Spoštovani kolegice in kolegi, poslanke in poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 18. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: dr. Milan Brglez do 13. ure, gospa Anja Bah Žibert, mag. Mirjam Bon Klanjšček, gospa Suzana Lep Šimenko, gospa Irena Grošelj Košnik, mag. Ksenija Korenjak Kramar, mag. Anže Logar, gospod Jan Škoberne, mag. Andrej Šircelj, gospod Matjaž Hanžek, gospod Miha Kordiš, gospod Žan Mahnič, gospod Marjan Dolinšek, gospod Matjaž Nemec, gospod Kamal Izidor Shaker do 13. ure, mag. Matej Tonin do 15.30 dalje in dr. Franc Trček od 13 ure. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O PARTNERSKI ZVEZI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec Jani Möderndorfer, ki mu dajem besedo za dopolnitev obrazložitve predloga zakona. Izvolite.
Spoštovani! Danes je pred nami Zakon o partnerski zvezi, ki seveda zelo jasno govori o določenih pravicah, ki jih istospolni partnerji in partnerice v resnici nimajo že vrsto let, odkar seveda ugotavljamo, kaj sploh so človekove pravice. Zakon je bil vložen en dan po referendumu, v katerem so državljanke in državljanke odločali glede samega Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih oziroma o zakonu, ki je posegel po popolni izenačitvi, se pravi istospolnih partnerjev z vsemi ostalimi partnerji, ki imajo to pravico na podlagi samega zakona. Razprava, ki je tekla na referendumu in ki je več ali manj jasno pokazala, da v Sloveniji družba v resnici še ni pripravljena na popolno izenačitev pravic vseh, ki v resnici razen to, da se razlikujejo po spolni usmerjenosti pravzaprav nimajo nobenih drugačnih želja po večjih pravicah od ostalih. V družbi smo se odločili z referendumom in jasno sporočili, da ne maramo vsaj treh stvari. To je, prvič, da se ne moremo strinjati s tem, da istospolni partnerji posvajajo otroke. Drugič, da imajo zakon, ki ima isto vsebino, kot vsi ostali, ki smo ali se želimo poročiti po Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ampak želimo, da imajo to urejeno z drugim zakonom. Tretjič, ne želimo, da imajo pravico do biomedicinske pomoči pri oploditvi. Več ali manj je tudi jasno, da smo se v družbi odločili, da izgleda še nismo zreli za sprejem takih pravic in zato nekako vztrajamo, da je treba te stvari urejati postopoma. Zato sem se odločil in en dan po referendumu vložil Zakon o partnerski zvezi, ki točno ta vprašanja ureja na takšen način. Sam sem prepričan, da s tem zakonom nismo posegli v sam Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih in nismo posegli v materijo, o kateri smo odločali na referendumu, kar pa ne pomeni, da bi zdaj morali čakati ne vem koliko časa, vsaj nekateri zagovorniki so prepričani, da vsaj eno leto, da bi te stvari urejali na novo, na drugačen način. S spremembo ustava leta 2013 smo z ustavnim zakonom, z zelo jasnim napotilom posegli v Zakon o referendumu in ljudski iniciativi, kjer smo v resnici odstranili možnost oziroma neke vrste svojevrstnega moratorija po enoletni obravnavi in s tem tudi jasno povedali, takšna veljava, ki je danes še vedno v veljavnem Zakonu o referendumu in ljudski iniciativi zapisana, ne velja več in se ne uporablja. Nekateri nasprotniki zagovarjajo nasprotno, vendar jaz mislim, da so razprave tako ustavnih pravnikov, strokovnjakov in pa širše družbe jasno pokazale in nenazadnje tudi obrazložitev pri spremembi ustave, kakšen je bil namen izbire te določbe iz ustave oziroma 90. člena. Tako da tukaj pravzaprav dilem ni več. Obstaja pa ena veliko bolj in veliko večja dilema. Kdaj bo nastopil čas, ko bomo v družbi dozoreli in podelili enake pravice vsem, vsem ljudem, ki so državljani in državljanke Republike Slovenije? Zato seveda sem zadovoljen z današnjim dnem, ko bomo opravili razpravo in glasovali o tem zakonu. Če bo dobil podporo, da bojo vsaj ekonomske in socialne pravice do tiste mere izenačene z vsemi nami, kjer jih bojo lahko uveljavljali istospolni partnerji. Manj zadovoljen pa sem, ker bom moral čakat še kar nekaj let, da bo družba postala toliko zrela, da bomo te pravice izenačili v celoti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Urošu Priklu. Izvolite.
Hvala lepa, za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, predstavniki Vlade! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 21. seji 5. 4. obravnaval predlog Zakona o partnerski zvezi, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo posredoval poslanec, kolega Jani Möderndorfer. Prav tako je zakon predhodno obravnavala Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je v svojem mnenju zakon podprla. Komisija predlog zakona vidi zgolj kot začetno, a nujno izhodišče za dokončno in celovito ureditev vseh pravic iz naslova partnerske zveze in nesklenjene partnerske zveze, torej tudi vseh tistih elementov družinskih razmerij, ki so v aktualnem predlogu zakona izpuščeni. Predlagatelj zakona, poslanec kolega Möderndorfer je uvodoma povedal, da istospolni partnerji že od leta 2009, ko je bila prva odločba Ustavnega sodišča, ki je opozarjala na diskriminacijo, čakajo na ureditev enakopravnosti na tistih področjih, ki so ključnega pomena za njihovo normalno življenje, in to predvsem na ekonomsko-socialnem področju. Predlagani zakon ne ureja vprašanja istospolnih partnerjev, kot bi si on želel, vendar je v tem trenutku za Slovenijo po njegovem mnenju bistveno, da se kljub izidu referenduma naredi korak naprej. V sedanji pravni ureditvi ureja pravni položaj istospolnih partnerskih skupnosti Zakon o registraciji istospolne zakonske skupnosti, ki opredeljuje registrirano partnersko skupnost, kot je s tem zakonom urejeno skupnost dveh žensk ali dveh moških, ki pred pristojnim organom registrirata na način, določen s tem zakonom. Veljavni zakon pa ni primeren za urejanje položaja istospolnih partnerjev tudi zaradi preostalih odločitev Ustavnega sodišča, ki je kar v dveh prejšnjih odločbah ugotovilo, da so istospolni pari v neenakopravnem položaju z ostalimi, kar je v nasprotju z ustavo. V nadaljevanju je stekla razprava o ključnih ciljih in rešitvah, ki jih predlog Zakona o partnerski zvezi prinaša. V sami razpravi so sodelovali tako Zakonodajno-pravna služba, ki je opozorila na nekatere nedoslednosti iz členov zakona, ki so bili nekako anulirani, popravljeni, korigirani s sprejetimi amandmaji na ta zakon. Sodelovali so predstavniki Ministrstva za notranje zadeve, predstavniki Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti kot predstavniki Vlade, ki zakonu ni nasprotovala, prav tako pa so v razpravi plodno sodelovali gospod Aleš Primc iz Koalicije Za otroke gre!, ter gospod Miha Lobnik iz Društva Legebitra. Kot rečeno, bilo je kar nekaj amandmajev na samo besedilo zakona, ki so bili sprejeti, tako da je v končni fazi odbor v skladu z 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval tudi o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi 1. odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni tudi vsi sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade gospe Martini Vuk, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Kot veste, je Zakon o partnerski zvezi, ki je pred vami, zelo podoben predlogu zakona, ki ga je pripravilo Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti in ga kar dvakrat v okviru dveh različnih vlad dalo v javno razpravo. Zaradi vloženega predloga novele Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerij pa Predlog Zakona o partnerski skupnosti ni bil predložen v obravnavo na Vladi in tudi ni prišel v parlamentarno proceduro. Zato Vlada ne nasprotuje predloženemu zakonu o partnerski zvezi. Poudariti pa želim tri zadeve. Prvič. Veljavni zakon o registraciji istospolnih partnerskih skupnosti je v več določbah neustaven. V treh odločbah je to ugotovilo tudi Ustavno sodišče, in sicer z obrazložitvijo, da gre za enake dejanske in pravne podlage življenjske skupnosti tako istospolne skupnosti kot skupnosti med žensko in moškim. Ne glede na to, ali gre za sklenjeno oziroma registrirano ali tudi nesklenjeno zvezo. Zato je pomemben cilj, ki ga zasleduje predlog zakona, nova pravna ureditev istospolnih življenjskih skupnosti v smislu izenačitvi pravnih posledic med partnerjema s tistimi pravnimi posledicami, kot jih zakon predvideva za tovrstno skupnost dveh oseb različnega spola. Navedeno velja tako za sklenjeno partnersko zvezo kot tudi nesklenjeno partnersko zvezo dveh oseb istega spola, če ni razlogov, zaradi katerih bi bila zakonska zveza oziroma ta zveza med njima neveljavna. Tudi po mnenju Vlade namreč ni nobenih razumnih in stvarnih razlogov, zaradi katerih bi bil položaj dveh partnerjev, ki živita v dalj časa trajajoči skupnosti in nista sklenila partnerske zveze, urejen različno od zunajzakonske skupnosti. Drugič. Če bo zakon sprejet in uveljavljen, bo to pomenilo, da lahko tudi partnerja istega spola uveljavljata določene pravice ali izpolnjujeta določene obveznosti, ki izhajajo iz naslova obstoja njune zveze, kot to velja za partnerja različnih spolov. Konkretno bi to pomenilo, da je partner upravičen do dopusta za nego svojega partnerja, da je brezposelna partnerka zdravstveno zavarovana po svoji zaposleni partnerki, da se za uveljavljanje pravic iz javnih sredstev upoštevajo dohodki in premoženje obeh partnerjev, da partnerju ni treba pričati na sodišču zoper drugega partnerja in tako naprej. Gre za desetine in desetine zakonov, ki po trenutni ureditvi ne omogočajo enake obravnave. In tretjič. Glede na izid referenduma o Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, glede na vse javne polemike, razprave v času sprejemanja novele ZZDR ter v času referendumske kampanje, se s tem predlogom še vedno ohranjajo določena razlikovanja. Gre za poseben zakon, ki ohranja tudi na simbolni ravni različno poimenovanje med zakonsko zvezo in partnersko zvezo, predlagani zakon ne posega v veljavno ureditev družinskih razmerij in ne omogoča obojestranskih posvojitev partnerjema istega spola in zakon tudi ne omogoča oploditve z biomedicinsko pomočjo. Vlada je v svojem mnenju opozorila tudi na nekaj nedoslednosti zakona ter popravkov, ki bi bili potrebni, hkrati je bilo opozorjeno tudi na potrebne spremembe matičnega registra, ki pa terjajo določeno prehodno obdobje do začetka uporabe zakona. Vse te navedene pripombe so bile upoštevane in z amandmaji, ki so bili sprejeti na matičnem odboru Državnega zbora, tudi ustrezno vnesene v zakon. Za konec naj poudarim samo še to, da Vlada Republike Slovenije podpira vsa prizadevanja, ki stremijo k izenačevanju pravic vseh državljank in državljanov Republike Slovenije, in ta zakon je eno od teh prizadevanj. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Jana Jenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsem skupaj prav lep pozdrav! Danes bomo ponovno razpravljali in odločali o pravicah ter seveda hkrati dolžnosti istospolnih partnerjev. Že na matičnem odboru je bilo veliko povednega o odločanju na decembrskem referendumu o Zakonu o zakonski zvezi ter družinskih razmerjih. Poslanska skupina Desus je referendumu, na katerem se je odločalo o pravicah manjšine, nasprotovala. Zakon, ki je pred nami, ne nasprotuje večinskemu mnenju na omenjenem referendumu. Z njim ne posegamo v definicijo zakonske zveze niti v pravico o možnostih do kandidiranja v postopku za posvojitev, kot tudi ne v možnost oploditve z biomedicinsko pomočjo. Prav te pravice, ki jih imajo raznospolni partnerji, so bili temelj nasprotovanja Zakona o zakonski zvezi, ki so jih zagovarjali v SDS in NSi ter še posebej akterji v kampanji Za otroke gre pod taktirko Aleša Primca. Navedenim spremembah, ki jih prinaša ta predlog zakona, torej že v času referendumske kampanje niso nasprotovali. Celo nasprotno. Obljubljali so, da bodo sami pripravili podoben predlog zakona, ki bo urejal vse to, kar ureja ta predlog Zakona o partnerski zvezi. Če se takrat niso sprenevedali, zdaj s sprejemom zakona ne bi smelo biti težav. Še več, menimo, da je to ena redkih priložnosti Državnega zbora, da smo enotni in dokažemo, koliko nam je do dejanske z ustavo zapovedane enakopravnosti in odprtosti do različnosti. Pričakujemo torej, da bodo zakon, ki ni v nasprotju z referendumsko voljo, podprli vsi poslanci Državnega zbora, in ne bo služil za nabiranje političnih točk. Trenutno veljavni Pravilnik o registraciji istospolne partnerske skupnosti namreč ne predvideva vseh pravic in obveznosti, ki jih imajo poročeni pari ali pari v zunajzakonski skupnosti. Po novem bo lahko zaposleni partner, če bo njegov istospolni partner zbolel, imel pravico do odsotnosti z dela in pravico do nadomestila dohodka za nego družinskega člana. Istospolni partner bo lahko zavrnil pričanje proti partnerji iz partnerske zveze. Kar zadeva samo dedovanje in s tem povezani že dve odločbi Ustavnega sodišča, pa je v postopku že z ustavnima odločbami usklajen predlog Zakona o dedovanju. Z ureditvijo kot jo imamo danes na poslanskih klopeh popolnoma sledimo stališču Ustavnega sodišča, da gre pri življenjski skupnosti dveh oseb istega spola za enake pravne in dejanske podlage, kot to velja za zakonsko zvezo. Prav tako tudi sledimo zadnji odločbi Ustavnega sodišča z dne 26. februarja letos, ki je presodilo, da je člen Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti, ki določa, da se ta postopek lahko opravi izključno v uradnih prostorih upravne enote, v neskladju z ustavnim načelom enakosti. Raznospolni pari imajo namreč po Zakonu o zakonski zvezi možnost, da zakonsko zvezo sklenjeno tudi drugje. Državnemu zboru pa se je še naložilo, da v šestih mesecih odpravi to protiustavnost. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da bi morala Slovenija zakonodajo o pravicah in dolžnostih istospolnih partnerjev novelirati že pred časom, saj je vse bolj očitno, da na tem področju zaostajamo tudi za sosednjimi in drugimi primerljivimi državami. Novi zakon bo torej razširil pravice istospolnih parov z vsemi osnovnimi, socialnimi, ekonomskimi in zakonskimi pravicami, ki do sedaj niso bile zagotovljene. V Poslanski skupini Desus zakon podpiramo.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Že konec 70. let prejšnjega stoletja smo v Republiki Sloveniji dekriminalizirali istospolnost. O izenačitvi pravic se pogovarjamo že vse od leta 1989, sistematične rešitve pa kljub številnim poizkusom še vedno nimamo. Če je bila Slovenija še pred 10 leti prva med sosednjimi državami, ki je to področje začela urejati, pa čeprav slabo, smo danes na koncu vrste, saj nas je večina držav že prehitela. Po tolikšnem času je zato nujno, da pravice istospolnih oseb končno uredimo. Po nekaterih statistikah istospolno usmerjene osebe predstavljajo 5 % prebivalstva, zgolj 5 % prebivalstva. Gre torej za manjšino. manjšino diskriminirano na podlagi osebne okoliščine. Tista, ki je že več kot desetletje v mednarodnem pravu človekovih pravic prepoznana kot osebna okoliščina, na podlagi katere se ne sme diskriminirati. Ker se ljubezen ne diskriminira, se ne bi smeli diskriminirati niti zakoni, a žal pri nas ni tako. Pravice partnerjev v istospolnih partnerskih skupnostih trenutna zakonodaja ureja na pomanjkljiv, nepregleden in neustaven način. Analiza pravnega položaja istospolnih partnerjev je pokazala, da je diskriminacija množična in sistemska. Prisotna je v več kot 70 zakonih. Zakonodaji, ki diskriminira tolikšen del populacije, težko priznavamo legitimnost, saj gre za obstoj sistemske diskriminacije, ki pomeni grob poseg v človekove pravice. Prepoved diskriminacije pa je ena od temeljnih norm mednarodnega prava. Rodimo se brez predsodkov, čisti v razmišljanju, čutenju in odprtosti za svet in različnost. Predsodke vzgojimo, a ravno ti predsodki diskriminirajo. V pravni državi Sloveniji tako obstaja protiustavno stanje, ki smo ga dolžni odpraviti. Že trikrat je Ustavno sodišče odločilo, da je slovenski pravni red diskriminatoren do istospolno usmerjenih, pa če tudi se potem to isto Ustavno sodišče spreneveda in dovoljuje izrekanje večine o manjšinah na referendumu. Z zakonom o partnerski zvezi urejamo to, da se med dvema osebama istega spola, ki skleneta partnersko zvezo, omogoči medsebojno pravice in dolžnosti. S tem se sledi ugotovitvam Ustavnega sodišča, da pravne posledice skupnosti dveh ne smejo temeljiti na spolni usmerjenosti posameznika. Ustavno sodišče je odločilo, da gre pri istospolnih skupnostih za bistveno enake, dejanske in pravne podlage življenjske skupnosti, in tudi Evropsko sodišče za človekove pravice je že sprejelo stališče, da spada v koncept družinskega življenja, ki ga ustvarjajo telesne osebne vezi med dvema partnerjema, tudi istospolna partnerska skupnost. Predlog zakona o partnerski zvezi tako določa pravne posledice te skupnosti, vendar samo v razmerju med partnerjema, tako na osebnem področju kot na premoženjskem področju. Predlog zakona tudi dalj trajajoča s sklenjeno/ nesklenjeno partnersko zvezo v pravnih posledicah izenači s sklenjeno partnersko zvezo. S predlogom zakona pa se ne urejajo razmerja do tretjih oseb kot tudi ne do otrok. Predlog zakona tako ne omogoča posvojitev otrok kot tudi ne omogoča oploditev z biomedicinsko pomočjo. S tem smo stopili korak nazaj pri popolni izenačitvi pravic in iz mize umaknili določila, ki so našo družbo postavile na različne bregove. Nobenega objektivnega razloga pa ni več, da se istospolnim partnerjem odreka dostop do formalne sklenitve partnerske zveze v obliki civilne poroke. Takšna prepoved ne služi kakršnemukoli legitimnemu družbenemu namenu ali nacionalnemu interesu. Takšna prepoved je preprosto zgolj diskriminacija. Socialni demokrati ostro nasprotujemo kakršnikoli obliki diskriminiranja, saj trdno verjamemo, da ima vsak pravico, da brez diskriminacije uživa človekove pravice, zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Od vseh zakonov, do katerih smo se do sedaj morali opredeljevati, smo se poslanci Združene levice najtežje odločili, kako glasovati pri tem zakonu. Ta zakon prinaša zelo pomembne pravice istospolnim parom, to je dejstvo ne glede na to, ali bodo svojo zvezo formalizirali ali ne. Vendar hkrati ohranja diskriminacijo na področju biomedicinske pomoči in posvojitve otrok ter seveda tudi v simbolnem pomenu poroke. Po našem prepričanju je v nasprotju z ustavo in tudi temeljnimi človeškimi vrednotami. Zelo jasno je treba povedati, da so človekove pravice nedeljive. Če jih zares priznavaš, jih seveda priznavaš v celoti. Omejitve človekovih pravic so v normalni družbi dopustne samo v izjemnih primerih, med katere, to je potrebno posebej poudariti, istospolno usmerjeni nikakor ne spadajo. Normalno je, da imajo otroci manj pravic od odraslih, ker teh pravic niso sposobni uresničevati samostojno, ampak potrebujejo neko posebno varstvo. Enako je z duševno motenimi osebami, ki potrebujejo posebno zaščito. Upravičena izjema je tudi omejitev pravic odrasli osebi, ki je zgrešila določeno kaznivo dejanje. Jasno je, da naši istospolno usmerjeni prebivalci ne spadajo v nobeno od teh kategorij. Niso nedorasle osebe, ki bi potrebovale skrbnika. Prav tako niso kriminalci. Nobenega utemeljenega razloga torej ni, da bi istospolnim parom a priori odrekli pravico do posvojitve ali pa bo biomedicinske pomoči. Dejanski razlog za omejitev je le prepričanje, da so istospolno usmerjeni v nekem pogledu manj vredni, njihove zveze pa protinaravne. To prepričanje pa ni utemeljeno v nobeni realni lastnosti teh oseb, zato je enako nesprejemljivo, kot so bile nesprejemljive prepovedi rasno mešanih porok in druge oblike rasne segregacije. Podobno kot rasa ima tudi spol svojo biološko razsežnost in psevdoznanstveni argumenti za diskriminacijo istospolnih parov niso nič bolj trdni, kot so bile psevdoznanstvene utemeljitve rasne diskriminacije. Ko ocenjujem primernost tega zakona, se moram ustaviti pri stališčih predsednika Ustavnega sodišča, ki je izjavil, da otrok ni človekova pravica. Tu gre za očitno sprenevedanje, h kateremu se zatekajo številni nasprotniki enakopravnosti, ki nočejo odkrito priznati svoje homofobije. Seveda ni naloga oblasti, da državljanom dodeli otroka, zakonskega partnerja ali kaj podobnega. To pa ne pomeni, da lahko oblast nekomu a priori prepove, da bi sklenil zakonsko zvezo ali posvojil otroka, če mu to omogočajo življenjske okoliščine. V tem je ta zakon nesprejemljiv, tako kot je nesprejemljivo, da nekaterim ženskam ni omogočena biomedicinska oploditev samo zato, ker ne živijo v patriarhalni zakonski ali zunajzakonski zvezi. Vse to zakonske okvire, s katerimi oblast neupravičeno preprečuje posamezniku, da bi živel polno življenje. V Združeni levici smo po posvetovanju z organizacijami in aktivisti, s katerimi smo decembra 2014 vložili novelo Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, presodili, da so socialne in druge državljanske pravice, ki jih bodo na podlagi zakona pridobili poročeni in neporočeni istospolni pari tako pomembne, da moramo zakon kljub zadržkom podpreti. Vsekakor pa se ne bomo ustavili pri tem, zato že danes opozarjam na tri scenarije, ki se lahko odvijejo na tem področju. Del političnega razreda bo sprejetje tega zakona zagotovo izrabil za blokiranje napredka. Izgovor bo, da je problem že urejen in da nas te teme razdvajajo. Pričakujem, da nihče od nas, ki bomo danes glasovali za, ne bo sledil tej logiki. Če ne bo prišlo do rešitve po sodni poti, bomo mi v razumnem roku znova poskusili s popolno izenačitvijo na zakonski ravni, pri čemer pričakujem, da Vlada takrat ne bo stala ob robu. Po mojem trdnem prepričanju je omejitev pravic v tem zakonu tako nepravična, da bo to ugotovilo tudi Ustavno sodišče, če bo vsebinsko presojalo o tem vprašanju. Po naši oceni je seveda za družbeni napredek veliko bolje, da do izenačitve pravic pride v okviru rednega demokratičnega postopka. Vsekakor pa ne vidimo nobenega razloga za to, da bi sodna veja oblasti še naprej dopuščala odkrito diskriminacijo. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Krščanski demokrati smo v temeljni program zapisali, da spoštujemo zakonsko zvezo med možem in ženo in podpiramo družino. Ljudje si na svoji življenjski poti želijo močno partnerstvo, ki zmore premagati tudi največje težave in preizkušnje. Partnerstvo staršev je nosilni steber družine. Njegova kakovost ima velik vpliv na vzgojo otrok. Zakon je vrednota za dva človeka, ki želita biti dolgoročno skupaj, si deliti dobro in hudo ter biti na voljo in pomoč drug drugemu. Družina je središče in temelj družbe. Družina ima nenadomestljivo vlogo za posameznika, skupnost, narod in državo. Zaradi tega mora uživati posebno varstvo s strani države oziroma celotnega pravnega sistema, in to zaradi koristi otrok. Krščanski demokrati pa spoštujemo in poudarjamo, da ima vsak pravico do svobodne izbire in urejanje življenja pa svoji vesti in želji. Predlog zakona o partnerski zvezi po našem mnenju posega v posebej varovan položaj družine s tem, ko se v večinskem delu zakona navezuje na Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. S tem odpira veliko možnosti različnih interpretacij in uporabe besedila in členov zakona. Tudi procesno je predlog problematičen. Obvezna sestavina predloga zakona je tudi uvod in znotraj njega obrazložitve, kaj so razlogi za sprejem zakona. In ravno navedeni razlogi, so nam krščanskim demokratom problematični. Predlog zakona, ki razloge za svoj obstoj črpa v obtožbah o diskriminaciji, homofobiji in rekatolizaciji krščanski demokrati ne moremo podpreti. Predvidevamo sicer, da je predlagatelj predlog zakona vložil iz jeze neposredno dan po referendumu, ki je dal jasen signal vladajočim, kje je mesto za družino v naši družbi. Od tod verjetno izhajajo njegove napadalne besede, ki jih je zapisal v obrazložitvah zakona. Po našem mnenju gre za sovražni in izključevalen govor še posebno v delu, ko omenja, da je treba preprečiti zakonodajno iniciativo Koalicije Za otroke gre! in preprečiti vmešavanje države Vatikan v slovensko zakonodajo. V Novi Sloveniji smo pričakovali, da se bodo vsi zainteresirani na področju civilne družbe po zadnjem referendumu končno le srečali v konstruktivnem dialogu in skupaj poiskali konstruktivne rešitve, s katerimi bodo dosegli vsaj najmanjši skupni imenovalec, pa žal do tega ni prišlo. Tudi poslanec Möderndorfer ni utemeljil svojega predloga na takšnem dialogu. Glede na odziv Vlade Republike Slovenije bo predlog zakona zelo verjetno sprejet in ravno zaradi tega smo vložili in dobro utemeljili amandma, s katerim bi načelnikom upravnih enot, pooblaščenih osebam ter matičarjem omogočili, da lahko iz verskih, osebnih, filozofskih ali drugih utemeljenih razlogov odklonijo sklepanje partnerske zveze. Amandma smo obširno utemeljili tudi z razlagami pravnega strokovnjaka dr. Mira Cerarja. V Novi Sloveniji smo zelo kritični do vloge Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki pod vodstvom Socialnih demokratov ni opravilo in ne opravlja svoje naloge. Ravno ministrstvo bi moralo ustvariti in odpreti prostor za dialog znotraj vseh predstavnikov civilne družbe in na takšnih skupnih dogovorih utemeljiti in predlagati zakon, pa tega žal ministrstvo ni storilo. Krščanski demokrati istospolnim ne odrekamo človekovega dostojanstva in svobode, da si urejajo življenje tudi v partnerski skupnosti v skladu z njihovimi vrednotami. Prav je, da se v posebnem zakonu uredijo pravna razmerja za istospolne partnerje v smislu dedovanja, pravice do odsotnosti z dela zaradi bolezni partnerja in pravica do nadomestila dohodka za nego družinskega člana, možnost do obiska partnerja obsojenca na prestajanju zaporne kazni in podobno. Predlagatelj s svojim predlogom zakona ne upošteva rezultata referenduma in ne poskuša umiriti dogajanja ter odpreti dialoga, na katerem bi utemeljil in predlagal kvaliteten zakon. Nasprotno, predlog utemeljuje s sovražnim govorom neposredno usmerjenim proti kristjanom. Takšnega predloga pa žal krščanski demokrati ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Lep pozdrav, podpredsednik, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog zakona, ki je danes pred nami, temelji na besedilu, ki ga je pripravilo Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti že v času naše vlade, pa do volitev ni prišlo do njegovega sprejema. Novi zakon v primerjavi z veljavnim zakonom o registraciji istospolne partnerske skupnosti prinaša spremembe, lahko rečemo tudi bistvene spremembe, in sicer skupnost med dvema moškima oziroma dvema ženskama ne bi bila registrirana, temveč sklenjena pred matičarjem tako kot zakonska zveza med moškim in žensko, torej popolnoma enak poročni obred z vsem kar pritiče poroki, samo poimenovanje bi bilo drugačno. Odpravil bi neenakost, razen pri posvojitvah otrok in zdravljenju neplodnosti z biomedicinsko pomočjo. Ustavno sodišče Republike Slovenije je v odločbi z dne 2. 7. 2009 odločilo, da je določba 22. člena Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti, ki določa pravico do dedovanja, v neskladju z ustavo. Ustavno sodišče je poudarilo, da je registrirana partnerska skupnost razmerje, ki je po vsebini podobno zakonski zvezi ali zunajzakonski skupnosti. Gre za stabilno povezanost dveh oseb, ki sta si blizu, si pomagata in se podpirata ter, da je tudi pravna ureditev takšne skupnosti podobna zakonski zvezi ali zunajzakonski skupnosti. Določene so medsebojne pravice in dolžnosti, varstvo šibkejšega partnerja, premoženjski režim med partnerjema je skoraj v celoti povzet po zakonski zvezi, enako dolžnost preživljanja. Skratka, rešuje se nekaj vprašanj, nikakor pa s tem zakonom nismo rešili osnovnega problema. To je, ne moramo imeti vsi v naši državi enake pravice. Zakon o partnerski zvezi se ne dotika vprašanj, ki so se med zadnjo kampanjo izkazala kot najbolj sporna. Ne odpravlja torej neenakosti v celoti. Še vedno je naša država razdeljena na tiste spolno normalno usmerjene in ostale. Na žalost s tem zakonom to še dodatno potrjujemo. Kljub temu, da bi si želeli, da bi bila sprejeta odločitev, ki jo je predvidevala novela zakona ZZZDR, ki bi resnično izenačila pravice vseh, bomo ta zakon podprli, saj po našem prepričanju, vsaj na nek način predstavlja korak v pravo smer, smo pa še daleč od cilja, spoštovani kolegice in kolegi, če je res naš skupen cilj popolna enakopravnost vseh v Republiki Sloveniji.
Hvala lepa. Gospod Saša Tabaković bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki ministrstva, kolegice, kolegi, lep pozdrav! Danes obravnavamo Zakon o partnerski zvezi, ki ga je lansko leto le dan po zadnjem referendumu, kot smo že lahko slišali, v Državnem zboru predložil poslanec gospod Jani Möderndorfer. Predlog zakona uvaja novo pravno ureditev istospolnih partnerskih zvez, tako sklenjenih kot tudi nesklenjenih. Pri tem predlagatelj na podlagi odločb Ustavnega sodišča iz leta 2009, 2013 in 2015 skoraj da v vseh elementih izenačuje pravne posledice med partnerjema s pravnimi posledicami, kot jih zakon predvideva za zakonsko zvezo ter zunajzakonsko skupnost moškega in ženske. Kljub temu pa predlog zakona ne ureja družinskih razmerij, torej ne širi oziroma spreminja definicije zakonske zveze kot življenje skupnosti med možem in ženo, kot tudi ne razmerje do tretjih oseb, kar pomeni, da izključuje pravico do skupne posvojitve otrok in do postopkov oploditve z biomedicinsko pomočjo. Vlada predlogu zakona zato tudi ni nasprotovala, opozorila pa je na nekatere manjše pomanjkljivosti. Na seji matičnega delovnega telesa so bili sprejeti amandmaji, ki so sledili omenjenim opozorilom Vlade in predvsem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, s katerimi je bilo besedilo zakona ustrezno preoblikovano na način, da bodo lahko po sprejetju in začetku uporabe tega zakona partnerske zveze pa tudi nesklenjene partnerske zveze takoj zaživele z vsemi pravnimi posledicami, ki po predlogu izhajajo iz njih. V Poslanski skupini SMC bomo predlog zakona podprli, tako kot smo podprli njegovo obravnavo, kljub temu da nekateri opozarjajo, da eno leto po razglasitvi odločbe na referendumu Državni zbor ne sme sprejeti zakona, ki bi bil vsebinsko v nasprotju z odločitvijo volivcev, saj je bila na referendumu decembra 2015 zavrnjena novela, ki je posegala v celotni Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. S temi opozorili in očitki se v poslanski skupini SMC ne moramo strinjati. Ta zakon je namreč kot zaokrožena pravna celota v ničemer ne posega v Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, saj ne vsebuje enakih rešitev, kot na referendumu zavrnjena novela. Nasprotno, sledi glavnim argumentom, ki so jih kot razloge proti navajali volivci in volivke, ki so na referendumu novelo zavrnili. Zakon o partnerski zvezi ne redifinira spolov, se ne dotika vloge materinstva in očetovstva kot takega in ne odpira vprašanj, ki se kakorkoli tičejo skupnih posvojitev otrok ali pa ustvarjanja družine z biomedicinsko pomočjo. Poleg tega Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora opozarja, da je s spremembo ustave zakonska določba o enoletni prepovedi, ki se je neposredno sklicevala na zdaj spremenjeno ureditev v 90. členu Ustave, izgubila podlago, do uskladitve pa se ob smiselni porabi ZRLI uporablja ustavni zakon neposredno. Poleg tega je Ustavno sodišče že v preteklosti povedalo, da vezanost na referendum ni absolutna in da mora ne glede na to vezanost zakonodajalec v temu obdobju odpraviti protiustavnosti, ki izhajajo iz odločb Ustavnega sodišča, in da lahko v temu obdobju opravi tudi tiste uskladitve z ustavo, za katere meni, da so na tem področju potrebne zaradi varovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Kot veste, smo v SMC ob obravnavi novele Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih v Državnem zboru in v referendumski kampanji izhajali iz vprašanja poseganja v temeljne človekove pravice in svoboščine oziroma pravice do posega v osebno svobodo drugega, v nedotakljivost človeškega življenja. Obravnavano novelo smo presojali izključno po tem, kako ureja položaj življenjske skupnosti dveh oseb istega spola, v duhu ustavnega načela enakosti in mednarodno-pravnih dokumentov o odpravi vseh vrst diskriminacije. Vseskozi smo poudarjali, da novela nikomur ne daje posebnih pravic, ki bi izhajale iz spolne usmerjenost in tudi v ničemer ne pomeni poseganje v pravice do tretjih oseb, predvsem pravice do posvojitve otrok, saj smo še danes prepričani, da imamo ustrezno oblikovano pravno prakso glede varstva koristi otrok. Res je, zaradi slednjega se počutimo nekoliko nelagodno saj verjamemo, da ni primerno, da se o človekovih pravicah odločba na referendumu ali da se o človekovih pravicah sklepajo kompromisi. A iz razprave na matičnem delovnem telesu več kot nedvoumno izhaja, da ta zakon predstavlja poskus oblikovanja postreferendumskega konsenza o pravni ureditvi medsebojnih razmerjih in položaja istospolnih parov. V Poslanski skupini SMC menimo, da ta predlog zakona po referendumu predstavlja simbolno sporočilo celotni družbi, da moramo ne glede na izid referenduma prepoznati istospolne partnerske zveze kot enakopraven del našega družbenega okolja. Kljub nekaterim pomislekom zakon podpiramo in si želimo, da bi bil sprejet v predlagani obliki, saj smo mnenja, da to ni tema, ki bi jo lahko umaknili iz politične agende za še nekaj nadaljnjih let ali pa jo enostavno prepustiti čakanju drugačne družbene okoliščine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! Danes je 20. april, točno štiri mesece od referenduma 20. December, kjer se je na referendumu za zavrnitev Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih s 63,51 glasovi proti ob udeležbi več kot 600 tisoč volivcev izrazila volja ljudstva. Dosežen je bil kvorum, ljudstvo se je jasno izrazilo proti spremembam, ki so bile predvidene v Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Pred menoj je kolega iz SMC dejal, da je simbolično potrebno, kljub temu pa je bilo izraženo na referendumu, dati pravice oziroma sprejeti zakonske spremembe na področju istospolnih partnerskih zvez. Dragi kolegi, ne simbolično, ampak kar konkretno boste poteptali voljo ljudstva, ki je bila izražena točno pred štirimi meseci. Torej le dva dneva po odločitvi in še ne po uradno objavljenih rezultatih, je takrat samostojni poslanec Jani Möderndorfer v proceduro Državnega zbora vložil zakon, ki ga imamo danes pred seboj, torej zakon o partnerski zvezi. Ustavni zakon je leta 2014 črtal določbo, da je Državni zbor Republike Slovenije vezan na izid referenduma ter da se Zakon o referendumu in ljudski iniciativi do uskladitve uporablja smiselno s spremembo ustave, vendar je enoletni moratorij za sprejem rešitev, zavrnjenih na referendumu, še vedno ostal na zakonski ravni. V 25. členu Zakona o referendumu in ljudski iniciativi je jasno zapisano: "Eno leto po razglasitvi odločitve na referendumu Državni zbor ne sme sprejeti zakona, ki bi bil vsebinsko v nasprotju z odločitvijo volivcev." Še enkrat poudarjam, danes simbolično štiri mesece po odločitvi, jasni odločitvi ljudstva teptate tisto, kar je bilo doseženo na referendumu in jasno izraženo. Predlagatelj takrat še samostojni poslanec Jani Möderndorfer je v razlagi zakona, ki je sestavni del zakona, uporabil tudi, če lahko rečemo, milo rečeno diskriminatorne besede hkrati pa tudi neke sovražnega govora. Ne skrbi to, da je to naredil poslanec, ki je bil takrat nepovezan oziroma samostojen, ampak skrbi to, da je to danes prevzela tudi koalicija. Če preberem, kaj je tukaj diskriminatornega, glede na to, da bo naslednja točka sprejemanja zakona, ki govori o diskriminaciji. Dragi kolegi iz koalicije, preberite si 8. in 9. stran, ki je boldirana, podčrtana. Pravi takole: "Predvsem pa se ne sme dopustiti Koaliciji Za otroke gre!, ki je bila pobudnica referenduma, da bi prevzela zakonsko iniciativo, ki jo je napovedala, in sicer da bo pripravila predlog zakona, s katerimi bi uredili socialne zadeve za istospolno usmerjene partnerje. Pa ne zgolj zaradi dejstva, da je koalicija svoje nasprotovanje noveli Zakona v zakonski zvezi in družinskih razmerjih in referendumsko kampanjo gradila na predsodkih, neresnicah, lažeh, strahu, da je zastopala interese svetega sedeža oziroma države Vatikan, ki se ne sme vmešavati v notranje zadeve Republike Slovenije …" To je sestavni del zakona in vi danes govorite o nediskriminaciji, o človekovih pravicah, hkrati pa podpirate takšno razlago v zakonu. Pa seveda tudi da navedba, kjer piše, da kljub izidu referenduma je treba nekaj narediti. Takšno označevanje za predlagatelja je najmanj nedopustno, zaskrbljujoče pa je tudi, kot sem dejala, da takšen diskurz prevzema tudi vladajoča SMC. Pri tem predlog diskriminira sedanje izvenzakonske skupnosti, saj nesklenjene istospolnim partnerskim skupnostim določa enake socialne in ekonomske pravice, kot jih imata zakonska zveza in izvenzakonska zveza skupaj. Izvenzakonska skupnost moškega in ženske pa bo še naprej izenačena z zakonsko zvezo samo tam, kjer bo ta zakon posebej določal. Poleg tega predlog zakona, ki ga imamo na mizi, zgolj navidezno ne omogoča posvojitve otrok v istospolno skupnost, in sicer tako, da pravi: "Partnerja partnerske zveze ne morete skupaj posvojiti otroka.« V tem primeru gre za zavajanje javnosti in nasprotovanje ljudski volji na obeh referendumih, ki je jasno zavrnila rešitve, ki pomenimo, da bi otroku odrekali pravice do posvojitve matere in očeta." Gre namreč za to, da predlog zakona prepoveduje samo skupno posvojitev otroka istospolni skupnosti. Glede na to, da slovenski pravni red dovoljuje, da bo naprej še lahko posvojitelj en partner, takega predloga novele zakona v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. aprila letošnjega leta. V razpravo dajem 8.b člen ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Kdo želi razpravljati, prosim za prijavo? Besedo ima predlagatelj gospod Möderndorfer.
Hvala lepa. Seveda je prav, da se kot predlagatelj oglasim vsaj v dveh izrečenih dejstvih izza stališč, ki so bile podane s strani Nove Slovenije in s strani SDS, predvsem zato, ker je za slovensko javnost nekaj stvari treba zelo jasno postaviti na piedestal in razčistiti. Prvič. Poslanke in poslanci smo uradne javne osebe in kadarkoli zaznamo sovražni govor, smo ga dolžni, dolžni prijaviti. Kar seveda pomeni, da če to ugotavlja Nova Slovenija, vam predlagam, da po Kazenskem zakoniku 297. člena podate ustrezno ovadbo proti meni, ker spodbujam sovražni govor. Edino na ta način bomo pretestirali, ali vaše besede držijo ali ne, posebej če to eksplicitno ugotavljate. Če je kaj na vaši svetli pravičnosti, prosim, če to naredite, ker je že čas, da enkrat razčistimo okoli teh sovražnih govorov. Enako velja za SDS, ki se skupaj z Novo Slovenijo, bom rekel, spravlja na samo obrazložitev samega zakona. Zdaj, roko na srce, sam kot poslanec in upam, da to velja za vse moje kolege in kolegice ne glede na politično usmerjenost, se strinjate z menoj, da se Vatikan ne sme in ne more vmešavati v našo zakonodajo. Ker če se, potem me prosim v temu delu razsvetlite, da bom kaj več vedel. Tretja stvar, ne pozabiti, eden od predstavnikov cerkve je zelo jasno povedal v svojem intervjuju, da Vatikan pozorno spremlja in gleda, kaj se dogaja v Sloveniji, da se ne bi zgodila podobna zgodba kot na Irskem. In v tem delu sem zelo jasno opozoril v svoji obrazložitvi, zakaj smatram tako, kot je zapisano, in še danes stojim za temi besedami. Ne pozabiti pa naslednje, obrazložitev je samo spremljajoči tekst, veljal bo zakon. Prosim, če gremo na dikcijo zakona, na posamezne člene in le-tam bomo lahko dejansko opravili dialog in videli, ali je zakon primeren za sprejem oziroma ali je v nasprotju z ustavo oziroma v nasprotju s katerimkoli predpisom v naši državi oziroma v koliziji. Na koncu naj povem samo še slednje, tolikokrat ste omenili moratorij in pa veljavni Zakon o ljudski iniciativi oziroma o referendumu in ljudski iniciativi, predlagam vam, da si preberete še enkrat zelo natančno obrazložitev spremembe 90. člena Ustave iz leta 2013. V tej dvorani smo o tem razpravljali, nekateri danes celo tukaj sedite in zanimivo, niti eden ni bil proti tem spremembam. Niti eden. In vsi smo takrat pravilno razumeli ta zakon, ustavni zakon. Zato je vse ostalo seveda danes, lahko ugotavljam, samo še sprenevedanje. Res pa je, da obstajajo poti preverjanja te določbe 90. člena in zato predlagam, da dokler tega ni, spoštujemo vsaj tisto, kar je ta Državni zbor že sprejel in velja, to pa je sprememba 90. člena. Toliko, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Današnji predlog zakona bo zagotovo odpravil določene protiustavnosti, ki se v temu trenutku dogajajo istospolno usmerjenim osebam. To so protiustavnosti, ki so jo deležni izključno zaradi svojih osebnih okoliščin, kar je seveda za Poslansko skupino SMC popolnoma nesprejemljivo. Zavedam se, da smo seveda do vprašanja spolne usmerjenosti kot družba v razpravah zagotovo konservativni zaradi tega, ker seveda spolnost kot neko naravno pa tudi človeško gonilo je v določenih razpravah seveda še vedno tabu v naši družbi. O spolnosti se zelo težko pogovarjamo, čeprav sam verjamem, da je ljubljenje dveh odraslih, spolno zrelih oseb seveda posega tudi po nekih drugih ravneh, ki niso izključno nagonske. Ker je spolnost tabu, se seveda težko pogovarjamo tudi o pravicah oseb, ki so zaradi spolne usmerjenosti diskriminirane. Da je temu tako, mora človek seveda poslušati samo razpravo, ki se je dogajala ob zadnjem referendumu, kjer smo bili seveda kot del javnosti deležni različnih bolj ali manj utemeljenih ali pa seveda manj neutemeljenih argumentov. Iz te razprave, ki se je odvila, je bilo zelo jasno predstavljeno, katera so temeljna nesoglasja javnosti, ki se jih zakon, ki ga danes obravnavamo, izognil. Izognil se jih ne namenoma. Ta nesoglasja so bila vloga materinstva in očetovstva, posledično seveda tudi posvojitev tretjih oseb, torej otrok, in pa redefinicija spolov. Slednja seveda nikoli ni bila korektno utemeljena. Ta zakon, ki ga imamo danes na mizi, ureja ostale pravice, ki jih v razpravi javnost nikoli ni problematizirala ali pa naslavljala kot problematične. Ravno nasprotno, zakon ureja tiste pravice, ki jih je celotna javnost pripoznala kot diskriminatorne, zato je prav, da jih seveda tudi v skladu odločb Ustavnega sodišča, uveljavimo. V tem smislu predlog zakona seveda krepi nek družbeni konsenz pri poskusih pravne ureditve medsebojnih razmerij in pravnega položaja istospolno usmerjenih oseb, torej omejitev in obveznosti, ki iz partnerskega razmerja izhajajo na področjih družbenega življenja. Tako da se na ta način krepi tudi institut pravne države, ker z uveljavitvijo tega zakona odpadejo vse tiste potrebe po izpodbijanju 60. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih pred Ustavnim sodiščem, ker je napovedala tudi varuhinja za človekove pravice. Kar se tiče amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije, najmanj kar lahko rečem, je to, da je kot tako v nasprotju z načelom enakosti pred zakonom. Vi zelo dobro veste, da gre pri sklenitvi zakonske oziroma partnerske zveze za pravni postopek, ki ima zelo malo z ugovorom vesti iz moralnih ali etičnih razlogov, ker če bi veljal amandma Poslanske skupine Nove Slovenije, potem bi lahko imeli uslužbenci, ki jim je zaupano, da v imenu države postopek sklenitve partnerske zveze izpeljejo, tudi moralno pravico, da lahko iz nekih moralnih zadržkov zavrnejo tudi sklenitev zvez med hetero spolno usmerjenimi pari. In kaj bi potem imeli? Tako da, prosim, da se v Poslanski skupini Nove Slovenije ne sklicujejo na mnenje dr. Cerarja, zaradi tega, ker so ga enostavno izvzeli iz konteksta. Tako kot ga razlagajo, enostavno ne drži. Sicer razumem, da imajo poslanci iz Poslanske skupine Nove Slovenije neke moralne zadržke, kadar je treba razpravljati o tem vprašanju. To popolnoma razumem. Ne razumem pa neke druge stvari. Glede na to, kako si poslanci Nove Slovenije enostavno želijo optimizirati javni sektor, ne razumem, da potem hkrati vlagajo amandmaje, ker bi v končni fazi lahko pripeljali do nekih rezultatov, ker bi javni uslužbenci na podlagi nekih moralnih zadržkov prejemali plačo in ostali doma in ne bi nič delali. Tega pa z njihovega stališča dejansko ne razumem in takšnega arbitrarnega razlaganje oziroma razumevanje instituta ugovora vesti ne morem podpreti. Toliko za enkrat. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani in tistim, ki spremljate sejo! Zakon bom podprla, ker pomeni tisto odpravo diskriminacije glede tistega, kar se v večini strinjamo, torej odpravo diskriminacije istospolnih skupnosti, kadar gre za njun odnos, odnos dveh oseb in razmerja med njima. Tako da to vidim kot eno prvo stopnico k popolni odpravi diskriminacije, nikakor in v tem se strinjam s predhodnimi govorniki, ki so tem govorili, ne, ne bo šlo za popolno odpravo diskriminacije, ampak sedaj imamo situacijo, kot je. Kar zadeva predlog Primčevega zakona, torej zakona Koalicije Za otroke gre!, tisto sploh ni formalno pravilno vložen predlog, to je besedilo, ki je bilo poslano predsedniku Državnega zbora. In o tem se sploh ne moremo pogovarjati kot o formalno vloženem predlogu zakona o ureditvi položaja istospolnih skupnosti. Malo pa me čudi stališče Združene levice, da razmišljate o tem, ali je težka odločitev, ali bi ta zakon podprli. Ko ste predlagali spremembo Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih in popolno izenačitev istospolnih skupnosti z navadnimi, smo ta predlog sprejeli, smo naredili vse, kar je bilo mogoče, da bi tudi ta predlog bil uveljavljen. Odločitev Ustavnega sodišča je bila, da ta ureditev ne more obveljati. Pika. Odločitev Ustavnega sodišča je treba spoštovati, ne moremo pa pustiti zdaj naslednjih 10 let, da bomo premlevali, bili naslednjo bitko in pustili zadeve, kot so bile do sedaj. Diskriminacijo vsaj na tisti stopnji, ki je mogoča v družbi, je treba odpraviti in zato smo se tudi odločili, da podpremo predlog tega zakona in da postavimo prvo stopnico, da odpravimo najbolj grobe kršitve, najbolj grobo neenakopravnost. Smo se odločili, da ta zakon iz tega razloga sprejmemo. Ostaja odprta pot še za vnaprej, da pa v bodočnosti uredimo popolno odpravo neenakopravnosti istospolno usmerjenih partnerjev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec. Izvolite.
