Spoštovane kolegice in kolegi poslanci, predstavniki medijev, vsi ostali, dobro jutro! Čas je zlato, pred nami so pomembne teme, zato pričenjam z nadaljevanjem 24. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Danes sem obveščen, da se današnje seje ne more udeležiti le en poslanec, in sicer Bogdan Barovič, od 12.30 dalje. Prehajamo na 35. TOČKO DNEVNEGA REDA - MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Zbor bo v okviru te točke obravnaval Predlog predsednika Republike Slovenije za izvolitev sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije, Predlog predsednika Republike Slovenije za imenovanje guvernerja Banke Slovenije, 13 predlogov Sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo, Predlog sklepa o razrešitvi in imenovanju člana Državne volilne komisije, Predlog sklepa o imenovanju predsednice in dveh članov Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško, Poročilo Mandatno-volilne komisije Državnega zbora Republike Slovenije glede obvestila Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani, Zunanji oddelek v Kočevju, za dovoljenje za začetek kazenskega postopka zoper poslanca Državnega zbora Republike Slovenije, Poročilo Mandatno-volilne komisije Državnega zbora Republike Slovenije glede obvestila Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani za dovoljenje za začetek kazenskega postopka zoper poslanca Državnega zbora Republike Slovenije, Predlog sklepa o razrešitvi in imenovanju podpredsednika Odbora Državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko ter Predlog sklepa o razrešitvi in imenovanju predsednika Odbora Državnega zbora Republike Slovenije za promet. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Ob tem vas želim posebej obvestiti, da bomo tajni glasovanji o predlogih predsednika Republike Slovenije opravili sočasno, po zaključenih razpravah o obeh predlogih. Prehajamo na obravnavo Predloga predsednika Republike Slovenije za izvolitev sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Kot vemo, je predsednik Republike Slovenije dr. Janez Drnovšek z dopisom z dne 12. januarja 2007 predlagal Državnemu zboru, da za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije izvoli prof. dr. Franca Grada. Besedo dajem predstavnici predlagatelja, gospe Magdaleni Tovornik, za dopolnilno obrazložitev predloga. Dobrodošli v parlamentu! Beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik in predsedujoči današnje seje! Cenjene poslanke in poslanci! Kot je bilo pravkar rečeno, se je predsednik Republike Slovenije dr. Janez Drnovšek odločil, da za ustavnega sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije predlaga Državnemu zboru prof. dr. Franca Grada, univerzitetnega diplomiranega pravnika. Kandidat, ki sodi v skupino vrhunskih pravnih strokovnjakov na ustavnem področju v Republiki Sloveniji, je več kot 20 let bogatil, dopolnjeval in razvijal svoje znanje na Pravni fakulteti v Ljubljani. Polovico tega obdobja, kar 10 let, je bil redni profesor za ustavno pravo in zadnjih 5 let je bil predstojnik Katedre za ustavno pravo. Poleg službovanja v tej ugledni raziskovalno-pedagoški ustanovi, ki mu je omogočila tudi prenašati svoje znanje na številne mlajše generacije kolegov pravnikov, je tvorno sodeloval pri vseh najpomembnejših zakonodajnih projektih s področja državne uprave in lokalne samouprave v naši mladi državi. Nikakor tudi ne gre prezreti njegovega sodelovanja v sedemčlanski strokovni skupini, ki je že leta 1990 izdelala osnutek slovenske ustave, ki jo poznamo pod imenom Podvinska ustava. Profesor Franc Grad je avtor številnih člankov s področja ustavnega prava ter soavtor več učbenikov in drugih strokovnih in znanstvenih del, s katerimi si je pridobil tudi širši mednarodni ugled. Celostno poznavanje delujočega pravnega reda kandidatova nepristranskost, načelnost ter njegovo zavzemanje za pravno kulturo in predvsem tudi za pravno državo, vse to predstavlja pomemben prispevek h kvaliteti dela in odločanja najvišjega sodišča za varstvo ustavnosti v naši državi. Soglasje prof. Franca Grada h kandidaturi za ustavnega sodnika razumemo kot dozorelo spoznanje izvrstnega strokovnjaka, pedagoga in raziskovalca, da svoje znanje in bogate izkušnje v tem delu svojega življenja ponudi razvoju, napredku po eni strani, po drugi pa ohranjanju in nadaljevanju ugleda, ki ga in ga mora tudi v naprej uživati ustavno sodišče vsake demokratične države. V imenu predlagatelja, predsednika Republike Slovenije, vas cenjene poslanke in poslanci prosim, da prof. Franca Grada izvolite za ustavnega sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Tovornikova, za obrazložitev predloga. Predlog je obravnavala tudi Mandatno-volilna komisija našega parlamenta, kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prosim predsednika komisije, gospoda Sušnika, da predstavi poročilo komisije.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani zbor! Predsednik Republike Slovenije je na podlagi Ustave in Zakona o Ustavnem sodišču predlagal Državnemu zboru, da izvoli sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije prof. dr. Franca Grada, univerzitetnega diplomiranega pravnika, rojenega v Ljubljani, rednega profesorja na Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani, predstojnika centra za ustavno pravo na Inštitutu za primerjalno pravo na Pravni fakulteti v Ljubljani. Mandatno-volilna komisija je v okviru priprav na odločanje in zasedanje v Državnem zboru predlog obravnavala in ugotovila, da so vsi formalni postopki, tako s strani predlagatelja, kot v okviru priprav na zasedanje in na odločanje v Državnem zboru izpolnjeni. Ugotovila je, da je predlog predsednika republike pripravljen v skladu z Zakonom o Ustavnem sodišču in da bo lahko na podlagi tega in na podlagi Ustave Državni zbor odločil o predlogu predsednika republike za izvolitev predlaganega kandidata za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Na osnovi tega Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da izvoli dr. Franca Grada za ustavnega sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Funkcijo pa bi začel v primeru izvolitve izvrševati 1. aprila 2007. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališča poslanskih skupin. Naj ob tem povem, da je čas za razpravo določil kolegij v skladu z drugim odstavkom 67. člena Poslovnika in v skladu s prakso, kar pomeni, da ima vsaka poslanska skupina na voljo 10 minut. Besedo ima gospod Kokalj v imenu Nove Slovenije. Prosim.
Poslanska skupina Nove Slovenije je javnosti že pojasnila svoje stališče do kandidature dr. Francija Grada za ustavnega sodnika, ki jo je predložil predsednik republike dr. Janez Drnovšek. Predsednik republike je 27. septembra 2006 v skladu s 107. in 163. členom Ustave Republike Slovenije ter 9. in 12. členom Zakona o ustavnem sodišču objavil poziv za zbiranje predlogov možnih kandidatov za eno prosto mesto sodnika Ustavnega sodišča. Objava poziva ni pravica, ampak predsednikova dolžnost. Na poziv predsednika republike so v določenem roku prispele tri prijave. Na podlagi teh prijav je predstavnica predsednika, in ne predsednik osebno, opravila pogovore v posameznih poslanskih skupinah Državnega zbora Republike Slovenije. V poslanski skupini smo 16. januarja izrazili nezadovoljstvo z ravnanjem predsednika države, ki ni imel za primerno osebno opraviti razgovor z zakonito izvoljenimi predstavniki zakonodajne veje oblasti, kot je bilo to sedaj v praksi. Ne glede na to, je poslanska skupina predsednikovo predstavnico sprejela na pogovor. Iz samega pogovora je bilo z obeh strani izraženo razočaranje nad majhnim številom prijavljenih kandidatov za prosto mesto ustavnega sodnika, torej izražena skrb glede zadostne in ustrezne izbire, ko bo v kratkem prostih več mest na ustavnem sodišču, kar pet. Zaradi tega nas je v poslanski skupini Nove Slovenije predlog predsednika države za omenjenega kandidata toliko bolj presenetil. Predlagal je kandidata, ki se sploh ni javil na poziv. Ob drugem srečanju s predstavnico gospoda predsednika države smo svoje mnenje o zadržanosti do takega ravnanja tudi izrazili. Menimo namreč, da bo z ignoriranjem prijavljenih kandidatov, brez argumentacije, predsednik dosegel uveljavljanje procedure, ki se oddaljuje od dosedanje pravne prakse in osnovnega načela parlamentarne demokracije na sploh. Hkrati pa obstaja utemeljena nevarnost, da se bo v prihodnje na poziv javilo še manj kandidatov, s čimer si bo predsednik odprl prostor, da izbira sam in pravila parlamentarne demokracije v praksi priredi v drugačen sistem, ki ga naša ustava pravzaprav ne predvideva. Predvsem pogrešamo tudi razloge, zaradi katerih ni izbral nobenega izmed prijavljenih kandidatov. Glede na navedeno spreminjanje smiselne uporabe ustave in zakona glede imenovanja ustavnih sodnikov v Republiki Sloveniji, v poslanski skupini Nove Slovenije ne moremo predlaganemu kandidatu zagotoviti enotne podpore.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Bajc, v imenu Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani gospod podpredsednik, kolegice in kolegi! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo podprli predlog predsednika države za kandidata oziroma da imenujemo prof. dr. Franca Grada za ustavnega sodnika. Izražamo pa ponovno presenečenje, da predsednik države ni uporabil že vpeljane prakse prejšnjega predsednika, pa tudi njegovo, iz začetka njegovega mandata, da je pred pomembnimi odločitvami, kot je prav gotovo kandidatura za člana ustavnega sodišča, povabil na razgovore predstavnike posameznih poslanskih skupin, zastopanih v temu državnemu zboru. Enako izražamo tudi presenečenje, da je predsednik sicer na podlagi zakona, ki mu to omogoča, izbral sicer strokovnjaka in ga predlagal, ne pa izbral strokovnjaka tudi iz prijavljenih kandidatov, ki so se prijavili na njegov poziv. Tretje, kar bi rad ob temu trenutku rekel, izbral je sicer strokovnjaka s področja ustavnega prava, vemo pa, da je [[...]]
Prosim za malo več posluha!
[[...]]Ustavno sodišče v temu trenutku ostalo brez strokovnjaka s področja civilistike. In na koncu v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pričakujemo, da bo predsednik države v naslednji rundi, ko bo ponovno razpisoval, če bo, kandidature za člane ustavnega sodišča, glede na to, da še petim ustavnim sodnikom letos poteče mandat, opravil izbor iz prijavljenih kandidatov in ne tako, kot je v temu konkretnemu primeru. Ne glede na te peripetije, bo poslanska skupina Slovenske ljudske stranke podprla dr. Grada za člana Ustavnega sodišča. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Žnidaršič v imenu demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana predstavnica predsednika države, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev bo kandidata za ustavnega sodnika, gospoda prof. dr. Franca Grada, podprla, ker je ugleden vrh naše ustavnopravne stroke, bil je soustvarjalec slovenske ustave in mislimo, da si to imenovanje zasluži. Pri tem ne želimo komentirati tega, ali se je predsednik države z nami posvetoval ali ne. Mislimo, da je skrbno pretehtal svoj predlog. Žal je res, da je bilo prijavljenih kandidatov malo, in bojimo se, da jih bo še manj, če bo obveljala praksa, da si vsak, ki ima pet minut časa, privošči komentirati odločbe Ustavnega sodišča, namesto da bi vsi skupaj zastopali enotno stališče v tem, da je treba odločbe Ustavnega sodišča, ne glede na to, ali nam je všeč ali ne, spoštovati in uveljavljati v praksi. Tega se tako rekoč ne drži nobena oblast v preteklosti in sedanjosti. Mi smo nad tem razočarani, zato upamo, da bo počasi dozorelo spoznanje, da je to potrebno. Zaradi tega bomo podprli kandidata, tega, in tudi naslednje, ki bodo predlagani, da bi Ustavno sodišče lahko v ustrezni sestavi delovalo čim bolje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Tanko.
Hvala za besedo. Vsem lep pozdrav! Ustavno sodišče bo letos precej spremenilo svojo podobo, saj se bo zamenjala več kot polovica ustavnih sodnikov, pravzaprav se jih bo zamenjalo kar dve tretjini. In predsednik države je že pri prvem predlogu izpeljal postopek na precej neobičajen, precej samosvoj način. Najprej se je nakazalo, da bo predlagan eden izmed treh prijavljenih kandidatov na razpis. Na osnovi te informacije se je poslanska skupina opredelila, zavzela stališče in podprla prijavljenega kandidata, gospoda Mozetiča. Vendar je potem predsednik države ta predlog nekako zaobšel, zaobšel tudi vse prijavljene kandidate in predlagal novega, četrtega kandidata. Dr. Grad je cenjen profesor, priznan pravni in predvsem ustavnopravni strokovnjak, ki je večkrat deloval in sodeloval pri delu tudi Ustavne komisije Državnega zbora. Kar zadeva strokovnost sodelovanja in tudi korektnost sodelovanja z Ustavno komisijo, v naši poslanski skupini nimamo nobenih pripomb. Kljub temu, da iz dosedanjih izkušenj nekako poznamo delo, način dela in kvaliteto dela dr. Grada, smo se v poslanski skupini odločili, da bomo z njim opravili tudi pogovor. Postavljeno mu je bilo precej vprašanj, od ustavnopravnih, tudi drugih aktualnih vprašanj, ki zadevajo vlogo, naloge, pristojnosti in odgovornosti ustavnega sodnika in Ustavnega sodišča. Spregovorili smo med drugim tudi o zaostankih na Ustavnem sodišču, o možnih načinih reševanja in tudi še o nekaterih drugih zadevah. Potrebno pa je povedati, da je kandidat na vsa vprašanja dal jasne, konkretne in tudi zadovoljive odgovore in zaradi tega ga bo poslanska skupina tudi podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije bo predstavila gospa Lavtižar Bebler.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Poslanski klub LDS oziroma poslanci iz tega kluba podpiramo predlog predsednika republike dr. Janeza Drnovška, ki nam v izvolitev za sodnika Ustavnega sodišča predlaga dr. Franca Grada, univerzitetnega profesorja prava. Dr. Grad je bil v letih 1991-2006 tudi predstojnik katedre za ustavno pravo na pravni fakulteti v Ljubljani, sedaj pa je predstojnik centra za ustavno pravo na Inštitutu za primerjalno pravo na Pravni fakulteti v Ljubljani. Poleg ustavnega prava dr. Franc Grad predava še primerjalno ustavno pravo, volilno in parlamentarno pravo, evropsko ustavno pravo ter lokalno samoupravo. Gre torej za več kot odlične strokovne reference. Tisti, ki smo kdaj z dr. Gradom sodelovali, ali strokovno ali v našem parlamentu, vemo, da je bil s svojim strokovnim znanjem vedno pripravljen pomagati v različnih strokovnih skupinah, iskati optimalne rešitve in zakonodajne predloge na področjih, kjer je bilo njegovo znanje pogosto nepogrešljivo. Nekateri se ga spomnimo predvsem že od začetkov snovanja slovenske ustave, bil je denimo tudi član prve strokovne skupine za reformo lokalne samouprave v tem parlamentu in njegove so mnoge dobre rešitve v zakonu o lokalni samoupravi in v drugih, s to problematiko povezanih, zakonih. Prav tako je sodeloval pri zakonih s področja volilnega in parlamentarnega prava. Sama ga poznam tudi kot v Svetu Evrope resnično cenjenega eksperta in člana Odbora ekspertov Sveta Evrope za področje lokalne samouprave. Zagotovo je dr. Franc Grad tudi zaradi svojih osebnih lastnosti vreden našega zaupanja in prepričani smo, da lahko že zaradi njegovega doslej izpričanega zavzemanja za krepitev pravne kulture, pravne države in utrjevanje spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin brez slehernega dvoma pričakujemo, da bo funkcijo sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije opravljal častno, visoko strokovno in nepristransko. Poslanci poslanskega kluba LDS ga bomo torej podprli za sodnika Ustavnega sodišča. Hvala.
Hvala lepa. In še zadnji bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov gospod Potrč.
Gospod podpredsednik, gospa svetovalka predsednika republike, kolegice in kolegi. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo soglasno podprla predlog predsednika republike, da se na izpraznjeno mesto ustavne sodnice dr. Dragice Vedam Lukič izvoli rednega profesorja na pravni fakulteti Univerze v Ljubljani dr. prava Franca Grada. Gospod Franci Grad je priznan ustavni pravnik z dolgoletnimi izkušnjami v zakonodajnem in pedagoškem delu. Bil je eden od strokovnih sooblikovalcev prvega besedila nove slovenske Ustave in je poznavalec in publicist na mnogih specialnih področjih, ki so vsebina presoje v Ustavnem sodišču. Prepričani smo, da tudi sicer njegova posebna zavzetost doslednemu spoštovanju stroke in ustavnosti zagotavljata, da bo s svojo izvolitvijo prispeval k ugledu Ustavnega sodišča in k razvoju ustavnosodne prakse v Sloveniji. V jeseni bo 9-letni mandat potekel še petim ustavnim sodnicam in sodnikom. Izvolitev novih članov bo predstavljala za predsednika republike kot predlagatelja in za Državni zbor posebno odgovornost in izziv. Ustavno sodišče je namreč ne le najvišja sodna instanca za človekove pravice, temveč opravlja tudi neposredni nadzor nad ustavnostjo odločitev zakonodajne, izvršilne oblasti in lokalne samouprave. S tem je s svojimi judikati pogosto ne le razlagalec, temveč tudi aktivni soustvarjalec našega ustavnega in pravnega sistema. Ob tej posebni vlogi in odgovornosti je vedno na očeh strokovne in politične javnosti. Posebej politika si mnogokrat njegove zahtevne odločitve zavestno razlaga različno. Včasih jih ni pripravljena dosledno udejaniti v zakonodaji. Pogosto jih tudi politično ocenjuje, v posameznih primerih pa celo glasovanja posameznih sodnikov šteje za podlago svojih ocen po njihovi politični primernosti celo za evropske pravosodne institucije. Čeprav imamo v zakonu o Ustavnem sodišču že uveljavljeno rešitev, da Ustavno sodišče ne more biti nikoli brez vseh sodnikov in izven operativne sposobnosti, saj v primeru neizvolitve opravljajo sodno funkcijo še naprej sodniki, ki jim je sicer potekel mandat, v predlogu zakona, ki ga pripravlja Vlada, pa bo predlagana tudi rešitev nekaterih vprašanj, ki doslej niso urejena, je gotovo pravočasna izvolitev sodnika Ustavnega sodišča, vsakega od njih, pomembna za njegovo delovanje in ugled. Nezmožnost izvolitve bi namreč lahko pomenila svojevrste znake ustavne in politične krize, ki si jih ne bi smeli želeti. Ker v zadnjem času postaja vsak predlog tako pomemben in ker se posebej kritično ocenjuje, v kakšnih pogojih je do posameznega predloga prišlo, bi prav zaradi izvolitve bodočih ustavnih sodnikov želel opozoriti na veliko odgovornost, ki jo bo v strokovnem in političnem smislu pri tem imel predsednik republike. Zato menim, da naj pred predlaganjem teh kandidatov razmisli, ali morda le ne bi obnovil prakse, da se o prijavljenih in možnih kandidatih posvetuje tudi s parlamentarnimi strankami. Ne trdim, da lahko to nujno zagotovi uspeh. Še manj trdim, da je to formalno potrebno in brezpogojno racionalno. Toda v politiki je kdaj opraviti kakšno dejanje tudi zaradi ustvarjanja boljšega vzdušja in sodelovanja, ne glede na to, da za predsednika države vodje poslanskih skupin morda niso sogovorniki dovolj visokega ranga. Predsedniku države predlagam, da o tem razmisli. Odločil se bo sam. Naša poslanska skupina in jaz osebno iz tega ne bomo delali problemov. Kdo drug pa jih morda že dela ali jih še bo, zato kaže o tem razmisliti. In še enkrat na koncu. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov bomo glasovali za predlog predsednika države, da se Francija Grada izvoli za ustavnega sodnika. Hvala.
Hvala lepa. Sledi razprava poslank in poslancev. Vsakdo ima na voljo 5 minut. In prvi je na vrsti mag. Grims. Prosim.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Zagotovo se vsi, ki smo danes tukaj prisotni, zavedamo, da demokracija deluje tedaj, ko je družba v ravnovesju. Enako velja tudi za posamezne institucije. V zvezi s tem je bilo z Ustavnim sodiščem že mnogo razprav in morda zato tudi za koga presenečenje, da je danes bilo zelo jasno povedano, da bomo v poslanski skupini SDS podprli predlaganega kandidata. Vsekakor je odgovornost za to, da upošteva tudi ta element, v prvi vrsti na tistemu, ki ima edini pravico predlagati kandidate. To je predsednik države. Zagotovo je naše upravičeno pričakovanje, da bo v bodoče tudi temu elementu dajal ustrezno pozornost. Danes pa bomo predlaganega kandidata podprli. V luči zgodb o tem, kako je ravnal predsednik države, kakšna je bila torej procedura tega predloga, bi bilo škoda, če bi ostalo ob strani tisto, kar je izjemno pomembno sporočilo tudi z vidika politične kulture, ob podpori temu kandidatu. Podprli ga bomo zato, ker bomo dali bistveno prednost njegovi strokovnosti, njegovim velikim izkušnjam, njegovemu življenjskemu delu, tudi njegovemu sodelovanju ob oblikovanju nove slovenske ustave. Namreč v pravi luči to zasije šele, če pogledamo nekoliko nazaj in to primerjamo s pravno prakso minulega desetletja. Izkaže se, da bo naša podpore dr. Gradu s tega vidika velik korak naprej na področju slovenske politične kulture, kajti dajemo prednost stroki pred politiko. Praksa minulega desetletja je bila, da so vlade, takrat pod vodstvom LDS, spolitizirale prav vsako institucijo. Žal je treba zelo jasno reči, da se to da dokazati tudi za Ustavno sodišče. Namreč, smo edina država na svetu, kjer v sestavi Ustavnega sodišča najdete tudi bivšega predsednika politične stranke in da bo mera polna, je to bivši predsednik nekdanje zveze komunistov. Po definiciji za Evropsko unijo z njega vrednostnega zornega kota in za svetovno pravno ureditev je to pravi paradoks. Tisti, ki je nekoč vodil organizacijo, ki je po svoji definiciji sistematično kršila človekove pravice, danes presoja o tem, kaj so človekove pravice, in predstavlja varuha ustavnosti in zakonitosti te države. Najmanj, kar je o tem treba reči, da je to nenavadno, da je to morda celo nedostojno neke demokratične države, vsekakor pa to z nekimi evropskimi uveljavljenimi normami nima nobene zveze. Naše ravnanje bo od te prakse bistveno, bistveno drugačno, zato opozarjam, je v tej luči to velik korak naprej tudi za slovensko politično kulturo in upajmo, da bo tudi zgled vsem naslednjim vladam, pa kdorkoli jih bo že vodil. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jerovšek. [[Ga ni.]] Gospod Školč. Gospod Moge.
Mislim, da je po dolgem času to ena izmed modrih potez predsednika Drnovška predvsem zaradi dveh stvari. Prava stvar je ta, da je predlagal zares vrhunskega strokovnjaka in izkoristil to možnost, da lahko sam izbere strokovnjaka. Zato jaz to njegovo pot v tem podpiram. In po drugi strani je to, da je izbral politično nevtralnega človeka in mislim, da bi bilo dobro za vsakega predsednika, za izbiro naprej, da se več ne bi tudi merila ta kandidatura in podpora kandidaturi po političnih vatlih, ampak po moralnih vatlih. Glede moralnih vatlov dam roko v ogenj za vse to, kar je delal gospod Grad, da bo delal dobro za blaginjo Slovenije. Imam polno zaupanje v njega in bom z veseljem za njega glasoval. Reči pa moram, da odnos predsednika do poslancev, ki smo ga deležni oziroma do naše veje oblati, to je zakonodajne, po mojem ne zrcali tega, kar piše v njegovih knjigah o resnicah sveta. Mislim, da je dovolj odbleskov bilo že na komisiji, tu v državnem zboru in tudi tu v javnosti, da bi se ta odnos moral spremeniti, postati bolj demokratičen, postati bolj zaupanja vreden in bi potem tudi pri takšnih kandidaturah, kot je ta, prišli skozi z manj opazkami oziroma z manj trenjem, kot pa to sedaj običajno počnemo. Zato s tega mesta še gospoda predsednika dr. Janeza Drnovška pozivam, naj vendar spremeni ta odnos, ki ga ima sedaj do Državnega zbora in do poslancev.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Sajovic.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Z zanimanjem sem poslušal mnenja in obrazložitve. Veliko je bilo slišati o načinu in postopku, kako je bil kandidat predlagan, zelo malo pa o tistem, kar je za mene kot poslanca bistveno. Bistveno bolj pomembna je vsebina neke posode kot pa njena oblika. Vse tisto, kar vem o vsebini, je predvsem to - in to me edino zanima in bo najpomembneje vplivalo na mojo odločitev -, lahko sem se prepričal, da bo prof. dr. Grad svojo funkcijo opravljal častno, strokovno in nepristransko. Vse, kar je pa vodilo do te poti, me pa niti ne zanima toliko. Zato predlog gospoda Drnovška spoštujem, ga ocenjujem kot odličnega, ta hip temu pritrjuje tudi pravna stroka, in ga bom z veseljem podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Zalokar Oražem.
Hvala lepa. Tudi sama se pridružujem mnenjem tistih, ki menijo, da je predlog, ki ga imamo danes pred seboj, zelo dober predlog. In čas je že bil, da bo postal član Ustavnega sodišča pravzaprav profesor s tega področja, tisti, ki je mnoge ustavne sodnike do sedaj to učil in ki si tudi najbolj zasluži to mesto. Zdi se mi, da je bilo predvsem v koaliciji prisotno neko začudenje, pa tudi zadrega, kajti najbrž bi glede na to, kaj se v zadnjem času dogaja z našim predsednikom, radi predstavili, da predsednik pošilja v Državni zbor oziroma predlaga Državnemu zboru slabe predloge. Mislim, da je tokrat predsednik ponovno dokazal, kako dobre predloge pošilja v Državni zbor, in to ne glede na to, ali se z vodji poslanskih skupin srečuje ali ne. Osebno celo mislim, da so ti dobri predlogi prav odraz tega, da se z vodji poslanskih skupin ne srečuje. Govorim nekoliko cinično, vendar moram reči, da ga tudi v tem njegovem ravnanju na nek način razumem. Seveda moram pa tudi oporekati mnenju ene od poslanskih skupin, ki je v uvodu želela na nek način s stisnjenimi zobmi reči, da to nekako ni primerno, da bi morda celo ne bilo zakonito in demokratično. Predlog je posredovan popolnoma v skladu z zakonom. Še več, zakon eksplicitno predsedniku države daje možnost, da ne izbere izmed prijavljenih kandidatov, pač pa da lahko sam predlaga kandidata Državnemu zboru. In nikakor ne morem razumeti oporekanja te skupine, ki na ta način želi prikazati nedemokratično ravnanje. Jaz mislim, da je ravnanje v skladu z zakonom demokratično ravnanje. In ne insinuirati nekih pomislekov na način, da seveda pa to morda pomeni kakšno težavo. Popolnoma zakonito ravnanje in takšno mora biti danes tudi sporočilo in Državnega zbora.
Hvala. Naslednji ima besedo gospod Grill.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Tukaj bi se dejansko sedajle obrnil na izjave gospe Zalokarjeve o koalicijskem razmišljanju, ali bomo podprli gospoda Grada ali ne. Tukaj vam lahko povem, da tukaj kakšnih velikih dilem ni bilo. Zato prosim, da te vaše insinuacije zadržite za sebe. Smo pa izrazili neko presenečenje nad nenavadnim načinom samega predlaganja, ne pa o tem, ali je bil njegov način zakonit ali ne. Drugače pa jaz sam osebno razumem vlogo Ustavnega sodišča predvsem o tem, da odloča o vseh tistih zadevah, ki so na kakršenkoli način povezane z Ustavo Republike Slovenije. Vendar žal vemo, da je bil ravno ta institut v preteklem obdobju, in na žalost se tudi v prihodnje vedno več obravnav namenja ravno temu sodišču, zato je, kot vemo, to sodišče praktično že sedaj soočeno s sodnimi zaostanki, in to predvsem zato, ker ga z vsemi mogočimi in nemogočimi zadevami zasipavajo. Tukaj gre velikokrat za zlorabe tega instituta. In ravno tukaj je vloga ustavnih sodnikov, vsaj jaz jo razumem tako, da potem samo sodišče oceni, ali je za to pristojno, da obravnava posamezne primere, ali ne. Tukaj je vloga posameznega sodnika ali pa vseh sodnikov izredno pomembna. Tukaj ni samo pomembna njegova strokovnost, njegove reference, ampak je predvsem pomembno tudi, da je ideološko neobremenjen, da je politično nevtralen in da je dejansko korekten in nepristranski. Vendar če se ozremo nazaj, vemo, da je bilo kar nekaj obravnav in tudi razsodb Ustavnega sodišča tudi takšnih, ki so v javnosti, pa tudi v stroki pravnih strokovnjakov vzbujale dileme, ali pa so dejansko vse obravnave tudi v pristojnosti Ustavnega sodišča ali pa je šlo tukaj tudi za neke zlorabe. Moram reči, da smo imeli v poslanski skupini posvet oziroma sestanek s prof. Gradom in name je naredil izredno dober vtis. Praktično je bilo možno v njegovih izjavah in tudi v sami predstaviti razbrati, da gre za izjemno strokovnega človeka, ki mu je v prihodnosti njegovega delovanja predvsem v tem, da naj bi Ustavno sodišče opravljalo takšno vlogo, kot jo ima po Ustavi kot jo ima v zakonu in tudi da je to v dobrobit Slovenije in predvsem naših državljank in državljanov. Zato sam nimam nobenih pomislekov, da mu ne bi izrazil podpore, saj verjamem, da bo s svojim delom prispeval k ugledu tega sodišča tako v Sloveniji kot tudi v tujini, zato mu bom sam tudi izrekel podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim še gospoda Ruglja.
Hvala lepa. Bilo je že kar veliko povedanega, tudi jaz ne bom nič novega povedal. Če naredim povzetek, lahko rečem, da je predlog dober in gospoda Grada bom tudi podprl. Seveda pa ne bi podprl gospoda predlagatelja. To sporočilo iz Državnega zbora, mislim, da je sporočilo večine predlagateljev, da se je slišalo, kakšno je. Mislim, da je predsednik s tem, da je na nek način zaobšel javni razpis oziroma tudi tiste, ki so se prijavili na ta javni razpis, čeprav mu zakon to omogoča, mislim, da ni naredil tiste najbolj demokratične poteze, ki naj bi za takšno pomembno funkcijo veljala v tej državi, pa tudi na tisto mnenje tudi nekaterih iz njegove politične opcije, da bi se lahko več posvetoval tudi s poslanci tukaj v Državnem zboru. Ne nazadnje se ustavni sodnik ne postavljajo čisto osebno, razen kadar želiš postaviti Ustavno sodišče po svoji meri. Jaz mislim, da tak posvet ne bi bil odveč, čeprav moram reči, da predlog je dober in gospod Grad, kolikor sem jaz zasledil, vem, da je tudi pomagal soustvarjati Zakon o lokalnih volitvah, mogoče se bo lahko še pozabaval s tem, pa tudi z republiško volilno komisijo, kako si ta zakon tolmači v prihodnosti. Predlog, kot sem že rekel, je dober in ga bom podprl, predlagatelja pa ne bi, če še enkrat rečem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sprašujem še gospo Magdaleno Tovornik, če bi želela besedo v imenu predlagatelja.
Lepa hvala, gospod podpredsednik. Jaz bi se zahvalila vsem, ki so v svojih prispevkih poudarili, da je bil celoten postopek predlaganja zakonit in skladen z zakoni. Je pa kar več poslancev izrazilo presenečenje nad načinom predlaganja oziroma nad tem, da je predsednik, kot je bilo rečeno, zaobšel tri kandidate, ki so se javili na razpis. Žal se nihče ni vprašal, kaj je bil razlog za takšno ravnanje. Glede na to, da sem bila pooblaščena za to, da opravim posvetovanja s poslanskimi skupinami, mimogrede zahvalila bi se vsem, ki ste me sprejeli na te pogovore. Že v prvem krogu posvetovanj, ko je bilo govora o treh kandidatih, je bilo možno predvidevati, da nihče od treh kandidatov ne bi dobil potrebne večine v Državnem zboru. Žal, predsednik ni mogel sprejeti enega od predlogov ene od poslanskih skupin, naj vendarle najprej Državnemu zboru predlaga kandidata, ki je bil tukaj omenjen, in ko ta kandidat pač ne bo izvoljen, bo predlagal nekoga, ki se na razpis ni javil. Predsednik, mislim, da skladno s tem, kar piše v teh svojih knjigah, razmišlja pozitivno in ne želi predlagati Državnemu zboru kandidatov, ki ne bi bili sprejeti. Prvič, zaradi spoštovanje do dela Državnega zbora in drugič, tudi zaradi kandidata. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Prosim, če lahko izklopite mikrofon. Hvala lepa. Prehajamo na obravnavo predloga predsednika Republike Slovenije za imenovanje guvernerja Banke Slovenije. Predsednik dr. Janez Drnovšek je z dopisom dne 29. decembra 2006 predlagal Državnemu zboru, da za guvernerja Banke imenuje mag. Mitjo Gasparija. Ponovno dajem besedo predstavnici predlagatelja, gospe Tovornikovi, za dopolnilno obrazložitev predloga.
