ni povsem korektno samo negativno prikazovati tega pristopa. Temeljna napaka pri tem zakonu je bilo to, kar sem vseskozi govoril, ker smo s tem zakonom nekontrolirano ali nebrzdano vstopili v sistem, ki ga zagotavlja pokojninsko in invalidsko zavarovanje. In smo vzdržnost nekaterih prejemkov samo iz naslova dela, samo iz naslova zavarovalne dobe, ker bi bilo praktično tem ljudem nemogoče preživeti, smo vgradili v sistem nekaj transferjev, ki jih mora zagotavljati država skozi svoj proračun kot država, ki skrbi za socialno vzdržnost svojih ljudi. To je bila temeljna napaka. Pa to, glejte, ni vprašanje letnega dodatka. Letni dodatek je povsem nekaj drugega, kot je varstveni dodatek, povsem nekaj drugega, če smo korektni. In tudi, glejte, veliko aktivno zaposlenih ljudi, začenši z Muro - ne vem, kako bodo letos to napravili -, ne bo dobilo letnega dodatka, ali ga bodo dobili manjšega in v dveh ali treh "ratah". A veste, veliko teh ljudi, ki so aktivno zaposleni ne bo imelo rasti plače tako, kot so jo dosegli v pogovoru ekonomsko-socialnih partnerjev. Njihovi predhodniki v Muri, na istem delovnem mestu, bodo s pokojnino že krepko presegli njihovo plačo, ker se praktično že tri leta ne usklajuje. V tem je moja poanta in vprašanje: Ali je res sistem usklajevanja tako pravičen? Daleč od tega, da ga ne bi privoščil in želel upokojencem, ampak mi imamo pred seboj celo paleto življenjske zgodbe naših državljank in državljanov. Zato tudi trdim, da je Zakon o usklajevanju socialnih transferjev v marsičem dobrodošel. Najhujše pa je zarezal tam, kjer ne bi smel. In škoda je bilo, da takrat nismo zbrali toliko modrosti, da bi nekako presegli. Je pa tudi krivično, da kar pavšalno govorimo in nekdo dobiva invalidnine in še kakšne transferje zraven, toliko, kot predsednik države plače. Ne vem če je to korektno. In da to govori nekdanji minister, ki je bil nazadnje prvi poklican, da bi poskušal [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]odpraviti, iz korektnega odnosa do enakosti državljanov pred zakonom in tudi pred državnim proračunom. Navsezadnje pa smo sprejeli Zakon o enotni matični evidenci; mislim, da se nekako tako imenuje; ki je bil podlaga za centralno zbiranje vseh teh podatkov. In ta podatek mora biti evidenten. Kar se pa tiče invalidnin in tega, je pa res, ko [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]in ob obilnih zaprosilih, da naj to postori ni usklajen ali ažuriran seznam telesnih okvar iz leta 1983 naprej. In zato je priznavanje posameznih invalidnin nekorektno in nepravično glede na zdajšnjo, tako zdravniško ekspertizo, kot tudi vrednotenje okvar, povsem iz drugega zornega kota. Tako, da se mi zdi, da malo več korektnosti lahko uporabimo. Meni se zdi tudi škoda, da nekdo napada ljudsko stranko, ki je rekla, da je ta zakon takšna podlaga, da je mi ne bomo podprli. In je tudi res ne moremo podpreti. Da se enostavno samo črta. Lahko nekoliko revidiramo razumevanje poslovnika, pa bomo neko zbalansirali stvar. Ampak ključne elemente, slabe elemente, ki jih je ta zakon prinašal smo odpravili. Ključne. Ostala je morda samo invalidnina. Veste, dodatek za pomoč in postrežbo je pa treba razumeti tudi drugače. Ta dodatek dobivajo tako upokojenci, njim bi se usklajeval za isti namen, enako kot pokojnine, dobivajo pa ga tudi številni drugi, ki so do njega upravičeni, njim bi se pa usklajeval krepko manj. Zopet je nekorekten in po eni strani diskriminatoren odnos med prejemniki. Tako da iz tega naslova seveda mi želimo, da se ne odpravi tistega dobrega namena ali tistih dobrih rezultatov, ki jih je ta zakon prinesel, da ga enostavno črtamo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Sok.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, predstavnica Vlade, prisotne poslanke in poslanci. Moram reči, da sam tega področja seveda ne poznam tako dobro kot kolega Brenčič, ki je predsednik odbora in nam je sedaj kot predsednik odbora tudi nekatere zadeve obrazložil, da ga lažje razumemo. Sem pa nekako v tem predlogu, ki ga je vložil naš koalicijski partner, stranka DeSUS razumel, da gre tukaj res za veliko predvolilnega nastopa in nekako se očitno je volilna kampanja v Sloveniji, na žalost, že začela, čeprav je do tega še zelo daleč. Ko poslušam poslance, predvsem iz vrst SD-ja, moram reči, da so pravzaprav sami - s tem tudi odgovarjam gospodu Cviklu - da so pravzaprav sami pohvalili Vlado, tako da Vlada niti v tem trenutku ni potrebno, da se sama hvali. Naštevali so namreč, kaj vse je Vlada že postorila na tem socialnem področju, seveda pa istočasno to označujejo kot neke predvolilne bonbončke. Ampak ni res, Vlada je sprejela niz ukrepov, pač, na tistih področjih, kjer je bilo potrebno. Na prejšnji izredni seji so se tako dvignili otroški dodatki, potem znižala se je dohodninska obremenitev in če bodo potrebni, seveda še drugi ukrepi. Tudi valorizacija vseh socialnih transferov se je izvršila januarja. In tudi, če bo gospod Cvikl morebiti res bodoči finančni minister - to povem za magnetogram - , tega zakona, ki je danes tukaj pred nami, ne bo prenesel v javnost. Ne bo odpravil tega, da bi ne bilo usklajevanje različnih socialnih transferjev na enak način in pa terminsko v enakem času. To, kar smo imeli pred 1.1.2007, je bila dejansko neka nevzdržna situacija. Poglejte, nekateri transferji so se usklajevali s povprečnimi plačami, nekateri z izhodiščnimi plačami, nekateri z najnižjo pokojninsko osnovo, nekateri z letno rastjo življenjskih stroškov in tako naprej. Kolega Brenčič je sicer rekel, da je vse to verjetno, ko so se zakoni sprejemali, imelo nek namen, neko svojo tudi argumentacijo. Ampak to je tudi časovno sovpadalo v različne letne termine, v različne mesece. Koliko dela, koliko birokracije, koliko nepotrebnega administrativnega zapravljanja časa, denarja in vsega pomeni takšen način usklajevanja! In če je še kaj ostalo na katerem področju, kakšen socialni transfer prenizek, potem je boljše popraviti in dvigniti tisti socialni transfer, kot pa razveljaviti zakon, ki je prinesel to, da se vsi socialni transferji usklajujejo enkrat letno na enak način, če pa ne bi bil vložen ta zakon, pa bi Vlada že predlagala zakon, po katerem bi se to usklajevalo dvakrat letno, kot je tudi to ministrica za delo obljubila, ampak ta zakon sedaj nekako blokira nadaljevanje tega postopka. In ko poslušam poslance iz opozicije, imam občutek, da nekako trpijo, da Vlada sprejema neke zakone. Omenjajo Zakon o dijaški prehrani. Ja, gospe in gospodje, jaz sem bil v prejšnjem mandatu opozicijski poslanec. Dvakrat se je predlagal ta zakon, dvakrat ste ga imeli možnost potrditi, določiti čas, kdaj bi se začel izvajati, tudi morebiti v času neke druge vlade, ampak dvakrat ste ga v tem parlamentu zavrnili. Imeli ste večino in ste ga zavrnili. Za vlaganja na področju telefonije, samo da vas spomnim, so šli državljani na referendum. Sedaj, v obdobju te Vlade se ti veliki milijoni vračajo ljudem. Ali boste rekli, da tudi to ne drži? Seveda drži, ker ljudje dobivajo ta sredstva, ki jih vi niste želeli dati in je bilo treba iti zato na referendum. In še več takšnih, bi rekel, netočnosti je bilo tukaj. Ker kolega Mikolič nima besede, bom pa jaz namesto njega povedal. Kolega Kontič je omenjal, da je prišel v njegovo poslansko pisarno upokojenec, ki je vplačeval pokojnino na Hrvaškem. V letu 2007 so dobili hrvaški upokojenci regres, dodatek za pomoč in postrežbo; on je rekel, da ne, da mu je ta stranka v njegovi poslanski pisarni povedala, da ne. Letos decembra smo tudi uredili varstveni dodatek, tukaj v parlamentu smo sprejeli ta zakon. Očitno je bil zraven, pa tudi tega ne ve. In če bi hotel temu, ki je prišel v njegovo pisarno, dati pravi podatek in pravo informacijo, bi ga moral napotiti na tisto mesto, kjer naj odda vlogo, da bo potem tudi upravičen do tega, ne pa, da nekako tukaj kaže s prstom na Vlado, na vladajočo koalicijo, govori o krivicah, istočasno pa prizna, da je to bila velika krivica, ki je ni odpravila prejšnja Vlada, ampak se je ta krivica odpravila v tem mandatu. Vem, da si je kolega Mikolič veliko za to prizadeval in tudi sam pove, koliko ima v svoji občini hrvaških upokojencev oziroma tistih, ki so plačevali pokojnino izven Republike Slovenije. Torej, sam verjamem, spoštovani kolegi, da bo ta vladna koalicija v skladu s potrebami do konca tega mandata še postorila kar nekaj tem področju, da bi ublažila to, kar napihujete. Govorite nenehno o tej inflaciji in jo s tem nenehnim govorjenjem še sami pomagate vzdrževati in napihovati. Nihče ni mogel še eno leto nazaj pričakovati, da se bo v Sloveniji inflacija povečala več kot znotraj Evropske unije, ker tudi znotraj Evropske unije je niso pričakovali. Dejstva so pač takšna, kot so. In vas, kolega Cvikl, če me že opozarjate, naj vas še enkrat spomnim, lahko pa magnetograme preberete, vi ste bili eden tistih, ki je bil zelo močno - in vaša stranka, kateri danes pripadate - v celoti proti temu, da se pokojnine usklajujejo z rastjo plač. Česa vse niste takrat govorili! Danes, po treh letih o tem ne govorite več, ampak ste našli neke druge teme, sedaj večino govorite o inflaciji in vam še enkrat povem, da tudi s tem, ko toliko o inflaciji govorite, jo pomagate generirati in stanje povzročati takšno, kot je, kljub prizadevanj Vlade in mnogih, da se to stanje na tem področju ublaži, omili in da nekako to obdobje premagamo. Hvala lepa.
Hvala. Repliko, izvolite, gospod Cvikl.
Gospodu spoštovanemu poslancu Soku naj povem naslednje. Tudi če o inflaciji ne bomo govorili, inflacija ne bo nižja. Če si boste prebrali Sobotno prilogo Dela, članek gospoda Tajnikarja, boste videli, da je zelo lepo opisal inflacijo. Inflacija je tako kot mozolj na koži pubertetnika, pubertetnice, je zunanji vzrok tega, da je agregatno povpraševanje, ki ga generira politika vlade, zadolževanje in tako naprej, preprosto previsoko. In naloga opozicije je, da na to opozori. Mi smo na to opozarjali pravočasno. Oktobra 2005, ko smo spreminjali proračun za leto 2006 in ste se odločili, da boste, tako kot v letu 2005, tudi v letu 2006, in takrat smo tudi delali proračun za 2007, investicijo izvajali z zadolževanjem, smo povedali, da bo to imelo velike negativne učinke. Rezultat je danes znan. Če smo konec decembra 2004 vsi skupaj bili, vsak posamično, zadolženi za približno 6 500 evrov, smo danes za 17 tisoč evrov. Za več kot 110% se je povečala rast bruto zadolževanja vseh nas v Republiki Sloveniji, v dveh in pol letih mandata te Vlade. Še za enkrat se je povečala bruto zunanja zadolžitev, konec decembra 2004 je bila 15,3 milijarde, oktobra 2007 je bila 31 milijard evrov. To povečuje agregatno povpraševanje. In kadar je denarja preveč, gredo cene gor. To je tako kot na tržnici. Kadar je povpraševalcev po solati veliko, vsak branjevka dvigne cene. Zato reči, da naj mi ne govorimo o inflaciji, pa inflacije ne bo, preprosto ni res. Pravilno pa je, da opozicija opozarja Vlado, da dela napake, tako kot so Vlado opozarjali najprej sindikati na demonstracijah, ko se je ukinjala - ko so hoteli predlagati enotno davčno stopnjo in se je ideja o enotni davčni stopnji ukinila na teh demonstracijah. In zato gospod spoštovani poslanec Sok, o tem je treba govoriti in pripraviti korekten protiinflacijski program z ukrepi, ne pa z neko blažitvijo. Ta ukrep bi pomembno pomagal, če boste podprli zakon. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic.