Hvala za besedo. Najbolj me je čudilo pri predstavitvah poslanskih skupin tistih koalicijskih partnerjev, ki so bili že v prejšnjih vladah, ki so imeli celo vlado in govorili, da o neustavnosti Zakona o registraciji partnerskih zvez. Do zdaj je tako, kot sem vam že v prejšnjih razpravah, ko smo obravnavali Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, povedala – niste naredili nič. Zdaj se pa po prsih tolčete, kako ste za človekove pravice, za to, da se uredijo te zadeve. Še enkrat bom poudarila, da je bil v času naše vlade sprejet Zakon o registraciji partnerskih zvez, kasneje tudi z naše strani predlog za spremembo glede na odločitve Ustavnega sodišča, pa niste podpirali tega. Tudi takrat od 2010 naprej oziroma od 2008 niste na tem naredili nič. Pa pustimo to, o tem smo že razpravljali. Kolega Jani govori o tem, da se naj prijavi sovražni govor, pri tem pa dobro ve, da ga varuje imuniteta, da če se prijavi poslanca, je to malo drugače. To, kar je zapisano, boldirano, podčrtano, si lahko prebere vsak. Če so to prebrale tudi službe Državnega zbora, če je to prebral predsednik Vlade, če je to prebralo ministrstvo, je prav tako lahko pozvano, da poslanca, ki uporablja takšen govor, take dikcije pri obrazložitvi zakona, prijavi ali pa vsaj opozori. Da to koalicijski poslanci oziroma kolegi gospod Möderndorferja podpirate, ko bi se lahko mogoče distancirali od tega, kar piše tukaj notri, da se je gradila kampanja na lažeh, diskriminacij in ne vem čem vse. Niti enega argumenta proti niste povedal, ko smo vas spraševali o posvojitvah otrok po četrtem razdelku Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Niti enega argumenta, da bi zavrnili, kar smo govorili takrat v kampanji proti, da bo prihajalo do posvojitev. Niste imeli proti argumenta. Niste. In danes pa nam očitate, da smo lagali tisti, ki smo bili v kampanji. Še enkrat poudarjam, tisti zakon točno določa posvojitve in je potem mogoče stvar malo obrnjena. Da se jasno v razlago zakona napiše, »kljub volji izraženi na referendumu« bomo pa mi sedaj naredili nekaj. Tako kot je rekla kolegica Murglova, "to je prva stopnica." Pa ne bo drugih stopnic, ker bo velik skok. Takoj po izidu referenduma ste na socialnih omrežjih napovedali zamenjavo ustavnih sodnikov glede na referendumski izid. Takrat so se začele pojavljati besede o tem, da je treba zamenjati, seveda glede na ideološko prepričanje, ustavne sodnike. Pričakujemo lahko, da bo nova sestava ustavnega sodišča ta zakon spoznala kot protiustaven in da se bodo kasneje, ker hitro z velikim skokom brez stopničk sprejela zakonska določila, ki bodo čisto enaka, kot je bil ta predlog na referendumu. Popolnoma enaka. To je tudi to, kar kolegica Murgel povedala, da je to prva stopnička, potem bomo pa gradili naprej. Govoriti o tem, da ta zakon rešuje samo tisto, kar je najbolj nujno; tukaj se moram strinjati z Združeno levico, zakaj niso šli v popolno izenačitev popolnoma, vse, nobene diskriminacije, vse enakosti, vse, vse, vse. Tukaj se strinjam z njimi. Zakaj tega niste naredili? Zakaj? Kje je razlog? Verjetno boste, potem v razpravi povedali kaj. Tisto, kar piše tam seveda, da istospolna partnerska skupnost ne moreta skupaj posvojiti otroka, ga lahko pa vsak posamezno. Jaz govorim, da ne zavajajte ljudi z argumentom, da niso možne posvojitve v partnersko skupnost istospolnih partnerjev. Ne o9dkimavati! Ne odkimavati, ker to že cel čas o predlogu zakona o tem govorite in dajete ljudem, češ, govorimo o porokah, posvojitve pa niso možne. So možne. Povejte. Vendar skupaj ne moreta posvojiti, tako piše v 8. členu. No, zakaj zavajate spet ljudi, da ne jemljete materije iz referenduma? Isto materijo obravnavate v tem zakonu, popolnoma isto, točno štiri mesece po odločitvi na referendumu. Malo vam je mar za odločitev ljudstva. Kar se pa tiče tega amandmaja Nove Slovenije, ga bomo podprli v Slovenski demokratski stranki. Že to, tukaj je obrazložitev po gospodu Cerarju, vašemu partijskemu šefu, pravite, navedbe ne držijo, edina in sveta resnica je tisto, kar vi poveste. Edina in sveta resnica. In zdaj še navedbe gospoda Cerarja ne veljajo – vzete so iz konteksta. Potem pa dajte celotno besedilo, povejte, kje je vzeto iz konteksta, obrazložite kako, da ne velja ta ugovor vesti in tako naprej. Vedno, edina in sveta resnica je vaša resnica. Da pa zavajate ljudi, da zavajate s tem zakonom, da jemljete materijo, ki je bila izražena na referendumu, to pa si zdaj mi izmišljujemo, ker vaša edina sveta resnica je to: posvojitve niso možne. Povejte jasno in glasno: posvojitve so možne, prihajalo bo do porok, posvojitve so možne in bodo v partnersko skupnost, skupaj ne, vendar vsak posebej. Kdaj, po besedah gospe Murgel, bo naslednja stopnička? Ker se strinjam z njo, da je prvi korak, prva stopnička. Kdaj bo naslednja, mi povejte. Boste čakali, da bo ta zakon neustaven, potem boste pa naredili isto, kot je bilo na referendumu? Morala in etika in tako naprej vam je španska vas, posebej še pa volja ljudstva. To se pa kaže zdaj vedno bolj. In meni je žal tistih poslancev, ki morajo zraven pritiskati gumbek za ta zakon proti ugovoru vesti. Povejte resnico o tem zakonu, dajte povedati, kaj je možno po tem zakonu. Zakon je bil pa skropucalo. v vseh členih ga je ZPS popravila. V vseh členih. Ja, gospod Prikl, se bova strinjala, ne. Skropucalo. Vsi členi amandmirani, členi črtani, ne vem, na koncu smo dobili to nekaj tako skupaj malo, češ, to je skoraj tako kot odlok na občinskem svetu pa še slabše. Pa se ponavadi ne spuščam, to se ponavadi gospod Möderndorfer spušča v naše zapise zakonov in členov, ampak tukaj pa moram povedati, vsak člen amandmiran, ZPS na vse. Niste dali finančne konstrukcije, kaj to pomeni. To je tudi Zavod za zdravstveno zavarovanje povedalo, tudi Vlada je rekla, da ni finančne konstrukcije, da se ne ve, kakšni bodo stroški glede na te zadeve. Pa se veselo takšen zakon sprejme. No, ni problem, kaj to pomeni za zdravstveno, socialno blagajno, koliko je to iz proračuna, nič. Nič. Če je 10 evrov ali je milijon ali je pol milijona, saj nima veze, dajmo to narediti. Prvo stopničko. S koliko bo pa jesen, še ne eno leto po referendumu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima [[...]]Replika, dr. Jasna Murgel. Izvolite.
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec dela točno to, kar nam očita. Zavaja. In njena resnica je edina resnica. Vse, kar sem jaz rekla, na mene ste se sklicevali, napisala na tistem facebooku, je, da bomo menjavali sodnike Ustavnega sodišča. O tem bomo tukaj odločali. Je res? O tem bomo tukaj odločali v Državnem zboru, in to sem tudi mislila. Vse drugo je plod vaše domišljije in pač domišljije tistih, ki z vami sodelujejo. O tem bomo tukaj odločali v Državnem zboru. Tega ne morete zanikati. Letos in naslednje leto. Drugega nisem niti napisala niti mislila, niti kadarkoli naredila česarkoli, da bi vplivala na izbiro sodnikov Ustavnega sodišča in tudi ne bom, ker bom vedno spoštovala odločitve Ustavnega sodišča in Ustavno sodišče. Drugo, naslednja stopnička. Rekla sem in ste me narobe razumeli, da si bomo prizadevali, da bo to prva stopnička oziroma sem mislila, da si bomo prizadevali, da bo to prva stopnica, ker menim, osebno, da s tem zakonom še vedno ni v popolnosti odpravljena diskriminacija. Torej si bomo prizadevali, ne vem pa, kakšna bo. Nisem pa rekla, da točno vem, da imam kristalno kroglo, da bo to dejansko tudi sprejeto, ne vem, na to ne morem vplivati, ne vem, kaj se bo zgodilo. Ampak moje osebno prepričanje je, da diskriminacija s tem zakonom kljub temu, da ga bomo sprejeli, ne bo v popolnosti odpravljena in zato si bom prizadevala, da bo. Pika. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa. V bistvu, če sem iskren, upam, da bo čimprej, mislim, da imamo še dve uri in 45 minut, čimprej konec, zato da bomo skrajšali te muke, ker vidim, da imate eni še zadnje vzgibe z nekimi nesmiselnimi razpravami, pa jih naj naveden ene par. Škoda, ker je šla kolegica Godec [[…]]Ja, tamle je, se je umaknila na drugo stran [[…]]Poglejte, finančne posledice zakona. Veste, to pomeni tako, v tem zakonu so jasno zapisane, kakšne so finančne posledice. Kakšne so pa posredne finančne posledice? Oprostite, vam bom dal eno primerjavo. Tudi če bi navaden zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih spreminjali, posrednih ne moreš ugotavljati, ker po tej logiki pomeni, ker tudi novorojeni otrok pomeni posledično za zdravstveno blagajno posredno finančno posledico. Kaj vam pa je? Kaj pa govorite? Saj to so same neumnosti. Takih stvari po tej logiki pomeni, da noben zakon, ki vpliva na posredne finančne posledice, ne bi smeli več sprejemati. Ali to pač velja samo za istospolne partnerje in istospolne partnerske zveze? Dajte se poslušati, kaj govorite, no. Saj to je čista homofobija. Vi samo za en segment ugotavljate neskladnost. Vse ostalo pa seveda pomeni kaj drugega. Potem naslednja stvar, ki je zelo pomembna in jo je treba tudi razčistiti. Kolegica Godec ni bila v prejšnjem mandatu poslanka. In mi tukaj očita, da sem napovedal prijavo 297. člena Kazenskega zakonika glede sovražnega govora, češ, zavedajoč se, da seveda poslanca je nemogoče tožiti za izgovorjene besede v parlamentu. Kolegica Godec, v prejšnjem mandatu je bila pripravljena sprememba zakona, kjer smo hoteli za hate speech ukiniti imuniteto poslancem. Veste, kaj se je zgodilo? Tu vaši kolegi in kolegice so zelo jasno povedali: Ne, to pa ne, ali cela imuniteta ali pa nič! In seveda so vedeli, da je to neizvedljivo in seveda do tega ne bo nikoli prišlo, ker so se bali, da bi hate speech šel ven iz imunitete. In zdaj vam jaz ponujam, jaz imam pripravljen ta zakon, ga bomo vložil. Ga boste sopodpisali? Ga boste? Me prav zanima. Videl bi rad ta dan. Naredil bom to, z veseljem, pa da vidim jaz vaše besede. Naslednja stvar, ki je še pomembna, je predvsem, kar se tiče podpore. Ko smo spreminjali leta 2013 ustavo, enega poslanca ali poslanke, še posebej pozoren sem bil na SDS, ni bilo, ki bi bil proti spremembi 90. člena, enega. Iz nove Slovenije enega ne. Danes pa kar naenkrat velike besede o tem, kaj se sme narediti z referendumom in kaj ne. Dajte še enkrat si prebrati zelo jasno obrazložitev, za katero ste seveda vsi glasovali in zelo jasno piše, da takšna načela, kot so enoletni moratorij referenduma, ki govori, da se ne sprejema zakona, se pravi, ni dobil zelene luči za sam zakon, se ne sme v parlamentu uporabljati. Ali je bil kdaj ta institut uporabljen? Ne, ker je nesmiseln. Kar se je v praksi pokazalo. In še ena malenkost mimogrede za tiste, ki ne vedo, ali pa vsaj za slovensko javnost, edina oaza države v Evropi smo, ki smo imeli tako neumnost v ustavi napisano. Edini. Kar več ko jasno govori, da noben ne pozna take nesmiselnosti. Ker je samo po sebi jasno, da ne moreš in ne smeš iti proti volji ljudstva, to pa ne pomeni, da se Državni zbor ne sme več odzivati na napake, ki so v sistemu, in mora zdaj čakati, da bo eno leto tiho in bo šele potem popravljal napake. Mi danes s tem zakonom samo popravljamo tisto, kar načeloma so vsi za. Leta 2012 iz Nove Slovenije Matej Tonin tukaj za tem odrom zelo jasno pove, če – ponavljam, če boste uredili zakon tako, da bo s svojim zakonom urejen in ne z zakonom o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, če bo imel drug naslov, če ne bo posvojitev in če ne bo biomedicinske pomoči, se pravi oploditve, jaz podprem ta zakon. Danes prihajajo z novo formulo, ugovora vesti, ki ve, da enostavno ne mora it skoz. Veste, če to formulo uporabimo, ki jo je predlagala sicer zakonito in legitimno Nova Slovenija z amandmajem, potem pravne države nimamo več. Zaradi tega, ker enostavno bomo ugovor vesti uveljavljal kar na vseh področjih. In to preprosto ne zdrži. Ta teorija zagotovo ne. Je pa zanimivo, da se ugovor vesti uveljavlja samo na enem področju, zakaj ne na vseh ostalih? Zakaj ravno na tem? Jaz trdim zelo preprosto, ljudje danes še vedno ne razumejo čisto vsi, kaj to v resnici pomeni. Ali imamo ugovor vesti zaradi tega, ker se ne strinjamo in smo v bistvu diskriminatorni do dveh, ki želita partnersko zvezo skleniti, ali imamo ugovor vesti na postopek. Kje je zdaj ugovor vesti, na kaj? Ker, če imamo ugovor vesti na prvi del, se pravi, da imamo nekaj proti istospolnim partnerjem, potem so te dimenzije hujše in širše. Potem takšen delavec v resnici sploh ne sme več opravljat nikakršnega dela v imenu države, lahko zasebno kjer hoče, v imenu države zagotovo ne. Če pa ima problem s postopkom, potem pa predlagajte spremembo postopka, ker je verjetno postopek nezakonit. In to je ključen problem, ki ga je treba v bistvu imet v vidu, kadar se pogovarjamo o Zakonu o partnerski zvezi. Toliko zaenkrat, se bom še oglasil.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marinka Levičar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Vsekakor se meni zdi pomembno, da bi ta zakon danes sprejeli. Zadovoljna sem, da ga bo sprejela tudi Združena levica, čeprav ni čisto po njihovi meri, vendar razumejo, da je bolje nekaj kot nič in da se s tem zakonom vendarle popravljajo tiste bistvene krivice, ki so zdaj storjene istospolnim partnerjem, to je izenačitev ekonomskih in socialnih pravic z ostalimi partnerji. Vsekakor se jaz tudi strinjam s stališčem naše poslanske skupine, ne moram pa se strinjati z nekaterimi stališči, ki so bila danes izrečena v tej razpravi. To je, da, kot je rekla kolegica iz SDS, da je poteptana volja ljudstva izražena na referendumu. To vsekakor ni res poteptana volja ljudstva. Če se spomnimo, je bila volja ljudstva predvsem ta, da ne sme ta zakon, ki je padel na referendumu dovoljevati posvojitev tem enakospolnim partnerjem in redefinicije zakonske zveze. Tega v tem zakonu ni. Posvojitev. Rada bi še nekaj v zvezi s tem posvojitvami povedala, ker ni prav tisto stališče, ki ga je izražala gospa Jelka Godec. Vsekakor ta zakon misli na posvojitev enega od otrok, ki ga že ima drugi partner. Mislim, da je to vsem jasno, če dva partnerja skleneta, istospolna partnerja seveda, skleneta zakonsko zvezo oziroma izvenzakonsko skupnost in nekdo že ima od prej otroka, jasno, da lahko drugi partner tega otroka posvoji, če živita v skupnosti oziroma v zakonu. Zato se mi zdi popolno sprenevedanje in mislim, da je prav, da to javnosti povemo, ker javnost spremlja ta naša zasedanja in naše razprave, je prav, da vedo, da gre samo za to posvojitev, ne pa za posvojitev otroka, katerega biološka starša nista nobeden od teh istospolnih partnerjev. Vi se morda spomnite, da sem jaz takrat tudi tem zakonu, ki je padel na referendumu, nasprotovala oziroma sem izražala svoje nezadovoljstvo zaradi posvojitev, ki jih ne omogoča starim staršem. To je zdaj drugo vprašanje, ampak veliko sem razmišljala o teh posvojitvah in sedanja rešitev se mi zdi popolnoma pravilna in je prav, da je tako zapisano v zakonu. Poleg tega bi rada tudi poudarila predvsem ta amandma o ugovoru vesti, ki ga predlaga stranka Nova Slovenija. Jaz mislim, da je popolnoma nesprejemljiv, ker ne vem, zakaj bi lahko matičar rekel, tega para pa ne bom poročil. To ni tako kot, na primer, ginekolog, ki ne bo opravil abortusa. To mi je razumljivo, da je njegov ugovor vesti možen. Nikakor pa ne pri poroki dveh istospolnih partnerjev. To je potem spet neka diskriminacija, izražanje tega matičarja, diskriminatornega odnosa do teh dveh partnerjev. Potem bi lahko tudi rekel, ja, ne bom poročil raznospolna partnerja zato mogoče, ker se poročita iz koristoljubja ali pa ne vem, eden je pa mogoče kriminalec ali pa je nekaj hudega storil, ne vem. To je zelo raztegljivo vprašanje in absolutno jaz mislim, da ne sodi v ta zakon. Jaz tega ne morem podpreti. Hvala lepa.
Gospa Jelka Godec, izvolite.
Gospa Levičar, jaz, ko smo govorili o posvojitvah, ste oziroma so kimali tudi ostali poslanci, da so zdaj že možne posvojitve, vi ste govorila o bioloških starših, torej, da je eden biološki in potem partner posvoji tega otroka. Jaz se sprašujem, ali v temu zakonu piše, da dva istospolna ne moreta, torej vsak za sebe ali pa najprej recimo eden, posvojiti otroka, ki ni biološki. Ki ni biološki. Ne govorim o bioloških. Torej poroka dveh partnerjev, moški-moški, ženska-ženska, saj je vseeno, eden posvoji otroka. Zdaj mi govorite, da je to čisto neko drugo vprašanje, jaz mislim, da ste me narobe razumeli. Jaz še enkrat govorim, možne so posvojitve. Kot piše v tretji točki 2. člena: "Partnerja partnerske zveze ne moreta skupaj posvojiti otroka. Lahko pa ga po ZZZDR vsak za sebe." Tako kot kimajo v koaliciji. Torej ne mi govoriti, da niso možne, gospa Levičar, posvojitve. So možne, tudi otrok, katerih starša v partnerski skupnosti nista biološka starša. Kimajo koalicijski poslanci. Zdaj, če vam pa niso pravilno razložili zakona, jih pa zdaj še enkrat vprašajte.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Prvo, kar bi želela, bi, da tukaj v tej dvorani vendarle enkrat razumemo, kaj pomeni pojem diskriminacije pri istospolnih porokah in posvojitvah. Evropsko sodišče za človekove pravice nikoli v nobeni sodbi ni odločilo, da je to diskriminacija. In to, da tukaj ponavljate kako diskriminatorni smo, temu ni tako. Nihče ne želi biti diskriminatoren in nikjer ni bilo odločeno, da je to diskriminacija, ne na podlagi Evropskega sodišča za človekove pravice. Da je lahko referendum ali ne referendum, eno leto po referendumu izglasovanemu bi morali vsaj vaši poslanski kolegi, ki so prava uke osebe, gospod Möderndorfer, vedeti, da je temu še vedno tako. Ker 25. člen Zakona o referendumu in ljudski iniciativi še vedno določa, da Državni zbor ne sme urejati področij v nasprotju z voljo volivcev, izraženo na referendumu. In seveda 25. člen Zakona o referendumu in ljudski iniciativi. Tudi vi bi morali pogledati, kaj obtožujete druge poslance, na kakšen način in kaj piše v vseh členih. Ker zakon ni samo en člen, zakon so vsi členi in seveda, kolegi, ki ste prava uki, veste, da je del zakona tudi uvod in obrazložitev. Ko se čez nekaj let gre pogledati, zakaj je bil nek zakon sprejet, se prebere tudi uvod in obrazložitve, zakaj je bil v tistem času tisti zakon sprejet, ko pride do obravnave, do določenih težav. Vi, tisti, ki ste prava uki, veste, da je temu tako. In zdaj k našemu amandmaju. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo naročili študijsko nalogo glede ugovora vesti. Vsem dostopna, prepričana sem, da ste jo vsi proučili, vsaj tisti, ki te zadeve tudi drugače mogoče poklicno imate v vsakdanjiku ali pa ki se poklicno z njimi ukvarjate. Ugovor vesti poznamo že danes v zdravstvu, v vojski in se postopno uvaja. Ugovor vesti po dr. Cerarju je sledeče, citiram: "Ugovor vesti je torej po svoji temeljni oziroma avtentični naravi moralna dolžnost. Pravo, ki je pripravljeno prisluhniti tudi različnim ugovorom vesti, kaže s tem svojo humanost, saj posameznika odreši nekaterih, tudi največjih notranjih napetosti, ki jih lahko včasih povzroči posameznikova razklanost med moralo in pravom." Prebrala sem samo del. Vi ste rekli, da smo izvzeli iz konteksta, ampak to so besede dr. Cerarja. Po njegovih besedah, se pravi, da je ugovor vesti najvišja oblika demokracije, ker ti je to dovoljeno, zaradi notranjih stisk posameznika. In v to smer gre tudi naš amandma k 8.b členu, da bi bilo mogoče načelnikom upravnih enot, matičarjem, ki sklepajo take zveze, da ne bi prihajalo do takih situacij in da bi bilo tudi za vse, tudi za tiste, ki bodo sklenili tako zvezo, ne bi imeli občutka, da ga kdorkoli odklanja. Jaz sem prepričana, da se da zadeve urediti, ampak mi govorimo o najvišji obliki demokracije, o ugovoru vesti. Nekatere države, med njimi tudi Nizozemska, po tej raziskavi o ugovoru vesti, to obliko imajo. Zato ne razumem, ne razumem Stranke modernega centra, ki govori o demokraciji, o etičnosti, o spoštovanju posameznika v družbi, da mu na tak način na tem področju seveda odmika ali onemogoča ugovor vesti. Mislim, da bi bilo sprejetje našega amandmaja velik korak za demokracijo v naši državi, zato da bi se vsi počutili, da imamo neko pravno varnost, varnost, in da lahko živimo po svojih načelih, po svojih moralnih, verskih ali kakršnih etičnih ali kakršnih drugih načelih. In sprejetje našega amandmaja bi pokazalo, da si to tudi vi želite. Še enkrat poudarjam, bilo je rečeno, nezaslišano bi bilo ugovor vesti. Mi danes ugovor vesti poznamo v zdravstvu in v vojski. Nič novega ne bi odkrili in tudi vemo, kakšni primeri so na teh dveh. Se pravi, razloga za nepodporo ni oziroma je zavračanje opozicije, ki se nenazadnje s svojimi dejanji tudi sama trudi, da bi zadeve bile v tej državi urejene in še več, že kdaj bi morale biti urejene. Tukaj gre celotna kritika na Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti in na ministrico. Predlog zakona se je že nekajkrat urejal pod njenim vodstvom, kot državna sekretarka ali kot ministrica. Danes poslušam državno sekretarko govoriti, da so tri odločbe Ustavnega sodišča še nerešene. Tukaj je treba terjati, jaz osebno terjam odgovornost ministrice. To bi moralo biti že takoj narejeno takoj, ko je Ustavno sodišče to odločilo. Zakaj ni? Ne razumem tega, zakaj ni. Kljub samo enoletni naši vladi, ki je tukaj poskušala, se v teh letih ne zgodi prav nič, da bi bilo to področje za njih urejeno, za istospolne partnerske skupnosti. Tukaj mislim, da je odgovornost in še dobrodošla interpelacija ministrice, ker je tudi to del njene krivde. Neurejenost, neskrb za vse enake potrebe državljanov, to je tudi to del odgovornosti ministrice dr. Anje Kopač Mrak.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl. Izvolite.
Hvala lepa za besedo predsedujoči. Jaz moram najprej izraziti veselje, da danes vendarle bomo očitno po daljšem času sprejeli zakon, ki ureja pravice istospolno usmerjenih parov. Reševanje te problematike, če se smem malo pesniško izraziti, ima že kar lepo brado. Začetek je seveda bil to, kar je kolegica Godec, pa mi je zdaj žal, da je tukaj ni v sobi, da določene zadeve tudi sam poskušam pojasniti, ima prav, se je začel z Zakonom o registraciji istospolnih partnerskih skupnosti, ki pa se je skozi čas izvajanja pokazalo, da ni več dober, da ni več ustrezen. Nenazadnje kar nekaj ustavnih odločitev Ustavnega sodišča na to temo je bilo, da je treba ta zakon korigirati. Kakšno leto in pol nazaj je Vlada pripravila Zakon o partnerski skupnosti, ki je praktično identičen temu zakonu o partnerski zvezi, ki ga danes obravnavamo, pa iz znanega spleta okoliščin ni ugledal luč sveta oziroma ni šel v proceduro. Vmes se je zgodila sprememba Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih in vendarle smo danes pred tem, da sprejmemo zakon o partnerski zvezi. Če je to skropucalo za nekoga, jaz temu seveda ne morem pritrditi. Je res in ni prvi in bojim se, da ni edini zakon, na katerega bo imela Zakonodajno-pravna služba mnoge pripombe. Mislim, da je to vprašanje male širše – doseganje konsenza med Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora in vladno službo za zakonodajo. Saj v končni fazi, ko se govori o pripombah na zakon, se ne govori o tistih vsebinskih, ne govori se, da bi bil zakon neustaven ali kakorkoli, ampak gre v pretežni meri za neke nomotehnične – pa nočem sedaj omalovaževati tega termina pravnega –, ki se potem z amandmaji, res da jih je dosti, veliko sorazmerno glede na število členov, ampak je potem seveda zadeva urejena. Malo me je zmotila razprava »to je prvi korak, naslednji koraki sledijo, bodo majhni, bodo večji, bodo krucialni, bodo ne vem kakšni«. To je pomemben korak, to je sprejemanje zakona. Jaz sem večkrat v tem Državnem zboru povedal, da razumem in verjamem, da ne razumem napak, da je zakon živa materija. Zakonodaja in vsak posamezni zakon je živa materija in se na svoji poti implementacije pokaže marsikdaj, da ni najboljši, da ni najučinkovitejši, da čas prinese nekaj novega. Bomo takrat govorili o stvareh, o predlogih, o idejah za izboljšanje, dopolnitev in tako dalje. V tem trenutku se meni zdi, meni osebno in to je tudi stališče stranke Desus, da je ta zakon optimalen, ker rešuje nekatera ključna vprašanja. Kaj pa rešuje? Poglavitno je to, da je partnerska zveza po novem določena kot življenjska skupnost dveh oseb istega spola, moških ali žensk, saj prepogosto govorimo o moški-moški, gre seveda tudi za skupnosti ženska-ženska. Predlog zakona življenjsko skupnost dveh oseb istega spola v vseh elementih izenačuje z življenjsko skupnostjo ženske in moških. Partnerska zveza, to se mi zdi še posebej pomembno, ima na vseh pravnih področjih enake posledice, kot jih ima zakonska zveza. Kar pa je še bistveno – če se boste spomnili, tudi Desus je pri ZZDR bil nekoliko zadržan, v končni fazi tudi nismo enotno glasovali oziroma smo glasovali, pa ni sedaj važno, kdo kako, nekako po svoji vesti. Bistveno se nam zdi pa sledeče, in to je tudi nenazadnje rezime vseh poslanskih skupin, nenazadnje tudi referendumske kampanje, kjer so vsi govorili nekatere zadeve, pa ne bi smele biti predmet. Nekatere od teh zadevah, ki niso predmet tega zakona, bom sedaj povedal. Človek bi pričakoval, da danes ne bo naši-vaši, ne bo ideološkega dvoboja ampak, da bomo zakon potrdili, praktično soglasno in šli dalje. Torej, o katerih treh zadevah tukaj ni govora. Ni govora o definiciji zakonske zveze, ni govora o posvojitvah in ni govora, torej se ne dotika ta zakon predpisov, ki urejajo postopek oploditve z biomedicinsko pomočjo. Ta zakon, ta predpis priznava pravne posledice tudi nesklenjeni partnerski zvezi dveh oseb istega spola, s tem se položaj dveh partnerjev, ki živita v dalj časa trajajoči skupnosti in nista sklenila partnerske zveze, ureja enako kot zunajzakonska skupnost v Zakonu o družini in družinskih razmerjih ne pa v tistem zakonu. In taka skupnost ima v razmerju med njima enake pravne posledice, kakor če bi sklenila partnersko zvezo, tako kot to velja za razmerje med zakonsko zvezo in zunaj zakonsko skupnostjo, beri koruzništvo, če je komu to lažje. S takšno pravno ureditvijo predlog v celoti sledi stališču Ustavnega sodišča, kar sem že prej povedal in kar je tudi bistveno za delovanje pravne države in bi bilo prav, da se bi to prej uredilo in ne danes, ne s tem zakonom. Da gre pri življenjski skupnosti dveh oseb istega spola za enake pravne in dejanske podlage skupnosti, kot to velja za zakonsko zvezo. Še z optimizmom me je navdala razprava na samem Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, pa sem se malo bal, da bo ta razprava prežolčna, prenapeta, mogoče, da bo tu in tam šla iz vajeti, pa seveda ni šla. Zakaj sem se tega bal? Zato, ker so predstavniki različnih civilno-družbenih iniciativ sodelovali in moram povedati, razprava tudi ni bila tako dolgo, kot sem jo jaz pričakoval. Je bila razprava daljša v zakonu, ki ga bomo v naslednji točki obravnavali, ampak nekako tam, če se jaz prav spomnim, je bilo zaključeno, to sta ugotavljala, bom zdaj imena navedel, kolega Lobnik in pa kolega Primc, gospod Primc in gospod Lobnik, da se v 85 %, 95 celo, vidite, v 95 % z rešitvami iz tega zakona strinjata, soglašata. In jaz potem res ne vidim razloga, da bi ta zakon lahko bil eden izmed tistih, ki bodo našo družbo, našo skupnost delili. Resnično ne vidim tega razloga. Jaz nočem seveda niti približno, da se bomo prav razumeli, tega zakona in te materije omalovaževati, ampak si pa želim, da na Odboru za delo pa tudi v Državnem zboru ne govorimo in ne razpravljamo o treh, štirih in več različnih in trikrat, štirikrat, petkrat o različnih zakonih, ki praktično isto materijo urejajo. Govorim o Družinskem zakoniku, govorim ZZZDR, govorim o ZPS, torej Zakon o partnerski skupnosti, ki potem ni šel v proceduro, in zdaj Zakon o partnerski zvezi. Jaz bi si seveda želel plodne razprave o nekaterih drugih zakonih, ki ključno determinirajo eksistenco ljudi, njihov položaj v družbi, dasiravno tudi ta zakon – in zato je prav, da ga sprejmemo – ureja nekatere temeljne človekove pravice in v končni fazi svoboščine. Kot rezime celotne moje razprave. Vesel sem, da bo danes ta zakon sprejet, v tistih treh točkah smo si bili malo narazen, oploditev z biomedicinsko pomočjo, definicija in pa posvojitev, predvsem pa posvojitve so nas zelo zelo delile, o tem danes ni govora, ne bo govora. Ta zakon tega ne ureja, ureja pa vse druge, materialne, dedovanja in tako dalje, tudi socialne pravice in tako naprej. Prav je, da ga sprejmemo. Prav je, da z mize vržemo nerešene oziroma sodbe Ustavnega sodišča, ki govorijo o diskriminatornosti zakona, in pogledamo naprej. Če bo pa seveda ta zakon treba čez leto, dve, tri, pet ali pa še prej spremenit na podlagi argumentov, ola, tukaj smo, ga bomo spremenili. Zakon o registraciji je bil prvi korak, v tistem času zelo napreden zakon, očitno danes več ne dovolj optimalen za izzive tega časa. In če se bo pojavila v Zakonu o partnerski zvezi potreba, da kar koli spremenimo, kar pa ne bo šlo na rovaš kratitve pravic ljudi in še posebej otrok, ki so najbolj ranljiva skupina, bomo pač seveda določene spremembe naredili. V Desusu bo seveda polna podpora temu zakonu. Veselim se, da ga bomo umaknili iz dnevnega reda in ga optimalno tudi implementirali v praksi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, gospod Jani Möderndorfer.