Spoštovani, gospod podpredsednik. Cenjene poslanke in poslanci! Predsednik Republike Slovenije dr. Janez Drnovšek predlaga Državnemu zboru, da za guvernerja Banke Slovenije imenuje mag. Mitjo Gasparija. To je človek, ki je bil vse od nastanka naše države, še posebej pa po letu 1992, ko je prevzel vodenje Ministrstva za finance, pomembno in uspešno dejaven na področju monetarne in ekonomske politike, kar je bilo zlasti za mlado državo izjemno pomembno. Kot finančnemu strokovnjaku, ki je svoje znanje in izkušnje najprej pridobil, potem pa tudi preizkusil, tako doma kot v tujini, mu je bilo leta 2001 zaupano mesto guvernerja Banke Slovenije. Po šestih letih vodenja te pomembne in neodvisne ustanove je mnenje številnih domačih in tujih strokovnjakov, da je imel guverner krmilo ves čas naravnano v pravo smer. Pravilnost njegovih usmeritev in odločitev pri vodenju te ustanove se najbolje odraža tako v stabilnem bančnem sistemu v državi kakor tudi v uspehu, ki smo mu bili priča prav vsi državljani in državljanke z uvedbo nove evropske valute evra 1. januarja 2007. Mitja Gaspari je skupaj s svojimi sodelavci in skupaj z najodgovornejšimi političnimi in drugimi strokovnimi akterji naše države pomembno prispeval k temu, da je Slovenija kot prva med 10-imi novimi članicami Evropske unije v zelo kratkem času izpolnila vse zahtevane kriterije za vstop v evro območje. Že to je dovolj velik razlog za priznanje, ki je bilo naši državi izkazano na mednarodni ravni. In če sklepamo po svečanosti, ki je bila 15. januarja letos v Cankarjevem domu, mu je tudi Republika Slovenija izkazala vse priznanje, tudi s tem, da mu je namenila mesto v skupini najvidnejših domačih osebnosti, predsednika države, predsednika Vlade in predsednika Državnega zbora, ter najvišjih gostov iz Evropske unije. To je bila slika, ki je obšla ves svet. Dejstvo, da so bile hkrati uspešno opravljene in zelo dobro koordinirane, tudi z Vlado Republike Slovenije, vse priprave za tehnično uvedbo evra, nam je prineslo dodatne pozitivne ocene vseh, ki so spremljali ta naš pogumen korak, tako v Bruslju, Frankfurtu in Strasbourgu. Če k temu dodamo tudi vse metodološke in statistične potrebne prilagoditve standardom Evropske centralne banke ter uspešno vključevanje Banke Slovenije v sistem evropskih centralnih bank, potem razumemo, da si je dosedanji guverner, mag. Mitja Gaspari, upravičeno prislužil zaupanje njegovega predlagatelja, prof. dr. Ribnikarja, ki je Mitjo Gasparija predlagal za guvernerja Banke Slovenije še za naslednjih 6 let. Spoštovane poslanke in poslanci! Kljub temu pa mislim, da mag. Mitja Gaspari ni človek za vse čase, kot bi dejal Thomas Mann, tako kot tudi mi vsi ne. Je pa človek, ki bo s svojim znanjem, izkušnjami in osebnostnimi lastnostmi vedno ščitil slovenski nacionalni interes, ne le doma, ampak tudi kot član Sveta guvernerjev Evropske centralne banke. To so razlogi, zaradi katerih mu predsednik Republike Slovenije želi zaupati še en mandat vodenja Banke Slovenije. Spoštovane poslanke in poslanci! Zaupajte mu tudi vi.
Hvala lepa. Predlog je obravnavala tudi Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Vseeno pa prosim predsednika komisije, gospoda Sušnika, da predstavi poročilo. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovani zbor! Ustava Republike Slovenije določa, da imenuje guvernerja centralne banke Državni zbor. Zakon o Banki Slovenije pa določa, da imenuje guvernerja Banke Slovenije Državni zbor Republike Slovenije za 6 let na predlog predsednika Republike Slovenije. V začetku oktobra 2006 je guverner Banke Slovenije na podlagi Zakona o Banki Slovenije obvestil predsednika Republike Slovenije in predsednika Državnega zbora, da guvernerju Banke Slovenije 31. marca 2007 poteče 6-letni mandat. Zato je predsednik Republike Slovenije v Uradnem listu Republike Slovenije objavil poziv za zbiranje predlogov možnih kandidatov za prosto mesto guvernerja Banke Slovenije. Predsednik republike je dne 29. decembra 2006 posredoval Državnemu zboru predlog, da za guvernerja Banke Slovenije imenuje mag. Mitjo Gasparija, rojenega 25. novembra 1951, magistra ekonomije, sedanjega guvernerja Banke Slovenije. Za predlaganega kandidata je bila posredovana tudi podrobnejša utemeljitev oziroma predstavitev njegovega dosedanjega dela. Predlagani kandidat s kandidaturo soglaša. To je bila ugotovitev Mandatno-volilne komisije. Predsednik Državnega zbora je na podlagi Poslovnika Državnega zbora predlog za imenovanje mag. Mitje Gasparija za guvernerja Banke Slovenije, ki ga je Državnemu zboru predsedoval predsednik republike, predložil v obravnavo Mandatno-volilni komisiji. Mandatno-volilna komisija je v skladu s svojimi pristojnostmi o predlogu razpravljala na 26. seji 24. januarja 2006. V dolgi, temeljiti, na trenutke polemični, razpravi je z vseh strani obravnavala predlagani predlog. Mandatno-volilna komisija ugotavlja, da je predlog predsednika Republike Slovenije pripravljen v skladu z določili Zakona o Banki Slovenije, Državni zbor pa bo na osnovi tega lahko na podlagi Zakona o Banki Slovenije ter Poslovnika Državnega zbora odločil o predlogu predsednika Republike Slovenije o predlogu. Na tej osnovi je Mandatno-volilna komisija z večino opredeljenih glasov sprejela sklep, s katerim se je seznanila s predlogom predsednika Republike Slovenije, da za guvernerja Banke Slovenije imenuje mag. Mitja Gasparija in predlaga Državnemu zboru, da predlaganega kandidata imenuje za guvernerja Banke Slovenije za dobo šestih let, s tem da začne izvrševati funkcijo 1. aprila 2007. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Žnidaršič v imenu DeSUS-a. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana svetovalka predsednika države, kolegica in kolegi! Naša poslanska skupina bo gospoda Mitja Gasparija kot kandidata za guvernerja Banke Slovenije podprla, ker ne vidi nobenega razloga, da to ne bi bilo najbolje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Pozsončeva v imenu Narodne skupnosti.
Pred nami je predlog za imenovanje guvernerja Banke Slovenije. Predlagan je gospod Gaspari. In on je vreden zaupanja. V prejšnjem obdobju kot minister in pozneje kot guverner je dokazal, da ima znanje, sposobnosti in da je pošten človek. In vse te svoje omenjene kvalitete je postavil v službo Države Slovenije. Z njim smo prehodili pot od tolarja do trdne valute, do Evropske unije do evra. In prej kot naši sosedje. In nam in našim gospodarstvom ni naredil nič slabega. Pred nekaj tedni na proslavi pri prevzemu evra se je pohvalno izrazil o njegovem delu tudi sam vrh slovenske politike. In sedaj mi razmišljamo, ali ga potrdimo ali ne. Ta naša mlada država in naš mladi evro potrebuje njega, njegovo delo. Upam, da bomo poslanci glasovali preudarno, odgovorno, v interesu slovenske države in zaradi nekega političnega konstrukta ne bomo odžagali vejo, na kateri sedimo. Podprla ga bom.
Hvala lepa. V času predstavitve stališč poslanskih skupin ni proceduralnih predlogov, gospod Peče. Jaz vas nisem klical, ker ste bil zunaj dvorane. Večkrat je vaša poslanska skupina izrazila željo, da vas ne kličemo, kadar niste v dvorani. Zato sem pač držal tega. Nadaljujemo z razpravo. Se opravičujem, ampak če nekdo zamudi, potem nima pravice. Bi kršil prakso. Besedo ima gospod Tanko v imenu SDS.
Hvala lepa za besedo. Letos se iztekajo mandati funkcionarjem v nekaterih pomembnih državnih institucijah. Vsi mandati presegajo mandate poslancev Državnega zbora, zato nosi predlagatelj, v tem primeru predsednik države, še toliko večjo odgovornost za svoje predloge. Glede na to, da je predsednik samo predlagatelj kandidatov, ki jih izbere sicer po svoji osebni presoji in predloži v odločanje poslancem Državnega zbora, bi bilo zelo smiselno ubrati primeren način komunikacije med predlagateljem in tistimi, ki odločajo v dobro kandidata, v dobro integritete predlagatelja in v dobro javne podobe države. Predsednik republike dr. Drnovšek je postopek predlaganja kandidata za guvernerja izpeljal na njemu lasten način. Za kandidata je izbral mag. Gasparija, dosedanjega guvernerja, in finančnega ministra njegovih, se pravi, Drnovškovih vlad. Predsednikov favorit je pravzaprav že od osamosvojitve njegov tesen sodelavec in politični sopotnik, ki je vseskozi bdel nad financami slovenske države. Pred 6 leti je tudi zamenjal uspešnega guvernerja dr. Arharja. Poslanska skupina se je s kandidatom srečala dvakrat, enkrat sami in drugič z ostalimi koalicijskimi strankami. Ko smo že imeli dogovorjen termin s kandidatom Gasparijem, je prišla intervencija iz poslanskega kluba. Poklical me je eden od poslancev Liberalne demokracije in mi predlagal spremembo termina hiringa, ker naj bi imel mag. Gaspari obveznosti. In to je zanimivo, ni interveniral kabinet guvernerja, ni interveniral guverner, ampak kurirček iz Liberalne demokracije. In to je zelo nenavadno. Glede na to, da gre za pomembno funkcijo, smo opravili temeljit pogovor, na katerem smo kandidatu postavili veliko vprašanj. Nekatera so se nanašala na zadnji bleščeči dogodek, na januarski prevzem evra, za katerega pripada nedvomno veliko zaslug Banki Slovenije in guvernerju Gaspariju. Pot do evra je bila trda in dolga in je zahtevala odlično sodelovanje Vlade, Banke Slovenije, Državnega zbor in drugih pri načrtovanju politik, ki so pripeljali do tega velikega dogodka. Guvernerju in njegovim sodelavcev nihče ne odreka zaslug za ta podvig, vendar sijaj tega dogodka ne more biti edino merilo in argument za naše odločitve. Ob prehodu na evro se je zgodila tudi manjša nerodnost, in sicer, da ob prevzemu, ob pologih evrskih kovancev banke zaračunavajo provizijo, kar prizadene predvsem manjše subjekte, ki kasirajo veliko drobne gotovine. Pravzaprav je guverner dal vedeti, da o tej proviziji ni bil niti seznanjen. Mislim, da je to ena od pikic v tem prevzemanju evra. Iz guvernerskega obdobja kandidata so tudi očitki o nedovolj odločnem ravnanju guvernerja Banke Slovenije v primeru preoblikovanja hranilno-kreditnih služb, v primeru preoblikovanj SIB banke. SIB banka je recimo veliko časa zapolnjevala mestno in tudi državno politiko in je eni skupini omogočila odličen izhod iz zavožene banke. Marsikaj pa je še vedno neprikritega. Prav tako so bili pri preoblikovanju hranilnih-kreditnih služb prizadeti številni, tisoči varčevalcev, ki so izgubili veliko milijard tolarjev in še vedno čakajo svojo pravico v sodnih postopkih proti Banki Slovenije. Vprašanja so se nanašala tudi na obdobje, ko je kandidat opravljal odgovorno in zahtevno politično funkcijo, ko je bil minister. Iz tega obdobja so ostali cmoki, nepojasnjeni in nezaključeni procesi, ki so povzročili usmerjeno alokacijo javnih sredstev. V času na primer, ko so družbena podjetja še niso bila olastninjena, minister Gaspari ni poskrbel za nadzor nad denarnimi tokovi v tujini, zato je marsikateri menedžer lahko devizna sredstva odprodajal v tujini, namesto na račune domačih bank zadrževal na računih tujih bank in potem s temi sredstvi sodeloval ali v lastninjenju teh podjetij ali pa ustanavljal nova podjetja. Ostale so ne dovolj pojasnjene okoliščine o posegih in nezadovoljivo zavarovanih pomočeh države, tukaj izstopa zadeva Optimizem v vseh svojih pojavnih oblikah. Ob tem tudi ne moremo pozabiti na velike igre, ki so več let spremljale lastninsko preoblikovanje igralnic. Vlada ni realizirala sklepa, ki ji je nalagal privatizacijo bank, tega sedanji guverner, tedanji minister, ni pripravil, pa se je kljub temu pristopilo k privatizaciji. Podobno pri zavarovalnicah, kajti več kot 4 leta ni bil pripravljen zakon za tretjo obravnavo. S tem so bili povzročeni številni zapleti glede lastnine in lastninskih deležev v zavarovalnicah. Na primer, zapleti Zavarovalnice Triglav so se reševali še nekaj let in še danes ni povsem jasno, kakšen je bil pravzaprav pravi interes tedanje Vlade in liberalne politike. Prav zaradi mečkanja, so se pojavile velike zgodbe s to zavarovalnico in v času, v obdobju brez zakona, je bilo ceno izdanih več soglasij za dokapitalizacijo, s katerimi se je zniževalo delež družbenega kapitala in verjetno načrtovalo tudi prevzem zavarovalnic. Posledice so tudi v zelo različnih cenitvah Zavarovalnice Triglav. Izvedene so bile tudi številne poteze pri izvajanju proračunov, ki so prikrojevale javnofinančno podobo. Na eni strani podaljševanje proračunskega leta na strani prihodkov, na drugi strani skrajševanje na strani odhodkov in s tem se je v veliki meri realno spremenilo podobo javnofinančnega primanjkljaja za tista proračuna leta. Ob tem pa se je tudi omogočalo nekaterim tudi drugačne načine črpanja sredstev, marsikdaj predvsem pri občinah. Zadnji dogodki pa se nanašajo tudi na različne dokumente, tajnih in poslanih v Evropsko centralno banko ali tajne interne, ki so prišli v javnost in to kaže tudi deloma na težave v organizaciji Banke Slovenije in v sistemu odgovornosti Banki Slovenije in to ne vliva ravno velikega zaupanja. Ko je bila iz dokumentov Banke Slovenije, ki so bili poslani na Evropsko centralno banko, odstranjena zaupnost, so nekateri te dokumente dobili, res da na zahtevo, in sicer v last in posest. Kasneje so bili ti dokumenti poslani tudi na Državni zbor, vendar z dopisom, da so ti isti dokumenti, ki so bili nekim dani in poslani v osebno uporabo, drugim dani samo na vpogled. In me prav zanima, zakaj je prišlo do takega ravnanja Banke Slovenije. In tudi me zanima, ali ni s tem kratena pravica poslancev do enake uporabe in razpolaganja z dokumenti in te institucije z isto oznako. O objavi internega gradiva se je pokazalo tudi, da se je dejansko zgodil oziroma obdelal ta črni scenarij. Tukaj so nekateri, recimo, predvsem podatki proračunskega primanjkljaja 4-krat, 5-krat drugačni od tistih, ki so bili napovedani v teh konzervativnih napovedih Vlade in tukaj so bili tudi planirani zelo konzervativno prihodki, odhodki nekoliko drugače, vendar nikjer ni bilo podlage za tako velike razlike tristoprocentne, štiristoprocentne razlike. Dejstvo je, da se je del teh ocen pojavil tudi v poročilih tujih institucij in to je postavljalo Slovenijo v položaj nekredibilnega partnerja, partnerja, ki vzbuja dvome in sume in tudi to tudi vzbuja dvome v aktualno slovensko politiko na področju javnih financ. Projekcije iz zaupne analize so tudi precej podobne napovedim, ki jih v svojih razpravah v Državnem zboru producira tudi nekdanji analitik Banke Slovenije, ki je tudi tisti, ki je opravil tudi tisto kurirsko vlogo, kot sem povedala v uvodu. Po preučitvi [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]kandidatovega dosedanjega dela in odgovorov poslanska skupina stališča ni spremenila, ker se v tem obdobju ni spremenilo nič relevantnega, zato kandidata za guvernerja gospoda Gasparija tudi ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Rop v imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovane poslanke, poslanci, gospod podpredsednik! Predsednik Republike Slovenije dr. Janez Drnovšek predlaga Državnemu zboru, da danes za guvernerja Banke Slovenije imenujemo mag. Mitjo Gasparija, dosedanjega guvernerja Banke Slovenije. V poslanskem klubu LDS smo prepričani, da je predlog predsednika primeren, logičen in dober, zato ga bomo z veseljem podprli. Mag. Mitja Gaspari je s svojim dosedanjim delom kot dolgoletni finančni minister in v zadnjih šestih letih kot guverner Banke Slovenije nedvomno, pomembno sokreiral uspešen gospodarski razvoj Slovenije, njeno uspešno vključevanje v Evropsko uniji in nazadnje tudi uspešen in učinkovit sprejem evra. Slovenija je tudi po zaslugi mag. Gasparija v Evropsko unijo vstopila kot najbolje pripravljena nova članica Evropske unije in kot prva med vsemi novimi članicami v letošnjem letu prevzela evro. Mag. Mitja Gaspari je sodeloval in uspešno sokreiral tako fiskalno kot monetarno politiko na našli dolgoletni poti doseganja in izpolnjevanja maastrichtskih kriterijev in s tem vstopanja v Evropsko unijo in evroobmočje, v prvem obdobju kot minister za finance na področju doseganje javnofinančnega ravnovesja oziroma primernega javnofinančnega deficita in javnega dolga. Kljub večletni recesiji v Evropski uniji, izgubi pomembnega dela trga za slovensko gospodarstvo in prevzemov dolga smo se še za njegovega časa pridružili po teh kriterijih najuspešnejšim državam članicam Evropske unije in kar je pomembno, ob uspešni in stabilni gospodarski rasti in kontinuiranemu zniževanju brezposelnosti. To ni uspelo prav nobeni novi članici Evropske unije. V drugem obdobju pa je kot guverner Banke Slovenije aktivno in uspešno sodeloval pri zniževanju inflacije in dolgoročne obrestne mere pri nas in s tem izpolnitvi tudi preostalih maastrichtskih kriterijev, kar prav tako ni uspelo prav nobeni novi članici Evropske unije. Spoštovane poslanke, poslanci, prav nobenega dvoma ni, da je dosedanje delovanje guvernerja Mitja Gasparija tesno povezano s tranzicijo slovenskega gospodarstvo po osamosvojiti. Ko ocenjujemo njegovo delo na nek način ocenjujemo tudi uspešnost naše tranzicije. Mednarodna javnost, Evropska unija, Evropska centralna banka, državniki praktično vseh držav članic Evropske unije nam uspešnost priznavajo in jo potrjujejo. Potrdila nam jo je Evropska unija, ko so nam kot prvi med novimi članicami Evropske unije zaupali predsedovanje Evropski uniji v naslednjem letu. Potrdila nam jo je Evropska centralna banka in države članice evroobmočja, ko so nas sprejeli medse kot prvo in edino med novimi članicami Evropske unije. In potrdili so nam jo prav vsi, prav vsi predsednik držav članic Evropske unije in predsednika Evropske komisije in Evropske centralne banke ob zadnji proslavi v Cankarjevem domu. In ne nazadnje, z njimi se je strinjal tudi predsednik slovenske Vlade in SDS, ko je na tej proslavi dejal [[citiram]] : "Slovenija je od razpada Jugoslavije in osamosvojitve prehodila uspešno pot razvoja in tranzicije." In še več, dodal je: "Na današnji dan sem zahvalo dolžan tudi vsem dosedanjim predsednikom in članom slovenskih vlad, in še posebej finančnim ministrom in guvernerjema." Upam, da se še spominjate teh besed, predsednik Vlade jih je namreč, vse tako kaže, pozabil. Gospod Mitja Gaspari je namreč bil v tem uspešnem obdobju, o katerem govori predsednik Vlade, vseskozi aktiven sokreator uspešne ekonomske politike, najprej kot minister za finance, potem kot guverner Banke Slovenije. V čem je torej problem? Kaj moti večji del vladajoče koalicije? Kajti po že nekajkrat videnem scenariju so se iznenada našli fantomski tajni dokumenti, ki naj bi dokazovali, da je Banka Slovenije Evropski centralni banki posredovala tajne dokumente z negativnimi ocenami slovenskega gospodarstva, ki bi našo državo prikazali kot nesposobno doseči konvergenčne kriterije za vstop v evroobmočje - prozorno, pritlehno, a vendar zelo tipično za način delovanja vladajoče koalicije in aktualne Vlade. Tudi reakcija predsednika Vlade, ki je že imel pripravljeno izjavo, tudi zanimiva in tipična, [[citiram]] , 22.1.2007 na POP TV: "Z Banko Slovenije smo v času priprav za vstop v evroobmočje dobro sodelovali. Tudi z guvernerjem osebno. Na koaliciji," zanimivo, "na koaliciji smo že prej, preden je prišlo do teh vprašanj, dosegli načelno soglasje o njegovi podpori. Zdaj je to vprašanje odprto." [[Konec citata.]] Torej, če je res, kar govori predsednik Vlade, se je koalicija že odločila, da podpre mag. Mitjo Gasparija za guvernerja Banke Slovenije. In potem bi pričakoval, da bi ga tudi danes, zlasti po tistem, kar smo v zadnjih dnevih slišali. Pokazalo se je, da tajnih dokumentov seveda ni, popolnoma jasno. In smešno je, če kdo trdi, da je mag. Mitja Gaspari poskušal preprečiti vstop Slovenije v evroobmočje, potem ko se je 15 let boril za to, vsak dan in vedno znova. Pokazalo se je tudi, da gre zgolj za del analize javnofinančnih tveganj, do katerih bi prišlo, če Vlada ne bi ukrepala in če bi se trendi prihodkov in odhodkov proračuna nadaljevali v enakem tempu. Ne nazadnje izračun potencialnih tveganj je dolžnost strokovnih služb Banke Slovenije in ni v ničemer sporen - za stroko nedvomno ni, za slovensko vladajočo politiko pač je. Vlade seveda ne skrbi podobna analiza, ki je veliko hujša in slabša, od Evropske komisije, ki je ocenila, da je Slovenija z vidika javnih financ praktično najbolj rizična država članica Evropske unije; samo Ciper je bolj rizičen od Slovenije. A vse to očitno Vlade ne skrbi posebej, bolj jo očitno skrbi, da bi se vse to vedelo, tako kot doma kot v EU. Zaman, vse se ve in kmalu se bo tudi videlo. Spoštovane poslanke in poslanci! Danes ne govorimo samo o Gaspariju. Danes govorimo o preteklosti, sedanjosti in prihodnosti Slovenije. O preteklosti in naši skupni uspešnosti govorimo, ko ocenjujemo delo gospoda Gasparija za nazaj. O sedanjosti govorimo, ko poslušamo in gledamo način delovanja in odločanja dela vladajoče koalicije tudi danes. In o prihodnosti govorimo in bomo odločali ob glasovanju za ali proti gospodu Mitju Gaspariju. Še enkrat bomo odločali o odnosu med Vlado in inštitucijami, ki bi morale biti v uspešnih demokratičnih, in v uspešnih demokratičnih državah so, neodvisne, samostojne, strokovne in pokončne. Neodvisne, samostojne in pokončne zato, ker je to temeljni pogoj za učinkovito delovanje celotne družbe, gospodarstva in razvoja. Spoštovane poslanke in poslanci! Slovenija je pred dnevi kot prva med novimi članicami EU vstopila v evro območje. Na to smo lahko vsi skupaj ponosni, a naj nam bo to hkrati tudi zaveza za uspešno delovanje v naprej. V novih okoliščinah je pomen in vloga fiskalne politike bistveno večja in vloga Banke Slovenije spremenjena. Njena osnovna vloga je nadzor, njena osnovna vloga je analitična. In to dela Banka Slovenije in to mora delati Banka Slovenije, če želimo uspešno ekonomsko politiko v Sloveniji. V poslanskem klubu LDS smo prepričani, da javno izrečene podpore gospodu Gaspariju s strani predsednika Evropske centralne banke, gospoda Tricheta, podpora evropskega komisarja, gospoda Almunia, in ne nazadnje podpora slovenskega predsednika, gospoda Drnovška, tudi slučajno niso slučajnost. Tudi zato bomo z zadovoljstvom podprli izvolitev mag. Mitja Gasparija. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Potrč v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa. Državni zbor je pred pomembno odločitvijo. Prvič po tem, ko je Slovenija postala polnopravna članica EU in prvič po tem, ko je pričela enakopravno upravljati monetarno politiko in odločitve v okviru Evropske centralne banke, bomo odločali o imenovanju guvernerja Banke Slovenije. Guvernerja, ki bo istočasno tudi eden od 13 guvernerjev bank evroobmočja, ki v svetu guvernerjev Evropske centralne banke enakopravno in neodvisno odločajo o monetarni politiki držav, katerih skupna valuta je evro. Predsednik države je Državnemu zboru predlagal v izvolitev mag. Mitjo Gasparija. Prav je poudariti, da v skladu z zakonom nekateri poslanci in poslanske skupine poskušajo tudi ta postopek in predlaganje zgolj enega kandidata postavljati pod vprašaj. Poslanske skupine so doslej večinoma dovolj jasno opredelile svoj odnos do predlaganega kandidata. Poslanska skupina Socialnih demokratov predlagano kandidaturo v celoti podpira in bo glasovala za izvolitev. Pričakujemo lahko, da bodo izvolitev podprle tudi Liberalna demokracija, Slovenska ljudska stranka in DeSUS. Takšne so jasne izjave, zaradi spoštovanja do predlagatelja bi tako lahko pričakovali ravnanje tudi obeh poslancev in poslanke narodnosti. Toda izvolitev predlaganega kandidata, in to velja posebej poudariti, je odvisna predvsem od ravnanja poslank in poslancev preostalih treh strank: Demokratov, Nove Slovenije in Nacionalne stranke. Prav te tri stranke so namreč v zadnjih 14-ih dneh v javnost plasirale neresnične, polresnične ali izmišljene trditve in obtožbe, ki naj bi opravičile njihovo nasprotovanje predlaganemu kandidatu. Čeprav je dosedanja razprava v glavnem že pokazala neutemeljenost teh obtožb, je prav, da tudi danes poudarimo ta dejstva, da bi jasno videli razloge za ravnanje posameznih strank in na tej podlagi tudi njihovo odgovornost za morebitno neizvolitev predlaganega kandidata. Javnost in dostopnost vseh, za nekatere tudi spornih gradiv Banke Slovenije in Evropske centralne banke je prav kmalu razkrila, kako so se neresnično povezovala dejstva in izmišljene zgodbe, da bi se tako omajala verodostojnost kandidata. To je tudi značilnost vsebine trditev, ki jih je v svojem pismu predsedniku Državnega zbora navedel vodja poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Toda tako ravnanje gospoda Plemenitega ni presenečenje. Čudim pa se, da sta lahko dopustila kakršnokoli možnost, da gre zaresno pismo in obtožbe predsednik Vlade in predsednik Demokratske stranke, gospod Janez Janša, in finančni minister in predsednik Nove Slovenije, gospod Bajuk. Oba bi namreč lahko, v kolikor to že nista vedela, z enim samim telefonskim klicem in razgovorom odpravila vsak dvom v obtožujoč konstrukt, ki je bil storjen. Dovolila pa sta, da se dopušča možnost, da je bila interna strokovna ocena Banke Slovenije, ki jo ta mora delati, kadarkoli in kakorkoli uradno posredovana Evropski centralni banki, celo s ciljem neobjektivno prikazovati finančne perspektive Slovenije v evropski javnosti ali celo zato, da bi se onemogočil sprejem Slovenije v evroobmočje, v času, ko je ta že bila v evroobmočje sprejeta. V javnosti sta torej plasirala izjave, ki teh trditev niso potrjevale in še manj zanikale, ki so torej dopuščale sum v njihovo resničnost. Jelinčičevo pismo torej nikakor ne moremo šteti kot kakršenkoli resen argument za nasprotovanje kandidatu Gaspariju. Bil pa je dogovorjen ali slučajen povod, da so se lahko pričele nenačelne in obtožujoče razprave, ki so njegovim nasprotnikom dajale podlage za namišljene argumente in dokaze. Žal predsednik Vlade in finančni minister nista prispevala k temu, da takih razprav ne bi bilo. Posebej predsednik Vlade je vse bolj kazal svoje nasprotovanje kandidatu, enako poslanci njegove stranke. Upam, da bo poslanska skupina in da bodo poslanci Slovenske nacionalne stranke potem, ko so se dvomi, ki jih je zasejalo pismo njihovega predsednika, pojasnili, ponovno tehtno razmislili o svoji odločitvi, saj se zavedajo pomena odločitve in odločilne vloge, ki jo pri tem ima vsak glas danes prisotnega ali neprisotnega poslanca in poslanke. In ker se gotovo zavedajo, da rabimo v Evropski centralni banki človeka, ki bo vodil neodvisno, ne pa politiko servilnosti do Evropske unije. Takšno je namreč vedno bilo stališče Slovenske nacionalne stranke. Tako ostaja temeljna odgovornost za odločitev na dveh največjih vladnih strankah. Ti dve stranki za svoje nasprotovanje sedaj poudarjata ravnanja gospoda Gasparija v času njegovega političnega delovanja v letih, ko je bil minister za finance, in v času, ko je bil šest let guverner Banke Slovenije. Navajata politične zgodbe, ki so jih sami plasirali v javnost v času, ko so bili v opoziciji, in pri tem pozabljajo, da nobena od teh zgodb nikoli ni bila niti dokazana kot nezakonita niti kot gospodarsko škodljiva, še manj pa, da je zanje odgovoren gospod Gaspari. In kar je pri tem najpomembnejše, pozabljajo, da gre za vprašanje, ki imajo že "dolgo brado" in nikakor niso nastala v zadnjem času. Ne upoštevajo dejstva, da vsa slovenska in evropska strokovna in politična javnost šteje gospoda Gasparija za dobrega in uglednega kandidata, s pomembnimi referencami prav zaradi njegovega dosedanjega dela in vodenja Banke Slovenije. In posebej so pozabili, da sta bila do nedavnega, do uveljavitve evra in proslavi ob tem dogodku, vsaj v javnih izjavah takega mnenja tudi gospoda predsednik Vlade Janez Janša in finančni minister Bajuk: ali sta torej brez resnih argumentov spremenila mnenje ali pa sta se pred evropskimi politiki želela pokazati načelna, po njihovem odhodku s proslave pa sta lahko pokazala svojo pravo barvo. Argumentov proti kandidatu torej ni, so pa izmišljene obtožbe. Toda te kažejo, da gre za politično oceno dveh največjih vladnih strank in njunih predsednikov. Vesel sem, da to vedno bolj priznava in poudarja tudi velika večina slovenske javnosti. Izvolitev gospoda Gasparija za guvernerja je torej odvisna predvsem od tega, ali sta vladajoči stranki in njuna predsednika, vsaj za prvo izrazito evropsko funkcijo, pripravljena podpreti človeka, ki je bolj neodvisen kot pa kompatibilen njuni politiki. Ali sta pripravljena podpreti človeka,ki se bo še naprej prizadeval za neodvisen, vendar v korist Slovenije uresničevan položaj Banke Slovenije v okviru Evropske centralne banke? Ali pa sta, čeprav že sodelujemo v trojki predsedujočih EU in leto pred tem, ko ji bomo predsedovali, še vedno bolj zavezana ozkosrčni kadrovski politiki po političnih kriterijih kot pa evropskim normam obnašanja? To bi bilo res nesprejemljivo sporočilo partnerjem v Evropi, posebej potem, ko sta gospoda Gasparija pri kandidaturi tako jasno podprla tudi evropski komisar za finance Joaquin Almunia in predsednik Evropske centralne banke Jean-Claude Trichet. Še vedno upam, da bodo prevladali argumenti in odgovornost do Slovenije, ne pa politikantsko in ozko strankarsko ravnanje. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov bomo tako ravnali in glasovali za predlog predsednika države, da se za guvernerja Banke Slovenije izvoli mag. Mitja Gaspari.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Horvat v imenu Nove Slovenije.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovana svetovalka gospa Tovornikova, kolegice in kolegi! Slovenija je edina od mladih članic EU, ki ji je uspelo izpolniti maastrichtske kriterije in prevzeti evro. To bi nas vse v Sloveniji moralo nekoliko bolj navduševati, navdajati s ponosom, prispevati k evropski prepoznavnosti, predvsem pa k nacionalni samozavesti. Kdo ima zasluge? Danes gotovo ni čas, da bi delali inventuro ali ranglisto ljudi ali inštitucij, ki so najbolj zaslužni za ta resnično velik uspeh naše države. Gotovo je med njimi Banka Slovenije, njen guverner, gotovo Vlada Republike Slovenije, gotovo tudi Državni zbor in gotovo vsi davkoplačevalci in državljanke in državljani Republike Slovenije. Če ne štejemo Malte in Cipra, ki sta verjetno naslednji kandidatki za prevzem evra, bo Slovenija še nekaj časa edina tranzicijska država v evroobmočju. To dejstvo mora v veliki meri določevati strategijo razvoja in delovanja Banke Slovenije v sistemu evropskih centralnih bank in guvernerja Banke Slovenije v svetu guvernerjev Evropske centralne banke. Mednarodna prepoznavnost Slovenije se mora preko delovanja Banke Slovenije in njenega guvernerja v evroobmočju okrepiti. Guverner Banke Slovenije nastopa v svetu guvernerjev Evropske centralne banke kot oseba z lastnim prepričanjem in osebno integriteto. Pomembno je, da je guverner ekonomist, z dobrim znanjem mednarodne makroekonomije, kar potrjujejo življenjepisi in izkušnje guvernerjev drugih centralnih bank držav, ki so prevzele evro. Hkrati pa guverner nastopa tudi v vlogi guvernerja nacionalne centralne banke, ki koordinira dejavnosti in obveznosti nacionalne centralne banke v sistemu evropskih centralnih bank. Banka Slovenije mora prevzeti pomembnejšo vlogo pri regulaciji in predvsem nadzoru slovenskega finančnega sektorja. Ta vloga mora biti jasna predvsem z vidika odgovornosti za vzpostavljanje finančne stabilnosti v gospodarstvu. Banka Slovenije je verjetno, žal, edina izmed redkih nacionalnih bank v evro območju in širše, ki nima razvite ali vsaj dovolj razvite raziskovalne dejavnosti. Le-ta je ključna pri vsebinskih vprašanjih sodelovanja Banke Slovenije in njenega guvernerja v organih Evropske centralne banke. Še bolj pomembna pa je vloga podrobnega analitičnega znanja pri vzpostavljanju potrebne finančne discipline in koordinacije z nosilci ekonomskih politik v državi. Zaradi majhnosti slovenskega prostora je nujno, da se koordinacija in komunikacija med Banko Slovenije in Vlado Republike Slovenije poveča. Primer dobrega sodelovanja in koordinacije politik je sosednja Avstrija, katere finančni sektor prevladuje na trgih jugovzhodne Evrope. Banka Slovenije ima izredno velik informacijski kapital, ki ga ne izkorišča za večjo podporo slovenskemu finančnemu sektorju pri vstopu na tuje trge. Še manj pa je usklajeno delovanje z Vlado, ki bo zaradi spremenjene vloge Banke Slovenije v evroobmočju igralo pomembno vlogo pri gospodarski in politični prepoznavnosti Slovenije v mednarodnem okolju. Poslanska skupina Nove Slovenije je edina poslanska skupina tega Državnega zbora, ki je opravila pogovor z obema na poziv predsednika države prijavljenima kandidatoma za guvernerja Banke Slovenije, in s tem želela narediti gesto spoštovanja do osebnosti obeh. Seveda smo pri kandidatu predsednika države, gospodu Mitji Gaspariju, ocenjevali tudi njegovo delo v preteklem 6-letnem mandatnem obdobju. Nismo pozabili izredne seje, ki je bila sklicana maja 2004, izredne seje Državnega zbora namreč, na kateri se je analiziralo in ugotavljalo odgovornosti Banke Slovenije zaradi slabega nadzora nad poslovanjem hranilno-kreditnih služb. Ker bo funkcija nadzora Banke Slovenije ostala in bi morala biti okrepljena, imamo v poslanski skupini Nove Slovenije zaradi dosedanjih pomanjkljivo opravljenih nadzorstvenih nalog Banke Slovenije velike pomisleke. Srečali smo se tudi s predstavniki oškodovancev, nekdanjih varčevalcev v HKS. Danes ne moremo mimo travm teh ljudi, ki so skupaj izgubili približno nekaj deset milijard slovenskih tolarjev, tudi zaradi slabega nadzora Banke Slovenije. Sodni postopki tečejo. Naše odločitve nismo oblikovali na osnovi spornih dokumentov, tako imenovanih spornih dokumentov, niti se z njimi nismo v poslanski skupini Nove Slovenije ukvarjali, niti se o teh dokumentih nismo pogovarjali s finančnim ministrom, kot so nam nekateri očitali. To smo slovenski javnosti pojasnili tudi na novinarski konferenci, žal pa kot običajno te informacije niso dovolj napolnile slovenskega medijskega prostora. Spoštovani! Odločitve poslanske skupine Nove Slovenije ostajajo enake kot pred dobrim mesecem, kot pred šestimi leti: žal kandidatu ne moremo zaupati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Peče. Prosim.