Hvala lepa, predsednik. Zakon, ki ga predlagajo kolegi iz Poslanske skupine DeSUS, bom podprl predvsem zaradi specifičnosti trenutka, v katerem ga predlagamo in sprejemamo. Če inflacija v Sloveniji ne bi bila taka in če, recimo, v medijih ne bi zasledil takšnih člankov, kot so: "Na tone živil in oblačil za obubožane Ljubljančane, Karitas podelil več tisoč novih daril, Dvajset ton več hrane tudi Rdeči križ," potem bi bil moj razmislek drugačen in bi se v celoti pridružil razpravi, ki jo je imel maloprej gospod kolega Brenčič, brez dvoma nesporen poznavalec tega področja. Vendar, v kolikor se pa ob izjemni gospodarski rasti, povečevanju inflacije pa hvalimo s tem, da bomo v letošnjem letu prihranili sedem milijard evrov, leta 2008 šestnajst milijard in pa leta 2009 kar petindvajset milijard evrov, potem je pa seveda s tem nekaj narobe in je potrebno pomagati tistim, ki so pomoči najbolj potrebni. To je seveda ena plat medalje in ena resnica. Druga pa je tudi to, da je skrajni čas, da nekdo pri teh socialnih transferjih naredi red. Bivši minister, gospod Drobnič, je mogoče prej malo pretiraval. Vendar je pa dejstvo in nešteto takih primerov poznam iz prakse, da tisti delavci v Peku, Cablexu in še kje, ki zaslužijo po 400, 500 evrov na mesec, plačujejo prispevke za socialne transferje za ljudi, ki so na vrhuncu moči. Pri 25, 26 letih nočejo delati, ker se jim to ne izplača. Povedal sem že primer mladenke, ki dobiva 320 evrov socialne pomoči, 181 evrov dokladov, ima brezplačen vrtec, zahteva subvencionirano najemnino. Sem rekel: "Kaj pa služba? Greste delat?" "Ja", je rekla, "župan, če grem pa delat, bom pa vse to izgubila." In če slišiš tak odgovor, potem je brez dvoma tudi tisto, kar govori ta trenutek pozicija, na mestu, res in pa prav in je zadevo treba popraviti. Da nekdo, ki je sposoben, zdrav, išče sistematično luknje v tej zakonodaji in da naniza tri, štiri, pet ali celo več socialnih pomoči. Na ta način enostavno ne bo šlo, ker ni pravično in pa ni pošteno. Je mogoče ta rešitev DeSUS-a primerna za ta trenutek, za ta čas. Če bomo pa hoteli rešiti probleme za naprej, bo pa brez dvoma potrebno storiti še veliko več. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Jerajeva, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz se sicer ne spoznam na ekonomijo in inflacijo, tako kot gospod Cvikl, ampak tisti ekonomisti, ki jih jaz berem, pravijo, da je treba o inflaciji čim manj govoriti, če želimo, da se stvari umirijo, in da ni problem v zadolževanju države, ampak tudi v velikih kreditih, ki jih dajejo naše banke za menedžerske odkupe. Ampak, raje o zakonu, o katerem se danes pogovarjamo. Do 1. januarja 2007, ko je začel veljati zakon o usklajevanju socialnih transferjev oziroma transferjev posameznikom in gospodinjstvom, ki se financirajo iz javnih financ, so se ti transferji usklajevali različno. Kot je bilo že nekajkrat povedano, do takrat se je večina transferjev usklajevala enkrat letno, nekateri dvakrat, nekateri mesečno. Ponekod so se opravljali poračuni, ponekod se niso ali so se enkrat letno, ponekod večkrat letno in tako naprej. Mi smo želeli transferje uskladiti, torej, postaviti sistem, da transferji, ki izhajajo iz pravic, iz dela, se usklajujejo z rastjo plač, in transferji, ki so vezani na stroške življenja, na rast življenjskih stroškov. To se nam zdi tudi najbolj pošteno, kajti v neenakopraven socialen položaj smo postavljali upravičence do posameznih transferjev. Nekateri, kot rečeno, so se usklajevali večkrat letno, drugi enkrat. Tako smo z zakonom uzakonili rešitve, ki uveljavljajo nek enoten in transparenten način, in po našem mnenju je to pravilno. Razlogi, da je bilo to prej drugače, so bili tudi že nekajkrat povedani, torej transferji so bili urejeni v različnih zakonih, ki so se večkrat v različnih obdobjih spreminjali. Mnogo vas je govorilo o stopnji revščine oziroma kaj to je revščina. Statistični urad Republike Slovenije pravi, da v Sloveniji uporabljamo za določanje praga revščine in izračun stopenj revščine relativni koncept, kar pomeni, da ne merimo absolutne revščine, pač pa revščino oziroma merimo neenakost znotraj populacije. Ta koncept nam samo pokaže, koliko prebivalcev ima bistveno nižji dohodek glede na srednjo vrednost dohodka v državi. Kar nekaj vas je trdilo, da se stopnja revščine povečuje, čeprav v zadnjih letih beležimo ravno obraten trend. 8 let nazaj je bila stopnja revščine 14%, leta 2004 12, sedaj govorimo o 11%. Če imate drugačne podatke, nam jih boste morali dati, ampak jaz zaenkrat verjamem podatkom, ki jih pripravlja Statistični urad in druge za to pooblaščene inštitucije v tej državi. Več revščine je med brezposelnimi in neaktivnimi in če se Vlada želi boriti proti temu in narediti kaj za to, da bo čim manj ljudi na robu revščine ali da bo živelo pod pragom revščine, torej nad pragom revščine, potem mora poskrbeti za to, da bo čim več ljudi zaposlenih. In tukaj se je veliko naredilo, tako pri zaposlovanju invalidov kot tudi pri ostalih zaposlenih. Podatki, ki govorijo o tem - torej, mislim, da je večina ljudi veliko bolj zadovoljnih, da so zaposleni, kot pa da so prejemniki socialne pomoči. Zato je zagotovo pomembno povedati podatek, da smo še v letu 2005 razdelili 62.000 denarnih pomoči, v letu 2006 54.000 in v letu 2007 42.000. To pomeni, da so ti ljudje prejemali višje dohodke oziroma imeli boljše stanje in zato več denarne pomoči niso prejemali, kar pomeni, da so se zaposlili. In tega bi se morali veseliti, ker sem prepričana, da so veliko bolj zadovoljni, da prejemajo plačo, kot pa prej, ko so prejemali denarno pomoč. Ko govorite o varčevanju oziroma koliko smo privarčevali, odkar zakon velja, ministrica je že nekajkrat povedala, da smo privarčevali predvsem pri bolezninah oziroma bolniških, kjer se je dogajalo veliko anomalij. Veste, da so se boleznine usklajevale mesečno in dogajalo se je celo to, da je pri daljših bolniških nekdo prejel več bolniške, kot bi prejel plače. To pa najbrž ni ravno stimulativno, da se z bolniškega dopusta vrneš v službo. Za večino transferjev je bila sprememba pozitivna, nekateri so bili že našteti, in se usklajujejo bolje, kot so se usklajevali prej, oziroma prejemniki dobijo več. Slabše oziroma slabo smo pa dejansko predvideli vse skupaj pri varstvenem dodatku, kar pa smo, kot je bilo tudi že povedano, uskladili v začetku tega meseca. Zato težko pristanem na trditev kolegic in kolegov, da je bila velika krivica storjena. Prepričana sem, da je zakon uredil določene stvari transparentno, tako kot smo večkrat rekli, da se morajo usklajevati socialni oziroma transferji, da jih lahko tudi nadzorujemo in pregledujemo. In kot vedno pravim, če zakon imaš, ga lahko vedno popraviš in izboljšaš, če pa ga nimaš, pa potem spet pristanemo na usklajevanje po različnih konceptih, po različnih metodah, v različnih časovnih obdobjih, ki pa niso bili najbolj pošteni. Zato zakona, ki ga predlaga DeSUS, ne morem podpreti in mislim, da je bolje, da še kaj naredimo na veljavnem zakonu, če menimo, da kje stvari ne tečejo tako, kot bi morale.
Hvala. Gospa Uhanova.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni vsi skupaj, ki še spremljate to sejo! Cel dan poslušam, pa ne le cel dan, že kar nekaj časa, mesece, kako ustvarjamo vse več revežev, skupaj s tistimi, ki smo v koaliciji; kako je država pozabila na tiste, ki so najbolj revni, ki živijo najtežje. Pa mislim, da je komaj teden minil, ko smo prav o teh razpravljali in o katerih smo glasovali vsi v tem parlamentu, ko smo sprejemali zakon o varstvenem dodatku, o spremembi dohodnine, ki je naj ne bi plačevali oziroma zmanjšano tisti, ki imajo najnižje prejemke, pa ob povečanju otroškega dodatka skupaj za 12% ali skupaj te tri stvari za približno sto milijonov evrov. Torej, to je za tiste, ki so najbolj revni. Se pa strinjam s kolegom Sajovicem, da je potrebno narediti red pri socialnih transferih, da ga manjka, ne glede na to, kakšen register smo ustanovili, da ni transparentnosti, preglednosti, koliko socialnih prejemkov kdo prejema in da mnogokrat socialni transferji ne stimulirajo ljudi, da bi poprijeli za delo, ki pa je žal preslabo plačano v industriji, pa tudi v javni upravi in še kje. Socialni transferji so po moji logiki tisti transferji, ki so namenjeni ljudem, ki prejemajo nizke dohodke s plačo, pokojnino, ki ne morejo normalno, dostojno živeti. V Sloveniji je teh ljudi štiristo tisoč, glede na prejemke, in pa okrog štirideset socialnih transferjev. To pomeni, da smo zelo socialna država. Jaz se strinjam, da bi bilo potrebno pogledati marsikateri socialni transfer urediti, uskladiti. Veliko smo, preden smo šli v Vlado, tudi govorili, da bomo uredili takšne anomalije, kot so, da za isto bolezen, za isto stanje - recimo za postrežnino dobi nekdo, recimo, tristo evrov, ker je nepokreten in ker potrebuje stalno pomoč in nego, nekdo iz nekimi pravicami izpred šestdesetih let pa nekajkrat več tisoč in več evrov. Tu ne govorimo o pokojnini, kakšno ima, oba sta zaslužila pokojnino na osnovi dela ali določenih zaslug, ampak tu gre v bistvu za socialni transfer in tu bi morali narediti, pa nismo imeli toliko moči ali pa tudi toliko glasov v koaliciji, da bi lahko tudi tukaj kaj uredili. Pa bi mogoče do socialnega transferja prišel še kdo drug, ki ga resnično potrebuje, ki ima nizke prihodke, ki je tako imenovan revež v tej državi. Tega zakona ne bomo podprli v Novi Sloveniji tudi zaradi tega, čeprav moj kolega stalno govori, da ni res, ampak na Vladi so napisali, da bi se porodniška nadomestila po tem zakonu zmanjšala in bi se, če bi ta zakon, ki ga DeSUS predlagal povečala zgolj za polovico rasti življenjskih stroškov. Tega pa sigurno ne bi bili veseli vsi tisti ali pa vseh tistih dvajset tisoč približno ljudi, ki trenutno koristi te starševske pravice oziroma porodniško. Torej, tega predlaganega zakona ne bom podprla, ne rečem pa, da ne bi bilo potrebno ponovno pregledati in uskladiti socialne transferje.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Jaz sem upal, da so pojasnila, ki smo jih tudi s strani naše poslanske skupine dajali, zato da naj bi večina podprla predlagani zakon, ki ga vlaga DeSUS, bila koliko toliko logična in sprejemljiva. Čim bolj poslušam drugi del razprave, vidim, da najbrž ni tako, zato bom na kratko ponovil svoj pogled na ta predlog. Prvo, spoštovane kolegice in kolegi. Sklicevanje na pred štirinajstimi dnevi sprejete zakone ima najmanj dva vidika. Tudi mi soglašamo, da je dobro, da smo jih sprejeli, zato smo glasovali zanje. Samo sklicevati se, da je bilo to narejeno z veliko zavesti v koaliciji, ne pa pod pritiskom gibanj in inflacije, je pa tudi neobjektivno. Če ne bi bilo tega zakona o transferjih, vsaj kar zadeva usklajevanje pokojnin, varstvenih dodatkov, tudi vdovske pokojnine in morda še česa, zakoni ne bi bili potrebni. Zdaj jih je bilo pa nujno sprejeti. Zato lepo prosim, ne si šteti to kot veliko veliko zaslugo. To je dobro, da je bilo storjeno, vendar ne kot pomoč, ki jo je Vlada dala iz nekega prepričanja, ampak iz stiske, v kateri smo se vsi našli. Podobno velja za nadaljevanje. Danes obljubiti, da boste še pregledovali, kaj se bo morda moralo storiti, je lepo. Samo bojim se, da vam bo zmanjkalo časa. In mislim, da za ljudi, ki bi morda še vedno bili v stiski, in po mojem mnenju takšni so, takšno obljubljanje ne pomeni nič. Trditev, ki jo poskušate kdo in kdo med vrsticami povedati, da bi glasovanje za zakon pomenilo poslabšanje položaja kogarkoli, je res skrajno nekorektna. Cel dan - preveč sem rekel - tri, štiri ure govorimo o tem, da želimo zagotoviti, da bi s spremembo zakona tudi tiste kategorije, ki so zdaj prikrajšane, ne bile, če bomo skupaj ugotovili, da je to neutemeljeno, nam pa očitati da želimo zmanjševanje pravic, to je res dvolično. Dajte se poslušati in naj vam bo kdaj tudi nerodno, kaj trdite. Kaj mislim, da bi bilo potrebno storiti? Potrebno bi bilo ugotoviti, da tudi tam, kjer je enkrat letno usklajevanje, ki ste ga zdaj uveljavili za vse pravice, pri inflaciji, ki je pet in toliko %, pomeni, da pač tisti, ki ima pravico do socialnega transfera, leto dni čaka, drugi prejemki se pa spreminjajo. Če se vam to zdi korektno pri tistih, ki imajo 100, 200, 300 pa tudi nekaj več potem skupnih prihodkov, jaz mislim, da je to nekorektno in da enostavno tistemu je težko na 100 evrov, tudi na 5 evrov čakati, ker komaj stakne konec s koncem. In zato bi bilo prav, da se še enkrat pogleda, ali so vmes med temi kategorijami za usklajevanje skupine, ki bi zaslužile, da se jim ne usklajuje na ta način, ampak da se usklajuje sproti, kar je včasih bilo pri nekaterih, ali pa da se usklajuje vsaj večkrat na leto, ali pa da se kakšna osnova spremeni. Jaz ne bom trdil, da imamo za vse odgovor, samo to bi bilo korektno narediti, sicer priznajte, da relativno zaostajanje obstaja. Obstaja iz meseca v mesec in obstaja potem iz leta v leto. Zaradi tega, ko se takšno zaostajanje enkrat na leto popravi ima v naslednjem letu zopet zaostajanje. In mislim, da bi bilo to prav pogledati. In zadnje, kar bi rad rekel, morda je problem v načinu urejanja v zakonodajnem postopku predlaganega zakona. Samo, če smo bili, zelo nekorektno - to bo, upam, tudi kolega Brenčič, ki je realen poslanec priznal - , z zakonom o transferjih v enem členu spremenili ne vem koliko, 37 členov mnogih zakonov, če ni to bilo večje nasilje nad zakonodajnim postopkom, kot če bi danes ugotovili, da v nekaterih primerih zakon razveljavimo, v nekaterih primerih pa spremenimo način usklajevanja, pa to uredimo v enem členu, tudi to bi šlo. Zato je stvar tudi dobre volje, ne pa samo tega, ali je nekaj možno ali ne. In jaz še enkrat želim, da bi ta Vlada bila pripravljena in sposobna oceniti, ali so še kje kakšni socialni transferji, pri katerih se zaradi načina usklajevanja povzroča težak socialni položaj posameznim kategorijam ljudi. Če nam bo zagotovila, da tega po svoji presoji ni, potem bo vsaj rekla: "Ne, vsem tem gre dovolj dobro!" In mi smo s tem zadovoljni. Pa naj to pove! Jaz trdim, da takšna situacija ni in da bi kje korekcija morala biti. In samo še zadnje. Jaz ne trdim, da je reševanje teh vprašanj enostavno. Zelo težko je. Primerjave niso enostavne, velik obseg sredstev in podobno. Samo, poenostavitve, ki jih tako zelo rad poslušam, da ljudje nočejo delati, ker dobijo socialne transferje, pri tem mi manjka samo ena stvar. Da bi kdaj pa kdaj kdo povedal, mogoče se jim pa ne izplača delati zato, ker so prenizke plače. Ponekod, kamor bi lahko šli, recimo, v Muri smo zadnjič gledali, povprečje se giblje za Murine delavke okoli 400 evrov, najbrž ne mislimo, da je to preveč. Ne verjamem, da kdo tako meni. Skratka, da so plače prenizke, ne pa, da so socialni transferji previsoki. Jaz upam, da bomo le še razmislili pred končno odločitvijo in dali možnost, da se v drugi obravnavi zakon na ustrezen način spremeni. Hvala.
Hvala. Gospod Veršnik.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Da se spomin tako hitro izgublja, si res nisem mogel niti misliti. Namreč, moram ponovno spomniti na tisti čas, ko sta Vlada in ta parlament komaj dobro začela delati, ko smo v tem prostoru se pogovarjali prvič o pokojninah, ko so naši spoštovani kolegi upokojenci govorili, kako je zakon, ki je bil sprejet leta 2000, če se ne motim, povzročil padec pokojnin in te pokojnine so iz leta v leto padale, tako da smo ugotavljali, da je že razlika za eno in pol pokojnino. Ampak spoštovani, tega nočemo niti povedati niti priznati, ampak zadeva je bila takšna. Že na samem začetku smo popravljali napako, ki, če je ne bi popravili, se sprašujem, kje bi danes bili. Bi pa res upokojenci morali iti na cesto, ne zaradi solidarnosti, ampak zaradi razlogov, ki se tičejo njih. In nihče danes tega noče priznati. Druga zadeva, ki se je vlekla, pa mislim, da vseskozi, odkar je naša država prevzela tudi vse obveznosti iz bivših republik, je to, kar je bilo sicer danes tukaj že povedano, vendar je zakon o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ. Jaz sem na eni od prvih sej, na kateri sem prisostvoval kot član odbora za delo in socialo, bil močno začuden, da tako socialna država in tako socialne vlade, ki so bile pred našo, ki po teh besedah ni socialna - po vaših besedah - , ni zmogla toliko, da bi izenačila upokojence iz bivših držav republik bivše Jugoslavije, ki so dejansko s svojimi pokojninami stradali, ki so sami prišli na odbor in povedali svoje težave in ni bilo toliko moči, toliko volje, da bi to krivico odpravili. Namreč, vse do te Vlade jim nismo privoščili dodatka za pomoč in postrežbo ter letnega dodatka. Skratka, da bi se ta dva dodatka uskladila z dodatki, ki jih dobivajo naši upokojenci. Pa tako govorimo, kako smo socialni, kako smo čuteči. Ta problem je morala rešiti ta Vlada. Da Vlada ni tako nečuteča, kot smo poslušali danes, prav gotovo lahko dokazujem tudi s spremembami, ki smo jih sprejeli na zadnji izredni seji, kot je Zakon o dohodnini, kjer so dejansko pridobili tisti najnižji sloji, tisti, ki so potrebni in nič več. Čeprav so bile spet tukaj v tem Državnem zboru od vedno istih ljudi dani neki predlogi po nekih izenačitvah, po nekih drugih predlogih, kjer bi ta namen te Vlade, da se rešuje socialno ogrožene, bil preprečen. Vendar zdržali smo, zakon je bil sprejet. Zakon o usklajevanju transferov je res imel, bom rekel, neko napako in to je napaka varstvenega dodatka, ki pa ga je pač Vlada spoznala in vložila, ne popravek tega zakona, ampak nov Zakon o varstvenem dodatku, kjer je bil mejni znesek dvignjen na 81,6% najnižje pokojninske osnove. S tem se je največji problem tega zakona rešil. In mislim, da vsi ostali predpisi v zakonu so primerni, in lahko trdim tudi, da boljši od tistih, ki so bili prej. Ko sem se danes peljal v službo, sem na radiu Ljubljana poslušal, kako je novinarka spraševala, mislim, vodja študentov o njihovi študentski prehrani. Moram reči, da je predstavnik študentov lepo pohvalil, da je pred njim usklajevanje zneska za študentsko prehrano, in ni bilo nobenega govora, da ni dovolj velik, da ni dovolj visok, da ne krije tistih stroškov, ki jih imajo študentje s svojo prehrano. Kar pomeni, da v tem segmentu je zakon dosegel svoj namen. Tudi drugi transferji, kot so otroški dodatki, se pač v Zakonu o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, ki je bil tudi na tej izredni seji sprejet, povečal za 8,4%, in ta povečana osnova se še usklajuje s 3,6%. Tako bodo tudi otroški dodatki, ki jih največ koristijo socialno šibki sloji, povečani in bodo pomagali lajšati situacijo, ki je v gospodarstvu nastala. Tudi o inflaciji se govori, kot da je ta inflacija nastala v enem mesecu, zdaj ne vem, v katerem, v višini 5,6%, ampak nihče pa ne pove, da je ta inflacija 5,6% rasla skozi celo leto 2007. Rezultat tega je inflacija, takšna, kot je. Tudi tista najboljša podjetja, ki so skušala slediti rasti inflacije in ki so povečevala plače v skladu z rastjo življenjskih stroškov, niso tega povečevala vsak mesec za tisti odstotek ali pol, kolikor je inflacija bila, ampak so se odločili običajno nekje proti koncu leta, ko se že lahko dovolj natančno opredeli, kakšna inflacija bo, in so temu primerno povečevali plače. Zato ne moremo pričakovati, da bomo pa socialne transferje povečevali kar, ne vem, vsak mesec sproti ali pa pač, kolikor bi se nam zdelo, da smatramo, da so prenizki in jih je treba pač popravljati. Mislim, da je intenca tega zakona bila napraviti red na področju socialnih transferjev, poenostaviti zadeve in pa predvsem zagotoviti preglednost in transparentnost. To, mislim, da je ta zakon dosegel; s korektivi, ki smo jih sprejeli na prejšnji izredni seji pa mislim, da smo rešili tiste probleme, ki so bili mogoče malo spregledani v tem zakonu. Smatram, da ta akcija, ki je bila povzročena s strani naših kolegov, je "solerska", neprimerna in mislim - ne morem drugače reči, kot tako - predvolilna. Na žalost. Hvala lepa.