Vprašanje je bilo, ali je to postopno urejanje, da bomo nekoč prišli do popolne izenačitve. Da, odgovor je da, drugače ne more biti. Ampak ne pozabiti na eno dejstvo, če smo leta 2006 z Zakonom o registraciji naredili prvi korak in potem seveda tukaj nekateri omenjate, da od takrat nobena vlada nikoli nič ni poskušala oziroma ni poskušala urejati, se mi zdi, če ne že dobesedno lažnivo, skrajno nedostojno, da kaj takšnega govorimo v temu parlamentu. Prvič, zadeva se je prvič poskušala urediti z Družinskim zakonikom pa je padla na referendumu. Drugič se je poskušala urejati s pripravo zakona pa je zaradi padca vlade Alenke Bratušek zakon seveda zastal. Z novo vlado se je zakon o partnerski skupnosti v bistvu pripravljal in je zaradi vložitve zakona Združene levice, ki je predlagala svoj zakon, seveda zopet zastal. In z zakonom, kjer smo šli seveda na referendum, zopet se je zaustavil postopek. Torej, ne govoriti, da se stvar ni poskušala urejati, kar je čista laž in zamegljevanje. Drugo, tisto, kar se mi pa zdi bolj pomembno, pa je da seveda, da damo vedeti naslednje in da se spomnimo, kar nekateri zelo radi pozabljamo. Varuhinja za človekove pravice je zelo jasno povedala, če takšen zakon, kot ga imamo danes na mizi, ne bo sprejet, bo vložila ustavno presojo vseh pravic, ki so in gredo istospolnim partnerjem in si jih zaslužijo. V primeru, da bo zakon sprejet, bo verjetno vložila samo, najmanj tri ali štiri presoje. Zato ne govoriti, da je to neka skrita, bom rekel, od zadaj nek manever, ki se bo zgodil sam po sebi in da so to naši načrti. Celo Varuh za človekove pravice, ki ima visoko legitimiteto, je izvoljen v Državnem zboru in ima seveda vsakoletno poročilo, ki je tudi sprejeto od vseh nas, je jasno in glasno povedal, kaj bo zahteval. Zato se sprenevedati, da je to neko postopno urejanje, ni več in, dajte nehati s tem. Druga stvar, ki se mi zdi pa veliko bolj pomembna, pa je seveda ugovor vesti. Poglejte, ta problem, ki ga je izpostavila Nova Slovenija z amandmajem, poglejte, v Ameriki Republikanci s tem poskušajo že vrsto let eno in isto zgodbo plasirati na dan in posamezne zvezne države plasirajo in sprejemajo zakone na nivoju države z ugovorom vesti iz različnih razlogov. Recimo, eden najbolj znanih primerov je, ko pazite, ne na nivoju države, ampak na nivoju zasebne iniciative, je seveda primer Stutzman iz Washingtona iz leta 2013. Ni želela predati rož za poroko istospolnemu partnerju. Seveda je bilo to na sodišču, ker je prišlo do pritožbe, bilo zelo jasno zavrnjeno in je celo kazen plača in javno se je morala zaobljubiti, da bo prodajala rože vsem, ne glede na tip poroke. Rože. Namenoma govorim o preprostih stvareh, zato, da bodo razumljive. Naslednji primer je bil, ko zasebni slaščičar Jack Phillips iz Kolorada ni želel pripraviti torte za istospolna partnerja za poroko. Enako je bilo, v istem primeru zavrnjeno. In naslednji primer, niso želeli fotografirati istospolnega para na poroki in so bili kaznovani in so se morali zaobljubiti, da tega več en bodo počeli. Ker gre za jasno eklatantno diskriminacijo, ne poroke istospolnih partnerjev, ampak istospolnih partnerjev kot osebe. To je treba razložiti. In zdaj, če se vrnemo, ne misliti, da tudi v Sloveniji ni bilo takšnih primerov. Spomnite se pobude iz leta 2011, ko so v Društvu za osvoboditev živali in njihove pravice, ki je poleg Združenja za razvoj miroljubnega kmetijstva, predlagalo Vladi, da v zakonodajo vgradi tudi ugovor vesti o lovu, vendar se to enostavno ni zgodilo. Namenoma opozarjam na druge primere, zato da boste razumeli, da ne gre samo za istospolne partnerje, ampak gre na splošno za definicijo ugovora vesti. In če že omenjamo dr. Mira Cerarja, ki je bil iztrgan iz konteksta, pa vam bom tudi dokazal, zakaj je bil iztrgan iz konteksta, ki je govoril o tem načelu, kaj to pomeni ugovor vesti, ste pa pozabili prebrati še en drug del definicije, ki ga je pa naslednje v svojem tekstu zelo jasno omenil. Ta pa je, "če bi lahko vsakdo od nas kadarkoli, in sicer iz osebno utemeljenih moralnih, filozofskih in podobnih razlogov odrekel poslušnost pravu, potem bi bilo s pravno ureditvijo kmalu konec. Tako ustavna komisija kot kasneje skupščina kot ustavodajalec sta se zato odločili, da pravico do ugovora vesti določita le pogojno. V 46. členu Ustave je bilo tako zapisano, da je ugovor vesti dopusten v primerih, ki jih določi zakon, če s tem ne omejuje pravice in svoboščin drugih oseb.« V tem primeru, kot ga predlaga Nova Slovenija, pa je to zelo jasno in nazorno, da gre za kršenje pravice. In zato se sklicevati na dr. Cerarja v tem primeru, je nedostojno, če seveda ne vzamemo celotnega konteksta. Vem pa, da vam je to priročno in pri roki. Vendar dajmo že enkrat eno stvar razumeti, ne gre za postopke, ampak gre za ljudi. In tisti, ki danes v imenu krščanstva govori o postopkih namesto o ljudeh, ima resen problem. To je govoril nekdo že pred dva tisoč leti.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Martina Vuk državna sekretarka. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav še enkrat! Pred nekaj več kot enim letom, ko smo ravno tako govorili o istospolno usmerjenih, o istospolnih parih, o njihovi možnosti in pravici, da se njihova zveza ali skupnost prizna, da imajo enake pravice kot raznospolni pari, smo si marsikaj povedal, pogledali smo vso zgodovino, ampak danes po enem letu ugotavljam, da očitno spomin bledi, da je vendarle kljub temu, da smo se eno leto pogovarjali o zakonu, da je več kot en mesec trajala predreferendumska kampanja, da so se odprle zelo zelo široke razprave in tematika, da vendarle smo pozabili na osnovne stvari, na zgodovino, ko vedno znova pri zakonu, ki ureja položaj istospolnih parov, ugotavljamo, zakaj, pa oprostite besedi, za hudiča se to do zdaj še ni uredilo, zakaj nihče še ni predlagal nobenega zakona, ki bi to uredil. In zdaj moramo iti še enkrat skozi zgodovino. Poslanec Möderndorfer je sicer na kratko povedal, ampak vseeno očitno ni odveč, če se vedno znova to sprašujemo. Pa vas bom jaz spomnila na zgodovino urejanja teh zadev. Pa če začnemo od sprejema ZRIPS-a, torej Zakona o registraciji istospolnih partnerskih skupnosti naprej. Leta 2009 se je začel pripravljati družinski zakonik. Družinski zakonik, ki je celovito urejal družinska razmerja, to je bil njegov poglaviten namen, ki je bistveno drugače uredil postopke razmerij med otroki in starši in podobne zadeve in med drugim tudi drugače uredil zakonsko zvezo in uvedel partnersko skupnosti kot zvezo dveh oseb istega spola in določil določene pravice. 2009 so se začele priprave. 2011 je bil zakon sprejet. Več kot eno leto po formalnem sprejetju in v času postopka je bila razprava o tem zakonu, o sami vsebini, žal nič o razmerjih med starši in otroki in urejanju družinskih razmerij, ampak samo o nekaj členih. In leta 2012 je bil izveden referendum. Takrat smo že imeli dve odločbi Ustavnega sodišča. In uresničile bi se s tem, ko bi začel zakon veljati oziroma ko bi se začel uporabljati ta družinski zakonik. Pa je bila volja ljudi na referendumu takšna, da se ta zakon nikoli ni uveljavil in da se nikoli ni začel uporabljati, 2012. 2013 je bila odločitev, da ne bo prišlo do novega družinskega zakonika, ker je takrat še veljal enoletni moratorij, da je torej prav glede na vse razprave, ki so potekale v času sprejemanja družinskega zakonika, v času sprejemanja referendumske kampanje, da je prav zaradi širšega družbenega soglasja, da se sprejme poseben zakon, ki ohrani drugačno poimenovanje te skupnosti oziroma zveze, iz katerega se izključijo posvojitve in izključijo možnost oploditve z biomedicinsko pomočjo, zato da se razmerja med partnerjema istega spola uredijo, da se takšna zveza prizna, da se prizna tudi nesklenjena zveza, kot je to uredilo Ustavno sodišče, in da lahko gremo naprej. In takrat, ko je bila zaključena javna razprava, takrat je vlada lahko opravljala samo še tekoče posle. Pol leta je bilo možno opravljati samo tekoče posle in zato ta zakon nikoli ni bil vložen v parlamentarno proceduro. Potem je bila ustanovljena, formirana nova vlada in ta vlada je takoj na začetku svojega mandata dala ponovno v javno razpravo Zakon o partnerski skupnosti. In še preden je bil ta zakon vložen v vladno proceduro, je bil vložen poslanski zakon, novela Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. In o tej noveli smo se pogovarjali več kot eno leto. In če se boste spomnili ali pa če vam osvežim spomin tistih razprav od marca do jeseni lanskega leta, ko smo tukaj v Državnem zboru obravnavali tisti zakon ali zadeve, povezane z zakonom, je prišlo kar precej pozivov, tudi tukaj v Državnem zboru s strani poslank in poslancev, ki so nasprotovali noveli ZZZDR, javnih pozivov preko medijev, pisem in podobnega. Zakaj? Zakaj se je vlada odločila nenasprotovati noveli ZZZDR, ko pa je vendarle pripravila svoj zakon, ki je bil široko sprejemljiv in če bi vložili tisti zakon, Zakon o partnerski skupnosti, da potem bi dobil podporo, da bi lahko zaključili to zgodbo in da bi se lahko posvetili pomembnejšim zadevam? Ko smo vseeno takrat povedali, da v času javne razprave pa vendarle ni bilo tako zelo širokega družbenega soglasja iz razloga, ker so se navajali, izpostavljali neki strahovi, ki iz zakona nikakor niso sledili, je bilo to kontraargumentirano, da absolutno se sprenevedamo, da zagotovo zdaj obstaja podpora tistemu zakonu in da če bi bila vlada tako pametna, da bi vložila tisti zakon, potem bi bil ta zakon sprejet. In da se torej izmikamo in iščemo neke nove razloge, zakaj zadeve ne uredimo, zakaj se lahko kar naprej vedno znova pogovarjamo o istospolnih parih, o istospolno usmerjenih in tako naprej, ko pa sami trdimo, da gre za zelo malo skupino ljudi v tej državi. In ja, imate prav, vsi tisti, ki ste rekli: »Ali bi bilo res kaj drugače?« Ker zdaj pa imamo vloženi zakon, ki je tako rekoč enak tistemu vladnemu predlogu, zdaj je ta zakon vložen in danes je bil obravnavan in protiargumenti so v resnici zelo zelo podobni vsem tistim, vsem različnim zakonom, ki so do zdaj obravnavali to tematiko. Enaki so ti protiargumenti, če jim lahko rečemo protiargumenti in jaz se sprašujem, komu res ustreza, da se kar naprej pogovarjamo o isti zadevi. Ali res verjamete, da to ustreza tisti relativno majhni skupini istospolno usmerjenih, ki, jaz verjamem, da so res že siti tega, da morajo kar naprej sebe izpostavljati, da jih drugi izpostavljajo, da kar naprej s prstom kažejo na njih, v resnici pa nikoli ne pridejo do tega, da bi imeli enake pravice, kot jih imajo raznospolni pari, ne glede na to, ali so poročeni ali niso poročeni ti raznospolni pari. Mislim, da je to zelo pomembno vprašanje in danes je priložnost, da se ta zadeva zaključi. Da se zakon sprejme, da se zakon uveljavi, da se začne uporabljati in da potem čez eno leto rečemo, v redu, pa poglejmo, kaj se je res zgodilo. Poglejmo, ali je bilo res z zakonom izumljeno krat dva krat tri število istospolno usmerjenih. Ali res kar na enkrat prevladujejo istospolni pari? Ne pozabite, saj vem, da to kar naprej izpostavljam, ampak vseeno, mi se pogovarjamo o ljudeh, ki živijo med nami danes, tukaj in sedaj ne glede na veljavni zakon. Mi se pogovarjamo o parih, ki tudi obstajajo, so že, so že med nami. Celo veljavni ZRIPS – Zakon o registraciji istospolnih partnerski skupnosti, ki ga je sprejela Janševa vlada kot sami poudarjate, je priznal, da ti pari so, da morajo imeti možnost nekega formalnega priznavanja svoje zveze. O čem se v resnici pogovarjamo. Ali da krog pravic pa mora biti izrazito omejen, kljub temu, da je Ustavno sodišče reklo, da ni razloga, da bi se glede medsebojnih pravic drugače obravnavali? Reklo je to zdaj trikrat, ampak reklo bo verjetno tudi četrtič, petič in šestih. Tukaj je zdaj odgovor glede odgovornosti ministrice in kako bi morala pač ravnati do zdaj, če ni bilo že odgovorjeno s tistim historiatom in zgodovino, ki sem jo povedala. Ustavne odločbe veljajo neposredno. Ustavno sodišče je to tudi samo reklo, da do sprememb zakona se uporabljajo neposredno. Torej te pravice, o katerih je odločalo Ustavno sodišče, glede dedovanja partnerjev, ki so registrirani, glede partnerjev, ki niso registrirani pa so istega spola, glede samega postopka sklenitve zakonske zveze oziroma te registracije oziroma kraja, na katerem se lahko registrirajo, to že neposredno velja. Tako kot, če vas lahko spomnim,neposredno velja tudi ustavni zakon o spremembah 90., 97., in 99. člena Ustave. Ustavno zakon je način, na katerega se ustava spreminja. In ta ustavni zakon ima poleg prvega dela, v katerem neposredno spreminja člene ustave tudi drugi del, v katerem govori, kaj se do spremembe Zakona o referendumu in ljudski iniciativi neposredno uporablja. Neposredno. Kaj se uporablja neposredno? Neposredno se uporablja ta ustavni zakon, dokler se ne spremeni Zakon o referendumu in ljudski iniciativi. Tako pač to gre. Ko potem govorimo o ugovoru vesti, na mestu je bilo vprašanje, glede česa pravzaprav bi bil ta ugovor vesti podan. Čemu torej ugovarjamo? Ali ugovarjamo temu, da ta matičar, pooblaščenec ali načelnik, načelnica upravne enote se ji zdi moralno, etično in drugače sporno to, da je nekdo istospolno usmerjen, ali se zdi tej osebi moralno etično in drugače sporno, da dve osebe, ki sta istospolno usmerjeni, želita skleniti zvezo, ali je moralno etično sporen samo ta postopek, ki je lahko tudi slovesen in drugačen? Glede česa bi bil tukaj uveljavljen ugovor vesti? Če se spomnimo na zdaj veljavni ZRIPS, omogoča registracijo, tudi omogoča postopek in tudi ta zakon nikjer ne dopušča ugovore vesti. Če pogledamo sam postopek. Veste, registracijo opravljajo referentke in referenti na upravni enoti. Je del njihov rednih del in nalog. Matičar ni delovno mesto, matičarji naredijo posebno prostovoljno izobraževanje, pridobijo potrdilo, da so lahko pooblaščeni za upravljanje, da lahko delujejo kot matičarji, so za to dodatno plačani v okviru nadur oziroma pač tistega časa, v katerem to opravljajo. Pooblaščenci so dodatno plačani, edino načelniki upravnih enot za to niso posebej plačani in se to šteje kot njihove redne naloge. S tem, da tudi, če boste pogledali prakso, marsikateri načelnik reče, žal nimam časa v soboto, pridi ti in takrat stopijo na njihovo mesto pooblaščenci. Tako da v resnici si je treba res v praksi odgovoriti, glede česa se tukaj pogovarjamo o ugovoru vesti, ker je pač to pomembna zadeva in če bo to sprejeto, je to tudi pomemben napotek in pomembna praksa za naprej, kje v katerih zakonih bomo še uveljavljali ugovor vesti. In vendarle je treba tudi gledati glede na tisto, opis in obrazložitev Ustavnega sodišča, kje so utemeljeni in kje niso utemeljeni razlogi za razlikovanje med raznospolnimi in istospolnimi pari. Se je treba vprašati, zakaj potem res ni ugovora vesti za matičarje, za pooblaščence, za načelnike upravnih enot glede sklenitve zakonske zveze. Mogoče še en stavek, kar se tiče samih posvojitev. Zakon ne posega v trenutno veljavno ureditev. Če spet pogledamo v realnost, v življenje, ki ga živimo in zakonov ne moremo sprejemati izoliranih in tudi ne moremo brati izolirano glede celotnega pravnega reda, je zadeva taka, da ta zakon ne ureja posvojitev. Ta zakon celo izrecno izključuje obojestransko posvojitev. Zakaj jo izrecno izključuje? Zato, ker Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih pravi, da lahko zakonca samo skupaj posvojita otroka. In torej, če se neposredno uporablja, da sta sedaj ta, ki bosta sklenila partnersko zvezo o pravicah in obveznosti šteta kot zakonca, se to izrecno izključuje. Izrecno je napisano, da ne bi prihajalo do težav. Če pa je treba ljudem še enkrat povedati, jim pa lahko tudi jaz povem, istospolne družine živijo med nami, so že, sta že dve osebi istega spola in otrok je v tej družini in je to priznana družina. To že obstaja. V ničemer ne posega v to zdaj predlagani zakon.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala. Najprej uvodoma, da se samo odzovem na nekaj izrečenih besed. Kolegica Murgel je rekla, da jo čudi stališče Združene levice, ker na nek način je bilo to za nas težka odločitev. Jaz sem ravno v tem stališču razložil, zakaj je bila to težka odločitev. Seveda se strinjam, da ne moremo za deset let pustiti ljudi, ki živijo v istospolnih partnerskih zvezah, v neki negotovosti, v neki pravni praznini, še vedno pa to ne pomeni, da lahko pristanemo na to, da so človekove pravice nekaj, kar lahko delimo. Iz tega seveda izvira zadržek in mislim, da ta naš zadržek je še kako upravičen. Rekli ste tudi, da odločitev Ustavnega sodišča je bila, da takšna ureditev ni primerna. Odločitev Ustavnega sodišča je bila zgolj postopkovna in je odločilo, da je bil postopek na nek način tisti, ki je bil neprimeren, ne pa sama snov zakona. Spoštovanje je tukaj treba jemati zgolj v tistem drugem delu, kot ga definira SSKJ, torej kot upoštevanje in izpolnjevanje, ne moremo pa spoštovati te odločbe Ustavnega sodišča v smislu prve, tiste glavne definicije, ki jo ponuja SSKJ, in to je zelo pozitiven odnos do koga zaradi njegove moralno utemeljene veljave, vrednosti. Tukaj mislim, da Ustavno sodišče te moralne veljave, ki je njihova tudi v prvi vrsti zaveza in osnovna naloga, ni izkazalo. In iz tega izvira tudi odgovor kolegici Levičar, ki je rekla, da bomo, da je vesela, da bo Združena levica podprla zakon kljub temu, da ni po naši meri. Ne gre za našo mero, gre za ravno to nedeljivost človekovih pravic in za vse tiste ljudi, ki živijo v istospolnih partnerskih zvezah, ki bodo še vedno ostali vsaj deloma diskriminirani. Žalostno pa je to, da ta današnja razprava predvsem se z bolj konservativne strani tega parlamenta kaže na zgolj nadaljevanje tistega, kar smo poslušali ravno skozi ves ta historiat, ki ga omenjajo nekateri. Skratka, jaz bi to, ta stališča na nek način opredelil kot vsaj delno mračnjaštvo. Skratka, tudi vse besede, ki so bile izrečene, obljube o tem, da vse, kar jih moti, je zgolj to, da gre za enako zvezo kot pri raznospolnih parih, da se vključuje posvojitev in tako naprej, so danes izpuhtele v zrak. Niti to, da se zdaj iz te ureditve umika ravno to, simbolna vrednost zakonske zveze, možnost posvojitve ni dovolj zato, da bi ta zakon podprli. In to je zgolj dokaz tega, da temu mračnjaštvu ne bomo videli konca in mislim, da so vse te besede, ki se večkrat ponavljajo, vsakič znova požrejo in mislim, da tudi ta reakcija na dokončno izenačitev bo še dolgo časa trajala. Del tega mračnjaštva je seveda tudi v tem amandmaju, ki ga predlaga NSi. Po eni strani je ta amandma absurden, po drugi strani pa bi jaz rekel, da je tudi potencialno protiustaven. Kolega Möderndorfer je že citiral 46. člen, jaz ga bom še enkrat, ki seveda določa, kaj je pravica do ugovora vesti. "Ugovor vesti je dopusten v primerih, ki jih določi zakon, če se s tem ne omejujejo pravice in svoboščine drugih oseb." Če damo uradnim osebam možnost ugovora vesti pri sklepanju partnerske zveze, je to ravno to. To je eklatantna definicija kršitve 46. člena Ustave. Nekdo, ki je na uradni funkciji, se bo iz nekih lastnih prepričanj odločil, da bo diskriminiral neko drugo osebo. In mislim, da je že to nek osnovni pogoj, zaradi katerega tega amandmaja ne more nihče podpreti. Če smo zavezani ustavi, takšnega amandmaja ne moremo podpreti. In to je dejstvo. Poleg tega mislim, da je ugovor vesti nekaj, kar je uporabno v primerih, ko se od človeka zahteva res neko skrajno dejanje. Najbolj eklatanten primer je seveda ugovor vesti pri služenju vojaškega roka oziroma vojaške dolžnosti. Tam seveda gre v skrajnih primerih, da mora človek iti v nek boj, kjer bo lahko potencialno tudi ubijal. In tu je seveda ugovor vesti nekaj, kar je popolnoma logično. Pri matičarjih je pa to isto, kot da bi rekli, da lahko, ne vem, učitelj biologije izvaja ugovor vesti zato, ker iz svojih verskih ali drugih prepričanj noče predavati evolucije. To je pač nesmiselno. Mislim, da tu je dovolj argumentov za to, da se pač takega amandmaja ne podpre. Zato ga tudi v Združeni levici ne bomo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Janja Sluga.
Hvala za besedo. Jaz moram reči, da očitno sem jaz še vedno zelo naivna, kljub temu, da tu že dobro leto in pol sedimo v Državnem zboru. Namreč, jaz sem res verjela temu, kar se je razpravljalo ob predlogu sprememb Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Govorim zdaj natančno o tem, ker je omenila že tudi državna sekretarka. Z moje leve strani je takrat namreč bilo izraženo mnogo pomislekov pri sprejemanju omenjenega zakona, ravno zato, ker se dotika razmerij do tretjih oseb, zato ker je težava s posvojitvami, zato ker je in zato in zato [[…]]Ta zakon, ki ga imamo zdaj na mizi, ureja zgolj in samo razmerja med istospolnima partnerjema pa imate še vedno popolnoma iste očitke in popolnoma iste razloge zato, da ga ne boste podprli, kot ste jih imeli takrat. Popolnoma iste. Torej, ti razlogi niso pravi. In sklicevati se še vedno na to in razpravljati o stvareh, ki se jih ta zakon sploh ne dotika, jaz, kot sem rekla, sem očitno še vedno zelo naivna, ker sem pričakovala drugačno razpravo, ker sem pričakovala, da boste rekli, tako, to je to, kar smo si želeli, tako kot ste tudi takrat govorili in s tem nimamo težav in to bomo zdaj podprli. In temu danes ni tako. In gospa Dimic je danes izjavila, pa jo citiram, "da bi se vsi počutili, da imamo neko pravno varnost in da lahko živimo po svojih načelih," to je danes izjavila tukaj, seveda v zvezi z ugovorom vesti. Ampak točno to tudi jaz ponavljam, želim, da bi se počutili vsi, da imamo neko pravno varnost in da lahko živimo po svojih načelih, vsi, od prvega do zadnjega. Seveda se zdaj z veseljem ob svoji obrazložitvi sklicujete na dr. Cerarja in tudi v svoji obrazložitvi ste navedli njegovo izjavo, ki se zaključuje: »pravo tu nikakor ne sme iti predaleč. Ugovor vesti je lahko v pravu dopusten le izjemoma, kajti s širšo pravno dopustitvijo takšnega ugovora, bi pravo zagrešilo lasten samomor.« In jaz mislim, če se že pogovarjamo danes, kdo tu zdaj neki začenja in kdo bo neke korake nadaljeval in upam, da se bodo nadaljevali, namreč, ravno Nova Slovenija je v svojem letaku v pred referendumski kampanji navedla ravno to v 4. Točki: »Ne omogoča ugovora vesti tistim, ki se z zakonom ne strinjajo iz osebnih, filozofskih, verskih in drugih razlogov.« In zdaj pazite, kaj se nahaja v oklepaju? »na primer, matičarji, učitelji, socialni delavci in podobno«. Kam bomo pa prišli? Prišli bomo natanko tja, kot je navajal danes kolega Möderndorfer, ko se bodo učitelji na to sklicevali, ko se bodo cvetličarji na to sklicevali, ko bodo natakarji v restavraciji odklanjali postrežbo istospolnih parov kot gostov. Kam potem pridemo, se vprašam. In, kje se taka stvar konča? In absolutno, absolutno gre te primere razlagati ozko, še posebej kar se tiče javnega sektorja. Še posebej od javnih uslužbencev, ki imajo neka pooblastila, ki predstavljajo državo, še posebej od njih se pričakuje, da bodo spoštovali zakonodajo. Kdor je ne mora in noče, ne želi spoštovati, po mojem mnenju ni primeren za javnega uslužbenca. In vodilo vsakega uslužbenca morata biti ustava in zakon in načelo enakosti in tako dalje, da se ne spuščam sploh naprej, ker se mi zdi, da je s tem vse povedano. V naši poslanski skupini absolutno ne nasprotujemo ugovoru vesti, če se za njegovo uveljavitvijo ne posega v temeljne človekove pravice in svoboščine. In tukaj se. In tudi sama se pridružujem Janijevemu mnenju, jaz resnično upam, da je to danes samo prvi korak, da dejansko bodo ti ljudje, ki so diskriminirani, čim hitreje, res čim hitreje dobili svoje pravice in da se bo ta procedura nekako nadaljevala in da bomo sposobni nekega soglasja in da si bomo odkrito priznali, da gre za diskriminacijo in da so drugorazredni državljani in da to je preprosto nedopustno. Zaključila bom tudi z delčkom mnenja, ki ga je v svojem mnenju napisal Državni svet. Državni svet predlog zakona vidi zgolj kot začetno, a nujno izhodišče za dokončno in celovito ureditev vseh pravic iz naslova partnerske zveze in nesklenjene partnerske zveze, torej tudi vseh tistih elementov družinskih razmerij, ki so v aktualnem predlogu izpuščeni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Uvodoma moram povedati, da bom podprl amandma, ki ga je vložila Nova Slovenija. O tem amandmaju je bilo doslej zelo veliko povedano že, pa ne bom se dodatno spuščal v samo vsebino, ker mislim, da je jasno, če povem, da bom ta amandma podprl, je zelo jasno, zakaj ga podpiram. Bom se pa seveda odzval na ostali del razprave, ki je danes potekal tukaj zelo široko, o zakonu, ki je predlagan. O tem so razpravljale vse poslanske skupine, vsak poslanec praktično, ki je doslej imel besedo, je razpravljal zelo široko o tem zakonu. Mislim, da je prav, da se mene slučajno ne bi prekinjalo, zato vnaprej opozarjam že podpredsednico in prosim. Najprej sem prepričan, osebno in tudi v Slovenski demokratski stranki, da z vložitvijo tega zakona gre za zlorabo volje ljudstva, ki je bila izražena na referendumu, ko se je glasovalo o podobni oziroma skoraj identični tematiki, o kateri danes razpravljamo in govorimo. Res, da so tukaj nekatere stvari izpuščene, ampak tiste ključne pa ne. Mislim, da je večina državljank in državljanov takrat ravno na tem referendumu glasovala zelo jasno in zelo jasno pokazala, da se ne strinja niti s pristopom niti z določenimi rešitvami, ki so bile predlagane v zakonu, torej v Družinskem zakoniku, in se ne strinja s tem, da bi takoj, ko je bil izglasovan referendum, vložili spremembo tega zakona. Ve se točno, kako zakonsko te stvari tečejo, in o tem je bilo danes že veliko govora. Ampak koalicija in Vlada očitno ne preneseta poraza, ki sta ga doživela takrat na referendumu, in to se mi zdi popoln nesmisel, dejstvo je, da je slovensko ljudstvo brezkompromisno, zelo jasno, z veliko večino povedalo, da se s takimi rešitvami ne strinja. In koalicija, Vlada poskuša s tem zakonom zaobiti točno tisto, kar so volivci takrat, torej državljanke in državljani, na referendumu zavrnili. Točno to. Ker ni uspela z enim ključnim metom, v eni zgodbi rešiti kompleten problem, se je zdaj lotila, da stopi korak za korakom, ker se zaveda, da nima nobene možnosti, če gre ponovno z istim pristopom, kot je šla takrat, ko je poskušala uveljaviti nekaj, kar je za slovenski narod, slovensko ljudstvo sveto in kar slovensko ljudstvo in slovenski narod nikoli ne bo kar tako prepustilo nekim skupinam, da bi se na tak način, kot je, recimo, družina, izenačevali v tej družbi. Neverjetno je, da ta koalicija in ta vlada, pravzaprav cilj te koalicije in te vlade je podpirati privilegirane dele te družbe, med katere sodi tudi gejevska organizacija v tej družbi, za katero sem prepričan, da postaja najmočnejša organizacija v naši družbi. Zdaj ni treba hoditi iz Državnega zbora, zato ker tisti, ki jih to boli, kar sem zdaj povedal, seveda bodo zapustili poslanske klopi. Ta gejevska organizacija je postala tudi ključna v vseh omrežjih naše družbe, najmočnejša. Lahko govorite, kar hočete. Malo si poglejte okoli, malo preverite, na katerih pozicijah so določeni ljudje, in boste dobili določene podatke, ki so pomembni. Ne bom govoril o posameznih ljudeh, ker to bi bilo nekulturno, nekorektno, ampak imam pa zadržke do teh ljudi, zato ker zlorabljajo sistem, podsisteme, Državni zbor, Vlado in vse tisto, kar je v tej državi ključnega, da lahko pridejo do ključnih, želenih življenjskih ciljev, ki so si jih zastavili. To ni normalno. Na koncu se nam bo zgodilo, da bomo ostali tisti, ki nam gre za to, da bi v tej družbi lahko enakovredno živeli, ne privilegiranci imeli privilegiran status, ostali pa živeli kot siromaki v tej družbi, ki nam gre za to, bomo seveda vztrajali na tem, da se sprejemajo rešitve take, ki bodo omogočile primerno in normalno sožitje v naši družbi vsem, ki živimo v tej državi in nikakor ne bomo pristali na to, da bodo nekateri, ki so privilegirani, še naprej privilegiranci in zlorabljali posamezne institute, posamezno vlaganje zakonov in preko zakonodaje še dodatno krepili svojo moč in svoj položaj v družbi. Ne bomo pristali na takšen način, vsaj jaz ne. Mislim, da Slovenska demokratska stranka tudi ne. Tukaj se mi postavlja zelo pomembno vprašanje. Ali so istospolne partnerske skupnosti v taki situaciji in v takem stanju v naši družbi, da moramo skoraj tretjino časa te vlade in koalicije zapraviti za to, da rešimo problem – čeprav ne vidim takšnega problema, kot ga vi poskušate uprizoriti – istospolnih partnerskih skupnosti, ko pa na drugi strani imamo bistveno bolj problematične probleme v tej naši družbi, ki so isto diskriminatorni. Gospa je danes povedala, da s tem zakonom rešujemo odpravo diskriminacije istospolnih partnerskih skupnosti. Če je to top tema in ključna tema te družbe v danih okoliščinah, pa moram reči, da moram biti resnično zelo zelo zaskrbljen in sem resnično zelo zaskrbljen in bom zdaj navedel, zakaj. Vsi tisti, ki sedite tukaj v vladni koaliciji, je prav – in vlada –, da temu prisluhnete in se začnete ukvarjati z bistvenimi problemi te družbe in ne s tistimi, ki niso ključni. Ne rečem, da jih je treba reševati, ampak niso ključni. Daleč od tega, da bi bili ključni! Ne morem verjeti, kam je zašla ta vladna koalicija in ta vlada in vse te socialistično-komunistične vlade [[…]]Ne vem, ali se vam je čisto odtrgal film, čisto. Ukvarjate se, bom rekel, z marginalnimi zadevami v nasprotju s tistimi ključnimi stvarmi. Nič ne rabite tako kimati, vprašajte slovensko ljudstvo, kaj misli o tem, saj boste to priložnost v kratkem videli na volitvah. 120 tisoč brezposelnih, 290 tisoč ljudi pod pragom revščine, 160 tisoč prejemnikov Rdečega križa, 54 tisoč prejemnikov socialne pomoči, 410 tisoč oseb, izpostavljenih tveganju socialne izključenosti, 206 tisoč upokojencev na pragu revščine, 48 tisoč prejemnikov minimalne plače [[…]]Ali ti niso diskriminirani? In za te ljudi ne prinesete nobenega zakona, nobene rešitve, ničesar v Državni zbor in ukvarjate se z zadevami, o katerih danes govorimo. Si znate predstavljati, kam ste zašli? Kam ste zašli? Ali vam ni nerodno pred celotnim slovenskim ljudstvom? Vam ni nerodno sedeti tukaj v parlamentu in razpravljati skoraj tretjino časa za istospolne partnerske skupnosti, ureditev statusa istospolnih partnerskih skupnosti, ko pa imamo na drugi strani tako problematično situacijo v tej družbi. Kako človek tukaj ne bi bil razočaran, žalosten, da so v tem trenutku slovenski družbi ključne istospolne partnerske skupnosti, na drugi strani imamo pa pol milijona državljank in državljanov praktično na pragu revščine. In so diskriminirani do skrajne meje, saj si ne morejo ukiniti dveh kil kruha na teden. Pojdite si pogledat ljudi, ki imajo 230 evrov penzije ali pa 400 ali pa 500 – za 40 let delovne dobe 460 evrov penzije. Ali to ni problem naše družbe, to ni problem nas, ki sedimo tukaj notri? A problem pa so istospolne partnerske skupnosti, problem, da ne bodo mogli tam, ne vem česa vsega, kar danes govorite. To pa je ključni problem družbe! Na takšen način vi želite reševati prihodnost Slovenije. Pa vam ne more zaupati, poglejte, niti otrok, ki je star tri leta, ne da bi vam zaupali državljanke in državljani, da vodite to vlado! Tu so resnično naredili katastrofalno napako in sem prepričan, da tega nikoli več ne bodo ponovili, to me dobro poslušajte, vsi, ki sedite v parlamentu. Ljudje se prebujajo. Niti režimski mediji vam ne bodo pomagali, verjemite mi. Niti te, bom rekel, manipulacije, svinjarije, ki sem jih zadnjič gledal na RTV 1, da mi je šlo na bruhanje, kako poskušate manipulirati s političnimi strankami in zlorabljate vse, kar je možno v tej državi, da delate prepir na desni strani, med desnosredinskimi strankami. To delate tisti, ki so dobili naročilo, plačilo za to, da to počenjajo, samo zato, da bi razbili desno stran ali pa desno sredino, da ne bi mogla kvalitetno nastopati na naslednjih državnozborskih volitvah. To počenjate in to vse je zrežirano vnaprej. Sramotno! Namesto da bi se ukvarjali s tem, kar sem bral tukaj iz teh listov pa da bi to problematiko reševali, ne pa da na vsak način poskušate razbijati desno sredino ali pa desnosredinske stranke. Točno vem in to moram tukaj pred vso slovensko javnostjo zelo odprto in jasno povedati, od zdaj najprej spodbujate, delate nemir, potem pa, ko so državnozborske volitve, nobeden levičar, nobeden, garantirano, ne bo nikoli ne bo glasoval za desno sredino ali pa desnosredinsko stranko. Nobeden, nikoli. To je dejstvo in to vsi točno zelo dobro vemo. Vse skupaj je to tisto, kar mene strašansko žalosti, da se ukvarjamo z absolutno bagatelnimi problem, ne osredotočamo se pa na tisto, kar je za to državo ključno in prednostno. Zame je prednostno delovna mesta. To je zame prednostno. Kakšna diskriminacija se tukaj dogaja. Če nisi levičar, če nisi dober s kakšno levičarsko zgodbo, ne moreš nikjer službe dobiti. Pojdite si pogledati fevd SD, center za socialno delo in tako dalje. Zdaj se začnejo malo določene stvari razkrivati, kako po domače funkcionira ta fevd, ki je pod strogim okriljem SD. To je neokusno. In potem drugi fevd, če govorimo o SMC, podpirate te svinjarije, ki jih spremljamo, kaj se pravzaprav počenja na SDH, na Ljubljanski banki, pa da ne govorimo zdaj o DUBT, pripojitvi Factor banke in tako dalje in tako dalje. To so temeljna vprašanja te družbe in mi se ukvarjamo z istospolnimi partnerskimi skupnosti in tu zapravljamo čas na kubik. Pa da vam ni resnično nerodno pred svojim slovenskim ljudstvom! Slovensko ljudstvo, ko vas tukaj gleda, bi moralo priti sem, in – glejte, resnično ne vem, kaj – na slepo odpeljati ven, vse odnesti iz tega parlamenta, ker nimamo več pravice, da sedimo tukaj notri, resnično, ker delamo vse drugo, torej delate vse drugo, razen tistega, kar je ključno za to, da bi reševali probleme državljank in državljanov, zato ker smo bili izvoljeni. Ključne probleme govorim. Ko bo ta vlada, ta koalicija rešila ključne probleme te družbe, ne bo nobenega problema, da se lahko ukvarjamo tudi z istospolnimi partnerskimi skupnostmi, nobenega problema, ampak ve se, kaj so prednostne naloge in jih niste sposobni reševati. Žalostno, jih niste sposobni, na žalost jih niste sposobni. In potem še zlorabljate medije in ne vem kaj vse počenjate tam, da ne bom govoril. Pred nekaj dnevi ali pa pred, ne vem, mesecem dni sem govoril, da 4 milijarde evrov izgine iz državnega proračuna na letni ravni. Ali se vam to ne zdi pomembno? 4 milijarde pokradejo, tisti, ki jim držite štango na posreden ali pa neposreden način, mi pa se tukaj ukvarjamo z istospolnimi partnerskimi skupnostmi! Ali se to vam zdi normalno, lepo prosim? Kakšna informacija in kakšna seja, izredna seja Državnega zbora, Vlade in tako naprej se je zgodila po tistem, ko smo to informacijo zelo široko javno dobili? In tako dalje in tako dalje. Resnično glejte, mislim, da je zadeva šla predaleč, da se ukvarjamo z zadevami, ki jih je treba rešiti, jih je treba rešiti, vendar se moramo najprej odločiti, da rešimo tiste probleme, tiste ključne stvari, ki so resnično potrebne za prihodnostni razvoj naše skupne države. Ko bomo to razumeli, se začeli tako obnašati, bomo tudi kvalitetno reševali tisto, torej kvalitetno pristopili k tistemu, za kar smo bili kot poslanke in poslanci v Državni zbor tudi izvoljeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Proceduralno gospod Saša Tabaković.
Spoštovana predsedujoča, prosim, da opozorite razpravljavce, da se nekako držijo teme dnevnega reda. Danes smo poslušali na strani kolega Pojbiča o SDH, o Novi Ljubljanski banki, pa o centrih za socialno delo. Danes se pogovarjamo o zakonu o partnerski zvezi. Razpravljamo o amandmaju, ki ga je vložila Poslanska skupina Nove Slovenije. Vsi razpravljavci do zdaj smo se nekako držali vsaj osnovne teme, ki jo danes obravnavamo, za razliko od gospoda Pojbiča in prosim, če ga opozorite, da ne meče vseh volivcev v isti koš. Če so gospoda Pojbiča izvolili volivci, ki rangirajo človekove pravice, poslance SMC ti volivci zagotovo niso volili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Malce ste me prehiteli, ampak nič zato. Se pravi, smo pri amandmaju k 8. b členu Poslanske skupine NSi. Besedo ima gospa Erika Dekleva.
Hvala za besedo. Začeti sem mislila drugače, pa se bom morala odzvati na gospoda Pojbiča. Gospod Pojbič, ne vem, kako so sedaj po vaši oceni privilegirani, kako je privilegirana gejevska organizacija. Zelo bi bila vesela, če bi povedali, kako ta privilegij vidite. Ali morda tako, da nimajo niti osnovnih pravic? Res bi vam priporočila, da si v teh slabih dveh letih zamenjate to eno in edino razpravo, ki jo imate in jo znate, res je že dolgočasna. Ne morete vedno govoriti o bančni luknji, o ljudeh, ki so lačni, o zakonih, ki jih sprejemamo, pa so po vaši oceni nepotrebni, medtem ko imamo toliko in toliko brezposelnih. Dajte si vsake toliko vsaj prebrati kakšen zakon, pogledati njegovo vsebino in se osredotočite na vsebino. To je sedaj že malo smešno. Morda bi bilo tudi zelo dobro, da nam nehate groziti, kaj bo na naslednjih volitvah. Veste, to je čisto in popolnoma nepotrebno. Vi ste večkrat dejali, da imajo v Sloveniji oblast ljudje, jaz se tukaj z vami strinjam. Ljudje so tako odločili na volitvah in na naslednjih bodo morda drugače in mi smo s tem pomirjeni, vsaj jaz sem. Kakorkoli se bodo odločili, bo prav. Če bodo izvolili vas namesto mene, bodo pač seveda morali to vašo eno in edino razpravo še mnogokrat poslušati, ampak to bo čisto v redu, to bo njihova odločitev. Vsekakor volivci ocenjujemo, kako kredibilno smo ljudje, kako kredibilna je kakšna stranka in na podlagi tega se bodo odločili. In če nas ne bo več v parlamentu, bo tako tudi prav. Velikokrat ste se spraševali, ali nam ni nerodno. Je, gospod Pojbič. Meni je bilo zelo nerodno, moram vam povedati, da me je bilo sram, ker to razpravo ljudje gledajo, in veste, sram me je, da sedim v istem prostoru kot vi. Pa grem na temo. Danes namreč govorimo o zakonu o partnerski zvezi. Vsi tisti, ki verjamemo v Ustavo, predvsem v njen 14. člen, in vsi tisti, ki verjamemo, ne glede na ustavo in ne glede na sprejeto zakonodajo, v enakopravnost in obsojamo kakršnokoli diskriminacijo, imamo danes cmok v grlu. Sama ga imam. Kljub temu da danes obravnavo predlog zakona, ki ga je vložil moj kolega Jani, moram povedati, da mi ta ni všeč. Ni mi všeč, ker ureja stvari polovičarsko, ni celovit in ni sistemski. Vendar pa smo predlog, ki je bil sistemski in ki je celovito urejal stvari, dajal istospolno usmerjenim parom vse pravice in obveznosti, na referendumu zavrnili. Danes je pred nami kompromis. Nekoč na referendumu, pa ne enem in edinem, je prevladal populizem, zavajanje, manipulacije, laži, ampak danes imamo drugo priložnost. Jaz jo bom izkoristila, čeprav mi ni v celoti všeč. Zakaj? Ker se zavedam, da je v tem trenutku to vse oziroma največ, kar lahko storimo in kar je mogoče. Ne razumem, zakaj se še vedno zapletamo in zakaj govorimo o problemu, ki ga ni ali ga vsaj ne bi smelo biti. A res ni dovolj? A ni ta tema res že prežvečena? Ja, gospod Pojbič, res deluje, kot da eno tretjino časa namenjamo tej temi, ampak to zaradi vas, drugače bi bila že zdavnaj rešena. Danes ni mogoče več govoriti o redefiniciji družine, o staršu številka ena ali dva, ni več posvojitve otrok, ničesar ni, kar vas je takrat motilo. Vam se zdi še vedno potrebno, da dodajte sol na odprto rano in da pravzaprav skozi te razprave ponižujemo ljudi, ki čakajo na nediskriminatorno zakonodajo, ki bo uredila njihove pravice tako, kot jih imamo urejene vsi ostali. Mislim, da je skrajni čas, da po dobrih 15 letih naredimo en korak naprej, ne nazaj; in ja, da damo to temo z mize. Predlog zakona podpira Vlada, podpira ga Komisija za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, podpira ga Državni svet, podpira ga večina poslancev in res se je neumestno pogovarjati, recimo, o javnih uslužbencih in pravici do ugovora vesti. Naša ustava omogoča pravico do ugovora vesti, pri čemer pa določa, da je ta dopustna v primerih, ki jih določa zakon in če se s tem ne omejujejo pravice in svoboščine drugih oseb. Ali res ne mislite, da bi s takim ugovorom vesti trčili ob pravice drugih oseb? Zakaj naj bi nekdo imel težave pri sklepanju partnerske zveze? Zakaj? Kaj je tisto, kar bi ga lahko motilo? V čem bi lahko bil problem? Ljudje istega spola danes že živijo skupaj, želijo biti enakopravni v nekem ekonomskem, socialnem smislu in vam se res zdi primerno, da jim te pravice odrekate in menite, da to ni diskriminacija. Zelo dobro je bilo vprašanje kolegice Janje pa še koga, kje se taka stvar lahko zaključi. Ali morda res pri tem, da nekdo ne bo želeli postreči pijače istospolno usmerjenim partnerjem? Ali morda res ne tam, ne vem, ko učiteljica ne bo morda hotela spraševati otroka, ki je istospolno usmerjen ali pa so taki njegovi starši? Kam nas vse to vodi? Res ne vem, ali se ne zavedate, da hodite po tankem letu in da s svojim izvajanjem dejansko sporočate ljudem, da so istospolno usmerjeni ljudje nekakšen problem, ker sicer ne razumem, zakaj bi kdo sploh pomislil na ugovor vesti. Kar se konkretno javnega sektorja tiče, kamor sodijo seveda tudi matičarji, je prav opozoriti, da kdor ni pripravljen spoštovati zakonodaje, verjetno res ni primeren za javnega uslužbenca, katerega glavno vodilo morata biti ustava in zakon. Glavo vodilo. Če bi dovolili, da vsak javni uslužbenec ravna po svoji vesti, bi prišlo do kaosa, do pravne nepredvidljivosti. Je to tisto, kar si želimo, želite? Imeli smo res že veliko debat na to temo. Aleš Primc je dejal, bom citirala: "V civilni iniciativi za družino in pravico otrok podpiramo pravice istospolnih parov, ko gre za pravice med odraslima, prav tako tudi pravice otrok, ki živijo v istospolnih skupnostih." Iva Dimic je dejala: "Krščanski demokrati glede novele Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerij vseskozi javno opozarjamo, da ne nasprotujemo ureditvi pravic istospolnih." Pa vendar bo danes glasovala proti! Ona pravi, da si želi, da bi se srečali na nekem minimalnem skupnem imenovalcu. Aleš Primc je na drugi strani dejal, da zakon v 95 % podpira, torej tega ne štejete kot minimalni skupni imenovalec. Je vse skupaj sprenevedanje, hinavščina prebirati Cerarja in izpustiti morda najbolj pomemben del, ki pravi, "če bi lahko vsakdo od nas kadarkoli iz sicer osebno utemeljenih moralnih, filozofskih in podobnih razlogov odrekel poslušnost pravu, potem bi bilo s pravno ureditvijo kmalu konec". Ta stavek pa izpustite, pa še kakšnega poleg. Jelka Godec: V SDS podpiramo pravice istospolnih parov, ko gre za družbene in naravne pravice med odraslima." Ampak danes bo Alenka Godec proti! Ljudmila Novak Nova Slovenija zagotovo želi urediti status istospolnih skupnosti. Sedaj bo glasovala proti. Vsi želite, vsi podpirate, potem dajte to preprosto že enkrat narediti. Besede žal ne štejejo veliko, dejanja pa. Sedaj je čas, da pokažete, ali mislite resno in kako iskrene so te vaše podpore in želje. Težko verjamem, da ste s predsodki rodili. Hvala.
Hvala lepa. Prvo repliko ima gospod Marijan Pojbič.
Spoštovana gospa podpredsednica. Opravičujem se gospe Dekleva in vsem tistim, ki so me pač napačno razumeli, ko sem razlagal, kako določen problem vidim. Govoril sem o konkretnih problemih te družbe. Če poslanka Dekleva in koalicija in stranka, iz katere Dekleva prihaja, tega ne razumejo, potem je logično, da ta vlada in ta koalicija tako odreagira, kot reagira, da imamo, da še enkrat ne naštevam, 120 tisoč brezposelnih, da imamo tretjino ljudi in tako dalje, ki so diskriminirani. In mi se pogovarjamo tukaj o tisti problemih, ki v tem trenutku niso ključni za preživetje te države. Gospa Dekleva, vi tega očitno ne boste nikoli razumeli; ali živite v tako kapitalno močni družini ali kako, tega jaz ne vem, potem pa to tako ali tako ne more biti jasno, ker pač teh stvari niste nikoli poskusili na svoji koži in potem ne boste nikoli vedeli, kaj pomeni imeti 230, 430 in 530 evrov penzije ali tudi plače. Tega ne boste nikoli vedeli. Jaz sem hotel in sem in želim govoriti v tem državnem zboru o ključnih problemih te družbe, ne pa da se ukvarjamo z nepomembnimi stvarmi, ko govorimo ob boku do teh stari. Ne trdim, da so to popolnoma nepomembne, seveda so pomembne. Treba je reševati probleme, tudi istospolnih, ampak niso pa v primerjavi s temi, o katerih sem jaz govoril, niti približno tako problematične, da bi v tem trenutku morala ta vlada in ta koalicija porabiti eno tretjino svojega mandata za to, da izpelje to, da bodo istospolni na koncu srečni, zadovoljni in tako dalje. Zdi se mi, da to v tem trenutku ni ključno, je pa tudi treba ta problem reševati. Ampak prednostno je treba reševati to, kar sem rekel: brezposelnost, nizke pokojnine in tako dalje; to, kar je ključno, zato da bo slovensko ljudstvo lahko preživelo. Če se vam zdi to manj pomembno ali tega ne razumete, potem na žalost taka koalicija in taka vlada absolutno nima kaj iskati. Boljše, da danes spakirate in greste.
Replike na repliko ni. Druga replika gospa Jelka Godec.