Spoštovani prisotni! Sporočilo Evropi je bil največkrat zasledovan cilj predstavnikov poslanskih skupin. Kakšno bo sporočilo Evropi? Ali ni pomembnejše, kakšno bo sporočilo Republiki Sloveniji, našim državljankam in našim državljanom? Skrbi vas izključno to, kaj bo rekla Evropa, ampak to vas ni skrbelo v momentu, ko je guverner Banke Slovenije dal svoj podpis k pridobitvi kvalificiranega deleža belgijskemu KBC za prodajo Nove Ljubljanske banke. Tisti momenti so bili vsem vam, ki ste sestavljali Vlado v preteklih obdobjih, sila malo pomembni. Pa dovolite, da začnem približno tako, kot so se dogodki v preteklosti odvijali. Bil je 28. junij 1994 leta, ko je na naslovnici osrednjega slovenskega časopisa Delo bilo moč zaslediti dobro vest za državljanke in državljane, da bodo soudeleženi pri privatizaciji bančnega sistema, torej Nove Ljubljanske banke in Nove Kreditne banke v prihodnosti. Ta dan, torej 28. junij je bil v bistvu dan za tem, ko se je v okviru Državnega zbora odvijala izredna seja, zaprta za javnost, gradivo še danes nosi oznako strogo zaupno. Na omenjeni seji Državnega zbora, takratnega, je bil gospod guverner Gaspari, današnji, finančni minister. Vsak izmed poslancev ima možnost pridobitve tega gradiva. V Nacionalni stranki pa smo hoteli, da bi se v začetku tedna s strani tega gradiva umaknila oznaka strogo zaupno. V tistem smo pozvali predsednika Državnega zbora, da umakne oznako strogo zaupno in da slovenska javnost izve, kakšen je bil prvotni načrt privatizacije bančnega sistema in kaj iz tega je nastalo. Dejstvo je, da je iz tega nastala polomija. Odgovor predsednika Državnega zbora je bil negativen, da ne more umakniti oznake strogo zaupno in tudi jaz vam tega gradiva iz tega naslova žal, ne morem dati. Nekajkrat pa sem o tem govoril. In, kar je najpomembnejše pri celotni zadevi, tedanji finančni minister, torej gospod Gaspari, ta, ki je danes guverner Banke Slovenije, za katerega v ostalih opozicijskih strankah govorite, da je edini sposoben v okviru Republike Slovenije v tem tisočletju voditi centralno banko, kar je po mojem mnenju, prepričanju smešno, da govorite, da ima Slovenija samo enega človeka, ki je sposoben voditi centralno banko, je seveda blatenje naše države. Slovenija ni kadrovsko tako zelo šibka, kot jo hočete prikazati doma in v tujini. Ampak da se vrnem v tisto leto 1994 - kot sem pa rekel, vsak izmed vas ima možnost pridobiti magnetogramski zapis. Obljubljeno je bilo v sejni sobi Državnega zbora ob sprejemu dopolnitve temeljne ustavne listine, da se bodo slovenske banke privatizirale na podlagi zakona, prvič. In drugič, da bo v tem zakonu temeljni poudarek in vsebina, da bodo pri privatizaciji sodelovali slovenski državljani in državljanke. In če pogledamo danes, ni uresničen ne prvi sklep ne drugi sklep. Vsi vemo, da se banke ne privatizirajo, poudarjam, ne privatizirajo na podlagi privatizacijskega zakona. Vemo, kaj se je dogajalo leta 2002, ko je šel v prodajo oziroma ko je šla v prodajo Nova Ljubljanska banka, mimo zakona, mimo vsega, izključno s stališčem Vlade Republike Slovenije, mimo Državnega zbora. In kam je pripeljala prodaja Nove Ljubljanske banke? Potekala je v teh dveh etapah, prva je bila dokaj javna pridobitev 33%, belgijskemu KBC-ju in 5% EBRD-ju. Drugi del je bil tajen, to je pridobitev nadaljnjega deleža, tistega vplivnega deleža, od katerega so pa seveda zdaj odstopili, kajti zamenjala se je Vlada in bilo možno izpeljati drugega dela privatizacije po načrtu iz leta 2002. Ampak rad bi poudaril tisto, kar je vsaj za odločitev poslancev Slovenske nacionalne stranke najpomembnejše, noben od državljanov Republike Slovenije in pa seveda državljank ni bil soudeležen pri privatizaciji. Ampak v celotni zadevi, da ne bom govoril samo o privatizaciji, je seveda smiselno poudariti še nekaj, človek, ki je v Državnem zboru govoril in prikazoval delitev, celo v procentih, koliko bodo državljanke in državljani skozi privatizacijo nazaj, je bil tedanji finančnih minister, predlagatelj gradiva, tisti, ki je avtorsko zasnoval omenjeno zadevo, gospod Gaspari. Leta 2002, ko smo prišli v moment prodaje Nove Ljubljanske banke, je ta oseba iz finančnega ministra prešla v guvernerja narodne banke. In guverner narodne banke ima seveda v rokah tisto zadnje in najpomembnejše orodje, ki se imenuje soglasje, soglasje oziroma dovoljenje za pridobitev kvalificiranega deleža, katerega mora guverner podpisati. Jaz osebno sem v imenu Slovenske nacionalne stranke 23. maja 2002 pozval guvernerja Banke Slovenije, gospoda Gasparija, naj tega ne stori, naj se drži svojih lastnih besed, izrečenih v Državnem zboru. Prvič. In drugič. Naj spoštuje sklep Državnega zbora o privatizaciji bank. Odgovora niti ni bilo. Ne da ne bi bil negativen, ampak je seveda gospod Gaspari podpisal nekaj, kar je sam obljubil Državnemu zboru, da se to ne bo nikoli zgodilo. Državni zbor je tistega leta 1994, zopet se vrnem v obdobje pred sanacijo bančnega sistema, podprl in predlagal Državnemu zboru, ob soglasju nekaterih drugih veljakov, in je bil sprejet sklep: pri pripravi privatizacijskega zakona bank se bo upoštevala udeležba državljanov v lastninjenju saniranih bank. Iz tega sklepa je moč slediti trem vsebinam. Trem vsebinam, katera niti ena ni uresničena danes v okviru privatizacije bančnega sistema. Prvič, privatizacijski zakon bank - tega ni. Mislim, da je eden izmed govornikov pred menoj povedal, da tam, kjer ste hoteli zadevo prodati na netransparenten način, ste se izognili krovnega zakona, kjer ste hoteli transparenten način, ste krovni zakon sprejeli - zakon o privatizaciji zavarovalnic. Eden izmed takih primerov. V nadaljevanju, sklep govori, "se bo upoštevala udeležba državljanov" - gospodje in gospe, poslanske in poslanci, ni se upoštevala. Pri prodaji deleža Nove Ljubljanske banke, ki se je v preteklem letu izkazala kot napačna poteza, z umikom investitorja se ni upoštevala udeležba državljanov; in seveda lastninjenje saniranih bank. Do leta 1996 je v naši državi potekala sanacija bančnega sistema, kjer ste vrednotili oziroma prednjačili dve banki, Nova Ljubljanska banka in Nova Kreditna banka Maribor. Takrat sta obe banki pridobili naslov Nova, pred tem ga nista imeli. Sanacija je takrat v letu 1996 bila ovrednotena z 2.200 milijoni tedanjih nemških mark in to smo plačali državljani in državljanke. In če nekdo potem reče, kakšno je sporočilo Državnega zbora Evropi o sprejemu ali pa nesprejemu guvernerja Narodne banke! V Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da je sporočilo v primeru nesprejema predloga predsednika države zelo enostavno: Slovenci se zavedamo svojih bank in hočemo, da ostanejo med nami, torej v slovenskih rokah. Če je to sporočilo za koga sramotno, izvolite, naj ostane to sramota za vas. V Nacionalni stranki se zavedamo še drugega, po naši oceni zelo pomembnega dejstva, ki nastopa v dani situaciji. Če se bo zgodila zgodba privatizacije Nove Kreditne banke Maribor po sistemu, kot se je zgodila v okviru Nove Ljubljanske banke, potem je to slaba zgodba, slaba popotnica za finančni steber Republike Slovenije, slaba popotnica za monetarno unijo in tisto, kar je najpomembnejše v celotni zgodbi, to bo slaba zgodba za servis storitev določene makro ali mikro regije, zato te napake ne smemo ponovno storiti. Seveda je bilo očitkov s strani Nacionalne stranke več, od tega, da je Banka Slovenije v preteklosti pod vodenjem te osebe, za katero trdite, da je edina sposobna, zatajila v vlogi nadzorstvene funkcije, primer Nove Ljubljanske banke, projekt Sigma, in ne nazadnje v momentih uveljavitve ali spremembe zelo pomembnega področja fiksnega oziroma drsečega deviznega tečaja. In po oceni poslanske skupine Nacionalne stranke Slovenija premore več kadra, sposobnejšega kadra, predvsem pa kadra, ki se bo zavedal, kaj pomeni domače bančništvo v domačih rokah. Hvala.
Hvala lepa. Sledi razprava poslank in poslancev. Tako kot prej ima vsak na voljo 5 minut. Prvega vabim k besedi gospoda Franca Ferija Horvata.
Hvala za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Odločanje o predlogu za guvernerja Banke Slovenije je izjemno pomembno in toliko bolj odgovorno, ker s tem hkrati bomo tudi hkrati izvolili člana Sveta guvernerjev Evropske centralne banke. Neizvolitev bi, po moji oceni, bila zelo negativno sporočilo za Evropo, čudno pravzaprav bi nas gledali, kaj se dogaja s to državo, ki je tako uspešno izpeljala prevzem evra, potem pa, recimo, neodločitev ali odločitev proti imenovanju guvernerja. Izpadli bi neresno in še marsikaj bi lahko ob tem zraven rekel. Vendar prehajam k dejstvom. V tej novi situaciji, ki bo imela Slovenija res člana sveta guvernerjev, ki bo imel formalno enakopraven glas kot vsi drugi člani sveta, bo zelo pomembna osebnost guvernerja, kajti od njegovega dejanskega vpliva bo odvisno, koliko bo upoštevan, ne pa to, kakšne imamo formalne pravice. Poleg strokovnih kompetenc in izkušenj bo zelo pomembno tudi osebno zaupanje in sprejemanje guvernerja s strani vodstva Evropske centralne banke in ostalih članov sveta guvernerjev. Zato ni slučajno, da se je v razpravah in rezervah do kandidata Gasparija oglasil predsednik Evropske centralne banke Trichet, kar sicer ni običajno, in mu izrazil podporo in zaupanje. Za odločanje o predlogu je pomembno, da so se pomisleki v zvezi z gradivi Banke Slovenije oziroma njenega analitsko-raziskovalnega centra pokazali kot neutemeljeni. Po razgrnitvi vseh gradiv, tako tistih poslanih ECB-ju kot tudi zaupnih, delovnih, internih gradiv, analiz in projekcij, je to nazorno pokazalo tudi zadnje soočanje najodgovornejših in kompetentnih predstavnikov Ministrstva za finance, Vlade, Banke Slovenije in strokovnjakov na nacionalki. Važno je tole, v jesenskem poročilu Evropske centralne banke o fiskalni politiki ni nobene navedbe, ki bi potrjevala očitke o domnevni škodljivosti analiz in projekcij Banke Slovenije oziroma njenega analitsko-raziskovalnega centra. Navedena je ena sama kritična navedba, da je na srednji rok obstojajo tudi pri Sloveniji javnofinančna tveganja, vendar je to ugotovitev Evropske komisije, številne izjave komisarja Almunia tudi v tem Državnem zboru. Ob poskusih inkriminiranja analiz in projekcij analitsko-raziskovalnega centra je treba ugotoviti, da so centralne banke, vključno z Evropsko centralno banko, kot tudi Mednarodni denarni sklad, Svetovna banka in druge podobne institucije v svojih analizah in projekcijah praviloma vedno bolj konzervativne in kritične kot vlade in vladni inštituti ter ustanove. In to je dobro, ker so to opozorila vladam za pravočasno ukrepanje; to velja tudi za Slovenijo. Večja napaka bi bila, če Banka Slovenije in njen analitsko-raziskovalni center ne bi dajala pravočasnih opozoril, zato da bi ugajala Vladi. Ob mnenjih o domnevno nezadostnem sodelovanju Banke Slovenije in Ministrstva za finance oziroma Vlade pa velja pripomniti, da je sodelovanje vedno odvisno od obeh strani in da je treba pri tem spoštovati pravila samostojnih ustanov ter pravila v ECB in Evropski uniji. Za oceno ustreznosti kandidata, gospoda Gasparija, je pomembno, da ima kandidat potrebno znanje, bogate izkušnje doma in v tujini in uživa mednarodni ugled. Za oceno primernosti kandidata je bistveno, da je uspešno vodil Banko Slovenije, vključno s pripravami na izpolnitev pogojev za prevzem evra kot tehničnimi pripravami za prevzem evra. Naj vas spomnim, kolegice in kolegi, da ob vsakoletni obravnavi poročila Banke Slovenije v Državnem zboru ni bilo pripomb na delo Banke Slovenije in njenega vodstva. Posamezni neutemeljeni očitki, tudi danes tu izraženi in tudi nekateri izraženi izven te dvorane, niso utemeljeni ne dokazani. Mimogrede, glede HKS, problem je v zakonodaji, problem izvira še iz prejšnjega mandata, ko še ni bilo Gasparija v centralni banki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Ljubeljšek. [[Se odpoveduje.]] Potem je že na vrsti gospod Kumer.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Mislim, da je celo zgodbo, ki je stara dva meseca, najbolje strnil ex minister v sedanji Vladi, dr. Damijan, ki dejal: "Resnično mi je žal, mi gre na bruhanje ob teh Bajukovih političnih intrigah v ozadju." Menim, da on bo že vedel, saj je bil minister v tej Vladi, ne v prejšnji Vladi. Tudi danes, ko sem poslušal uvodne nastope v imenu poslanskih skupin, ko se naštevajo argumenti, je po mojem še vedno dobro, da se ve, kaj se govori za preteklost in kaj se dogaja v sedanjosti. Ko je kolega Tanko našteval argumente in omenil SIB banko, bi rad omenil, da naj se spomni tudi tega, ker sedi v tej Vladi sedaj, da je ta Vlada poslovno povezana z glavnimi osumljenci v aferi SIB banke. Upam, da to ve - ali pa ne. Ali pa, ko govori o lastninjenju in prodaji bank, bi lahko vedel, da nek drug guverner je omogočil, da ste se dve banki v Sloveniji prodali, tako Krekova kot Koprska banka, tujcem itd., da ne naštevam več. Tako je treba imeti ta tajming malo širše naravnan. Sam osebno menim, da se je celotna Vlada in ne samo Ministrstvo za finance zapletlo v neko samoafero. Nihče od zunaj, tudi "by-pass" stranke pri tem niso veliko pripomogle. Če ste in smo pozorno spremljali medijsko promocijo kadrovske kombinatorike te Vlade v zadnjih tednih po že znanem scenariju, ste lahko zaznali, da se je ta zgodba začela v kabinetu predsednika Vlade, ko je dobil nek interni dokument analitične službe Banke Slovenije. To samo dokazuje, da je politično ovaduštvo pri nas še vedno zelo donosen posel in tudi sestavni del upravljanja države. In seveda na podlagi tega je ministra za finance vprašal, da razloži glede nekaterih projekcij, ki so bile zapisane v tem dokumentu. In namesto da bi se finančni minister že v začetku decembra usedel skupaj z guvernerjem Banke Slovenije, se je cel december in polovico januarja o tem molčalo. In to so izkoristili jastrebi po tistem znanem pregovoru, ko ovce podivjajo, so tudi hujše od samih volkov. In tako kot zapoveduje logika in strategija tistih, ki se najbolje znajdejo v kaotičnih, v teh konfliktnih situacijah, je to postala idealna zgodba za imenovanje novega guvernerja Banke Slovenije. In to je to. Od 15. januarja naprej poslušamo samo kritike in kritiki Gasparija nimajo v tem času ne posta in ne praznika. Toda menim, da kljub temu, kljub tem kritikam, kljub insinuacijam, kljub nekaterim neresnicam pozitivnih lastnosti, s katerimi so Gaspariju še pred nekaj tedni tako predsednik Vlade, tako minister in tako tud koalicija peli še hvalo, seveda ne bo možno obrniti v negativno smer. Zato so vse izrečene insinuacije, politične izjave lahko priročne v tem trenutku, ko se pogovarjamo o teh kadrovskih kombinacijah. Zato lahko ob tej priložnosti govorite karkoli. Vi pozitivnega mnenja in seveda priznanega finančnega in bančnega strokovnjaka, to je gospoda Mitja Gasparija, na ta način ne boste mogli diskreditirati. Če pa že imate kakšnega džokerja v žepu za novega guvernerja Banke Slovenije, bi pa lahko to izvedli na drug način, bili odkriti, bili bi lahko pošteni, kulturni, povedali, da imate drugega kandidata, in ne, da to priložnost izkoriščate in pljuvate in še enkrat pljuvate z neresnicami in insinuacijami po drugih ljudeh.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Žal imam najbrž prav, ko trdim, da te naše današnje razprave v ničemer ne bodo vplivale na to, ali bo gospod Mitja Gaspari guverner ali ne. O tem je že odločeno. Ne tukaj v Državnem zboru, o tem se je odločilo nekje drugje. Zato vse te razprave najbrž tudi prav velikega smisla nimajo, razen kolikor želimo nagovarjati tiste, ki morebiti v javnosti poslušajo, kaj imamo ob tem povedati. Odločamo pa sedaj ne več. Mi bomo samo kasneje ugotovili, kako je bilo odločeno, ko bodo razglasili rezultate. Tudi zato sam ne mislim kaj posebno dolgo razpravljati. Rad bi samo povedal, da so odlike, ki jih lahko bodisi v izkušnjah, bodisi v rezultatih dela, bodisi osebnostne karakteristike, pač tiste, ki mene preprečujejo, da naj oddam svoj glas za mag. Gasparija. K temu me prepričuje tudi dolžno spoštovanje, ne samo do njegovega dela, tudi do dela funkcije in osebnosti predsednika Republike Slovenije. To, kar pa zaskrbljuje, vsaj mene, je pa hrbtna plat tega dogajanja. Sedaj ni več pomembno toliko, ali Mitja Gaspari bo ali ne guverner. Sedaj je pomembno kakšne relacije so se vzpostavile. In da bi to ugotovili, sem si jaz nekatere stvari, ki zadevajo komunikacijo dveh zelo pomembnih državnih institucij, izpisal. In sicer se govori o tem, da na Banki Sloveniji vlada neznanje, da je tam prisotna nestrokovnost. Ne samo to, celo aroganca. Da imajo tam strokovnjaki vneta ušesa, da torej sploh ne znajo prisluhniti argumentom, ampak prav s temi besedami se to govori. Besede bi še nekako bile sprejemljive v parlamentu, med takimi strokovnimi inštitucijami pa se ta raven najbrž ne bi smela dogoditi. Govori se o tem, kako simplificirajo ocene, kako so te ocene nerealistične, zavajajoče, kako ne znajo upoštevati ukrepov, kako ne poznajo javnih financ in kako ne poznajo ustrezne metodologije, in tudi če bi jo, je ne bi znali uporabljati. Če vse to drži, potem je treba Banko Slovenije zapreti. S tem najbrž mag. Gaspari sam neposredno nima kaj opraviti. Ampak to v naši javnosti in tudi med politiki vzbuja skrb, kako lahko tako brez občutka najvišje inštitucije naše države obkladajo ena drugo. In temu se je najbrž treba upreti. Prav bi bilo, da bi se uprli na ta način, da bi tistemu, ki je doslej pokazal, da je znal voditi to inštitucijo, še enkrat zaupali. To soglasje načelno, to smo danes že slišali, je enkrat že bilo doseženo. Parlament je bil skorajda poenoten, pa je prišlo do zasuka, ki je tako rekoč poenoten parlament zoper razcepil na dva pola, z dvema nasprotnima predznakoma in izgleda, da bomo spet funkcionirali tako kot do sedaj. Tako, da ne bomo znali združiti razmišljanj, ampak tako, da bomo znali eden drugemu samo oponirati. Jaz bom pa seda Mitja Gasparija podprl.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Petan.
Hvala za besedo. Spoštovani! Torej, vse te informacije sem skušal zbrati in upoštevati samo tiste resne, v resnih medijih, in pa odmeve tako imenovane stroke, nobenega drugega. In po tistem, ko je nek dokument bil najavljen, da je pod strogo zaupno, je tam nekje do 20. januarja veljalo, da ni nobenih dokumentov. Potem, ko je nekaj že pricurljalo, je tudi guverner izjavil, da so sicer res pošiljali neke analitične podatke, kjer so preskušali variante, da pa po letu 2008 ni bilo nobenih podatkov. No, in potem se je 27.1. v našem resnem mediju pojavil velik naslov "Analitiki Banke Slovenije so res napovedali zlom javnih financ do leta 2015". In v spornem dokumentu bi naj bilo, da bi bil javnofinančni primanjkljaj leta 2010 4 do 5% GDP, leta 2015 pa 8 do 11%. In to je tista tabela, ki je bila objavljena, ki kaže, da je bilo res zavajajoče, kar so izjavljali v banki, da niso pošiljali nobenih podatkov kasneje ali naprej od leta 2008 do leta 2015 - katastrofično. In sedaj mnenja stroke. Direktor Umarja je izjavil, da "ne bi bila nobena katastrofa, če Mitja Gaspari ne bi bil izvoljen, če nič drugega, je v državni koristna neka kultura, po kateri za nobeno funkcijo ne velja vnaprej, da je nujno, da jo zaseda nek človek, ki je nenadomestljiv." O sporni projekciji centralne banke pa je dejal, da "je moral tisti, ki je napovedal tako velik primanjkljaj, domnevati, da bo Vlada prihodnja leta delovala zelo neresno, če bi se to zgodilo, pa bi morala politika finančnega ministrstva se postaviti na glavo." To se pravi, vse skupaj zelo neresno, od tistih podatkov. In naprej navaja tudi, da "v normalnih tveganjih se mu zdi popolnoma nemogoče, da bi prišli do primanjkljaja, ki bi presegal 3%, kaj šele 12 ali 15%, razen če predvideva popolno pasivnost Vlade, kar pa se mu ne zdi realno." In nekdo drug, ki je bil včasih tudi minister, je dejal, da "bolj kot metodologija se mu zdi pomembno, kaj pošiljamo v Frankfurt in Bruselj" in "ali je treba uskladiti in obveščati ali ne, če tja pošiljamo nekaj, bi bilo treba vsaj obvestiti v državi." In sedaj, kaj je bilo objavljeno tudi v enem od resnih finančnih medijev, kjer so navedli dva razvpita greha gospoda Gasparija. Eden je tako imenovani Optimizem, kjer je na pobudo ravno takratnega ministra, gospoda Gasparija, bila dana garancija 112 milijonov, čeravno je že imel podatek, da je takratni SDK ga obvestil, da je vložena prijava za začetek stečajnega postopka. In seveda potem je morala država to tudi plačati. Drugo pa je prirejanje bilance finančnega ministra Gasparija leta 1998, ko je kar iz tistega leta prihodke enostavno knjižil za leto 1997, zato da bi bila bilanca bolj lepa. No, in v to zadevo lahko vključimo tudi ta kontekst, tudi podatke in diskusijo iz lanskega leta tudi v parlamentu, ko se je kar naprej govorilo, da bo zadolženost države se povečala za 112 milijard in da grozi zvišanje davkov. Kar naprej sta minister za finance in predsednik Vlade morala na to odgovarjati. In to je bilo ravno takrat, ko so bili tudi ti podatki že poslani in ko Slovenija še ni imela "žegna", da bo izpolnila konvergenčne pogoje in da bo lahko prešla v evroobmočje, to se pravi, da bo lahko sprejela evro. In če se spomnite, Litva ravno zaradi projekcije za naprej ni dobila "žegna" za sprejetje evra, da je lahko sprejeta v evroobmočje ravno zaradi tega. Te tabele, ki jih je analitski sektor pošiljal, in domači javnofinančni primanjkljaj 110 milijard, ki ne bi bil neobvladljiv, to je bilo ravno v tistem času, zdaj vas pa vprašam, ali se je škoda delala Sloveniji ali se ni in ali ni to bilo mogoče precej koordinirano. In po vsem tem bi lahko rekel, ko je takrat še finančni minister prikrojeval bilanco države, in sedaj, ko so iz njegove inštitucije uhajali ali odhajali takšni podatki, ki škodijo državi, ali mogoče tu ni neka stalnica dela. Človek se lahko vpraša, jaz ne trdim, da je to tako, lahko da je bilo slučajno, ampak preveč slučajev je, da bi to bilo verjetno. In zaradi takšnega dela v prihodnosti in tudi sedaj, ko se škodi državi s tem, da prej je ščitil sebe, pa je dajal boljše podatke, sedaj, ko pa ni več v Vladi, pa daje slabše podatke o Vladi, ker ni njegova Vlada. Jaz seveda ne bom podprl gospoda Gasparija za to funkcijo. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Štebe. Ga ni. Gospod Grill.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani vsi prisotni! Tudi sam sem se k tej razpravi prijavil izključno iz razloga, da pojasnim svoja stališča in mnenja, ki jih imam ravno v zvezi s tistim tako imenovanim strogo zaupnim dokumentom. Preden bi pa nadaljeval razpravo v tej smeri, bi postavil vprašanje bodočim razpravljavcem, predvsem s strani LDS-a in Socialnih demokratov. In sicer, če lahko kdo pojasni, kakšni pa so bili razlogi, ko se je iskalo novega guvernerja po mandatu bivšega guvernerja, gospoda Arharja? Tudi on je veljal in še vedno velja za odličnega strokovnjaka, ki je imel pomembno vlogo pri monetarnem sistemu in uvajanju tolarja, pa je bil takrat ravno tako predlagan drugi. Ali so bili tudi takrat strokovni argumenti nepomembni, ali so bile kakšne druge zadeve? V zvezi s tem dokumentom, ki ga sedaj obravnavamo oziroma je bilo toliko o njem razpravljano o javnosti, me tukaj predvsem moti tako imenovana stroga zaupnost na tem dokumentu, ker je bilo v javnosti predvsem s strani guvernerja moč slišati, da gre to za izključno delovno gradivo. Na Omizju na TV Slovenija smo ravno tako imeli možnost slišati pomisleke uglednega strokovnjaka, ki je ta dokument komentiral glede na njegovo opremljenost z diagrami in z vsemi tistimi ustreznimi elementi, da je težko verjeti o tem, da je ta dokument imel samo vlogo delovnega gradiva, ampak je bilo lahko tukaj v ozadju tudi nekaj več. Sam osebno tudi imam mnenje in podpiram, da je vloga Banke Slovenije zagotovo v tem, da je to neodvisna institucija, da dejansko skrbi za stabilen monetarni sistem in da tako tudi ravna. Tudi sam sem mnenja, da mora izdelovati s svojimi strokovnjaki projekcije makroekonomske situacije ali razmer v Sloveniji, obstoječe tudi na dolgi rok. Se strinjam. Vendar pa se ob tem samo po sebi postavljajo vprašanja, komu pa služijo te projekcije, ali so namenjene sami sebi ali se jih pošilja nekomu tretjemu, ki ne nazadnje niti ni pristojen, da na podlagi teh projekcij, lahko kakršnekoli rešitve ali ukrepe potem tudi sprejema. Tukaj zagotovo lahko pogrešamo predvsem to, da vse te projekcije v tem dokumentu niso bile deležne nikakršnih konstruktivnih razprav, ne v javnosti, ampak v krogu tistih, ki bodo potem lahko na podlagi takšnih pesimističnih scenarijev sprejemali ustrezne odločitve, ki so pomembne za Slovenijo; in vemo, da tega dejansko ni bilo in to zagotovo ni prav. In ravno to me nekako navdaja na dilemo oziroma na ugibanja, ki jim sam tudi pritrjujem, da je bilo tukaj v ozadju zagotovo nekaj več kot samo to. Vemo, da ravno v Državnem zboru, na odborih je bilo predvsem s strani LDS možno večkrat slišati podobne informacije, podobne podatke, podobne črne scenarije, kar je velika verjetnost, da je bilo to lahko delano celo v nekem sodelovanju. Kajti tukaj neka slučajnost, mislim da, ne pride v poštev. In sam sem mnenja, da kakršnekoli slabe informacije, slabe podatke pošiljati izven Slovenije, ne da o tem vedo tisti, ki so za to najbolj kompetentni, ni korektno. In tukaj bi sedaj samo še komentiral izjavo gospoda Ropa, ki je omenil, da je Banka Slovenije, v imenu kluba, da je pač bilo s strani Evropske komisije kritično mnenje do bodočih makroekonomskih razmer v Sloveniji. Tukaj se lahko [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]vprašamo, na podlagi česa pa so oni dobili lahko takšna stališča, mogoče tudi zaradi takšnih informacij, ki jih pod strogo zaupno pošiljajo nekateri akterji Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kontič, potem pa je na vrsti gospod Bevk. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Če nekdo zastavi vprašanje, je že prav, da se nanj odgovori. Povprašani smo bili, zakaj smo tistega leta zamenjali dr. Arharja, ki je strokovnjak, ki je še danes strokovnjak. Naj povem, da smo odločali, vsaj zase lahko to z zagotovostjo trdim, odločali o predlogu predsednika države. Predsednik države je takrat predlagal mag. Gasparija in podobno kot danes, smo se tudi takrat odločili. Nismo mi presojali, ali dr. Arhar ali mag. Gaspari, ampak dobili smo predlog, o katerem smo se v Državnem zboru odločali. In tako kot sem takrat zaupal v dobro presojo in izbiro predsednika države, takratnega predsednika države, temu pritrjujem tudi danes. Prepričan sem, da je dr. Janez Drnovšek, predsednik Republike Slovenije, glede na izkušnje, ki jih ima, in glede na poznavanje kandidata, ki ga predlaga, bil je namreč njegov finančni minister oziroma finančni minister v Vladi, ki jo je vodil dr. Janez Drnovšek, da natančno ve, kaj predlaga temu Državnemu zboru; in jaz v njegovo presojo, v njegovo izbiro zaupam. Tudi nimam težav s tem, na kakšen način oziroma kakšne postopke vodi predsednik pri izbiri posameznih kandidatov za najodgovornejše funkcije v državi, tudi če se ne sestane z vsemi predsedniki strank, se ne sestane z vsemi vodji poslanskih skupin, je našel svoj način dela in svoj način izbire. Tudi ta romanja predsednikov so izgledala, da ne rečem včasih celo smešno, ko se je že vnaprej vedelo, kaj mu bodo sporočili, in na podlagi tega se je potem predsednik tudi odločil. Dr. Janez Drnovšek je izbral svojo pot in jaz mu pri tem nič ne oporekam. In ko se govori o tem, da ni nič katastrofalnega, če zamenjaš nekoga, ki meni tudi sam pri sebi, da je nezamenljiv. Mislim, da se to v politiki pogosto dogaja in se bo dogajalo tudi v prihodnje. To polagam na dušo in srce predvsem vam v vladni koaliciji. Tudi vam se bo čas vladanja iztekel. Ljudje bodo slej kot prej zamenjali tudi to Vlado. Sicer je pa ob podpori sedanjemu in moji želji, da bi opravljal to funkcijo naprej, potrebno tudi povedati, da je recimo, ne vem sicer, če je čisto pravi izraz, dokaj nenavadna razprava o tem v Državnem zboru, ko se vsi po vrsti odločamo in sporočamo, kako bomo glasovali na tajnem glasovanju. Tajno glasovanje je seveda predvideno predvsem zaradi tega, da se bo vsak poslanec, vsaka poslanka po lastni presoji, po dobrem razmisleku tajno odločila ali odločil, kako glasovati pri posameznem predlogu. Torej, skladno z odločitvijo poslanske skupine tudi sam povem, da napovedano odločitev podpiram.