Hvala. Na vrsti je še predlagatelj. Želite besedo? Izvolite.
Lepa hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi. Lahko ocenite vlaganje našega zakona kot predvolilno potezo, ampak mi na to nismo mislili. Mi smo mislili na predviden petindvajset milijonov evrov težak prihranek iz tega zakona, ki ga je sporočila Vlada, da v letošnjem letu pač tak prihranek ta zakon pomeni. Res je bil sprejet Zakon o varstvenem dodatku, ki pa je težak okrog štiri milijone evrov. In družinski prejemki, ko gre za otroške dodatke, na primer, 300.000 revnih upokojencev ne zadeva. Enako davčne olajšave, ki so bile sprejete s spremembo zakona o dohodnini, tudi ne. Tako je vrnitev na drugačno usklajevanje varstvenega dodatka in rešitev tega problema sicer pozitivna, vendar ostaja naprej predviden prihranek tudi pri revnih, ne samo pri onih, ki imajo najvišje pokojnine. Treba je vedeti, da je 16.500 tistih, ki imajo pokojnine do 369 evrov, izgubilo višji letni dodatek, in sicer 150 evrov so izgubili tisti, morda zaradi enega samega evra prekoračitve meje, ki jih loči. Seveda ponovno poudarjam, da mi tega zakona sploh ne bi danes imeli na mizi, če bi Vlada povedala, na kakšen način bo druge prizadete rešila. Ni res, da je prav, da ostanejo boleznine zamrznjene, kot se temu reče. Zakaj pa? Boleznine so pravice iz zavarovanja, ki ga ljudje plačujejo zato, da bodo dobili tistih 80% plus valorizacijo. Kajti če je plača višja, je tudi več prispevkov in mora biti tudi boleznina višja, to je princip zavarovanja in - konec. Enako velja za pravice po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. S tem, seveda, da nikoli ne bi glasoval proti predlogu, da se do neke meje, do neke višine socialnih transferjev le-ti usklajujejo, recimo, s plačami, od tam naprej pa z inflacijo, ker bi tiste od tam naprej pač ta stvar v takih razmerah, kot so sedaj, ko gre za podražitve in visoko stopnjo inflacije, tistih tako ne prizadeli. Imamo možnost postaviti v zakon vrsto popravkov, s katerimi bi popravili škodo, ki jo je Vlada sama priznala, da jo povzroča ta zakon, ki je bil sprejet jeseni leta 2006, pa vendar se glede tega ne moremo dogovoriti. Seveda pozdravljamo vse posege Vlade v sistem izboljšanja pravic tistih ljudi, ki so v stiski, ampak Vlada je 7 mesecev zamujala s temi ukrepi, zdaj se pa na veliko hvali. To je pozitivno, ampak pozno je bilo. Ni mogoče za nazaj onemu dati, ki je medtem že umrl, višjega dodatka za pomoč in postrežbo, pa je nemočen, nepokreten, bolan, da ne ve, kaj se z njim dogaja, pa smo mu zamrznili pravico. Ni res, da so te pravice sanirane s tem zakonom, ki je bil sprejet. Tudi ni res, in to povem vsem, ki ste to izjavili, da bi podpora temu zakonu danes komurkoli v tej državi za en sam cent poslabšala njegov položaj ali njegove prihodke. Namreč, v postopku bi lahko to nevarnost odpravili; če je ne bi, šele potem bi lahko trdili, da bo sprejetje ali končna verzija zakona nekomu škodovala. To bi bilo korektno. In to je točno tako in nič drugače. Dokler zakon ni sprejet in so možni popravki, trditi, da bi podpora danes v splošni obravnavi temu predlogu zakona škodovala komurkoli, je grdo trditi, je nefer do predlagateljev, je seveda izkrivljena resnica do javnosti, ki potem misli: "Poglej jih norcev, vlagajo nekaj, kar bi enim poslabšalo položaj." Torej, ni tako. Nikomur se ne bi položaj poslabšal, če bi zakon ustrezno obravnavali in ga v razpravi dodelali. Zaradi tega mislim, da je nefer tudi sklicevanje na tiste z najvišjimi pokojninami, ki jih je samo nekaj 100, ali na tistih nekaj 10 vojnih invalidov, ki imajo visoke dohodke. Vse to ni stvar našega razmišljanja pri teh socialnih transferjih, ampak govoriti, da bomo s 4 milijardami sanirali prihranke [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]25 milijard, pa ni res. Zaradi tega ponovno apeliram, da podprete ta zakon, zato da bi ga lahko v nadaljevanju postopka ustrezno popravili, da bi bil dober in koristen za tiste, ki pričakujejo [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Seznam razpravljavcev je izčrpan. Ker pa je čas določen za razpravo še na razpolago, sprašujem, ali želi kdo na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še razpravljati? Ja. Odpiram prijavo. Trije prijavljeni. Imate po 5 minut. Gospod Žnidaršič, izvolite. Malo kasneje boste prišli na vrsto, dovolite, da prej dam besedo Žgajner Tavševi, ker še ni potekla minuta. Izvolite, gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, ko sem danes poslušala razpravo, sem prišla do ugotovitve, da marsikdo v tem parlamentu sploh ne ve, o čem govori zakon. To je tisti osnovni zakon. Niso problem samo socialni transferi. Osnovni vladni zakon govori o transferih gospodinjstvom in posameznikom. V tem sklopu so tudi socialni transferi. Nekateri ste omenili številko 38, toliko naj bi bilo vseh transferjev skupaj. Ja. To so transferji, jaz sem prej dejala, nekaj se jih izplačuje iz državnega proračuna, nekaj iz občinskega proračuna, nekaj pa je takšnih, ki se jih izplačuje oziroma se izplačujejo iz Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. In ključni problem, na katerega, verjamem, da so predlagatelji zelo jasno opozorili danes tudi med razpravo, ključni problem je bil storjen v letu 2006. Takrat je bil sprejet zakon, po katerem se bo vseh 38 transferjev usklajevalo na enak način. To je dejansko pomenilo v letu 2007, da se je socialni položaj veliki večini prejemnikov transferjev poslabšal, ker preprosto ni prišlo do valorizacije oziroma uskladitve. Zaradi novega vladnega zakona o enotnem usklajevanju transferjev gospodinjstvom in posameznikom. Ob visoki inflaciji, spoštovane kolegice in kolegi, je ta položaj ali to dejstvo skrb zbujajoče. In tisti, ki pravite, da preprosto verjamete temu, kar zapiše Vlada, aktualna Vlada, potem verjemite tudi tistemu, kar je Vlada zapisala v svojem osnovnem predlogu zakona - ne imeti tako kratkega spomina! Nekateri ste govorili, mislim, da je bil kolega Veršnik, o kratkem spominu. Ja, Vlada je v svoj predlog zakona napisala, da je šla na enoten sistem valoriziranja transferjev zato, ker ni bilo leta 2005, 2006 več visoke inflacije. Inflacija - ja! Res je, kolega Veršnik - žal mi je, da vas ni - , inflacija se ni dvignila v enem mesecu. Inflacija je naraščala mislim, da od druge polovice leta 2007, in je prišla do kritične meje ob koncu leta - 6,5% letna inflacija. Pred, mislim da uro, sem slišala na poročilih, da se v petek približuje nov val podražitev, kjer se bo košarica življenjskih potrebščin znova podražila za 2 evra. Vi pa se danes norčujete, ko govorimo o tem, da je potrebno umakniti krivični zakon! In veste, ko pravite - ja, tisti socialni paket, z izredne seje. Kaj bo? Kaj bo oziroma kako bo olajšal slabo gospodarsko situacijo družine višji otroški dodatek! Ali res? Štiričlanska družina z najnižjimi dohodki v naši državi bo zaradi tistega zakona, se pravi zaradi višjega otroškega dodatka, na mesec dobila zgolj 4 evre. Pa ne se bahati s tem. Povprečna tričlanska družina bo dobila samo en evro več. To ja manj, kot stane danes liter alpskega mleka v naši državi in ste ponosni na to. S tem rešujete socialno stisko državljank in državljanov. Lepo vas prosim, spoštovane kolegice in kolegi! Nisem dobila podatkov s strani Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, za katere sem zaprosila. Nisem dobila, koliko je Vlada Republike Slovenije v letu 2007 privarčevala zaradi Zakona o usklajevanju transferjev gospodinjstvom in posameznikom. Jaz pa vam povem izračune, koliko bi Vlada Republike Slovenije ali pa država, namenila ali morala nameniti, v kolikor bi bil danes sprejet ta zakon, ki ukinja vladni zakon: 25 milijonov evrov v letu 2008. Samo 25 milijonov evrov. Ob tem naj vas spomnim, spoštovani predstavniki Vlade Republike Slovenije, 60 milijonov bo znova šlo za nakup vojaške opreme. Za to pa vam, roko na srce, ni žal denarja. Pošteno povedano, niti enega tehtnega argumenta nisem slišala s strani predstavnice ministrstva, ali Vlade Republike Slovenije, ali koalicije. Niti enega tehtnega razloga, zakaj ne podpremo danes zakona, da je primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Gospod Žnidaršič, izvolite.
Lepa hvala! Rad bi dodal še to, da mi v nobenem trenutku obravnave kateregakoli zakona v tem parlamentu, nismo bili proti varčevanju ali proti varčevalnim ukrepom. Ampak varčevati je potrebno tam, kjer se porabi preveč, ne tam, kjer se rabi za preživetje. In to je resno vprašanje. Mi imamo informacijo, da nek minister lahko porabi pol milijona tolarjev za eno nočnino in se nič ne grize o tem, koliko bo to "koštalo" davkoplačevalce ali kdo je lačen v tej državi. Očitno se ne, če najema luksuzne apartmaje, ko potuje po svetu in to ne redkokdaj. In v tem smislu je napaka pri govorjenju o varčevanju v tem, da Vlada to počne pri revnih, ne pa pri tistih, ki jim to ni potrebno, ki to delajo malodane iz objestnosti. Ne nazadnje oprostite, ZPIZ nas je pisno obvestil, da je v stanju plačati tisti del po prejšnjem načinu usklajevanja socialnih transferjev, ki zadeva pravice s področja pokojninske blagajne, in ne bi nič prizadelo državni proračuna, ki tako ali tako zadnja tri leta vedno manj prispeva v pokojninsko blagajno, ne, bi rekel, sorazmerno manj, ampak absolutno manj, kar je seveda še več od sorazmerja manj. Tako ni težava v tem, da bi finančne posledice podpori tem zakonu ogrozile kakršenkoli proračun, če se na drugi strani pojavlja debata o tem, da 80 milijonov evrov ni problem, če se s predlogom pojavi nekdo drug v tej koaliciji ali pa drug minister ali pa celo predsednik Vlade. Potem je treba misliti tudi na to, ko se glasuje, čigav predlog je. In očitno, če je predlog naš, potem ne more doživeti podpore, ker smo tisti, ki se nas ne sme upoštevati. Tudi, če gre za drobiž, tudi, če gre za napako, ki je bila storjena. Tudi, če Vlada ni ponudila drugih alternativnih oblik reševanja istih problemov, za kar sem zaprosil, ko je bilo rečeno, umaknite zakon, bomo drugače. Sem rekel, da mi napišite, kako boste in jaz bom zakon umaknil. In enako bi ta predlog podprli tudi sopodpisniki. Pa ni bilo odgovora in to je simptomatično, to je ignoranca, to je nek čuden pogled na delovanje kakršnekoli koalicije, ki bo najbrž šola v prihodnje ne samo nam, ampak še komu drugemu. Tako v tem smislu želim povedati, da je naš zakon izhod v sili, ampak nerešljiv v tem smislu, da bi z napakami, ki jih v nespremenjeni obliki prinaša, ne mogli poračunati v nadaljnjem postopku obdelave in z ustreznimi - ne mnogimi. Jaz sem malo bolj natančno pogledal to zadevo, s kakšnimi tremi ali štirimi odstavki v enem samem amandmaju bi rešili problem. In zakon bi bil tak, da bi tistih nekaj milijonov evrov vrnil večini prizadetih, ki so revni. Vmes bi bilo morda tudi nekaj tistih, ki si to manj zaslužijo, ampak za ceno tistih ne moremo kaznovati večine. Je bolje na področnih zakonih pogledati, kaj je s tistimi, ki dobijo po mnenju nekaterih preveč. Ne pa zaradi tega onemogočati sanacijo usklajevanja vsem tistim, ki pa komaj živijo in ki jih je veliko. Moram tudi povedati, da to različni podatki o revščini lahko tudi napačni. Ampak kakšnih 200.000 v tej državi ima zagotovo vse atribute revnih ljudi in še toliko je tistih, ki so blizu tej meji, in potem je še enih 200.000 tistih, ki so samo malo naprej od te meje. In zaradi tega se bojim, da jih bo, če bi tak zakon veljal, potem v naslednjem obdobju, po nekaj letih bilo še kakšnih 100.000 več in na ta način bi se potem kmalu približali polovici državljanov, ki bi živeli tam na, bi rekel, eno čudno blaginjo s 500 do 600 evri prihodkov v razviti Evropi. V Evropi, kjer se cedita med in mleko in kjer je priporočilo za trgovati past tistim tam spodaj. Ne onim tam zgoraj. Hvala lepa. Podprite zaradi tega ta zakon. Še je čas. Hvala.