Prosila bi gospo Dekleva, da navaja moje ime, če me že citira, tako kot je treba. To je, prosim, že po tem času bi bilo pa zelo lepo, ker ta oseba, ki ste jo citirali, v Državnem zboru ne obstaja. Kar se pa tiče, če pa je to letelo na mene, glede na moj priimek oziroma priimek, ki ste ga omenili, moram pa reči: ja, verjetno je bila to moja izjava, če ste me citirali iz magnetograma, je ne zanikam. Govorim pa o tem, da ta zakon se dotika spet 4. poglavja Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. In še enkrat vam povem, ne zavajajte ljudi, gospa Dekleva, govorimo o posvojitvah. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa. Veste, ko se Pojbič oglasi, moram vedno resno razmisliti, kaj je v resnici hotel povedati. Pa ne zato, da bi ga podcenjeval, daleč od tega, ampak ker uporablja skozi eno in isto tezo; da pač samo določene teme v tej državi so pomembne, vse ostalo je drugorazredno. Kdo je že v tej državi to nekomu nekoč očital? O. K. Tisti, ki vedo, vedo, tisti, ki pa ne, imajo pa še čas, da razmislijo. V resnici gospodu Pojbiču ne zamerim, ker v resnici vidim, da v njem ideja še zori. To ni nič slabega. To je pravzaprav dobro. Je pa treba vedeti nekaj; neizmerno sovraštvo – in ena od temeljnih pravic, če hočemo urejati vse družbene probleme, ki jih imamo, in gospodarske, je. da najprej moramo prekiniti z diskriminacijo. Najprej moramo te temeljne vrednote spoštovati, če hočemo iti na ostale. Ker veste, gospod Pojbič, vi ste eno stvar pozabili. Geji, o katerih vi sicer tako zaničevalno radi govorite, da so drugorazredni državljani, so državljani, plačujejo davke, so med njimi tudi reveži, so med njimi tudi brezposelni in imajo vsakovrstne probleme in težave, tako kot mi vsi skupaj. Zato vas prosim, dajte razmisliti kdaj, preden kaj rečete. Da nam ne bo v življenju potem preveč nerodno. Namreč, če je gejevski lobi, ker ga imate vi tako, bom rekel, za problematičnega, mi najprej povejte, kdo to je, da bomo vedeli sploh, o kateri imaginarni skupini govorimo. Ker poznam kar nekaj gejev med vami, tako da imajo težave, ker ne vedo, da so še v lobiju, ker tudi oni imajo svoje interese. Ampak dajte mi povedati, če je ta lobi tako močan pa tako sovražen in problematičen, kako to, da od 1998. leta pa do danes še tega problema niso rešili – če so tako močni. Dajte mi to razložiti, jaz tega ne razumem! Ker uspešni lobiji – tisti, ki so bili v temu prostoru, županski lobi je bil eden najmočnejših lobijev pa invalidski lobi – so dosegli svojevrstne rezultate. Gejevski lobi je, izgleda, izredno zanič. Ne funkcionira, ker jim ne uspe. In to že dvakrat na referendumu, večkrat na zakonodaji, desnica si pa vedno lasti, tudi v evropskem prostoru, svojevrstno pravico, da ureja gejevska vprašanja na svoj način s svojo prizmo oči. Veste, kdaj bo rešen problem? Ko bo v Državnem zboru o tem vprašanju več ne bom govorili, ker to pomeni, da bo rešen. Tega si jaz tudi želim bolj kot vi, vsaj pokazal sem več. Vi imate s tem problem. Me zanima, kako bi bilo, če bi vas enkrat gej objel. Tega dneva si jaz srčno želim. Ampak, O. K. Poglejte, mi se bomo morali postaviti v isto črto. Mi danes govorimo o določenih vprašanjih okoli gejevskih vprašanj in konkretno Zakon o partnerski zvezi, ki bo urejal samo socialno-ekonomske pravice. Nič drugega! Vse ostalo je, bom rekel, manipuliranje, zavajanje, in oprostite, gospod Pojbič, meni je grozno, ker bomo to samo polovičarsko morali urediti. Ampak, vsaj nekaj; dajte imeti toliko dostojanstva v sebi, da kot poslanec Državnega zbora Republike Slovenije, ki zastopa ne samo tisti kraj, kjer je bil izvoljen, ampak zastopa vse državljane in državljanke, med drugim, ne boste verjeli, tudi geje. In dajte enake pravice, ker so ljudje, ker odraščajo od majhnega, se spoznavajo in se zaletavajo v resnične probleme, ki jih vi verjetno v življenju niste imeli. Najprej jih odrivajo od sebe, ker kažejo svojo drugačnost, potem imajo predsodke pred njimi skozi šolski, izobraževalni sistem, družbeni, da ne govorim o družinskih problemih, ko jih starši zavračajo. Potem pridejo pa pred osnovno pravico, da bi radi z nekom bili, ki ga imajo radi in ga ljubijo in bi radi z njim samo sklenili partnersko zvezo, in vidite že celega boga, hudiča zadaj za tem, ker bo vam nekaj vzelo. Ali boste z njimi seksali ali kaj? Ali boste z njimi delil premoženje ali boste z njimi ne vem kaj počeli? Pa dajte jim pravice, da urejajo tiste, ki se tičejo samo njih, saj se nič ne dotikajo vaših pravic! Povejte mi eno pravico, ki se dotika vaše pravice! Gospod Pojbič, to je nespodobno in nedostojno za poslanca, kar delate.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Marijan Pojbič, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Na ta način razprave, kot jo je zdaj izvajal gospod Möderndorfer, mislim, da je zelo težko replicirati, pa vendarle se mi zdi pomembno, da je tudi povedal nekaj netočnosti, ker nisem govoril zaničevalno o gejih, povedal sem to, kar jaz o tej skupini ljudi mislim; sem povedal zelo javno, pa ne zaničevalno. Če ste vi v tem videli zaničevalnost, je to vaš problem, ne moj. Tega nisem tako razumel niti tako nisem tega videl. Mislim, da so ljudje, gospod Möderndorfer, na referendumu pred 4 meseci povedali zelo jasno, kako in kaj o tem vprašanju. Zelo jasno! Volja ljudstva, o kateri vi velikokrat rad govorite in tudi zdaj ste govorili med drugim, je pa zame sveta. Zame je sveta; kot poslanca, kot politika, ne glede na to, iz katere stranke prihajam, je sveta. Za vas, gospod Möderndorfer, pa ni svetegas nič, razen osebnih interesov, interesov takšnih in drugačnih, kot jih vi poskušate vsiliti nekaterim drugim. Zakaj so ti interesi vaši tako drugačni, kot vi pravite, od mojih in veste odgovor na to vprašanje samo vi in jaz se s tem ne bom ukvarjal, ker to ni niti moja stvar, niti ne želim. Ne želim se spuščati v vašo osebnostno stvar, sem vam že zadnjič povedal, da bi bilo fino, ko razpravljamo o nekih zadevah, da če se jaz ne spuščam in ne govorim o vas, da potem govorite dostojno, dostojanstveno v Državnemu zboru in temu [[…]]Dostojno in dostojanstveno in ne, da se spuščate na osebnostno raven, namesto da bi razpravljali o vsebini. Jaz sem pač razpravljal, tako kot sem. In prav je, da razpravljam, tako kot mislim jaz, in vi ne razpravljate, tako kot jaz mislim, ampak bi vas prosil – o tem sva že enkrat govorila osebno –, da se ne boste spuščali na osebnostno raven in neprestano ne morete slišati imena in priimka Marijana Pojbiča. Kako pa lahko jaz slišim, kako jaz vas nisem omenil niti z a v moji razpravi, vi pa tega ne zdržite? Kdo je zdaj tisti, ki je nestrpen, ki je problematičen – jaz ali vi? Povejte to slovenski javnosti. Jaz nisem problematičen, ker niti z eno besedo se nisem dotaknil vas, niti z eno besedo niti omenil vas. Gospe Dekleva ne bi omenil, če ne bi ona mene petkrat omenjala znotraj svoje razprave. Ker se mi zdi to neumnost, se spuščati na osebnostno raven. Če govorimo, govorimo o politični grupaciji, o stranki, ne pa osebnostno o ljudeh, to bi se meni zdelo normalno, pošteno in odgovorno [[…]]
Replika [[…]]
[[…]]Ampak vi se pač odločate, kakorkoli se odločate, jaz sem govoril o pomembnih vprašanjih. Prepričan sem, da so za državljanke in državljane ta vprašanja [[…]]
Replika, tri minute [[…]]
[[…]]ta vprašanja, o katerih sem govoril, so bistveno in sto in enkrat bolj pomembna od teh, o katerih ste vi govorili. In hkrati sem pa poudaril in še enkrat zaključim [[…]]
Gospod Pojbič, replika.
[[…]]– ja, zaključujem gospa s tem stavkom samo – da tudi to vprašanje, o katerem danes govorimo, je treba rešiti, vendar se spravimo na problematična vprašanja, ki so v tej družbi v tem trenutku najpomembnejša in ki so najbolj eskalirala. Ko bomo to rešili, ko bo ta vlada to rešila in ta koalicija, potem lahko tudi hkrati rešujemo te stvari, ne pa da tretjino svojega mandata porabimo za [[…]]
Gospod Pojbič, replika [[…]]
[[…]]istospolne partnerske skupnosti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa. Da v Poslanski skupini SMC, kot sem že prej dejal, ne rangiramo človekovih pravic, da se nam nekatere zdijo malo bolj pomembne, nekatere malo manj pomembne oziroma da je status državljanov nekaterih malo več pomemben nekaterih malo manj [[…]]To enostavno ne drži, na takšno rangiranje v Poslanski skupini SMC ne bomo nikoli pristali in tudi iz tega razloga podpiramo zakon o partnerski zvezi. Namesto tega se lovimo okoli posvojitev, naj spomnim, da ta zakon seveda posredno urejuje predvsem pravice iz zdravstvenega varstva, zdravstvenega zavarovanja, pokojninskega, invalidskega zavarovanja, posledično se dotika tudi kazenskega postopka, splošno pravnega postopka, pravdnega postopka, pravic iz Stanovanjskega zakona in Obligacijskega zakonika. Hočem povedati, da glede na to, da zakon, kot smo že večkrat v svojih razpravah poslanci SMC razložili, da seveda se ne dotikamo ne vloge materinstva in očetovstva in posledično tudi ne posvojitve tretjih otrok oziroma tretjih oseb otrok. Tako – kaj je bistveno, da razčistimo? Vsak posameznik, kadar izpolnjuje določene pogoje, lahko sam posvoji otroka, torej nebiološkega otroka, če seveda, kot sem dejal, izpolnjuje določene pogoje. To lahko posameznik počne že ne samo danes, to je lahko počel že zadnjih 40 let najmanj. Ne more pa istospolna partnerska zveza vstopiti v posvojitveni postopek, ker je ta izključno dovoljen samo zakonski zvezi med moškim in žensko. Dejstvo. Tako tega postopka posvojitvenega ta zakon o partnerski zvezi ne ureja in ga tudi ne omogoča. Ga ne omogoča! Tako glede na to, da ta zakon v resnici prinaša neke pomembne rešitve za urejanje zelo konkretnih življenjskih situacij, s katerimi se vsakodnevno srečujejo istospolni pari, in glede na to, da izjemno natančno targetira vprašanja, ki so ob politični razpravi oziroma ob političnem reševanju statusa istospolno usmerjenih oseb ostala v ozadju, se mi zdi, da je izjemno prav in vsaj bi moralo biti že zaradi naših prejšnjih razprav, torej tudi zaradi razprav tako kolegov iz SDS, iz Nove Slovenije kot iz ostalih poslanskih skupin, vsaj korektno, korektno do teh razprav in pa tudi iz nekega principa človeške empatije, da ta zakon danes soglasno podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima doktor Jasna Murgel, izvolite.
Hvala lepa še enkrat. Ne morem, da ne bi povedala, da se meni osebno in nam v naši poslanski skupini zdi zelo pomembno vprašanje človekovih pravic. O tem danes odločamo. Če pogledamo samo našo ustavo, imamo splošne določbe in takoj za tem človekove pravice in temeljne svoboščine. 14. člen govori o enakosti pred zakonom, 14. člen Ustave. Torej, to je, če se malo poljudno izrazim, top tema, ena najpomembnejših tem, ki jih lahko sploh imamo v naši državi – enakost pred zakonom. Človekove pravice so ena najpomembnejših tem. Če se malo spomnimo nazaj, ko je Slovenija nastajala, ko se je osamosvajala, je nastala ravno zato, ker se v bivši Jugoslaviji niso dosledno spoštovale človekove pravice in zato je tudi v Sloveniji nastala ta ustava, v kateri so te človekove pravice zapisane in so zelo pomembne in načelo enakosti pred zakonom je eno najpomembnejših načel. Zdaj pa glede tega, kam gre razvoj v svetu, razvoj tolmačenja, kaj je, kam se bo razvijalo tolmačenje te enakopravnosti, bi rada samo še spomnila na sodbo Vrhovnega sodišča Združenih držav iz lanskega leta, ki je zadevalo poroko istospolno usmerjenih partnerjev. Nekateri, sploh na moji levi, se radi sklicujete na vrednote, ki jih tudi ta država zastopa in nekako na tiste vlagatelje in vse in vrednost, kako je pomembno gospodarska dejavnost in ne vem kaj. Bilo bi dobro, da bi se zgledovali tudi v Sloveniji – to je moje osebno prepričanje –, da bi vsaj prebrali, kaj piše v sodbi Vrhovnega sodišča Združenih držav Amerike. Kaj pa je to sodišče menilo v tej sodbi o tem, kaj to je, o enakopravnosti zakonske zveze med istospolnimi partnerji? Sodišče je ugotovilo, da je zakonska zveza temelj našega družbenega reda in da v odnosu do tega načela razlik med istospolnimi in raznospolnimi pari ni. Pazite, ameriško vrhovno sodišče! Ameriško vrhovno sodišče je to ugotovilo in je reklo, citiram, "omejevanje pravice do sklenitve zakonske zveze istospolnim parom se je morda dolgo zdelo naravno in pravično, a nekonsistentnost tega omejevanja z osrednjim pomenom zakonske zveze in pravice do njene sklenitve je danes več kot očitna. S tem pa mora priti tudi spoznanje, da zakoni, ki istospolne pare izključujejo iz institucije zakonske zveze, ustvarjajo stigmo, kakršno bi naša družba že po naši temeljni naravi morala zavračati. Pravica do sklenitve zakonske zveze je temeljna iz samega zgodovinskega vidika in vidika tradicije, a pravice ne izvirajo zgolj iz starodavnih virov, izhajajo tudi iz boljšega in bolj informiranega razumevanja, kako ustavni imperativi definirajo svoboščine, ki so v sodobni družbi izjemnega pomena. Mnogi, ki istospolne poroke dojemajo kot nekaj napačnega, svoje zaključke utemeljujejo iz podobnih in častnih verskih in filozofskih premis. Uveljavitev istospolnih porok ne želi razvrednotiti niti njihovih prepričanj niti njih samih; a vendar, kadar njihovo osebno nasprotovanje postane veljavni zakon in javna politika, je njuna posledica to, da država sama postane tista, ki izključuje, ponižuje in stigmatizira tiste, katerih svoboda je zanikana. Istospolni pari z zakonsko zvezo zasledujejo enako pravno obravnavo kot raznospolni pari, zato bi odrekanje te pravice predstavljalo razvrednotenje njihovih možnosti in zanikanje njihove osebnosti." To je prevod besedila sodbe Vrhovnega sodišča ZDA, ki je bila sprejela lani, leta 2015. Upam, upam, da bo tudi naša usmeritev takšna, in da bomo tudi v Sloveniji odpravili dokončno diskriminacijo. Pozdravljam ta zakon. Še enkrat povem, ker pač menim, da je tisto, kar je v tem trenutku mogoče sprejeti v našem pravnem redu, in ga bom zato podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Se opravičujem, najprej predlagatelj gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa. Namreč, prej mi je bilo očitano, da pač nekoga narobe razumem in da imam vedno neke probleme z gospodom Pojbičem, ki ga spet ni v dvorani, ker samo pride, zrecitira pa odide. Bil bi lahko vsaj toliko korekten, če se je ukvarjal s to temo, pa bi vsaj to temo notri bil. Dejstvo pa je, da na Twitterju berem naslednji sestavek: "Gospod Pojbič, sem gej in govorite zelo zaničevalno in se počutim ponižanega, da tako govorite o nas v Državnem zboru." Torej ne gre za vprašanje, ali jaz to narobe razumem, gre za vprašanje, da skupnost tega več ne razume, kar govorijo nekateri poslanci in poslanke. Oprostite, dajte še enkrat razumeti, da so geji, lezbijke, pa še nekaj skupin drugih je, o katerih bomo še govorili v prihodnosti, ljudje, krvavi pod kožo, z enakimi potrebami in z enakimi pravicami. Kdo nam daje pravico, da sodimo o njih, da imajo drugačne pravice? Kdo nam to pravico daje? Bom rekel krščanstvo. Ma, še bog nima te pravice! Še bog ne, mi si jo pa kar sami vzamemo v roke!
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Nekajkrat smo bili izzvani in ne nazadnje govorimo tudi o amandmaju Nove Slovenije o ugovoru vesti. Naj povem, da smo se v Novi Sloveniji težko odločili za to, da bomo glasovali proti. Mnenja so bila deljena in dejansko s tega vidika, da so izvzete tiste stvari, ki smo jim v preteklosti nasprotovali, bi zakon celo lahko podprli. Nihče od nas ne govori žaljivo o istospolno usmerjenih osebah, ampak največji razlog, zakaj mi tega zakona ne bomo podprli ste prav vi, gospod Möderndorfer – doktor Möderndorfer je zadnjič nekdo rekel –, ki nas nenehno razsvetljujete, ozaveščate, prosvetljujete, spominjate na to, kaj so človekove pravice, kaj je etično, moralno in prav. Lepo prosim! Če bi jaz podprla ta zakon – kaj bi potem podprla? Podprla bi to, kar je gospod Möderndorfer z mastnim tiskom zapisal in podčrtano, pa ne zgolj zaradi dejstva, da je Koalicija Za otroke gre! svoje nasprotovanje noveli Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih in referendumsko kampanjo gradila na predsodkih, neresnicah, lažeh, strahu, da je zastopala interese svetega sedeža oziroma države Vatikan, ki se ne sme vmešavati v notranje zadeve in tako naprej. Kaj ste mi s tem sporočili? Da sem lažnivka, da zavajam, da sem ksenofobična in da zastopam interese svetega sedeža in tako naprej. In potem vi pričakujete, da bom ta zakon podprla, da bomo poslanci Nove Slovenije ta zakon podprli. Skušala sem si razložiti: dobro, zakon je eno, uvod, obrazložitev drugo. Ne! Tudi mi imamo kompetentne pravnike, ki so rekli, tudi obrazložitve in uvod so pomembne. Če ne bi bile pomembne, jih ne bi bilo, ker izražajo neko intenco, namen tega zakona. In vi pravite, ne vem, 394 tisoč ali koliko volivcem, ki so na referendumu glasovali proti, da so lahkoverni, da so naivneži, da verjamejo lažem, da so ksenofobi, mračnjaki in tako naprej. To vi sporočate. Zakon ste vložili naslednji dan po referendumu in zakon, ki uvaja enoletni moratorij – še vedno velja. Torej vi ste ga vložili tudi zaradi kovanja političnih točk, kar nekje očitate Koaliciji za otrok gre, zdaj pa sami to temo izrabljate. Kar se tiče ugovora vesti, ko je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve in enake možnosti predlagalo oziroma dalo v javno razpravo njihov predlog, smo mi tudi tam navedli to možnost. Gospod Vatovec je govoril o našem mračnjaštvu, to se pravi Severna Karolina, vemo, da je to zvezna država Združenih držav Amerike, Južnoafriška republika, Kanada, Škotska, Nizozemska – same mračnjaške države po vaši definiciji. In zakaj smo mi dali ta predlog? Vam bom povedala lastno izkušnjo, pa ne misliti, da se zdaj borim zas. Že od leta 2003 sem pooblaščenka za sklepanje zakonskih zvez. To delam z veseljem in to delam na prošnjo različnih parov in nemalokrat, pa nočem govoriti o samohvali, se mi je zgodilo, da so rekli: "To je pa bila prva civilna poroka, ki se mi je res zdela pravi, lep obred." Ker sem to delala s srcem, z dušo, z željo, da tem parom nekaj iskreno povem za njihovo prihodnjo zakonsko življenje. To ne pomeni, jaz pa vem, kljub temu da vse ljudi enako spoštujem, da če bi morala sklepati drugačno zvezo, bi težko s takim srcem to naredila. In oni bi bili najbolj prikrajšani, ker bi jaz lahko ta obred naredila formalno, prebrala bi tisti splošni govor, ki ga ima upravna enota pripravljenega. Jaz vedno povem svoj nagovor; to, kar mislim, to, kar čutim, in to naredim s srcem, ne zaradi denarja, ker to še za frizerja ni dosti. Prav ti pari bi bili najbolj prikrajšani, jaz pa verjamem, da v naši družbi je toliko ljudi, ki bi pa tudi to z veseljem naredili in bi naredili lepo in jim privoščim, da je to tako, kot oni želijo in da je to lepo. Če govorimo o javnih uslužbencih, glejte, tudi v medicini so javni uslužbenci oziroma v javnem sektorju in imajo možnost ugovora vesti, ko gre za splav in podobne zadeve, tudi pri služenju vojaškega roka smo imeli možnost ugovora vesti. Tako s tega vidika mislim, da to ni nič narobe, ker države so, ki imajo to možnost ugovora vesti, ker je to dobro tem ljudem. Glejte, imamo različne vrednote in verjela bom, da ste vi za spoštovanje človekovih pravic, ko boste spoštovali tudi to različnost. Zame so vsi ljudje enakovredni, imamo pa različno mnenje o zakonski zvezi, o istospolni, to pač imamo, in imajo pravico in imamo pravico. Ampak spoštujte tudi to. Poglejte zdaj, ko bomo v naslednjem zakonu obravnavali, pa bomo govorili o tem zagovorniku enakosti ali kako se mu bo že reklo, se pa tukaj res bojim, da nam bo kratena svoboda govora, ker vidimo, da že sedaj so različni pristopi in različna mnenja o tem, kaj je sovražni govor. Nas, kristjane se lahko po dolgem in počez zmerja, marsikaj se nam naprti, od ksenofobije do sovražnosti, mračnjaštva in ne vem kaj še vse, in če bomo mi povedali, da je za nas zakon, zakonska zveza vrednota ali kaj podobnega, smo pa že ksenofobni, mračnjaški in ne vem kaj še vse. To me res skrbi, ko si bo nekdo vzel v roke pravico odločati o svobodi govora nekoga drugega, za kar pa imamo že Kazenski zakonik, kjer lahko nekoga tožiš in sodišče o tem odloča, tam bodo pa neki zagovorniki, neke inšpekcije bodo o tem odločale. Kakorkoli, gospa Janja Sluga je govorila, da so istospolno usmerjeni drugorazredni državljani. To je ona rekla, jaz tega nisem nikoli rekla in nikoli tega ne bi zagovarjala oziroma bi temu vedno ugovarjala. Če pa smo že govorili, kaj bi moralo početi Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, mislim, da ima zelo veliko dela, po dve leti čakajo starši oziroma štipendisti na odgovore, ko dajo pritožbo na odločbe, ne dobijo odgovora, pa gre velikokrat za njihovo življenjsko stisko, ko nimajo denarja oziroma morajo štipendije vračati, čeprav so dali pritožbe in niso rešene. Potem, da ne govorim o starševski pravici, oče, ki je ubil mater svojih otrok, pa ima še vedno starševsko pravico. Pa vemo, koliko takšnih primerov je v Sloveniji. Torej, ministrstvo ne opravlja svoje naloge, to ni najpomembnejša tema, želim, da se reši, vendar, gospod Möderndorfer, ne s takšnim načinom, kot vi to želite rešiti, ker vi kujete politične točke na račun istospolno usmerjenih, ki pa res potrebujejo, da problem rešimo.
Hvala lepa. Predlagatelj gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Gospa Novakova, poglejte, saj vas cenim in spoštujem, ampak lepo vas prosim, čisto nič vas ne poučujem in tudi nič vas ne razsvetljujem. Če vi to sicer tako dojemate, je to vaše dojemanje, ne moje. Je pa res, da v moji družini so delali v prosveti in mogoče mi je pa kaj tega ostalo, da rad prenašam kakšna svoja vedenja na druge, ali bodo to sprejeli ali ne. Pa saj sami veste kot učiteljica, da v resnici, ali to znanje sprejmete ali pa ne. In to je stvar osebnosti, kako se izoblikuje. Ne bom pa se strinjal s tistim delom, veste, ko govorite v imenu kristjanov. Sam sem kristjan, tako da to ne bo šlo skupaj, veste, da mečete vse v isti koš, ker ne pašem v ta koš kristjanov, ki bi zagovarjal takšne vrednote, kot jih zagovarjate vi, vam jih pa ne očitam. To je pa treba razlikovati. Ne očitam in tudi nikomur ne zamerim, če ima drugačno razmišljanje. Vendar, dejstvo pa je, da moramo v enih stvareh, pa ne glede na naš svetovni nazor, sprejeti ene določene rešitve, ki bodo v prvi vrsti spoštovanje 14. člena Ustave, in da ne bomo delali razlike med nami. O tem govorim. In daleč od tega, da bi vam karkoli zameril! Sploh ne, še naprej vas bom spoštoval in cenil, kljub temu da ne boste dali glas za to. Kar se pa tiče političnih točk, verjemite mi, zaradi tega zakona ne bom dobil niti enega glasu, daleč od tega. Ker niso zadovoljni ne tisti, za katere je napisan ta zakon, ne tisti, ki so proti temu zakonu. In če gledava še rezultat referenduma, verjemite mi, da sem poguba zaradi tega. Tako mi ne pripisovati nečesa, kar ne bo šlo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec.
Moram reči, da verjetno je glavni oziroma eden izmed glavnih razlogov ravno to, da je gospod predlagatelj Jani Möderndorfer s takšno jezo vložil ta predlog zakona. Še enkrat poudarjam, to dokazuje boldiran, podčrtan tekst, pisan z jezo, ihto, dokazuje to tudi besedilo. Meni je zelo žal, da lahko sploh takšna razlaga zakona, ki po vašem izenačuje vse pravice istospolnih partnerskih skupnosti z zakonsko zvezo moža in žene, pride v Državni zbor s takšnim tekstom. In, ja, predlagatelj, poučujete nas, da smo, če zagovarjamo materinstvo in očetovstvo, homofobi, da če zagovarjamo svoje stališče, nas označujete za ne vem kaj vse nismo. Od tega, kar piše tukaj notri, lažnivci, strahopetci in ne vem kaj vse [[…]]To je neprimerno za tistega, ki bo v naslednji točki enako predlagatelj oziroma del predlagateljev o diskriminaciji. To je nedopustno, kolega, da takšen tekst, boldiran, podčrtan 22. decembra 2015, dva dneva po referendumu, pride v Državni zbor. Predstavljala sem si, kako ga v jezi pišete, ideološko, z vsem tem tekstom, da zdaj bomo pa mi pokazali nekomu, pokazali malo manj kot 400 tisoč ljudem, kaj si mislimo o njih. In da si dovolite potem še predlagatelja referenduma politično vmešati, kakorkoli je gospod Primc takoj po referendumu najavil pač politično udejstvovanje, in pišete, da kot kažejo njegova dosedanja ravnanja, pa bo svojo politično agendo gradil na diskriminaciji, homofobiji, nasprotovanju pravicam manjšim, rekatolizaciji oziroma odpravi sekularnosti itd. Vi že vnaprej nekoga označite, kakšen bo njegov program, kako bo deloval! In potem zdaj vi tukaj govorite o človekovih pravicah, o nediskriminatornosti in tako naprej! Meni je zelo žal – tukaj se moram z gospo Ljudmilo Novak strinjati –, ko dobiš takšen tekst v roke, težko prebereš zakon in ga bereš s tistim ozadjem, da je bil napisal z jezo, z ihto in ideološko. Tudi ta razprava danes govori, da smo kar homofobni, da smo ne vem kaj vse – samo ne predlagatelj, ampak kar vse povprek. Jaz si tega ne dovolim! Če zagovarjam materinstvo, očetovstvo, nisem homofobna. In da generalna sekretarka, državna sekretarka takole reče: "Imate prav vsi tisti, ki se strinjate s predlogom zakona." Ja, kaj smo pa vsi ostali? Ministrstvo nam govori, kdaj, kdo ima prav. To je dobesedni citat vaše današnje izjave. Zakaj ni bilo sprejet noben zakon oziroma noben predlog zakona vaše vlade ali pa vašega predloga glede izenačitve istospolnih? Ker se je to vedno tlačilo v neke zakone, izkoriščalo CSD, reorganizacijo CSD in tako naprej, da bi to naredili. Niste pa imeli, da ne bom rekla, česa, da bi šli s samim zakonom. To pa ne! Samo tlačili ste nekam, da bi to prikrivali in izkoriščali druge stvari za te zadeve. In ne, ministrstvo nam ne more govoriti, kdo ima prav, kdo je tisti, ki je v Državnem zboru tisti, ki zagovarja prave stvari. Tako kot je, mislim da, tudi predlagatelj ugotovil, vsak lahko zagovarja svoje mnenje in ne morete nam z ministrstva govoriti. Kar se tiče tega, da tisti javni uslužbenci, ki ne spoštujejo ustave in zakona, ne morejo delovati v javni upravi. Se strinjam. Potem pa kar začnite. Ministrstvo za šolstvo ne spoštuje ustave oziroma odločbe Ustavnega sodišča. Ustavno sodišče na ZOFVI je povedalo: zasebne, javne šole, eno leto – več kot eno leto je, ministrica ne spoštuje tega. Da ne bom naprej naštevala, ker potem bom šla izven teme. Tako naj gospa Janja Sluga, ki je to govorila, malo pogleda tudi po poslanskih klopeh oziroma po tem, kar je SMC podpirala. Da se vračamo nazaj na ZZZDR; seveda se vračamo, zato ker v tem zakonu govorimo o tem. Ne morete potem reči, da ne smemo – zdaj pustimo ta ZZZDR. Glejte, če vam piše v 2. točki 2. člena, da taka zveza ima na vseh pravnih področjih enake pravne posledice, kot jih ima zakonska zveza, razen če ta zakon določa drugače. Torej se nanaša na ZZZDR. Zato se vračamo na ZZZDR, zato o tem govorimo. Poglejte si kolegico iz Desusa, kako je bila zmedena, ko ji povem, da se lahko posvoji v partnersko skupnost, istospolno partnersko skupnost. Gospa je bila čisto zmedena. Očitno, ne vem, kako ste si to v koaliciji razlagali, da ste ji rekli, da saj biološko ja, drugače pa ne. Seveda v sami razpravi ste potem povedali, da ne moreta skupaj, lahko pa vsak posamezno. Pa ne govorim samo o bioloških. Tako, da glejte, kolegica Jasna, mislim, moram reči, da v nekaterih stvareh se strinjam z vami, tudi da se zavzemate, da stvari gredo naprej, tudi na drugih področjih, in tako ni nič narobe, da ste tako, bom rekla, bojeviti, kot ste rekli sami, da se boste še zavzemali naprej. Lepo. Ampak vrnila se bom na tisti twitt pa kakorkoli, ker moram povedati, ker nisem prej imela replike. Namreč, bil je povedan v kontekstu takoj po referendumu. Tvit je bil takole. En gospod ali kolega, nekdo, pač vaš, je napisal: "Vemo, kdo je kriv. Ustavno sodišče, vi v DZ, ki ste podprli, ste bili zlati. Cenim vas bolj kot eno od strank z levice, ki se sploh ni hotela vključiti v kampanjo." In potem vaš odgovor, gospa Murgel: "O. K. Počutim se krivo, da nam ni uspelo. Saj vem, da nisem kriva, pa vendarle. Res mi je mar. Hvala vam za ta komentar. Tudi za druge stvari bomo delali naprej. Eno leto hitro mine, vmes menjamo sodnike Ustavnega sodišča." O tem sem jaz govorila v prvi razpravi. Da boste menjali ustavne sodnike na podlagi referenduma, ker je bila to izjava. In potem ste mi očitali, da si izmišljujem. To je bilo takoj po referendumu tisti dan. Menjati ustavne sodnike na podlagi tega, ker ste bili jezni, ker ni šel referendum skozi, menjati ustavne sodnike, naslednji korak, možen korak – ne govorim, da bo, ampak možen korak –, ta zakon je protiustaven in sprejeti zakon, ki bo popolnoma isti, kot je bilo na referendumu. Možna varianta. Ampak pravim, da govorite o menjavi ustavnih sodnikov takoj po referendumu. Nedopustno! Ampak to je izražanje tega, kar mislite, verjetno. Mogoče prehitro. Ker nisem prej imela replike, sem morala to povedati, da je to bilo takoj po referendumu. Kakšno je bilo mišljenje ali kakorkoli – ampak to je vaše prizadevanje, da Ustavno sodišče določi drugače na tem področju. In vračamo se spet na te človekove pravice, kar je bilo tudi v razpravi povedano, in o citiranju vrhovnega sodišča ameriškega. Ko smo mi o tem govorili pri referendumu, smo bili pa tako ali tako označeni, da Amerika je daleč in ne vem kaj, kakšne primere dajemo – iste primere, ki jih je predlagatelj povedal o cvetličarki in frizerki, ali ne vem čem že. Iste primere, pa so se smejali na odboru in se nahihitali. Govorili smo o ameriškem sodišču. Mi imamo svoja sodišča, mi imamo ZZDR. ESČP je pa jasno in glasno povedalo: zakonska zveza ni človekova pravica, otrok ni človekova pravica. O tem govorim. Ne o ameriškem vrhovnem sodišču, ampak o naših sodiščih oziroma ESČP, ki je nam bliže, na katerega se tudi mi obračamo in ne na ameriško sodišče. Moram reči, predlagatelj izraža v svojem predlogu, obrazložitvah veliko jezo, veliko užaljenost, ker ga ljudstvo ni poslušalo. In to [[izklop mikrofona]]
Repliko ima dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa. Sedaj še enkrat; taktika SDS je: ponavljam, ponavljam, ponavljam, dokler ne postane tisto res, ne kar jaz mislim, da je res. Ja, tisto sem napisala, tisti stavek, ampak interpretacija je vaša. Je bil po referendumu, res je, napisala sem: menjamo sodnike. Sodnike menjamo tukaj v Državnem zboru. Je res? Ja. In je to bilo to, kar sem mislila. Obesite se vsi in ne vem kdo še vse na to mojo izjavo. Najdite mi še eno stvar, ki sem jo naredila prej ali pozneje, da bi vplivala na Ustavno sodišče! En sam stavek ne more biti odraz tistega, kar jaz počnem, kar mislim in kar bom še počela. Prosim, da mi nehate postavljati besede v usta ali kamorkoli, da sem nekaj rekla oziroma vi sedaj meni določate, kaj sem pa mislila. Možno je, da je zaradi nerodno zapisanega stavka bilo razumljeno tako, ampak sem pojasnila že večkrat, nisem, ne bom in nikoli ne nameravam vplivati na izvolitev Ustavnega sodišča kakorkoli nezakonito in nedovoljeno – prosim, če lahko, gospa Jelka, povem do konca, kar imam v repliki. Torej, nisem, ne bom in tudi nisem mislila, tako kot ste vi razumeli. To pa, da si vi pač tolmačite po svoje, je vaš problem in ne moj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka – saj vem, da se vrnete –, drage kolegice in kolegi! Pred nami je izjemno občutljivo družbeno vprašanje in občutljiva družbena vprašanja, vsaj mi v Novi Sloveniji - krščanski demokrati pričakujemo, da se rešujejo z nekim dialogom in s konsenzom. Tukaj ne gre, vsaj ne bi smelo iti za neka prehitevanja, kdo bo koga, kdo bo pokazal večje mišice v retoriki, z mahanjem rok ali z bolj podčrtanimi in z bolj boldiranimi teksti. Gre za zelo občutljivo družbeno vprašanje, ki ga krščanski demokrati želimo konkretno rešiti in reševati že najmanj 10 let. Ja, tudi jaz bom ponavljal. Takrat v vladi v mandatu 2004–2008 smo na predlog ministra Nove Slovenije gospoda Janeza Drobniča sprejeli v Državnem zboru Zakon o registraciji istospolne partnerske skupnosti – po dolgih letih levih koalicij, ki so več ali manj govorile, da je to treba rešiti itd., pa nihče ni tega rešil. Mi smo takrat, vam pošteno povem, imeli kar nekaj težav v našem volilnem telesu, da smo lahko pojasnili, zakaj je potrebno to vprašanje rešiti in smo ga rešili. Ne idealno, ker nismo idealni ljudje, nismo idealna stranka, razumemo pa, da je to vprašanje treba rešiti znotraj našega pravnega sistema, znotraj naše ustave in tukaj me prav nič ne briga predavanje o ureditvah v ZDA. To spada, morda na kakšno pravno fakulteto, ker se za to tudi kakšen denar da zaslužiti, ampak tukaj smo zato, da sprejemamo slovenske rešitve za slovensko družbo, gospe in gospodje; upoštevajoč, kar je kolegica Jelka Godec že povedala, da smo člani Evropske unije, da smo se za to članstvo odločili z referendumom, zato ker članstvo Slovenije v Evropski uniji predstavlja naš temeljni vrednostni in politični okvir. Ne nazadnje tudi zato, ker imamo Evropsko sodišče za človekove pravice, in ne nazadnje tudi zato, ker je to sodišče reklo, da otrok ni človekova pravica. Gospe in gospodje, ta amandma, ki smo ga vložili, smo temeljito razmislili in mislim, da smo v obrazložitev napisali najboljše, kar je mogoče, to je tekst, ki ga je predstavil dr. Miro Cerar, trenutni predsednik vlade. Ja, o tem je bilo že govora in mislim, da je treba še govoriti, škoda, da ga danes ne moremo pripeljati sem, to bi lahko predlagatelj najbrž naredil, da bi povedal, v kakšnem duhu je on, dr. Miro Cerar, ta tekst glede ugovora vesti zapisal. Tudi sam bi se sedaj, pa me boste najbrž kritizirali, pa malo spet preselil nazaj v Ameriko kot kolegica dr. Jasna Murgel in kot se radi večkrat sklicujete na Frančiška, ampak nihče ni povedal, da je sveti oče Frančišek ob obisku v Združenih državah obiskal tisto matičarko, ki je v zaporu, ker ni hotela opraviti obreda sklenitve zakonske zveze med dvema istospolnima partnerjema. Tudi sam sem pooblaščena oseba za sklepanje zakonskih zvez v Upravni enoti Lendava, kar pomeni pravzaprav tudi širše lahko, in ja, tudi sam, če me mladi par prosi, da jaz opravim poročni obred, se res potrudim s posebnim nagovorom itd. Delam to torej srčno, to mi je, pošteno povem, neka čast. Gotovo bi lahko našli srčne ljudi, ki bodo srčno sklenili zakonsko zvezo med dvema istospolnima partnerjema. Jaz tega najbrž ne bi znal tako srčno narediti kot, oprostite predlagatelj, kolega Möderndorfer. Zakaj ne bi jaz imel te možnosti, da bi rekel, poglejte, ne bom, ne morem, naj to nekdo naredi, ki bo naredil to boljše? Zakaj, gospe in gospodje, bi mi morali sprejemati neke zakone, da bi prisiljevali ljudi? Zakaj? Sklepanje zakonske zveze, takšne ali drugačne, veste, to niso davčne blagajne. Vi lahko z davčno blagajno pritisnete nekega gostilničarja, ki na dan proda pet špricerjev, da bo pač moral nabaviti opremo in tako dalje in tako dalje. Tukaj gre za bistveno bolj občutljiva vprašanja. Danes imam pred seboj, 20. december 2015. Pred seboj imam pravzaprav dobrih 623 tisoč ljudi, Slovenk in Slovencev, ki so jih različne, bodisi politične stranke, civilne družbe, civilne iniciative mobilizirale in jih povabile na volišče. 623 tisoč, od tega skoraj dve tretjini, no 63 %, je glasovalo proti zakonu, ki ga je vložila Poslanska skupina Združene levice na sveti večer 2014 v državnozborsko proceduro. Ja, 24. decembra 2014! Zame je referendum en tako močen demokratičen instrument, da si ne morem dovoliti niti ne razmišljati en dan po referendumu o tem, da je pa zdaj treba v Državni zbor vložit neko drugo, drugačno rešitev. Vem v poštene namene gospoda Janija Möderndorferja, predlagatelja, torej poštene namene v njegovem političnem spektru, politični orientaciji, da je to – kar je tudi pošteno povedal, zato pravim poštene namene – pošteno je povedal, da je to šele prvi korak do popolne izenačitve. Za to gre. Tudi težko razumem, ne vem, to morda niste razložili, kaj ste tisti večer doživljali, ko ste zagledali rezultate, seveda še neuradne, 20. decembra, da ste iz predala potegnili – saj ste ga imeli že napisanega, avtorji so, lahko si mislimo kdo, vi ste podpisnik, vi ste predlagatelj –, da ste ga potem naslednji dan vložili v državnozborsko proceduro. In seveda, treba je pogledati ne samo člene, vedno grem brat cilje zakona, namen zakona in tako naprej in ne bom zdaj ponavljal, kar so moji kolegi in kolegice že prebrali, kar ste na 8. strani, ki ste jo celo podčrtali, celo napisali z mastnim tiskom, kjer ste dejansko hudo, brutalno napadli civilno iniciativo Za otroke gre!, Koalicijo Za otroke gre!, v kateri je veliko članov Nove Slovenije, zvestih članov, ne bodo šli v nobeno drugo stranko, če vas to slučajno kaj skrbi, in da ste dejansko ocenili, da se je referendumska kampanja gradila na predsodkih, neresnicah, lažeh, strahu in da je zastopala interese svetega sedeža. Ja, pa govora o rekatolizaciji in tako naprej. Niste si najbrž upali pa pozabljali ste napisati tudi muslimane, ki jim je družina sveta. Tista družina, za katero tudi Frančišek pravi, da je temeljna. Da je temelj. In ko vi začnete rušit temelj, rušite družbo. Ne tega počenjati na primeru slovenske družbe. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Dva sta se že izjasnila, da sta pooblaščenca pa da sklepata zakonske zveze. Tudi sam sem pooblaščenec pa sklepam zakonske zveze, ampak bom pa z veseljem sklenil takšno partnersko zvezo in tudi verjamem, da gejevski pari, lezbični pari, ki bodo želeli partnersko zvezo skleniti, se bodo prej pozanimali o matičarju oziroma o pooblaščencu, ali ima sploh interesa ali ne, in se bodo obrnili na njega in ga poprosili, če bi lahko sklenil njihovo partnersko zvezo. Zdaj pa, ker je bilo že trikrat, štirikrat izrečeno, poglejte, nobene ihte ni bilo tisti večer, nobene jeze ni bilo, nobene srditosti ni bilo, nič od tega, kar se v vaših glavah mota in mi hočete pripisati. Je pa res, računalnik pozna boldanje in podčrtavanje in s tem hočemo dati neko pomembno težo tistemu, kar smo povedali. In še danes vam povem, Vatikan posredno preko slovenske cerkve se je vmešal na referendumu in jaz sem samo povedal tisto, kar mislim in v kar sem prepričan, in se je vmešaval v stvari, za katere mislim, da ni dobro in ni prav, in s tem seveda tudi deli, bom rekel, slovensko družbo. Drugo, kar se tiče gospoda Primca in združbe oziroma civilne iniciative Za otroke gre! Poglejte, meni osebno, sem vam že povedal večkrat, pa še enkrat bom ponovil: nedostojno je, da tisti, ki je proti istospolnim partnerjem in jim ne želi dati enakih pravic, da jim bo on tudi urejal pravice in bil na koncu svetnik in predlagatelj, kako da je prav, da se to uredi. Lahko pa predlaga, ampak vedno bom kot poslanec in če bom imel to možnost, seveda oporekal takšnemu načinu dela. Toliko zaenkrat.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa. Ugovor vesti, kot jih razlaga Poslanska skupina Nova Slovenija, je enostavno preobširen, preširok in za seboj potegne enostavno določene neusklajenosti, ki bi lahko kakorkoli ogrozile pravni red. To je v resnici tisto, o čemer je pisal dr. Cerar, katerega izjavo so iztrgali iz konteksta – tako kolegica Ljudmila Novak kot seveda kolega Horvat. Če bi seveda gospod Horvat sedel v dvorani, ko smo razpravljali o tem, bi to lahko slišal in bi tudi lahko vpel v svojo razpravo, ne pa da je prišel dve minuti pred svojim nastopom in pravzaprav začel razpravo današnjo od začetka. Kadar se pogovarjamo o etičnem vzdržku, moramo razumeti, da zdravniki imajo pravico do tega ugovora vesti, zato ker dajo zaprisego, da bodo reševali življenje, in zato imajo oni pravico do ugovora vesti, kadar jim je predočeno, da morajo delati splav. V primeru, da je pa nosečnica, da je nosečničino življenje ogroženo, takrat pa zdravnik nima pravice do ugovora vesti. Prav tako je pri vojakih, ki ste jih omenjali. Res je, vojak ima pravico do ugovora vesti, da seveda vzame orožje in ustreli nekoga, ima pravico do tega. Zakaj? Zato ker je treba z etične prizme razumeti, kakšen je pogled na življenje. Ne moremo pa o ugovoru vesti govoriti v nekih postopkih pri sklenitvah partnerskih zvez ali pa zakonskih zvez. To enostavno ne gre tako in tudi razložili smo že, zakaj ne gre. Ko je že kolegica, žal je ni več v dvorani, govorila, da je možnost, da bi bil ta predlog zakona neustaven [[…]]Ni res, zato ker predlog zakona v resnici spoštuje odločbo Ustavnega sodišča iz leta 2009, 2013 in 2015 in tudi v določenih segmentih rešuje problematiko šestdesetih členov ostalih zakonov, ki bi lahko potencialno bili protiustavni. Tako sam predlog zakona seveda ne more biti neustaven. Kadar govorimo o predlogu zakona, zagotovo govorimo o zakonu, ki na nek način predstavlja sporočilo družbi, da določen konsenz okoli statusa istospolno usmerjenih oseb obstaja in da enostavno ne gre drugače kot tako da potem sprejmimo vsaj tiste točke, okoli katerih se strinjamo. Zato ker enostavno skupnost LGBT v Sloveniji obstaja, je obstajala, bo obstajala in trenutno čaka, ker trenutno nima nobenih pravic, o katerih danes govorimo. Nima. Predlog zakona bo do neke mere do neke točke spoštoval, vsaj tiste okoli katerih se – na žalost, do tega je privedlo – moramo strinjati. Spoštujmo vsaj to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Proceduralno gospod Jožef Horvat, upam, da ne bo zloraba.
Ne, ne bo, nikoli ne zlorabljam proceduralnih predlogov, spoštovana gospa podpredsednica. Rad bi pa samo vas prosil, gospa predsedujoča, da spoštovanega kolega Saša Tabakovića spomnite ali ga vprašate, kdo več sedi v tej dvorani; ali poslanec na zadnjem sedežu, na številki 90, Jožef Horvat ali pa gospod Saša Tabaković, ki bi mu rad ob tej priliki še dodatno povedal, da je ugovor vesti človekova pravica. Tukaj lahko imava maratonske debate, nimam časa, niti ne želim zlorabljati proceduralnega predloga, ampak morda kdaj kakšna seja na to temo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec.
Hvala lepa. Najprej bi se rad odzval na tisti ceneni populizem, ki smo ga navajeni od kolega Pojbiča, zdaj skuša na nek način diskreditirati razpravo o tem zakonu s tem, da se tukaj Vlada – pa ne igram njenega hudičevega odvetnika – ne ukvarja s pomembnimi temami, z revščino konkretno [[…]]Tukaj mislim, da je treba vsakič stopiti in opozoriti na to, kdo je pripeljal do te revščine. Spomnimo se, kdo je med leti 2004 in 2008 razprodajal državno premoženje s pomočjo vlade in Soda. Spomnimo se tudi pokojninske reforme, ki je tudi deloma pripomogla k temu, da so upokojenci v takšnem statusu, kot so danes, in v drugi vladi, ko je bil sprejet zloglasni ZUJF. Skratka, to so bile vse dobre iztočnice za to, da smo danes, kjer smo, da imamo 300 tisoč ljudi, ki so na pragu ali pod pragom revščine in tako naprej. Tako da govoriti o tem, kako se nihče drug, razen Poslanske skupine SDS, ne ukvarja z revščino, je nič drugega kot hipokrizija. Kaj so pa naredili za to, da bi vsaj popravili te napake, ki so jih storili? Ob sprejemanju Zakona o izvrševanju proračunov za leti 2016 in 2017 smo v Združeni levici predlagali dvig minimalnega dohodka na 385 evrov. S tem bi seveda prispevali k temu, da bi se izboljšala raven življenja prebivalcem, ki živijo na robu družbe. To smo pa predlagali tako, da bi dobili sredstva s tem, da bi dvignili stopnjo davka od dohodkov pravnih oseb na 20 %, kar smo tudi predlagali. Kako so glasovali v SDS? Seveda proti. Toliko je ta skrb izražena potem dejansko v dejanjih za tiste, ki so najrevnejši. Spomnil bi tudi na to, kateri vladi sta znižali davek od dobička podjetij s 25 na 17 % – seveda prva in druga Janševa vlada. Sedaj, kolega Pojbič je tudi rekel, da gospodarska rast je najboljši recept proti revščini. Gospodarska rast ne bo pomagala revnim upokojencem, dolgotrajno brezposelnim in tistim, ki so nezaposljivi. Pomoč pri teh skupinah je mogoča zgolj in samo s socialnimi prejemki. Tudi gospodarska rast ne pomeni zniževanja revščine. To smo videli v času prve Janševe vlade, ko se je med letoma 2007 in 2008, ko se je dogajal tako imenovani gospodarski čudež, število revnih povečalo za 16 tisoč, tako da to so dovolj zgovorni podatki. Če pa se vrnemo k amandmaju. Kolegica Ljudmila Novak je rekla, da kot pooblaščenka ne bi mogla s srcem skleniti zveze, skratka partnerske zveze, se pravi, zveze istospolnemu paru. Mislim, da to zgolj govori o eni stvari in to je to, bom zelo iskren, da niste primerni za opravljanje tega dela. Tudi sklicevanje na Južnoariško republiko. Spomnimo se, da so tam imeli do leta 1989 apartheid, tako mislim, da govoriti o standardih, ki veljajo v taki državi [[…]]Poudaril bi še naslednje, sklenitev zakonske zveze, se pravi poroke ali pa partnerske zveze v tem primeru, ki ga sedaj obravnavamo, je civilna pogodba. Gre za nekaj, kar se sklepa po in je podrejeno slovenskemu pravnemu redu. Tu bi opozoril še na 7. člen Ustave, država in verske skupnosti so ločene, tako da argument sklicevanja na neka verska in druga filozofska prepričanja v primeru nečesa, kar spada pod domeno države, je popolnoma neprimerno. Sklepanje zvez je tudi nekaj, kar je dejavnost matičarja, pooblaščenca ali pa načelnika in če ima določene zadržke, ni dolžan opravljati tega dela, ampak v teh primerih naj tega dela dejansko potem ne opravlja in poišče drugo zaposlitev oziroma drug poklic. Ponovil pa bom še tisti argument, zakaj ne podpreti tega amandmaja. Ugovor vesti je neka pravica, ki je vpisana v ustavo, ampak ta pravica ni brezpogojna in ima v ustavi zelo jasno zapisan pogoj: če ne posega v pravico drugih oseb; in amandma Poslanske skupine Združene levice posega v pravice drugih oseb, skratka v tem primeru dveh – Nove Slovenije, se opravičujem – posega ravno v pravico dveh oseb, ki bi želeli skleniti istospolno partnersko zvezo.