Hvala lepa. Kot rečeno, naslednji ima besedo gospod Bevk, potem pa je na vrsti mag. Štebe. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Ko smo pred šestimi leti odločali o guvernerju Banke Slovenije, je bil kandidat za guvernerja dr. Mitja Gaspari, poslanec Državnega zbora, in pred tem dolgoletni finančni minister in vrhunski strokovnjak na bančnem področju. Opozicija, tukaj mislim na takratno koalicijo Slovenija, je kandidatu takrat očitala, da kot finančni minister ni ukrotil inflacije, da ima država velik proračunski primanjkljaj in nizko gospodarsko rast, da Banka Slovenije z dr. Gasparijem na čelu ne bo več neodvisna institucija in bo preveč pod vplivom Vlade ter da ima neizdelano stališče do privatizacije Bank in da jih bo prodal tujcem. To lahko preberemo iz takratnih magnetogramov. Inflacija je danes na najnižji ravni. Proračunski primanjkljaj ni zaskrbljujoč. Imamo solidno, če ne celo dobro gospodarsko rast. Ob zaključku prvega mandata dr. Gasparija lahko ugotavljamo, da je Banka Slovenija vodila dobro denarno politiko in da imamo v državi stabilen bančni sistem. Stopili smo celo v evroobmočje in sprejeli evro. V Državnem zboru je marca leta 2001, ko smo imeli ravno to točko dnevnega reda, takratni poslanec Državnega zbora Janez Janša očital predlagatelju kandidata za guvernerja, da je izbral tistega, ki ima večjo politično moč in podporo, in ne tistega, za katerega misli, da je bolje delal. Sedanji predsednik pa predlaga tistega, ki je dobro delal, in ne tistega, ki ima večjo politično podporo. Se pravi, da je v prvi plan postavil strokovne reference kandidata, politične kriterije pa odmislil. Odločil se je torej tako, kot si je to pred šestimi leti želel takratni vodja opozicije in sedanji predsednik Vlade. Mislim, da odločitev danes ne bo težka in ne bi smela biti težka. Upam, da bo politična spletka propadla, torej sam bom podprl dr. Gasparija za guvernerja Banke Slovenija. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim mag. Štebeta, potem pa ima besedo dr. Gaber. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavnica predsednika države! Po veličastni zmagi v II. svetovni vojni ministrski predsednik Združenega kraljestva ni dobil podpore volivcev na prvih povojnih volitvah, ker verjetno volivci niso smatrali, da je zmaga v II. svetovni vojni personifikacija in zasluga samo ene osebe. Mislim, da v tem primeru vseh pohval, ki jih je dobivala Slovenija in inštitucije, in tudi medsebojnega priznavanja zaslug vseh, ki so sodelovali pri vključevanju Slovenije v evropsko monetarno območje pri prevzemu evra, se je vedno govorilo o zaslugah posameznih inštitucij in nosilcev teh inštitucij, eksplicitnih omemb ali pa izključnega navajanja nekaterih pa jaz nisem zasledil. V precej navijaškem tonu tistih, ki podpirate kandidaturo sedanjega guvernerja, gospoda mag. Gasparija, pa enostavno zaključujete, da je bila ta podpora personalna podpora človeku gospodu Gaspariju. Res je, da je gospod Gaspari že dolgo časa v politiki, bil je minister za finance, bil je vključen v določene vladne in politične garniture, da nosi precej zaslug in tudi precej bremen v svojih ravnanjih do sedaj. Menim pa, da kljub nespornim zaslugam tudi gospoda Gasparija ne moremo govoriti, da je nekdo nezamenljiv in da je nekdo popolnoma nenadomestljiv in da v Sloveniji ni mogoče najti enako kvalitetnih in boljših strokovnjakov, ki bi v teh spremenjenih okoliščinah delovanja Slovenske centralne banke v Evropski centralni banki bil enako oziroma bolj kompetenten. Predvsem pa z manj bremeni, ki jih tukaj navajate, navajamo in na katere mislimo. V razpravah o podpori ni bilo diskusije o teh bremenih, ki jih nosi za seboj gospod sedanji guverner. Mislim, da so pomembna za njegovo celovitost in sposobnost ravnanja tudi v prihodnje. Predvsem vstop v evroobmočje je bil skupen projekt veliko inštitucij, ne samo slovenskih. Najbolj za mene čudno ravnanje in nespretno ravnanje pa je bilo ob omembi tega dokumenta analitske službe Banke Slovenije, ki je začuda kot delovno gradivo imelo oznako tajnosti in je bilo kot tako poslano mimo vseh inštitucij slovenske države, na katere bi morala opozarjati tudi Banka Slovenije, če so take analitske ocene o bodočem javnofinančnem stanju v Sloveniji, da so bila tako nespretno in s takim časovnim zamikom s strani guvernerja priznala in potem tudi javno objavljena na spletu. Menim, da to kaže na čudno, in bom še enkrat ponovil, nespretno ravnanje v takem primeru. Jaz tudi zaradi drugih razlogih, ki so navedeni v raznih dokumentih, ne morem podpreti kandidata gospoda Gasparija, tudi iz prepričanja, ker mislim, da se bo pojavil v Sloveniji enako oziroma precej bolje kompetenten kandidat za spremenjeno vlogo guvernerja Banke Slovenije v sedanjih evropskih razmerah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker sem slišal pripombe iz poslanske klopi, naj povem, da je mag. Štebe lahko dobil besedo, ker se je zamenjal s kolegom Petkom, to je seveda možno v skladu s prakso. Naslednji ima besedo dr. Gaber, potem pa gospod Ziherl. Dr. Gaber.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes se tukaj na veliko govori o gospodu guvernerju, trenutnemu, in sam si želim tudi nadaljnjemu guvernerju Banke Slovenije. Dejansko pa ne govorimo o njem. On je nedvomno kompetentno vodil Narodno banko Slovenije, to mu priznavajo vsi doma in tudi po svetu. On je tudi očitno več kot primeren kandidat za guvernerja v naslednjem obdobju. Mi tukaj govorimo o nečem drugem. Govorimo torej o vprašanju, ali slovenska Vlada ali koalicija, ki slovensko Vlado podpira, in ali parlament zmore trezen razmislek o tem, kaj je dobro za Slovenijo, kaj bi bilo normalno za stopnjo razvoja demokracije v tej državi. Sprašujemo se in mislim, da smo žal na del tega vprašanja že dobili odgovor, ali predsednik Vlade lahko gleda okoli sebe v institucijah v tej državi kompetentne ljudi, ljudi, ki vedo več o določenih vprašanjih in jih urejajo neodvisno, neodvisno od njega in od njegovih komandnih pultov na Gregorčičevi. Njegov odgovor je, da on tega ne zmore. Vlado vodi oseba, ki jo je strah kompetentnih ljudi, Vlado vodi oseba, ki je ljubosumna, če kdo na kakšnem področju res ve pomembno več. Na žalost imamo podobnega tudi finančnega ministra. Težave ima, ker je na mestu guvernerja in ker je zopet predlagan za mesto guvernerja človek, ki je večkrat dokazal, da je sposoben voditi tako javne finance skozi zelo tesne ožine tudi v obdobjih, ko je bilo bistveno težje obvladovati javne finance, kot jih je danes v obdobju ekonomskega vzpona. Torej, če sta že minister za finance in predsednik Vlade v takšni mentalni kondiciji, da ne preneseta kompetentnih ljudi, da ne preneseta neodvisnih ljudi, bomo danes tukaj preverili, ali jih prenese koalicija. Če bo Mitja Gaspari, in jaz upam, da bo, danes tukaj potrjen, bo to dober znak za demokracijo v Sloveniji. Pokazalo se bo, da klevete, izmišljene in potvorjene na četrt resnice niso tisto, kar v državi vodi odločanje o tako pomembnih mestih, kot je mesto, o katerem danes govorimo. Če pa bo obveljalo, da človek ne more opravljati določene funkcije, ko se nekdo spomni in ga blati, potem bo to sporočilo, ki bo vse prej kot dobro za to državo. Jaz želim dobro tej državi in verjamem, da bo večina tukaj zmogla presoditi po pameti, ne pa v skladu z grožnjami iz ali ob koalicijski pogodbi.
Hvala. Besedo ima gospod Ziherl. Potem pa dr. Lahovnik.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani prisotni! V tem obdobju, ko je predsednik imenoval kot kandidata za guvernerja Banke Slovenije v ponovi mandat gospoda Gasparija, sem zbiral podatke oziroma vtise, pozitivne in negativne, ki bi lahko vplivali na mojo odločitev pri današnjem glasovanju. Pozitiven in najbolj svež podatek je vsekakor vstop Slovenije v evroobmočje, vendar tudi sam menim, tako kot moj kolega, da morda je res guverner bil nekakšna špica ekipe, ki je ta projekt uspešno izvedla, vendar so tudi ostali zaslužni pri tem projektu. In tudi oni nosijo zasluge, zato name ne bo toliko vplivalo poročilo Banke Slovenije, ki jo je poslal evropskim inštitucijam, kajti takšna poročila se preberejo, se potem odreagira in čez pol leta ali čez leto, ko nastopi neko novo stanje, se morda lahko zadeve obrnejo popolnoma v drugo smer. Bolj, ko sem se poglabljal oziroma analiziral njegovo delovanje v preteklosti, bolj sem si ustvaril vtis, da je bil nekako odvisen od lobijev, da je bil večkrat v svojih preteklih dejanjih, da je nekako pripravljal ali delal usluge tako imenovanim "našim" oziroma nekemu določenemu krogu. In tako se je v letih nabralo precej razmisleka vrednih dogodkov, ki pa tisti plus uvedbe evra nekako izničijo oziroma celo gredo na negativno stran. Morda je že nekoliko pozabljen vdor v jugoslovanski monetarni sistem, kjer morda v takratnem položaju niti ni mogel odreagirati drugače. Vendar v samostojni državi Sloveniji, kjer je bil veliko bolj neodvisen, se je pa zgodilo nekaj dogodkov, ki nanj mečejo slabo luč. V letih 1993, 1994 so se naprej zgodili dogodki z Optimizmom, Sicuro, Sočo in tako naprej. Potem pa še zame precej hujši prekršek oziroma negativno dejanje, prikrivanje javnofinančnega primanjkljaja v letu 1997, ko so se z nekakšnimi računovodskimi triki zavlekli tja do leta 2001 oziroma do njegovega imenovanja na ta položaj, in so šele potem ti podatki prišli na dan oziroma se je pričelo o njih govoriti. In na tem področju se človek sprašuje, kje je ta strokovnost, na eni strani uspešna uvedba evra, na drugi strani pa neko pometanje pod preprogo oziroma neko prikrivanje. No, morda bi se na koncu vprašal še naslednje. S tem, ko je Slovenija prevzela evro, se veliko nalog Banke Slovenije prenese na Evropsko centralno banko in so morda naloge guvernerja nekako zmanjšane. V časopisih sem zasledil, predvsem v finančnih virih, da bi morda kazalo znanja, veze in poznanstva uporabiti za to, da bi morda gospod guverner oziroma kandidat bolj koristno deloval v nekaterih drugih institucijah, morda pri lobiranju za finančna sredstva. In da bi morda kazalo v Banki Slovenije vpeljati kakšno novo, drugo moč. Nenazadnje sem danes zasledil, da tudi plača ni tako zanemarljiva. In na koncu morda še misel iz današnjih Financ, ko mu na Umarju želijo mirno starost, neko tako službo, kjer bi lahko koristno finančno deloval in bi tako dočakal upokojitev. Zaradi vsega navedenega ga ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima dr. Lahovnik, potem pa je na vrsti gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci! Že od nekdaj je bila Banka Slovenija previdna konzervativna institucija, vse od osamosvojitve naprej. Tudi zato je tako uspešna institucija. Njene ocene so bile od nekdaj temu primerno previdnejše, konzervativnejše in to so ali pa smo vsi tisti, ki smo imeli možnost na takšen ali drugačen način v svojem obdobju vplivati na ekonomsko politiko, znali ceniti, tudi če so se ocene Banke Slovenije razlikovale od preostalih institucij, kot so Urad za makroekonomske analize in razvoj in drugih institucij. To je nekaj običajnega, pravzaprav je celo dobro, da imaš neko neodvisno institucijo, ki korigira neodvisno od aktualne politike vedno svoje ocene; in te ocene so potem nekakšen sidro tudi za ekonomsko politiko. Nikoli ni bilo to posebno vprašanje, zakaj prihaja do razlik. Dejstvo je, če pogledamo tudi rezultate politike Banke Slovenije, vladne politike, če hočete tudi v zadnjem obdobju, potem lahko ugotovimo, da gre za uspešno politiko, da je bila, kar se konvergenčnega progama za uvedbo evra tiče, pa tudi nadaljnjih korakov, ki zadevajo pakte stabilnosti in rasti, vloga guvernerja Banke Slovenije odločilna. In nedvomno gre za zelo uspešnega guvernerja Banke Slovenije. Težko bi našli tukaj kakšen resnejši očitek, še posebej zato, ker je dejstvo, da je Slovenija v zadnjih letih uspela obvladati tudi inflacijo, ki je bila glavni problem, in da je inflacija - glede tega se večinoma ekonomisti strinjamo - monetarni fenomen in ima tukaj Banka Slovenije zanesljivo daleč največ zaslug. Tudi me veseli, da v današnji razpravi mnogi priznavate te zasluge tudi kandidatu, o katerem bomo danes glasovali. Se pravi, če strokovnost ni problematična, če odlično delo ni problematično, v čem je potem problem. Veliko se je govorilo v preteklih dnevih o napačni uporabi intelektualnih sposobnosti. Nad tem sem bil osebno najbolj zgrožen. Takšen način je poizkus mazaškega odslavljanja nekoga, ki se je izkazal s svojim strokovnim delom, ki mu je težko očitati pomanjkanje strokovnih referenc. Najbolj žalostno pri tem poizkusu mazaškega odslavljanja aktualnega guvernerja je gotovo to, da ta očitek napačne uporabe intelektualnih sposobnosti spodbuja prav predsednik Vlade Janez Janša, ki mu je to isto nekoč v njegovih bolj slavnih časih očitalo tožilstvo JLA. Tega se še vsi lahko dobro spomnimo. Jaz sem bil vedno vesel, da teh časov ni več. Danes pa tukaj spet na nek način razpravljamo o tem, ali so intelektualne sposobnosti nekaterih koriščene ustrezno, politično korektno ali neustrezno. Dejstvo je pač, da imamo neodvisno inštitucijo, ki je Banka Slovenije, na katero smo, upam da, vsi ponosni, neodvisno od politike, ki temu primerno izdela tudi neodvisne ocene. Dejstvo je tudi, da imamo neodvisnega predsednika države, ki pač da predlog, za katerega meni, da je strokoven, za katerega meni, da je za Slovenijo optimalen. Do tega ima vso pravico, skladno s slovensko Ustavo. Meni je seveda žal na nek način, ko čutim bolečino mnogih, ki jo imajo v Državnem zboru, ker se predsednik države z njimi osebno ni posvetoval. Jaz razumem, da si mnogi želijo političnega kupčkanja, postavljanja pogojev, trgovine, ampak tega sedaj preprosto ni. In jaz sem vesel, da tega ni, ker je to sporočilo vsem strokovnim ljudem v tej državi, če so dovolj dobri, če dovolj dobro delajo, potem imajo možnost, da so predlagani neodvisno od aktualnega političnega kupčkanja politične trgovine, ki se je že kdaj v preteklosti izkazala za slabo. Zato sem vesel, da imamo takšen predlog in ga bom seveda tudi z veseljem podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jerovšek, potem pa je na vrsti gospod Peče.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes imamo pomembno razpravo in nekateri predgovorniki dvomijo v koristnost takšne debate. Nekateri pa so se celo podobno, kot se je včasih spraševalo v svinčenih časih, celo zgražali nad tovrstno debato oziroma se zgražali nad tem, da je dovoljeno diskutirati o njihovih posvečenih kandidatih za nekatere funkcije. Jaz se tovrstne debate ob imenovanju guvernerja udeležujem drugič, odkar sem poslanec. Pred šestimi leti sta bila kot kandidata za guvernerja resna kandidata dva: dotedanji guverner, gospod Arhar, in prijavil se je sedanji guverner, takrat finančni minister oziroma takrat poslanec, verjetno v tistem trenutku, gospod Gaspari. Oba ugledna finančna strokovnjaka. Prav gotovo je kotiral takrat gospod Arhar bistveno boljše, kajti bil je oče tolarja, in vemo, da je tehnično bilo tolar uvesti v takratnih zahtevnih razmerah za državo bistveno težje kot danes evro. Dejansko je bila na finančnem področju takrat tudi Slovenija izjemno uspešna glede na težko predzgodovino in kratek čas samostojne države. Vendar pa je na splošno presenečenje javnosti takratni predsednik republike predlagal za guvernerja sedanjega guvernerja oziroma kandidata za guvernerja, ki ga predlaga tudi sedanji predsednik države. Vsi, ki smo bili takrat, vemo, da je imel gospod Arhar izjemen posluh za demokracijo, parlamentarno demokracijo, da je priredil izjemno koristne, dobre, spoštljive nastope pred Državnim zborom. In da je cenil vlogo parlamenta, cenil je vlogo poslancev in v tem segmentu je bil tedanji kandidat, gospod Arhar, guverner, boljši kandidat od tistega, ki ga je tedanji predsednik predlagal, gospoda Gasparija. In vsi smo se spraševali, večina se je spraševala, zakaj ni bil predlagan gospod Arhar, kajti potem to likvidacijo gospoda Arharja je današnja opozicija brezkompromisno izpeljala takrat. In jaz sem vesel, da je danes tedanji glavni tajnik Združene liste, gospod Kumer, pravzaprav enega od argumentov ponudil v svoji debati, zakaj se to takrat zgodilo. Namreč, rekel je, "politično ovaduštvo je še vedno del političnega marketinga". Ker je gospod Kumer izjavil, da je politično ovaduštvo še vedno del političnega marketinga, domnevam, da je bil gospod Arhar takrat žrtev političnega ovaduštva. In vesel sem, da je gospod Kumer kot tedanji glavni tajnik Združene liste to tako nazorno povedal in pojasnil - da je bilo politično ovaduštvo glavna metoda dela in metoda diskreditacije nekaterih kadrov v preteklosti, ki so imeli center moči. Seveda se danes postavlja vprašanje, kakšen je danes politični dolg gospoda Gasparija do tistih centrov moči, ki so ga takrat postavili. Moram reči, da gospoda Gasparija cenim, je odličen strokovnjak in želim biti zelo nevtralen. Vendar pa - ker se mi izteka čas -, če bi bil gospod Gaspari danes tukaj, bi ga po tem vprašal, kakšen je njegov političen dolg danes. Glede na ta dokument Analitsko-raziskovalnega centra, pri katerem absolutno ne moremo dvomiti, da so bili neki globlji vzroki, neki globlji politični, da se je želelo v nekih krogih, pa ne rečem, da je to gospod Gaspari, doseči, da Slovenija ne bi prevzela evra. [[Opozorilni znak za konec.]] In moram tu navesti primer Grčije. Ne moremo poveličevati grškega primera, vendar dejstvo je, da so Grki celo ponaredili bilance [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Čas je potekel. Hvala lepa. Besedo ima gospod Peče, pripravi naj se gospod Školč.
Spoštovani prisotni! Sicer se zavedam, da je ocenjevanje govora ali misli ostalih poslancev nehvaležno, ampak vsaj z gotovostjo lahko rečem, da se mi zdi, da današnja razprava ni kvalitetna, da je v njej dobršen del podtikanja, predvsem pa političnega obračunavanja. Osebno ocenjujem, da bi bilo veliko bolj modro, če bi danes spregovorili o preteklih potezah v okviru delovanja Banke Slovenije in ne nazadnje tudi o vseh tistih funkcijah, ki jih je kandidat seveda pred to funkcijo opravljal. Gospod Gaspari je pred tem v okviru naše države bil finančni minister, za katerega smo vsaj v okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke zatrdili "in dokazali", poudarek je in dokazali, da je govoril eno, pozneje je v okviru izvajanja svojih besed seveda storil popolnoma drugo. Ampak ker ne gre za zadevo, ki bi bila majhna, ampak gre za prodajo bančnega sistema, smo tudi utemeljevali in vam poskušali razložiti ter vas prepričati, da omenjeni osebi ne gre zaupati na področju bodoče privatizacije Nove Kreditne banke Maribor; in mu seveda s tem tudi odrekli podporo. Ampak v nadaljevanju časa, ki je na preostanek, pa bi le rad spregovoril o pomanjkljivi vlogi ali deficitarni vlogi ali razumevanju naloge guvernerja Banke Slovenije vsaj na dveh področjih v preteklosti v njegovem delu. Ocenjujemo namreč, da je izhodišče za podporo ali nepodporo izključno v njegovem delu, če je na tem delovnem mestu seveda že bil. In sicer, prvič, vsi vemo, na pomanjkanje sistema notranje kontrole v okviru Nove Ljubljanske banke in tistega zloglasnega sistema, ki je v popolnosti zatajil. Kakšen je bil takrat odred kontrole? Nikakršen. In česa takega, takega spodrsljaja si seveda guverner, pretekli, ne bi smel privoščiti. Drugo, kar pa bi rad izpostavil, so pa seveda dogodki v letu 2007, torej v letošnjem letu. Kot verjetno veste, imajo gospodarski subjekti, ki zamenjujejo kovance, na podlagi zakona dnevnega izkupička, tedenskega ali kakršnegakoli drugega 4% provizijo. 4% provizija pomeni, da se v primeru 25-kratne zamenjave seveda državi, ali bolje rečeno, v soglasju Banke Slovenije, komercialnim bankam podari popolna denarna enota. [[Kolega Jerovšek, jaz bi prosil, če ste toliko kulturni in prisluhnete. Hvala.]] Torej, 4% provizijo za zamenjavo kovancev. Gospodje in gospe, ko je na Slovensko nacionalno stranko pred časi prišel ogorčen klic ljudi, ki morajo to davščino plačevati, smo seveda poizvedeli, kaj načrtuje narediti Banka Slovenije, da bi seveda preprečila tovrstno zadevo. Odgovor je bil zelo enostaven. Banka Slovenije se bo pogovorila s komercialnimi bankami in skušala znižati 4% davščino. Ta provizija je davščina. Oprostite, ta odgovor guvernerja Banke Slovenije ni na mestu. Evropske države nimajo, ne poznajo te provizije, ne manjše, ne v 4%, ne v 5%, ampak je enostavno ni. In tovrstno početje že v letu 2007 nam napoveduje tudi to, da se bo tako imenovana administrativna politika Banke Slovenije nadaljevala. In Banka Slovenije ne glede na svojo konzervativno vlogo pa po naši oceni mora s svojim vodstvom spremljati elastično politiko, ki bo odražala bonitete za državljanke in državljane. Tretje, po moji oceni, po moji lastni oceni najpomembnejše področje je prihajajoča privatizacija Nove Kreditne banke Maribor. Bojimo se, da se bo ponovila zgodba s pozitivno izdajo in soglasje za pridobitev kvalificiranega deleža pri prodaji Nove Kreditne banke Maribor. In na tem mestu mislim, da bi mogel tisti poslanec, ki mu je nekaj do tega, da se privatizacija opravi na kvaliteten način, predvsem pa v interesu naše države, se zavzemati za to, da kvalificiranih deležev ne pridobijo tujci, ki ne položijo osnovnih računov matični državi, torej Republiki Sloveniji. Iz tega naslova samo še potrjujemo besede, izrečene v okviru predstavitve stališč poslanskih skupin - Slovenske nacionalne stranke. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irgl, potem pa naj se pripravi mag. Sajovic.
Najlepša hvala za besedo. Sama ne bom podprla predloga predsednika države, da Mitjo Gasparija ponovno izvolimo za guvernerja Banke Slovenije. Seveda gospodu Gaspariju ne gre oporekati njegove strokovnosti, še posebej v trenutkih, pomembnih za Slovenijo, vendar pa prav zaradi tega tudi toliko bolj preseneča dejstvo, da je gospod Gaspari oziroma Banka Slovenije posredovala nekatere dokumente, ki so bili tudi pod tajno oznako, Centralni evropski banki. Moram reči, da smo se z gospodom Gasparijem kar dvakrat, mislim da, pogovarjali tudi v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke; in moram reči, da sem bila kar precej začudena nad njegovim načinom govorjenja in nad njegovo držo. Dokler je bil pri tem pogovoru prisoten tudi minister za finance, se je gospod Gaspari držal še dovolj dobro. Kasneje, ko smo ga spraševali tudi o teh zadevah, ki so nazadnje pricurljale v javnost, se gospod Gaspari ni več obnašal tako, kot se to dotiče tistega, ki je na tako pomembni funkciji, kot je guverner Banke Slovenije. Gospod Gaspari je v preteklosti bil prisoten tudi v določenih slavnih aferah, če pogledamo samo afero Optimizem, kjer je gospod Gaspari kot tedanji finančni minister na interpelaciji, ki jo je proti njemu takrat vložila Slovenska ljudska stranka, obljubil, da bo poskrbel, da se bo že odobreni proračunski denar za podjetje Optimizem v višini 112 milijonov tolarjev vrnil v proračun do konca leta 1994. Seveda se to do danes še žal ni zgodilo. In tudi iz tega sledeč lahko naredimo nek zaključek, da gospod Gaspari očitno ni ravno mož beseda, pa čeprav je velik strokovnjak, ki je cenen tudi v Evropi. Morda ni odveč tudi pripomniti, da je v tej aferi bilo pomembno dejstvo, da je bil takrat lastnik podjetja Optimizem gospod Slejko, politično zelo vpliven član Liberalne demokracije Slovenije. V tem podjetju pa je svojo politično kariero začel tudi pomemben dolgoletni funkcionar LDS-a, gospod Bogdan Biščak. Se pravi, tukaj imamo neke povezave, ki vsekakor ne sodijo v strokovni del gospoda Gasparija, ampak predvsem v političen, ki je morda v nekih trenutkih tudi sporen, in kot je dejala gospa predstavnica v Kabinetu predsednika države v predstavitvi, da gospod Gaspari res ni človek za vse čase. Tudi zaradi vseh teh razlogov ga sama danes ne bom podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Sajovic, potem pa bo na vrsti gospa Jerajeva.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice in kolegi! Naj v uvodu takoj povem, da je predlog predsednika države dr. Janeza Drnovška korekten, v redu, vzdrži vse kritike presoje, še celo več, lahko bi rekli, da je gospod predsednik podobo Gasparija postavil na ogled. Danes smo slišali v teh razpravah že vse mogoče, celo to v predhodni razpravi, da je bil gospod Gaspari dvakrat na sestanku v poslanskem klubu in da je bila debata z njim čisto korektna, kajti prej smo slišali kot glavni očitek profesorju Gradu, da se predsednik ni posvetoval s poslanskimi skupinami. V tem primeru je bil storjen dvakratni korak naprej. Kaj se mora predstavljati gospod predsednik države, predstavil se je kandidat in jaz sem prepričan, da večina poslancev je bila z njegovo odločitvijo in predstavitvijo na vsak način zadovoljna. In ko smo prej slišali tudi razprave celo iz stare Grčije, jaz se bom tej moji razpravi, ker je časa dovolj, ozrl kakšnih dobrih 100 let nazaj, s tem smo se Slovenci že večkrat ukvarjali. Tako pravi naš veliki pesnik, katerega praznujemo v tem tednu: Apel podobo na ogled postavi, ker bolj resnico ljubi kakor hvalo, zad' skrit vseprek posluša, kaj zijalo neumno, kaj umetni od nje pravi. Pred njo s kopiti čevljarček se ustavi; ker ogleduje smolec obuvalo, jermenov, meni, da ima premalo; kar on očita, koj Apel popravi. Ko pride drugi dan spet mož kopitni, namest de bi šel delj po svoji poti, ker čevlji so pogodi, meč se loti. In zraven zelo starih Poezij je zraven tudi fotografija, ki je zelo zgovorna. Velik del poveša glavo. Da nadaljujem svojo razpravo, kaj je bilo danes vse slišati, predvsem pa me zanima tisto, kaj pravijo o tem guvernerju, ki ni guverner poslancev, ampak guverner vseh Slovencev, slovenska javnost. Ena od anket v današnjih Financah pravi, ali naj poslanci jutri glasujejo za Gasparijevo vnovično izvolitev, to se pravi včerajšnja anketa, da 78% slovenske javnosti se s tem, kar ji je bilo postavljeno na ogled, zelo strinja in ga podpira. Prepričan sem, da v teh javnih nastopih in mnenjih, predvsem v luči volitev, na javno mnenje tudi poslanci nismo imuni. Slišati je bilo zanimive razprave tudi o plači guvernerja in tako naprej. Jaz vam s tega mesta obljubljam, da vsak, kdor bo na teh funkcijah v bodoče delal zastonj, ima že vnaprej zaradi proračunskih težav moj glas in mojo podporo. Danes bom pa z veseljem podprl gospoda mag. Gasparija, predvsem zato, ker je strokoven, pošten, realen in predvsem nepristranski. Hvala lepa.