Hvala. Gospod Sok.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Prej je po moji razpravi kolega Cvikl, ki ga sedaj žal ni tukaj, svojo repliko izrabil v tej smeri, da je govoril o državnem dolgu in še enkrat ponovil to, kar smo z njegove strani že večkrat slišali. Pred tem se je skliceval na sobotno prilogo Dela in pa zapis prof. Tajnikarja. Zato mi naj bo dovoljeno, da še jaz iz Dela 21. januarja v zvezi z državnim dolgom preberem čisto kratek odstavek. In sicer Miha Jenko piše: "Lani se je bruto zunanji javni dolg, kot ga v biltenu prikazuje naša centralna banka, res da računovodsko povečal za skoraj štiri milijarde evrov, vendar gre za približno 3,6 milijarde evrov tega povečanja zaradi spremenjenega položaja Banke Slovenije, ki ima z vstopom v območje evra novo obveznost do Evropske centralne banke. Ta sprememba je zgolj tehnična in nikakor ne pomeni večje obremenitve davkoplačevalcev. Kakršna koli politična, računovodska telovadba na podlagi vstopa v evrosistem je ne le nepotrebna, ampak kaže na ekonomsko nepismenost kritikov." Enako tudi v tej isti prilogi Dela ugotavljata Stanislava Caprirolo Zadravec in pa Franci Križanec. In potem Miha Jenko še piše [[...]]"tisto, kar nas pa mora skrbeti, je povečanje zunanjega zadolževanja bank. Vendar gre za zasebni in ne državni dolg. Kar pa je res pa je to, da se je bruto družbenemu produktu po metodi ESA95 celo državni dolg znižal, in sicer z 27,6% bruto družbenega produkta v letu 2004 na 25,6 v letu 2007. Če se sklicujem na različne zapise v medijih, potem bi kolega Cvikl lahko tudi še kaj drugega prebral razen Tajnikarja in nehal potem s takšnimi pavšalnimi ocenami, ki jih tukaj v parlamentu zelo rad pripoveduje. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj čez pol ure. To je ob 19.40 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali od 19.40.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prosim, da zasedete svoja mesta in preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 27. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, ki spreminja Pogodbo o Evropski uniji in Pogodbo o ustanoviti Evropske skupnosti. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Ob tem vas želim opozoriti, da bo na podlagi 3.a člena Ustave Republike Slovenije zakon sprejet, če bosta zanj glasovali dve tretjini poslancev, to je 60 ali več. Glede obrazložitve glasu v imenu poslanskih skupin odpiram prijavo. Gospod Kokalj, izvolite.
Poslanska skupina Nove Slovenije, kot je bilo danes že večkrat povedano, je že na dan podpisa Lizbonske pogodbe 13. decembra predsedniku Državnega zbora in predsedniku Vlade predlagala, da bi se pogodba ratificirala na izredni seji in da bi s tem Slovenija pokazala dober zgled. To je največ, kar lahko po svojih močeh stori kot predsedujoča država članica Evropski uniji v postopkih ratifikacije. Vemo pa, da je ta vsebina ena od prednostnih nalog našega predsedovanja. Seveda bo Poslanska skupina Nove Slovenije ta zakon podprla.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala. Kot že povedano, v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, spoštovane kolegice in kolegi, ker ocenjujemo, da bi morali ljudje sami reči, da smo za Lizbonsko pogodbo ali nismo, kakorkoli že, glede na to, da se bo z možnostjo širitve, ki jo Lizbonska pogodba daje, sorazmerno zmanjšala glasovalna moč Slovenije v Svetu Evropske unije, glede na dejstvo, da se bo sorazmerno zmanjšalo število poslancev v Evropskem parlamentu po širitvi, in glede na to, da že spet tako kot leta 2005 hitimo in odločamo na pamet, v Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli tega zakona.
Hvala. Gospod Peče.
Hvala lepa za besedo. Vesel sem, ker se očitno pri tej točki ne bo zgodila farsa, kot se je zgodila v primeru razpisa referenduma o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, kjer vsebine niso zagovarjali niti sami predlagatelji. Rad pa bi poudaril, da kar se tiče Predloga zakona o ratifikaciji Lizbonske pogodbe, pa smo v skupini nepovezanih poslancev Lipa prepričani, da sam moment hitenja ne sme biti argument zakaj podpreti omenjeni akt, torej ali bi se to zgodilo na izredni seji ali ne. Dejstvo je, da država Slovenija potrebuje zavedanje, ne samo na področju obveznosti do Evropske unije, ampak tudi do svojih pravic iz naslova Evropske unije. Glede na to, da vemo, da se država kot institucija - predvsem Vlada Republike Slovenije ne zaveda svojih pravic, ampak izključno obveznosti, kar jasno nakazuje tempo in vsebino črpanja sredstev iz evropskih proračunov, kjer vidimo, da so prihodki realizirani oziroma plačevanje v evropski proračun je realizirano 100%, črpanje sredstev pa v manj kot 15%. In glede na to, da smo trdno prepričani, da tudi ljudje, državljanke in državljani, niso bili deležni nikakršne razprave o bonitetah, kakršne omogoča Evropska unija, zgolj in le obveznosti, smo prepričani da bi nenazadnje tudi razprava na širšem področju omogočala. In iz tega naslova omogočanja vedenja in bonitet našim državljankam in državljanom, ne bomo podprli omenjenega akta. Hvala.
Hvala. Kakšen interes po osebni obrazložitvi? Odpiram prijavo za obrazložitev glasu v osebnem imenu. Gospa Lavtižar Bebler, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Sicer sem se prijavila, ampak očitno stroj ni registriral, da bi sporočila v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov naše stališče in obrazložila glas, kako bomo glasovali. Zavedamo se, da danes sprejemamo nek organski dokument, ki določa organe Evropske unije, njihove pristojnosti in medsebojna razmerja ter postopke, po katerih se sprejemajo odločitve znotraj Evropske unije. Vsebuje tudi temeljna načela in vrednote, za katere si prizadevamo tako v Sloveniji, kot si želimo prizadevati skupaj z drugimi članicami Evropske unije. Zavedamo se, da pogodba ni idealna, da ni dovolj kratka, notranje konsistentna in pregledna, vendar pa vemo, da je bil to tisti možen kompromis, ki ga je bilo mogoče doseči znotraj 27 držav članic Evropske unije. In zagotovo niso bila lahka pogajanja. Zaradi tega tudi smatramo, da je to tisti kompromis, ki je za nas še vedno sprejemljiv. In Slovenija, kot predsedujoča Svetu Evropske unije, je še posebej odgovorna, da pomaga sprožiti pozitiven odnos do ratifikacij tudi v drugih državah Evropske unije, zato bomo poslanke in poslanci Socialne demokracije to pogodbo ratificirali. Hvala.
Hvala. Gospod Moge.
Predsednik, hvala lepa. Tudi sam bom glasoval za. In da bo odpadla vsaka senca dvoma, to kar sem že govoril danes tu v Državnem zboru, naj povem, da sem mislil na govor gospoda Janeza Janše danes in da je danes izčrpno povedal, zelo izčrpno prednosti in slabosti, ki nam jih prinaša ta pogodba. Mene je prepričal, da bom glasoval za, kajti s sprejemom te pogodbe bomo lahko delali bolj kvalitetno in mislim, da prinaša določen razvoj celi Evropi in tudi svetu. Še enkrat poudarjam, ko sem govoril in tudi ko sem danes govoril, sem mislil, če ni kdo razumel, na govor Janeza Janše danes v tem parlamentu. In naj mi ljudje ne podtikajo besed, ki jih nisem izrekel. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti 6. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je Zakon o ratifikaciji Lizbonske pogodbe sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda - ponovno odločanje o Zakonu o pacientovih pravicah. Prosim varnostno službo, da moteče obiskovalce pospremi k izhodu. Hvala. Prehajamo na odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejem navedenega zakona glasovati večina poslancev, to je 46 ali več. Odpiram prijave za obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Gospa Žgajner Tavš, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. V imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev Lipa, dovolite, da povem, kako bomo glasovali. Rekla bom, da ne bomo spreminjali svojih odločitev, ki smo jih poslanci današnje poslanske skupine Lipa pred mesecem dni izrekli v okviru prejšnje Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ker smo zaradi nespoštovanja tudi ministrice za zdravje, ker smo zaradi neusklajenosti predloga zakona, ker smo zaradi slabih rešitev, ki so podane v zakonu, ker smo tudi zaradi dejstva, da zakon ne bo prinesel bistveno novih pravic za paciente. Zakon je, roko na srce, napisan zato, da bo zaščitil nek zdravstveni sistem. Veste, tudi ko sem danes uvodoma iz predstavitve gospoda državnega sekretarja, pa mi je žal, da tudi tokrat ministrice ni bilo na seji, da je zopet prišla samo na "foto finiš", ko smo poslušali, da so v tej simpatični knjižici zbrane vse tiste podrobnosti ali pa novosti, ki jih prinaša zakon o pacientovih pravicah. Debela laž, spoštovane kolegice in kolegi! Debela laž! In teh laži je bilo v preteklih mesecih in tednih kar nekaj. Takrat, ko smo poskušali usklajevati ali pa delati dober zakon, pa ni bilo posluha s strani ministrstva. Veste, v tej knjižici med drugim piše - pa dovolite, da preberem, v podkrepitev razlogov, zakaj bomo v Poslanski skupini Lipa glasovali, kot bomo glasovali. Veste v tej knjižici piše, kot novost pravim, ki jo prinaša ta zakon, kakšno zdravstveno oskrbo lahko upravičeno pričakujem kot pacient. In z ministrstva pojasnjujejo primerno kakovostno in varno. Kaj pomeni primerna zdravstvena oskrba, kaj pomeni kakovostna zdravstvena oskrba in kaj pomeni varna zdravstvena oskrba, ob dejstvu, da je bil iz tega zakona odstranjen varnostni zaplet, spoštovane kolegice in kolegi. Samo en primer sem vam navedla. Zakon je, roko na srce, slab. Zakonu nasprotujejo civilna združenja, nasprotuje mu celo stroka, komisija za medicinsko etiko je dala jasno pripombe. Ta zakon je celo v nasprotju z zavezami o koalicijski pogodbi. V poslanski skupini Lipa ne bomo spreminjali svoje odločitve. Glasovali ne bomo v prid temu zakonu, zato bomo glasovali tako kot smo glasovali že v času prejšnjih razprav in zakona ne bomo podprli.
Gospa Žgajner Tavš, govorili ste o neki poslanski skupini, ki je jaz ne poznam in je ni v tem Državnem zboru in niste povedali, kako bo glasovala Poslanska skupina nepovezanih poslancev. To je zloraba poslovnika. Gospod Žnidaršič, izvolite.
Lepa hvala, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Jaz bom za razliko povedal, da poslanci naše majhne poslanske skupine tega zakona ne mislimo podpreti, ker je bil vložen kot skropucalo, ki ga je Vlada potem poskušala z morjem amandmajev ustrezno popraviti, vendar se ji to ni posrečilo zaradi tega, ker najboljših predlogov sprememb koalicija iz trme, da samo ona ve, kako se stvari rešujejo, ni želela podpreti. Zaradi tega so propadle tudi vse tiste rešitve, ki smo jih mi svetovali in ki so imele argumente za seboj. Pa argumenti v tem prostoru, v tem mandatu ne pomenijo mnogo in se rešujejo z načinom preglasovanja v korist tistih, ki mislijo da, prvič, vedo vse, in tistih, ki mislijo, da lahko počnejo zaradi večine kar želijo, ne pa tudi tisto, kar je dobro za državljane, v tem konkretnem primeru za bolnike. Moram povedati ponovno, da gre za zakon, ki zamegljuje resnične probleme na področju zdravstvenega sistema, zdravstvene politike in delovanja zdravstvenih institucij v tistem smislu, da bi se pravice zagotavljale pravočasno in v skladu z upravičenostjo zavarovancev, bolnikov. V tistem smislu se pa ni odprlo niti eno vprašanje, zapisano v koalicijski pogodbi. Imajo pa pacienti v zameno možnost sedaj neke vrste zapletenega načina pritožbe, če jim kaj ne ustreza, seveda s tem pa ne bodo, kar zadeva uresničevanje svojih pravic, popolnoma nič na boljšem. Meni je žal, da je v tem "zosu", če lahko temu tako rečem, gospa ministrica, ki so ji ta zakon v resnici podtaknili prejšnji in trenutni sopripravljavci rešitev, ki jim je zaupala in verjela, da imajo dober namen. Ampak izkazalo se je, da tega dobrega namena ni bilo, kajti zakon je z bolniki neusklajen, neusklajen je tudi z vsemi tistimi, ki mislimo, da bi moral biti napisan tako, da bi dejansko pomenil boljši položaj bolnika v tej državi, pa takih rešitev ta zakon ne ponuja. V tem smislu nam je žal, da je na mizi ta zakon, ne kakšen drug. Ampak tako je življenje, treba bo počakati na nove možnosti kdaj kasneje. Lepa hvala, ponovno mi podpore temu zakonu ne moremo dati. Hvala.
Hvala. Gospa Zupan.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! V Poslanski skupini Nove Slovenije smo zakon o pacientovih pravicah ves čas podpirali. Zakon je pripravljen in napisan za pacienta in sprejemamo ga tudi zaradi pacientov. Prinaša dobre rešitve, morebitne spremembe in dopolnitve pa se bodo pokazale v praksi. Ker je to prvi takšen zakon, bolniki lahko z njim samo pridobijo in menimo, da tisti, ki zakona ne bodo podprli, ne mislijo delati bolnikom oziroma pacientom dobro. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo zanj glasovali. Hvala lepa.
Hvala. Vidim roke, odpiram prijavo za obrazložitev glasu v svojem osebnem imenu. Gospod Grill, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Sam bo z veseljem ponovno podprl ta zakon, saj je to zakon, ki bi ga naši pacienti potrebovali že pred več kot 10-imi leti in ni nobenega razloga, da ga ne bi sedaj tudi ponovno potrdili. Vse tiste navedbe, ki smo jih danes ponovno poslušali, da je ta zakon dejansko slab, da ne prinaša rešitev našim pacientom, to preprosto ne drži. Tudi postopki, ki so v tem zakonu, so enostavni, so pregledni in tudi za pacienta dostopni. Tako je ta zakon izključno za naše paciente in prinaša olajšanje in korist in je zato prav, da ga tudi imajo. V primeru, da se bo pokazalo v prihodnosti, da je potrebno kakršnokoli spremembo tudi še vnesti, pa ni nobenega razloga, da se ta zakon tudi spreminja. Vsak zakon je živa materija in vsak zakon se lahko tudi spremeni, le če je volja. Tako še enkrat - ta zakon bom z veseljem ponovno podprl. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jazbec.
Hvala lepa. Sam bom tudi predlog zakona ponovno podprl, kajti v zakon, o katerem danes ponovno odločamo, je bilo v preteklih mesecih vloženega toliko dela in truda, predvsem pa tistega, česar danes in v preteklosti nekateri poskušajo očitati, da je bilo premalo konsenza pri sprejemanju tega zakona. To je eden redkih zakonov, ki je v prvi obravnavi dobil tako imenovano ustavno večino - 60 glasov,to je eden redkih zakonov, pri katerem smo pri sprejemanju na seji matičnega delovnega telesa dejansko z amandmaji in z upoštevanjem zainteresirane javnosti dobesedno spremenili besedilo in zakon prilagodili željam in potrebam tistim, ki so dejansko pripombe k temu zakonu podali. Pa vendar ta zakon skozi celotno proceduro spremljajo večne pripombe in negodovanja. Mislim, da ne toliko tistih, ki se jih ta zakon tiče, ampak bolj političnih sil, ki za vsako ceno na zdravstvo želijo uvesti nekaj, kar zdravstvo ne bi doprinašalo. Zatorej bom zakon v celoti podprl. Hvala.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Jaz zakona o pacientovih pravicah ne bom podprl ravno zaradi tega, ker se mi zdi, da so pacientove pravice vendarle tako pomembne, da jih tak zakon, kakršnega imamo danes spet pred odločanjem, prav gotovo ne zagotavlja. Zgodba o tem, kako je bilo več ko 60% oziroma več kot 60 poslancev za to, da gre iz prve v drugo obravnavo, je resnična. Ampak vsi smo takrat povedali, da nam je do tega, da se razreši problematika pacientovih pravic in da ravno zato hočemo, da gre v nadaljnjo obravnavo, da bi ga spremenili, dopolnili in da bi v resnici lahko omogočili pacientove pravice. To se ni zgodilo. Dobili smo na mizo tenko knjižico debelih laži in izmišljotin in seveda sedaj naj bi na podlagi tega reklamnega gradiva odločali. Ne moremo. In seveda še vedno velja tisto, kar je zapisano v predlogu zakona, in ne tisto, kar je zapisano v propagandnem gradivu. Zato bom proti. Hvala.
Hvala. Gospod Peče.
Hvala lepa. Državni svet nam je ponudil ponovno možnost, da stopimo na stran tistih, ki niso v sklopu Vlade Republike Slovenije ali ne zasledujejo interesov posameznega lobija. Stroka, predvsem za medicinsko etiko, je sporočila, da je zakon za njih nesprejemljiv. Pacienti, torej tista skupina ljudi, katerim naj bi bil zakon pisan, so prav tako sporočili, da zakon ni v skladu z njihovim interesom. Komu je zakon v interesu? V interesu je Vladi Republike Slovenije, ministrici, ki pač hoče na ta način prikazati neko, po moji oceni in po mojem trdnem prepričanju, lažno prijaznost do tistih, ki ta zakon upoštevajo. Povedati pa moram in sem zelo zadovoljen, da se je tovrstnemu vladnemu načinu uprla tudi ena izmed vladajočih strank, torej DeSUS. Iz tega naslova za to temo vse spoštovanje. Rad pa bi s tega mesta vprašal samo še: Kako je s ponosom, kolega Prijatelj? Hvala.