Hvala lepa. Proceduralno gospa Ljudmila Novak.
Prosim, da opozorite gospoda Vatovca, da ne more on tukaj generalno odločati o tem, ali sem jaz primerna za sklepanje porok ali nisem. Pooblastilo mi je dal načelnik upravne enote, preko sto parov sem poročila, prosijo me vedno novi iz svojih razlogov. Očitno mislijo, da sem primerna in ne more on kar tako, počez, če sem rekla, da s srcem tega ne bi mogla storiti.
Hvala lepa. Proceduralno gospod Marijan Pojbič.
Gospa podpredsednica, prosim vas, da opozorite gospoda Vatovca, da če govori in navaja tukaj določene informacije, ki niso točne, da naj, če že govori, naj navede točno. Ko je govoril o Janševi vladi, 2004–2008, naj pove, da ko je Janševa vlada 2004 sprejela vodenje te države, je bilo brezposelnih 96 tisoč, in 2008, ko je Janševa vlada zaključila mandat, jih je bilo še 56 tisoč. Za 40 tisoč novih delovnih mest se je zgodilo v času 2004–2008 za časa vladanja Janeza Janša. Druga stvar, ki je bila, je bila to, da je leta 2008 prvič prišlo do izravnave, 2007–2008, proračuna. Takrat je bil javni dolg okoli 6 do 7 milijard evrov, sedaj je pa 33 ali ne vem koliko. Lepo prosim, če že, gospod Vatovec, navajate neke stvari, ker ste prvič v parlamentu, pa meni, ki sem štiri mandate, in prosim lepo, da preverite, kaj govorite in ne govorite nekih neumnosti in nekih stvari na pamet in vedno znova in znova govorite o SDS. SDS je za to družbo v svoji zgodovini nekaj naredil, Združena levica – pa se bodo ljudje vprašali, kaj do tega trenutka naredila, razen tega da se na kongresu skoraj ne pretepajo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 8. b členu ter amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 9. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Dr. Matej Tašner Vatovec.
Hvala. Bom kar o obeh k 9. in 11. členu. Z amandmajema skušamo zgolj narediti eno stvar, in to je to, da se skrajša postopek uveljavitve tega zakona. V prvotnem predlogu je bil ta rok 6 mesecev, z amandmajem na odboru se je podaljšal na 9 mesecev. Mislim, da gre tukaj za neko nepotrebno podaljševanje tega roka. Mislim, da v šestih mesecih bi bilo ministrstvo sposobno uskladiti vse, kar je potrebno glede matičnega registra, tako da poskušamo s tem narediti tisto, kar smo danes slišali med to razpravo; skratka, da bi nekoliko prej prišli do vsaj delne izenačitve teh pravic.
Hvala. Želi še kdo? Gospod Tabaković, izvolite.
Hvala lepa. V Poslanski skupini SMC tega amandmaja ne moremo podpreti, ker je tudi že ministrstvo razložilo, da pravzaprav tega ne more enostavno sprocesirati na način v šestih mesecih, da bi se lahko po šestih mesecih uveljavljal, zato ostane časovnica devet mesecev. Konec koncev, zakaj siliti enostavno v podporo nekemu amandmaju iz nekih principialnih razlogov, če potem zakon v realnosti se ne bi mogel izvajati, tako kot si pravzaprav v resnici vsi želimo. Tega amandmaja, žal, ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 11. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 6. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VARSTVU PRED DISKRIMINACIJO V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospe Martini Vuk.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Poslanke in poslanci! Zakon o varstvu pred diskriminacijo nadomešča in posodablja veljavni Zakon o uresničevanju načela enakega obravnavanja iz leta 2004. Gre za splošen oziroma krovni zakon, ki določa varstvo pred diskriminacijo zaradi katerekoli osebne okoliščine na različnih področjih družbenega življenja. Temeljni namen tega zakona je zagotovitev ustrezne organizacijske samostojnosti in neodvisnosti delovanja zagovornika oziroma zagovornice načela enakosti. Hkrati zakon tudi posodablja obstoječo zakonodajo na področju varstva pred diskriminacijo, in sicer opredeljuje osebne okoliščine in področja družbenega življenja, opredeljuje diskriminatorna dejanja in hujše oblike diskriminacije, določa sankcije v primerih kršitev prepovedi diskriminacije, določa nosilce nalog in pristojnosti za spodbujanje in uresničevanje enakega obravnavanja, opredeljuje inšpekcijske pristojnosti zagovornika in s tem zagotavlja ustrezno varstvo pred diskriminacijo, upoštevajoč zahtev evropskih direktiv opredeljuje možnosti sodelovanje nevladnih organizacij in zagovornika v sodnih in upravnih postopkih, kar bo prispevalo k večji učinkovitosti v praksi. V razpravi o predlogu zakona so se pojavila opozorila oziroma očitki, da je zakon nastal pod pritiskom Evropske komisije, ne pa na podlagi presoje Vlade ali Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, da je to potrebno. Eden od pomembnih ciljev zakona je namreč dosledna uskladitev slovenskega pravnega reda s pravnim redom EU, saj je Republika Slovenija prejela uradni opomin Evropske komisije zaradi domnevnih nepravilnosti pri prenosu treh direktiv v slovenski pravni red, in sicer v zvezi z vzpostavitvijo in delovanjem organa za spodbujanje enakega obravnavanja. Če bi komisija postopek nadaljevala tudi pred sodiščem Evropskih skupnosti, nam grozijo dnevne kazni. Ampak treba je spomniti, da je ravno trenutna vlada po 12 letih iskanja oziroma usklajevanja bolj ali manj ustreznih rešitev uspela zagotoviti dovolj politične volje in sprejeti odločitev, da na področju varstva pred diskriminacijo potrebujemo samostojen in neodvisen organ, ki bo opolnomočeno opravljal svoje temeljne naloge, te pa so zagotavljanje neodvisne pomoči žrtvam diskriminacije z ozaveščanjem, inšpekcijskim nadzorom in sodelovanjem v sodnih postopkih; izvajanje neodvisnih študij, raziskav, analiz in spremljanje stanja, objavljanje neodvisnih poročil in sestavljanje priporočil ter izmenjava razpoložljivih informacij z ustreznimi organi Evropske unije. Kaj torej zakon konkretno prinaša v praksi za prebivalke in prebivalce Slovenije? Zakon jasno prepoveduje diskriminacijo zaradi katerekoli osebne okoliščine. Diskriminacija pa pomeni vsako neupravičeno neenako obravnavanje, razlikovanje, izključevanje, omejevanje ali opustitev, ki temelji na tej osebni okoliščini in katerega cilj ali posledica je manj ugodna obravnava ali položaj določene osebe. V 2. členu zakon zavezuje državne organe, organe lokalnih skupnosti, organe samoupravnih narodnih skupnosti in nosilce javnih pooblastil ter pravne in fizične osebe, da morajo na vseh področjih oblastnega odločanja, delovanja v pravnem prometu in pri svojem drugem delovanju oziroma ravnanju v razmerju do tretjih oseb zagotavljati varstvo pred diskriminacijo oziroma enako obravnavanje vseh oseb. Kar je pomembno poudariti, je to, da torej za obstoj diskriminacije mora med diskriminirano osebo in povzročiteljem obstajati določeno pravno oziroma pogodbeno razmerje, na primer delavec-delodajalec, ponudnik storitve-stranka, zdravnik-pacient, učitelj-učenec, najemnik-najemodajalec, seveda vse velja tudi v ženski slovnični obliki. Z zakonom se tudi vzpostavlja postopek, ki osebe varuje pred diskriminacijo, to je postopek pri zagovorniku, postopek pri pristojnih inšpekcijah in sodno varstvo. Spoštovane poslanke in poslanci! Prepričana sem, da z Zakonom o varstvu pred diskriminacijo postavljam nove in trdnejše temelje za odpravo vseh oblik diskriminacije in oblikovanje prakse obravnave primerov diskriminacije na različnih ravneh pri zagovorniku, inšpekcijah in sodiščih. V vsakdanjem življenju smo namreč žrtve diskriminacije lahko prav vsi, zato si moramo prav vsi prizadevati za enako obravnavanje ne glede na spol, narodnost, raso ali etično poreklo, jezik, vero ali prepričanje, invalidnost, starost, spolno usmerjenost, spolno identiteto ali spolni izraz, družbeni položaj, premoženjsko stanje, izobrazbo ali katerokoli drugo okoliščino.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Urošu Priklu.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, predstavniki Vlade! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 21. seji 5. 4. obravnaval Predlog zakona o varstvu pred diskriminacijo, ki ga je v Državni zbor predložila Vlada. Predhodno je prav tako Državni svet oziroma za to pristojna Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide obravnavala, kot rečeno, predlog zakona in ga tudi podprla. Predlog zakona o varstvu pred diskriminacijo je pripravljen z namenom ureditve statusa zagovornika načela enakosti. Gre za uskladitev slovenskega pravnega reda s pravnim redom Evropske unije predvsem glede zagotovitve ustrezne samostojnosti organa za spodbujanje enakega obravnavanja. Predlog prinaša tudi večjo jasnost in razumljivost nediskriminacijske zakonodaje, dodane, posodobljene pa so posamezne določbe, ki so posledica ugotovljenih pomanjkljivosti dosedanje prakse, razvoja prava in politike na področju nediskriminacije. Po predlogu zakona se zagovornik načela enakost preoblikuje v samostojen državni organ po zgledu informacijskega pooblaščenca. Statusno bo imel zagovornik položaj državnega funkcionarja, ki ga imenuje Državni zbor Republike Slovenije na predlog predsednika države. Zagovornik bo imel po novi ureditvi inšpekcijska pooblastila in bo na podlagi pobude lahko obravnaval primere diskriminacije ter izdajal ureditvene odločbe v primeru ugotovljenih nepravilnosti. Predlagana rešitev ureditve zagovornika upošteva zahteve Evropske komisije ter predloga strokovnjakov in strokovnjakinj s področja nediskriminacije in človekovih pravic. V predlogu zakona so upoštevane tudi bistvene vsebinske pripombe trenutnega zagovornika, ki zagovarja stališče, da mora biti zagovornik samostojen državni organ. Predlog zakona spreminja tudi sistem varstva pred diskriminacijo z namenom ustvarjanja pogojev za učinkovito pravno varstvo in nastanek pravne in sodne prakse na področju nediskriminacije. V nadaljevanju je stekla dosti dolga in zanimiva, tudi konstruktivna seveda razprava, v kateri so sodelovali vsi povabljeni gostje, med drugim gospa Varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer, ki seveda predlog zakona prav tako podpira. Svoj stališče je predstavil predstavnik Odbora 2014 gospod Aleš Primc, prav tako pa je svoje stališče predstavil trenutni zagovornik Boštjan Vernik Šetinc. Predstavnica YHD, Društva za teorijo in kulturo hendikepa, gospa Elena Pečarič je pozvala k spoštovanju in varstvu dejanskih potreb invalidov, njihovih pravic ter podala zahtevo, da se brezkompromisno z vsemi potrebnimi sredstvi zagotovi ne le formalna, temveč tudi dejanska, učinkovita, potreba in zadostna zaščita invalidov pred izpostavljenostjo diskriminacije. Na sam predlog zakona so imeli pripombe tudi iz Zakonodajno-pravne službe, kar pa smo upoštevali z amandmaji, ki smo jih v ta namen pripravili in jih tudi sprejeli. Kot rezime razprave in obravnave zakona na matičnem delovnem telesu je odbor skladno s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni tudi vsi potrebni in sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Han.
Spoštovana podpredsednica, hvala lepa. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakon o varstvu pred diskriminacijo je nov zakon, ki nadomešča veljavno pravno ureditev tega področja. Predlagani zakon pomembno posodablja veljavne norme glede varstva pred diskriminaranjem na podlagi katerekoli osebne okoliščine na različnih področjih družbenega življenja. Temeljni namen nove zakonodaje je vzpostaviti organizacijsko samostojen organ in s tem zagotoviti neodvisnost delovanja zagovornika načela enakosti. Delo na novo vzpostavljenega neodvisnega organa bo torej zagotavljanje neodvisne pomoči žrtvam diskriminacije, osveščanje javnosti, potencialnih žrtev diskriminacije informira o tem, kaj sploh diskriminacija je, svetovanja, izvajanja neodvisnih študij, raziskav in analiz in tako naprej. Zagovornik ne bo prekrškovni organ, torej samih glob tudi v primeru ugotovljenih kršitev ne bo mogel izdajati, temveč bo napotil in predal zadevo ustreznim inšpekcijskim službam, ki so pristojne za posamezna področja. Zakon določa natančno opredelitev osebnih okoliščin in samih področij družbenega življenja, na katerih je zagotovljeno enako obravnavanje oseb oziroma prepovedi diskriminacije zlasti na področju dela in zaposlovanja, vzgoje in izobraževanja, usposabljanja, dostopa do dobrin in storitev, socialne zaščite in socialnih ugodnosti, kot to izhaja iz direktiv Evropske unije. Ta zakon določa varstvo vsakega posameznika in posameznic pred diskriminacijo, ne glede na spol in vse te zadeve, ki jih je že prej državna sekretarka povedala, pri uveljavljanju pravic in obveznosti ter v drugih pravnih razmerjih na političnem, gospodarskem, socialnem, kulturnem, civilnem in drugem področju. In ne, ta zakon ne želi utišati niti kritične civilne družbe, kot nam je bilo očitano, niti opozicije. Nasprotno, spoštovana opozicija! Trdimo, da sta za ustrezno delovanje demokratičnega sistema prav opozicija in civilna družba najbolj ključni. Demokracija in naprednost skupnost namreč ne morata funkcionirati, če ni močne opozicije in če ni kritične civilne družbe, vsaj tako razmišljamo in smo prepričani v socialni demokraciji. Trdno stališče, ki ga zagovarjamo Socialni demokrati, pa je, da je diskriminacija nedopustna, tako kot diskriminacijo samo je treba seveda tudi vse tiste, ki diskriminirajo, preganjati, saj gre za pojav, ki v zahodni sodobni družbi, temelječi na evropskih vrednotah, svobodi posameznike in sprejemanja drugačnosti, ni sprejemljiv. Socialni demokrati se zavzemamo za spoštovanje razlik in sprejemanje posebnosti vsakogar od nas, ker mora postati sestavni del učenja in razumevanja drugih za njihovo dejansko sprejemanje in ne le pasivno dopuščanje. Socialni demokrati zagovarjamo in uveljavljamo koncept sprejemanja in spoštovanja drugačnosti, ki ne le dopušča, temveč krepi pozitivne razlike v človekovem značaju, v človekovi kulturi, nacionalnosti, spolnih in drugih opredelitvah. Strpnost razumemo kot sprejemanje in spoštovanje človekove edinstvenosti, hkrati pa kot primarno načelo, na katerem sta utemeljena solidarnost in partnerstvo. V tem zadnjem času v razpravah vse prevečkrat slišimo, kako so človekove pravice nekaj, kar je nepomembno, čemur se ne bi smeli posvečati in da imamo drugih težav preveč. Sprejetje tega zakona, ki varuje pred diskriminacijo in uvaja ukrepe za odpravljanje diskriminacije je ravno iz tega razloga za Socialne demokrate zelo pomembno. Zato bomo seveda ta zakon tudi podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo doktor Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Poslanci Združene levice smo se odločili, da bomo zakon podprli samo, če bodo sprejeti amandmaji, ki jih predlagamo. Če bo zakon sprejet v tej obliki, bo imel zagovornik načela enakosti premalo pooblastil za učinkovit boj proti diskriminaciji. Če bi sklepali po sodni praksi, v Sloveniji praktično diskriminacije ni, kar pa je že statistično seveda nemogoče. Torej, enostavno nimamo učinkovitih mehanizmov za zaznavanje in sankcioniranje diskriminacije. Zaradi vsesplošnega naraščanja nestrpnosti, zlasti do tujcev in istospolno usmerjenih, se je pri delu javnosti ustvaril vtis, da tega zakona navadni državljani ne rabijo in da je namenjen nekomu drugemu. To je seveda daleč od resnice, kar kažeta že naslednja primera. Splošno mnenje je, da je eden od velikih problemov slovenske družbe kadrovanje po zvezah in poznanstvih. Boj proti klientelizmu je parola vseh zadnjih vlad. Redko kdo pa pomisli, da vsakič, ko nekdo zaposli nekoga zaradi strankarske pripadnosti ali pa političnega prepričanja, istočasno diskriminira kandidate, ki tega ne izpolnjujejo. Glede na to, da se zadnja leta na posamezno delovno mesto v javnem sektorju prijavlja tudi po 500 kandidatov, je jasno, da diskriminacija ogroža vedno več iskalcev zaposlitve – čisto navadnih državljanov. Na področju zaposlovanja je zagotovo problem tudi diskriminacija žensk, zlasti žensk v rodni dobi, ki jih delodajalci ne zaposlujejo zaradi nosečnosti. Tudi to ni problem neke majhne skupine marginalcev, ampak ovira, na katero lahko naleti katerakoli ženska v Sloveniji. Seveda pa je družba enakopravna samo toliko, kolikor so enakopravni ljudje, ki so iz različnih razlogov na robu te družbe. Posebno te skupine potrebujejo učinkovitega zagovornika načela enakosti. Ravno te dni so mediji poročali o primerih izbrisanih prebivalcev, ki neprekinjeno živijo v Sloveniji, pa še danes nimajo priznanega statusa stalnega prebivalca, kaj šele odškodnine. To kaže na trdovratnost diskriminacije, ki vztraja že 24. leto, čeprav sta jo prepovedala tako Ustavno sodišče kot Evropsko sodišče za človekove pravice. Prav tako so nesprejemljive prakse segregacije romskega prebivalstva na področju izobraževanja in naseljevanja. Leto 2011 je bil zaznan tudi utemeljen sum, da je v enem od ljubljanskih vrtcev prišlo do razvrščanje otrok v oddelke po nacionalni osnovi. Kakorkoli torej obračamo, v Sloveniji praktično ni nikogar, ki ne bi bil potencialna žrtev diskriminacije, hkrati pa imamo tudi skupine, ki so še posebej na udaru. Poleg že naštetih moram na koncu omeniti tudi invalide. V naših poslanskih klopeh ne bi mogel normalno delati poslanec na invalidskem vozičku, kaj šele v drugih ustanovah, kamor invalidi, to se prepogosto tudi pozablja, ne prihajajo samo kot stranke, potrošniki, ampak tudi kot delavci, zaposleni. Zakon je bil v drugi obravnavi nekoliko izboljšan. Po naši oceni je neustrezen še v treh točkah. Prvič, še vedno ostaja problemov kadrov. Državna sekretarka je jasno povedala, da s predvideno kadrovsko sestavo zagovornik ne bo mogel nadzorovati področja prilagoditev za invalide. Drugič, še vedno ostaja problem učinkovitih pravnih sredstev. To, da nimamo sodne prakse, ni naključje, ampak posledica dejstva, da individualne tožbe preprosto niso uspešne, zato bi moral zagovornik dobiti pravico, da vloži tožbo v javnem interesu. In tretjič, ostaja problem dokazovanja namena. To, da nimamo sodne prakse, je tudi posledica prezahtevnega dokaznega postopka. Za žrtev diskriminacije je popolna vseeno, ali utrpi škodo zaradi naklepnega ravnanja ali zaradi opustitve ravnanja. Tako kot je za delavca, ki se ne more upokojiti, vseeno, ali delodajalec ni plačeval prispevkov zavestno ali nezavedno. Financiranje je v celoti v rokah Vlade, k ostalim elementom smo vložili amandmaje zakona. Brez teh dopolnitev ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji nasprotujemo načinu uvajanja nove institucije varuha pred diskriminacijo. Nov urad bo pomenil nov strošek za državni proračun. Predlagatelj predvideva 200 tisoč evrov na leto za delovanje te institucije, kar je veliko denarja. Koliko bi lahko za to vsoto podelili državnih štipendij študentom, ki jih niso in jih ne bodo dobili! Problematično je dejstvo, kot smo izpostavili že na seji matičnega odbora, da bi prihranjen strošek od združitve dveh javnih skladov: jamstvenega preživninskega in invalidskega ter za razvoj kadrov in štipendij porabljen za ta novi organ varuha pred diskriminacijo. V začetku leta 2015 je Parlamentarna skupščina Sveta Evrope sprejela resolucijo o diskriminaciji kristjanov v Evropi, kjer posebej naglaša težavo, da so kristjani diskriminirani na delovnem mestu in v javnosti zaradi svojih prepričanj. Predstavniki slovenskega državnega zbora v Parlamentarni skupščini Sveta Evrope takrat o tej resoluciji niso niti glasovali. Toliko o slovenskih predstavnikih Državnega zbora v Svetu Evrope. Toliko tudi o skrbi vladajoče koalicije o varstvu pred diskriminacijo. Seveda pa smo se z obravnavo na odboru krščanski demokrati prepričali, da ta zakon nikakor ni namenjen tej problematiki, ampak ravno obratno. Zakon vsebuje elemente, ki bodo sedanji levi vladi pomagali utišati in disciplinirati tiste, ki se z njeno ideologijo ne strinjamo, in to smo predvsem kristiani. To je dokaz, da je koalicija pri urejanju tega področja dvolična, tudi zato ker ste koalicijski poslanci na seji matičnega odbora mirno zavrnili vse naše amandmaje k zakonu, ki so šli v smer izboljšanja in normalizacije rešitev. Med drugim ste zavrnili tudi popolnoma preprost amandma, da naj bo sedež urada v Mariboru. Ni to diskriminacija drugega največjega mesta v Sloveniji? Prav tako smo predlagali, da se ne dovoli izjem glede diskriminacije na podlagi spola, spolne usmerjenosti, vero in druge osebne okoliščine. Žal tudi ta predlog ni bil sprejemljiv za vas in ste pustili ohlapno presojo, ko bo lahko vsakdo prosto presojal, kaj je in kaj ni diskriminacija. Predlagali smo tudi znižanje enormno visokih kazni, pa ste tudi to zavrnili. Ponovno pa smo sedaj za Državni zbor vložili amandma, ki črta okoliščini spolna identiteta ter spolni izraz, saj predlagatelj ni niti obrazložil, kaj ta dva pojma pomenita. Prav tako naj bi bili okoliščini, ki nista trajni in na osnovi katerih bi lahko presojali o obstoju diskriminacije. Pomenljivo je tudi, da koalicijski poslanci niste dali glasov k predlogu za javno predstavitev mnenj, ki bi lahko podal širši pogled in odziv civilne družbe ter politike na predlog zakona. Česa se bojite? Da bo javnost seznanjena z vašimi nameni? Krščanski demokrati predlagamo, da se področje varstva pred diskriminacijo uredi, tako da se obstoječemu Varuhu človekovih pravic dodeli enega ali dva dodatno zaposlena in dodatne pristojnosti za področje zasebnikov. Ta organ ima po našem mnenju določen namen, podobno kot KPK, in sicer disciplinirati drugače misleče državljane. Tudi finančno, z neverjetno visokimi zagroženimi kaznimi. Nova Slovenija je predlagala nekaj amandmajev, s katerimi bi normalizirali zakon, omogočili svobodo govora in vesti. Verjeli smo, da ima koalicija dober namen v dialogu urediti področje, tako da bi resnično varovali šibkejše. Na žalost pa gre v resnici za ideološki napad na drugače misleče državljane. Poslanci Nove Slovenije bomo glasovali proti zakonu.
Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Predstavnice Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! V naši poslanski skupini podpiramo sprejetje Predloga zakona o varstvu pred diskriminacijo, ker menimo, da vsekakor aktualizira in v določeni meri tudi vsebinsko dopolnjuje dosedanje zakonske rešitve. V zvezi z vsebinsko nadgradnjo zakona o varstvu pred diskriminacijo naj poudarim, da bi sicer po našem mnenju predlog lahko še bolj konkretno in dosledno uredil tudi nekatera vprašanja, ki so se v okviru razprave pokazala kot vprašljiva. Pripravo predloga zakona razumemo predvsem kot zakonsko materijo, s katero usklajujemo slovenski pravni red z normativi Evropske unije. Vsekakor pa se nam zdi prav, da se spreminja tudi sam sistem varstva pred diskriminacijo z namenom ustvarjanja pogojev za učinkovito pravno varstvo ter oblikovanje pravne in sodne prakse na področju nediskriminacije. Pomembno se nam zdi, da se v okviru predloga zakona ureja status zagovornika načela enakosti kot samostojnega organa za spodbujanje enakega obravnavanja. V načelu se strinjamo tudi z rešitvami, da se status zagovornika ureja primerljivo z ureditvijo statusa informacijskega pooblaščenca. V zvezi s tem smo sicer imeli nekatere dileme, ki pa so se v okviru razprave večinoma pojasnile. Zagovornik bo imel po novi ureditvi inšpekcijska pooblastila, izdajal bo lahko tudi ureditvene odločbe v primeru ugotovljenih nepravilnosti, zato pričakujemo od nove samostojne institucije korak naprej tudi na področju diskriminacije predstavnikov narodnih skupnosti in drugih ranljivih skupin, ki so žal še vedno zelo izpostavljeni tovrstnih zlorabam. V razpravo pri sprejemanju predloga zakona smo se aktivno vključi tudi s strani naše poslanske skupine, saj smo predlog zakona obravnavali tudi na seji Komisije za narodne skupnosti. Z zadovoljstvom ugotavljamo, da so bili naši predlogi v drugem branju upoštevani. Tako se je 1. člen besedila dopolni, tako da predlog zakona določa varstvo vsakega posameznika in posameznice pred diskriminacijo tudi glede na jezik, kar je v prvotni verziji predloga manjkalo. Nedvoumno je namreč, da tako Ustava Republike Slovenije kot tudi mednarodni pravni dokumenti o varstvu človekovih pravic in svoboščin ter o varstvu narodnih manjšin jasno določajo zagotavljanje človekovih pravic in svoboščin poleg narodnostnega ali etičnega porekla tudi glede na jezik. V skladu s tem ne more biti dvoma o tem, da mora biti prepovedana vsakršna diskriminacija, ki temelji na pripadnosti narodni manjšini, rabi jezika ali etničnemu poreklu. V zvezi s tem poudarjamo tudi pravilno naravnanost določbe drugega odstavka 10. člena predloga zakona, ki kot diskriminacijo prepoveduje tudi javno opravičevanje zapostavljanja ali preziranja oseb ali skupine oseb zaradi okoliščin iz 1. člena predloga zakona. Sprejet pa je bil tudi naš predlog, ki se je nanašal na dopolnitev subjektov nosilcev nalog spodbujanja enakega obravnavanja. Na osnovi predlaganega zakona bodo poleg državnih organov, lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil tudi samoupravne narodne skupnosti v okviru svojih pristojnosti ustvarjali pogoje enakopravnega obravnavanja vseh oseb. Menimo, da je ta dopolnitev zelo pomembna in lahko pomeni tudi dodano vrednost tako pri osveščanju državljanov kakor tudi pri sodelovanju z zagovornikom načela enakosti. Predlog zakona bova v predlagani obliki podprla. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane predstavnice ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi! Predstavnik Poslanske skupine manjšinskih skupnosti zagotovo ve, kaj je to diskriminacija in kaj je to biti žrtev diskriminacije. Upam, da ne ve na svojem konkretnem primeru, ampak vsekakor me veseli, da je stališče tega predstavnika obeh predstavnikov manjšinskih skupnosti pozitivno in da so poudarili, da je ta zakon namenjen žrtvam diskriminacije in ne nikakor nekemu ideološkemu boju proti komerkoli. Danes pravzaprav razpravljamo o dveh pomembnih zakonih, ki nas opozarjata, da v družbi kljub ob rojstvo podeljeni pravici enakosti v praksi nismo vsi enaki. Prvi je bil prejšnji zakon o partnerski zvezi, drugi pa sedaj ta zakon, zakon o varstvu pred diskriminacijo. Ustava Republike Slovenije nam zagotavlja enake človekove pravice in temeljne svoboščine, prepoveduje diskriminacijo pri zagotavljanju, uresničevanju ter varovanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin ne glede na katerokoli osebno okoliščino. Osebna okoliščina je namreč tisto, česar ne izberemo in tudi sami ne moremo spremeniti, zato je tudi tako zelo pomembno, da to ni osnova in ne sme biti osnova za diskriminacijo. Pravni red mora biti načeloma imun za osebne okoliščine, zakoni pa se morajo uporabljati enako za vse. Omenjena pravica, ki vsebuje ustavno prepoved samovoljne diskriminacije, je tudi splošno pravno načelo, brez katerega si težko predstavljamo obstoj kateregakoli demokratičnega pravnega reda. Že ameriška deklaracija o neodvisnosti iz leta 1776 je določala, da so vsi ljudje ustvarjeni kot enaki, francoska deklaracija o pravicah človeka in državljana pa je dobro desetletje kasneje razglasila, da se ljudje rodijo in živijo v svobodni ter enaki v pravicah in da lahko družbene razlike temeljijo zgolj na splošnem interesu. Danes je načelo pravne enakosti postalo eno od temeljnih ustavnih načel in tako je tudi z našo ustavo. Predlog zakona o varstvu pred diskriminacijo je pomemben korak, ki bo na podlagi evropske in nacionalne prakse omogočil spreminjanje sistema varstva pred diskriminacijo z namenom ustvarjanja pogojev za učinkovito pravno varstvo in nastanek pravne in sodne prakse na področju nediskriminacije. Večkrat smo omenili, da pri nas sodne prakse na področju diskriminacije skorajda ni; je – in s tem se strinjamo – pomanjkljiva in ta zakon, pričakujemo, bo prispeval ravno k temu, da se bo ta pravna praksa, sodna praksa predvsem ustvarila in v tej sodni praksi bomo lahko tudi potem vabili tolmačenje pomembnih pravnih pojmov in standardov, ki jih tudi ta zakon ureja in tudi nekateri drugi. Področje diskriminacije je zelo obsežno in raznoliko, velik problem pa predstavlja neprijavljanje diskriminacije. Žrtve diskriminacije nosijo težko breme in prav je, da vsem omogočimo pravno varstvo pred diskriminacijo. Namen zakona je, to je pomembno, da opozorimo, ni predvsem pregon oziroma sankcioniranje kršiteljev, temveč ozaveščanje in pomoč pri preprečevanju in odpravljanju diskriminacije. Moji predhodniki so povedali, kaj so tiste bistvene spremembe, ki jih prinaša zakon, in sicer naj poudarim najbolj pomembno, status zagovornika načela enakosti, ki bo bolj usklajen s pravnim redom Evropske unije. Slovenija je članica Evropske unije in kot sem večkrat poudarila, mora seveda kot takšna spoštovati pravni red Evropske unije in dosledno spoštovati direktive – uredbe tako ali tako – Evropske unije in jih prenesti v svoj pravni red. Pomembno je, da poudarimo, da zakon o varstvu pred diskriminacijo v bistvu nadomešča že obstoječi Zakon o uresničevanju načela enakega obravnavanja. Ne uvaja se nekaj bistveno novega, bistveno revolucionarnega, dopolnjujejo se nekatere definicije diskriminacije in pomembna sprememba je tudi ta, da bo zdaj ta organ zagovornik načela enakosti neodvisen in nekatere pomembne spremembe, ampak zakon o uresničevanju načela enakega obravnavanja že obstaja in tega nadomeščamo. Če ne bomo sprejeli tega zakona, bomo ravnali v nasprotju s pravnim redom Evropske unije in bomo plačali dosti več, kot bomo plačali za to, da bo ta zagovornik začel delovati in da bo izvajal to ureditev. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
Hvala za besedo. Uvodoma moram povedati, da v Slovenski demokratski stranki predloga zakona o varstvu pred diskriminacijo ne bomo podprli, ker smo prepričani, da je to še en poskus več Vlade Republike Slovenije in koalicije utišati opozicijo in civilno družbo, ki se ne strinja z odločitvami in rešitvami Vlade in koalicije, ki gredo na škodo predvsem večine državljank in državljanov Republike Slovenije. Čeprav se zdi namen, da je name zakona dober, saj se vsi zavzemamo za odpravo diskriminacije na vseh področjih, pa podrobnejša analiza pokaže, da je namenjen predvsem utišanju kritične civilne družbe. Zakon namreč uvaja presplošne definicije diskriminacije, ki jih ni mogoče jasno interpretirati in je njihova uporaba odvisna predvsem od arbitrarnosti Varuha pred diskriminacijo, ki ga ta zakon ustanavlja. Poleg tega pa zakon uveljavlja obrnjeno dokazno breme, kar pomeni, da bo moral domnevni kršitelj dokazovati, da nekaj ni storil in ne da mu bo moral varuh dokazati, da je ravnal diskriminatorno. Zoper odločitve varuha o konkretnem primeru ne bo možno pravno sredstvo, čeprav bo s stališči in izjavami varuha možno javno poseči v čast in dobro ime kogarkoli. Predloga navedenega zakona ne bomo podprli tudi zato, ker se Vlada kot predlagatelj sklicuje na evropske direktive, ki naj bi zahtevale, da mora država ustanoviti samostojni organ za varstvo pred diskriminacijo, kar ne drži, ker takšen organ lahko deluje tudi znotraj različnih agencij. Tega predloga zakona ne bomo podprli tudi zato, ker Vlada in koalicija govorita, da bo ta organ neodvisen. Sprašujem se – kako, če ga imenuje Državni zbor, ki je političen organ? Povsem jasno je, da bo organ popolnoma političen. In če spremljamo sedanje kadrovanje koalicije in Vlade Republike Slovenije, nam je lahko povsem jasno, kakšno neodvisnost organa lahko pričakujemo. Prav tako zakona ne bomo podprli, ker se ustanavlja kot samostojni organ z novimi zaposlitvami v državi in javni upravi, kljub temu, da se v državi zavedamo, da je ta sektor države močno predimenzioniran in da je javna uprava v naši družbi bistveno preveč razbohotena in zelo slabo učinkovita. Ustanovitev varuha po tem zakonu je povsem nepotrebna, saj bi se lahko te pristojnosti varuha dodelile Varuhu za človekove pravice. Sredstva, ki jih država po tem zakonu namenja delovanju tega samostojnega organa, so razporejena tako: materialni stroški, pisarniški material 3 tisoč 500 evrov, stroški obratovanja 5 tisoč evrov, stroški službenih poti 10 tisoč evrov, drugi materialni stroški 6 tisoč 500 evrov, raziskave, študij, analize – navada te vlade – 25 tisoč evrov, ozaveščanje in informiranje 20 tisoč evrov, plača zaposlenih na začetku zagovornik oziroma zagovornica 50 tisoč evrov, namestnik/namestnica 38 tisoč evrov, višji svetovalec 24 tisoč evrov, svetovalka/svetovalec 18 tisoč evrov, skupaj na letni ravni 200 tisoč evrov. Kljub temu da imamo v naši družbi več kot tretjino državljank in državljanov, ki živijo pod pragom revščine, da imamo več kot 120 tisoč brezposelnih, prek 4 tisoč brezdomcev, 160 tisoč prejemnikov Rdečega križa, 54 tisoč prejemnikov socialnih pomoči, 206 tisoč upokojencev na pragu revščine, 48 tisoč prejemnikov socialnih pomoči, preko 30 milijard državnega dolga, blizu milijarde in pol letnih obresti, ki jih mora plačevati država za najete kredite letno in tako dalje, si Vlada Republike Slovenije in koalicija, ki jo sestavljajo stranke SD, SMC in DeSUS, dovolijo še dodatno obremenjevati državni proračun oziroma slovenske davkoplačevalce. Iz vseh teh razlogov v Slovenski demokratski stranki tega predloga zakona zagotovo ne moramo in ne smemo podpreti.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, za besedo, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Naj uvodoma povem, da bo Poslanska skupina Desus Predlog zakona o varstvu pred diskriminacijo podprla. Področje enake obravnave je zelo občutljivo in hkrati kompleksno področje, ki je bilo do zdaj na nek način premalo prepoznano, na nek način tudi ne dovolj varovano področje, dasiravno se je o njem včasih mnogo preveč govorilo pa tudi pisalo, mnogo prevečkrat pa se je v praksi premalo upoštevalo. Z zakonom, o katerem smo se zdajle začeli pogovarjat in bo stekla diskusija, prav tako pa smo ga že na dosti dolgi debati in diskusiji na matičnemu delovnem telesu obravnavali, dobivamo precej več, kot imamo danes oziroma kot smo imeli do zdaj. Zakon o uresničevanju načela enakega obravnavanja po svoji vsebini sledi bolj sodobnemu razumevanju politike urejanja problema diskriminatornosti. V prvi vrsti je to vsekakor samostojnost organa, ki skrbi za to, da se naše državljanke in naši državljani na vseh področjih družbenega življenja lahko počutijo in morajo počutiti zaščitene pred vsemi oblikami diskriminacije. V tem delu se naša zakonodaja usklajuje s pravnim redom Evropske unije, saj bo po novem zagovornik načela enakosti povsem neodvisen državni funkcionar, ki ne bo delal več pod okriljem Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ampak samostojno. Zagotovljena bo mu neodvisnost tako v statusni obliki kot tudi finančna samostojnost. Najbolj pomembna pa je funkcionalna neodvisnost pri njegovem delovanju v korist vseh državljanov in državljank. V tej točki so vključeni tudi pristojnosti organa, ki izhajajo iz direktive Evropske unije. Gre za široko paleto možnosti delovanja, kot so zagotavljanje neodvisne pomoči žrtvam diskriminacije, bistvenega, za nas bistvenega pomena, ozaveščanje, informacije, informiranosti javnosti v potencialnih nevarnosti vseh oblik diskriminatornih ravnanj ter nenazadnje pomoč žrtvam v konkretnih primerih. Za namene nadaljevanja procesa izboljšave kvalitete življenja ima vsekakor pomembno vlogo tudi izvajanje neodvisnih študij, raziskav in analiz v zvezi z diskriminacijo, objavljanje neodvisnih poročil in izdelava priporočil, kako morebitne ugotovljene pomanjkljivosti tako v zakonodaji kot posameznih konkretnih primerih dejanj neenake obravnave tudi odpraviti. V drugem sklopu izboljšav obstoječe ureditve novi zakon prinaša izboljšanje posameznih rešitev in definicij. Bolj jasne in določne pravne formulaciji prepovedanih ravnanj bodo pozitivno vplivali na bolj učinkovito sodno varstvo v primerih kršitve načela enakosti in s tem na višjo raven varstva človekovih pravic in svoboščin. V naši poslanski skupini še posebej verjamemo, da se bo lahko bolj zaščitilo tiste skupine, ki so sicer bolj dovzetne za diskriminacijo, gre predvsem za starejše, gre za invalide, gre za tiste, ki so nekoliko nižje izobraženi, nenazadnje tudi tisti, ki ne prihajajo iz centra države. V Poslanski skupini Desus vidimo ta zakon kot dodano vrednost ali, če hočete, nadgradnjo aktualnih predpisov, ki se sistemsko ali področno dotikajo vtikajo enake obravnave vseh ne glede na vrsto okoliščine, ki nekoga glede na večino drugih izpostavljajo kot drugačne. Če želimo ne le zajeziti, ampak v celoti odpraviti vse oblike diskriminacije, je podpora temu zakonu edina prava pot. Niso pa zakoni in tudi ta zakon edini mehanizmi in edini mehanizem, edino sredstvo, ki odpravlja diskriminacijo, neenakopravno obravnavo ljudi. Če iskreno želimo enakopravno sobivanje vseh ljudi ne glede na razlike, ki so med nami samimi, pa bo treba narediti miselni preskok v glavah mnogih izmed nas. Kot rečeno, zakon ni edino orodje, je pa dobro orodje, dobra pot, da gremo v pravo smer, zato ga bomo v Poslanski skupini DeSUS podprli z željo da se tudi ustrezno implementira in vsakodnevno uporablja v praksi. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dnem 19. 4. 2016. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Vsi prisotni! Nova Slovenija je že na sami seji, tako kot sem dejala v stališču, vložila kar nekaj amandmajev in smo pristopili k tej stvari resno, odgovorno, da bi se vendarle ta predlog zakona, ki ga imamo danes na mizi, v najboljši meri tudi oblikoval. Vendar, žal, vsi naši amandmaji niso bili vloženi, zato smo danes ponovno vložili amandma k 1. členu, ki črta besedi "spolni izraz" in "spolna identiteta". Lahko rečem, da z obrazložitvijo, ki jo je predlagatelj podal, nekako še vedno, se mi zdi, se vrtimo na področju teorije spola in z njo povezanim nevladnim ter vladnim organizacijam, ker njena obrazložitev je izhajala seveda iz strani nevladnih organizacij in iz strani, ki je namenjena predvsem teoriji spola. Ampak jaz imam tukaj zdaj danes ponovno vprašanje za predlagatelja, verjetno pričakujem odgovor od državne sekretarke: Kako se bo odločalo, ali presojalo, ali je diskriminacija na podlagi spolne identitete in spolnega izraza? Kako? Ker po definiciji Legebitre se spolni izraz spreminja. Spreminja se spolni izraz. Spolni izraz naj bi pomenilo po definiciji spreminjanje počutja, odnosa [[…]]Kako se bo na podlagi spolnega izraza presojalo, ali je bila zadeva diskriminatorna? Mislim, da je to zadeva [[…]]da se jo težko presoja, če govorimo o nekem spolnem izrazu spolne identitete. In ponovno se potrjuje to, kar smo v našem stališču izpostavili – da si boste s tem zakonom vse stvari vzeli v svoje roke in boste presojali po tem, kar vam paše. In to je največji strah. Strah za vse državljane in strah za ohranitev neke demokracije, ker zakoni morajo biti jasni. Ne pa temeljiti na nekem spolnem izrazu in spolni identiteti, ki po definiciji, ki jo je državna sekretarka prebrala in ki jo najdete tudi na spletnih straneh Legebitre, pomeni spreminjanje počutja, identitete. danes si nekaj, jutri si nekaj, dopoldne si nekaj, popoldne si nekaj. Na podlagi česa? Kateri bodo tisti ključni kazalci, na podlagi katerih boste ali pa se bo presojalo, da je bila storjena diskriminacija? Govorimo o diskriminaciji in še enkrat tukaj tudi prosim, da mi povedo vsi tisti predstavniki, ki danes iz Državnega zbora sedijo v Parlamentarni skupščini Sveta Evrope, zakaj niso glasovali o Resoluciji Sveta Evrope o diskriminaciji kristjanov, ki je bila predlagana leta 2015, o diskriminaciji evropskih kristjanov. Toliko kaže o tem, kakšen je odnos do nekih evropskih resolucij, to ni prva resolucija, ki ni bila podprta s strani slovenskih predstavnikov ljudstva v svetu Sveta Evrope in se mi zdi, da je tukaj potrebno tudi na področju tega terjati odgovore od naših predstavnikov. Vendarle so oni predstavniki slovenskega Državnega zbora in seveda slovenskih državljank in državljanov. Hvala zaenkrat.