Hvala lepa, tudi za "prešerni" vložek. Medtem je pa prišel gospod Džuban, tako da dajem besedo gospodu Džubanu.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Današnje dogajanje je meni nenavadno, nerazumljivo, nemogoče, da ne razvijam zgodbe naprej v smeri nepoštenosti in tako dalje. Moral se je zgoditi nek dokument, ki diskreditira Gasparija, za katerega smo ugotovili, da ni šel iz hiše, čeprav nekateri ali premnogi danes tukaj še naprej pripovedujete, kako je šel v Evropo, kako je šel v Centralno banko in tako dalje. Pomeni, da neresnice trosimo naprej. In govorjenje o vsem drugem, dokument je razlog oziroma pomagalo k temu, da se ga diskreditira oziroma da se ga ne izvoli. Zadnja omizja, ki so bila, so bila izjemno zanimiva in nenavadna. Minister za finance, ki z vsemi štirimi podpira in časti kandidata, na koncu pride v neko nenavadno situacijo, ko mora reči, da ga pa ne bo podprl, ker obstaja še nek drug kandidat, ki je bolj naš kot vaš. Naprej, nek drug vladni predstavnik, gospod Šušteršič, govori o tem, da bi neodvisna institucija Banka Slovenije morala pa vsak dokument, s katerim se ukvarja, čeprav ni šel iz hiše, najprej pokazati Vladi Republike Slovenije. In to je razlog, da ta dokument, kjer je verjetno zaradi reda v hiši imel tudi glavo Banke Slovenije in ni šel iz hiše, je razlog, da se Gasparija ne potrdi. Čeprav se ni zgodil. Potem pa, da preprosti ljudje razumejo, razvijajo zgodbo na različne načine in vse mogoče primerjave, kaj se zahteva danes oziroma kaj se počenja v tej naši politiki. Sam imam neko tako primerjavo: Slovenija je heterogena in arhitekti s svojo statiko za različne objekte v različnih delih Slovenije morajo prirediti različnim razmeram; zahodni del Slovenije je potresen, vzhodni ni, in temu primerno gradimo hiše. Ampak če bi v vzhodnem delu Slovenije z ozirom na spremenjene vremenske razmere, ki celo vplivajo na geologijo, poskušali razdelati statiko, da bi videli, koliko bi bila dražja hiša, če bi jo zgradili v vzhodnem delu Slovenije tudi za potresno varnost, bi se pojavila politika in Vlada bi rekla, ne, tega pa ne boste počeli, preden nas ne boste vprašali. Podobno je tukaj. Nekaj nemogočega, nenavadnega, da niti po neki metodologiji, ki obstaja, ne smeš predvideti druge razmere, če bi se zgodile v skrajnem primeru, vsi računamo in si želimo, da se ne bi, da zaradi tega ne odrežemo, diskreditiramo človeka, ki je imel izključno dobre namene. In jaz računam kljub vsemu, da se danes v tej hiši, ki smo jo pred dnevi čudno imenovali, najde še toliko suverenih poslancev, da bodo glasovali po svoji vesti in da bomo kljub vsemu potrdili za guvernerja Banke Slovenije Mitja Gasparija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jerajeva, potem pa gospa Zalokar Oražem.
Hvala za besedo. Guverner Banke Slovenije Mitja Gaspari je na konferenci ob sprejemu evra v svojem govoru v Ljubljani 15. januarja 2007 dejal: "Prepričan sem, da uvedbo evra dojemamo kot zgodovinski izziv in tudi kot priložnost. Priložnost, ki poudarja sposobnost naše države, da se razvije v stabilno gospodarsko in finančno okolje. Priložnost, da si izboljša možnosti za še hitrejši razvoj in doseganje najrazvitejših članic evroobmočja." Težko bi guverner Banke Slovenije imel tak govor oziroma bi bil ta verjetno manj optimističen, če bi resno upošteval podatke, ki so mu jih pripravili v njegovem analitsko-raziskovalnem sektorju. Na podlagi njihovih raziskav je nastal uraden dokument Projekcija javnih financ z najslabšim možnim scenarijem, v katerega očitno niti sam ni verjel. Tako je namreč tudi izjavil na tiskovni konferenci, da je zelo malo verjetno, da bi se to sploh lahko zgodilo. Rezultati in napovedi so bili bistveno drugačni od vseh ostalih analiz, ki jih delajo inštitucije v Republiki Sloveniji, ki se ukvarjajo s tem oziroma opravljajo primerjave, raziskave in pripravljajo projekcije za prihodnost. Kljub temu, da je Banka Slovenije neodvisna inštitucija, bi pričakovali, če so že prišli do tako drastečnih napovedi in rezultatov, da bi jih poskušali vsaj primerjati. Torej podatke, ki so jih dobili v Banki Slovenije, s podatki, ki jih ima Ministrstvo za finance. Guverner bi se ob tem moral resno vprašati, kdo ima tukaj prav, kaj je narobe, da smo dobili tako različne podatke, in morda predlagati soočenje strokovnjakov z Ministrstva za finance in strokovnjakov iz Banke Slovenije. To se je sicer zgodilo decembra lani, ampak ne zato, ker bi to predlagal guverner, pač pa zato, ker je bil minister za finance seznanjen, da je v Banki Slovenije nastal dokument z bistveno slabšimi podatki, kot jih ima Vlada. Podatek tudi, da naj bi bilo to poslano v Centralno evropsko banko, tudi guverner je na naši poslanski skupini in tudi za medije izjavil, da so določene stvari poslali v Evropsko banko in ni res, kar je govoril moj predhodnik, da nič ni bilo poslano. Sicer pač guverner ni podal pravih podatkov za medije, pri nas je izjavil, da so določene tabele in podatki iz projekcije bili poslani. Soočanje se je res zgodilo, ampak kot sem rekla, ker je to predlagal minister za finance, in so primerjali podatke analitikov iz Banke Slovenije in z Ministrstva za finance. Guverner Banke Slovenije pa se je pod to projekcijo s tako drastičnimi podatki podpisal in s tem potrdil, da za tem stoji in da držijo po njegovem mnenju, očitno držijo, če je to uradni dokument, ne glede na to, da ima oznako zaupen dokument, je to dokument Banke Slovenije. In ker mislim, da bi moral v opisanem primeru guverner ravnati drugače, sem tudi povedala kako, ga ob glasovanju ne bom podprla.
Hvala. Besedo ima gospod Gantar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Eden od prvih razpravljavcev danes je uvodoma rekel, da je danes že vse odločeno. Jaz govorim zato, ker verjamem, da še ni vse odločeno. Odločil se bo vsakdo od nas v zasebnosti glasovalne kabine in ta odločitev ne bo imela samo političnih, pač pa tudi etično razsežnost. Čeprav je Gaspari po mojem odličen kandidat, ne bi imel nič proti temu, da neka poslanska skupina in posamezni poslanci, ko so prejeli predlog, ga videli, proučili, rečejo, da ga ne nameravajo podpreti iz teh ali onih razlogov, političnih ali kakršnihkoli drugih. Res je, to pravico ima vsakdo in jo ima tudi pravico, da jo izreče, in res je tudi, kot je rekel Charles De Gaulle, nenadomestljivi ljudje so samo na pokopališču. Če pa se spreminjajo stališča na podlagi inceniranega poteka dogodkov tako, da se s pomočjo določenih podatkov, zamenjav tako rekoč dokumentov in podobnih zadev, spremeni potek dogodkov in se kar na enkrat pozitivno ali pa nevtralno stališče spremeni v negativno in se tako rekoč obdolži kandidata dela proti interesom države, tedaj seveda ni to samo politično neumno in ni politično modro, ampak je tudi neetično in cena, ki jo utegne tisti plačati, na krajši in dolgi rok, utegne biti velika. Jaz bi rad posebej opozoril na to, da me v teh argumentih, ko se izmišlja nove argumente zoper to, zakaj ne podpreti kandidata Gasparija, moti včasih esplicitno, včasih pa implicitno zanikanje avtonomije strokovnega in analitskega dela v tudi državnih institucijah, kot je, recimo, Banka Slovenije, pa če hočete tudi druge institucije v Vladi in tudi izven nje. Moram reči, da če bomo s tem dosegli, da bodo analitiki in analitičarke v raznih službah delali z mentalno zavoro v glavi, da ne bodo imeli popolne svobode, da jim njihovo svobodo omejujejo samo metodologija in znanstveno strokovni pristopi, če ne bomo imeli te svobode, bomo dobivali prirejena, omiljena sporočila, nam bodo ti sporočali nekaj, kar ni čisto res, in mi se bomo na osnovi tega odločali in državo bomo zapeljali v krog laži in neresnic in tudi seveda politike in državljanke in državljane. Dovolite mi, kolegice in kolegi, da se vendarle spomnim na 70. leta, svinčena leta, ko je takrat nekako vladalo prepričanje, da je v državi harmonija, združeno delo, samoupravljanje, ni konfliktov, vsi so usmerjeni v lepo bodočnost. Neki sociologi so, ko ugotavljajo, da v družbi obstajajo socialne neenakosti, družbeni konflikti, da obstaja velika razlika med realno udeležbo pri moči na oblasti in dejansko udeležbo in tako naprej. In takrat smo dobili točno to vprašanje, kot ga je postavil eden izmed kolegov, pred menoj sedi, zakaj to delajo. Kakšni so skriti nameni, kaj hočejo s tem? Ne, niso vprašali, zakaj je realnost drugačna od tega, kar proklamiramo, od normativnega, ampak vprašali so, kakšnim zlim namenom takšne analize služijo. In to je bilo tisto napačno in s tem so seveda insinuirali in zatrli to svobodo, poskušali zatreti - je niso - in seveda zapeljali zadevo v krog, za katerega vemo, kako se je iztekel. Zato vas opozarjam, cenite svobode in v Sloveniji je ta svoboda že od sredine 80-ih let naprej, že takrat je bila izborjena, že od sredine 80. let naprej. Če boste to svobodo ukinili, boste naredili mnogo bolj slabe stvari, kot samo neizvolili kandidata Gasparija. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]] Še to bi rekel dve stvari. Prvič, nekateri argumenti so smešni: Gasparija ne bomo izvolili zato, ker pred 6-imi leti nismo izvolili Arharja. Lepo prosim. Arhar je bil vsaj enkrat izvoljen, dvakrat izvoljen eksplicitno ali pod vladavino LDS-a ali pa z glasovi LDS-a. In drugič, Optimizem, znamenita firma. Res je, garancija je padla, toda iz prodaje tega podjetja je bila država [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]poplačana v celoti. Torej, ti argumenti že na empirični ravni ne držijo. Še enkrat, razmislite, ne gre samo za politiko in Gasparija, gre za marsikaj več. In jaz upam, da res še ni vse odločeno. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Pojbič. Izvolite.
Spoštovani! Ker je bilo danes velikokrat poudarjeno, da je gospod Gaspari najbolj zaslužen za prevzem evra v naši državi, naj povem moje mnenje okoli tega, kdo so po mojem mnenju najbolj zaslužni, da je Slovenija prevzela evro kot svojo valuto. Potrebno se je vrniti malo nazaj v čas konec 90. let, ko je Sloveniji uspelo trdovratno inflacijo znižati na raven pod 10%. Vendar pa nam potem vse do leta 2002 ni uspelo koreniteje znižati inflacije. Nato pa so ekonomisti Količeli, Jazbec, Masten objavili odmevno študijo in v njej neposredno opozorili na neustrezno vodenje tečajne politike in ukrepe Banke Slovenije za zmanjšanje inflacije. Opozorili so, da je bila politika drsečega tečaja tolarja, ki je bila oblikovana za zaščito izvoznikov in sterilizaciji ali previsokega pretoka deviz, osrednji razlog za ohranjanje visoke inflacije. Iz tega razloga je tudi Slovenska demokratska stranka v opoziciji, torej koalicija Slovenija, podprla Boštjana Jazbeca za člana Sveta Banke Slovenije. Banka Slovenije je pod upravljanjem sedanjega sveta dejansko spremenila vodenje tečajne politike in s tem instrumente za brzdanje inflacije. Na omenjenih teoretičnih temeljih je bil pripravljen tudi predpristopni ekonomski program in konvergenčni program za izpolnjevanje maastrichtskih kriterijev ali uresničevanje pakta stabilnosti za prevzem evra. Zanimivo je, da Banka Slovenije pod vodstvom sedanjega guvernerja gospoda Mitja Gasparija v svojih publikacijah ne omenja in ne razkriva opisanih razlogov za pomemben preobrat v vodenju tečajne politike, ki je nastal na podlagi znanj omenjenih ekonomistov. Spoštovani! Menim, da si gospod Gaspari neupravičeno pripisuje praktično vse zasluge za prevzem evra. Prepričan sem, da bi Banka Slovenije nadaljevala tečajno politiko in ukrepe, ki jih je zastavil gospod Gaspari, kar bi imelo za posledico, da evra v Sloveniji še dolgo ne bi prevzeli, če ne bi ekonomisti Količeli, Jazbec in Masten dokazali, da je politika gospoda Gasparija napačna. Poleg tega gospodu Gaspariju očitam še njegovo vlogo pri aferi Optimizem, prikrivanju javnofinančnega primanjkljaja v obdobju 1997-2000 in stečajih hranilno-kreditnih služb. Tu želim posebej poudariti, da je na račun slabega in po moji oceni neodgovornega ali pa malomarnega dela tudi gospoda Gasparija brez denarja ostalo veliko Slovenk in Slovencev, ki so varčevali v HKS. Zato bom korenito premislil, kako bom glasoval, ker me je gospod Gaspari z dosedanjim delom nikakor ni prepričal, da je kandidat, ki je neodvisen, vsaj po mojem mnenju je jasno politično profiliran v stranki Liberalne demokracije Slovenije in kot tak v prihodnje ne more, kot je bilo tudi do sedaj, voditi to institucijo kot neodvisni nadzornik finančnega sistema. In še zadnji stavek. Nikoli ne bom razumel, da je odličen kader samo tisti, ki je posredno ali pa neposredno povezan z Liberalno demokracijo Slovenije ali pa Socialnimi demokrati. To pa lahko trdim zato, ker je bilo v preteklosti vedno poudarjeno, da če Slovenije ne bo vodila Liberalna demokracija Slovenije, se Slovenkam in Slovencem slabo piše. Kot pa lahko vidimo, se našim državljankam in državljanom piše precej boljše kot kdajkoli prej: višja gospodarska rast, več zaposlenih, manj brezposelnih in še bi lahko našteval. Torej prepričanje, da je nekdo najboljši in nenadomestljiv, nima nobene realne osnove po moji oceni. Hvala.
Hvala. Gospa Širca. Jo ni. Gospod Rugelj. Imate besedo.
Hvala lepa. Ne bi želel preveč. Mislim, da je bilo že veliko povedanega danes o gospodu Gaspariju. Kar se tiče neodvisnega predloga, ko ga vsi tako poudarjajo, mislim, da je bilo to čisto brezpredmetno. Vsi vemo, kdo je gospod Gaspari, čeprav danes res ne veš več, kdo od poslancev je še v LDS-u, ampak vseeno. Ne razumem čisto tistih, enih, ko ga zagovarjajo še danes ali pa zakaj ga zagovarjajo. Jaz bi mogoče samo prebral tale uvod, ki ga je prebral 1994. leta gospod Janez Podobnik za interpelacijo gospodu Gaspariju kot ministru za finance. Mislim, da tudi guverner Banke Slovenije bi mogel vzdrževati take lastnosti, kot jih mora tudi minister za finance. Zato bom tole prebral: "Spoštovani gospod predsednik, poslanke in poslanci! V imenu predlagateljev bi želel na kratko obrazložili interpelacijo, bi pa bil zelo vesel, če bi pri tem bil tudi gospod predsednik Vlade. Bistven namen predlagateljev interpelacije o delu in odgovornosti ministra za finance, gospoda mag. Gasparija, je bil v tem, da zaradi njegove objektivne odgovornosti, ko je podpisal oziroma odobril garancijo v podjetju, na katero sta bila tako on in Vlada opozorjena, da nekatere nepravilnosti v delovanju, da je s tem deloval v nasprotju s temeljnim načelom rimskega prava: delovati kot dober gospodar. Tako Vlada kot vsak minister, ki mu zaupamo upravljanje z denarjem davkoplačevalcev, pa mora delovati kot dober gospodar." To je temeljni očitek. Tak očitek verjetno bi mogel držati tudi danes, ko zbiramo kandidata za guvernerja Banke Slovenije. Seveda je potem gospod Gaspari nekako tako odgovoril, da bo dolg podjetja Optimizem d.o.o. izterjal s pridobitvijo in unovčenjem hipoteke na premoženje podjetja v nasprotnem, to je ob neuspehu, pa je obljubil svoj odstop. Resnica je bila približno takšna. Ker podjetje Optimizem d.o.o. ni imelo premoženja, s katerim bi lahko zavarovalo jamstvo države, je gospod Gaspari želel hipoteko uveljaviti na premoženje podjetja Kovind d.o.o. Unit, na katerem je imel Vladimir Slejko 60% lastniški delež skupaj 40% deležem Sklada Republike Slovenije za razvoj. Povrnitev jamstva je Gaspari obljubil v nekaj mesecih. Nakazal je tudi možnost poplačila v breme Hmezad banke Žalec. Ta njegova obljuba se je kmalu izkazala za neverodostojno. Hipoteko na premoženju podjetja Kovind d.o.o. je namreč pred Ministrstvom za finance že vpisala Banka Koper, zato se Banka Koper leta 1998 tudi dejansko poplačala iz premoženja, vrednega 240 milijonov SIT, mag. Gaspari pa je kljub pritožbam na prvostopenjskem in višjem sodišču pričakovano ostal praznih rok. Tudi Hmezad banka je med tem že prenehala obstajati, prevzela jo je Banka Celje. Naši davkoplačevalci so s tem tudi ostali praznih rok. To je ena od takšnih zadev, ko bi jaz rekel, da ni bila narejena ravno v smislu dobrega gospodarjenja z denarjem, še posebej za to ne, ker je bil gospod Gaspari točno opozorjen s strani SDK-ja kaj se dogaja s to firmo. Ampak je vseeno to podpisal, verjetno z določeno zavestjo. Potem sem že omenil proračunski primanjkljaj, v bistvu izkazovanje proračunskega primanjkljaja, se ne bi v to poglabljal zdaj, bi pa mogoče še nekaj povedal okrog te neodvisnosti Banke Slovenije v preteklosti. Jaz sem v preteklosti potegnil statistko ven, kako so pri nas rasle plače, inflacija in menjali tečaj. Mi smo bili tisti, kjer so plače rasle v evrih, v markah, vse živo, menjali tečaj je pa stal, mi smo inflacijo ustavljali z menjalnim tečajem. To je neodvisnost banke, s tem smo oškodovali naše gospodarstvo in vse tiste ljudi, ki so zaposleni še danes - ali pa so bili, mnogi so izgubili tudi delo zaradi tega -, tudi kmetijstvo naše smo oškodovali, to je bil rezultat tistega omejevanja inflacije, ki bi ga lahko omejevali tudi na drugačen način, bolj primeren način. Zaradi vsega tega jaz menim osebno, da gospod Gaspari [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Besedo ima gospod Moge.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Živimo v času, ko imamo tržno gospodarstvo pa potrošniški raj, pa večstrankarski sistem, ki mu nekateri pravijo politični pekel. In ta reč, ki se danes tu v Državnem zboru dogaja, je klasičen političen obračun z enim od finančnih osamosvojiteljev Slovenije, s ciljem, podrediti si Banko Slovenije. Spoštovane kolegice in kolegi, samo slepec ne bi videl tega, kako si je zdajšnja vladajoča koalicija podredila medije, vzemimo Delo, vzemimo RTV, kako si je podredila nekatera podjetja, kako si je podredila celo raziskovalne zavode, še ti, ni bilo dolgo tega, ko smo se pogovarjali, so ji bili napoti. In kako je zaradi tega pognala s polnimi jadri vetra kadrovski cunami nad določene ljudi, ki so jim bili pri tem napoti. Kolegice in kolegi, predolgo sem že v politiki, da ne bi vedel, kako se strižejo ovce. Ta primer je tipičen primer zlorabe, lansiranja neke afere, da politično odstraniš človeka, ki je užival velik ugled, ki mu drugače ne bi mogli oporekati, da je bil politično uspešen in politično korekten. Bil je minister, bil je guverner in nikjer ni imel kakšne velike afere ali kaj takega; še več, bil je kovan v zvezde. V trenutku, ko bi moral biti izvoljen, pa seveda ta koalicija vidi na tem mestu nekoga drugega. Kajti nevarno je imeti zelo izobraženega človeka na tem mestu, ki je pokončen, ki se zavzema, bolje imeti nekega kimavca, ki kima vsemu temu, kar bo rekla Vlada ali pa finančni minister, in ki bo nekako navidezno dajal vtis, kot da je Vlada super uspešna, kar se dogaja zadnje čase. Spoštovane kolegice in kolegi! Ko bomo prišli, govorim simbolično, iz bivanja v nebivanje, in ko pridemo pred Ozirisa, ima ta vedno tehtnico. In na tej tehtnici so dobra dela in na tej tehtnici so slaba dela. In če bo tam eden izmed sodnikov, ki bo nakladal samo o slabih delih, Oziris bo pa videl, kaj je vse dobrega napravil, in ta, ki se tehta, nima tam pravice besede, ga bo seveda izpustil naprej. Če bi jaz bil kot profesor, spoštovane kolegice in kolegi, tak, da bi vsakega učenca vrgel, če ni znal uporabiti Rolovega izreka, bi imel pokopališče pa britof. Jaz se kot človek ne bi dobro počutil. In v teh stvareh, kot zdajle ravnamo, pač ravnamo tako, kot ravnamo, mislim, da politično gledano in gledano s strani človeštva je to ravnanje, oprostite, sramotno za Državni zbor, kar zdaj počnemo in kar smo na Kviazu počeli, do človeka, ki ga jaz osebno spoštujem. Golide gnojnice zlivati na njega, ni lepo. Braniti se tu ne more. Kakšna bo ocena, če ne bo sprejet, spoštovane kolegice in kolegi, če ne bo dobil mandata? To bo po moji oceni zelo slabo za finance Slovenije, kajti nekomu, ki je kvalificiran, smo se odrekli. Kaj bodo pa povedali ljudje v Evropi, ki bodo gledali na nas, kaj bodo povedali tisti, ki so bili v Cankarjevem domu, na primer Jean Claude Trichet, Joaquin Almunia, Jose Manuel Barroso, Romano Prodi, Robert Fico, Kostas Karamanlis in ostali, ko so poslušali Janeza Janšo, na današnji dan se je zahvalil vsem dosedanjim predsednikom in članom slovenskih vlad, še posebej finančni minister, poslancu slovenskega parlamenta, guvernerju in članu Banke Slovenije za pravočasne in pravilne odločitve na zahtevni poti do evra. Zdaj pa ga njegova stranka tukaj ruši in pravi, kako je bil zanič. Mislim, to res ni v redu. Vem, da kjer sta politika in denar, ni prijateljev, milosti ali sočutja. Mi, ko smo, veste, spoštovane kolegice in kolegi, vsaj nekateri poskušali pred dnevi, ko smo živali obravnavali, dati živali na piedestal predmeta, da nimajo proti nam nobenih pravic, pa ničesar, se mi nekaj podobnega zdi, da počenjamo sedaj. Doktor magister Gaspari je bil dober kot minister, nima se možnosti tukaj braniti. Bil je eden, če rečem, eden izmed ustanoviteljev finančnih [[...]] [[Zvok za konec razprave.]] [[...]]in da ga polivamo s toliko gnojnice, kot danes tukaj slišimo, to se mi ne zdi moralno iz naših stališč kot parlamentarcev in ko bomo mi še iskali službe in bo zaradi nas na tak način [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Besedo ima gospod Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Ne bom več tratil vašega časa, ker ni čemu ugovarjati dodatno, ker ni bilo nič novega povedanega. Vse je že prežvečeno nekajkrat bilo in zato ugovarjati še enkrat temu, da trdite, da so bili tajni dokumenti poslani, kaj vse je bilo slabega v preteklosti, je škoda. Jaz vem, dragi gospe in gospodje, da za vsakega od nas, ki smo politični tekmeci ali po vašem nasprotniki, obstojajo seznami obtožb, ki niso bile nikoli dokazani, ki se jih vzame, kadar je priložnost in se jih prebira; in to ste danes delali. Dve stvari sta bili novi: ena, da gospod Gaspari šteje sebe za edino zaslužnega in da mi mislimo, da je nenadomestljiv. Niti eno, niti drugo ni res. In o tem sploh ni bilo govora. In še tretja stvar, bolj za šalo, upam, da se je v nekem trenutku grdo obnašal. Jaz bom osebno potem v odmoru vprašal spoštovano kolegico, kaj je to grdo obnašanje, zaradi katerega ne more biti izvoljen za guvernerja. Torej, ne bom več moril, rekel bi pa še naslednje. Ravnanja, ki jih imamo danes v parlamentu, vključno z zaključkom, ne bodo diskreditirala gospoda Gasparija, morda biti diskreditirala nas. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kovačič. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani zbor. Nedavno smo proslavljali vstop Slovenije v evroobmočje. Postopek vstopanja v monetarno unijo je bil dolg in naporen. Na tej poti je pomembno vlogo odigrala tudi Banka Slovenije pod vodstvom guvernerja mag. Mitja Gasparija. Pomemben del zaslug za uspešno prehojeno pot in končni prevzem evra gre Banki Slovenije in njenemu guvernerju. Za to, kar je v zvezi s tem storil gospod mag. Gaspari pri uspešnem vodenju centralne banke, lahko guvernerju Mitji Gaspariju le čestitamo. Seveda pa ta del delovnega opusa kandidata za guvernerja Banke Slovenije ni že sam po sebi zadosten, da bi bil na tej podlagi le mag. Gaspari edini primeren kandidat za guvernerja Banke Slovenije. Ne morem pristati na tezo, da je le Mitja Gaspari sposoben voditi Banko Slovenije. Da je edino on dovolj strokovno usposobljen za to funkcijo. Ne. Nihče ni nezanemarljiv, niti Mitja Gaspari ne. Pa tudi, če bi to bilo res, pa vsi vemo, da to ni, bi morali poiskati nekoga, ki se bo za to delo usposobil, kajti če bi imeli le enega človeka, ki lahko vodi neko pomembno institucijo, potem to nujno vodi v propad. Izkušnje v različnih primerih nas učijo, da to drži. Nekoč smo imel edinega možnega voditelja Tita, pa smo se po njegovem odhodu znašli v najglobljem breznu. Srbi so imeli v bližnji preteklosti edinega "vožda" Miloševiča in so pristali v krvavem balkanskem loncu. Danes se s spodobnimi brezizhodnimi posledicami soočajo Kubanci, ob odhodu nezamenljivega "elkomandanteja". Torej, s takimi zaključki o nezamenljivosti ne bomo prišli daleč. Prav tako pa življenjski in delovni opus Mitja Gasparija ni le obdobje zadnjih dveh, treh let, pač pa je na tej isti ali podobni funkciji deloval že davno prej. In v teh časih pa se v zvezi z gospodom Gasparijem pojavljajo tudi nekatere sence. Vsi še pomnimo neustrezno vlogo, ki se je potem izkazala tudi kot škodljiva v primeru likvidacije Triglav banke. Potem žalostna usoda hranilno kreditnih služb in še zlasti Hranilno-kreditne službe Sicure ter posledično finančni zlom številnih varčevalcev imamo verjetno še vsi živo v spominu. In Banka Slovenije pod tedanjim vodstvom Mitja Gasparija ni te žalostne usode preprečila, čeprav bi jo lahko in bi jo celo morala preprečiti. Podobna zgodba, kjer Banka Slovenije ni odigrala ustrezne nadzorne vloge, je afera SIB banke, kjer je Banka Slovenije celo izdala odločbo o soglasju za nakup te banke s strani javnega mestnega podjetja Energetike iz Ljubljane. Govora je bilo tudi o Optimizmu, o firmi Optimizem, da ne bi vseh našteval. Še verjetno bi se kaj našlo. Tudi najnovejše odkritje o tajnem dokumentu analitske službe Banke Slovenije, ki je vsebovala popolnoma nestvarne ocene o finančni situacije Slovenije v prihodnjih letih ter glede na dejstvo, da je bil ta dokument odposlan na sedež Evropske centralne banke v Frankfurtu, kaže na temen madež, povzročen s strani te iste Banke Slovenije, ne glede na to, ali guverner osebno bil s tem seznanjen ali ne. Dejstvo je, da nekdo znotraj Banke Slovenije želel s takim popolnoma nestvarnim dokumentom oziroma z nestvarnimi podatki o tem dokumentu, ki kažejo na alarmantno stanje javnih financ, do česar naj bi prišlo do nekaj let v Sloveniji, torej s tem je ta človek prav gotovo želel ustvariti v tuji in evropskih inštitucijah slab vtis o Sloveniji in o sedanji slovenski Vladi. In guverner banke, iz katere na tak način uhajajo takšni zlonamerni podatki, takšne informacije, je vsekakor za to odgovoren in mu takšno ravnanje njegovih uslužbencev iz analitskih služb Banke Slovenije prav gotovo ne more biti v čast. Nihče gospodu Gaspariju ne očita nestrokovnosti, nihče objektiven pa gospoda Gasparija ne more označevati za politično neodvisnega strokovnjaka. Gospod Gaspari je vsekakor strokovnjak, vendar ni politično neodvisen, saj človek, ki dvakrat kandidira na listi politične stranke na državnozborskih volitvah, ki je izvoljen za poslanca v Državni zbor, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] ki ga politična stranka tudi postavi in imenuje za ministra, tudi preko nje za guvernerja Banke Slovenije, ni politično neodvisen. Zato sam imam pomisleke nad ponovnim imenovanjem gospoda [[....]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala. Besedo ima gospod Cvikl.
Današnja razprava kaže, da tako kot omenjeni voditelj iz preteklosti, voditelj vladajoče koalicije v Sloveniji ne želi neodvisne institucije. Neodvisnost se razume in spoštuje in ne pogojuje. In tega v današnji razpravi očitno ne bomo uspeli predstaviti kolegom na drugi strani. Gospod predsednik republike je prav zaradi tega predlagal zelo primernega, strokovnega in pokončnega človeka. Podprl ga bom.
Hvala. Gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. V uvodni predstavitvi sem kot predstavnik poslanske skupine navedel nekatere trditve, ki so bile zapisane in objavljene v tem dolgem obdobju političnega delovanja gospoda Gasparija in nazadnje v šestih letih predvsem neodvisnega in strokovnega delovanja gospoda Gasparija. Sam bi pravzaprav pričakoval, da bo kdo polemiziral s temi trditvami, ki so bile navedene in ki tudi stojijo celo v arhivih Državnega zbora, vendar nihče se ne tega ni dotaknil, nihče ni povedal, da to ni res. Pa vendar te stvari vse držijo. Držijo navedbe glede posebnega zakona za lastninjenje bank, in banke so se mimo zakona lastninile, drži trditev, da ni bil pravočasno predložen zakon za lastninjenje zavarovalnic in v tem obdobju se je naredilo veliko napak, tudi izdalo veliko soglasij. In vaš kolega Rop je kasneje kot finančni minister saniral vse te napake, ki so prišle iz obdobja prejšnjega finančnega ministra. Kolega Rop je to počel. On je pripeljal to zgodbo zavarovalnic v svojem mandatu finančnega ministra do konca oziroma do tega stanja, kot je sedaj, kar zadeva lastninske deleže. Tudi kar zadeva poslovanje, recimo, z javnimi financami in s temi neusklajenimi proračunskimi obdobji na prihodkovni in odhodkovni strani, tudi ta del se je začel urejati in sanirati v obdobju, ko je bil vaš poslanski kolega Rop finančni minister. Do takrat smo vedno imeli daljša prihodkovna obdobja in krajša odhodkovna obdobja in vmes zelo popačeno podobo glede javnofinančnega primanjkljaja. Tudi zato sem povedal, da sam osebno ne ocenjujem, da smo v tem obdobju pogovorov s kandidatom, kar je pokazala tudi razprava danes v Državnem zboru, da ni kakšnih argumentov za spremembo stališča, ne zame osebno in tudi ne pri kolegih iz poslanske skupine. Stvari, ki so bile povedane, stojijo, so take, kot so zapisane, kot so bile ugotovljene, teh ni mogoče zanikati. In tudi kasnejši dogodki so pač bili taki, kot sem povedal. Je pa dejstvo, da kandidata predlaga predsednik države po svoji presoji. Tudi način, ki ga ubere pri pridobivanju zadostne podpore za kandidata, je pač njegov, on se o tem odloči. Poslanci v poslanskih skupinah, ki o tem odločamo, mu to lahko sugeriramo. Vendar bi rad povedal, da ne odločamo na osnovi, ne vem, kakršnekoli averzije do kandidata ali česarkoli, odločamo na osnovi argumentov, ki smo jih večino navedli tudi v stališču poslanske skupine. Se pravi, na osnovi minulega dela kandidata na ministrski in guvernerski funkciji in na osnovi vsega tistega, kar je povedal v svoji predstavitvi in odgovorih na vprašanja, ki jih je imel na poslanski skupini. In, kot rečeno, na osnovi tega smo se odločili in tudi sam se bom odločil, da kandidata ne bom podprl. Hvala.