Hvala. Je še interes? Gospod Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo. Sam bom, tako kot kolegi iz Poslanske skupine nepovezanih poslancev, samooklicanih Lipa, nasprotoval Zakonu oziroma bom podprl veto. Za razliko nekaterih, ki so še mesec dni nazaj, celo s kančkom, pa dovolite, zelo grob izraz, gnusa zavračali ta zakon, češ, da je neprimeren, da ni napisan na kožo tistim, ki jim je namenjen, danes pa ga bodo celo mogoče podprli. Ampak zakon se ni spremenil, zakon je ostal enak. Ni razloga za spreminjanje mišljenja, samo veto se je zgodil. Noben amandma, nobena sprememba zakona od takrat se ni zgodila. In kaj zakon prinaša? Tudi jaz imam to brošurico. Kaj ste napisali pacientom, kaj se jim bo zgodilo: "Ali poškodba, ki jo nekdo utrpi v hudi prometni nesreči, zahteva nujno medicinsko pomoč?" Na veliko ste rdeče napisali: "Seveda." Pa menda ja ne mislite, da to ta zakon prinaša! To je morala, to je zdravniška etika! Tega ne prinaša ta zakon. Vsak od nas tu bi nudil prvo medinsko pomoč v prometni nesreči. Tega ne prinaša ta zakon. In da se nasmejim še eni zgodbi: "Ali lahko svoj izostanek od predvidenega pregleda opravičim?" Pa piše rdeče: "Seveda." Ali zdaj to ni bilo mogoče? Kadarkoli nimam časa, se redno opravičim pri zobozdravniku, zato, prosim, takšno nagovarjanje je več kot neumno in podcenjevanje državljank in državljanov v tej državi. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 26. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - druga obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 10. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda - prva obravnava Predloga zakona o prenehanju veljavnosti zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o prenehanju veljavnosti zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji je primeren za nadaljnjo obravnavo. V imenu poslanske skupine odpiram prijavo. Gospod Lahovnik, izvolite.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Zares. V Poslanski skupini Zares bomo omenjeni predlog zakona podprli, da je primeren za nadaljnjo obravnavo, ker menimo, da je v Državnem zboru potrebno opraviti celovito diskusijo, kako se soočiti z obstoječimi socialnimi problemi, ki so tudi posledica padajoče kupne moči in predvsem je treba poudariti, da prejšnji zakon, ki ga je vlada sprejela leta 2006, vsebuje precejšnje nepravičnosti, predvsem zadevajoč usklajevanje invalidskih pokojnin, usklajevanje nekaterih drugih dodatkov k pokojninam, preživninam, in predvsem zato, ker je dejstvo, da so se mnogi transferji usklajevali samo enkrat letno in brez kakršnegakoli poračuna za nazaj, in da smo imeli na drugi strani relativno visoko inflacijo, je dejstvo, da so mnogi socialni upravičenci, tisti najbolj ogroženi, bili v vsem tem obdobju močno prikrajšani. Socialni položaj se jim je bistveno poslabšal, zato tudi menimo, da je potrebno opraviti celovito razpravo, spremeniti način usklajevanja socialnih transferov na ta način, da bo jasno, da je treba zaščititi tiste, ki so tudi zaradi padajoče kupne moči največ izgubili. Še posebej pa je treba poudariti, da je na nek način paradoks, da smo imeli prejšnji teden na tej seji opravka z različnimi zakoni, ki so sicer dobrodošli, ampak ki so na nek način pomenili v povprečju okrog 13 evrov na posameznika dodatnih neto dohodkov, kar je ob teh visokih inflacijskih gibanjih pravzaprav relativno malo. Danes pa se vendarle soočamo z nekim drugim dejstvom, ko vidimo, da so zaradi neustreznega usklajevanja socialnih transferjev bili nekateri v zadnjem letu prikrajšani za precej več denarja. Vse tisto, kar je potrebno narediti, je to, da se na nek način vzpostavi prejšnje stanje, ki ga je ta vlada leta 2006 žal spremenila, spremenila način usklajevanja socialnih transferjev tako, da so mnogi v tem vmesnem obdobju izgubili. In tisto, kar je najbolj žalostno, je, da se je minister za finance hvalil, da je presežek proračuna dosegel prav s spremenjenim načinom usklajevanja socialnih transferjev. In smo bili v situaciji, ko je dejansko bil zabeležen presežek v proračunu na račun tega, da se je socialni položaj tistim dohodkovno najšibkejšim poslabšal. Kdor ne verjame, si lahko pogleda [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]tudi javne izjave ministra za finance, ki jih je dal slovenskim medijem. Zato ocenjujemo, da je potrebno nekaj spremeniti in v tem smislu bomo podprli predlog, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Gospod Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovana državna sekretarka. Poslanska skupina Nove Slovenije bo glasovala proti predlogu sklepa. Mi torej zavračamo predlog zakona o prenehanju veljavnosti zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji. Zakaj? Zato, ker smo ugotovili, da bi se nekatere pravice upravičencev, se pravi posameznikov in gospodinjstev, z uveljavitvijo tega predloga zakona zmanjšale. Tega ne smemo dopustiti. Imamo pa posluh, in tukaj sem zelo vesel in tudi hvaležen predvsem opoziciji, [[gospod Žnidaršič zdaj bodite tiho, zdaj imam jaz besedo, vi boste pa lahko takrat, ko boste, če boste imeli besedo]] , sem pa hvaležen predvsem opoziciji, da je zmogla podpreti vladne predloge, s katerimi smo v skrbi za najšibkejši sloj državljank in državljanov spraznili državni proračun za več kot 70 milijonov evrov. Zavračamo predlog zakona v Novi Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Zdaj jaz ne morem nikogar presenetiti s tem, kako bo glasovala poslanska skupina DeSUS in tudi nisem imel namena, da bi to posebej sporočal. Bolj je naš namen, da povabimo tiste, ki iskreno mislijo, da vendarle našemu apelu, da pomagamo tistim, ki so socialno obubožani, slede. Nam je jasno, da imamo nekaj podpore oziroma skoraj v celoti podporo med opozicijo, ni nam pa jasno, kako to, da med našimi koalicijskimi prijatelji te podpore ni. Te diskusije, ki smo jih danes poslušali, govore o tem, da je zavračanje, ki ga je bilo slišati z njihove strani, zavračanje podpore socialno obubožanim. In kar smo pravkar slišali, ne drži. Mi se zavzemamo za več sredstev, za 20 milijonov evrov več sredstev za tiste, ki so jim zamrznili socialne transferje. Seveda je res, da tudi mi v DeSUS-u nimamo vedno edini in v vsem prav. Res je pa najbrž tudi to, da praktično ni mogoče, da bi vedno zgrešili, kar nam pripovedujejo naši koalicijski prijatelji. Tako rekoč nikoli, ne pri amandmajih in ne pri zakonih nas ne podprejo. In tudi tega ne razumemo najbolj, zakaj mislijo, da nas morajo iz koalicijskega dvorišča pošiljati po njihove izgubljene žoge, vedno v koprive. To je edino poslanstvo, ki nam ga namenjajo. In je vprašanje, kako dolgo lahko to v resnici gre in kako na takšno pošiljanje v koprive odreagirati. Mi bi pa vendarle kljub temu, da ni realno pričakovati, da bomo podprti, povedali v kratkem, da smo mi predlog zakona poslali v koalicijske skupine lani oktobra. Lani oktobra ni bilo med koalicijskimi prijatelji niti enega, ki bi se mu bilo vredno zdeti spregovoriti z nami. Da smo se lahko pogovarjali o teh istih problemih s premierjem Janezom Janšo, ki nas je sprejel na to temo, da smo lahko dobili brez slehernih problemov izračune iz Ministrstva za finance, ki zadevajo te transfere. Da smo se lahko pogovarjali tudi s tistim, ki po definiciji, so tudi naša opozicija, samo s svojimi lastnimi prijatelji ni bilo možno govoriti. Zato smo vložili ta zakon sami, ker ni bilo nobene podpore. In potem se je zgodilo, da je 3/4 del koalicije odreagiral tako, da je v predvolilnem letu dal na raženj vola, in ga obrača s temi zakoni, ki ste jih tudi sicer vi podprli, našega malega piščančka pa [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]ne pusti speči.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za 34, proti 44. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA - MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Najprej prehajamo na obravnavo predloga predsednika Republike Slovenije za razrešitev sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Predsednik Republike Slovenije dr. Danilo Türk je Državnemu zboru 28. decembra 2007 predložil zahtevo prof. dr. Franca Grada za predčasno razrešitev s funkcije ustavnega sodnika in hkrati predlagal, da zbor razreši ustavnega sodnika prof. dr. Franca Grada z dne 31. januar 2008. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala ter predložila predlog sklepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Ob tem vas obveščam, da so tehnične službe pozabile v seznam razpravljavcev navesti tudi gospoda Zmaga Jelinčiča, Slovenska nacionalna stranka. In tudi pri naslednjih nekaterih predlogih je izpuščena posamezna poslanska skupina in jo bom klical. Vi imate seznam, da se ne boste čudili, zakaj ji dajem besedo. Najprej ima besedo v imenu Poslanske skupine LDS, gospod Školč. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V imenu poslanskega kluba bi najprej izrazil obžalovanje, da je gospod Grad odstopil z mesta ustavnega sodnika. On je bil eden tistih redkih ljudi, ki je užival polno avtoriteto v Ustavni komisiji, ko se je razpravljalo o različnih temah, s katerimi se je znotraj Ustavne komisije ukvarjal Državni zbor. Tudi med svojimi kolegi, gospod Pojbič, je veljal za nesporno avtoriteto. V Ustavnem sodišču ni prav veliko ljudi in tudi v Sloveniji, ki bi praktično celo kariero posvetili ustavnemu pravu. Danes razrešujemo človeka s tega mesta in zoper to se ne da storiti ničesar. Tisto, gospod predsednik, kar velja tukaj povedati mogoče tudi vam, ki vodite ta zbor, pa vas ne zanimate, kaj govorimo, je, da je verjetno vprašanje, ali tudi Državni zbor, poslanske skupine in stranke, ki so v njem zastopane s svojimi različnimi ravnanji ne prispevajo k temu, da je težko popolniti Ustavno sodišče. Odstop gospoda Grada, in tu nočem špekulirati, je kljub vsemu padel v čas iskanja večjega števila kandidatov za službo na Ustavnem sodišču. Državni zbor in predvsem vladajoča mentaliteta v Državnem zboru je storila marsikaj, da bo to Ustavno sodišče težko popolnila. Ne gre tu samo za to, da se pod vprašaj postavljajo različne odločitve Ustavnega sodišča, in ne gre tudi za to, da vladajoča koalicija določenih problemov, ki jih odpirajo odločbe Ustavnega sodišča, noče postaviti z ustreznimi rešitvami na dnevni red Državnega zbora. Tisto, kar je ključni problem, gospodje v koaliciji in gospod predsednik, je to, da si vladajoče stranke pravzaprav domišljajo, da je potrebno tudi v Ustavnem sodišču preslikati razmerja iz Državnega zbora. To je slaba popotnica za delo v Ustavnem sodišču, to je slaba popotnica za funkcioniranje ustavnega sistema delitve oblasti in je slaba popotnica za funkcioniranje demokracije v Sloveniji. Verjamem, da bi lahko govoril še ure in ure, pa se marsikomu od vas, ki so mu te besede namenjene, ne bi zdelo potrebno tega niti poslušati, to je tudi podcenjevanje našega dela. Prosil bi, no, ker izjemoma me ne moti, ampak gospod Pojbič res nima prave mere v tem, ko kdo nastopa v tem parlamentu. Če ga lahko ukrotite, da bom nadaljeval. No, marsikaj je treba postoriti tudi namesto vas, gospod predsednik, ampak tudi to [[...]]
Gospod Školč, ne slišim, da bi govoril gospod Pojbič. Samo vas slišim.
No, me veseli. Upam, da se bo tudi kaj od tega prijelo. Tisto, kar sem želel reči, je, da ni mogoče, da se s takim odstopom seznanimo na nek pišmevuhovski način. Državni zbor je, po moje, in predvsem vladajoča politika v Državnem zboru veliko prispevala k temu, da bo Ustavno sodišče težko popolniti. In tisto, kar se sam sprašujem, ali ni morebiti eden od razlogov, da je gospod Grad odstopil, tudi te vrste odnos do predlogov predsednika republike in do dela Ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jelinčič, v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz sodim, da je gospod prof. dr. Franc Grad naredil prav. Njegovo delo na fakulteti bo dosti bolj pomembno. Vzgajal bo mlade kadre, vzgajal bo, upam, da boljše sodnike, kot jih imamo zdaj, in boljše tožilce, zato sodim, da je naredil prav, ko je odšel z Ustavnega sodišča. Po mojem prepričanju je prišel tja in videl, da je Ustavno sodišče pravzaprav zelo nekonsistentno, neustrezno in nefunkcionalno pripravljeno za svoje delo in zato tudi pravzaprav naredi tako malo in toliko napak, še posebej na področju nacionalnih interesov, ki bi jih moralo Ustavno sodišče ščititi v prvi vrsti. Pa se to žal ne dogaja. Zato pozdravljam odločitev prof. Grada in mu želim veliko uspeha na fakulteti. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Sajovic.