Besedo ima dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa za besedo Sama menim, da Zakon o varstvu pred diskriminacijo, če ga bomo sprejeli, ko ga bomo sprejeli, predstavlja pomembno pridobitev. Ne razumem, kaj je razlog za strah, glede na to, da že imamo Zakon o uresničevanju načela enakega obravnavanja, ki pozna tudi Zagovornika načela enakosti, sicer je ta v sestavi Ministrstva za družinske zadeve, ampak obstaja. In vsi ti instituti, ki jih navajate, da so nedefinirani in ne vem kakšni, da bo zdaj s tem zakonom, da bo to boj proti, sami ste rekli, političnim nasprotnikom ali karkoli si predstavljate, obstajajo že zdaj: diskriminacija posredna, neposredna diskriminacija, nadlegovanje, zagovornik obstaja. S tem zakonom se samo izboljšujejo definicije, bolj dosledno se prenašajo direktive v naš pravni red. Ta zakon o uresničevanju načela enakega obravnavanja obstaja od leta 2004. Enkrat je bil spremenjen. Ne vem, ali je bil tudi takrat takšen strah, da bo zdaj to neko orodje boja proti političnim nasprotnikom? Ta zakon je v bistvu namenjen varstvu žrtev diskriminacije. In to je vse, kar s tem zakonom želi doseči. Spomnim se, ko sem ga tudi sama študirala, ko sem se ukvarjala na fakulteti z varstvom človekovih pravic in takrat smo ugotavljali, to bi bilo še treba spremeniti, tega še nismo prenesli, predvsem ta inštitucija zagovornika načela enakosti, da ni dovolj neodvisen. In zdaj sem zelo vesela, da imam možnost tukaj sodelovati v temu zakonodajnemu procesu, da se to uredi. In tudi Evropska komisija nam je dala jasno vedeti, kaj je tisto, kar moramo dopolniti. V postopku sprejemanja tega zakona je sodelovala tudi civilna družba, imeli smo priložnost njihove predstavnike tudi slišati na Odboru za socialo, delo in tako dalje. In mislim, da je ta strah enostavno nepotreben, sploh zaradi tega, ker te zadeve že obstajajo, obstajajo v Zakonu o uresničevanju načela enakega obravnavanja. Predvsem se mi zdi pomembno, da bo Zagovornik načela enakosti, prosim lepo, uporabljajte pojem Zagovornik načela enakosti, ker se meša z Varuhom človekovih pravic. Saj vsebina je pomembna, ampak je to Zagovornik načela enakosti in Zagovornik načela enakosti je tisti, ki lahko ugotavlja, ali je prišlo do diskriminacije, če so jo domnevno zagrešili zasebniki in pravne osebe in tudi državni organi. Varuh človekovih pravic pa lahko samo ugotavlja, ali je kršitev človekovih pravic zagrešil državni organ, država torej. In bistveni očitek Evropske komisije, ki pač nadzoruje izvrševanje evropskih direktiv, naštete so v gradivu, katere se s tem prenašajo, je bil, da ta organ, naš zagovornik načela enakosti, dejansko ni neodvisen. In to zatrjevanje, da komisija ni dala, saj res ni dala točnih navodil, pa v direktivah tudi ne piše točno, da mora biti res samostojen organ, ampak direktivo prinaša država sama v svoji notranji pravni sistem in prenese odvisno od svojega pravnega sistema. Torej, če mi imamo organ, ki je v sestavi, neka agencija, karkoli, v našem pravnem redu in je ta dolžan upoštevati navodila, recimo, ministra ali pa predstojnika organa, potem pač ni neodvisen. In pri nas noben drug organ temu kriteriju ne bi zadostil in bi spet ponovili vajo preko Evropske komisije, ki nam bi očitala, da ta organ ni neodvisen, kar bi bilo tudi res. To, da ga voli Državni zbor – ja, kaj pa dela z Varuhom človekovih pravic Državni zbor? Tudi ga voli. Kaj je to zdaj tudi politični organ? Ne vem, od kod ta očitek. Osebno sem se res sama zavzemala za neodvisnost tega organa. Primerljivo je, recimo, Varuh človekovih pravic, Informacijski pooblaščenec in ne vem kakšna še večja neodvisnost od politike bi mu lahko bila zagotovljena kot to, da ga voli Državni zbor. Ne vem. Potem pač vi povejte, kaj bi vi predlagali. Če ne bomo evropskih direktiv izpolnili v njihovega duha, njihovega bistva, kot zahteva Evropska komisija in je že, kot je bilo povedano, nas opomnila in potem bi sledil postopek pred sodiščem Evropske unije, bi plačali. Plačali bi penale, plačali bi veliko več. Prosim za mir, da lahko govorim. Torej plačali bi odškodnino in [[...]]
Tišina tam zadaj!
[[…]]ne bi dali denarja ne študentom, ne revnim, ne nobenemu, ampak bi ga pač plačali Evropski uniji. Tukaj absolutno mislim, da je to nujen pogoj, ki ga bomo prej ali slej morali izpolniti, da zagotovimo dejansko neodvisnost zagovornika načela enakosti. Dalje. Z novim zakonom se dopolnjujejo materialne določbe, torej vsebina prepovedi diskriminacije. Na Odboru za socialo je bilo sporno spolno nadlegovanje, ki se bo sedaj po novem urejalo. To isto besedilo, enako besedilo je o prepovedi spolnega nadlegovanja v Zakonu o delovnih razmerjih 1, sprejet 2014. Nihče ni imel težav s tem. Ne vem. In zdaj je pač samo prenesen na bolj splošno raven v ta zakon o varstvu pred diskriminacijo. In sicer kaj navaja 7. člen tega Zakona o delovnih razmerjih: »Spolno nadlegovanje je kakršnakoli oblika neželenega verbalnega, neverbalnega ali fizičnega ravnanja …« in da ne ponavljam, enak člen je, enako besedilo. In moram povedati, to je bilo neskončno smešno na odboru za, mislim, nekaterim članom odbora, predvsem iz SDS, kaj je Zdaj to spolno nadlegovanje, ker je v obrazložitvi zakona zapisano, da bi šlo za »pohotne poglede«. Seveda vsebino vsakemu členu da sodna praksa in tukaj je pomembno, kot sem že v stališču povedala, da pridemo do sodne prakse, da pa do nje pridemo, moramo imeti sploh usposobljene ljudi, ki bodo postopke sprožili oziroma pomoč na njihovi strani, da sprožijo postopek, ker pravdni postopek je zahteven postopek. In imamo sodno prakso. Tukaj držim v roki tri odločbe slovenskih sodišč, v katerih je bilo obravnavano spolno nadlegovanje. Višje delovno in socialno sodišče, sodba iz 2011, omenja, da je sodišče zaključilo, da je bila tožnica žrtev spolnega nadlegovanja na delovnem mestu s strani prvega toženca, in sicer na način, »da se jo je slednji pogosto dotikal, jo objemal in ji govoril opolzke besede, jo vabil ven in na morje ter jo enkrat tudi poljubil«. To ni smešno. To so življenjske situacije nadlegovanja, ki jih je sodišče v konkretnem postopku ugotovilo. Dalje. Imamo še sodbe. Torej je prišlo do določene sodne prakse. Spet 2011, imamo sodbo, Delovno socialno sodišče, ker je pač to na podlagi Zakona o delovnih razmerjih in člena, ki sem ga že omenila, je sodišče ugotovilo, »da je prišlo do dejanja, da je bila tožnica v spornem času deležna s strani nadrejenega delavca dejanja, da se ji je približeval, ji kazal spolovilo ter očitno pričakoval njeno privolitev v spolni odnos«. Sodna praksa. Nič smešnega. Konkretna življenjska situacija, v kateri pride do nadlegovanja in ima žrtev diskriminacije, nadlegovanje je ena oblika diskriminacije, ima pravno sredstvo proti tej diskriminaciji. Ne bom več naštevala, ampak tu sodna praksa obstaja. Kar se pa tiče obrazložitve predloga zakona, je pač to obrazložitev, ki je del predloga zakona, lahko pride v poštev, kadar sodišče o tem odloča, ni jasna vsebina določenega člena, lahko jo sodišče uporabi to obrazložitev zakona, da ugotovi, kaj je bil namen zakonodajalca, ampak absolutno za to obrazložitev sodišče, če pride do spora, na njo ni vezano, vezano je na pravni red, ustavo, zakone in tako dalje. Predlagatelj je povzel določene stvari, ki jih je tudi lahko našel v sodni praksi. Torej gre za nezaželeno ravnanje. Jaz se sprašujem, drage kolegice, zdaj ni teh kolegic tukaj, ki so se takrat tako smejale na to obrazložitev spolnega nadlegovanja – Ali bi si želele osvajanja, pa čeprav bi šlo za nadlegovanje? Seveda ne. Ali bi bilo to sprejemljivo? Seveda ni sprejemljivo. Na Odboru za socialo so se smejale. Nisem rekla, da ste vi. Ne, seveda ni sprejemljivo nadlegovanje. In ta člen v Zakonu o varstvu pred diskriminacijo je predvideval ureditev za nesprejemljivo, prepoved nesprejemljivega nadlegovanja. Sodna praksa se je že razvila na tem področju in se bo še razvila in sodišče bo ugotovilo, ali je v konkretnem primeru šlo za nadlegovanje in ali je to sprejemljivo ali ne. Seveda me veseli, da smo proti nezaželenemu spolnemu nadlegovanju, ki je urjeno že od 2014. Če se pogovarjamo o konkretnem primeru žaljivega govora, ki predstavlja nadlegovanje, imamo primer tudi v Državnem zboru. In ta primer se ponavlja, že večkrat se je ponovil. Žal mi je, da kolega, ki se je sicer tu sprehajal, ampak se ni usedel, ampak on tudi mene omenja, ko me ni, in na odborih, v katerih nisem članica. Poslanec Breznik je dne 16. 2. na Odboru za notranje zadeve povedal, da sem retvitala izjavo "Vemo, kdo so in kaj, samo množijo se kot podgane in dovolijo si vedno več". In potem je on dal svojo oceno, citiram: "Torej kritična javnost v Sloveniji, slovenski narod", mislil je na mene, meni je namenil to izjavo", ki vam je dal izobrazbo, ki vam je dal možnost doktorata, ki vam je dal možnost, da ste v tej državi postali poslanka, ki je pokazal svojo toleranco do druge narodnosti, do drugomislečih, njih vi imenujete in se strinjate, da so podgane." To mi je povedal poslanec Breznik. In potem spet 1. 4. 2016, Odbor za kulturo, je rekel, omenjal je mene: "Gre za bivšo sodnico, dr. znanosti in najhuje je, da ona obsoja ljudi, kritike oblasti, tiste, ki so jo sprejeli kot begunko po genocidu v Srebrenici, ki je lahko v tej državi naredila fakulteto, ki je doktorirala v tej državi in v tej državi lahko postala sodnica." Podobna stvar se je ponovila 13. 4. na Komisiji za peticije in za človekove pravice in enake možnosti. Poslanec Breznik mi je najprej očital, da sem rekla nekaj, česar nisem rekla. Tisti tvit ni bil moj, sem ga retvitala in lajkala, četudi se strinjam z izjavo določene osebe, da se določene osebe množijo kot podgane, ne rečem, da so podgane, to je pač primerjava, lahko bi rekla, ne vem, da jih je toliko kot Rusov, če bi bilo v kontekstu. Jaz se nisem strinjala z izjavo, ki bi bila usmerjena zoper kogarkoli in na podlagi njegovega etničnega porekla, nisem nobene narodnosti omenjala, omenjala sem samo nekoga, ki izraža svoje stališče preko tvita in da se primerjalno množi kot podgana in ne to, da bi jaz zdaj omenjala, da je on nekega porekla, pač, sem se izrekla o določenem udejstvovanju in šlo je za anonimno, po večini anonimno napadanje na Twitterju in šlo je za osebne žalitve in te žalitve so bile predvsem usmerjene na moje etnično poreklo. Torej, nisem omalovaževala nikogar osebno, še najmanj pa slovenskega naroda in nisem omenjala, v tistem tvitu ni bil omenjen noben slovenski narod ali SDS. Očitno je poslanec Breznik izbral metodo ponavljanja, da laž ponavlja tolikokrat, dokler ne postane resnica. Pa ni resnica, dragi kolegi, spoštovani kolegi! Poslanec Breznik očitno ve, kdo je pisal tiste tvite, ki so mene napadali in v katerih so me po večini žalili anonimni pisci. Verjetno on sklepa, da je šlo za moje politične nasprotnike ali celo SDS, ne vem. V tistem tvitu ni bilo omenjeno, kdo se množi kot nekaj. Torej nisem nobenemu očitala karkoli na podlagi etničnega porekla. Zakaj sem retvitala tisti tvit? Kako se je začelo? Začelo se je s tvitom, ki je mene prikazal kot žensko v burki – gre za dejanje, gre za nadlegovanje; opisujem konkreten primer, ki se dogaja konstantno v Državnem zboru – tisti tvit se je začel tako in jaz sem se potem na to odzvala, da je mene tvit predstavil kot muslimanko, oblečeno v burko, in da se bom kot takšna vrnila na sodišče. Bilo je aludirano na mojo etnično pripadnost in na to, da sem ženska. Torej, če to ni nadlegovanje, prosim lepo. Vse skupaj, pomembno je, da se je vse skupaj začelo kot žalitev mene osebno. Poslancu Brezniku nič ne daje pravice, da mi v tem kontekstu tega tvita predoči mojo izjavo, nato pa omenja moje etnično poreklo, da nisem iz Slovenije, da nisem Slovenka in da moram biti hvaležna, da mi je nekdo nekaj dal. Izvolili so nas slovenski državljani, etnična pripadnost, kadar gre za volitve, je pomembna zgolj kadar gre za volitve predstavnikov italijanske in madžarske narodne manjšine. Skratka, poskušate mi – ja, zdaj ste pa prišli – javno podtikati, da napadam slovenski narod, kar je očitna neresnica, in me osebno grobo napadate, poslanec Breznik, zaradi mojega etničnega porekla. Zaradi tega se očitno po vašem ne bi smela drzniti biti kritična do neke politične opcije sploh in ne bi smela izraziti svojega stališča zaradi tega. Zato se s takimi izjavami, poslanec Breznik posmehujete pojmu diskriminacije in strpnosti in mene žalite kot osebo na podlagi moje osebne okoliščine, moje etnične pripadnosti. Vaše izjave so ponižujoče in žalijo moje dostojanstvo javno na seji delovnega telesa Državnega zbora. Zakaj to omenjam? Ker to pomeni nadlegovanje v skladu s še zdaj veljavnim 5. členom Zakona o uresničevanju načela enakega obravnavanja. Kaj pravi ta 5. člen? »Nadlegovanje je nezaželeno ravnanje, temelječe na katerikoli osebni okoliščini, ki ustvarja zastrašujoče, sovražno, ponižujoče, sramotilno ali žaljivo okolje za osebo ter žali njeno dostojanstvo.« Torej, po vašem bi se jaz morala počutiti slabo in manjvredno zato, ker sem pač prišla iz Bosne. Jaz zahtevam, da s tem prenehate, poslanec Breznik, sicer bova skupaj ugotovila, kaj je nadlegovanje po tem Zakonu o uresničevanju načela enakega obravnavanja. Lahko si pogledate tudi Obligacijski zakonik, kaj je to zahteva za prenehanje s kršitvami osebnostnih pravic, lahko si pogledate Kazenski zakonik in tukaj, ja, seveda obstaja imuniteta poslanca, ampak jo lahko tudi Državni zbor odvzame. Nekaj bi še rekla. Če je temu tako, da sem jaz s tem, ko sem nekaj retvitala, potem ste vsi, ki ste retvitali, recimo, tvite Janeza Janše ali pa neke druge tvite, ki so morda bili žaljivi, tudi storili kaznivo dejanje. Če se to zatrjuje, ne vem, to zatrjuje poslanec Breznik. Če, poslanec Breznik, mislite, da je v mojem primeru, sploh ker jaz tega nisem izjavila, ampak sem samo retvitala in lajkala, če menite, da je šlo za kaznivo dejanje, potem izvolite, naznanite, dajte kazensko ovadbo, ste jo tudi dolžni dati in se bo tam ugotovilo, ali je, pred tožilstvom, ali je šlo za sovražni govor. Kajti če sem jaz sostorilka, če sem nekaj retvitala ali lajkala potem bomo videli, kakšna bo pravna praksa in če sploh to ima elemente dejanja sovražnega govora, kar sem jaz retvitala, bo to ugotovilo sodišče. In ne dovolim si, da tukaj ponavljate vedno znova eno in isto stvar, to, da sem jaz s tistim retvitom zagrešila dejanje sovražnega govora. Ne. To ni res. In tega pač s ponavljanjem ne boste dosegli. Obstajajo pa druga pravna druga sredstva, ki jih pa lahko uporabim in če s tem ne boste prenehali, bom jih pač tudi uporabila. Navedla sem vam pravno podlago, kaj je s temi vašimi izjavami bilo storjenega. Slovenija je namreč domovina vsem državljankam in državljanom, ne glede na narodnost in druge osebne okoliščine in ta zakon to ureja. Je tudi domovina vseh prebivalcev Slovenije, dokler tukaj prebivajo. Recimo, pravice imajo tudi tisti, ki so iz drugih držav Evropske unije in imajo tukaj prebivališče, lahko recimo sodelujejo na lokalni volitvah. Tako da ni samo vse za državljane Republike Slovenije. Sama se zavzamem za to, da bi živeli tukaj brez diskriminacije. Skrajne oblike diskriminacije so segragacija, genocid, fašizem in tako dalje. Zakon o varstvu pred diskriminacijo je ena od varovalk, da do takšnih strašnih oblik diskriminacije sploh ne bi prišlo. Moramo pa začeti pri sebi, da sprejemamo in spoštujemo pravni red Republike Slovenije. Mi ga v Državnem zboru lahko izboljšamo tako, da sprejmemo zakonodajo, ki bo preprečila vse oblike diskriminacije. Menimo pa tudi, da smo dolžni kot poslanci se izogibati sovražnemu govoru ne glede na to našo poslansko imuniteto. Dolžni smo tudi kot Državni zbor sprejeti takšno zakonodajo, ki bo preprečevala in odpravljala vse oblike diskriminacije. Ta zakon je temu namenjen, zato ga bom tudi podprla. Hvala.
Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, gospa državna sekretarka! Najprej naj rečem gospod predsednik, da mislim, da bi morali kolegico Jasno Murgel opozoriti, o čem danes razpravljamo, in da to, kar je imela povedati gospodu Brezniku, bi lahko povedala ob točki dnevnega reda, ko smo govorili o sovražnem govoru. Tako da bi vas prosila, glede na to, da vedno dosledno nas opozicijske poslance opozarjate, da zaidemo od točke dnevnega reda, da enako ravnate tudi v primeru vaše kolegice, ki prihaja iz največje vladne stranke. Zdaj pa druga zadeva. Zelo pozorno sem poslušala stališča poslanskih skupin, zlasti koalicijskih poslanskih skupin in vsi, ki so predstavljali stališča, so povedali, da gre za izjemno pomemben zakon. S čimer se jaz osebno seveda strinjam. Govoriti o diskriminaciji oziroma o tem, da poznamo različne oblike diskriminacije in da je treba narediti čim več, zlasti na ozaveščanju, da do različnih oblik diskriminacije ne pride, zaradi tega je seveda sprejemanje takšne zakonodaje pomembno. Vendar pa je treba vedeti, na kakšen način se lotevamo določene tematike. In po našem mnenju je pristop ministrstva v tem trenutku napačen. In bom tudi obrazložila, zakaj. Še prej pa, glede na to, da je bilo rečeno, kako pomemben je ta zakon, zakaj danes ob tako pomembnem zakonu ni z nami ministrice za delo, družino, da bi pojasnila jasna stališča. Jaz vem, da po Poslovniku je zamenjava državne sekretarke enaka, ampak vendarle menim, da tisti, ki formalno vodi ministrstvo in je odgovoren za rešitve, ki jih prinaša v ta Državni zbor, da bi danes moral biti tukaj. Ampak ministrice za delo, družino pač ni. Glede na to, da je kolegica Jasna Murgel govorila zelo na široko, čeprav govorimo o amandmaju, konkretnem, ki ga je predlagala Nova Slovenija, si bom tudi jaz drznila malce širše pogledati na sam zakon, ki ga imamo pred seboj. Nekatere stvari so po našem mnenju napačno zapeljane, v napačno smer, zlasti ko govorimo o zagovorniku načela enakosti. So pa nekatere zadeve, ki pa sploh niso opredeljene v zakonu, vezane na varstvo diskriminacije. Se pravi, da na dejansko diskriminacijo pa nikakor ne odgovarjajo znotraj členov zakona in bom kasneje povedala, kateri del me osebno moti. Že zelo dolgo opozarjamo in se ukvarjamo s tem, ali naj zagovornik načela enakosti postane neodvisen samostojen organ, tako kot recimo Varuh človekovih pravic ali Informacijski pooblaščenec. Jaz osebno menim, da sploh glede na finančno situacijo, ki jo imamo v tej državi, ki ni rožnata in tudi glede na socialni položaj posameznikov, ko imamo več kot ali približno 300 tisoč ljudi pod pragom revščine, se mi zdi skrajno neodgovorno, da oblikujemo nov organ v tem času, ki bo na leto zahteval približno 200 tisoč evrov. To se meni osebno zdi neodgovorno in nesprejemljivo. Pa ne zaradi tega, ker bi bila to nepomembna tema, ampak zlasti zato, ker bi ta vprašanja, vezana na diskriminacijo, lahko rešili znotraj urada Varuha za človekove pravice. In večkrat je v tej smeri tudi šla razprava. Jaz moram povedati, da sem v preteklih letih tudi kot predsednica Komisije za človekove pravice že večkrat ob različnih priložnostih razpravljala o tem, kakšna statusna oblika zagovornika načela enakosti bi bila najbolj primerna, tudi s finančnega vidika najbolj primerna, zlasti v situaciji, kot sem že omenila, v kakršni smo. In naše mnenje je, da bi morali to rešiti znotraj urada Varuha za človekove pravice. Zakaj? Zato, ker to področje varuh že tako ali tako pokriva in poleg vsega drugega ima tudi primerno administracijo, da lahko te stvari uredi brez težav in problemov. Tudi v letnih poročilih Varuha se stalno opozarja na problem diskriminacije in mi ne potrebujemo še enega v tem, sploh pa v tej konkretni situaciji, ko je finančno stanje takšno, kakršno je, da bi oblikovali nek nov statusni organ, samostojen. Koliko je neodvisen, je vprašljivo glede na to, kako se ga postavlja, ker je tudi Varuh človekovih pravic vprašljiv politično, ko ga seveda na predlog predsednika države potem potrjujemo v Državnem zboru. Ravno tako naj bi se zgodilo z zagovornikom načela enakosti. Predlagal naj bi ga predsednik države in potem bi ga Državni zbor potrdil. Skratka, komisija oziroma Varuh človekovih pravic ima dovolj kapacitet, da lahko pokrije to področje in ima vso administracijo na voljo, ima štiri namestnike varuh človekovih pravic. Vsak pokriva svoja področja. Eden izmed njih tudi področje diskriminacije. In res ne vidimo razloga, da se takšni organi kakorkoli podvajajo. Ko govorimo o tem zakonu in o zagovorniku enakosti, je treba tudi vedeti, da kljub temu, da se govori, kakšne vse pristojnosti bo imel, zagovornik načela enakosti ne bo imel prekrškovnih pooblastil. Kaj to pomeni? To danes pomeni, da bo sicer lahko opozarjal na nepravilnosti, obveščal bo potem pristojne inšpekcijske službe, ampak spet bodo one tiste, ki bodo presojale, ali je nekaj upravičeno, da se poda kot prekršek ali ne, ali bo šlo v prekrškovni postopek ali ne. Zagovornik načela enakosti naj bi postal neodvisen organ tudi zaradi tega, ker nam tako svetujejo razne evropske institucije, Evropska komisija. Pa saj vi se v koaliciji požvižgate na marsikaj, kar prihaja iz Evrope. Tukaj pa ste zelo striktni. Verjetno zato, ker radi ustanavljate dodatne agencije in neke dodatne službe, pa čeprav te stanejo, namesto da bi z nekim dobrim delom, z neko res dobro organizacijo znotraj že znanih statusnih struktur in uradov rešili ta vprašanja, ki jih danes rešujete z zakonom o varstvu pred diskriminacijo. Meni osebno pa se zdi zelo pomembno, da se odgovorno obnašamo do teh vprašanj, konec koncev tudi do denarja državljank in državljanov. Se pravi, vi to vpeljujete danes, kot pravite, tudi zaradi tega, ker vam tako naroča Evropa. Ampak Evropa tudi pravi, ker je bil omenjen prej fašizem pa nacizem, Evropa tudi pravi oziroma Evropski parlament, da je treba obsoditi vse tri totalitarizme, na kar radi pozabljate, ne samo fašizma in nacizma, ampak tudi komunizem, pa se na to požvižgate. Že večkrat smo v Državni zbor vložili Resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmih, pa je niste sposobni potrditi, pa čeprav so jo vaši poslanski kolegi na evropskem nivoju, tudi tisti, ki prihajajo iz levice, potrdili. To resolucijo so potrdili. In tudi predsednik parlamenta se večkrat rad nanjo sklicuje. Tudi predsednik Vlade takrat, ko mu to paše in ko mu prav pride. Ko pa je treba dejansko stopiti v akcijo in reči, res je, potrebna je obsodba vseh treh totalitarizmov, ker so globoko prizadeli slovenski narod pa tudi Evropo seveda, ampak zdaj govorimo o slovenskem družbeno-političnem prostoru, pa se ne zgodi nič, ampak se sprenevedate. Sprenevedate se. Tudi ko govorimo o tem, kaj vse je treba postoriti za pietetni pokop, se tudi sprenevedate. Govorite, kaj vse ste naredili, ko pa na Komisiji za človekove pravice govorimo točno o teh vprašanjih in imamo pred seboj sklepe, ki vse nas obvezujejo, da končno pokopljemo svoje mrtve, ste pa proti. To se je zgodilo v petek na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Glasovali ste proti temu – ker mi zdaj odkimava kolega iz SMC, glasovali ste proti temu –, da se raziščejo dejanja, storjena po 2. svetovni vojni, med 2. svetovno vojno glede povojne morije. Glasovali ste proti takšnemu sklepu. Zdaj bi želela še nekaj drugega pojasniti, vezanega na sam zakon. Gre za zahtevo po razumni prilagoditvi. Meni je kar nekaj posameznikov pisalo glede vprašanja, da z zaskrbljenostjo ugotavljajo, da Predlog zakona o varstvu pred diskriminacijo ne vsebuje tudi opredelitve zahteve po razumni prilagoditvi. Jaz zdaj razumem, da gospoda Hana to ne zanima, jaz to razumem, ker njegova stranka [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Tišina prosim.
Ja, bi vas prosila. Bi vas prosila, gospod Han, da zagotovite [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Tišina, vsi. Opravljajte pogovore zunaj, tukaj pa razpravljamo.
Najlepša hvala, gospod predsednik, da ste ga opozorili. [[oglašanje iz dvorane]] Jaz bi vas prosila, gospod predsednik, da gospodu Hanu poveste, da je takšno obnašanje popolnoma neprimerno z njegove strani. [[oglašanje iz dvorane]]
Lahko prosim nehata. Govori kolegica Irglova, ona ima besedo, nobenemu drugemu v tem parlamentu nisem dal besede, zato prosim, kolega Han, da je ne prekinjate. Kolegica Irglova, imate besedo.
Najlepša hvala za besedo, gospod predsednik. Torej, govorim o tem, da zakon o varstvu pred diskriminacijo ne vsebuje tudi opredelitve zahteve po razumni prilagoditvi, pa čeprav je to ena izmed temeljnih prvin zaščite invalidov pred diskriminacijo, vsaj odklonitev takšne zahteve pomeni eno od oblik diskriminacije. Mislim, da so podoben zapis dobili tudi ostali poslanci, vendar se mi zdi, da nihče ni opozoril na te zelo pomembne stvari, na katere mimogrede opozarja zagovornik načela enakosti, ki še ni postavljen kot samostojni organ, ampak trenutna situacija, kot pravijo tudi pri načelu zagovornika, je grobo protiustavna, saj zahteva po razumni prilagoditvi ni pravilno in zadostno urejena, ker ne varuje vseh oseb, ki bi jih morala. In na to opozarjajo med drugim tudi invalidske organizacije. Kaj to pomeni? To pomeni, da bom bolj natančna, kaj je bistvo te diskriminacije; gre za diskriminacijo določene skupine ljudi, v tem primeru gre za skupino slepih. Recimo, v domačem pravnem redu opozarjajo na sodbo Ustavnega sodišča, ki terja pravico do uporabe brajice, torej braillove pisave, v sodnem postopku. Ampak to še danes ni omogočeno. S temi vprašanji pa se ministrstvo na ukvarja, pa je pomembno vprašanje. Na to opozarja tudi Varuh človekovih pravic v svojih letnih poročilih. Prav tako opozarjajo v invalidskih organizacijah, da je nespoštovana sodba Ustavnega sodišča iz aprila 2014 glede uresničevanja volilne pravice zaradi fizične nedostopnosti volišč. Tudi to nimamo še vedno urejeno. Tako da bi ta zakon po našem mnenju potreboval bistveno večji razmislek, da bi vendarle morali razmisliti o tem, kaj je tudi odgovorno v nekem trenutku. Ključni cilj zakona je ta sprememba, da se zagovornika načela enakosti pozicionira kot samostojen organ, zdaj, če bo neodvisen, je drugo vprašanje, ampak kot samostojen organ. Mi pa še vedno vztrajamo, da bi bila najbolj primerna oblika pod okriljem Varuha človekovih pravic, zato ker Varuh človekovih pravic tudi, če gledamo na finančno stanje države, v kakšni kondiciji je, Varuh človekovih pravic že tako ali tako pokriva področje diskriminacije in ima zato tudi štiri namestnike. Jaz bi prosila, da še enkrat razmislite o teh vprašanjih in se odgovorno in modro odločite. Hvala.
Sprašujem, če želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa. Bom zelo kratek, ker sem bil malenkost bolj obširen, obsežen v sami predstavitvi stališča Poslanske skupine Desus. Zakon, ki je pred nami, je zakon z dodano vrednostjo. Kot sem povedal, ni to edini način, da eliminiramo, najbrž imamo vsi stališče in tudi iskreno željo, da povsem eliminiramo vse oblike diskriminacije. Nekateri jih čutimo med nami. Moram reči, da prej kolegica Murgel je res imela en zelo, in sem praktično od začetka do konca jo poslušal, zelo emotivni nastop in lahko samo obžalujem, da se ji dogajajo ali pa da na tak način razume nekatera pisanja. Mogoče vendarle ti elektronski mediji niso najboljša stvar, mogoče bi bila boljša stara dobra tradicionalna metoda – sesti ob kavi pa se pogovoriti, če imamo različna stališča, različna pojmovanja določenih stvari. Jaz bi si želel, da – zdaj, ali je to huda huda naivnost ali pa zaplankanost, če hočete – takih in podobnih zakonov sploh ne bi potrebovali. Potem bi bili na dobri poti, da smo resnično tolerantni, da nimamo želja kogarkoli iz takšnega ali drugačnega vzgiba eliminirati iz življenja, ga diskriminirati, ga prizadeti in tako dalje. Veste, mnogi se tudi v Državnem zboru lahko počutimo diskriminirane, ker vsi ne prihajamo iz centra države in imamo ali pa smo imeli ali pa še bomo imeli dosti težje pogoje, da kakšno stvar uveljavimo, da kakšno stvar izživimo ali kakorkoli. Plus tega v prejšnji točki smo se pogovarjali o diskriminaciji ali potencialni diskriminaciji na podlagi spolne usmerjenosti; o religiji, o veri se še nismo morda zadosti pogovarjali in tako dalje. Jaz podpiram in bom vedno podpiral takšne zakone, ki bodo imele za svoj fokus, za svoj cilj, za svojo iskreno željo odpraviti to, kar je negativnega. Ta zakon ima za svoj cilj odpraviti to, kar je negativnega, ima za svoj poglavitni cilj odpraviti vse oblike, vse oblike, da jih zdaj ne naštevam, ker bom gotovo kakšno pozabil, diskriminacij, neenakopravne obravnave posameznikov in posameznic. Morda še ta zadeva – sedež v Mariboru. Super, jaz bi si želel, da je sedež vsega v Mariboru. Resno mislim. In seveda nekako oportuno na samem odboru seveda nisem mogel, nisem želel, nisem hotel in nikoli ne bi glasoval proti takšnemu sklepu, čeprav, saj kolegico Dimičevo, ki je zelo fejst punca, je že na samem odboru spremljal nasmeh, ko je predlagala takšen amandma. Dejansko tukaj ne vidim nobene dodane vrednosti, če bi imeli Zagovornika načela enakosti v Mariboru, resnično ne vidim. Bom si pa še naprej prizadeval, da bi kakšno drugo institucijo pripeljali v Maribor, nenazadnje tudi kakšno ministrstvo, nenazadnje tudi kakšno močnejšo gospodarsko družbo, čeprav tam je težje posegati. Saj veste, da smo nekje zastali na pol poti tega, da Holding slovenskih elektrarn kot sedež prenesemo v Mariboru. Na temu mestu še enkrat ponavljam, se opravičujem za kratek diskurz, tukaj ne gre za nobeno vmešavanje v politične odločitve HSE, ampak samo sedež, pri čemer bi privarčevali nekaj 100 tisoč evrov na letni ravni pa marsikaj takšnega. Zdaj pri temu konkretnemu zakonu pa ta sedež v Maribor prenesti v tiste štiri mandeljce pa s tem narediti dodano vrednost za Maribor [[…]]Poglejte, to ni to. Rajši dati pomen Mariboru in ga ne diskriminirati v drugih pogledih. 200 tisoč evrov bo ta celotna zadeva stala. To seveda ni malenkost, ampak saj se na nek način že zdaj na Ministrstvu za delo s tem področjem ukvarja kar nekaj ljudi, nenazadnje imamo tudi zagovornika, ki že zdaj deluje na samem ministrstvu, ampak pač neki regelci Evropske unije govorijo o tem, da mora biti samostojen. In če bo bolj samostojen, če bo izven ministrstva, okej, okej, jaz kupim, ker če tega ne kupim, bom pa moral, mislim ne govorim kot Uroš Prikl, če tega ne kupimo, množina, prva oseba množine, bomo pač morali plačati denarno kazen, ker ne zagotavljamo na nek način takšne samostojnosti, neodvisnosti inštitucije zagovornika, kot jo pričakuje Evropa in ki so jo nenazadnje čisto vse, zdaj ne vem, kako je s Finsko, praktično vse države že zagotovile. Pač naredimo to. Saj obstaja tudi nekaj drugih neodvisnih institucij: Varuh človekovih pravic, če gremo na finančni aspekt tudi Računsko sodišče, tudi Državna revizijska komisija, pa kaj pa vem, cel kup enih inštitucij obstaja, ampak še pač ena več. Če je to pogoj, da naredimo korak naprej, da damo enakopravni obravnavi dodano vrednost, da eliminiramo diskriminacijo. Bilo je vprašanje neodvisnosti, če ga imenuje Državni zbor. Jaz res ne vem, ali bo bolj neodvisen, če ga ulica imenuje, ali bo bolj neodvisen, če ga vlada imenuje, ali bo, nedajbože, bolj neodvisen, če ga SDH imenuje. Jaz mislim, da je prava pot, da ga imenuje Državni zbor. Saj nenazadnje tudi predstavnike Računskega sodišča imenuje Državni zbor, Varuha človekovih pravic imenuje Državni zbor, cel kup enih različnih posameznikov, pomembnih za ustroj te države, imenujemo v Državnem zboru. Mislim, da je prav tako. Kvečjemu bi lahko rekli, da z neko, pa ne bom tukaj razglabljal, kakšno večino bi ga morali imenovati, ker se potem bojim, da pa ne bi bil nikoli imenovan, če bi zahtevali dvotretjinsko večino. Kot sem povedal, podpora je. Če bi samo zakoni pomenili že to, da bomo dejansko dobri, odlični in spoštovali vse pravice in nič slabega delali, se ne prekršili pred črko zakona, jaz verjamem, da bi vsa ministrstva pa vsi, ki sodelujemo v procesih sprejemanja zakonov, nekako stisnili zadnje atome moči iz sebe pa sprejeli tukaj na lager nekih 250 zakonov in bi bila ta stvar rešena. Tudi ta zakon ne bo čudežna palčka, se bo z njim pomahalo in ne bo nobenega diskriminirali, ne po verski, ne po spolni usmerjenosti, ne po geografski pripadnosti, ne po spolu in kaj vem po čem še vse, po gostobesednosti, po redkobesednosti [[…]]Tam se bojim, da bi jaz lahko bil diskriminiran med prvimi. Tako da, seveda, zakon ja. Naj se ga drži, naj se ga izvaja tako, kot se ga mora izvajati. Predvsem pa, še zadnji apel, preskok v glavah mnogih, če že ne vseh izmed nas in da ne nekomu tega, česar ne bi želeli, da on nam naredi ali ona. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Jaz bi se vrnil vseeno k amandmaju, o katerem smo govorili, ki so ga podali kolegi iz Nove Slovenije. Zakon določa varstvo vsakega posameznika in posameznice pri diskriminaciji ne glede na spol, narodnost, raso ali etično poreklo, vero ali prepričanje, invalidnost, starost, spolno usmerjenost, družbeni položaj, premoženjsko stanje, izobrazbo, katerekoli druge osebne okoliščine na različnih področjih družbenega življenja pri uresničevanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin, pri uveljavljanju pravic obveznosti ter drugih razmerij na političnem, gospodarskem, socialnem, kulturnem, civilnem ali drugem področju. Naj povem, da se strinjam z amandmajem, ki so ga podali, da je diskriminacija problem. Se pa ne strinjam seveda s samim zakonom. Bom povedal kar po pravici. Ne strinjam z delom Varuha človekovih pravic, zato ker Varuh človekovih pravic, eden izmed njegovih namestnikov ima nalogo, da se ukvarja z diskriminacijo. Varuh človekovih pravic je širil tudi svojo institucijo v tem, da si je izbral maksimalno število svojih namestnikov in ti namestniki bi lahko opravljali točno to funkcijo, zato ne bi potrebovali nove institucije, institucije, ki bo seveda stala spet celovito, celo vrsto denarnih sredstev v državi, kjer imamo na eni strani celo vrsto ljudi na pragu revščine v državi, kje imamo, lahko rečemo, skoraj pred razpadom slovenski nacionalno-varnostni sistem, in v državi, kjer za celo vrsto otrok moramo zbirati zamaške, da jim lahko omogočimo vsaj nekaj zdravstvenih posegov v tujini. Zaradi tega se mi zdi to nesprejemljivo. Opozarjam in ko govorimo tudi o diskriminaciji, torej ne potrebujemo nove institucije. Problem slovenske države je, da institucije ne delujejo. Problem slovenske države je, da za celo vrsto institucij dajemo ogromna sredstva ravno na račun teh skupin, o katerih sem razlagal, in te institucije, lahko rečemo, zanemarjajo svoje osnovno poslanstvo. Tipično za to institucijo bo, ko bo tudi konstituirana, da ima premalo strokovnega osebja, da ne more o vsem razmišljati. Če pa bi kaj potrebovali v Sloveniji, in tukaj se zahvaljujem kolegici Jasni Murgel, bi pa potrebovali institucijo, ki bi se imenovala varuh diskriminacije do avtentičnega slovenskega poštenega človeka. To pa bi potrebovali v Sloveniji. To pa je institut, ki bi ga nujno potrebovali – do avtentičnega slovenskega poštenega človeka, ta je bil najbolj diskriminiran zadnjih 70 let v tej naši preljubi državi. In zdaj začnemo kar pri začetku. Od kolegice Murglove sem bile tokom njene razprave, jaz upam, predsednik, da bom tudi jaz imel tako možnost zagovora, kot je imela svojo predstavo kolegica Murglova, v kateri me je obtožila, da sem jaz diskriminatoren, da jo obtožujem s tem, da je prišla iz nam prijateljske države, sedaj Bosne in Hercegovine, v Slovenijo. Kot veste, sem njeno ime uporabil v dveh zadevah. V prvi zadevi, ko smo bili poslanci Slovenske demokratske stranke pa mislim, da tudi del poslancev Nove Slovenije obtoženi, zaradi svojega drugačnega pogleda na reševanje begunske krize, da ravno kolegica Murglova, ki je govorila v več razpravah, da ne razumemo poslanstva, ko smo mi razločevali med begunci in ekonomskimi migranti, takrat sem v tej smeri povedal tudi to, da je zbežala in da je Slovenija gospo Murglovo pozitivno diskriminirala. Gospa Murglova, vi ste bili v pozitivni diskriminaciji. Slovenski človek, slovenski ljudje, slovenski upokojenci, ki živijo na pragu revščine, so vas in vaših 60 tisoč ostalih migrantov sprejeli z odprtimi rokami. Sam se leta, da boste vedeli, kakšno je moje življenje, leta 1992 in 1993, ko je divjala vojna v vaši republiki, sem sam v Lenartu s svojim pokojnim očetom doktorjem Francem Breznikom zbiral pomoč za vaše rojake. Sodeloval sem v več humanitarnih akcijah. Kot veste je ena izmed mojih nalog, mojih humanitarnih akcij bila tudi na Korziki, kjer sem leta 2007, 2006 raziskoval našo največjo letalsko nesrečo in pobiral posmrtne ostanke naših ljudi. To sem vse delal zastonj, ne za plačilo. Leta 2015, ko smo tukaj sprejemali vaše rojake, matere iz Srebrenice, zaradi genocida, ne vem, če se kolegi in kolegice spomnite, ko smo praznovali, tudi vi ste govorili, predsednik Državnega zbora, o genocidu v Srebrenici. Tukaj smo nosili cvete materi Srebrenice, sem se jaz čez nekaj dni udeležil proslave v Kninu. Točno v trdnjavi v Kninu sem bil z materami iz Srebrenice in matere Srebrenice so se zahvaljevala hrvaškim generalom, predvsem v akcijah skok 1, skok 2, zima 1994, leto 1995, Bljesak, Oluja, vojaška akcija Maestral in zaključna akcija Južni potez, kjer so skupaj z bosansko vojsko rešili, predvsem z akcijo Oluja, so rešili še eno tragedijo, ki jo je Mladićeva vojska hotela izpeljat po Srebrenici takrat v Bihaću, kjer bi pobili še 15 tisoč vaših rojakov. 15 tisoč vaših rojakov je bilo ogroženih, če hrvaška vojska z akcijo Oluja ne bi skupaj z bosansko vojsko premagala takratne Mladićeve armade. Tudi tam sem se udeležil. Veste, kaj je Mladina takrat pisala o meni? Da sem bil na ustaški zabavi, kljub temu da sem že dopoldne takoj po proslavi kot vojni veteran odšel iz te proslave. Šel sem pa tja zaradi mojega občutka za človekove pravice, zaradi mojega občutka za pravičnost, zaradi mojega pogleda na genocid, zaradi mojega pogleda na civilizacijo, na civilizacijske vrednote in vse to zagovarjam kot poslanec v vseh mandatih. Za mene so vse žrtve enake, ne glede na pripadnost. Drugič, gospa Murgel, drugič sem vaše ime uporabil takrat, ko ste vi nam očitali, gospodu Janši in vsem ostalim, da ne vemo, kaj je to sovražni govor. Vi ste bili eni izmed sklicateljev in gospoda eno nadstropje niže v Državnem svetu, kjer smo govorili na javni tribuni o sovražnem govoru. Očitali ste nekomu, ki so ga napadali, očitali so stranki, ki so jo novinarke lažno prikazovale, kjer so generirale insinuacije, kjer so se generirale totalne laži, in to v prime timu na javni radioteleviziji. Gospod Janša kot predstavnik te stranke, kot nekdo, ki podpisuje vse dokumente te stranke, je reagiral na svoj način. Vi ste mu to očitali. In tu ni nobenega problema. Problem pa je, da so mi ljudje poslali vaš retvit, da so ljudje, vsi tisti kritiki, ki tudi mene napadajo, tudi jaz bi lahko napisal, da je mogoče v tistem nekem besu, da je mogoče odgovorni urednik Mladine gospod Repovš podgana, ki piše o meni neresnice. Bil sem zelo žalosten takrat, lahko rečem, zelo sem bil žalosten, zato ker sem tja šel iz humanitarnih namenov. Iste matere, ki ste jih vi tu sprejemali pa jim izrekali sožalje, so stale z menoj na kninski trdnjavi. To bi lahko videli tudi vsi ostali uredniki in tudi zdaj jim to polagam, takrat me ni nihče varoval, ampak jaz nisem napisal, da so novinarji podgane in da se širi, tudi tisti, ki so bili kritiki pred temi članki v Mladini na spletni strani, ko so o meni pisali, da se družim s hrvaškimi ustaši. Torej, ravno tisti generali, ki so vašemu ljudstvu, vašemu narodu privarčevali nekaj življenj in premagali Mladićevo, lahko rečemo, genocidno vojsko. Takrat nisem pisal vsem tem kritikom, ki so o omeni pisali neresnice, da so podgane, zato ker sem pač politik, ker se tega zavedam, da sem stopil na nek piedestal v Državnem zboru in da pač je ta toleranca do mojih kritih in tudi do tistih, ki se ne strinjajo z menoj, velika. Jaz pa vas nisem obtoževal o sovražnem govoru. Jaz sem vam povedal nekaj hujšega. Ne rabite gledati, povedal sem vam, da ste po fake profilu širili sovražni govor. Vi ste bili sodnica. Vi ste doktorica znanosti in sodnica na okrožnem sodišču. Če si boste vsi ljudje, torej tudi državljani, pogledali kompleten moj tviter profil, vsem moje tvite, retvite, vse moje »favorite«, kot pravimo, naj si pogledajo, ali sem kadarkoli uporabil takšne grobe besede, kot ste jih vi uporabili. Vi ste širili sovražni govor fake profila, kar je pa še hujše dejanje, spoštovana kolegica. In tudi vaša sokolegica gospa Vervega, tudi ona je »favorite« dala na to, tudi vi ste dali. Poglejte ta profil. Torej ne obvladate socialnih omrežij, spoštovane kolegice. Vsaj to bi bil lahko danes zagovor. To bi tudi od vas pričakoval kot doktorice znanosti v vaši, lahko rečemo, pravni argumentaciji, v pravni logiki. In moram priznati, da ko ste rekli, da me boste tožili, vi ste tipičen predstavnik sodstva, zakaj ne more delovati, zakaj je na najnižjem mestu v Evropi po vseh kriterijih. In želel bi, da me tožite. Želel bi, da me tožite, da pride zadeva na sodišče. Jaz verjamem, da bom izgubil vse na prvi in drugi stopnji. Verjamem pa, da bodo tista sodišča, ki delajo izven naše države, tisti, ki so tudi predstavnici Vrhovnega sodišča pred kratkim povedali, da ne sodi na Evropsko sodišče, ker niti pod razno je ne bodo sprejeli, ker je ništa od ništa ta gospa. In da bi bilo boljše zdaj, ko je prišla nazaj, da bi trenutno odstopila. Še nekaj, da vam povem gospa, tudi jaz sem bil del svojega časa v tujini, bil sem ekonomski migrant. Vem, kako so me sprejeli Avstrijci, kako sem bil hvaležen za tiste službe, zato da so mi omogočili neko kariero in nek moj zaslužek. Jaz sem vedno hvaležen vsakemu narodu, ki mi to omogoči, tako kot je hvaležnih pol milijona tistih ljudi Slovencev, ki je moralo zaradi genocida, ki so ga storili po vojni, oditi iz te države in si poiskati svojo domovino nekje izven naših meja. In poglejte, gospa Murgel, mi smo na Komisiji za človekove pravice v prejšnjem mandatu in tudi v tem govorili o zločinih Udbe. Največji likvidator Udbe je bil gospod Arkan. Mislim, da ga vi in vaši sonarodnjaki posebno dobro poznate. Veste, kakšne zločine je naredil. Slovenska Udba, ki jo vi ščitite, kjer ste največkrat ignorirali seje, kjer se te največkrat odšli iz seje ali niste komentirali ali pa ste glasovali proti kakršnemkoli zločinu, da se preiskujejo, je osemkrat izdala lažni potni list gospodu Arkana slovenska udba in imena od gospoda Zemljariča in vseh ostalih, gospoda Gorenca in vsi ostali. Zdaj vam povem povezavo, da boste mojo pravno logiko razumeli. Vsem tem ljudem, ki so doživeli te zločine, ki še danes iščejo trupla svojih ljudi, torej tisti, ki so še celo umirali v 80. in konec 80. Let, vse tiste zločine, ki jih je jugoslovanski komunistični sistem počel po vojni, vi ne priznavate. Jaz kot, po vašem mnenju kot nekdo, ki diskriminira bosanski narod, pa vam priznavam zločince, ki so naredili zlo vašemu narodu. Tega si nikoli niso zaslužili in sočustvujem z vašim narodom. Skozi moja dejanja, gospa Murgel, ne skozi besede, skozi moja dejanja. Zato sem predstavnik tipičnega slovenskega človeka, poštenega, pridnega in vedno tudi vas in vse ostale sprejemamo vedno z odprtimi rokami. Želimo pa samo neke male pozornosti. Želimo, da boste vsaj enkrat rekli hvala vam, ne pa, da moje ljudi, ki vas kritizirajo, imenujete, da so podgane in to retvitate. Ni izgovora v vaši pravni logiki. Če je to logika, potem moramo revizijo tudi vaših sodb pogledati. Bi pa želel, da mi sodite. Želel bi, da me spravite pred sodišče in da se soočimo. Še enkrat ponavljam, vi te retvitali in širili sovražni govor in nehigienski govor, ki ne sodi na piedestal nekoga, ki je sodnik, ki je odločal o usodi ljudi, ki mu je ta država dela mesto okrožnega sodnika in tudi poslanca v relativno kratki karieri. Še nekaj naj vam povem, preden sem odšel iz Slovenske vojske sem dal odpoved brez kakršnekoli vrnitve, zato ker smatram, da kot vojak se nisem smel ukvarjati s politiko. Vi ste se kot sodnica ukvarjali s politiko. Ne vem, kako ste vi v času svojega sodniškega mandata lahko opravljali svojo takratno, ko ste imeli predvolilno soočenje, vsa ostalo, kot sodnica ste hodili torej tja. Tudi tu bomo morali pogledati to praznino, ki je. Obstaja cela vrsta [[…]]Ja, meni je ta domovina dala privilegij. Privilegij mi je dala, da sem lahko leta 1991 sodeloval pri osamosvojitvi. Hvaležen sem vsem ljudem v Sloveniji, da so mi dali možnost in mandat, da sem lahko v tej domovini na njen srebrni jubilej tudi poslanec. Tega ne bom nikoli pozabil. Morda smo nekoliko drugačno vzgojeni. In še nekaj, gospa Murglova, na koncu. V Haagu, kjer je pred kratkim na mednarodnem kazenskem sodišču potekalo eno zaključnih sojenj v tem sojenju srbskim zločincem, ki so naredili genocid nad vašim narodom, je eden izmed poročnikov srbske vojske, ko so ga vprašali, zakaj so naredili genocid v Srebrenici in zakaj so pomorili več kot 8 tisoč nedolžnih ljudi, kako so sploh razmišljali pri tem genocidu – Veste kaj je dejal? To imate v dokumentarnem filmu na RTV Slovenija je bil predvajan lanskega leta ob 20. obletnici, dejal je naslednje besede: »Tudi Jugoslavija je leta 1945 pomorila na stotisoče ljudi, nikoli ni nihče odgovarjal. Zaradi tega smo tudi mi mislili, da se te grobnice nikoli ne bodo odkrile ali da jih bodo začeli odkrivati šele čez 50 let.« Jaz te zločine in vse te zločine, ki so se kadarkoli zgodili, obsojam in vam jih priznavam. Bil sem edini poslanec, ki je v prejšnjem sklicu, ko so vaši rojaki, ki niso dobili plačila, ko so delali za gradbena podjetja v Sloveniji, sem se jim na, mislim, da na Odboru za gospodarstvo javno opravičil kot Slovenec, ker me je bilo sram, da Slovenci vašim rojakom niso plačali. Tudi to si lahko pogledate v magnetogramu. In ko boste pogledali moj profil, moje tvite, moje facebook objave, ko se boste pogovarjali z ljudmi, ki mene poznajo v širšem in ožjem okolju, takrat boste lahko o meni govorili, da sem jaz do kogarkoli diskriminatoren. Takrat boste lahko to govorili. Mojo pozitivno diskriminacijo do večine ljudi, tudi do bosanske narodnosti, sem pa dokazal v svojem življenju s svojimi dejanji. Najlepša hvala.