Hvala. Želi predstavnica predlagatelja, gospa Tovornikova, besedo? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pravzaprav ne zaradi sebe, ampak zaradi nekaj desetletij mrtvega nemškega romanopisca in filozofa Thomasa Manna, ker ga je ena izmed poslank pripisala meni. Moj stavek se je namreč nadaljeval. Thomas Mann je rekel, in jaz sem ga citirala, mag. Mitja Gaspari ni človek za vse čase, je pa človek, ki mu predsednik Republike Slovenije lahko zaupa in želi zaupati še en mandat. In sem vas pozvala, da mu to zaupanje izkažete tudi vi. Saj se ne bi oglasila, ampak to je hram, kjer so besede in misli izjemno pomembne, in misel, ki ni izražena z vsemi besedami, je pogosto neplodna, besede, ki ne izražajo celotne misli, pa so lahko kdaj tudi nevarne. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na izvedbo glasovanja o predlogih predsednika republike za izvolitev sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije in imenovanje guvernerja Banke Slovenije. V skladu s 163. členom Ustave Republike Slovenije, prvega odstavka 14. člena Zakona o Ustavnem sodišču Republike Slovenije ter v skladu s petim odstavkom 37. člena Zakona o Banki Slovenije o izvolitvi oziroma imenovanju Državni zbor odloča s tajnim glasovanje. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Poslanske skupine so mi že predlagale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so Franc Jazbec, Rudolf Moge, Aurelio Juri in Martin Mikolič. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Ali kdo temu predlogu nasprotuje? Če ne, prehajamo na odločanje o takšni sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bosta poslankam in poslancem vročeni dve glasovnici tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na vsaki glasovnici obkroži beseda "za" ali "proti". V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanke oziroma poslanca ni jasno razvidna. V skladu s prvim odstavkom 14. člena Zakona o Ustavnem sodišču Republike Slovenije ter v skladu s petim odstavkom 37. člena Zakona o Banki Slovenije bo vsak predlagani kandidat izvoljen oziroma imenovan, če bo zanj glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci bodo izpolnjeni glasovnici oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslance, člane komisije, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasijo v sobi 217, kjer bomo prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo ob 12.55 in bo trajalo do 13.10. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se zberejo v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 13.30.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno obravnavo 35.a točke - to je s predlogom predsednika Republike Slovenije za izvolitev sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora Republike Slovenije dne 2. februarja 2007. Razdeljenih je bilo 87 glasovnic. Oddanih je bilo 87 glasovnic, neveljavnih je bilo 8 glasovnic, veljavnih je bilo 79 glasovnic, za je glasovalo 71 poslancev, proti je glasovalo 8 poslancev. Na podlagi izida glasovanja je bil z večino glasov vseh poslancev izvoljen sodnik Ustavnega sodišča Republike Slovenije, prof. dr. Franc Grad. Prosim prof. dr. Franc Grada, sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije, da priseže pred Državnim zborom. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]
Prisegam, da bom sodil po Ustavi in zakonu in po svoji vesti in si z vsemi svojimi močmi prizadeval za ustavnost in zakonitost ter za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]] Jaz se zahvaljujem vsem poslankam in poslancem za takšno veliko zaupanje. Hvala lepa.
Prehajamo na predlog predsednika Republike Slovenije za imenovanje guvernerja Banke Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora Republike Slovenije, dne 2. februarja 2007. Razdeljenih je bilo 87 glasovnic. Oddanih je bilo 87 glasovnic, neveljavnih je bilo 3 glasovnice, za je glasovalo 43 poslancev, proti je glasovalo 41. Na podlagi izida glasovanja mag. Mitja Gaspari ni bil z večino glasov vseh poslancev imenovan za guvernerja Banke Slovenije. Ker kandidat ni prejel zadostnega števila glasov poslank in poslancev, bomo skladno s šestim odstavkom 37. člena Zakona o Banki Slovenije o tem takoj obvestili predsednika Republike Slovenije. Prehajamo na obravnavo o predlogih sklepov o izvolitvi v sodniško funkcijo. Sodni svet je Državnemu zboru predložil 13 predlogom za izvolitev kandidatk in kandidatov v sodniško funkcijo na sodniška mesta: 7 okrajnih sodnic, medokrajne sodnice in okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kopru, Ljubljani, Slovenj Gradcu, Postojni, Celju in Žalcu; dveh okrožnih sodnic in dveh okrožnih sodnikov na Okrožnem sodišču v Ljubljani in Celju ter Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Želi predstavnik Sodnega sveta besedo? [[Ga ni.]] Predloge je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo ter zboru predložila predloge sklepov. Prijavljenih k razpravi ni, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih napravah. Na glasovanje dajem predlog o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Martine Franca Rihtar na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kopru. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Nadje Marolt na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti 1. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo dr. Martine Šetinc Tekavc na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Barbare Čoderl na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Slovenj Gradcu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Romane Krauberger Kotnik na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Slovenj Gradcu. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Darje Morelj na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Postojni. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospoda Dragana Triviča na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Mirjane Gontarev na sodniško mesto medokrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kopru. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo mag. Martina Jančarja na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Celju. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Natalije Drev Mijošek na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Celju. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Maše Ostruh na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Celju. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Tajke Golob na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Estere Gologranc Sodja na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Žalcu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga sklepa o razrešitvi in imenovanju člana Državne volilne komisije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Besedo dajem Josipu Bajcu za predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Gospod Bajc, ste bili prijavljeni? Ne. Drugih prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o razrešitvi dr. Rafaela Cijana, dolžnosti člana ter imenovanju dr. Bojana Tičarja za člana Državne volilne komisije. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 22, proti 42. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 42.]] Ugotavlja, da predlagani sklep ni sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga sklepa o imenovanju predsednice in dveh članov upravnega odbora sklada za financiranje,razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod mag. Franc Žnidaršič - se odpoveduje. Franc Sušnik tudi. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Ziherl. Izvolite. Se odpoveduje. Gospod Rugelj. Se odpoveduje. Gospod Jerovšek, tudi. Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju dr. Romane Jordan Cizelj za predsednico ter gospoda Jožeta Cerleta in dr. Dragana Kesiča za člana upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganje radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Glasujemo o predlogu sklepa. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 54, proti 9. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo poročila Mandatno-volilne komisije Državnega zbora Republike Slovenije glede obvestila Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani, zunanji oddelke v Kočevju za dovoljenje za začetek kazenskega postopka zoper poslanca Državnega zbora Republike Slovenije. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno državno tožilstvo v Ljubljani, zunanji oddelek v Kočevju. Obvestilo je obravnavala mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo ter zboru predložila predlog sklepa. V skladu s prvim odstavkom 207. člena Poslovnika ni razprave o imunitetnih zadevah, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: "Sklep: Državni zbor Republike Slovenije na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z zahtevo Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani, zunanji oddelek v Kočevju, opr. št. KT/0/116/05-BŠ/LD z dne 30.11.2006 zaradi obravnave kazenske ovadbe o sumu storitve kaznivega dejanja, nevestnega dela v službi po 262. členu Kazenskega zakonita Republike Slovenije ne prizna imunitete poslancev Državnega zbora Republike Slovenije gospodu Janku Vebru in dovoli začetek kazenskega postopka. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti 1. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Poročila Mandatno-volilne komisije Državnega zbora Republike Slovenije glede obvestila Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani za dovoljenje za začetek kazenskega postopka zoper poslanca Državnega zbora Republike Slovenije. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno državno tožilstvo v Ljubljani. Obvestilo je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično-delovno telo ter zboru predložila predlog sklepa. V skladu s prvim odstavkom 207. člena Poslovnika ni razprave o imunitetnih zadevah, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: "Sklep: Državni zbor Republike Slovenije na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z zahtevo Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani, opr. št. KT1-5466/06-BU-MŠ z dne 22.12.2006 zaradi obravnave kazenske ovadbe zaradi kaznivega dejanja prikrivanja po členu 221/1 in 3 Kazenskega zakonika Republike Slovenije ne prizna imunitete poslanca Državnega zbora Republike Slovenije, gospodu Zmagu Jelinčiču Plemenitemu in dovoli začetek kazenskega postopka. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti nihče. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga sklepa o razrešitvi in imenovanju podpredsednika Odbora Državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila poslanska skupina Nove Slovenije. Prijavljenih k razpravi ni. Zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o razrešitvi gospoda Jožefa Horvata s funkcije podpredsednika in imenovanju mag. Janeza Drobniča za podpredsednika Odbora Državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti 1 [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga sklepa o razrešitvi in imenovanju predsednika Odbora Državnega zbora Republike Slovenije za promet. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Prijavljenih k razpravi ni. Zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o razrešitvi gospoda Franca Kanglerja, funkcije predsednika in imenovanje gospoda Josipa Bajca za predsednika Odbora Državnega zbora Republike Slovenije za promet. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O VERSKI SVOBODI. Državni svet Republike Slovenije je na 18. izredni seji 22. decembra 2006 sklenil, da na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije od Državnega zbora zahteva, da pred razglasitvijo zakona ponovno odloča o Zakonu o verski svobodi. Besedo dajem [[...]]Predstavnika Državnega sveta ni, zahtevo je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem predsednici odbora gospe Mojci Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora. Izvolite. Gospa Mojca Kucler Dolinar, izvolite predstaviti poročilo odbora.
Hvala lepa. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je zahtevo za ponovno odločanje o Zakonu o verski svobodi razpravljal na svoji seji in v nadaljevanju, na prvem nadaljevanju svoje seje predlagal, da Državni zbor Zakon o verski svobodi ponovno sprejme. Hvala.
Hvala. Besedo dajem predstavniku Vlade kot predlagateljici zakona za obrazložitev mnenja. Dr. Drago Čepar, izvolite imate besedo.
Spoštovane poslanke in poslanci! Sedaj veljavni Zakon o pravnem položaju verskih skupnosti, ki je bil sprejet leta 1976, je nujno treba nadomestiti s sodobnim zakonom, usklajenim z Ustavo Republike Slovenije. Veljavni zakon je zastarel in pomanjkljiv, saj ne ureja nekaterih temeljnih področij, registra verskih skupnosti, postopka kriterijev ter pogojev registracije in financiranja, ni usklajen z Ustavo, govori o Socialistični Republiki Sloveniji, o zasebnosti izpovedovanja vere, o kaznovanju verskih skupnosti, ki bi delovale, ne da bi se prijavile, posega v podeljevanje zakramentov verskih skupnosti. Zadnje dopolnitve so bile namreč sprejete pred sprejetjem Ustave. Ustavni zakon za izvedbo Ustave iz leta 1991 določa, da je treba predpise, ki niso v skladu z Ustavo, z njo uskladiti do konca leta 1993. S sprejetjem oziroma vašo ponovno potrditvijo tega zakona, spoštovane poslanke in poslanci, bo Republika Slovenija, sicer z zamudo, a vendarle, izvršila to določbo Ustavnega zakona. To področje so po sodobnih načelih in ustavah uredile tranzicijske države, ki so članice EU, uredila pa ga je tudi večina drugih tranzicijskih držav, Hrvaška 2002, Bosna in Hercegovina 2004, Makedonija 1997, Srbija 2006, Belorusija 2002, Rusija 1997 in potem leta 2000. S sprejetjem zakona bo izpolnjena zahteva Varuha človekovih pravic, ki je večkrat opozarjal na problematiko tega področja in ugotavljal potrebo po novem zakonu. V letnem poročilu za leto 2005 navaja: "Potreba po zakonu, ki bi uredil odprta vprašanja verske svobode in položaj verskih skupnosti, je očitna." Zakon ureja način zagotavljanja in uresničevanja verske svobode, določa register ter kriterije, pogoje in postopek za registracijo verskih skupnosti ter pravice registriranih cerkva in drugih verskih skupnosti in njihovih pripadnikov. Pravico do pomoči za plačilo prispevkov za socialno varnost ureja transparentno, količinsko pa primerljivo z dosedanjo višino, saj je z zakonom določenih 21,86% od osnove nekoliko manj od 23,86%, kolikor je bilo leta 1992, in nekoliko več od 15,94%, kolikor je sedaj. Ocena potrebnih sredstev izpred enega leta, ki je v gradivu za zakon, je sedaj nižja. Število oseb, ki je bilo januarja 2006 enako 1.043, se je namreč zmanjšalo na 1.009 v januarju in bo verjetno še naprej padalo. V letu 2006 je bilo za prispevke duhovnikom iz proračuna izplačanih 338,8 milijona tolarjev. Če bi v letu 2006 veljal predlagani zakon, bi izplačilo znašalo 464,6 milijona tolarjev, kar je za 125,8 milijona več od dejanskega izplačila, vendar pa za 42,5 milijona tolarjev manj, kot bi bilo pri isti osnovi in pri deležu, ki ga je država pokrivala leta 1992; smo torej nekje v sredini. Rešitve so nastajale v dialogu z verskimi skupnostmi, zato je podpora zakonu med verskimi skupnostmi močna. Na razloge, ki jih navaja predsednik Državnega sveta v obrazložitvi zahteve, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o verski svobodi, je Vlada pisno odgovorila in razloge zavrnila. Odgovor ste poslanci prejeli. V njem je posebej utemeljeno, da Vlada in Državni zbor z zakonom nista presegla okvirov Ustave in še posebej, kot navaja predsednik Državnega sveta, nista presegla ustavnih določb, ki ločujejo cerkev od države in zapovedujejo enakopravnost verskih skupnosti. O tej temi je Varuh človekovih pravic v letnem poročilu 2005 zapisal: "Načelo ločitve države in verskih skupnosti je v Ustavi določeno le na načelni ravni, njegov pomen in vsebina pa se šele oblikujeta." Rešitve, ki jih prinaša zakon, so stvar dejanskega dolgoročnega soglasja več zaporednih vlad. Ureditev tega področja je dozorela in predstavlja pomemben korak naprej na področju verske svobode, saj prinaša na to področje preglednost in celovito ureditev odnosov in razmerja med državo in verskimi skupnostmi. Vlada predlaga Državnemu zboru, da v skladu s 148. členom Poslovnika Državnega zbora ob ponovnem glasovanju zakon podpre.
Hvala. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Gospod Mitja Ljubeljšek bo predstavil stališča poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Spoštovani predstavnik Vlade! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da je čas, da v skladu z uveljavljenimi standardi na ravni zakonov ustrezno uredimo način uresničevanja verske svobode in vprašanja povezana s svobodnim delovanjem verskih skupnosti. Zato bomo ob ponovnem glasovanju Zakon o verski svobodi podprli. Podprli ga bomo tudi zato, ker menimo, da je zakon v skladu s slovensko ustavo, slovensko ustavno prakso in z obvezujočimi mednarodnimi akti ter z rešitvami v ustavno primerljivih evropskih državah. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo se aktivno vključevali v vsebinsko oblikovani zakon s ciljem odprave pomanjkljivosti dosedanjega zakona, z upoštevanjem načel, rešitev in izkušenj držav Evropske skupnosti. Prepričani smo, da je predlagani zakon zastavljen na pravi interpretaciji načela verske svobode in z njimi povezanega načela ločitve države od verskih skupnosti. Ker pa so cerkve in verske skupnosti pomemben del civilne družbe in javnega življenja, je prav zato potrebno, da se zaradi širine njihovega delovanja to področje uredi z novim zakonom. Verske skupnosti naj bi imele v okviru današnje demokratične Slovenije priznano mesto, vlogo in dolžnosti, kakor jih imajo v večini držav EU. Ta zakon sodi med tiste zakone, katerih določb ni mogoče oblikovati tako, da bi se z njimi vsi strinjali, pa vendar ga potrebujejo. Zaradi zagotavljanja spoštovanja človekovih pravic, med katere sodi tudi verska svoboda, ki temelje demokracije nadgrajuje v medsebojno strpnost in razumevanje ljudi z različnimi prepričanji. Zavračamo trditev Državnega sveta, da smo glasovali za zakon, ki je presegel okvire Ustave in še posebej ustavne določbe, ki ločujejo cerkev od države in zapovedujejo enakopravnost vseh verskih skupnosti. In dalje, da je zakon oblikovan predvsem v korist velikih verskih skupnosti, kot je Rimskokatoliška cerkev in da vse verske skupnosti v njem niso enakopravno obravnavane. Nasprotno. S sprejetjem tega zakona je bila končno izpolnjena zahteva ustavnega zakona za uvedbo Ustave iz leta 1991, ki že v 1. členu določa, da je potrebno predpise, ki niso v skladu z Ustavo, uskladiti. In to naj bi bil usklajeni že do leta 1993, pa niso bili. Dosedanja zakonska ureditev je bila sprejeta pred 30-mi leti v drugačni družbeni ureditvi, je zastarela in pomanjkljiva, saj ne ureja niti temeljnih področij, niti ni usklajena z Ustavo. Novi zakon tako odpravlja odsotnost meril, pogojev in postopka za registracijo. Delovanje cerkva in verskih skupnosti je svobodno, ne glede na to, ali se registrirajo ali delujejo brez registracije. Tiste verske skupnosti, ki želijo pridobiti pravno osebnost in se registrirati, morajo izpolnjevati pogoje, vendar jih v registracijo nihče ne sili. Pravico do pomoči za plačilo prispevkov za socialno varnost zakon ureja transparentno, količinsko pa primerljivo z dosedanjo višino. Vse registrirane verske skupnosti imajo enake pravice. Prispevke za socialno varnost duhovnikov so financirale vse vlade po osamosvojitvi in tudi že desetletja pred osamosvojitvijo, pa vendar se niso nikoli oglašali dosedanji kritiki. Dosedanji, kot že rečeno, 30 let star zakon je v 23 členih verskim skupnostim dajal le malo pravic, vse drugo je bilo zanje prepovedano. Tako ni opredeljeval niti pojma verske skupnosti, niti ni urejal njihovega temeljnega pravnega položaja, kot je ustanovitveni akt, ki opredeljuje vsaj namen verske skupnosti, vsebino njenega delovanja, notranjo organiziranost, zastopanje navzven, članstvo, financiranje in tako dalje. Zakon o verski svobodi je krovni zakon, ki generalno ureja ustavno zagotovljeno versko svobodo in jo varuje. Zagotovo zakon vsega točno ne določa, ker je to nemogoče. Pričakuje pa se odgovorno izvajanje, saj zakon prinaša na to področje preglednost in celovito ureditev odnosov ter razmerja med državo in verskimi skupnostmi. Ustava Republike Slovenije določa načelo ločitve države od verskih skupnosti, določa načelo enakopravnosti verskih skupnosti ter načelo njihovega svobodnega delovanja. Ločitev države od verskih skupnosti pa Sloveniji ne preprečuje, da ne bi imela z verskimi skupnostmi enakih pozitivnih razmerij in oblik sodelovanja ter skupnih prizadevanj, kot jih ima v tem pogledu z drugimi civilnodružbenimi organizacijami. Zaradi vsega navedenega podpiramo rešitve predlaganega zakona, ker so v skladu z modernimi mednarodnimi in predvsem evropskimi trendi, kot so načelo verske svobode, prepoved diskriminacije zaradi vere in enakopravnost cerkva. Država je dolžna ustvariti pogoje in možnosti, da vsak s pravico do veroizpovedi lahko živijo in jo razvija na miroljuben način. V naši poslanski skupini zagovarjamo načelo enakopravnosti vseh cerkva in verske skupnosti in strpno sprejemamo nazorsko različnost vseh v Sloveniji. Trdimo, da bi morala biti država svetovnonazorsko nevtralna in enako oddaljena tako od veroizpovedi kot od ateizma. Verska svoboda je osebna stvar vsakega posameznika in to smo dolžni spoštovati, dokler je to v skladu s pravnim redom naše države. Spoštovati pa smo dolžni tudi humanitarno, karitativno, dobrodelno, izobraževalno, kulturno in vzgojno delo v verski skupnosti, ki še malo niso nepomembne za našo družbo. S pripravo in sprejetjem Zakona o verski svobodi se je zaradi različnih političnih nesoglašanj, odlašalo zelo dolgo. 30 let res ni malo, zato je danes upravičeno pričakovati, da bomo zakon sprejemali v duhu dialoga, medsebojnega spoštovanja in tolerance, ne glede na različne poglede, in da bomo stremeli za tem, da nas pri tem ne bodo vodila ideološka, pač pa državniška izhodišča, da bomo ravnali razumno in modro tudi zato, da nam v prihodnosti ne bi očitali, da nismo ravnali tako. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da je Zakon o verski svobodi dober in je sestavni del mozaika pri pozitivnem sodobnem oblikovanju slovenske družbe in države, zato ga bomo znova podprli. Hvala lepa za pozornost.
Hvala. Gospod Aleš Gulič bo prestavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, cenjene kolegice, cenjeni kolegi! Stališče Liberalne demokracije Slovenije v zvezi z Zakonom o verski svobodi se ni spremenilo. Ni se spremenilo tudi zaradi vsega tega, kar smo slišali od obeh uvodničarjev, najprej od gospoda Čeparja, ki je spet nekako pripeljal zakon pred Državni zbor, pa seveda tudi kolega Ljubeljška. Moram reči, da se z vsem tem, kar je bilo pripovedovano vsaj s strani SDS-a, lahko pravzaprav strinjamo, tam so stvari, ki so načelno zelo jasne, tudi razlogi, zakaj je treba ta zakon uvesti, zakaj je treba prejšnjega spremeniti, so jasni, nedvoumni in na etični ravni popolnoma sprejemljivi. Samo žal zakon ni takšen. Zaradi tega ga v Liberalni demokraciji Slovenije ne bomo podprli na noben način. Financiranje verskih skupnosti pomeni tudi plačevanje socialnih prispevkov, in to je že vmešavanje države v verske skupnosti, čemur ste seveda tudi nasprotovali in celo zmerjali nekatere pripadnike in posvečene osebe te verske skupnosti, ker so prejemale v prejšnjem sistemu to finančno pomoč, ki je pa vendarle bila nadomestilo za odvzeto premoženje verskim skupnostim. Ne gre za to, ali gre za veliko ali za malo denarja. Tudi en cent ne bi smel iti na ta način iz državne blagajne. Druga stvar so seveda vzdrževanje spomenikov, karitativna dejavnost, izobraževanje in tako naprej, kar se pa že zdaj čisto lepo pelje in se je peljalo že tudi v prejšnjih mandatih. Govorimo o vsem tistem, kar so si nekatere verske skupnosti v tem času že pridobile. In premoženja je toliko, da bi čisto lahko same plačevale dobro in izdatno svoje posvečene osebe in jim plačevale prispevke. Problem je v tem, da bomo zdaj vsi davkoplačevalci plačevali za posvečene osebe posameznih verskih skupnosti, pa še te bodo razdeljene na velike in male. Sprejem tega zakona je seveda "omen malum" za Slovenijo. Gre za to, da se v tem zakonu, kakršen je predlagan, celo državi jemljejo nekatere pravice. Država se na noben način ne sme vmešavati v delovanje verskih skupnosti, verske skupnosti pa imajo tu proste roke, teh omejitev pravzaprav ni postavljenih. Seveda pa mislim, da kljub temu upanje ostaja, saj ima nekaj novinarjev pripravljeni celo dve verziji za rezultat današnjega glasovanja. Jaz ne nagovarjam poslanskih skupin, jaz nagovarjam posameznike. Prejšnji zakon je resda zelo slab, ampak dalo se je živeti z njim in mislim, da bi se še dalo. Ta zakon, kakršen je pred nami, ni bil pripravljen na tak način, kot je govoril gospod Čepar. Morda so bile vključene verske skupnosti, ampak to je vendar zakon, ki govori o razmerju med državo in verskimi skupnostmi, ne samo med verskimi skupnostmi, in država, državljani pri tem niso sodelovali, niso bili povprašani. Samo, da ne bom slišal še kaj takšnega, da je gospod Čepar, recimo, predstavnik državljanov. Gre za to, da se je zakon pripravljal zelo enostransko, in to se mu tudi pozna. V tem trenutku bi bilo bolje zavrniti ga, sesti skupaj, res skupaj, in potem pripraviti nov zakon, ki bi zadovoljil vsem tistim načelom, o katerih je govoril pred mano gospod Ljubeljšek. V Liberalni demokraciji Slovenije torej zakona ne bomo podprli. In kot smo že storili, tudi za današnje glasovanje napovedujem obstrukcijo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa. Tudi v poslanski skupini Socialnih demokratov soglašamo, da je po skoraj 30-ih letih od sprejema veljavnega Zakona o verskih skupnosti potrebno sprejeti nov zakon. Toda to ne pomeni kakršenkoli zakon, saj smo tudi v 15-ih letih po osamosvojitvi in spremembi temeljev družbenega in političnega sistema brez večjih problemov zagotavljali tako ustavne pravice do svobode vesti in veroizpovedi, načela ločitve države in verskih skupnosti ter tudi njihovo enakopravnost, morda bolj, kot bo to uveljavljeno z novim zakonom. Zaradi tega se nam zdi ne glede na interes ali ne, že zaradi utemeljitve naših stališč ponovno ponoviti argumente, ki govorijo proti zakonu, posebej tudi zato, da ovržemo splošne fraze o tem, kako je zakon napreden, ustaven, kako zagotavlja sodobne rešitve, skladne z Evropo in podobno, kar je vsemogoče reči in obratno, pomembna pa so dejstva. In o teh dejstvih bom jaz govoril. Zato poudarjamo, da mora biti nova zakonodaja dosledna spoštovanju slovenske ustavne ureditve in da moramo tej prilagajati tudi rešitve, enako Vatikanskemu sporazumu, ne pa govoriti na splošno o tem, ali je nekaj evropsko ali ne. Mednarodnopravne primerjave, na katere se predlagatelji radi sklicujejo, so mogoče le vzporedno z oceno ustavnih rešitev, saj v mnogih drugih državah ločitve države in verskih skupnosti nimajo ali pa niso eksplicitno urejene v Ustavi. V skladu z našo Ustavo in sodobnimi načeli ločitve države in verskih skupnosti naj se namreč verske skupnosti ukvarjajo predvsem z duhovnimi zadevami, z vprašanji vere. Glede teh vprašanj morajo biti popolnoma svobodne in neodvisne, njihovo poseganje v krog vprašanj, ki so javnega in splošnodružbenega pomena, pa sme urejati država. Tako je zapisano tudi v Vatikanskem sporazumu in glede teh vprašanj so si ureditve v državah različne. Bistvena za oceno predlaganega zakona je torej ureditev položaja verskih skupnosti na tako imenovanih mešanih področjih delovanja, na področjih, ki so v modernih družbah izrazito javnopravna in splošna družbena vprašanja, glede katerih pa ima tudi cerkev svoje interese in marsikje uveljavljeno vlogo. Gre za razne oblike socialnih pomoči, za vzgojo in izobraževanje, informativno dejavnost, sodelovanje predstavnikov vernikov v skupnostih in organih, ki odločajo o javnih zadevah za pogoje, ki naj jih za uveljavljanje teh interesov zagotavlja država, predvsem pa za materialne pogoje in obveznosti, ki naj jih država zagotavlja verskim skupnostim. In glede večine teh vprašanj, priznali ali ne, je slovenska javnost še danes razdvojena. Razdeljena zato, ker čuti in sprejema, da je razprava o svobodnejšem položaju cerkve v javnem življenju utemeljena, vendar hkrati ve in vidi, da so pričakovanja cerkve in da je pripravljenost pretežne večine vladnih strank, tudi v tem zakonu, daleč nad težnjami, kakor jih razume večina državljank in državljanov Slovenije. To velja posebej za državno financiranje verskih vsebin, za poseganje Rimskokatoliške cerkve v javno sfero, za posebne ugodnosti, ki si jih je že pridobila in jih še pričakuje glede materialnega položaja, za njena pričakovanja posegati v sfero vzgoje, izobraževanja, vrednotenja družbenih vprašanj, mnogokrat tudi zgodovine, za posebne pravice, ki naj se zagotavljajo verujočim. Mnogo državljank in državljanov, tudi vernikov, namreč čuti, da verske skupnosti, posebej Rimskokatoliška cerkev, v sodelovanju in ob podpori vladne večine poskuša pod pretvezo popravljanja krivic v zakonodajo vnesti norme, ki bodo bistveno presegle družbeno soglasje večine glede razumevanja ustavnih določb, pooblastil, položaja, materialnega financiranja verskih skupnosti. In posebej se tudi zaveda, da se ob tem vse bolj krepi družbeno vzdušje, v katerem se stigmatizira ali celo obsoja vsako opozarjanje na nesprejemljivost nekaterih predlogov in na nujnost resne razprave, ki doslej ni bila omogočena. Trdimo, da zakon razširja oblike sofinanciranja dejavnosti verskih skupnosti s strani države. Predvideva zaposlovanje in plačevanje duhovnikov v državnih organih in javnih zavodih, predvideva plačevanje prispevkov vsem duhovnikom največjih cerkva, manjšim pa ničesar, predvideva razširjenje dejavnosti verskih skupnosti v javnih službah. V praksi to že teče na področju starostnega, socialnega in otroškega varstva ter v vojski. Če k temu prištejemo še uveljavljene rešitve na področju financiranja cerkvenih šol, obnove kulturnih spomenikov in informativne dejavnosti, ter nove možnosti, ki jih bodo zagotavljali v velikem obsegu tudi novi davčni zakoni, ter posebej skoraj v celoti in po najugodnejših kriterijih vrnjeno premoženje z denacionalizacijo, ni dvoma, da bo slovenska Rimskokatoliška cerkev imela bistveno izboljšane materialne pogoje ne le za versko dejavnost, temveč tudi za uveljavljanje na področjih, ki bi lahko ostala v celoti ali v večji meri domena države, kot so šolstvo, karitativna in predvsem socialna državnost in podobno. Država bo torej deloma neposredno financirala versko dejavnost cerkve, nesorazmerno pa bo povečala tudi obseg financiranja drugih dejavnosti. Kar zadeva finančni položaj Rimskokatoliške cerkve, ki ga prinaša nova zakonodaja, bi torej moralo biti dovoljeno odkrito razpravljati vsaj o dveh vprašanjih. Prvič, ali so rešitve, ki omogočajo, da država neposredno financira duhovno oziroma versko dejavnost, res v skladu z Ustavo, ali pa financiranje verskih dejavnosti cerkve pomeni kršitev ustavnega načela ločitve držav in verskih skupnosti. In drugič, ali se z nesorazmernim povečanjem sredstev, ki jih država namenja cerkvi za dejavnosti, ki so sicer v javnem interesu, in odgovornost socialne države presega tisti prag, ko ta dejavnost cerkve v mnogočem ne bo več dopolnilna, temveč bo postala enakovredna javnim službam na teh področjih. V obeh primerih je na žalost naš odgovor pozitiven. Zakon presega okvire, ki bi še bili ustavno sprejemljivi. To velja recimo za vsa vprašanja uresničevanja verske svobode in verskega prepričanja v institucijah, v katerih je omogočeno ali oteženo svobodno gibanje, kot so vojska, policija, kot so bolnice, domovi za starejše, zapori, domovi za prestajanje kazni in podobno. Glede vojske in policije bomo po sprejemu tega zakona uresničevanje verske svobode imeli urejeno dvakrat, v dveh zakonih in dvakrat različno. To bo veljalo še za druge dejavnosti državnih organov in javnih služb. V večini teh primerov ne gre le za ustvarjanje prostorskih možnosti, da lahko posamezniki, verniki, v katerikoli veri, v pogojih omejenega gibanja sodelujejo pri verskih obredih. S tem soglašamo. Vendar država ne omogoča tega, ampak omogoča plačevanje duhovnikov največjih verskih skupnosti in onemogoča, da bi enako možnost izražanja vere imeli drugi, ki niso pripadniki največje oziroma velikih verskih skupnosti. In takšno financiranje je financiranje duhovne oziroma verske dejavnosti, ne pa ustvarjanje pogojev, da lahko državljani enakopravno izražajo svojo vero. Naslednje, zakon ne bo prispeval k uveljavljanju ustavnega načela o enakopravnosti verskih skupnosti. Ravno obratno. Verske skupnosti bo razdelil na registrirane in neregistrirane, dal jim bo različne pravice in možnosti, tako glede sistema financiranja, vpliva v javnem življenju, možnosti zagotavljanja verske oskrbe, neposrednega sofinanciranja njihove dejavnosti s strani države in podobno. V tem pogledu zakon izrecno favorizira le nekaj verskih skupnosti, predvsem pa največjo Rimskokatoliško cerkev. Nesprejemljiva je v zakonu predlagana vsebina določanja verskih skupnosti kot splošnokoristnih organizacij. Zakon namreč predvideva, da bo država odločala, kdaj in pod kakšnimi pogoji je posamezna verska skupnost splošnokoristna organizacija. Pogoj oziroma kriterij za tako odločitev pa bo, ali se konkretna verska skupnost zavzema za duhovnost in človeško dostojanstvo, za osmišljanje bivanja na področju verskega življenja in ali imam hkrati s svojim delovanjem pomembno vlogo v javnem življenju z razvijanjem svojih kulturnih, vzgojnih, izobraževalnih, solidarnostnih, karitativnih in drugih dejavnostih s področja socialne države ter s tem bogati nacionalno identiteto in opravlja pomembno družbeno vlogo. To so določbe, ki po eni strani silijo versko skupnost v delovanje na področjih, ki so sicer domena države, in to samo zato, ker ima takšen položaj in takšne cilje Rimskokatoliška cerkev. Po določbah 5. člena zakona verske skupnosti, ki ne bi imele interesa uveljavljati svojega položaja na kulturnem, vzgojnem, solidarnostnem, karitativnem in podobnih področjih, ne morejo biti s strani države priznane za splošno koristne organizacije. In dodatno. Država bo ocenjevala, kdaj in v katerem primeru se cerkev zavzema za pravo duhovnost, za pravo človeško dostojanstvo, za pravo osmišljanje na področju verskega življenja in bo podelila nekomu status splošnokoristne organizacije. Glede tistega, če bo država ocenila, da to ne zadostuje, pa ne bo podelila. To je ja vendar direktno mešanje države v svobodo vesti in veroizpovedi in v opredeljevanje vsebine posameznih cerkva. Verske skupnosti v tem pogledu niso in ne bodo enakopravne. Država bo ocenjevala njihovo ravnanje, financiranje njihovih vsebin pa ne bo temeljilo na usposobljenosti sodelovati na razpisih in enakopravno z drugimi organizacijami civilne družbe, temveč na statusu, ki bo s strani države podeljen. Veliko je še vprašanj, glede katerih smo v dosedanjih obravnavah menili, da bi terjala celovitejšo proučitev in večji družbeni konsenz. Predlagali smo tudi 26 amandmajev, vendar koalicija ni sprejela nobenega. Zato najbrž govoriti o tem, da gre za konsenzualni zakon, nima nobenega smisla. Mi bi si ga želeli, večina ga ne omogoča. Zakon med veliko večino državljank in državljanov, ki sicer globoko cenijo svobodo vesti in veroizpovedi, spoštujejo verska čustva drugih in si žele enakopravnost vseh verskih skupnosti, ne bo sprejet kot dobra in razumna kompromisna rešitev. Sprejet bo kot vsiljena rešitev, sprejeta z minimalno večino, ki si jo je koalicija ali si jo bo zagotovila. Sprejet bo kot zakon, ki ga je ta minimalna večina vsilila v sodelovanju predvsem z Rimskokatoliško cerkvijo in ob tihi podpori drugih etabliranih verskih skupnosti. Vendar v vsebini, ki presega večinsko razumevanje vloge v javnem življenju, ki presega razumevanje ustavne ločitve države in verskih skupnosti, ker zagotavlja neposredno financiranje verskih vsebin in dejavnosti, ker določa pogoje za dodelitev statusa splošne družbene koristi in ker razširja pogoje financiranja do obsega, ki bo predvsem Rimskokatoliški cerkvi omogočal organiziranje vzporednih dejavnosti v cilju pogledov RKC v javnem življenju in tudi v privatnem življenju. S tem zakonom se zato zapuščajo načela laične države v Sloveniji. Mnoge ljudi tudi zaradi negativnih izkušenj, in to ne v tako davni preteklosti, zato skrbi in opozarjajo, da bo cerkev ponovno postala odločilni dejavnik in razsodnik glede javnih in družbenih vprašanj, ki ne zadevajo verovanje. Glede teh vprašanj pa cerkev praviloma ni bila in tudi danes ni tolerantna in razumevajoča do stališč drugih, temveč tudi sama dogmatična in totalitarna, saj zahteva spoštovanje in uveljavljanje svojih pogledov in vrednot tudi z moralnimi pritiski in drugimi metodami izločanja. Tudi danes se z nekaterimi takimi vprašanji srečujemo, zato si vračanja v take delitve ne želimo. Tudi mnogi strokovnjaki so na ta način razumeli vsebino zakona in ga na ta način tudi ocenili. Tudi mnoga stališča državljank in državljanov govorijo o tej skrbi, zato bi bilo razumno danes zakon zavrniti in odpreti možnost za njegovo vsebinsko dograditev. Če bo ostal takšen, kot je, ga poslanke in poslanci Socialnih demokratov ne moremo podpreti. Še več, menimo celo, da ne moremo sodelovati niti pri zagotavljanju sklepčnosti ob njegovem sprejemanju, zato bomo pri odločanju zapustili dvorano. Hvala.