Hvala lepa, predsedujoči. Osebnih odločitev posameznikov tudi na tako pomembnih funkcijah, kot je ustavni sodnik, se ne komentira, pač pa se jih spoštuje. Prav tako se pa na drugi strani spoštuje tudi odločitve Ustavnega sodišča in v primeru odstopa sodnika Grada gre brez dvoma za več kot samo za odstop. V Sloveniji imamo ta trenutek kar 15 odločb Ustavnega sodišča, ki jih mi kot zakonodajno telo nismo več uzakonili ali jemali resno. Če je bilo v ustavi Ustavno sodišče opredeljeno kot eden od zadnjih mejnikov, lahko bi rekli, tudi pred norostjo politike, potem tega branika v zadnjem času ni več. Če se samo spomnimo, kakšno usodo so v Državnem zboru doživeli strokovni, kompetentni kandidati, ki jih je predlagal bivši predsednik države dr. Drnovšek, zakaj vse in s kakšnimi razlogi smo jih zavračali, potem je jasno, da je Ustavno sodišče v krizi, da so potrebne nove ustavne in pa tudi zakonske opredelitve in da so to, da Ustavno sodišče ne deluje več v polni sestavi, in da je pripad zadev iz leta v leto večji in da se ukvarjajo ustavni sodniki vse manj s pomembnimi, vse bolj pa z banalnimi zadevami, brez dvoma na mestu. Tak odstop lahko samo opozarja tudi in pa predvsem nas poslance Državnega zbora, da je čas za drugačno ravnanje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Školč? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o razrešitvi prof. dr. Franca Grada s funkcije sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije z dnem 31.1.2008. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti 1. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ob tem se tudi v imenu Državnega zbora zahvaljujem Francu Gradu za opravljeno delo. Prehajamo na obravnavo petih predlogov Sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo. Sodni svet je Državnemu zboru predložil pet predlogov za izvolitev kandidatk v sodniško funkcijo na sodniška mesta štirih okrajnih sodnic v Ljubljani, Slovenskih Konjicah, Brežicah in Kranju ter okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Želi predsednik Sodnega sveta prof. dr. Janez Kranjc besedo? [[Ne.]] Predloge je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala ter predložila predloge sklepov. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Nine Jerin na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajne sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti 1. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitve na sodniško funkcijo gospe Metke Kramberger Wherry na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Slovenskih Konjicah. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Ester Žnidaršič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Brežicah. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 1. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Anice Rant na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Valerije Berglez Majkus na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti 1. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga sklepa o imenovanju člana Programskega sveta RTV Slovenija, na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o radioteleviziji Slovenije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija, in sicer predlaga, da se za člana imenuje gospoda Petra Rudla za čas do izteka 4-letnega mandata Programskega sveta RTV Slovenija, konstituiranega v letu 2006. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jože Tanko v imenu Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav. Danes bomo opravljali postopek zamenjave člana Sveta RTV-ja, ki odstopa s funkcije zaradi nezdružljivosti opravljanja funkcije člana Sveta RTV-ja s politično dejavnostjo. To pomembno spremembo nam je prinesel Zakon o radioteleviziji. Pred uveljavitvijo tega zakona takšnih ovir ni bilo, saj je lahko funkcijo predsednika Sveta RTV ali člana Sveta RTV lahko opravljal celo bivši predsednik politične stranke, ne katerekoli, ampak izbrane. To se pravi, lahko samo določene. V tem konkretnem primeru Pahorjeve. Programski svet Radiotelevizije, ki je bil imenovan po novem zakonu, je v kratkem času sprejel in uveljavil pomembne odločitve na področju razporejanja programskega časa in tudi na področju vsebin. Kvalitetne spremembe je videti na vseh področjih - od dnevno-informativnih oddaj do izobraževalnih, kontaktnih, pogovornih, tudi otroških in zabavnih. Program RTV prinaša aktualne vsebine, marsikatere vsebine so se premaknile v programski shemi, in to v termine, ki so bolj dostopni ciljni publiki oziroma potrošnikom radiotelevizijskih programov, zato jih tudi gleda več ljudi. In takšne spremembe je zagotovo potrebno pozdraviti. Glede na to, da v javnem Zavodu Radiotelevizije Slovenije ni poudarek na komercialnih vsebinah oziroma tudi na komercializacija, ampak je nasprotno, komercializacije je potisnjena daleč v ozadje, je zanimivo, da imajo programi Radiotelevizije veliko poslušanost in veliko gledanost, kar pomeni, da so aktualni in da so zanimivi. To velja tudi za informativne oddaje, ki niso preračunane na čustvene ali optične efekte, a so kljub temu povsem konkurenčne oddajam, dnevnoinformativnim oddajam z drugačnim konceptualnim pristopom. S 1. marcem se bo uvedel tudi parlamentarni kanal, ki bo omogočil boljši in neposrednejši vpogled v delo Državnega zbora, več neposrednega vpogleda tudi pomeni več neposrednega prejemanja informacij. Marsikomu to veliko pomeni. Da Radiotelevizija napreduje, gre velika zasluga tako programskemu svetu kot vodstvu zavoda, urednikom in novinarjem, ki znajo poiskati prava razmerja in načine za popularizacijo programske vsebine. In lahko jim damo priznanje za njihov prispevek. Znaten del tega pripada je gotovo tudi programskemu svetu, ki je očiščen sprememb politike. V njem ni več raznih aparatčikov ali celo partijskih veljakov, ki so imeli nalogo, da so bdeli nad pravim političnim kursem. Tega ni več. In tudi če se komu po prevzemu funkcije v programskem svetu Radiotelevizije zgodi politika, mora odstopiti, ker zakon, ki smo ga državljani potrjevali tudi na referendumu, ne omogoča in ne dopušča tovrstne združljivosti. Tudi zaradi tega imamo danes pred seboj nov predlog za popolnitev programskega sveta in prepričan sem, da bo tudi kandidat, ki ga nam v izvolitev predlaga Mandatno-volilna komisija, izpolnjeval svoje poslanstvo in dal svoj prispevek k oblikovanju programskih načrtov Radiotelevizije predvsem na področju ljubiteljske kulture. V poslanski skupini bomo predlog Mandatno-volilne komisije podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Školč, v imenu poslanske skupine LDS. Izvolite.
Hvala lepa. Torej Svet RTV je tisti organ, ki zagotavlja dominacijo SDS-a in vladajoče politike nad javno televizijo. O tem ne more biti več nobenega dvoma in o tem nenazadnje priča tudi poročilo vodje poslanske skupine vladajoče stranke o zadovoljstvu z javno radiotelevizijo. V spremembe zakona smo namreč šli zato, ker ta ista stranka s tem javnim zavodom in programi, tam ni bila zadovoljna in očitno je naloga dobro opravljena. V veselje SDS-a in žalost vseh drugih odjemalcev električnega toka in še drugih pritiklin, ki s tem pač pridejo zraven. Poglejte, mi danes imenujemo v Programski svet človeka, za katerega iz poročila vemo, da je iz Slovenj Gradca, da je gradbeni delovodja, upokojenec in nič več. Po drugi strani imamo v seznamu predlaganih kandidatk in kandidatov za Programski svet kar nekaj ljudi, ki so širše slovensko poznani in imajo bom rekel, neke povezave s tem medijem. Na prvem mestu je to gospa Baš Ida, ki jo je tja predlagalo Društvo poklicnih radijskih in televizijskih napovedovalcev Slovenije. Potem je tukaj gospod dr. Habe Tomaž, ki ga je predlagalo Društvo slovenskih skladateljev, ugleden profesor, da ne govorim naprej. Potem je tukaj dr. Manca Košir, ki jo je predlagal slovenski center PEN in je profesorica na FDV. Ne bom vseh drugih bral z vsemi temi titulami, ker sicer bo izgledalo, da ste se odločili za človeka, ki mu je potrebno dati priložnost, da streže vašim interesom. Zakaj menim, da je temu tako. Ker sem natančno prebral tudi magnetogram te seje, kjer sem videl, da se je vodila diskusija o tem, da bi bilo dobro, da je v tem svetu nekdo, ki pokriva področje glasbe. O tem se je tudi v širšem slovenskem prostoru vodila kar temeljita diskusija. Vsi, ki so tam govorili, so govorili v korist profesor Habeta. Nihče temu ni nasprotoval, nihče ni tudi besede rekel v korist gospoda Rudla Petra, ki mu morebiti tudi sam delam škodo, zagotovo pa mu jo tudi vi, ker na njega prelagate breme odgovornosti, ki ga pač ne bo zmogel. Ampak kot po čudežu je, kot se reče iz prve dobil potrebno število glasov. Ta čudež se pri tem mehanizmu, pri tem svetu RTV-ja ponavlja kar naprej. Vsi glasujejo po svoji vesti, in to vest, kot se bo kolega Bajc spomnil iz neke druge diskusije, zmeraj presvetli isti duh, isto spoznanje. Tu pač pomote ni. Tisto, kar je treba povedati, je, da ravnate napak, ko si hočete podrediti in si podrejate ta javni zavod. Največ, kar se vam lahko zgodi, je, da to tu poslušate in da vas potem novinarji tudi tožijo po svetu. In tudi drugi vas tožijo zaradi tega po svetu, in upravičeno vas tožijo po svetu. To so mehanizmi zlorabe politične oblasti. In učijo nas samo to, da bo treba ta zakon spremeniti. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Majda Širca, v imenu Poslanske skupine Zares, izvolite.
Spoštovani! Težko presojamo, ali predlagani kandidat ustreza tistim besedam in opisom, ki jih je pred leti tu izrekel gospod minister za kulturo, ko je dejal, da bodo v Programski svet imenovani ugledni, izobraženi, strokovni in zelo kredibilni ljudje. Težko presojamo zaradi tega, ker ima v svojem opisu gospod Peter Rudl zelo malo informacij, med drugim tudi to, da ga je pač predlagalo društvo. Ne bomo se vtikali v to, ali je potrebna izobrazba, govorim o razpravi na Kviazu, kjer so bili izraženi pomisleki, ali je mogoče brez mature to to, kar se je pričakovalo. To je irelevanten podatek. Pomembno pa je, in zaradi tega bomo tudi v Zares nasprotovali temu imenovanju, da gre za ponovno imenovanje in na nek način za izigravanje tistega principa rotacije, ki se je uveljavil v Programskem svetu. In to je že tretja, če ne četrta taka ponovitev, ko dobijo že člani Programskega sveta podaljšek, čeprav je bila filozofija menjavanja prisotna, ko ste sprejemali zakon. Ampak ne gre zgolj za to, nasprotovali bomo iz drugih razlogov. Tudi in predvsem, ker je bilo v naboru kandidatov veliko takih imen, ki bi zadostila tistemu opisu, ki ga je tu nekoč posredoval minister. Nedvomno je to gospa Koširjeva kot predstavnica centra Pen. Da ne govorim o magistru Belak Jerneju, ki je imel tako rekoč nalogo o tem, kaj so mediji in kakšne vizije ima sam pri tem, glasbeniku Habetu, Idi Baš in tako naprej. Kakorkoli že, to vaše enoglasno soglasje k temu imenu nedvomno priča, da tiste trditve, ki smo jih nekoč pred leti, ko je bil Zakon o RTV že sprejet in je bil pred preverjanjem ljudstva, tiste trditve, ki so prišle s strani strokovnjakov Sveta Evrope o Simoniti-Grimsovem zakonu o RTV, držale. Spomnite se, da je takrat nastalo mnenje, ki je nastalo na prošnjo članic delegacije Državnega zbora v parlamentarni skupščini Sveta Evrope. Med številnimi pripombami teh strokovnjakov, kako ta zakon ni dober, je bila tudi trditev, da kar zadeva, navajam, neodvisnost RTV Slovenija, predlagani zakon slabo zagotavlja neodvisnost in v to neodvisnost vpliva vmešavanje politike, kajti če ima ena stranka oziroma ena politična opcija v parlamentu večino, obstaja možnost močnega političnega vpliva. Gospod Grims, takrat ste analizo označili kot popolnoma ničvredno stvar. In za protiutež kot vredno stvar dali pozitivno mnenje predstavnikov Evropskega parlamenta in političnih voditeljev, gospoda Hansa Gerta Pötteringa in Wilfreda Martensa. Ampak kaj pomeni politično oblikovanje programskega sveta, priča praksa. In tej praksi smo vsak dan priča. Ne samo od številnih odstopov, tudi članov programskih svetov, ki niso vzdržali v tem enoumnem programskem svetu, in so odšli, in to ugledni, do izogibanja relevantnih tem. Zadnja seja sveta ali predzadnja, kjer so novinarji RTV Slovenija izkazali skrb in hoteli o tem govoriti, je bila smešna, če ne farsična s strani predsedujočih tega sveta. Da ne govorimo o poznem umiku tega člana, ki se je umaknil, gospoda Pivca, ki ga danes nadomešča gospod Rudl, zagotovo ga bo nadomestil, ki se je umaknil šele po pozivu, do tega, da se v programski svet imenujejo predstavniki ne tistih strokovnih in interesnih združenj, ki bi jih potrebovali. Invalidi tožijo, ker nimajo več predstavnika v programskem svetu. In da naj na koncu omenim, tudi pisatelji tožijo. In zanima me, gospod Cukjati, kakšen bo vaš odgovor na pismo, ki ste ga dobili, in mi smo ga dobili v vednost, je Društvo pisateljev z zaskrbljenostjo in začudenjem ugotavljajo, da ste pisatelje izrinili iz soodločanja o tako pomembni zadevah, čeprav so le-ti nekoč pomagali ustvarjati to državo in nekateri, če imenujem gospoda Šeliga, tudi RTV Slovenija. Hvala.
Hvala. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik. Mislim, da je imenovanje novega člana Programskega sveta RTV čisto v redu. Konec koncev mi ga bomo podprli. Navsezadnje je že skrajni čas, da se nekateri ljudje v programskem svetu zamenjajo. To, kar se dogaja na slovenski televiziji, je pravzaprav, tako kot je prej kolegica rekla, farsično. To postaja nekaka "hrvatarska ekspuzitura" neke medijske hiše, ki pravzaprav vedno bolj pridobiva znotraj sebe ljudi, ki nikakor niso slovensko naravnani, če lahko tako rečemo. Dejstvo je, da ravno zdaj še teče oddaja gospe Erike Žnidaršič Piramida, na kateri je neka vinska kraljica, zgleda slabo govorila po slovensko, verjetno je hrvaškega rodu, in je gospa Erika Žnidaršič veselo tolkla po meni, kot tistemu poslancu, ki je tako grdo govoril o Hrvatih in spraševala to damo, kaj si ona misli o tem. A je to slovenska nacionalna televizija? In kdo je kriv za to? Programski svet! Nihče drug. Programski svet dovoljuje takšne eskapade, dovoljuje takšno pljuvanje po slovenskih poslancih znotraj slovenske države v korist tuje države, medtem, ko imamo mi probleme s Hrvaško zaradi ekološko-ribolovne cone in še cele vrste drugih stvari. In kaj mislite, da bo ta parlamentarni kanal? Kot kaže, bo zgleda ekspozitura iste televizije in ne bo kaj bolje. Ali kot danes, ko se je zgodilo, da kolega Barovič ni imel tona pri prenosu, ko je pojasnjeval svoje in naše stališče tukaj v Državnem zboru. Skratka zadeve se čudno vrtijo. Dokler bodo na ljubljanski televiziji, ne samo v programskem svetu, ampak tudi širše takšni ljudje, ne vem, kaj hočemo s takšno televizijo. Konec koncev se jaz v tem primeru popolnoma strinjam s tem, da naj se ukine televizijska naročnina. Zakaj bi plačevali čez mejo neke ljudi, ki hodijo sem v Slovenijo na pečalbo in potem še v slabi slovenščini, če se sploh potrudijo govoriti slovensko, tukaj dirigirajo, kaj se bo dogajalo? In zato je pomembno, da se v programskem svetu dobi človeka in ljudi, ki bodo delovali v interesu Republike Slovenije in interesu naših gledalcev in gledal. Dejstvo je, da je bila hrvaška televizija proglašena za najboljšo v Evropi. Zagotovo ne zaradi tega, ker bi, po domače rečeno, "zlezla v rit Slovencem", ampak zaradi tega, ker stoji na hrvaških temeljih in govori o svoji državi in brani svojo državo. Takšne televizije v Sloveniji nimamo. Imamo nekaj čudnega, da se ne ve, kdo pije, kdo plača. Vedno bolj prodira v televizijo Rimskokatoliška cerkev, po eni strani, in Hrvatje po drugi strani. Kmalu ne vem, kam bomo prišli in kaj bo s to našo televizijo. Ne vem. Zdaj pa, od kar je T-2 prodala svoj program, in ne vem, če bo še pornografija, še tega veselja ne bo na televiziji. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Sajovic. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Živahni debati o delu Programskega sveta in televizije ni kaj dodati. Mogoče bi tisti, ki so si prebrali zapis, kaj se je dogajalo na eni zadnjih sej Programskega sveta, lahko ustvarijo svoje mnenje. Tam je bila debata tudi o tem, zakaj je 15 uveljavljenih in renomiranih novinarjev zapustilo to tako znamenito javno hišo. In pa znan in najbolj [[...]] [[Smeh v dvorani.]] [[...]]Čisto prav ste slišali. Znan in priljubljen novinar in voditelj Dnevnika je dejal: "Mladim kolegom smo obuli prevelike čevlje, nekateri so jih sami, in to švedranje v teh prevelikih čevljih lahko sedaj vsi skupaj vidite na ekranih." Jaz mislim, da temu ni kaj dosti dodati. Mogoče to sliko te znamenite hiše dopolnjuje še misel predsednika, ki so ga opozorili na kadrovsko sušo, deficit in težave, ki je izrekel znamenito izjavo: "Vse, kar sem od tega odnesel, je, da ima novinar Vladimir Vodušek previsoko plačo." Glede na to, da gospod Rudl kandidira za tako znamenito ustanovo in pa tak programski svet mu te šlamastike ne privoščim in glasujem proti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Školč. [[Se odpoveduje.]] S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospoda Petra Rudla za člana Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o Radioteleviziji Slovenija za čas do izteka štiriletnega mandata Programskega sveta RTV Slovenija, konstituiranega v letu 2006. Ob tem vas obveščam, da bo na podlagi devetega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija sklep sprejet, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 24. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na predlog sklepa o spremembah in dopolnitvah sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov preiskovalne komisije Državnega zbora Republike Slovenije za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij v zvezi z domnevnim oškodovanjem državnega premoženja pri prodaji deležev Kapitalske družbe d.d. in Slovenske odškodninske družbe d.d. v gospodarskih družbah, in sicer tako, da zajema preiskava vse prodaje, ki so sporne z vidika skladnosti z zakoni in drugim predpisi ter z vidika o preglednosti in gospodarnosti. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Sajovic v imenu Poslanske skupine LDS. [[Se odpoveduje.]] Drugih prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na Predlog sklepa o spremembah in dopolnitvah Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije Državnega zbora Republike Slovenije za ugotovitev in oceno dejanskega stanja, ki je lahko podlaga za odločanje o politični odgovornosti nosilcev javnih funkcij v Vladi Republike Slovenije, na Ministrstvu za pravosodje in Vrhovnem državnem tožilstvu Republike Slovenije v zvezi z izvrševanjem nadzora po zakonu o državnem tožilstvu, za spremembo zakonodaje in za druge odločitve v skladu z ustavnimi pristojnostmi Državnega zbora. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Sašo Peče, poslanska skupina [[...]] [[Se odpoveduje.]] Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo ugotovitve prenehanja funkcije predsednice Komisije Državnega zbora Republike Slovenije po Zakonu o preprečevanju korupcije. Poslanki Barbari Žgajner Tavš je z dnem 9. januarja 2008 prenehalo članstvo v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke. Državni zbor se zato na podlagi 112. in 201. člena Poslovnika Državnega zbora zbora seznani z naslednjim sklepom: Ugotovi se, da je poslanki Barbari Žgajner Tavš prenehalo članstvo v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ter ji z dnem seznanitve na seji Državnega zbora preneha funkcija predsednice komisije Državnega zbora Republike Slovenije po zakonu o preprečevanju korupcije. Prehajamo na obravnavo predloga sklepa o izvolitvi predsednice Komisije Državnega zbora Republike Slovenije po zakonu o preprečevanju korupcije. Predlog je v obravnavo zboru predložila poslanska skupina nepovezanih poslancev. Besedo dajem Poslanski skupini nepovezanih poslancev. [[Se odpoveduje.]] Ker drugih prijavljenih k razpravi ni, prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi predsednice Komisije Državnega zbora Republike Slovenije po zakonu o preprečevanju korupcije. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti 4. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet oziroma oprostite [[...]]Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 4. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda - to je na vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom poslanca gospod Mirana Potrča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospoda Mirana Potrča v zvezi s predstavljanjem Slovenije v svetu. V imenu poslanske skupine kakšen predlog? Gospod Grims, ste dvignili roko.