Besedo ima gospod Roberto Battelli.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Predsodki so zelo huda stvar. Predsodki so še posebej hudi, če se gojijo in podpihujejo sistemsko. To se dogaja predvsem v nedemokratičnih družbah. In prav tako so zelo huda stvar, če nihče na njih ne reagira. To je pa odgovornost predvsem politike, medijev, delno tudi šolskega sistema, po celotni vertikali. To tako za uvod. Kar zadeva amandma – jaz ga ne morem oziroma oba ga ne bova podprla, in to iz dveh razlogov. Zaradi tega, ker izpušča dimenzijo jezika, o tem bom kasneje nekaj potem poglobljeno poskusil povedati, in izpušča vsaj spolno identiteto. Priznam, da ne vem točno, kaj pomeni »spolni izraz«, ampak domnevam, da gre za eno posebno osebno okoliščino, ki je lahko predmet diskriminacije, torej je dobro, da to besedilo ostane tako, kot je, da se tem ljudem da možnost, da z digniteto živijo svoje življenje, s polno digniteto. Jezikovna dimenzija. Jaz ne vem, ali veste, spoštovani kolegice in kolegi, kakšno je dejansko stanje bivanja pripadnikov italijanske narodne skupnosti v prostoru, kjer zgodovinsko biva, bivajo, bivamo. Ni tako, kot se prikazuje. Najprej, recimo, jaz sem rabil nekaj let, da sem tudi pri visokih državnih uradnikih dosegel, da so priznali, da je svobodna raba italijanskega jezika svobodna na celotnem območju občin na Obali oziroma če nič drugega tudi uradno na celotnem območju, ki jih pokrivajo ali sodišča ali upravne enote. Ker tudi visoki uradniki in tudi tisti nižji so bili prepričani, da je to limitirano na neko namišljeno črto, mejo znotraj teh občin, ker pa je obvezna dvojezičnost glede tabel, krajevna imena na primer, ne pa raba jezika. Zdaj je treba vedeti, da nikjer ni prepovedi jezikov kot takih. Hočem reči, komu je prepovedano govoriti angleško, če je Anglež, ali pa tudi v Sloveniji ali kjerkoli na svetu, jaz ne poznam nobene države, kjer bi bilo prepovedana uporaba kakšnega jezika oziroma predmet zgražanja in negativnega odziva, ker nekdo govori neki jezik. V temu smislu je zelo zanimivo, da doli pri nas, če nekdo govori nemško, je vse v redu, tudi po lokalih, trgovinah in tako, pač, ljudje ugotovijo, da nekdo govori tuj jezik, eni razumejo nemško eni ne, ampak to ni problematično. In to se dogaja pogosto. Če pa mi uporabljamo italijanščino, je pa reakcija, ki izhaja, recimo, če naj se navežem na prejšnjo razpravo, izhaja iz situacije, ko jaz moram zdaj povedati, da smo tudi Italijani dali skozi tri totalitarizme, kot se pravi. Posebej še, kako bi rekel, Italijani, ki smo ostali doma, še iz bivše Jugoslavije. Kot zanimivost še, na zadnjih demokratičnih volitvah ali prvih po 1. svetovni vojni, doli pri nas, ki je bila Italija, prvih in zadnjih, ker potem so bile ukinjene volitve, je bil en državni udar, Mussolini je postavil svoj režim tako, da je seveda in prej in potem in med tem pobijal tudi, dajal pobijati, poniževati, ricinusovo olje, to se je dogajalo po vsej Italiji, veste. To se je dogajalo tudi mojim sonarodnjakom. Ne verjamem, da je nekdo bolj trpel zaradi tega kot kakšen drugi, ker je imel isti tretma kot človek. Skratka, na teh volitvah dol pri nas so zmagali socialisti. Tam ni zmagal blok Nacionale, so zmagali socialisti. In so za te socialiste, ki so zmagali, odrasli moški glasovali, se pravi, tako Italijani kot Slovenci. Ampak do leta 1956 in s posebno intenziteto od 1954 do 1956 so pa šli stran vsi, tako Italijani kot Slovenci, skoraj vsi iz istega prostora. In tudi tista dva otroka v Strunjanu, veste, njihove družine niso govorile slovensko doma. Toliko o percepciji stvari. Zdaj, zakaj jezik? Zaradi tega [[…]]vidim tam Primorske novice, jih bom omenil posebej, ker so zadnje čase še zmeraj zelo dovzetne do takšnih zadev. So objavljale protestna pisma prebivalcev, kako bi rekel, notranjosti koprske občine, smo sosedje v bistvu s temi ljudmi, jaz stanujem morda 200 metrov od te krajevne skupnosti, ki so protestirali zaradi tega, ker je bil na na kantah za smeti napis tudi »vetro« – steklo. Ljudje niso prenesli, da je dvojezični napis na kantah za smeti, in to časopisi objavijo z velikim zadovoljstvom. Ali pa se zgodi tudi iz političnih razlogov, ki so vezani na čisto nekaj tretjega, ampak vendarle se zgodi, če je naš svetnik v neki krajevni skupnosti, govori svoj jezik in kar naenkrat vsi ostanejo, tukaj ni dvojezičnosti, kaj se to pravi in tako naprej in tako naprej. Smo morali nekateri posredovati in pojasniti osnove naše pravne ureditve. To je dejanska atmosfera. Vsak od nas se vsaj dvakrat letno ali pa trikrat letno sooči s tem odnosom, ki ga imajo do nas ljudje, s katerimi živimo vsakodnevno. In to lahko doleti vsakega od nas kadarkoli. To pomeni, da je ta inštitut, ki se zdaj postavlja na noge na način, ki je bolj dostojen, kot je bila usoda zastopnika prej, na katerega smo se tudi enkrat obrnili, ampak je takoj razložil, da ne more nič in dejansko ni mogel nič. Zdaj se stvari spreminjajo. Upamo, da bo to funkcioniralo. Torej to je dobro, da se zagotovi, da taka inštitucija deluje. Čeprav, kot vidimo in tukaj bi morali res vsi, kako se reče, stakniti glave skupaj in ugotoviti, kako obuditi tudi funkcioniranje vseh ostalih mehanizmov, ki jih imamo vključno z navadnimi zakoni in se ne izvajajo, na primer, na področju dvojezičnosti je morala ta vlada sprejeti program zaradi uresničevanja te dvojezičnosti, ki je v veljavi, če hočemo, od leta 1954, ta zakonodaja več ali manj je v veljavi od takrat, toliko sem jaz star, in še zdaj se ne izvaja, med tem ko so, recimo, Benetke dol pri nas imele dvojezično sodstvo v 18. stoletju, in to zastonj, dvojezično s slovenščino seveda. Takrat je bilo možno, tukaj pri nas to še ni možno. Ta program, ki je nekako, kako se reče, namazan skozi tri leta do konca, predvidenega konca institucionalnega mandata do 2018, zato da se zagotovi 150 različnih obrazcev, dvojezičnih, tri leta. To je malo preveč, ampak istočasno imamo tudi še posebno delovno telo v parlamentu – Komisijo za narodne skupnosti, ki je sestavljena iz nas poslancev in ki bo bdela nad uresničevanjem tega programa. Zdaj je pomembno, da se to, kar je zapisano, tudi seli v stvarnost, da se tudi bolje ugotovi, ali je treba in kako spremeniti potem stvari, ker se jih čuti v funkcioniranju; zakonodaja ni nikoli perfektna, je perfektibilna stalno, saj zato smo tukaj. Bi bilo dobro, da tudi bdimo nad tem, da se zakoni izvajajo in torej tudi spoštujejo predvsem od tistih, ki so poklicani za to, da jih uveljavijo in ne da zaradi tega polnimo sodišča z raznimi tožbami. Prav tako je pričakovati, da inštitucije, ki naj bi bile neodvisne, to tudi dokažejo skozi lastno delo. One so lahko pristranske na dva načina, tako da so zelo aktivne za nekatere in popolnoma pasivne za druge, in so lahko tudi pristranske na način, da na določenih področjih ne naredijo nič, kar je enako hudo v posledicah kot tisto prej. Na ta način bi verjetno tudi ljudje začeli malo zaupati bolj v to državo in njeno funkcioniranje v politiko samo. To bi malo pozdravilo sile in bi se nam pomagalo tudi soočiti z drugimi, gospodarskimi in ostalimi objektivnimi problemi, z eno boljšo energijo, z nekim elanom, ki ga podpira zavedanje, da pravna država deluje, in da lahko zaupamo v njene inštitucije.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Najprej moram povedati, da bom amandma, ki ga je predlagala Nova Slovenija, podprl. Bom pa poskušal, ker so pač vsi govorili na široko o tem zakonu, zelo kratko, ker časa več nimam, se osredotočiti na dve stvari. Prva zadeva je, o kateri je zdajle na koncu povedal tudi kolega Battelli nekaj. Mislim, da je zelo dobro razpravljal, zelo dobro, zelo kvalitetno, in to je neodvisen organ. Mi zelo dobro vemo in tudi večina slovenskih državljank in državljanov ve, kaj pomeni neodvisnost. To na svoji koži najbolj čutijo, ko gre za sodno vejo oblasti, ker tisti, ki imajo denar, dobre odvetnike, lahko naredijo kar hočejo, tisti, ki pa nimajo denarja, se ne morejo niti pritožiti. To pa je diskriminacija in svinjarija na kubik. In zakaj v Slovenski demokratski stranki ne zaupamo neodvisnosti, v narekovajih, neodvisnosti, kot jo predlaga koalicija? Spomnite se nazaj protikorupcijske komisije, spomnite se njenega delovanja – Proti kateri stranki, proti katerim ljudem je delovala z namišljeno afero Patria in na koncu teden dni pred volitvami zaprla predsednika najmočnejše opozicijske stranke, zdaj pa ji kompletna zadeva pada? To je neodvisni organ in potem imamo to Informacijsko pooblaščenko. Spomnite se, koliko kazni je napisala SDS-u nasproti drugim, pa kakšne kazni in tako dalje. To so neodvisni organi?! In mi bi zdaj verjeli temu neodvisnemu, v narekovaju, neodvisnemu organu, ki ga z navadno večino ustoliči Državni zbor. Jaz bi verjel in tukaj gospoda predsednika Državnega zbora in člana največje pozicijske stranke, bi od njega pričakoval seveda, ker tako pomembne eminentne osebe tukaj, ki imajo veliko legitimiteto, da bi prepričala SMC, da bi najmanj, če bi želela slediti temu, kar piše v zakonu, predlagala dvotretjinsko večino imenovanja tega organa, predsednika tega organa. Dvotretjinsko večino, takrat bi mi lahko rekli, da bo ta ekipa, ki sedi v Državnem zboru, resnično glasovala za predsednika, ki bo politično neproblematičen. Samo v primeru dvotretjinske večine. Seveda zdaj na to hitrico in zato, ker potrebujete organ, ki bi preganjal opozicijo in civilno družbo, ki vam ni po godu, rabite nujno takšen organ z navadno večino, popolnoma politično postavljen, ki bo izvrševal točno, to kar mu bodo Avstrijci pa tiste gospe in gospodje, ki so to počenjali tudi v preteklosti, naročili. In to je tisto, kar nas izjemno skrbi. Kar nas izjemno skrbi. Vsi vemo, da se bližajo predčasne volitve. Se pravi, če hočejo ponovno uničiti verodostojnost in kapaciteto in kvaliteto tistih, ki se ne strinjamo z določenimi načini delovanja te države, je treba ustanoviti kvazi organ, ki bo imel pristojnosti, enostavno ne bo zamenljiv in bo lahko kakorkoli na kakršenkoli način diskreditiral posameznika do te točke, da bo izgubil verodostojnost med slovenskimi volivkami in volivci. To, kar je naredila protikorupcijska komisija, ko so izpeljali zgodbo, pokvarjeno zgodbo Patrija. Pokvarjeno. Nesramno, skrajno, da ne bom rekel [[…]]Vsi tisti, ki so sedeli v pravosodni veji oblasti in vsi tisti, ki poznajo pravo, ne bi smeli tukaj notri kaj iskati, če je kdorkoli izmed njih bil takrat prisoten, ko se je ta svinjarija počenjala in še danes ni končana. Sramota. Sramota. In to je neodvisna veja oblasti, to do neodvisni organi v tej družbi? In potem bi mi tukaj, opozicija, morali verjeti vam na besedo. Ne se hecati. Ne se hecati, ne delajte se iz nas popolnih norcev. Nismo taki norci, točno vemo, v katero smer gre zgodba. Saj smo razumeli, kaj hočete doseči. Če bi imeli pa pošten namen, bi pa z dvotretjinsko večino predlagali, da se v zakonu zapiše, da je potrebna dvotretjinska večina za imenovanje. In če bi to naredili, bi mi tako rešitev podprli. To vam povem. Bi tako rešitev podprli, ker z dvotretjinsko večino bi se zagotovo tudi opozicija in koalicija morali uskladiti, stoprocentno uskladiti za osebo, ki je bila tja predlagana, to veste. Danes je eden izmed razpravljavcev iz Desusa rekel, mi vemo, če bi to naredili, se ne bi mogli dogovoriti za to, da določenega kandidata imenujemo na to pozicijo. To je prejudiciranje. To je nesmisel popoln. Če želimo resnično doseči cilj, o katerem danes govorimo, govorimo pa o diskriminaciji, s tem, kar pa počenjate zdaj, pa je dejstvo logično in jasno, ponovno iščete prostor na račun davkoplačevalcev, tukaj ustanavljate nov samostojni organ na račun davkoplačevalcev, za katerega boste ponovno plačali 200 tisoč evrov, ne vi, ampak davkoplačevalci, ker boste naredili prostor za vaše, jaz temu rečem, zaslužne politične kadre. Prostor, kjer jim boste dali mesto da bodo lahko potem za to, kar so dobrega naredili, za to, da rušijo SDS in opozicijo in civilno družbo, ki se z vami ne strinja, da bodo tam imeli odlično pozicijo, dobro zaslužili in lahko počenjali točno, kar jim pade na pamet. To je svinjarija na kubik. In ponovno na račun davkoplačevalcev. Na račun tistih, ki – kot sem danes že desetkrat povedal pa še tisočkrat bom v temu parlamentu povedal – imajo 330 evrov penzije ali pa 230 ali pa 430; za delovno dobo 40 let 460 evrov pokojnine, za tistih 120 tisoč brezposelnih in tako dalje, da ne bom ponovno našteval. In ne govorite mi, da govorim na pamet, govorim stoodstotno verodostojno in odgovorno. In za tem, kar govorim, za tem stojim. To bom ponovil še tisočkrat, če je treba, v temu parlamentu, dokler ne boste začeli drugače razmišljati, začeli drugače delati in se začeli ukvarjati s tistim, kar je za državo ključno, ne pa s tistim, kar mislite vi, da je za ohranjanje privilegijev pomembno. Tu je razlika med opozicijo in koalicijo. Slovenski človek bo to slej kot prej razumel na takšen način, kot sem zdaj povedal. Hvala lepa.
Besedo imamag. Tanja Cink.
Spoštovani predsednik, predstavnica Vlade, kolegice in kolegi! Naj v uvodu najprej povem, da bom predlo zakona podprla. Ko sem se pripravljala na to razpravo, sem med drugim zasledila navedbe aktualnega zagovornika načela enakosti, da diskriminacija ni težava le družbenih manjšin, ampak je predvsem težava neučinkovitega delovanja družbe in se zato tiče slehernega posameznika, ker je po eni strani pravzaprav zaskrbljujoče. Jaz bi si želela, da kot družba instituta zagovornika načela enakosti ne bi potrebovali, čeprav v temu pogledu ne odstopamo od ostalih evropskih držav. Ne glede na to pa me veseli, da je tokrat vladajoča politika uspela najti rešitev, da bo odslej zagovornik samostojen in neodvisen organ, kar je tudi bistvo oziroma poglavitna rešitev, ki jo nov predlog zakona prinaša. Povsem razumljivo se mi zdi, da mora biti takšen organ neodvisen, če želimo, da se zagotavlja enakost ljudi v družbi ne glede na spol, raso, narodnost in tako dalje, v nekem absolutnem smislu, če tako rečem. In glede na državno ureditev, ki jo imamo v Sloveniji, je to možno na način, kot je predvideno s predlagano novelo zakona. S strani predlagatelja je bilo že na seji odbora jasno predstavljeno, da bi v nasprotnem primeru Slovenijo lahko doletela zelo visoka denarna kazen, kar je povsem nesmiselno glede na to, da lahko denar porabimo za delovanje tega organa. Strinjam se z aktualnim zagovornikom gospodom Vernik Šetincem, ki je na seji odbora zelo kritično problematiziral o novem predlogu zakona, namreč, verjamem, da bi bil zakon lahko še boljši, predvidevam pa, da je bil napisan tako, da se lahko glede na zmožnosti tudi izvaja in kot takšen zadostuje vsaj minimalnim standardom, ki jih moramo spoštovati glede na pravni red Evropske unije. Nadaljnja praksa pa bo pokazala, kakšne spremembe bodo potrebne, in za to je vedno čas, politika pa si seveda ne bo mogla in ne bo smela pred tem zatiskati oči. To, kar želim posebej poudariti, je, da preprečevanje in odpravljanje diskriminacije ni naloga samo države in politike z raznolikostjo, s katero se v življenju srečujemo, moramo biti sposobni živeti in jo sprejeti, ker je v tem lahko tudi marsikatera razvojna priložnost, skratka vsak pri sebi moramo narediti tem razlikam med nami prostor, prostor za sožitje, ki temelji na enakopravnosti. Vsekakor pa je to predvsem stvar politike in države, ki morata narediti vse potrebno za varstvo pred diskriminacijo. In tudi s tem zakonom je naredila država korak naprej pri tem. Kar se pa amandmaja Nove Slovenije k 1. členu tiče oziroma predloga, da se črtata dve izmed osebnih okoliščin, to sta pojma "spolna identiteta" in "spolni izraz", menim, da bi s tem določeni skupini ljudi odvzeli varnost pred diskriminacijo, ker gre za ljudi, z njim lastno notranjo in individualno izkušnjo spola, torej transspolne osebe. Agencija Evropske unije za temeljne pravice FRA je na podlagi raziskave leta 2014 ugotovila, da so ravno transspolne osebe ena najbolj ranljivih skupin za diskriminacijo. Zato se nikakor ne moram strinjati s tem, da se osebne okoliščine »spolna identiteta« in »spolni izraz« črtata, temveč zagovarjam ravno nasprotno. V skladu s poročilom te iste agencije na temo diskriminacije na osnovi spolne usmerjenosti, spolne identitete in spolnih značilnosti v Evropski uniji se Slovenija tudi uvršča med države članice, kjer prepoved diskriminacije na podlagi transspolnosti spada v tako imenovano splošno prepoved diskriminacije. Slovenija je namreč ena redkih držav Evropske unije, ki jo osebne okoliščine spolnega izraza oziroma transspolnosti nima proti diskriminacijski zakonodaji, zato je nujna tudi uskladitev s sodno prakso ter evropskih in mednarodnim pravom s področja človekovih pravic, ki ti dve osebni okoliščini prepoznavata kot osebni okoliščini. Amandmaja Nove Slovenije v 1. členu zakona ne bom podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice, kolegi! Kot sem že na seji delovnega telesa Državnega zbora poudaril, seveda si tudi danes želim, da si kot družba enostavno moramo prizadevati, da živimo v neki skupnosti, kjer se bomo vsi počutili enakopravne in seveda tudi enako obravnavane ne glede na to, kakšne so naše osebne okoliščine, ki v resnici z neko raznolikostjo bogatijo naš svet. Da je temu tako, misli tudi Evropska komisija, ki je Sloveniji izdala opomin, saj naj bi pri implementaciji Direktive Sveta o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb, prišlo do nepravilnosti, torej do pomanjkljive implementacije. Tako da, če danes tega zakona ne bi bilo, tukaj se strinjam s kolegico Cink, potem bi seveda Republika Slovenija plačevala dnevne penale. Vemo, kaj to pomeni za državni proračun in neko odgovornost do javnih financ. Če pa ta zakon dobi podporo, bomo pa seveda z njim odpravili tudi nepravilnosti, ki se tičejo enakega obravnavanja oseb, ne glede na raso, narodnost, ali pa pri dostopu moških in žensk do blaga in storitev, ali pa pri uresničevanju enakih možnosti pri zaposlovanju. Zdi se mi izredno pomembno, da ta zakon na nek način vzpostavlja institut za govornike enakih možnosti, ki bo zagotavljal neodvisno pomoč žrtvam diskriminacije pri artikuliranju oziroma uveljavljanju njihovih pravic. Dejstvo je seveda, da vsak posameznik, ki se mu zgodi neka diskriminacija, seveda v te neke sodne postopke ne mora iti vedno samozavestno in se bo lahko, kadar bo seveda iskal pravico za skrunitev lastnega dostojanstva in osebne integritete, obrnil na zagovornika, ki mu bo potem seveda pomagal artikulirati s stališča določenega pojava diskriminacije. Mislim, da je to dobro tudi zato, ker bomo na tak način seveda lahko v neki določeni meri imeli tudi večjo prepoznavnost samo, prepoznavnost samega pojava diskriminacije tudi pri vseh deležnikih, ki so seveda v nek sodni proces potem kasneje, če do tega pride, vpleteni. Mislim, da je zelo dobro, da bo zagovornik poleg nekih temeljnih nalog imel seveda tudi neko edukativno poslanstvo, ker smo lahko prebrali, da bo izvajal tudi neke neodvisne študije, analize in bo pravzaprav na nek reprezentativen način meril pojav diskriminacije v Republiki Slovenije in bo seveda te analize potem primerjal tudi s tujino. Mislim, da je zelo koristno, da je teh ogledal, v katerih se lahko kot družba zazremo, sam osebno mislim, da jih ni nikoli preveč in da je prav, da so, ne glede na to, ali je mogoče odlesk družbe pozitiven ali negativen. Primerljivost neke svobodomiselne obravnave različnih ustav članic Evropske unije se mi zdi še kako pomembna tudi s političnega vidika, ker se mi zdi, da v resnici razpira na nek objektiven način, kakšna je v resnici dejansko trenutna družbena klima oziroma njen odnos do samega pojava diskriminacije. Jaz sem osebno mislil, da se bomo zmogli izogniti ideologiji, pa žal do tega ni prišlo. Jaz osebno mislim kot nek mlad človek, da seveda moramo enostavno nehati sipati to sol na neko rano polpretekle zgodovine in pustiti, da se z njo dejansko ukvarja stroka. Žal to ni bilo možno, tako da bom seveda moral replicirati na izjavo kolegice Irgl, ki je dejala, da v Poslanski skupini SMC nismo za dostojen pokop. Še enkrat ponavljam, da v Poslanski skupini SMC smo vedno bili za dostojen pokop vseh žrtev vojnega in povojnega nasilja, to smo seveda izkazali tudi z zakonom. Tukaj se pa strinjam tudi s kolegico in bom dodatno razložil, zakaj nismo podprli sklepa, ki ga je omenjala. Namreč, sklep je določal, da naj bi na nek način Državni zbor narekoval organom pregona, kako naj obravnavajo določene primere, in potem iz nekih lastnih razlag potem seveda ugotavljajo, ali šlo za nek kazenski primer ali ne. Mislim, da to mora biti seveda v domeni samega organa, torej tudi policije in kriminalistov, in seveda Državni zbor ne more z nekimi sklepi narekovati organu pregona, kako naj delujejo. To bi bilo seveda popolnoma neprimerno in ne bi bilo v skladu z demokracijo, ki trenutno, upam ,da še vedno velja, in mislim, da velja v Republiki Sloveniji. Kar se tiče neodvisnosti samega organa. Seveda bi bilo lepo, da bi organ bil pod okriljem ministrstva, ker bi tako bojda lahko veliko več denarja prišparali, ampak žal je tako, da nam pravni red takšne organizacije ne dopušča. Organi, ki so samostojni, morajo biti samostojni in neodvisni. Če bi seveda bil organ pod Ministrstvom za delo, bi seveda moral institut oziroma zagovornik biti odgovoren ministru, kar pa seveda pomeni, da kot takšen ne more biti neodvisen, če je seveda odgovoren ministru. Tako da pravni red enostavno ne dopušča, da bi bila organizacija instituta tako organizirana, kot je že omenila kolegica Irgl. Tudi kar se tiče Varuha moramo poudariti, da naloge varuha so na nek način utemeljene tudi v ustavi in dejstvo je, da Varuh človekovih pravic nadzira javne organe ne pa zasebnega sektorja, če lahko rečem tako poenostavljeno. Zagovornik bo nadziral tako javni sektor kot tudi zasebni sektor in ga analiziral. Varuh zasebnega sektorja ne analizira. Če bi želeli pravzaprav realizirati vse te pomisleke, ki jih je imela Poslanska skupina SDS v razpravi preko razprave kolegice Irgl, potem bi seveda morali spreminjati kup neke zakonodaje, da bi seveda do tega lahko prišlo. Kar se tiče amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije, ki bi rada črtala iz zakona dikcijo "spolne identitete" in "spolnih značilnosti", v Poslanski skupini SMC enostavno ne moremo pristati na sprejem takšnega amandmaja, ker je takšna dikcija seveda praksa Evropske unije in mednarodnega prava s področja človekovih pravic. Dejstvo je, da je Slovenija ena izmed redkih držav, ki osebne okoliščine spolnega izraza nima v protidiskriminacijski zakonodaji, tukaj so nam blizu samo še Ciper, Litva in Romunija, ostale članice Evropske unije pa to dikcijo imajo in mislim, da je prav, da se tudi v nekem notranjepolitičnem smislu, seveda zakonodajo, približamo tistim državam članicam, ki seveda neko udejstvovanje proti-diskriminacijskega stališča razume progresivno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Martina Vuk, državna sekretarka, izvolite [[…]]Replika. Oprostite. Gospa Eva Irgl, replika.
Najlepša hvala za besedo. Kot veste, sem bila omenjena v razpravi gospoda Tabakovića. Gospod Tabaković, jaz bi prosila, da ste v Stranki modernega centra ne sprenevedate. Vi ste dejansko glasovali proti šestim sklepom, ki sem jih jaz kot predsednica komisije predlagala v zvezi z razpravo o povojni moriji. In jaz osebno vam verjamem, da vi želite, da se vse mrtve dostojno pokoplje, ampak problem je, ker je potrebno nekatere korake še prej storiti, ampak ste pa proti tem korakom. Zakaj to trdim? Ker ste glasovali proti ključnim sklepom. In da bom natančna, da ne bodo ljudje mislili, da to govorimo kar na pamet, poglejte, jaz sem predlagala Vladi, da vzpostavi javno bazo referenčnih DNK, kjer bodo sorodniki žrtev lahko spravili svoje vzorce DNK za potrebe primerjave z DNK žrtev. Vi ste bili proti temu sklepu. Potem, predlagala sem Vladi, da pozove vse pravosodne organe k poročanju o razlogih za ne izvedbo preiskovalnih dejanj za vsako morišče, za katero bo komisija v skladu z drugim odstavkom zakona začela postopke prekopa. Bili ste proti, ne samo vi v SMC, ampak celotna koalicija. Bili ste proti tudi temu, da se v skladu s 16. členom čim prej imenuje nova komisija Vlade za reševanje vprašanj prikritih grobišč. Čeprav veste, da je to treba storiti, tudi proti temu sklepu ste bili. In seveda, ta sklep je nakazoval tudi, da se vanj imenuje člana Društva nova slovenska zaveza. Ja, ampak to je pomembno, da je ta član, takšen član tudi v tej komisiji. Potem, predlagali smo Vladi, da razmisli o možnostih pokopa žrtev komunizma na način, kot bilo to izvedeno v primeru žrtev v Srebrenici. Kar pomeni, da je treba najprej ugotoviti identiteto žrtev, ter v luči pietitete pokopati vsako žrtev v svoj grob, saj je grob neodtujljiva pravica vsakega posameznika. Tudi proti temu sklepu ste glasovali. Glasovali ste tudi proti temu sklepu, da komisija predlaga Vladi, da pridobi mnenja vlad Avstrije, Hrvaške, Madžarske, Bosne in Hercegovine in tako naprej glede pokopa žrtev v skladu s prakso in pristopom, uveljavljenim v primeru identifikacije žrtev v Srebrenici. Tudi proti temu sklepu ste bili. Ko se govori tako na pamet, ni to pošteno in ni odgovorno. Mislim, da je treba vedeti in prav je, da ljudje vedo, kajti ravno to, kar sem povedala, to pa je dejansko tudi diskriminacija. Diskriminacija vseh tistih, ki imajo pravico vedeti, in diskriminacija vseh tistih, ki imajo pravico do dostojanstva in rehabilitacije. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj pa izvolite gospa Martina Vuk, državna sekretarka.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav še enkrat! Mislim, da se moram odzvati na nekatere navedbe v okviru te razprave k amandmaju k 1. členu. Danes je beseda diskriminacija zelo velikokrat uporabljena, seveda sodi k obravnavanemu zakonu, prav pa je tudi, da vzpostavimo ustrezne organe, ki bodo presojali o tem, kaj je diskriminacija, kdaj do nje pride, kako se jo ustrezno sankcionira, kdaj jo je treba odpraviti in na kakšen način. Kar se tiče naprej samega amandmaja k 1. členu, poslanka Cink in poslanec Tabaković sta že obrazložila oba izraza, ki sta kot osebni okoliščini med drugim tudi poimenovana v 1. členu. Pomembno je poudariti, tukaj govorimo o transspolnih osebah. Torej, to so osebe, ki imajo spolno identiteto, ki je drugačna, od njihovega biološkega spola, in to identiteto izražajo na drugačen način, kot bi bilo pričakovati, kot je običajno za ta njihov biološki spol. O tem govorimo. Kot je bilo že našteto, primerjalnopravno gledano z drugimi državami Evropske unije, je Slovenija ena redkih, ki teh osebnih okoliščin nima v nobenem zakonu nikjer poimenovanih in ki v svoji protidiskriminacijski zakonodaji tega nima izpostavljenega, ampak se obravnava v okviru ostalih, drugih osebnih okoliščin. Zato je treba to izpostaviti, ker to je tudi treba poudariti, gre pa tukaj za razliko med samo spolno usmerjenostjo. Torej, za te osebe ni določeno, kako so spolno usmerjene zaradi svoje spolne identitete in spolnega izraza. Kar se tiče drugih navedb, to, da je neprimerno, na kakšen način vzpostavljamo ta novi organ, kako je to predlagano v zakonu, kako bi moralo biti drugače in kako bi tudi na drugi način lahko zadostili samim direktivam, ki jih prenašamo in da dejansko ne bi prišlo do nadaljnjega postopka Evropske komisije proti Sloveniji. Naj vam povem, da smo se deleč največ časa pri pripravi tega zakona ukvarjali, na kakšen način vzpostaviti to neodvisno telo, ki bo lahko opravljalo vse naloge, ki jih mora opravljati v skladu z direktivami, ki so mu naložene, in kateremu bo zagotovljena dovoljšnja samostojnost in neodvisnost, da lahko opravlja svoje delo, da lahko te naloge opravlja in da tudi zadostimo vsem zahtevam Evropske komisije. Izkazalo se je, da, ja, seveda, ena varianta bi bila v okviru instituta Varuha človekovih pravi, vendar, kot je bilo danes že večkrat poudarjeno, potem bi morali spremeniti ustavo. Postopek spremembe ustave pa ni tako zelo preprost, da bi lahko to naredili zelo na hitro, in ni rečeno, jaz ne dam roke v ogenj, da bi pri tem postopku spremembe ustave dosegli soglasje, da je to treba urediti na tak način, da se lahko zagovornik oziroma zagovornica načela enakosti imenuje pri Varuhu človekovih pravic. Zato je predlagan zdaj samostojni in neodvisen organ kot drugi državni organ in v skladu s tem primerljivo z ostalimi neodvisnimi državnimi organi je tudi predlagan postopek imenovanja samega zagovornika oziroma zagovornice. In ker smo se že na odboru precej intenzivno pogovarjali o tem načinu, naj še enkrat ponovim vprašanje: Na kakšen način pa bo bolj neodvisno lahko imenovana ta oseba kot pa po tej proceduri, kot je predlagana, ko pa vse funkcionarje, ki so predstojniki teh samostojnih državnih organov, imenuje Državni zbor? Na kakšen način? Lahko rečete z dvotretjinsko večino, ampak to je način, na katerega, to je večina, ki je potrebna za imenovanje varuha oziroma varuhinje človekovih pravic, pa smo danes slišali, saj vemo, da tudi varuhinja ni neodvisna. Torej, kako bomo potem zagotovili to potrebno neodvisnost? Kar se tiče samih sredstev, ki so potrebna za vzpostavitev tega instituta, govorimo o 200 tisoč evrih na leto. Letni proračun tega organa je predviden v višini 200 tisoč evrov. Lahko si naštevamo, koliko štipendij je to, koliko nadomestil brezposelnih, koliko denarnih, socialnih pomoči in podobno, ampak naj spomnim, štipendija, državna štipendija, nadomestilo za brezposelnost, denarna socialna pomoč in vsi ostali socialni transferji so zakonska pravica. Tisti, ki izpolni pogoje, mu pripada, ne glede na proračunsko postavko, ki je določena za ta namen. Tej osebi to pripada, tako da s tem ne krnimo in ne posegamo v denarno socialno pomoč, v druge transfere in podobno. In če bi bila zlobna, bi pripomnila, koliko denarja je pa potrebnega za en sam referendum, pa jih preštejte, koliko smo jih imeli do danes in koliko takih organov, štipendij, denarne socialne pomoči drugih transferov, novih delovnih mest, subvencij in ne vem česa še vse smo s tem zapravili, pa je bilo pač potrebno to financirati, ker imamo tako ureditev, da je treba referendum izvesti, če so za to izpolnjeni vsi pogoji, ki morajo biti izpolnjeni. In je bilo to izvedeno. Ko govorimo o višinah globah, ki so določene v temu zakonu, so izenačene s tistimi višinami, kot so določene za globe v Zakonu o delovnih razmerjih. S tem so izenačene in tako smo prišli do teh višin glob, tako da niso pretirane, niso umetno ustvarjene, nismo si izmislili, ampak smo jih uskladili, ker vemo, da tudi Zakon o delovnih razmerjih s področja zaposlovanja prepoveduje diskriminacijo, določa, kaj mora biti izpolnjeno, kaj je prepovedano in določa tudi, da je inšpekcija za delo tista, ki je pristojna ugotavljati tovrstno diskriminacijo. Ko gre za obrnjeno dokazno breme in se izpostavlja, kako uvajamo neko novost, ki bo pomenila blazno spremembo, ko ne bo treba ničesar dokazovati, je treba povedati, da obstoječi veljavni zakon ZUNEO, s kratico imenovan, že sedaj vsebuje obrnjeno dokazno breme. Celo več, zdaj smo celo nekoliko zaostrili to obrnjeno dokazno breme, tako da bi lahko govorili v resnici o nekem deljenem dokaznem bremenu, ker namesto te dikcije, ki je trenutno veljavna, da mora navajati dejstva tisti, ki nekomu trdi, da je diskriminiran, jih mora poslej izkazovati. Kar pomeni, da je to vendarle nekoliko strožja oblika in dikcija, ki jo je potrebno izkazati. Na začetku smo slišali pa tudi v razpravi na odboru, da bo to nek vsemogočni zakon, ki bo vpeljal vsemogočni organ, katerega namen je onemogočiti vse tiste, ki drugače razmišljajo, kot to določa večina, tisti, ki odloča, ne vem kdo, in da je to torej neko sredstvo, prikrito sredstvo za to, da se vzpostavi tak organ, ki bo vse po vrsti kaznoval, če bo nekdo rekel nekaj, kar nekdo, ki drugače misli, ne želi slišati. Jaz mislim, da je zelo nevarno na ta način razpravljati, uporabljati take besede, še posebej zato, ker je pa potem poslanka Irglova v resnici pravilno ugotovila, da ta novi organ, to novo telo ima inšpekcijska pooblastila, nima pa prekrškovnih pooblastil. Torej le ni tako zelo vsemogočen, da bi lahko kar po dolgem in počez izrekal globe. Naj spomnim, glob zagovornik oziroma zagovornica načela enakosti ne more izrekati, sploh jih ne more izrekati. Ampak vodi inšpekcijski postopek in v okviru tega inšpekcijskega nadzora ima naslednje pristojnosti oziroma lahko odredi odpravo nepravilnosti, ugotovljenih pri izvajanju inšpekcijskega nadzora v roku, ki ga določi, predlaga sprejetje ustreznih ukrepov za preprečitev nadaljnje diskriminacije oziroma odpravo posledic diskriminacije v roku, ki ga določi, in prepove nadaljnjo diskriminacijo, lahko pa zadevo tudi odstopi naprej pristojni inšpekciji. To pa so obstoječe inšpekcije, ki imajo obstoječe pravne podlage, ki imajo Zakon o inšpekcijskem postopku, po katerem delujejo, ki potem v konkretnih primerih ugotavljajo, ali je prišlo do kršitev oziroma do diskriminacije, in lahko odredijo globo in omogočeno je tudi sodno varstvo. To je v bistvu konkreten učinek za konkretne primere, ki ga prinaša ta zakon. Kar je pa zelo pomembno in med tistimi štirimi nalogami so še ostale, ki so izjemno pomembne, je ta tako imenovana preventivna vloga. Obveščanje, osveščanje, poročanje, dajanje priporočil za to, da se dejansko začnemo pogovarjati, da gre skozi neko sito, kaj je v resnici diskriminacija, ne da se jo uporabi po potrebi, ko se nam zdi, da ta beseda lepo paše v naš kontekst. To je namen tega organa, da se dejansko vzpostavi praksa, ko nam bo več ali manj veliki večini jasno, kaj pač diskriminacija je, zakaj je prepovedana in zakaj je prav, da jo preprečujemo bistveno prej, preden sploh pride do prvih znakov, da bi lahko nastala, kaj šele, ko je že nastala. Mogoče samo še mimogrede, trenutno je v državi 107 tisoč brezposelnih in ne 120 tisoč. Številka se iz meseca v mesec zmanjšuje. Vemo, da od februarja naprej so medletna nihanja taka, da gre brezposelnost navzdol. In se bo še zmanjševala kar nekaj časa. Začeli so se ukrepi črpanja evropskih sredstev, ki so namenjeni aktivni politiki zaposlovanja. Že kar nekaj časa imamo vzpostavljen sistem javnih del, da ne naštevam tudi drugih zadev, ki se delajo. To ni naše edini področje, ki ga pokrivamo. Mi se radi pošalimo in rečemo, da smo mi ministrstvo z najdaljšim imenom in tudi z izjemno širokim področjem delovnih nalog. In to področje in ta zakon je ena od teh nalog. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati pri 1. členu? Izvolite, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane predstavnice ministrstva, državna sekretarka s sodelavkami, kolegice in kolegi! Spoštovana državna sekretarka, najprej bi se rad obregnil ob vašo zaskrbljenost o stroških referenduma. V tej državi imamo demokracijo. In referendumi so bili in še bodo, to je osnovni instrument demokracije, kjer vlada ljudstvo. Sama beseda prihaja, kot sami veste, iz dveh starih grških besed demos in kratein. Pa ne bom naprej razpredal. Na referendumu so se ljudje odločili tudi za članstvo Republike Slovenije v Evropski uniji, na plebiscitu so se odločili za samostojno državo. Seveda pa kakšen referendum oziroma rezultat kakšnega referenduma ministra, ministrico zaboli. Ampak zdaj ne bom o tem. Prepričan pa sem, če bi sam bil minister, pa bi se zgodil referendum, ko se je zgodil 20. decembra lani za področje, za katerega je bil odgovoren, bi odstopil na isto referendumsko nedeljo, ko je bil referendum. Tukaj bi se rad v nadelavanju zahvalil spoštovanemu kolegu Robertu Battelliju, ki je odkril, da je pri našem amandmaju prišlo do lapsusa. Pri samem pretipkavanju izrazov, kot so spol, narodnost, rasa in etično poreklo, vera ali prepričanje, invalidnost, starost in tako naprej, spolna usmerjenost, nam je za besedno zvezo "etnično poreklo" izpadla besedica "jezik". In kolega Battelli je z matematično natančnostjo bral ta amandma. Zahvaljujem se mu, opravičujemo se, zgodil se je lapsus. Najbrž vsi veste, da smo zagovorniki jezika večinskega naroda narodnih manjših, še posebej smo zagovorniki maternega jezika, čeprav zaenkrat še nimamo definicije, kaj bo materni jezik, ko bo otrok imel dva očeta. Mi smo ta amandma spisali, ker se dejansko strokovno poglabljamo tudi v teorijo spola, iz katere sta vzeti dikciji, kot sta "spolna identiteta" in "spolni izraz". Veliko smo prebrali o znani Slovenki, ki se je izpostavila v referendumski kampanji in tudi sicer deluje na področju družinske terapije in bo morda že doktorica s področja teorije spola. In potem najbrž nekaj ve. V tujini je doktorirala oziroma bo doktorirala v zelo kratkem, če še ni, nimam natančnih podatkov. Tako da so tukaj v obrazložitvi amandmaja jasno utemeljeni naši razlogi, zakaj mislimo, da bi bilo dobro ta amandma sprejeti. Najbrž formalno nimamo več možnosti, da bi v predlog amandmaja ponovno vključili tudi besedico "jezik", ki, kot rečeno, je izpadla zaradi lapsusa. Kar se tiče novega organa zagovornika. Ja, zelo težko je reči, da je nek organ, ki ga postavlja zakonodajna veja oblasti, Državni zbor, da je neodvisen. Ta bo zelo odvisen, ker je pri ministrstvu. Bilo bi morda boljše, če bi bil pri Varuhu človekovih pravic. Je pri ministrstvu in na nek način, napisano ali nenapisano, mu bo ministrica oziroma minister neke vrste šef. Obžalujemo, da tudi pri tem zakonu kot pri tistem iz prejšnje točke dnevnega reda, ko smo govorili o partnerski skupnosti, predlog zakona kolega Janija Möderndorferja, ni prišlo do nekega širšega konsenza. Kako bo zdaj ta zagovornik izbran? Ja, izbrala ga bo koalicija. Povsem normalno, in to ni dobro. Če bodo koalicije levo nagnjene, dovolite, da špekuliram, bo ta organ deloval v smislu ustavite desnico. Če bo ta organ postavila nekoč desna koalicija, dovolite, da špekuliram, bo ta organ deloval v smislu ustavite levico. Tako bodo te zadeve delovale. Zakaj to govorim? Zato, ker imamo izkušnje. Poglejte KPK, tisti prejšnji. No zdaj pa tako imamo razsulo, ga pravzaprav nimamo. Organa namreč. Zato je tukaj ponesrečena ta definicija zagovornika in imam občutek tudi glede na dosedanje izkušnje, ko gre za razne diskriminacije, kako se bo tu ta organ odzival. Ali bo organ, ko bo nek zasebnik, nek direktor in lastnik podjetja imel na razpolago za, recimo, kandidata za tehničnega direktorja, direktorico eno žensko in enega moškega, oba z enakimi kompetencami, in bo izbral na primer moškega. Najbrž se bo lahko gospa, ki ni bila izbrana, pritožila temu zagovorniku. Kako bodo potem zadeve tekle? Mene namreč zanima, kako bodo zadeve delovale v našem življenju, kdo bo sedaj tukaj manj ali bolj diskriminiran. Diskriminacija je seveda vprašanje, ki je izjemno občutljivo in ga je treba rešiti. Ja, treba ga je rešiti. Je pa to področje pravzaprav področje našega življenja, ki je tako zapleteno, da se nam pravzaprav vsako minuto lahko poraja neka diskriminacija. Ne vem, kako bo ta zagovornik sploh vse te diskriminacije obvladoval. Mene tudi zanima, spoštovana državna sekretarka, kdo je avtor tega besedila zakona. Prosim, ne mi odgovarjati, da ministrstvo, ker tam so ljudje. So bili zunanji sodelavci povabljeni k sodelovanju? Kdo so ti zunanji sodelavci? To me zanima. Verjamem, ker smo proevropska stranka, Nova Slovenija – krščanski demokrati smo proevropska stranka, in verjamem, da je treba te zadeve urediti v skladu z evropskimi normami. Me pa tudi zanima, čeprav je bilo to vprašanje danes menda že izpostavljeno, zakaj ta zakon ne implementira, ne daje niti minimalne pozornosti sprejeti resoluciji o diskriminaciji evropskih kristjanov. Pa tukaj se sedaj pravzaprav želim osredotočiti na odpravo diskriminacije pri vseh verskih skupnostih, ki so registrirane v Sloveniji. Ne želim posebej izpostavljati kristjanov, čeprav pravic kristjanov ne jemljemo dovolj resno, tako pravi Svet Evrope. Svet Evrope to pravi. Po razpravi, to je bilo tam februarja lansko leto, morda konec januarja lansko leto, v kateri je bilo govora o več primerih dejanskega in pravnega nasilja nad evropskimi kristjani, je Parlamentarna skupščina Sveta Evrope na svojem zimskem zasedanju 29. januarja lani z veliko večino navzočih glasov sprejela resolucijo, ki v državah članicah zahteva več verske svobode in spoštovanje verskega pluralizma. Kaj je Slovenija naredila na tem področju? Ta resolucija zahteva v državah članicah, mi smo država članica, zahteva več verske svobode in spoštovanja verskega pluralizma. Kar 67 glasov je dobila ta resolucija, samo dva parlamentarca sta nasprotovala, 15 pa je bilo neodločenih. In Evropa, kolegice in kolegi, bi morala biti mednarodni vzgled spoštovanja verske svobode. Žal postaja nasprotje tega ideala evropskega povezovanja. Množijo se poročila o nasilju, vandalizmu in drugih oblikah sovražnosti do kristjanov in cerkva na evropskih tleh. Mediji te pojave praviloma niti ne zaznajo in o njih ne poročajo. Z obsodbami so zelo skope tudi pristojne državne ustanove. In še o tej Parlamentarni skupščini Sveta Evrope. Parlamentarci so nacionalne zakonodajalce pozvali, torej tudi Državni zbor Republike Slovenije, da poskrbijo za razumno ureditev razmer, ki bo v praksi spoštovala svobodo veroizpovedi. In sedaj sprašujem predlagatelje in tiste, ki ste napovedali podporo temu zakonu, ali je domača naloga, ki smo jo dobili na Svetu Evrope, s tem zakonom opravljena. Seveda pa vsi vemo, kako je pri nas s pravno državo. Lahko bo črka zakona še tako lepa, lahko bo pozlačena, kakšno bo pa izvajanje, je pa seveda lahko velik problem in moja osebno velika zaskrbljenost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo k 1. členu. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine Združene levice. Želi kdo razpravljati? Dr. Matej T. Vatovec, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Do zakona smo na matičnem delovnem telesu bili precej zadržani. V postopku se je nekoliko popravil, naredili smo nek določen napredek predvsem v točki, kjer je zagovornik dobil možnost, da samostojno vloži zahtevo za presojo ustavnosti. Ampak neke pomanjkljivosti še ostajajo. Sedaj konkretno pri 6. členu je problem, o katerem smo deloma že poslušali danes, in sicer gre za invalide. Invalidi na vseh področjih življenja tukaj tako ali drugače naletijo na celo vrsto nekih ovir, ki bi se jih pravzaprav dalo enostavno odpraviti, če bi pristojni organi opravljali svoje delo. In to je ravno to, čemur se reče razumna prilagoditev ali primerna prilagoditev, ki je pravzaprav nekaj, kar je že zakonska kategorija. Sedaj recimo zelo banalen ali pa hipotetičen primer. Če bi imeli poslanca, ki bi bil izvoljen in bi bil v invalidskem vozičku, bi morali seveda prilagoditi to poslansko klop, odviti ta stol, zapolniti vrzel in mu omogočiti, da lahko dostopa s tem vozičkom. Večja težava bi bila v drugih sejnih sobah kjer je to verjetno že bistveno večji podvig. Bilo je veliko protestov, kar se tiče tega, glede te razumne prilagoditve, predvsem s strani civilne družbe, ampak je to potem iz zakona izpadlo. V Združeni levici predlagamo preprosto rešitev, in to je ta, da se opredeli posredna diskriminacija z razširitvijo definicije iz Zakona o izenačevanju možnosti invalidov. Na tak način bi lahko zagovornik vse instrumente, ki jih ima, uporabil tudi za zaščito pravic invalidov. Skratka, predlagamo, da se v sam zakon opiše tudi ta tako imenovana razumna prilagoditev. V nasprotnem primeru ostane vse odvisno od inšpekcij, ki za to niti niso specializirane, kakršna je na primer prometna inšpekcija. Imamo še vedno eno področje, ki je zelo neustrezno rešeno. Tukaj bi želel tudi na nek način odziv Vlade. Država sekretarka se na seji odbora ni opredelila do tega amandmaja, je pa izrazila zadržek, da bi ta sprememba zahtevala več sredstev. Citiram, "ta razuma prilagoditev že obstaja, ni pa uveljavljena na vseh področjih v celoti, tukaj se strinjam, je pa treba ocenjevati to tudi v luči tega novega organa kapacitet in se bojimo, da ne bi ugriznili v preveliko jabolko v tem primeru." Jaz bi tukaj naprosil predstavnike Vlade, da jasno povedo slovenski javnosti in predvsem tistim, ki so invalidi, ali je Vlada pripravljena zagotoviti ta sredstva – gre za približno 30 tisoč evrov – zato da bi ena oseba preverila dejansko stanje na tem področju. Mi ocenjujemo, da je to več kot potrebno, da je nujno, zato tudi predlagamo ta amandma.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Državna sekretarka Martina Vuk, izvolite.