Hvala. Gospod Alojz Sok bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, kolegice poslanke in poslanci, predstavnik Vlade! Vse, kar bomo danes tukaj izza te govornice in sploh v Državnem zboru slišali, je že bilo povedano, vse je že bilo slišano, tudi številni odhodi s sej Državnega zbora že videni, sicer pa se že v naprej tudi napoveduje, da če bo danes ta zakon zaradi veta Državnega sveta sprejet, da bo prišlo do ustavne presoje tega zakona. Povsem jasno je, da tukaj ne gre več za nobeno vsebino, za nobene argumente, ampak kvečjemu za politiko, ki temelji na ideološkosti tega vprašanja. V Novi Sloveniji smo prepričani, da za nadaljevanje kulturnega boja v Republiki Sloveniji, medtem ko lahko poslušamo iz sveta novice, recimo danes iz Amerike, kjer poročajo o molitvenem zajtrku, kjer predsednik države zbere politike iz celega sveta in kjer se je iz naše države udeležil tudi evropski poslanec Lojze Peterle, pa potem tukaj argumentacijo, ki je bila ravnokar pred mano sporočena slovenski javnosti, s katero se v Novi Sloveniji seveda ne moremo strinjati. Nobenega argumenta ni, da ta zakon privilegira večje cerkvene skupnosti. Zelo simptomatičen je bil odgovor na to vprašanje, ki smo ga lahko slišali s strani enega izmed predstavnikov političnih strank, ki temu nasprotujejo, v nedavni oddaji na televiziji v Odmevih, ko ga je novinarka vprašala, ali potem ni z isto argumentacijo možno povedati, da tudi večje politične stranke dobivajo več sredstev kot manjše. Odgovor je bil, da so stranke konstitutivni del države. Kar bi lahko prevedli, da pa verske skupnosti to niso in da so iz tega razloga seveda nepotrebne in da potem zaradi tega ni potrebno namenjati nobenih sredstev za delovanje verskih skupnosti. Še bolj zanimiva je bila ugotovitev, da bi morala država tudi financirati neverujoče. Ne vem, tega si sploh ne znam predstavljati. Kdo so potem posvečene osebe, neverujoči in kakšne prostore za svoje delovanje potrebujejo. Ampak vse to kaže pač na neargumentiranost, ideološkost in spolitiziranost tega vprašanja. Kot je predstavnik Vlade povedal, ne gre za nobeno noviteto. Že tudi v Socialistični federativni republiki Jugoslaviji so bila določena sredstva namenjena za sofinanciranje socialnega zavarovanja duhovnikov različnih cerkva in ne samo Rimskokatoliške cerkve, kot se skuša prikazati v Republiki Sloveniji. Veto Državnega sveta je popolnoma nepotreben. To, da niso resno mislili, kaže tudi to, da nobenega od predstavnikov Državnega sveta ni tukaj. In je samo še eno dejstvo, kako nepotreben je ta Državni svet, katerega edina naloga je, da izglasuje veto na zakone Državnega zbora. Nobene rešitve ne ponujajo, edino pač nas prisilijo, da takole ure in ure zapravljamo čas in debatiramo, lahko bi rekel, mlatimo prazno slamo o eni in isti zadevi. Slovenija je v Evropski uniji, smo v tretjem tisočletju in nič drugače ne moremo teh zadev urejati v Republiki Sloveniji, kot so sprejete in določene v razvitem delu Evrope. In da zaključim. Prav zanimivo je, da se s tem zakonom ponovno srečujemo danes, ko je velik praznik v tej največji slovenski Rimskokatoliški cerkvi, ki je tako osovražena s strani nekaterih v tej državi. Gre za praznik svečnice, 40 dan po božiču, ko je sveta družina, Jožef in Marija, v templju darovala novorojenca. In ko jih je tam pričakal starček Simeon, je to novo rojeno dete dvignil in napovedal, da bo mnogim v vstajenje, mnogim v [[...]] [[Nerazumljivo.]] da pa se bodo ob njega mnogi spotikali in ga napadali. Več kot 2000 let po tem dogodku ta napoved še vedno drži in se kaže na takšen način. V Novi Sloveniji bomo seveda ta zakon še enkrat podprli, tako kot smo ga že do sedaj. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, cenjeni kolegi! Sedaj veljavni zakon, kot smo že večkrat povedali, tri pikice, je bil sprejet leta 1976. Je zastarel in pomanjkljiv, ker ne ureja nekaterih temeljnih področjih, registra verskih skupnosti, postopka, kriterijev ter pogojev registracij in financiranja. Ni usklajen z ustavo. To so besede, ki smo jih že nič kolikokrat slišali v okviru sej matičnega delovnega telesa, pa tudi čisto na začetku te točke danes iz ust gospoda Čeparja, tistega človeka, ki je pravzaprav podpisan pod zakon, Zakon o verski svobodi. Jaz sprašujem, v katerem delu sedaj veljavni zakon, pa ne glede na to, da je iz leta 1976, ni v skladu z Ustavo Republike Slovenije in predvsem kje je tisti del Ustave Republike Slovenije, tisti člen, ki narekuje financiranje verskih skupnosti iz državnega proračuna. Dejstvo je namreč, da vladni predlog zakona, tistega zakona, ki ga pravzaprav danes spodbijamo z vetom Državnega sveta, uzakonja brezpogojno financiranje verskim uslužbencem. Pa ne le to. Ta zakon je dejansko krovni zakon, krovni zakon in podlaga za vse ostale finančne donacije, ki jih prejema, ne le katerakoli verska skupnost, ampak predvsem največja Rimskokatoliška cerkev. Sprejeli smo v tem mandatu, žal, Zakon o društvih, okarakterizirali smo cerkveno dejavnost kot splošno koristno in zato podvrženo prioritetam pri financiranju v okviru javnih razpisov. Sprejeli smo davčno zakonodajo, cerkev oprostili plačevanja davkov, istočasno pa smo ji dali možnost, da dobi dodatna sredstva v okviru dohodninske napovedi davkoplačevalcev. Cerkev popolnoma legalno opravlja svojo tržno dejavnost, pa čeprav po vseh smotrnih razlagah in pravilih ter ostalih standardih, ki veljajo za pravne subjekte v naši državi na črno. To za cerkev ne velja. Področje šolstva v javni oziroma državni osnovni šoli se uvaja in izvaja v okviru rednega pouka verouk. Visoko šolstvo. Ali bomo ob tem tempu dobili elitno univerzo pod okriljem Rimskokatoliške cerkve? Socialno varstvo. Teologi po novem kot strokovni delavci na področju socialnega varstva izrinjajo dejansko socialno šolan in usposobljen kader z vodilnih mest socialnovarstvenih institucij. Celo iz organov, ki so namenjeni strateškim vprašanjem na področju socialnega varstva oziroma socialne politike. Ni čudno, da smo imeli tisto zloglasno Drobničevo strategijo za dvig rodnosti. Za potrebe in delovanje ter širjene vere se v naši državi sproti, ampak dobesedno sproti, spreminjajo zakoni. Če ne gre z zakoni, pa se mimo javnosti, mimo parlamenta spremeni vladna uredba. Cerkveno zvonjenje naenkrat postane prijetna melodija, ki ne povzroča hrupa v okolju. Škofijam se izplačujejo milijonski zneski, pa tudi ostala pravila v okviru pravnega reda naše države, ko govorimo o kazenskih pregonih obtoženih storilcev, očitno za cerkvene dostojanstvenike oziroma uslužbence ne veljajo. Zgolj pavšalno, če bi želela iti v podrobnosti, bi, verjemite, naštevala še in še minut, zgolj s področja zakonov, predpisov in početja v tem mandatu te Vlade. Zato spoštovani, ocenjujem, ne le, da gre ta Vlada oziroma predstavnik, gospod Čepar, predaleč v interpretaciji Ustave, 7. člena Ustave Republike Slovenije, ki govori, da država in verske skupnosti so ločene, ampak si na grob in, upam si trditi, tudi podel način podrejajo celoten segment zakonodaje in družbenega življenja, in to dobesedno za vsako ceno. Kako grda je igra okrog verskega zakona, govori pravzaprav serija poslovniških kršitev okrog postopka obravnave tega zakona. Tako je Vlada oziroma vladna koalicija zavijala in si izmišljala, ker ni bila sposobna zagotoviti večine podpori temu zakonu, da je bil praktično prvič v zgodovini uveden oziroma uvedena četrta obravnava zakona, ne uradno sicer, ampak to četrta obravnava brez veta, ki ga obravnavamo danes. V Slovenski nacionalni stranki se v celoti strinjamo z navedbami Državnega sveta v sami obrazložitvi k izglasovanem vetu. Ob tem pa moram gospodu Čeparju vnovič izraziti kritiko, da je ponovno zlorabil svoja pooblastila in tudi zakonodajo, ki je bila sprejeta oziroma velja v Republiki Sloveniji. Berem stavek iz magnetograma, kjer gospod Čepar navaja [[citiram]] : "Za verske skupnosti, ki so izrazile podporo temu vladnemu predlogu zakona, se je na popisu leta 2002 opredelilo 99,6% tistih, ki so se opredelili za katerokoli veroizpoved." [[Konec citata.]] In sledijo moja vprašanja. Torej, skoraj vsi, ki so se opredelili ob popisu kot pripadniki katerekoli verske skupnosti, dajejo podporo temu predlogu zakona, ali kaj? In ne nazadnje, tistim, ki ne veste ali pa ste namerno preskočili odločbo Ustavnega sodišča. Podatki iz popisa, spoštovane kolegice in kolegi, ne smejo biti uporabljeni ali bolje rečeno, zlorabljeni v namen, kot ga uporabljate v okviru svojevrstne interpretacije. Sicer pa dovolite, da vnovič izpostavim ključne poudarke krovnega zakona, če hočete, pa čeprav tako zelo evropsko demokratičnega, kot smo danes slišali v predstavitvi stališča pred menoj. Ta zakon predvideva plačevanje prispevkov za socialno varnost verskim uslužbencem. Cerkev je potemtakem oproščena plačevanja prispevkov oziroma davščin. Cerkev legalno izvaja svojo dejavnost na sivem trgu. Ta zakon ureja pravico do duhovne oskrbe v vojski, policiji, zaporih, bolnišnicah, socialno-varstvenih institucijah. Verska skupnost se po tem zakonu lahko registrira, če deluje 10 let in ima vsaj 100 vernikov. Od 40 uradno delujočih verskih skupnosti več kot 30 od vladnega predloga ne bi dobilo čisto nič, razen nelojalne konkurence. In dovolite, po zadnjih podatkih Mirovnega inštituta kar 80% danes delujočih verskih skupnosti po tem zakonu dejansko ne bi moglo delovati. In sprašujem, ali je to tista zelo opevana enakopravnost vseh verskih skupnosti v naši državi, za katero naj bi si tudi ta zakon tako zelo močno prizadeval. Nepridobitnost verskih skupnosti. Ali je nepridobitnost kopičenje kapitala, spoštovane kolegice in kolegi? Opozoriti je treba, da imajo verske skupnosti v vladnem predlogu davčno privilegiran položaj: obenem črpajo državna sredstva, hkrati lahko v neomejenem obsegu brez nadzora in zakonskih varoval dejansko opravljajo pridobitne dejavnosti ter dobiček množijo tudi na kapitalskem trgu. In ko se izgovarjate na Ustavno sodišče, Ustavno sodišče nikoli ni potrdilo državnega financiranja verskih skupnosti oziroma dejavnosti, je pa nakazalo, da je v državah s podobno ureditvijo to prepovedano. Danes država skorajda neposredno financira tudi nekatere verske medije. Sredstva, ki so se delila v okviru Zakona o medijih pred kratkim, so se delila na podlagi za to prirejenih javnih razpisov v oziroma pod nerazumljivimi okoliščinami. Radio Ognjišče je dobilo 25,49 milijona tolarjev, pa oprostite, ker govorim še vedno v tolarjih, razpis je bil iz prejšnjega leta, zato so bila tudi sredstva takrat podeljena v tolarjih. Pa tudi verjamem, da je nekako še vedno lažje razumeti znesek v tolarjih kot v evrih. Založba Ognjišče je dobila 14,75 milijona, Družina 7,7 milijona, Društvo za pospeševanje človeku prijazne uporabe elektronskih omrežij Vernet, ki skrbi za spletišče rkc.si, pa 2,3 milijona slovenskih tolarjev. Skratka, več kot 50 milijonov takratnih slovenskih tolarjev skupaj, pa sem omenila zgolj nekaj, bom rekla, tistih najpomembnejših verskih medijev. Ko govorimo o podeljevanju sredstev, preprosto ne gre mimo početja, ki ga konkretno v tem zakonu narekuje 5. člen in ki je pravzaprav dobil podlago za izvrševanje tudi v okviru zakona o društvih. Govorim seveda o statusu splošno koristnih organizacij. Pa mi dovolite, da se zopet osredotočim na besede gospoda Čeparja glede 5. člena oziroma splošne koristnosti [[citiram]] : "Torej, v 5. členu ne gre prvenstveno za versko svobodo kot tako, ampak za pomen, ki ga imajo cerkve in verske skupnosti na širšem družbenem področju. To je na splošno koristna organizacija, je v slovenskem pravdnem redu in tudi sicer v primerjalnem pravu znan, na primer, Zakon o ustanovah in celo Zakon o društvih omenja, kljub temu, da je bil sprejet naknadno pod to Vlado, se pravi, je prirejen. 2. člen Zakona o ustanovah, na primer, določa, da je ustanova ustanovljena za splošno koristen namen, med drugim, če je ustanovljena za verski namen." Pa bom tu končala s tem citatom. Dovolite, da v tem kontekstu vprašam, ampak resnično vprašam - pa verjamem, da odgovora ne bom dobila danes, nekaj časa že čakam nanj s strani pristojnih vladnih institucij -, v kateri kontekst potem sodijo ostala prostovoljna društva in organizacije, katerih osnovni namen ali cilj, če hočete, je izključno reševati človeška življenja, ki so nepogrešljiva za našo družbo, ki so, če hočete, ne le dušebrižniki, ampak tudi telobrižniki. Ali gasilci, gorski reševalci in tako dalje niso splošno koristni, ker pač niso ustanovljeni za verski namen? Tu se dela bistvena razlika in tu je dobesedno viden nadstandardni položaj cerkve v naši družbi. Ločenosti države od verskih skupnosti po tem zakonu praktično ni več, kljub ustavnemu določilu, ki je vsaj za Slovensko nacionalno stranko še vedno zelo jasno zapisano. Dovolite, pa bom počasi zaključila, da ne bom predolga, kratko in jedrnato, dejstva, čeprav sem slišala na začetku, da pravzaprav ni nobene argumentacije, zakaj bi oziroma zakaj nekdo ne bi podprl zakona oziroma bi podprl veto Državnega sveta. Vlada dejansko hoče državno financiranje prispevkov za socialno varnost posvečenih oseb, uslužbencev, osebja verskih skupnosti. Vlada favorizira zgolj eno izmed v Sloveniji registriranih verskih skupnosti, Vlada hoče cerkev kot pomemben podaljšek države spraviti celo nad sfero tako imenovane civilne družbe, omenila sem že Zakon o društvih. Vlada hoče več pravic, v smislu proračunskih sredstev, za obstoj in seveda tudi trgovanje z verskimi idejami. In hočeš ali nočeš, s tem zakonom Vlada hoče imeti kazensko neodgovorne verske skupnosti, bojda zaradi spoštovanja načela ločitve cerkve od države. Po drugi strani Vlada hoče na državne stroške v okviru cerkve oziroma verskih skupnosti zaposlovati nove ljudi. Predvideva, in če boste pogledali v proračun, je to potrjeno, celo davčne subvencije, olajšave v korist verskih skupnosti. Glavni očitek, izrečen Vladi v okviru verskega zakona s strani poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, je bil dvojno oziroma večplastno nedopustno financiranje s strani države in seveda tudi postavljanje ene najbogatejših formacij, če se osredotočim zgolj in samo na slovenski prostor, v dobesedno privilegiran položaj s posebnim statusom. Na Vlado Republike Slovenije sem junija lansko leto naslovila poslansko vprašanje o premoženju Rimskokatoliške cerkve. Če že Vlada določi financiranje s strani proračuna, je pošteno, da Vlada vsaj pozna premoženje izbranega segmenta oziroma tistega, ki ga ima namen financirati s strani državnega proračuna. Ne nazadnje gre za podeljevanje javnih državnih sredstev. Odgovor Vlade; Vlada ne razpolaga s podatki velikosti finančnega in materialnega premoženja. A številke govorijo in to je, verjemite, da pomemben argument tistim, ki pravice, da nimamo argumentov, ker zakona ne bomo podprli oziroma sodelovali pri takem podlem početju. Z denacionalizacijo do sedaj naj bi Rimskokatoliška cerkev dobila 40 milijard tolarjev oziroma 166 milijonov evrov. Njene zahteve pa se še vedno gibajo okrog številke 233 milijonov evrov. Ta zakon pa določa popolno oprostitev davkov za vse verske skupnosti, v prvi vrsti Rimskokatoliško cerkev. Oproščeni bodo popolnoma vsega plačila katastrskega davka, nadomestil za uporabo stavbnega zemljišča, davka od premoženja, od dediščin, od daril itd. Samo iz naslova stavbnega zemljišča je Rimskokatoliška cerkev dobila vrnjenih 61 milijonov evrov. In s temi denarji pod takšnimi pogoji je pravzaprav lahko vstopati na sfero gospodarstva in ustanavljati d.o.o.-je ter si kopičiti lastništvo v slovenskih podjetjih. In potem prvi mož financ in vsega kar gre zraven v okviru RKC-a, z nasmehom izjavi, pa bom citirala njegovo izjavo "Jaz pa nisem vedel, da smo toliko bogati", konec citata. Rekla bom ob koncu, Državni svet nam je dal še enkrat možnost, možnost predvsem tistim, ki boste vnovič sodelovali pri odločanju o tem zakonu, da premislite in razmislite ali gre za pošteno početje. V Slovenski nacionalni stranki tudi tokrat, kot smo pri preteklih obravnavah, ne bomo sodelovali pri glasovanju, zato v tem trenutku napovedujem tudi obstrukcijo. Morda zgolj in samo v razmislek ali pa v pojasnilo, tudi številke, ki sem jih navedla, govorijo o tem zakaj več kot 2000 let.
Hvala. Gospod mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavnik Vlade, kolegice in kolegi! Poslanska skupina DeSUS tudi danes ne bo podprla tega zakona, ker je diskriminatoren do manjših verskih skupnosti, krivičen do neverujočih, ne zagotavlja enakosti pred zakonom, ignorira ločenost države in cerkve, zagotavlja permanentno financiranje verskih uslužbencev, izjemno bogate druge države oziroma cerkve v razmerah omejevanja pravic drugih državljanov, seveda tudi vernikov, na najrazličnejših področjih, kot so pravice na področju socialnega varstva, pravice zaposlenih, bolnih. Zakon ne bomo podprli tudi zato, ker predlagatelj razume ustavno določbo o enakosti verskih skupnosti tako, da jih deli na cerkve in druge verske skupnosti, kar je mogoče razumeti tudi, da so veliki cerkev in majhni druge verske skupnosti. Od tu dalje v istem zakonu najdemo svojevrstno razumevanje enakosti pred zakonom, ki od ene verske skupnosti zahteva ob registraciji najmanj 100 odraslih pripadnikov, delovanje v Republiki Sloveniji vsaj 10 let in odpoved ustavni pravici neizjasnjevanja oziroma opredeljevanja o verskem prepričanju tistih, ki morajo na sezname z vsemi glavnimi osebnimi podatki ali pa druga verska skupnost po zakonu ne bo mogla uveljaviti nobenih pravic, vključno z registracijo. Za cerkve pa ne velja nič od tega, še več. Tem je treba verjeti na besedo, dovolj so že znani podatki, tudi taki denimo iz zadnjega popisa prebivalstva, čeprav so več kot vprašljive vrednosti. Pri vsej zadevi že sama zahteva po seznamih za registracijo diši z imeni in priimki drugih verskih skupnosti po pogoju za uveljavljanje pravic po tem zakonu, ne samo po pogoju za uveljavljanje pravic, pač pa še več, ti spiski in seznami, ki jih terja ta zakon vsakokratni oblastni garnituri, pa tudi komu drugemu, služiti v različne namene, politične in za diskriminacijo na področju vere, pri zaposlovanju, štipendiranju in podobno. Upoštevaje povedano, naša poslanska skupin misli, da je zakon v določenih členih v neskladju z Ustavo in ga, kakršen je, ne bomo podprli tudi zato, ker za izboljšanje predloga ni bil sprejet noben, od naših kar številnih, amandmajev. Ker koalicijski poslanci ves čas obravnave tega zakona zatrjujejo, da je bil z nami usklajen, moram javnosti posredovati ozadje tega stališča. Po prvem, edinem, usklajevanju zakona v septembru leta 2005 smo po poglobljeni proučitvi zamudili sporočiti neusklajenost v predvidenem petdnevnem roku, smo pa to pisno storili, še preden je prišel predlog v parlament. To, da smo zamudili, je res. Res pa je tudi, da bi ob korektnem odnosu koalicijskih partnerjev smeli naše pripombe in predloge tudi kasneje upoštevati, kot se to dogaja pri drugih zakonih vsak dan. Ta zakon je pravzaprav izjema po tem, da od prihoda v Državni zbor o njem, kar vsebino zadeva, ne bi smelo biti več debate, ne dvomov, ne pripomb in ne amandmajev, še zlasti v koaliciji ne. Ali povedano drugače, lahko razpravljaš, lahko dvomiš, lahko predlagaš, lahko vlagaš amandmaje, a spremenilo se ne bo nič. Lahko si zraven za sklepčnost, lahko glasuješ proti, ampak to je vse. Ob takem pojmovanju, tako delovanja koalicije kakor demokracije, bi se večina podpornikov temu zakonu in načinu obravnave tega zakona smela bati, da bo prišel parkelj. Glede na vse povedano, naša poslanska skupina skladno z drugim odstavkom 65. člena Poslovnika napoveduje odsotnost pri nadaljnji obravnavi tega zakona. Hvala.
Hvala. Sledi razprava poslank in poslanec. Tistih, ki jih ni na seznamu in jih ni v dvorani, ne bom klical. Mag. Majda Potrata, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod dr. Čepar, poslanke in poslanci! Nisem čisto prepričana, da je številka, o kateri je govorila gospa Barbara Žgajner Tavš, kolikič že razpravljamo o tem zakonu ob tretji obravnavi, natančna, ker mislim, da je število obravnav pred končnim glasovanjem celo že večje. To ponovno glasovanje na podlagi zahteve Državnega sveta ob vetu pa porabljam za apel vsem poslanskim skupinam koalicije, ki podpira zakon, da vendarle znova razmisli o tem, ali je to res takšno zakonsko besedilo, za katerega bi bilo mogoče reči, da je dobilo podporo, ki je konsenzualne narave in ki bo premagala tiste razlike med nami, ki so in ki so skrite tudi v naslovu tega zakona, to je Zakon o verski svobodi. Po Ustavi se ni treba izrekati o svojem prepričanju. Torej, je sama zahteva po registraciji in zapisu svoje volje že vprašljiva. Ampak, ker je bilo danes povedano, kakšen dan pomemben je, potem dovolite, da vas jaz spomnim na to, da je leto 2007 leto enakih možnosti. Ampak, leto enakih možnosti ne v tistem pomenu, ki mi ga pripisujete takoj, ko se jaz oglasim, in mislite samo na enakost moških in žensk, ampak na enakost vseh, tudi zdravih in nezdravih, vsakršnih različnosti. In za to, da dosežemo enake možnosti moramo imeti tudi možnost to enakost uveljavljati na zakonski podlagi. In mislim, da je danes obravnavani zakon ravno primer takšnega zakona, ki ne daje teh zakonskih možnosti, zato ga je treba zavrniti in v resnici napisati besedilo, ki bo sprejemljivo. Jaz ne oporekam dejstvu, da je zdajšnji zakon, javni zakon, star 30 let. Še zato toliko bolj je treba premisliti v novih okoliščinah, kakšen zakon bi morali imeti, da bi odražal ne nazadnje tudi tistega duha, v imenu katerega je predsednik Državnega zbora na nekem sestanku zadnjič predlagal, da bi postalo tudi prioriteta v okviru slovenskega predsedovanja; to je namreč medkulturni dialog, za katerega sem že takrat povedala, pa je tudi vsepovsod drugod treba prebrati, da gre za medverski oziroma medreligijski dialog. In če bi hotela biti Slovenija zapisana med predsedujočimi državami kot tista, ki ima primer dobre prakse, potem bi moral biti Zakon o verski svobodi takšne vrste zakon, da bi bil sprejet v tej državi s konsenzom. Jaz pa ne morem reči, da je beseda dialog v slovarskem pomenu razložljiva s tem, da eni govorijo in nekaj trdijo, od drugih se pa pričakuje, da bodo poslušali in kimali. In če tisti drugi si drznejo si kaj drugega misliti, se jim očita odpiranje in začenjanje kulturnega boja. Izkušnje s kulturnim bojem pa ima verska skupnost, ki si hoče v tem zakonu uzakoniti poimenovanje cerkev, čeprav tega v Ustavi ni, izkušnje s tem pa ta verska skupnost ima zelo bogate. Kdor bo vzel v roke knjigo Prešernove družbe 100 usod znanih Slovencev, bo, zato da mu ne bo treba predaleč brati, lahko pri Aškercu neko silno zanimivo dejstvo prebral. Anton Aškerc si je nad svojo pisalno mizo napisal geslo, v imenu katerega je živel in ustvarjal. To geslo je: V imenu naroda, pravice, resnice, lepote in svobodne misli; v imenu vseh zatirancev, preganjancev in trpinov; v imenu vseobčega napredka človeškega. In ko je človek, ki je v tem imenu ustvarjal, umrl, je bil trnovski župnik Ivan Vrhovnik, ki se je edini prostovoljno udeležil pogreba Antona Aškerca, v svoji fari tako obravnavan, da so v trnovski fari začeli nabirati proti njemu podpise. Z učitelji, ki so Aškerčeve pesmi v šoli razlagali, pa tudi niso ravnali pretirano prijazno, ker so jih preganjali. To je samo en utrinek o tem, kdo je kulturni boj sejal, zato jaz težko prenesem, da mi je vsakič, kadarkoli se oglašam v imenu svobode vesti in svobode veroizpovedi, očitano, da začenjam kulturni boj in da je to izrekanje nečesa, kar nima prostora v demokratični družbi. Pri tem pa naj opozorim, da niti predstavniki Rimskokatoliške cerkve niti ne skrivajo dejstva, da je ta zakon pisan tako, da je zaščitniški do največje verske skupnosti, ker pravijo, da je to prav, ker so največji, najštevilčnejši. In zdaj bom znova vprašala: Kje je tu evropski duh in evropska širina? V duhu evropskem je zaščita manjšin. Mi, ki nismo verujoči, bomo počasi potrebovali poseben zakon za zaščito, pa upam, da boljšo kot kočevski medvedi, zaradi tega, ker tudi tem po življenju strežejo. Tole je bilo seveda mogoče za koga malo preveč drastična primera, ampak treba jo je povedati zaradi tega, ker so bile tudi izjave o boju, o kulturnem boju militantne. In ob zakonu o verski svobodi naj opozorim samo še na neko drobno dejstvo. Sem redna bralka Družine. In ne bom posegala v uredniško politiko in ne pripisujem urednikom odgovornosti za tisto, kar je mogoče prebrati v pismih bralcev. Za komentarje in za tisto, kar pišejo novinarji, je pa vendarle mogoče reči, da kaže duha in da kaže tudi na to, kako svetujejo misliti verujočim. In marsikdaj pravzaprav tistega ne morem vzeti kot prispevek k sožitju in razumevanju med različno mislečimi. Tisto, kar me je pa posebej presenetilo, pa je bilo povezano s cerkveno poroko. Namreč, zadeva je izzvenela tako, zakaj ne bi cerkvena poroka mogla nadomestiti laične poroke oziroma tiste, ki je sedaj pod domeno države. Zakaj ne bi bilo dano na voljo in na izbiro, če se kdo želi poročiti cerkveno, je to dosti in ni treba potem še pred matičarjem skleniti zakonske zveze. In to je še en primer, o katerem, recimo, ob zakonu o verskih skupnostih nismo govorili, je pa vendarle tudi neko področje, v katerega Cerkev želi vstopiti. In za konec bom samo še eno zadevo pojasnila, ki jo gospod dr. Čepar tudi dovolj dobro pozna. Nenehno sprašujem ministra za javno upravo ali pa Vlado, v zvezi z nevladnimi organizacijami, z obravnavanjem nevladnih organizacij, s priznavanjem njihovega statusa in z njihovim financiranjem. In nekajkrat mi je bilo že obljubljeno, da bo med Vlado in med nevladnimi organizacijami sklenjen sporazum. Besedilo tega sporazuma je že od leta 2003 pripravljeno in ne ugleda luči v tej obliki zrelosti, da bi lahko bil podpisan. In zakaj ni podpisan ta sporazum? Pojasnili so mi, da je tam pravzaprav sporna neka definicija, definicija, po kateri status nevladne organizacije ne morejo dobiti politične stranke in verske skupnosti. Da pa je to tudi eno od področij, kjer se da ugotavljati, koliko pravzaprav verske skupnosti, mislim pa v tem primeru na največjo, ki jo označujemo z Rimskokatoliška cerkev dobi, je pa drugo vprašanje. Natančnega odgovora na to pa še nismo dobili. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Grims.