Hvala za besedo. Samo želel sem vas opozoriti na razloge, zaradi katerih v Poslanski skupini SDS ne bomo podprli tega sklepa. Prvi je preprost. Gre za dejstvo, da je gospod Potrč, ko je o tem govoril, zlorabil besede predsednika države, kajti izpustil je stavek, ki je bistven, in ga citiram: "Toda zanjo", resnico torej, "sta potrebni tako spoštovanje pravnih norm in pravnih postopkov, če gre za resnico, ugotovljivo po pravni poti, kot tudi stroga logika in etika znanstvenega raziskovanja, ko gre za zgodovinsko resnico na sploh." Drugi pa je vsebinski in izhaja iz tega stavka, ki ga je gospod Potrč izpustil. Če bi on namreč uporabil javno dostopne vire, na primer časopisne članke, bi se lahko prepričal, da je samo nekaj mesecev pred prvimi demokratičnimi volitvami na slovenski meji, pod streli takratne jugoslovanske armade padlo več ljudi. Družina, ki je poskušala preplavati reko. In potem zagotovo ne bi mogel zagovarjati teze, da železne zavese pri nas ni bilo. V pravi luči pa bi te besede zazvenele - tiste besede, ki jih je izrekel gospod Potrč - šele, če bi bile izrečene o Kočevskem rogu ali pa nekje na enem od drugih 219 sedaj že uradno zgodovinsko potrjenih in ugotovljenih skupinskih grobišč na slovenskih tleh, iz katerih, po nekaterih ocenah 160 tisoč, po nekaterih celo 300 tisoč ust, z nemim krikom opozarja, da je železna zavesa, ko se je spustila, tako kot je v resnici rekel gospod Churchill, in to že leta 1946, od Baltika do Tržaškega zaliva, in na slovenskih tleh to storila na najhujši možen način. Pa ne gre samo za mrtve. Gre tudi za to, da lahko govorimo o usodah ljudi, kot je bil na primer dr. Jože Pučnik, ki so morali oditi iz države in se vanjo dolgo časa niso mogli vrniti. Vse to govori o tem, da je tak način razmišljanja neevropski in v luči danes sprejete Lizbonske pogodbe najmanj neverodostojen. Da pa ne bomo govorili samo o preteklosti, govorimo o ravnokar minulih dogodkih. Ignoranca, ignoriranje, tiste proslave, posvečene prav žrtvam nasilja in totalitarnega režima od leta 1995 do 1990, s strani SD priča, da železna zavesa žal tukaj še obstaja: v vaših glavah. In lahko samo rečem, da nam je neskončno žal, da je to tako. Morda pa se bo s časom le spremenilo.
Hvala. Želi kdo besedo v svojem imenu? Je več rok, zato odpiram prijavo za obrazložitev glasu v svojem imenu. Gospod Školč, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Sam izjemoma ne bom podprl razprave o tej diskusiji, ampak ne zato, ker se mi ne bi zdela potrebna, ampak ker bi kolege, ki so bili partnerji, in kolege, ki so bili kooperanti, pozval, da mogoče poiščejo mimo parlamenta način, da tudi o tem razpravljajo in zbirajo pomembna gradiva. Za nas, ki nočemo v čisto vsaki takšni "španoviji" delovati, bi bilo to odrešujoče. Tisto, kar bi rad povedal, je, da moja generacija ali sam, zato govorim tudi v svojem imenu, pripadamo tistim ljudem, ki so se udeleževali različnih civilnih gibanj v 80-ih letih, različnih spopadov. In iz tistega časa je, kar se mene tiče, del tega razrešen. Razrešili pa so to Pankrti. Oni so z železno zaveso opravili z eno perfektno pesmijo, ki je veliko pripomogla k temu, da so se stvari kasneje dejansko razrahljale. In gre za to: [[...]]"za železno zaveso stare babe pulijo rdečo peso." Dajte si to poslušati in se boste naučili kaj tudi iz 80-ih let. Določene stvari so bile takrat že presežene.
Hvala. Gospod Ziherl.
Hvala za besedo. Razprave ne bom podprl, saj obstaja cel kup dokazov, da je železna zavesa obstajala in je 2 minuti premalo, da se jih našteje in resno analizira. Eden od takšnih dogodkov, ki sodijo za železno zaveso, je vsekakor 113. člen, ki je govoril o verbalnem deliktu. Če si grdo govoril o oblasti, si bil zaprt, prevzgojen na Golem otoku in tako naprej. Za železno zaveso sodi Drnovškov zakon o možnosti ustanavljanja koncentracijskih taborišč, in to konec 80-ih let. To sodi za železno zaveso. Zelo enostransko usmerjeni mediji, televizijski in radijski programi z enim samim kanalom, ki je v bistvu oddajal eno samo, eno in isto resnico. Revolt starotrških rudarjev je lahko nastal samo za železno zaveso, ne v neki demokratični družbi. Skupna učna jedra, ki so bila uvod v potujčevanje, se lahko zgodijo samo za takim birokratskim zidom, kot je železna zavesa. Netransparentna ekonomija, krona katere je bil srbski vdor v monetarni sistem, pri katerem je pasivno sodeloval celo naš, neki bodoči podpredsednik ne vem česa, ali bodo volivci to potrdili. In seveda ta železna zavesa je bila morda malo nižja, malo tanjša, zato so nekateri iz privilegiranih položajev dobro videli čez. Včasih se je za kakšen dan tudi navadnemu smrtniku odprla, ko smo dobili potne liste in smo lahko pokukali v zahodno demokracijo in se potem slabe volje vračali nazaj, ker je bilo doma vse pod nekim pritiskom. Zato je po tistih časih včasih razumljivo obstajala v določenih krogih nostalgija. Ko pa so se ti časi in železna zavesa ukinjala, so pritekle celo kakšne solze. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Argumenti, ki sta jih navedla gospod Grims in gospod Ziherl, me prepričujejo v to, da bo velika večina podprla moj predlog. Če bi namreč bilo res, da imata gospod Grims in gospod Ziherl kakršenkoli argument v zgodovinskih dejstvih, potem bi z veseljem podprli ta predlog, da bi lahko v Državnem zboru dokazali, kako prav je imel gospod predsednik Vlade, ko je govoril, da je Slovenija leta 1980 še bila za železno zaveso. Ker ravno tako vi dobro veste, da je to neresnično, nočete razprave o tem v Državnem zboru. Tudi prav, ker prav gotovo Državni zbor ni mesto, na katerem naj bi se o tem razpravljalo. Samo treba je bilo na to opozoriti, ker naši politiki, politiki desne provinience, namesto da bi pohvalili Slovenijo in govorili o dejstvih, recimo, gospod predsednik Vlade bi lahko v Evropskem parlamentu rekel, da je ponosen, da zastopa Slovenijo, ki je bila v času druge svetovne vojne na strani zaveznikov in se je borila proti hitlerjevski koaliciji. Pa se mu je zdelo bolj pomembno, da tega ne omeni, ampak govori, da smo bili za železno zaveso, kar nikoli v formalnem smislu tudi po definiciji Churchilla, tudi po definiciji vseh enciklopedij nikoli nismo bili. Bodite pametni, glasujte za, pa boste lahko dokazali, da imate prav - prav namreč nimate.
Hvala. Gospod Juri.
Tudi jaz bom ta sklep podprl. Rodil sem se, odraščal in živim ob meji, ki naj bi bila železna, in se v vsej svoji zgodovini in svojem življenju nisem nikoli opraskal. Pa bi rad videl, ali sta se kdaj kolega Ziherl in Grims opraskala ob tej meji. Prehajal sem gor pa dol, in ko hodimo naokoli, kolega Milenko Ziherl, in pripovedujemo našim sogovornikom po svetu na srečanjih, na katere hodiva oba, kjer nas tudi včasih sprašujejo, kako je bilo nekoč, sam priznavaš, da ni bilo železne zavese. Danes pa kar naenkrat nešteto argumentov, s katerimi bi se tudi rad soočal in polemiziral, ampak danes ni prilika; prilika bo, če boste ta sklep podprli in nam omogočili, da soočimo resnico z izjavami predsednika Vlade.
Hvala. Še so dvignjene roke, zato odpiram ponovno prijave; očitno smo v zanimivi temi. Gospod Zagorac, izvolite, v svojem imenu.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Sam bom podprl predlog o razširjeni razpravi, o besedah predsednika Vlade, ki jih je izrekel. Spoštovani kolegi iz vladne koalicije, ki ste govorili pred menoj. Jaz ne vem, za kakšnimi zavesami so vas doma držali? Ali so bile železne, satenaste ali kakšne drugačne? Sam sem bil rojen pred časom, pred letom 1980. In vam moram povedati, da edina zavesa, ki se je spomnim, je tista, ki smo jo imeli doma na oknih. Pasoš, ki smo ga takrat imeli, je bil cenjen po celem svetu. Ni šlo za nobeno zaporo, vsaj jaz se je ne spomnim. Če so pa vas doma držali v kletkah, kakršnihkoli zavesah, pa za to krivite nekoga drugega, ne pa državo. Država pri tem ni imela nič. Predsednik Vlade, jaz verjamem, da se mu je sporeklo, ko je govoril, da je bila Slovenija še pri letu 1980 pod železno zaveso, ampak takrat je on začel počasi prodirati kot človek, ki je zastopal interese železne zavese, kot tisti kaplan, ki je takrat prirjovel s tiste strukture, ki je zagovarjal železno zaveso. On je bil tisti, vsi poznate njegovo zgodovino boljše kot jaz, verjetno imate celo njegov življenjepis na nočni omarici. In ne zdaj govoriti proti svojemu predsedniku, proti predsedniku Vlade. On jo je takrat zagovarjal, tistega 80. leta, ampak časi se spreminjajo in izgleda tudi ljudje z njimi, odvisno s katerem strani pač malo zapiha. Hvala.
Hvala. Gospod Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz ne bom podprl tega predloga iz preprostega razloga, ker je čas, da slovenskemu narodu prizanesemo s tovrstnimi razpravami in neumnostmi, da jim bomo tukaj pet ur pripovedovali, kako smo 80. leta bili za železno zavezo. Televizijski prenosi iz te dvorane so pogosti, običajni in jaz mislim, da so ljudje siti tovrstnih razprav. Nenavadno je, da predsednik Vlade nekaj takega izreče in da bi še potem tukaj zraven poslušali nekatere stvari, ki smo jih malo prej slišali. Jaz mislim, da si ti ljudje zaslužijo iz te dvorane nekaj drugega, ne pa kaj takega. Še nekaj bi rekel, kar je danes bilo nekajkrat izrečeno. Pogosto nas kolegi tukaj "rolajo" z nekimi pripadniki bivših humanistov in podobnega. Jaz si upam reči, ker nikoli v partiji nisem bil, naj najprej razčistijo v svojih vrstah in se s predsednikom Vlade zmenijo, kdo je bil kje, potem pa nam očitajo nekaj takega. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Grims.
Še čisto v lastnem imenu. Poglejte, mnogi zatrjujete, kaj je bilo v letih 80. Pa vam povem primer, obstaja, poznam zelo dobro primer enega izseljenskega duhovnika, ki je odšel iz Slovenije že 36. leta, zdavnaj pred drugo svetovno vojno in s stvarmi, ki jih stalno vlečete na dan, ni imel nobene zveze. Hotel se je samo vrniti domov v Slovenijo. Nikoli se ni mogel, ker je bil tik pred odhodom slučajno tajnik nadškofa Gregorija Rožmana. Naredil je veliko dobrega. Po njem so Francozi imenovali osrednji trg v enem mestu Merlebachu, do francoski, pa veste, da Francozi to zlepa ne naredijo nikomur. Ampak v Slovenijo, ko se je pa hotel vrniti, je prosil za potni list, mu je takratna jugoslovanska oblast, ko je že prišel ponj, ko so ga poklicali, rekla, kolega za vas pa železna zavesa se ne bo nikoli dvignila, kar pojdite. In je razočaran in zlomljen odšel. In kolegi, to ni bilo leta 60. ali pa 70., to je bilo tik pred slovensko osamosvojitvijo in tik pred prvimi demokratičnimi volitvami, v letih 1985, 1986, 1987 so bile te zgodbe, ki vam jih zdaj govorim. In ta primer zelo dobro poznam, kajti kolegi moji, to je bil moj stric, gospod Stanko Grims.
Hvala. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Tega predloga za to debato ne bom podprl. Žal pa z grozo ugotavljam, da vsi poslanci žal ne vedo, kaj pomeni zgodovinsko, ideološko ta izraz železna zavesa. In to je zelo hudo, ampak podprl pa tega ne bom zato, ker je bila ta debata predlagana kot preizkušen recept, kako sprovocirati ideološko debato, debato o polpretekli zgodovini, ki bi ljudi ponovno delila. Podpihovanje delitev je najboljši recept za volilno leto za stranko, iz katere je ta predlog prišel. In ta recept obvladate. In če bi sprejeli to debato, bi se potem vključili vanjo številni "kobajagi" strokovnjaki iz bivših marksističnih centrov in indoktrinirali ljudi naprej in jih delili. Vendar pa moram reči, da sem vesel, da je gospod Potrč zadnjič citiral dva stavka govora dr. Türka iz Dražgoš, kajti jaz sem ga že prej citiral. Žal ni citiral najbolj pomembnega dela, ki se nanaša na to, kar je on predlagal. On po tistem, ko pravi, da je [[..]] [[nerazumljivo.]] [[...]]delnih resnic kot edinih ali odločilnih ni resnica, ampak moralno vprašljivo početje, tudi še rekel, da vsak politični pogled izraža v najboljšem primeru delno resnico. To smo na Slovenskem spoznali v preteklih desetletjih. Govoril je celotnem obdobju očitno, ko je vodilna politična stranka vladala v imenu zgodovinske resnice, kot si jo je sama izbrala. In pravilno je rekel, da je bilo to moralno sporno početje. In izraženo je bilo to na simbolnem mestu za govorjenje o pol resnicah v Dražgošah in jaz sem vesel, da imamo takšnega predsednika, ki prihaja z moje gimnazije, ki široko razmišlja [[...]] [[izklop mikrofona.]] [[..]]
Hvala. Gospa Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Zadnje čase sem se naposlušala visoko donečih besed o tem, kako moramo slediti resnici, od predsednika Državnega zbora prek predsednika Vlade do nadškofa, vsi so govorili uglašeno, kako je treba slediti resnici. Druga stvar. Ob vsaki priložnosti je veliko izrečenih besed o pomenu domoljubja, spoštovanju domovine, države. In zdaj vprašam, kako boste pri mladi generaciji vsa ta pozitivna čustva vzgojili, če pljuvate v evropskem parlamentu po lastni državi. In to predsednik Vlade. Lepo vas prosim, naj prodaja to svojo resnico tistim, ki ga poslušate. Ali mi lahko kdo od koalicijskih poslancev pove število doktorjev znanosti, pa tistih, ki so v zboru za republiko, ki so ob železni zavesi lahko študirali na zahodu? Kdo je leta 1987 in 1988 v Sloveniji videl železno zaveso? Ali niste nikoli potovali na vzhod, da bi videli, kakšni pregled na meji so tam bili? Sedaj govorite o padanju meja, pa pri tem govorite o Sloveniji kot o deželi, pa govorite o Sloveniji kot da ni to nacionalna država. Dajte malo razmisliti, kaj govorite in kaj hočete doseči, če govorite na način, ko predsednik Vlade sprovocira s svojimi besedami, s svojimi izjavami užaljenost in prizadetost pri številnih državljankah in državljanih te države. Ampak to [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] vas ne vznemirja, ker to ni vaša resnica. Ker vi nam ponujate svojo resnico. Dajte razumeti, da je kdo še kaj drugega tudi prebral, videl in spoznal, kot ste spoznali, videli vi in kot nam [[...]] [[Izklopljen mikrofon.]]
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti 46. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Barbare Žgajner Tavš bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospe Barbare Žgajner Tavš glede vladne usmeritve na področju socialne politike. V imenu poslanske skupine gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes so nas bila vseh skupaj polna usta velikih besed o sociali, tudi v prihodnje. Ampak jaz včeraj ali pa iz besed gospoda predsednika Vlade nisem dobila niti približnega odgovora na zelo jasno poslansko vprašanje: Kakšna bo vladna politika na področju sociale v prihodnje? Niti enega približnega odgovora. Jaz sprašujem zato, ker vem, da so v pripravi na Vladi Republike Slovenije zelo pomembni dokumenti. Dokumenti, ki čisto na novo urejajo sistem socialnih pravic, tistih pravic, ki se plačujejo iz javnih sredstev. To pomeni nov nabor pravic. Po moji oceni in mojem poznavanju določenih smernic, ki so bile sprejete v preteklosti v okviru te vlade, Vlade Republike Slovenije, se bojim, da gredo ti zakoni, te smernice naprej v smeri omejevanja pravic ali izničevanja pojma "socialna država". Naprošam vaš, spoštovane kolegice in kolegi, situacija v naši državi na tem področju ni rožnata. Danes ste govorili, predvsem predstavniki vladne koalicije, da so določeni ukrepi, ki so bili sprejeti v mesecu januarju, pozitivni ukrepi, da je vlada pripravljena sprejemati določene spremembe v okviru že sprejetih zakonov, ki lahko pomenijo izboljšanje položaja za državljanke in državljane v naši državi. Ampak niste povedali, katere spremembe in katerih zakonov. Niti ni bilo podanega odgovora na vprašanje, zakaj ta vlada v tem mandatu ni imela posluha, da bi obravnavala, sprejela zakon, ki bi olajšal situacijo tistih ljudi, tistih delavcev, ki imajo minimalno plačo. Konkretno govorim o Zakonu o sodelovanju delavcev pri upravljanju. Dvakrat je bil v tem mandatu s strani opozicije vložen zakon, dvakrat je bil ta zakon, po domače rečeno, "skenslan" s strani koalicije. Sprašujem vas in vas prosim za podporo. Nalijmo si čistega vina. Naj predsednik Vlade, naj ta vlada pove, kakšna bo njena politika na področju sociale. Gre za zelo resno področje, spoštovane kolegice in kolegi! Ker ni dovolj, da samo zamahnemo z roko in rečemo! "Ja. Če se bodo cene podražile za 2% odstotka, bomo čez leto dni morda sprejeli ukrep, ki bo slovenskim državljankam in državljanom vrnil 1 evro na mesec."
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 42. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Mateja Lahovnika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše, na poslansko vprašanje dr. Mateja Lahovnika v zvezi s tehnično vlado oziroma predčasnimi volitvami. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 43. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Mitje Slavinca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za obrambo, gospoda Karla Erjavca na poslansko vprašanje dr. Mitje Slavinca v zvezi z reorganizacije dela v Ministrstvu za obrambo. V imenu poslanske skupine gospod Slavinec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Torej zadeva je zelo enostavna. Jaz vas res naprošam, v imenu poslanske skupine LDS in pa tudi v lastnem imenu, da moj predlog podprete, saj gre za široko tematiko. Utemeljujem nenazadnje ne samo s samim vprašanjem, ampak potem tudi z odgovorom, kjer mi je minister Erjavec zatrdil, da podatki, na katere se sklicujemo, niso točni, so napačni. Sam sem pa v rokah imel dopis, ki ga je podpisal njegov sekretar. Torej dopis, ki je prišel iz ministrstva. Prav zaradi tega se mi zdi pomembno, da naredimo to razpravo, da ugotovimo, kakšno je dejansko stanje glede zaposlitev na Ministrstvu za obrambo, kakšna je racionalizacija, o kateri je toliko govora in, še pomembnejše, kakšne so možnosti, da to racionalizacijo res naredimo takšno, da bo po eni strani zmanjšala stroške, po drugi strani pa zagotovila večjo pripravljenost Slovenske vojske, kar je osnovni cilj, in pa tudi delovna mesta v območjih, od koder prihaja največji, relativno največji delež pripadnikov Slovenske vojske, pa se sedaj zaradi različnih ukrepov morajo vsak dan voziti uro pa pol daleč v eno smer ali pa še več. Kot vidimo, je res veliko razlogov, zakaj bi bilo koristno opraviti to razpravo in nenazadnje tudi, da ugotovimo verodostojnost podatkov v dokumentih, na katere sem se skliceval. Hvala lepa.
Hvala. V svojem imenu? Izvolite, gospod Juri.
Hvala, predsednik. Ta predlog bom podprl. Nenazadnje smo pred tremi tedni sami oziroma jaz sem podpisal tudi v imenu poslanske skupine, vprašali ministra o zadevah nove sistemizacije, ker obstaja tudi sum, da se pripravljajo zaposlitve tudi za kadre, trenutno lojalne, v primeru, da bo prišlo do določenih sprememb, ne glede na to, ali so potrebni, smiselni ali ne. Zato še danes čakam, po treh tednih nimam tega odgovora s strani gospoda ministra, pisno poslansko vprašanje je bilo naslovljeno. Dajmo priliko, da na tokratno vprašanje, ki ga je postavil kolega Slavinec, odgovori in o tem razpravljamo. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 41. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Milana M. Cvikla bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra brez listnice, zadolženega za lokalno samoupravo in regionalno politiko, dr. Ivana Žagarja, na poslansko vprašanje mag. Milana M. Cvikla v zvezi z realizacijo projektov, sofinanciranih iz sredstev Evropske unije. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti 41. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Ljuba Germiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje Zofije Mazej Kukovič na poslansko vprašanje gospoda Ljuba Germiča v zvezi z zagotavljanjem učinkovitega zdravstvenega varstva. Gospod Germič, v imenu poslanske skupine? Ne. V svojem imenu. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Mednarodne raziskave in preiskave o kakovosti in učinkovitosti zdravstvenih sistemov v državah članicah Evropske unije so pokazale, da je od leta 2005 do leta 2007 Slovenija nazadovala z 12. mesta na 21. mesto. Seveda to vzbuja skrb. Ko spremljamo domače razmere v okviru zdravstvenega sistema, vidimo na eni strani, da nam zavarovalnice ponujajo dodatna zavarovanja, ki nam omogočajo, da za tiste pravice, ki jih že plačujemo skozi obvezno zdravstveno zavarovanje, lahko preskakujemo čakalne vrste, kar ruši javni zdravstveni sistem v Sloveniji, na drugi strani lahko vidimo množično odhajanje zdravnikov v s.p.-je in v popoldanskem ali pa celo nočnem času ponujajo dodatne storitve. Predsednik Zdravniške zbornice govori o tem, da obstaja bojazen napak, ki se bodo lahko dogajale. Lahko smo priča problemovm na področju investicij, na razpisih za opremo. Razlogov za to, da spregovorimo o tem, ali Slovenija sprejema učinkovite ukrepe za to, da se trendi zmanjšanja kakovosti in učinkovitosti slovenskega zdravstvenega sistema ne bodo nadaljevali, po drugi strani pa bi lahko skozi takšno razpravo slišali odgovore ministrstva in Vlade, kje so razlogi za to, da je v tem kratkem času prišlo do takšnega poslabšanja kakovosti in učinkovitosti slovenskega zdravstvenega sistema. Zato predlagam, da o tem spregovorimo tukaj v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 42. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Srečka Prijatelja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje dr. Lovra Šturma na poslansko vprašanje gospoda Srečka Prijatelja v zvezi s kazenskimi postopki pri oškodovanju prodaje državnega premoženja. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 13, proti 43. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Franca Žnidaršiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje dr. Lovra Šturma na poslansko vprašanje mag. Franca Žnidaršiča glede nemškega vojnega dolga oziroma vojne odškodnine. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 16, proti 40. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Dušana Kumra bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje dr. Lovra Šturma na poslansko vprašanje gospoda Dušana Kumra v zvezi z delovanjem koprskega sodišča. Gospod Kumer, izvolite.
Izkoristil bom samo to priložnost, zato ker včeraj vas ni bilo oziroma nas je bilo nekaj več kot nič v tej dvorani. Opozoril bi na opozorilo pravosodnega ministra, ker smo danes že enkrat opravili to delo. Njegovo opozorilo je šlo v smeri, da premalo odgovorno pristopamo k določanju v tem Državnem zboru sodnikov okrožnih sodišč. Moje vprašanje se je namreč nanašalo na koprsko sodišče, ko je bila sodnica, ki je vodila enega od težjih in zahtevnejših primerov zaradi premalo izkušenj in neučinkovitosti prestavljena iz okrožnega na okrajno sodišče, da pridobi izkušnje. Njegovo odgovor je bil: "Jaz nimam te odgovornosti, odgovornost imate vi, ki ste to sodnico izvolili." Zato priporočam za naslednjič, da ne potrjujemo tako z levo roko teh predlogov, ki pridejo s Sodnega sveta.
Gospod Kovačič. Izvolite v imenu poslanske skupine. Prej sem preskočil.
V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne vidimo dejansko nobenega razloga, da podpremo predlog poslanskega kolega Kumra in izglasujemo razpravo o njegovem poslanskem vprašanju. Minister je namreč zelo jasno odgovoril, da je v primeru prehoda bivšega predsednika koprskega okrožnega sodišča v odvetniške vrste, predlagal sodni instanci pravosodni nadzor, ki je bil potem tudi dejansko vložen. Pravosodni nadzor potem tudi ni zaznal bistvenih nepravilnosti. V tej konkretni zadevi je torej minister naredil vse, kar je v njegovi pristojnosti. Če bi naredil karkoli več od tega, na primer, da bi sam ali preko ministrskih služb izvedel nadzor in na tej podlagi potem ocenjeval konkretno ravnanje sodišča oziroma bivšega predsednika sodišča v obravnavani zadevi, potem bi ravnal nezakonito. Kar pa bi seveda v takem primeru lahko bilo razlog za posebno razpravo v Državnem zboru ali še kaj več od tega. Tako pa je ravnal izključno tako, kot mu velevajo predpisi, ki jih je dolžan spoštovani. Morda je v predlogu za razpravo v Državnem zboru, ki jo predlaga kolega Kumer, zaznati očitek ministru, da ni aktivno posegel v dogodek na koprskem sodišču in z neposrednim vplivom dosegel, da bi se ravnanje bivšega predsednika koprskega sodišča okarakteriziralo kot pravno in moralno nedopustno, s tem pa bi pod vprašaj postavili konkretno sodbo tega sodišča v neki konkretni zadevi, kjer je bil koprski župan, ki politični stranki, kateri pripada kolega Kumer, ni preveč po godu, oproščen obtožb. Tako kot je ravnal nekdanji predsednik stranke, ki ji pripada kolega Kumer, in tudi nekdanji predsednik države, ki pa dejansko je, vsaj v enem primeru je bilo to dokazano, da je s svojo intervencijo nedovoljeno vplival ali vsaj poskušal vplivati na ravnanje pristojnih organov pregona v primeru pripora tega istega koprskega župana. Zato torej poslanci Slovenske demokratske stranke predloga gospoda Kumra ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Še kdo v imenu [[...]]Zagorac, imate proceduralni predlog? [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Gospod Kumer na repliko, žal, nimate pravico. Dajte najprej proceduralni predlog, pa potem ga obrazložite. Izvolite.
Jaz bi ga najprej obrazložil, pa potem predlagal [[...]]
Poznamo mi te "finte".
Spoštovani [[...]]
Dajte proceduralni predlog.
Spoštovani predsednik Državnega zbora. Z globokim spoštovanjem. Na začetku sem uvodni stavek povedal, da včeraj je bilo nekaj več kot nič nas v tej dvorani, ko sem zastavil vprašanje in dobil odgovor. Kolega Kovačič je govoril o stvareh, o katerih jaz včeraj sploh nisem spraševal ministra za pravosodje na ta način, o katerem on govori. V magnetogramu na to, kar sem opozoril, na to, o tem sploh ni govoril in v magnetogramu prosim, da si preberete na to, kar sem vas danes opozoril. O drugih stvareh danes tukaj nisem govoril. O konkretnih imenih, o ničemer nisem govoril, niti o enem, in prosim, da se stvari ne podtikajo.
V redu. To smatram kot dopolnitev. Gospod Zagorac.
Hvala. Obrazložitev glasu.
V svojem imenu?
V svojem imenu.
Izvolite.
V skupini nepovezanih poslancev samoimenovani Lipa, bomo predlog gospoda Kumra podprli. Razlik, [[hvala, da me opozarjate]] , v svojem imenu, tudi sam sem pripadnik te poslanske skupine. Jaz ne vem, kateri magnetogram je gospod Kovačič dobil. Verjetno so se zmotili, ko so vam ga printali. Ali so ga pa printali sami, tisti, ki so vam ga pripravili. Ampak včeraj, sam sem se začudil, ker sem bil prisoten pri odgovoru ministra. Takrat smo bili prisotni trije poslanci SD-ja, trije poslanci Lipe, ena poslanka SDS-a, ena poslanka madžarske narodnostne skupnosti in en poslanec DeSUS-a. Nikogar drugega ni bilo. Od ministrov pa trije ministri Slovenske ljudske stranke in en minister DeSUS-a. Nikogar drugega ni bilo v tej dvorani. Nas 9. In magnetogram, gospod Kovačič, ki ste ga prebrali, je ne vem od kod privlečen in ne vem, kako je sestavljen. Vsi ostali, sram vas bodi, niste bili tukaj, danes boste z lahkoto stisnili proti, pa sploh ne veste, o čem govorimo. Slepo verjamete nekomu, ki je pač nekaj vam prebral in vi boste to potrdili. Jaz verjamem, da vam je bilo ob petih popoldne že lepo doma, ampak danes boste odločali o eni resni zadevi, pred katero je bilo postavljen minister za pravosodje in boste veselo stisnili proti. Jaz bi rad slišal še nekoga drugega, da mi odgovori, kaj je to minister tako pametnega povedal, da ni treba podpreti širše razprave, ampak verjetno razen gospoda Kovačiča ne bom našel nobenega. Ne vem, mogoče gospod Pojbič, vi verjetno veste, kaj je minister odgovarjal. Hvala.
No, zdaj smo že zašli v polemične tone. Še ena prijava za obrazložitev v svojem imenu je gospod Kovačič. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz mislim, da je v tem Državnem zboru še kakšen poslanec, ki je sposoben poslušati razpravo v Državnem zboru tudi iz svojih pisarn, nenazadnje je možno razprave prebrati tudi iz magnetogramov. In sam osebno sem potem, ko sem poslušal razpravo, sicer v svoji pisarni, kajti sposoben sem tudi od tam poslušati, sem si tudi zelo podrobno prebral magnetogram, ki sem ga tudi v nekaterih delih, ki so se mi zdeli zanimivi, podčrtal. Izhajal sem izključno iz tega, kar je bilo povedano. In odgovor gospoda ministra je bil v tem, da je lahko ravnal izključno v skladu s predpisi, ki mu narekujejo njegovo ravnanje. In predpisi ministru ne dovoljujejo, da kakorkoli konkretno vpliva na odločitve sodnih inštitucij, kot je v tem konkretnem primeru sodišče v Kopru. Če bi ravnal tako, da bi konkretno vplival, kot je v nekem drugem primeru vplival bivši predsednik stranke, ki ji pripada kolega Kumer, ki je sprožil to vprašanje, bi ravnal nezakonito in nedopustno. In zato tudi sam osebno takšne pobude gospoda Kumra ne bom podprl. Hvala.
Hvala. Glasujem. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 15, proti 43. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 35. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob deveti uri. Lahko noč in hvala za udeležbo.