Hvala za besedo. Najprej moram reči, da je ta razprava v enem delu precej površna. Dejansko je to namreč razprava, ki posega v temelje tudi Evropske skupnosti, ki je utemeljena na vrednotah. Kajti temelj tega, o čemur danes razpravljamo, so prav vrednote in človekove pravice ter vsa vprašanja, povezana s to problematiko. Namreč, ustavno pravo je glede pravic, ki so zapisane v Ustavi zelo jasno in naj to povem na tem primeru. Svoboda izpovedi vere je človekova pravica. Zapisana je v poglavju slovenske Ustave, ki ne dovoljuje nobenega omejevanja, niti z izgovorom, da potem neko drugo določilo Ustave tega ne dovoljuje ali da to dovoljuje samo v manjši meri, kot piše izrecno v 15. členu Ustave. Gre torej za ustavno zaščiteno dobrino, zato je država dolžna ne samo dovoljevati to pasivno, kot nekateri danes tukaj trdovratno tolmačijo, ta ideja se je pa že pojavljala tudi pri javnih razpravah, češ, če omogočimo, da vsak lahko javno izpove, če to želi, je pa s tem že vse izpolnjeno. Ne, država je za izpolnitev ustavno zaščitene dobrine, tudi izpovedovanja vere, dolžna vzpostavljati pogoje za to, da je potem to pravico mogoče dejansko uresničiti. In temu je namenjen ta zakon, ki je danes pred nami. In v tem okviru bi morala teči ta razprava. Predvsem je žalostno, da se je v veliki meri to razpravo usmerjalo skladno z vsemi tistimi predsodki, ki so bili v slovensko populacijo prek šolstva, prek medijev, prek vseh institucij javnega življenja vgrajevani v minulih desetletjih. To so bili predvsem predsodki proti takrat edini organizirani skupnosti, ki je predstavljala zato že po definiciji neko minimalno opozicijo, šlo je za versko skupnost, za katoliško cerkev. Ampak kot vsi dobro veste, najbolj pa tisti, ki ste o tem danes govorili, zakon o tem ne govori. Zakon govori o vseh verskih skupnostih in ne ureja ničesar posebej za eno in ne ureja ničesar drugače za eno kot za vse ostale. Ravno nasprotno, postavlja jasna merila, kriterije in jasna pravila igre. S tega vidika je ta zakon povsem evropski, je evropsko primerljiv in tudi smiseln. In mimogrede, če potegnemo enačaj z nekim drugim področjem javnega izražanja idej, ko gre za politiko. Popolnoma enak sistem ali pa primerljiv, če želite, kot je tu zapisan, ko gre za pravico, ki se pač veže na število članov, torej na velikost, če želite, posamezne verske skupnosti. Isti kriterij, tudi na osnovi merljivih pogojev, se postavlja tudi, ko gre za financiranje političnih strank. Tudi tam je nek prag, šele ko stranka prekorači tisti prag, je upravičena do povrnitve stroškov, do rednega financiranja, in o tem je že presojalo Ustavno sodišče. Tudi tam gre za ustavno zaščiteno dobrino, torej je s tega vidika zadeva popolnoma primerljiva. In je Ustavno sodišče presodilo, da je to ustrezno. Enkrat je zahtevalo samo neko minimalno znižanje praga, ampak v tem okviru je potem presodilo, da je vse v redu. Torej, ne gre za to, da bi bil ta zakon v neskladju z Ustavo, gre za nekaj drugega. Gre žal za to, kar so tudi moji kolegi že poudarjali, gre predvsem za oživljanje kulturnega boja. Da pa ne temelji na realnem stanju, pa je treba stvari povedati preprosto in s citati. Poglejte, če bi šlo res za favoriziranje ene skupnosti na račun drugih, ki so tej na tem področju konkurenčne, potem je jasno, da bi bile zagotovo vse ostale skupnosti najbolj aktivni nasprotniki takih rešitev. Zdaj pa dovolite nekaj citatov. Nevzet Porić, tajnik Islamske skupnosti: "Islamska skupnost komaj čaka, da bo zakon sprejet in se bo z njegovo uveljavitvijo začelo novo obdobje, saj je bil sedanji zakon sprejet že leta 1976," in nato vse te očitke argumentirano zavrne. Če se kdo želi o tem prepričati, imam tule citate in si jih lahko pogleda pri meni. Škof Geza Erniša, Evangeličanska cerkev: "Glede očitkov o privilegiranosti nekoga pa trdim, da z zakonom ni mogoče nobene verske skupnosti vsiliti," zato seveda take očitke v celoti zavrača. In za konec paroh Peran Bošković, Srbska pravoslavna cerkev: "Mislim, da je skrajni čas za sprejem takega zakona. Poslanci naj končno glasujejo zanj, saj se okrog njega ustvarja preveč politike. Zakon nikogar ne diskriminira, ampak prinaša preglednost in jasnost. Najslabše je, če takega zakona ni." Je treba dodati še več, kolegi? Lepo prosim, pustimo torej prazne besede in predsodke zgodovini, preveč tega je že bilo, in sprejmimo zakon, ki je evropsko primerljiv in odpira novo svobodo, novo možnost za uresničevanje ustavno zajamčenih pravic državi Sloveniji. Za konec naj poudarim še to, da zagotovo vsi veste, da je eden od soavtorjev tega zakona, če ne glavni avtor, eden od soavtorjev slovenske Ustave, ki je torej zelo dobro vedel, za kakšno pravico gre in kateri so najboljši in evropsko ustrezni načini za njeno uresničevanje. In ne pozabite, čeprav nekateri to zelo težko slišijo, Evropa, združena Evropa je bila deljena na nekih navideznih vrednotah. Evropa, moderna, združena Evropa pa je utemeljena v svojem najglobljem bistvu prav na krščanskih vrednotah. To, kolegi, sprejmimo kot izhodišče in postanimo Evropejci tudi po svojem ravnanju in po vrednotah, ki jih zagovarjamo v javnem življenju.
Hvala. Besedo ima gospod Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. No, pri tem zakonu sem že v postopku, ko smo ga obravnavali pred tem, opozoril na to, da bi predlagatelj zagotovo moral narediti zelo jasne kriterije pri tem financiranju glede tega, kakšno premoženje ima katera od verskih skupnosti in ali je potem sploh še potrebno dodajati kakršenkoli denar iz predvsem državnega proračuna. Še posebej sem pa izpostavil pravzaprav območja, kjer se poseljenost zmanjšuje oziroma je demografska slika takšna, da je ljudi vse manj in ne nazadnje se je tudi postavljalo vprašanje, kaj pa bo počel potem, ne vem, sam župnik ali kdorkoli ali pa predvsem župnik na tem območju, če ne bo imel ljudi. Tako ta zakon predvsem ne prispeva k temu, da se ohranja, tudi poseljenost v tistih območjih, ki se praznijo, eden od največjih problemov v Republiki Sloveniji, denar pa vlagamo očitno povsem drugam in ne nazadnje ni za pričakovati, da bi do te rešitve prišlo. Prepričan sem, da če bomo imeli poseljenost povsod rešeno, bodo lahko delovale tudi vse verske skupnosti v skladu s prepričanji tistih vernikov, ki živijo v posameznem območju. Zato mislim, da bi več sredstev, več volje in več prizadevanj morali vlagati v to, da se takšna območja ohranjajo pri življenju. Zagotovo je pa potrebno prisluhniti na takšnih območjih ali pa na območjih, kjer, recimo, ena verska skupnost komaj opravlja svojo dejavnost, da se pa tem pomaga. In velikokrat se v takšni vlogi znajde Evangeličanska cerkev, ki nima toliko premoženja, nima toliko prihodkov, želi pa opravljati svojo dejavnost ravno tako v okoljih kot ostali, ima pa bistveno večje probleme in težave pri izvajanju tega svojega poslanstva. Tako bi tudi ta zakon moral bolj slediti tem razmeram - in če se vrača nazaj k temu, kar sem uvodoma izpostavil, pač mislim, da bi resnično, preden se odloča o tem zakonu, v Državnem zboru morali imeti natančno sliko o tem, kakšno premoženje posamezna verska skupnost ima in ali sploh še potrebuje kakršenkoli dodaten evro, da lahko svojo dejavnost izvaja. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Bom kratka glede na to, da smo o tej problematiki že veliko in na dolgo razpravljali. Sama bom podprla Zakon o verski svobodi, ki ga je pripravila Vlada Republike Slovenije. Kljub temu, da smo to že večkrat izrekli, bom še enkrat povedala, da je sedaj veljavni zakon star 30 let in je nastajal v popolnoma drugačnem družbenopolitičnem okolju, v času nedemokratične ureditve, ko je veljalo predvsem načelo, da je prepovedano vse, kar ni izredno dovoljeno. V tem času je ta zakon doživel tudi samo dve spremembi, in sicer leta 1986 na področju kazenskih določb in nato leta 1991 na področju ustanavljanja in delovanja zasebnih šol. Tukaj mogoče ni odveč, če pogledamo malce nazaj in se spomnimo, da do leta 1991, do te spremembe so vsi tisti, ki so kakorkoli delovali, recimo, na področju teološke fakultete, so vsi tisti profesorji, ki so bili lahko celo štirikratni doktorji, so imeli priznano samo, nekateri celo osnovno šolo, večina pa srednjo šolo. Skratka, takšen je bil oris takratnega časa in v tem duhu in v tem času je nastajal zakon, ki je še sedaj v veljavi. Jaz sem prepričana, da je potrebno sprejeti ta zakon, ki ga sedaj obravnavamo in na katerega je Državni svet dal veto. To je dober zakon, v prvi vrsti odpravlja pravno praznino, ki je nastala na tem področju in tudi odpravlja pomanjkljivosti starega zakona, predvsem, kar se tiče opredeljevanja pojma verske skupnosti, niti ne ureja njihovega položaja, niti ne ureja tega, kako bi morala biti verska skupnost registrirana. Dejstvo je, da novi Zakon o verski svobodi daje popolnoma enake pogoje in enaka izhodišča vsem verskim skupnostim. Tukaj vedno znova poslušamo, kako je katoliška cerkev privilegirana. Seveda, katoliška cerkev je v prvi vrsti največja, tudi v Sloveniji, da ne omenjam drugih držav, ki so v Evropski uniji. Seveda pa po mojem mnenju ravno zaradi tega ta zakon nobene verske skupnosti ne privilegira na eni strani in tudi ne nediskriminira na drugi. Seveda pa je pri tem potrebno upoštevati pogoje, ki morajo biti izpolnjeni, da se lahko neka verska skupnost registrira in vpiše v register. Ko pa izpolnjuje te pogoje, potem lahko uveljavlja tudi posebne pravice, ki izhajajo iz tega zakona. Tukaj govorimo o prispevkih za socialno varnost, o tem, da je verskim skupnostim priznana gradnja in uporaba prostorov za verske namene, pa tudi, da omogočamo ljudem, da lahko opravljajo svojo veroizpoved v pogojih, ko so na primer izolirani od svojega domačega okolja, in kar je določeno že z 41. členom Ustave, ki zagotavlja pravico vsakega posameznika do svobodnega izpovedovanja vere. In tukaj ne vem, zakaj opozicija vedno znova toliko oporeka glede tega, glede na to, da vemo, da sta že gospod Grizold in gospa Zdenka Cerar vpeljala to versko duhovno oskrbo v vojski. Sama sem tudi prepričana, da bo vsaka verska skupnost, ki se želi razvijati, izpolnila pogoje, ki so dani znotraj tega zakona. Vedno znova se tudi pojavlja vprašanje, zakaj je ravno sto ljudi. Jaz pa pravim, da mora biti vedno za neko dobro delovanje pač kritična masa ljudi, drugače lahko pride tudi do zlorab. Če bi bila številka prenizka, potem dejansko lahko prihaja do zlorab. In še glede financiranja mogoče dva stavka. Prva verzija Zakona o verski svobodi je nastajala že pod prejšnjo Vlado in takrat je bil celo načrtovan dvig proračunske podpore za socialno zavarovanje duhovnikov na 100%. Danes se v tem zakonu ta postavka znižuje na 60% in ne nazadnje, v Sloveniji že desetletja obstaja to delno plačevanja prispevkov za socialno varnost. Seveda se pa v tem zakonu, ki ga bomo danes, upam da, končno sprejeli, kaže bistvena sprememba le v tem, da je ta zakon glede financiranja, na področju financiranja, bistveno bolj pregleden in transparenten. Do sedaj se je namreč socialne prejemke nakazovalo verskim skupnostim, sedaj pa se bodo ti prispevki nakazovali direktno zavarovancu. To so stvari, ki mene zagotovo prepričajo, pa tudi druge so, da bom Zakon o verski svobodi ponovno podprla.
Hvala. Besedo ima gospod Bevk. Se odpoveduje. Gospa Kucler Dolinar. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Ker se opozicija pogosto sklicuje na strokovnjake, me čudi, zakaj tudi danes kakšnega citata navedli tisti, ki zakonu nasprotujejo. Predvsem bi rada poudarila, da je strokovnjak za religije gospod Roberts, v enem od slovenskih časopisov dejal, da v pluralistični družbi, v pluralistični državi morajo tudi verske institucije imeti zagotovljeno potrebno mesto pod soncem in pravo jim mora to omogočiti. Zakon o verski svobodi po prepričanju Nove Slovenije to dopušča, ohranja pa se tista večkrat omenjena bojazen ločitve države od verskih skupnosti - zakon ustavno ločitev ohranja, vendar pa vsaka ločitev dopušča tudi sodelovanje. In v bistvu sta sodelovanje in ločitev obe potrebni zato, da se svobodno funkcionira. To osnovo zakon daje in tako sam bom zakon ponovno podprla, kakor tudi naša poslanska skupina.
Hvala. Dr. Čepar, želite še kaj razpravljati? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Na večino teh pripomb je bilo že nekajkrat odgovorjeno, vendar na tiste direktno postavljene bi želel na kratko povedati nekaj. Torej, prvič, kako razumeti izjavo o veliki podpori. Izjavo o veliki podpori je treba razumeti in brati, tako kot jo je gospa poslanka pravilno navedla. Podatki so javni in od urada za statistiko. Drugič, kaj menim, da je neustavno v tem zakonu. V tem zakonu menim, da je neustavno na primer, da govori o Socialistični Republiki Sloveniji, da govori o tem, da je vera zasebna zadeva, medtem ko 41. člen Ustave zagotavlja svobodo izpovedovanja vere v javnem in zasebnem življenju, da govori o kaznovanju verskih skupnosti, ki bi se upale delovati, ne da bi se državi prijavile in da posega v podeljevanje zakramentov in še kaj bi se našlo. Torej, glede očitka ni bil sprejet noben od amandmajev, nič ni bilo upoštevano. Dosti stališč je bilo dejansko upoštevanih pred vložitvijo zakona, ker je pred vložitvijo vladnega zakona prišel opozicijski zakon in se je v tem parlamentu že razpravljalo o tem. Tako je Vlada lahko upoštevala nekaj stališč že pred formalno vložitvijo zakona v parlament. Omenjam samo šolski člen, potem prepolovljeno financiranje, o čemer se je vse pisalo v medijih. Torej, ni bil sprejet noben od amandmajev. V drugi obravnavi je bila sporočena pripravljenost predlagatelja, da sprejme nekaj amandmajev, mislim, da je šlo za štiri amandmaje, vendar po tem obvestilu smo prejeli sklep, da so bili ti amandmaji umaknjeni. Vlada menim, da je zakonu nujno sprejeti in predlaga, da ga ponovno potrdite. Hvala.
Hvala. Želi še gospod Jenko v imenu predlagatelja? Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Državni svet se je tvorno vključil v samo proceduro sprejemanja Zakona o verski svobodni. Žal pristojni odbor Državnega zbora in sam Državni zbor ni menil, da so naša mnenja umestna, tako da ni vključil nobenega izmed mnenj, predlogov ali sugestij v zakon. Rad bi opozoril in zavrnil vse očitke, da Državni svet nima namena spolitizirati teme, na katero se nanaša zakon, saj kot nepolitičen organ, predstavnik civilne družbe v največji meri reflektira razmerje, vzdušje in odnos do predlaganega zakona s strani državljanov. Državni svet predlaga, da Državni zbor pri ponovnem odločanju zakona o večinski svobodi ne podpre. In zakaj? Ker zakon ne ureja verske svobode, ampak govori o verski skupnosti in Cerkvah, saj nikjer ne omenja velike skupine državljanov, to so neverujoči. Ker posega v z Ustavo opredeljeno ločenost Cerkve od države, ker z javnimi sredstvi financira versko dejavnost, kar je nedopustno, ker je diskriminatoren do manjših verskih skupnosti, ker skozi opredelitev družbeno koristne organizacije financira verske skupnosti in dejavnosti, ki jih opravlja tudi številne organizacije civilne družbe in to brez javnega razpisa, kar je diskriminatorno do organizacij civilne družbe. Ker se pri financiranju iz naslova javnih financ ne upošteva podjetniških virov in prihodkov iz naslova premoženja, ki jih imajo verske skupnosti. Državni svet meni, da bi sprejem takega zakona sprl in polariziral državljane okoli tematike, ki je zelo občutljive narave. Temu v prid govori tudi odločitev Državnega sveta za odložilni veto ob dejstvu, da so ga podprli tudi versko opredeljeni državni svetniki, ki so v Državnem svetu zastopani v večini. Menimo, da prav takšna odločitev Državnega sveta daje pravo sliko in reflektira odnos državljanov do načina reševanja te materije s tem zakonom, ta je pa v večinskem mnenju odklonilen. Hvala za pozornost.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. Prijava za razpravo teče. Prosim, prijavite se. Gospod Potrč, izvolite, imate besedo. Pet minut.
Hvala lepa. Glede na razpravo nekaterih kolegic in kolegov, predvsem pa kolegov tokrat, bi rad o dveh, treh stvareh povedal svoje mnenje. Poglejte, govori se o tem, da kdorkoli od tistih, ki opozarjamo, da nove vsebinske rešitve v zakonu niso ustrezne, ne želimo spoštovati svobode vesti kot ustavne pravice. To je izmišljeno in to ni res. Mi govorimo o položaju verskih skupnosti in o pravicah, ki jih država - ustrezno ali ne, skladno z Ustavo ali ne - daje verskim skupnostim. In to je popolnoma druga razprava kot pa vprašanje, ali se priznava svoboda vesti in veroizpovedi in seveda tudi popolna svoboda verski skupnosti, da uresničujejo svojo duhovno oskrbo, opravljajo verske obrede in podobno. Drugo je pa vprašanje, zaradi katerega moram reči, da imam res mirno vest, da vsi pomisleki, ki smo jih mi izražali, več kot stojijo. Namreč, gre za to, da je bilo polemizirano s trditvijo, ali je verska skupnost konstitutivni del države ali ne. Drage gospe in gospodje, konstitutivni del države verska skupnost nobena ni; je v državi, deluje v državi, ima pravice in možnosti delovanja v državi, ampak sestavni del državne oblasti verska skupnost, hvala bogu, pri nas, v sistemu laične države in ločitve države in Cerkve ni in ne more biti. In kdor pojmuje drugače, po mojem ne razume slovenskih ustavnih določb in če s tako argumentacijo zagovarja - upam, da ne gospod Čepar, ker tega ni gospod Čepar izjavil - vsebino tega zakona, potem mene res ni strah, da bi eventualno opozarjali, kaj lahko in kam lahko takšne rešitve pripeljejo. Prosim, dajte tudi zagovorniki zakona o tem razmisliti, ker je zelo veliko različnih vprašanj, ki jih ureja ta zakon. In mi glede svobode vesti in veroizpovedi, glede spoštovanja te pravice, tudi glede aktivnega odnosa države do uveljavljanja te pravice nimamo nobenih pomislekov. Imamo pa pomisleke do položaja verskih skupnosti, posebej gotovo najmočnejše, ki ima najmočnejši vpliv, ki ima tudi največ političnega angažmaja in želi v javnosti delovati. Ne vem, kako bi se Slovenke in Slovenci obnašali, kakšna bi bila naša stališča, če bi podobno kot najmočnejša rimskokatoliška verska skupnost želeli svoja stališča oblikovati tudi muslimanska, pravoslavna in še kakšna v Sloveniji. Najbrž bi imeli resne pomisleke. In zato se mi zdi pametno in prav res trezno razmišljati o tem zakonu in ne enostavno na podlagi splošnih fraz pristajati na to, da so vse predlagane rešitve dobre. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Pečanova. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Se opravičujem, ker sem šla prej ven, tako da nisem imela prilike po vrstnem redu nastopiti, vendar bi rada povedala enega izmed razlogov, zakaj ne želim glasovati o tem zakonu. Menim, da smo v času, ko je potekala razprava, v vseh fazah obravnave tega zakona velikokrat povedali, kaj vse bi bilo treba v zakonu popraviti, spremeniti, izboljšati, da bi bil lahko sprejemljiv po naši presoji za praktično skoraj vse Slovenke in Slovence. Sedaj je ta zakon, bom rekla, brezpogojno sprejemljiv samo za en del Slovenk in Slovencev. In tisti med vami, ki mislite, da se ta del Slovenk in Slovencev v celoti prekriva z verniki in vernicami katoliške cerkve, se zelo motite. Poznam celo vrsto vernikov in vernic, aktivnih in zvestih vernikov in vernic katoliške cerkve, ki se s tako obliko tega zakona ne strinjajo, ker so v globini duše demokratični ljudje, ki menijo, da morajo verske skupnosti imeti v naši državi enake pravice, enake dolžnosti, enake možnosti. Po tem zakonu jih zagotovo nimajo. Že samo to, da jih zakon poimenuje na dva načina, da govori v nasprotju z Ustavo o Cerkvah in o verskih skupnostih, kot da bi bile verske skupnosti nekaj drugorazrednega, ker vsakokrat, ko se ponovi ta besedna zveza, je najprej postavljena v zakonu beseda "Cerkve" in šele potem "in druge verske skupnosti". Se pravi, že nekako v besedni zvezi se da to razumeti. Druga stvar, ki me absolutno moti, pa je to, da ta zakon pravzaprav sedaj, ko je že Zakon o dohodnini spremenjen in sprejet, veljaven in se tudi že izvaja, s tem da se mi postavlja vprašanje, na kakšen način bo Ministrstvo za finance končno že dalo navodilo, kako bomo nakazovali oziroma dodeljevali 0,5% svoje dohodnine za različne namene, med drugim tudi za religiozne namene. Se pravi 0,5% vseh tistih milijard, ki jih država pobere od davkoplačevalcev v obliki dohodnine, bo šlo za različne namene, velik del, zagotovo velik del, ker tako ali tako ne prizadene ta odločitev žepa Slovenk in Slovence, davkoplačevalce, ampak samo državni proračun. Kljub temu da bo pol odstotka, teoretično velik del tega pol odstotka, dohodnine šlo v Cerkve in druge verske skupnosti - mislim, da predvsem v eno Cerkev -, ohranjamo v tem zakonu pravico verskih skupnosti do plačevanja, do pokrivanja stroškov socialnega zavarovanja in do oprostitve plačevanja dohodnine. Menim, da to na noben način ni prav, da bi zakonodajalec oziroma Vlada morala predlagati, da ta zakon zavrnemo, in da ga pripravi na novo ter črta v tem zakonu - v prehodnem obdobju seveda, zaradi tega, ker se danes ta trenutek ne ve, koliko davkoplačevalcev se bo odločilo, da bo svojega pol odstotka namenilo posamezni verski skupnosti, vendar da v tem času, v nekem prehodnem obdobju se že ve, da bo z dnevom D prenehala država plačevati socialne prispevke verskim dostojanstvenikom. Mislim, da je to edino prav in da bi najmanj, kar je, bil to zelo tehten razlog, zelo zelo tehten razlog, da se ta zakon zaustavi, vrne v prvo branje in da se ga v nekaterih določilih popravi. Ne bom naštevala še drugih razlogov. Mislim, da je že to, kar sem do sedaj povedala, dovolj in upam, da boste toliko razumni, kolegice in kolegi, da boste zakon zavrnili, tako da ga bo možno potem temeljito popraviti ponovno. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Lahovnik. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci, gospod predsednik! Strinjam se dejansko, da je treba urediti na novo položaj verskih skupnosti v Sloveniji, da je star zakon, ki je dejansko res star 30 let, pač že precej zastarel in neprimerno osnovna, seveda pa na takšen način, kot je v tem zakonu to predlagano, menim, da je v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije. Zato pri sprejemanju tega zakona ne morem sodelovati in napovedujem svojo obstrukcijo. Hvala.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju, skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije, za sprejem navedenega zakona glasovati večina poslancev zbora, to je 46 ali več. Kakšna želja po obrazložitvi glasu? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 47, proti niče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O STVARNEM PREMOŽENJU DRŽAVE, POKRAJIN IN OBČIN. Državni zbor je včeraj, 1. februarja 2007, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona odločil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je k predlogu zakona za tretjo obravnavo vložen amandma, ki ga predlaga poslanska skupina Socialnih demokratov. Odpiram razpravo k 36. členu zakona in o amandmaju, ki ga predlaga poslanska skupina Socialnih demokratov. Prijava za razpravo o 36. členu in amandmaju teče. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. V drugi obravnavi Predloga zakona o stvarnem premoženju države, pokrajin in občin smo opozorili na amandma, ki je bil vložen s strani treh poslanskih skupin, da posega predvsem v pravice lokalnih skupnosti glede upravljanja s premoženjem, in tudi sam minister Virant se je strinjal s tem, da bi bilo dobro vnesti v besedilo zakona določilo, da pri prometu oziroma pri upravljanju z zemljišči na internem trgu damo prednost lokalnim skupnostim. Poskušali smo povzeti tudi to željo ministra Viranta in oblikovati primerno besedilo, ki bi izboljšalo besedilo, ki je bilo sprejeto v drugi obravnavi. Želim pa še enkrat poudariti, da ne gre samo za to, da posegamo v pravico lokalnih skupnosti, ki res vlagajo sredstva v to, da stavbna zemljišča dobijo takšen status in da dobijo tudi zaradi tega bistveno večjo vrednost na trgu, kot če ostanejo, denimo, kmetijska zemljišča, in da ni dobro ali pa, lahko rečem, celo ni pošteno do lokalnih skupnosti, da potem državni sklad tako oplemeniteno zemljišče prodaja, občina pa od tega več ali manj skorajda nima nič. K temu bi lahko dodal samo še tudi zadnjo najbolj aktualno aktivnost, ki jo obravnavamo, v Sloveniji gre za ustanavljanje pokrajin. Če preberemo določbe Zakona o pokrajinah, ki se nanašajo na regionalni razvoj, govori to besedilo o tem, da sprejme in izvaja regionalni razvojni program pokrajina. Na področju okolja in prostora sprejme pokrajinski stanovanjski program, zagotavlja sredstva za graditev, pridobitev in oddajanje neprofitnih stanovanj ter stanovanjskih stavb ter ustanovi javni stanovanjski sklad. Torej se s tem, ko se na državni stanovanjski sklad želi prenesti kmetijska zemljišča in stavbna zemljišča, ki jih ima v upravljanju Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, posega tudi v bodoče pokrajine. In tudi če pogledamo zakon o financiranju pokrajin, je eden od prihodkov pri pokrajinah prihodek od premoženja. Torej bomo siromašili občine in pokrajine, če ta amandma ne bo sprejet, tako da, kolegice in kolegi, predlagam, da podprete ta amandma. Hvala.
Hvala. Je še kakšen interes po razpravi? Ne, potem razpravo zaključuje. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 36. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetega amandmaja zakon neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Odpiram prijavo za obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Prosim, da se prijavite. Gospod Kangler, izvolite.
Spoštovani predsednik, dovolite mi, verjetno sem se želel prijaviti kot poslanec, pa mislim, da lahko tudi v imenu poslanske skupine, da bo predlog zakona poslanska skupina tudi podprla. Da pa izkoristim priložnost, pa naj mi bo po 10 letih oproščeno, predsednika Državnega zbora sem pred pol ure obvestil, da s 1.3. pisno odstopam od funkcije poslanca v Državnem zboru. Zato mi spoštovane poslanske kolegice in kolegi dovolite, da se vam po 10 letih dela v Državnem zboru za sodelovanje, za dobre odnose, ki sem jih ime z vami, tudi iskreno na tem mestu zahvalim. Mislim, da je to zadnja seja v tem mandatu, meseca februarja ni več seje Državnega zbora in tudi sam bom prisoten samo še to minuto na tej seji. Želel bi si, da to sodelovanje, ki sem ga imel v 10 letnem mandatu, tako v tem mandatu kot z nekaterimi poslanskimi kolegi, ki od leta 1996 delim to usodo v Državnem zboru, da bi to sodelovanje bilo na eni strani mene kot župana druge največje mestne občine Maribor in na drugi strani te institucije Državnega zbora, dobro, še boljše. Sam osebno si želim dobrega sodelovanja z vami, z vsemi ostalimi državnimi institucijami, tudi z Vlado, v mestni občini Maribor kot univerzitetnem mestu, ste vsi poslanski kolegi dobrodošli in tudi vabljeni. Še enkrat iskrena hvala, osebno mislim, da je tudi čas, da po 10-ih letih se pač na nek način vrnem nazaj tudi v mesto, od koder tudi prihajam. Hvala lepa za sodelovanje. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]
Gospod Kangler, ni lepo, da ste zlorabil Poslovnik, je pa lepo, da ste se zahvalil za sodelovanje. Ampak mandat vam bo prenehal, ko bom uradno obvestil Državni zbor, tako da ste še poslanec. Nadaljujemo torej s sejo oziroma gospod Brenčič, obrazložitev glasu? [[Ne.]] Gospod Veber, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine?
Hvala. Resnično smo pričakovali, da bo več posluha pri oblikovanju besedila Zakona o stvarnem premoženju države, pokrajin in občin. Žal se je izkazalo, da se pravzaprav ne želi niti poslušati, kaj šele razmišljati o tem, kaj je zapisano v tem zakonu. Na podlagi takšnega besedila, kot je oblikovano predvsem s tem zadnjim amandmajem, seveda ne vidimo razloga za to, da bi tak zakon podprli, ker je škodljiv za občine, škodljiv je za pokrajine, in ne nazadnje zaradi tega tudi za skladen regionalni razvoj. Republiški stanovanjski sklad bo seveda gradil stanovanja tam, kjer bo tržno za njega najbolj zanimivo. Zagotovo jih ne bo gradil tam, kjer za ta sklad ne bo zanimivo graditi stanovanj, in s tem se bodo razlike pri regionalnem razvoju in tudi sicer pri razvoju posameznih občin še povečevale. To so tiste razlike, ki jih seveda nikakor ne moremo podpirati in ne razumemo pravzaprav tako lahkotnega razmišljanja o rešitvah, ki jih pač sprejemate v Državnem zboru. Zato bomo nasprotovali sprejemu Zakona o stvarnem premoženju države in pokrajin in občin, kajti dejansko pokrajine in občine bo ta zakon osiromašil. Hvala.
Hvala. Je kakšen interes za obrazložitev glasu v svojem osebnem imenu? Ne. Potem prehajamo na glasovanje. Prosim, da zasedete svoja mesta. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 12. [[Za je glasovalo44 .]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Pri tem dovolite še eno obrazložitev, glede zapleta, ki se je zgodil z napovedjo gospoda Kanglerja, da odstopa s poslanske funkcije. Poslanska funkcija mu bo prenehala, ko bom uradno obvestil Državni zbor. Tako, da se razume, tudi s 1.3. kot je napovedal, ne more odstopiti, razen če bi takrat bil Državni zbor oziroma če bi bila seja Državnega zbora. Toliko v vednost. Spoštovani! S tem zaključujem 24. sejo Državnega zbora. Zahvaljujem se za udeležbo in vam želim lep vikend.