Hvala lepa. Dvakrat ali pa trikrat danes v razpravi je bila omenjena ta razumna oziroma primerna prilagoditev in vedno se je kot razlog navajalo, da je primerna prilagoditev za invalide. Naj vam povem, da ZIMI, Zakon o izenačevanju možnosti invalidov v svojem 3. členu definira primerno prilagoditev, kjer pravi, "primerna prilagoditev pomeni potrebne zakonodajne, upravne in druge ukrepe, ki ne nalagajo nesorazmernega bremena, kadar so v posameznem primeru potrebni, da se invalidom na enaki podlagi kot drugim zagotovi uživanje ali uresničevanje pravic in svoboščin." 9. člen pravi: "Uporaba in prilagoditev objektov v javni rabi. Objekte je potrebno primerno prilagoditi med samo gradnjo oziroma rekonstrukcijo objekta. Dostop do obveščenosti. Primerne oziroma razumne prilagoditve v invalidom dostopnih oblikah zapisov jezikov in tehnologij…" in tako dalje. Glede zaposlovanja. ZZRZI, Zakon o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov priznava pravico do zaposlitvene rehabilitacije, do prilagoditve delovnega mesta in pravi, da se možnost zaposljivosti zagotavlja s prilagoditvijo ali uporabo sodobnik tehnologij, da mora biti izdelan načrt prilagoditve delovnega mesta in delovnega okolja invalidom in tako dalje. Tako na splošni ravni, ki jo določa Zakon o izenačevanju možnosti invalidov, kot glede zaposlovanja invalidov, ki jo določa Zakon o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, imamo zakonsko rešene določbe glede primernih prilagoditev. Če te primerne prilagoditve niso izvedene, je treba ukrepati. Splošna določba v Zakonu o varstvu pred diskriminacijo glede razumnih oziroma primernih prilagoditev pa bi pomenila, da morajo biti te prilagoditve narejene za vsako osebno okoliščino, torej tudi zame, ki sem visoka 154 centimetrov in imam marsikdaj težave, ker marsičesa ne dosežem in ne zmorem in ni prilagojeno meni. Bi bilo razumno, ampak ali smo sposobni to povsod zagotoviti na ta način? Zato sem rekla, da ne upam reči, da ne bomo ugriznili v preveliko jabolko glede invalidov, so pa primerne prilagoditve uzakonjene, določene in obvezne. Hvala.
Hvala lepa. Doktor Tašner Vatovec, izvolite.
Hvala. Jaz mislim, da bi tu ravno ta argument moral potem potrditi ta amandma. Če imamo vso zakonsko podlago in so stvari urejene, zakaj ne tega dodati kot definicijo v zakon, ki določa varstvo pred diskriminacijo. S tem samo razširimo polje, na katerem deluje zagovornik načela enakosti. Mislim, da je to samo dodatek, ki bi dajal podlago, da se posebna pozornost podeli tudi tem primerom. Skratka, takrat, ko so invalidi tisti, ki so diskriminirani.
Hvala lepa. Jaz bi mogoče si vendar dovolil samo eno informacijo. Državni zbor ima natančno določeno, kaj storiti, če bi bil izvoljen poslanec na invalidskem vozičku. Tako tega problema ni. Ko so bili ti načrti delani, so bile tudi narejena dvigala pri stopnicah, da sta obe dvorani dostopni v tem primeru, kar velja ne samo za sejo zbora, ampak velja tudi za ostale prireditve v Državnem zboru. Želi še kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo in v razpravo dajem 33. člen ter amandma poslanske skupine Združene levice. Doktor Matej Tašner Vatovec, izvolite.
Podobno kot pri prejšnjem tudi tu še vedno obstaja neka težava, in mislim, da je ta tudi morda ena ključnejših v tem zakonu. Iz predloga zakona, predvsem kar se tiče 33. člena, ni razvidno, ali bo moral tožnik dokazati namen. Vemo, da dokazovanje namena je nekaj, kar je izjemno zahtevno. To je gotovo eden od razlogov, zakaj ni v Sloveniji sodne prakse in zakaj v Sloveniji nihče ni obsojen zaradi diskriminacije. To seveda ne pomeni, da diskriminacije ni, to je itak že statistično jasno, kaže pa na to, da imamo neko konkretno težavo. Če vzamemo analogijo, je to zelo podoben primer, kot je pri kaznovanju delodajalca, ki ne plačujejo socialnih prispevkov. To je kaznivo dejanje po 196. členu Kazenskega zakonika, vendar mora tožilec dokazati, da je delodajalec ravnal zavestno. Zato tožilci niti ne vlagajo tožb, obtožnic, kaj šele, da bi bil kdo obsojen, ker je dokazati namen nekaj, kar je praktično nemogoče. Z našo rešitvijo, s predlaganim amandmajem izrecno zapisujemo, da se določi, da ni treba dokazovati namena v teh primerih. Mislim, da je diskriminacija nekaj, kar je jasno. Tisti, ki jo občuti, seveda ni njegov položaj nič kaj drugačen, ali gre za nekaj, kar bi bilo namerno ali nenamerno. Tudi tukaj bi prosil predstavnike Vlade, da se opredelijo do te rešitve, da se zapiše ta nepotrebnost dokazovanja namena, ker če kdo, potem bi se ravno oni morali zavedati, da je žrtvi diskriminacije, ponavljam, popolnoma vseeno, ali do diskriminacije pride namerno ali zaradi nekakšne malomarnosti ali kaj drugega. Absurd je pravzaprav, da se dopušča takšna situacija, kjer pravzaprav tisti, ki so na nek način žrtve, nimajo nekih ustreznih varovalk za to, da bi svoje situacije razrešili. Torej, ali predlog, tako kot je predlagan, zahteva dokazovanje namena, ker to seveda ni izrecno opredeljeno. Če ga, je to nesprejemljivo in zato predlagamo, da se ta amandma sprejme.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati pri 33. členu? Izvolite, gospa Martina Vuk, državna sekretarka.
Hvala lepa. Samo pojasnilo. 34. člen določa obrnjeno dokazno breme in tam piše: "Kadar diskriminirana oseba v postopku pri zagovorniku, pristojni inšpekciji ali drugem postopku, v katerem zahteva obravnavo diskriminacije, izkaže dejstva, ki opravičujejo domnevo…" Torej ni treba dokazati namena, mora izkazati dejstva, ki opravičujejo domnevo in takrat mora tisti, za katerega se zatrjuje, da diskriminira, torej kršitelj mora dokazati, da v obravnavanemu primeru ni kršil te prepovedi oziroma da je neenako obravnavanje dopustno v skladu s tem zakonom. Zato menimo, da ni treba izrecno izključevati namena. Tam, kjer pa gre za nekaj, kjer se ugotavlja, ali bi lahko diskriminacija nastala, tam pa je pomemben namen, ker drugače ne moremo ugotoviti, ali bi lahko nastala ali ne. Zato se nam ne zdi potrebna ta sprememba. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Izvolite, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik za dano možnost. Jaz bi lepo prosil državno sekretarko, če mi lahko odgovori na moje vprašanje, kdo je avtor tega predloga zakona, kdo so organizacije in posamezniki, ki so bili povabljeni k snovanju tega besedila. Hvala lepa za odgovore.
Izvolite, državna sekretarka gospa Martina Vuk.
Seveda lahko odgovorim, čeprav obravnavamo zdaj posamezne amandmaje, tako da ne vem, ali je to v skladu s poslovnikom, bom pa vseeno odgovorila, če dovolite. Avtorice oziroma avtorji tega zakona so sodelavci in sodelavke z Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Zakon se je nekoliko spremenil tudi v medresorskem usklajevanju z drugimi ministrstvi, z drugimi državnimi organi, s katerimi smo ga usklajevali, predvsem z informacijsko pooblaščenko glede varstva osebnih podatkov, tudi z varuhinjo človekovih pravic so potekali pogovori. Opravljeni sta bili v okviru javne razprave dve srečanji, če temu lahko tako rečem, kamor so bile povabljene zelo široko vse nevladne organizacije, ki se kakor koli ukvarjajo s tem področjem oziroma so izrazile interes, da bi bile tam prisotne. Tam je bil osnutek zakona predstavljen in so lahko dale na to pripombe. Ni bilo nobenega outsourcinga, torej nismo imeli nobenih zunanjih avtorjev, nobenih zunanjih svetovalcev. Podlaga, iz katere smo začeli, je pa poleg obstoječega Zakona o uresničevanju načela enakega obravnavanja, potem uradnega opomina Evropske komisije, iz katerega smo izhajali in pa vsebinskih izhodišč oziroma same analize tega zakona, ki ga je pa pripravila delovna skupina, ki jo je imenovala vlada leta 2009 ali 2010, če se spomnim, in je tudi takratna vlada obravnavala informacijo v zvezi z zaključki te delovne skupine. Imenovana pa je bila takrat ta delovna skupina ravno zaradi grozečega opomina s strani Evropske komisije, da takratno področje in takratni status zagovornika načela enakosti, ki je bil, naj spomnim, urejen v okviru Urada za enake možnosti, ki je bil takrat kot urad Vlade imenovan. Že takrat je komisija začela postopek in dejala, da je to neustrezno. Leta 2012 pa je takratna vlada preuredila na ta način službe in urade vlade, da je Urad za žensko politiko ukinila oziroma ga priključila Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve in je tudi zagovornik načela enakosti postal eden od zaposlenih na ministrstvu, torej brez nekega posebnega statusa na delovnem mestu podsekretar, s tem da je pa bil imenovan tudi za zagovornika načela enakosti
Hvala lepa za pojasnilo. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 35. člen ter amandma Poslanske skupine Združene levice. Dr. Matej Tašner Vatovec, izvolite.
35. člen ima tudi eno pomanjkljivost, in to je, da ne predvideva nečesa, kar bi bila tožba v javnem interesu. Problem je v tem, da individualne tožbe niso učinkovito pravno sredstvo v primerih diskriminacije. Če bi bile, bi danes imeli vsaj nekaj sodne prakse na tem področju. Torej nekdo bi že odgovarjal zaradi diskriminacije. A se to žal ne dogaja. Zato ni čudno, da ljudje niti ne prijavljajo teh primerov, ker je zelo težko priti do neke razrešitve. Če pogledamo samo primer izbrisanih. Ministrstvo za notranje zadeve je izvedlo izbris februarja leta 1992. Prva odločitev Ustavnega sodišča je bila šele leta 1999, kolektivna tožba pred Evropskim sodiščem za človekove pravice se je zgodila šele leta 2012. Če ne bi bilo pogumnih posameznikov in svetovalcev, ne bi prišli nikamor. Pri izbrisanih je šlo za evidentno kršitev človekovih pravic, medtem ko je pri diskriminaciji ta težava, da jo je v veliko primerih zelo težko dokazati. Z amandmajem dajemo možnost, da bi zagovornik vložil tožbo sam v javnem interesu oziroma v imenu žrtev. Če bi tožba bila uspešna, bi sodišče prepovedalo ravnanja, ki so diskriminatorna, ali pa prepovedalo začetek ravnanj, ki bi lahko pripeljala do diskriminacije. V ta namen zagovorniku ne bi bilo treba pridobiti soglasja žrtev, ker teh ni mogoče natančno ugotoviti ali ker jih ne bi želel izpostavljati. Zagovornik tudi ne bi mogel zahtevati odškodnine kot v individualnih primerih, ker sam ni žrtev in ker žrtve še ni ali niso znane. Doseže pa lahko nekaj, kar je zelo ključno v teh primerih, in to je že predhodna preprečitev diskriminacije. Na tem področju obstajajo tudi dobre prakse v tujini, kjer imajo ničelno toleranco do teh primerov. Leta 2008 je bila recimo firma Feryn NV obsojena zato, ker je direktor izjavil, da firma ne bo zaposlovala tujcev. Tožbo je vložil organ, ki na Nizozemskem opravlja prav takšno funkcijo, kot je ta funkcija zagovornika. In tako je tudi zastavljena rešitev, ki jo mi predlagamo. Skratka, zagovornik vloži tožbo, s katero zahteva opustitev določenih ravnanj oziroma prepove začetek takšnih ravnanj, ki bi bila potencialno diskriminatorna. Takšno možnost imajo organi tudi v Veliki Britaniji, v Belgiji ni tudi v večini republik nekdanje Jugoslavije. Diskriminacija po navadi ni nek primer, ki je zgolj individualen, ampak je pretežno kolektivna proti pripadnikom neke narodnosti, spolne usmerjenosti in tako naprej. Tako lahko povlečemo tudi določene analogije. Sindikati recimo lahko vložijo kolektivno tožbo v primeru množične kršitve, se pravi ne za individualne primere, ampak za množične kršitve, prav tako kot lahko recimo Zveza potrošnikov vloži kolektivno tožbo v javnem interesu. Zlasti naravovarstvene organizacije so primer, ko lahko od sodišča zahtevajo, da onesnaževalec ustavi onesnaževanje, recimo po 14. členu Zakona o varstvu okolja. S tem želim poudariti, da ne gre za neko ureditev, ki bi bila nesistemska ali nepremišljena, ki bi pokvarila čistost našega pravnega sistema. Gre za neko nujno dopolnitev individualnih tožb v primerih, kjer so tudi kršitve velikokrat množične. Tudi tu bi se naslovil na Vlado. Posebna tožba je bila predvidena tako kot v osnutku z novembra kot osnutku z decembra 2015, se je pa kasneje na nek način izgubila oziroma je bila umaknjena. Gre za obrazložitve in tudi proteste, ki so prišli iz nevladnih organizacij. Mi predlagamo, da to možnost dobi samo zagovornik, tako da se lahko tudi pozneje razširi, če se bo izkazalo, da je to neko orodje, ki je potrebno in seveda tudi ustrezno. Rad bi pa tudi odgovor na to vprašanje, zakaj se je od prvih osnutkov do danes ta določba izgubila.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati na ta člen? Ne. Potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 6. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 3. točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O REFERENDUMU IN LJUDSKI INICIATIVI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je 11. februarja 2016 in 5. aprila 2016 obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Ker po končani razpravi odbor ni sprejel členov predloga zakona, je predsednica odbora ugotovila, da je obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Dr. Matej T. Vatovec bo podal stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, gospod podpredsednik. Maja leta 2013 sta bili sprejeti ne ena, ampak kar dve škodljivi spremembi ustave. S prvo se je v ustavo zapisalo škodljivo fiskalno pravilo, z drugo pa se je krepko omejila možnost za neposredno odločanje volivk in volivcev na referendumu. V Združeni levici nasprotujemo vsem rešitvam, ki v praksi pomenijo nižanje demokratičnih standardov in omejevanje možnosti sodelovanja javnosti pri najpomembnejših odločitvah. Spremembe Zakona o referendumu in ljudski iniciativi so posledica spremembe ustave, ki pomeni točno to. Kot pri vseh drugih zgrešenih ukrepih je bil tudi pri omejevanju možnosti odločanja ljudstva na referendumu glavni izgovor potreba po varčevanju. Referendumi naj bi se pogosto zlorabljali, njihova izvedba pa naj bi bila predraga. S tovrstnimi izgovori si je oblast želela zagotoviti zgolj eno: preprečiti referendume o tistih ključnih reformah, ki gredo skoraj vedno v škodo državljank in državljanov. In prav vse takšne reforme se da skriti v eno izmed alinej iz ustave, o kateri referenduma ni mogoče razpisati. V Združeni levici smo v okviru spremenjenega 90. člena Ustave podpirali zgolj eno rešitev, in to je jasna prepoved referenduma o človekovih pravicah. A v letih od uveljavitve referenduma in zadnjimi odločitvami Ustavnega sodišča se je ta določba povsem izjalovila. V praksi smo se tako znašli v situaciji, ko lahko oblast z izbiro pravega zakona prepreči referendum o vseh škodljivih reformah ali spremembah. Ko pa gre za zakone, ki odpravljajo protiustavnosti na področju človekovih pravic, pa za razpis referenduma ne obstajajo nobene ovire, in ne Vlada, ne koalicija in ne Ustavno sodišče očitno v tem ne vidijo nobenega problema. Še več. Zadnji dve odločbi Ustavnega sodišča jasno kažeta na to, da bo ustavna ureditev referenduma vsakokratni oblasti zagotovila prepoved referenduma že s tem, da bo želen ukrep skrila v pravi zakon. To se je potrdilo ob spornih spremembah Zakona o obrambi. Za Ustavno sodišče je bil dovolj dober argument Vlade, da je sprememba nujna ter da gre za obrambo države. Kako nujna je sprememba dejansko bila, je danes verjetno povsem jasno. Med spremembo zakona in med aktivacijo spremembe je namreč minilo več kot štiri mesece. Štiri mesece pa je več kot dovolj časa za izvedbo referenduma. Ob smernicah, ki jih je začrtalo Ustavno sodišče, je torej možno ugotoviti, da je sprememba ustave veliko bolj škodljiva, kot se je mogoče zdelo na prvi pogled. Spremembe namreč vsakokratni oblasti zagotavljajo, da lahko pod krinko nujnosti prepreči prav vsak referendum. No, razen referenduma o človekovih pravicah. V praksi to pomeni, da bi lahko vlada brez večjih težav, zaradi nujnosti seveda, na primer ponovno znižala pokojnine, znižala in omejila socialne pravice, najverjetneje posegla celo v minimalno plačo. Volji ljudstva se bo najverjetneje poskusila izogniti tudi pri sklepanju škodljivih tajnih sporazumov, ki so aktualni ravno v tem trenutku. Na drugi strani pa bi lahko danes razpisali referendume, ki jih pred spremembo ustave ni bilo dopustno razpisati: referendum o pravicah izbrisanih, Romov, beguncev in vseh drugih marginalnih skupin. Za prepoved referenduma o človekovih pravicah naj namreč v spremenjeni ustavi ne bi bilo ustrezne podlage. Nobenega od navedenih problemov novela, ki je pred nami, ni rešila, niti ni poskušala ublažiti škodljivih posledic spremembe ustave. Še več. Z novelo se je celo predlagalo, da naj se nujni zakoni takoj uveljavijo, če pa se kdo z njimi ne strinja, pa da naj jih izpodbija pred Ustavnim sodiščem za nazaj. Zakon bi poleg tega krepko zožil tudi možnosti pobudnikov za uspeh pred Ustavnim sodiščem, vsakokratno oblast pa postavil v še bolj privilegiran položaj. V Združeni levici smo zaradi tega zakonu nasprotovali. Ne zaradi nagajanja ali nepripravljenosti za sodelovanje. Zakon je bil še slabši od sprememb ustave. Zakon ni niti poskušal preprečiti najbolj škodljivih posledic in zakon je še bolj kot samo ustavo omejeval možnosti za razpis referenduma, vsakokratno oblast pa postavljal v še bolj privilegiran položaj. Ob vsem tem, kar se je po spremembi dogajalo v praksi, bi bila veliko bolj kot sprememba zakona primerna in potrebna sprememba ustave.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališča Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! V Sloveniji kot demokratični državi pripada oblast ljudstvu, državljankam in državljanom, ki jo izvršijo neposredno z volitvami. To določa tudi drugi odstavek 3. člena Ustave Republike Slovenije. V Sloveniji tako kot v večini demokratičnih držav ljudstvo izvršuje svojo suverenost praviloma prek svojih predstavnikov, izvoljenih na volitvah, torej posredna demokracija. Neposredno izvrševanje oblasti predstavlja sicer redkejšo, vendar prav tako pomembno obliko demokratičnega odločanja. Tako kot pri volitvah gre tudi pri glasovanju na referendumu za uresničevanje ustavne pravice do neposrednega odločanja, ki izhaja iz 44. člena v zvezi s tretjim odstavkom 90. člena Ustave, ki tudi po zadnji spremembi ustave ostaja nespremenjen. Predlagana novela zakona je sicer prinašala nekatere spremembe, ki bi bile v skladu z načelom gospodarnosti dobrodošle, objava akta o razpisu referenduma in besedila akta le na spletnem mestu Državnega zbora, Vlade, Državne volilne komisije ter na spletnih mestih upravnih enot, nato odprava obrazcev v fizični obliki za podporo zahtevi za referendum. V Novi Sloveniji smo te spremembe pozdravili, vključno z rešitvijo, da bi bila v primeru podane zahteve za ustavno presojo ugotovitvenega sklepa Državnega zbora o nedopustnosti razpisa referenduma razglasitev zakona mogoča šele po sprejetju odločitve Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Ne glede na rešitve, pa krščanski demokrati ne moremo razumeti vztrajnega in zgolj pavšalnega zatrjevanja Vlade, da je potrebno črtanje določbe 25. člena veljavnega zakona, ki določa, da Državni zbor eno leto po razglasitvi referendumske odločitve ne sme sprejeti zakona, ki bi bil vsebinsko v nasprotju z odločitvijo volivcev, in to kljub številnim argumentom, izpostavljenim na seji Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo, in kljub obširni razpravi o predlogi amandmaja, ki ga je vložila Nova Slovenija. Res je, drži, Ustavni zakon maja 2013 zakonodajni referendum na novo uredi in določi, da Državni zbor ni več vezan na izid referenduma, vendar je tudi res, da ima v naši državi, ki naj bi bila demokratična, oblast v rokah ljudstvo. To je nedopustno, da bi Državni zbor kljub jasno izraženi referendumski volji državljanov lahko takoj ali pa v zelo kratkem času ponovno sprejel zakon s podobno vsebino, kot je bila vsebina že zavrnjenega zakona na referendumu. Trditev predlagatelja, da ni pričakovati, da bo zakonodajalec določeno posamezno rešitev ignoriral, tako da bo takoj ponovno sprejel enako odločitev, je v tem primeru popolnoma brezpredmetna in celo zavajajoča. To kaže zadnji referendum o Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Dejstvo je, da je ob zaostreni referendumski zakonodaji volja volivcev, ki so glasovali, tako jasno in odločno izražena, da je nikakor ni mogoče ignorirati, in v tem primeru ne moremo govoriti o ustavnem načelu ljudske suverenosti in demokratičnosti, na katere se je predlagatelj sam skliceval že v samem uvodu. V naši poslanski skupini opozarjamo na še eno pomanjkljivost. Ob sedanji zakonski ureditvi obstaja torej možnost, da se zoper prav vsak zakon vloži pobuda za naknadni zakonodajni referendum s strani nekih ozkih bodisi političnih ali pa interesnih skupin in je delo Državnega zbora kot zakonodajalca najmanj oteženo, če ne celo onemogočeno. In te primere poznamo ravno te dni. Te pobude so vedno bolj vztrajne, vedno več jih je prav v zadnjem času, in prav vaša vladajoča koalicija bi morala imeti tudi odgovor pri tem spreminjanju, da ne bi prihajalo do teh konsenzualnih nasprotij. Referendumske pobude bi torej morale biti dejansko omejene le na zares pomembna družbena vprašanja, do katerih se bo opredelila širša javnost, zato bi morali biti pogoji za njeno vložitev bolj zaostreni. Vlado sedaj čaka popravni izpit ob dejstvu, da je rok za uskladitev zakona z ustavnim zakonom potekel že 14. maja leta 2014, in ob dejstvu, da kljub argumentom še vedno ne prisluhne svojemu ljudstvu, bi težko rekli, da bomo o novem predlogu zakona o referendumu in o ljudski iniciativi kmalu spet razpravljali v tem državnem zboru. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo. Pred nami je dokument, na katerega smo že dolgo čakali in je že v zamudi v samem postopku. Gre za to, da po proučitvi razmer in kvalitativni analizi dokumentov ugotavljamo, da bi bilo bolje pristopiti k novemu kreiranju zakona. Zakaj? Zato ker gre za spremembo koncepta. Gre za spremembo iz potrditvenega referenduma v zavrnitveni referendum. In zaradi povsem drugega koncepta mora biti tudi struktura in celotna nomotehnika do druge zakonodaje drugače urejena. Gre za to, da tudi spreminjamo večje število členov, in tudi zato bi bilo primerno na novo urediti tematiko. Kaj je največji problem? Problem so možne blokade, katerim priča smo tudi v sedanjem času, zato ker tisti, ki je pripravil spremembe, ni predvidel vseh možnih rešitev. Na probleme je opozorila Zakonodajno-pravna služba, ker opozori predvsem na zožitev možnosti iniciative. Še posebej pa je na probleme opozoril Državni svet, ki opozarja, da je omejena referendumska iniciativa, da je tudi predmet odločanja omejen preko vsebin, še posebej pa dvig praga legitimnosti. Glede na vse navedeno vsekakor ni pričakovati, da bomo kmalu priča novi rešitvi. Gre za to, da je potrebno usklajevanje, širši konsenz v družbi in ne samo govorjenje o načelu gospodarnosti in tem, da nas roki prehitevajo in je zadevo treba urediti. Največja nevarnost, ki jo vidim sam, je v tem, da imamo omogočeno kreativno razlaganje zakona. Zopet prihaja do tega, da se na podlagi plačanih mnenj da zelo kreativno razlagati zakon, in pod pretvezo, kot sem že prej omenil, tega, da nas roki prehitevajo in pa gospodarnost v tej krizi, kateri priča smo, potem sprejemamo rešitve, predvsem jih to sprejema Vlada, ki niso ustrezne. Zato v Poslanski skupini nepovezanih poslancev nismo podprli predlaganih sprememb in pričakujemo povsem drugačen koncept, ki mora biti čim prej pripravljen s strani Vlade, da kreativno začne delovati na področju, za katerega je zadolžena.
Hvala lepa. Dr. Mitja Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana predstavnica Ministrstva za javno upravo, spoštovane poslanke in poslanci! Danes je očitno dan sprenevedanj in tudi pri Zakonu o referendumu in ljudski iniciativi lahko ugotovimo to isto. Tisti, ki so spremenili ustavo in določili enoletni rok za spremembo Zakona o referendumu in ljudski iniciativi, na nekaterih področjih opozarjajo na to, da so kakšni roki prekoračeni, medtem ko v tem primeru očitno ni večjega problema. Kot je bilo že predhodno povedano, za dve leti smo že prekoračili ta rok in skrajni čas je, da se zresnimo in da začnemo resno in konstruktivno razpravljati, da bomo prišli do rešitev, do kakršnih bi moralo priti že zdavnaj, torej še v prejšnjem sklicu. Tako je ostalo na nas, na današnji koaliciji, da pripravimo predlog in po mojem mnenju se je Ministrstvo za javno upravo in posledično Vlada resno in odgovorno lotila tega vprašanja in zaradi ustavnih sprememb, zaradi katerih je zožen krog pooblaščenih predlagateljev samo na volivce za referendumsko odločanje, iz katerega je po spremembi ustave izvzeto odločanje o zakonih s področja obrambe, varnosti, naravnih nesreč, davkov, izvrševanja proračuna, ratifikacij mednarodnih pogodb in, kot je bilo danes pravilno že ugotovljeno, naj ponovim še enkrat, glede človekovih pravic. Glede človekovih pravic, ki jih jamči ta ustava, seveda ne moremo imeti referendumov, kadar se odloča o vprašanjih, kjer so bile odpravljene neustavnosti, ugotovljene ali neugotovljene neustavnosti, zaradi katerih moramo seveda reagirati in nikakor ne pristajamo na sprenevedanje, ki se s tem v zvezi pojavlja, kakor nam ustreza. Včasih nam ustreza, si želimo spoštovanja človekovih pravic in ustave, takrat ko nam to ne ustreza, pa o tem seveda govorimo povsem drugače. Predlagani zakon vsebuje tudi druge spremembe, ki bi omogočale njegovo učinkovitejše izvajanje v praksi, izboljšale referendumski postopek ter določbe, s katerimi bi se znižali stroški izvedbe referenduma. Prav to je ena od osnovnih potez, ki je pravzaprav narekovala spremembo ustave v tistem času: varčevati, varčevati, varčevati, pa naj stane kar hoče. Predvidena je uvedba elektronskega postopka zbiranja 40 tisoč podpisov za podporo zahtevi za razpis referenduma in če bi bil zakon sprejet, ne bi bilo več potrebno fizično zbiranje obrazcev podpore. Njihovo posredovanje predlagatelju je bilo prav tako zagotovljeno. Predlagana ureditev predvideva, da se zakon, o katerem se odloča na referendumu, ne bi več pošiljal vsem gospodinjstvom, temveč bi se objavil na spletni strani državnih organov. Samo pri zadnjih dveh izvedenih referendumih bi z njegovo uporabo lahko prihranili 120 tisoč evrov. Dodatne prihranke bi imeli tudi pri tiskanju obrazcev, saj bi se uvedel elektronski način zbiranja podpisov na upravnih enotah. Negativne posledice zakona bi bile zgolj potrebna nadgradnja informacijskega sistema evidence volilne pravice v enkratnem znesku predvidenem 40 tisoč evrov. V Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo predlagane spremembe, zanje smo tudi glasovali in se zahvaljujemo Ministrstvu za javno upravo za vložen trud in dobro pripravljen predlog zakona. Obžalujemo, da izvoljeni predstavniki strank opozicije tega sklica predloga zakona iz najrazličnejših razlogov, beri izgovorov, na seji niso podprli in zato zakon ni dobil zahtevane dvotretjinske večine, čeprav sledi odločitvi, ki so jo sami sprejeli pred tremi leti. Ker zakon ni dobil potrebne dvotretjinske večine se je žal postopek na matičnem delovnem telesu končal, namesto da bi danes razpravljali in sprejeli potrebne spremembe, da bi imeli zakon usklajen z ustavnimi spremembami. Obžalujemo in upamo, da bo v prihodnje kaj bolje, da ne bodo samo trma in politične točke razlog za nesprejetje dobrih predlogov. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Z novelo Zakona o referendumu in ljudski iniciativi je koalicija hotela dokončno ukiniti vezanost Državnega zbora na odločitev ljudstva na referendumu, hkrati pa ukiniti vse učinkovite kontrolne mehanizme v postopku zbiranja podpisov in tudi kasneje. Koalicija se je sicer glede vezanosti Državnega zbora na odločitev ljudstva na referendumu kasneje premislila, žal pa glede kontrolnih mehanizmov ni hotela pristati na kompromis. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zato novele Zakona o referendumski in o ljudski iniciativi nismo podprli. Glede na to da predsednik Vlade Republike Slovenije zadnje čase ugotavlja, da tudi spremenjena referendumska ureditev omogoča zlorabe in oviranje zakonodajnega postopka, želimo spomniti na naš predlog, da bi morali referendumsko ureditev urediti po švicarskem sistemu. Potem bi bila referendum in zakonodajni postopek povsem ločena. Znova pa bi povečali demokratični nivo odločanja v Sloveniji. Če bi se koalicija odločila za spremembe referendumske ureditve v tej smeri, bomo v Slovenski demokratski stranki pri tem z veseljem sodelovali.
Hvala lepa. Gospod Benedikt Kopmajer bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci, gospod minister in predstavniki Vlade! V začetku marca je Poslanska skupina SDS vložila predlog za razpis posvetovalnega referenduma o nastanitvah migrantov v Republiki Sloveniji. Volivke in volivci naj bi na tem referendumu Vladi in parlamentu naložili, da z zakonom določi, da število prosilcev za azil ne bi smelo presegati števila prošenj za azil v letu 2015. Konkretne letne kvote še dovoljenih prosilcev za azil niso navedli, a po nekaterih podatkih bi begunci smeli letno vložiti le 277 prošenj za azil. Pri tem se predlagatelj formalno sklicuje na 44. člen Ustave, ki pravi le to, da ima vsak državljan pravico, da v skladu z zakonom neposredno ali po izvoljenih predstavnikih sodeluje pri opravljanju javnih zadev. Pri opravljanju torej lahko sodeluje tudi po izvoljenih predstavnikih. Kdaj naj odločajo po tej poti in kdaj z referendumom, ni nikjer določeno oziroma je očitno prepuščeno politični presoji. Še več. Ustava določa le zakonodajni referendum, posvetovalnega pa ne omenja in pri tem še prepoveduje razpis referenduma o zakonih o nujnih ukrepih za zagotovitev obrambe države, varnosti ali odprave posledic naravnih nesreč. To navajam zato, ker predlagatelji v predlogu za referendum navajajo, da so migranti resen varnostni problem države. Dosledno branje ustave torej ljudsko odločanje o nujnih ukrepih za zagotovitev varnosti države prepoveduje. V obrazložitvi predloga lahko beremo, da se bo migrantski val letos nadaljeval in celo povečeval in da vračanje migrantskih skupin iz Avstrije v Slovenijo že poteka in predstavlja nevarnost, da bo Slovenija z zlorabami zakonodaje o mednarodni zaščiti postala žep za migrante, da nimamo urejenih razmer v policiji in vojski, da se Vlada migrantske problematike ne loteva na pravi način. Zato ljudje v občinah, kjer namerava Vlada vzpostaviti migrantske centre, protestirajo. Trdijo tudi, da bi migranti Slovenijo stali kar 144 milijonov evrov letno in tako naprej. A če začnemo pri denarju, bi se veljajo vprašati, ali ne bi bilo koristneje 3 do 4 milijone, kolikor stane izvedba referenduma, porabiti kje drugje. Tudi za oskrbo beguncev, ki želijo ostati v Sloveniji. Begunska slika v Evropi in zlasti pri nas po relativno uspešnem zaprtju balkanske poti kaže tudi, da so se predlagatelji ne le pri stroških za begunce, ampak tudi pri drugih napovedih in trditvah zmotili. V Sloveniji vse od 5. marca ni prihoda migrantov, prav tako ni nobenega vračanja migrantov iz zahodne Evrope. Slovenija ni postala migrantski žep. Slovenija ni več del tranzitne poti. Vlada je kljub nekaterim težavam uspešno reševala probleme v zvezi z begunskim valom. Nobenih resnih varnostnih zapletov ni bilo, tudi varnost prebivalcev in ne nazadnje beguncev [[…]] [[nemir v dvorani]] Prosim, ali je kaj smešnega? [[oglašanje iz klopi]]
Gospod Benedikt Kopmajer, to ni točka dnevnega reda.
Prosim?
To ni točka dnevnega reda. Točka dnevnega reda je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o referendumu in ljudski iniciativi.
Se opravičujem.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala, podpredsednik za besedo. Predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Jaz mislim, da bom prebrala pravilnega. Socialni demokrati obžalujemo, da tri leta po sprejetju ustavnih sprememb k 90., 97. in 99. členu Ustave, ki zadeva ureditev zakonodajnega referenduma, lahko danes ugotavljamo, da se je postopek sprejemanja novele Zakona o referendumu in ljudski iniciativi končal, in to po tem, ko so bile ustavne spremembe v maju 2013 podprte s 86 glasovi poslank in poslancev, torej s plebiscitarno večino. Ob podpori ustavnim spremembam smo Socialni demokrati izhajali iz ocene, da obstajajo sprejemljivi razlogi za spreminjanje referendumske ureditve. Spremembe dovoljujejo dostopnost referenduma omejiti, ne smejo pa preprečiti ljudstvu, da ne bi mogli zavrniti v Državnem zboru sprejetih zakonov. Po drugi strani pa zakonov, ki jih je sprejela v Državnem zboru ustrezna večina, ne more izničiti peščica oziroma izrazita manjšina vseh volivcev, kar ustava ureja s predpisanim kvorumom. Pomembno je bilo tudi, da se politika samo omeji pri vlaganju referendumskih zahtev. Ob sprejemanju omenjenih ustavnih sprememb se je Državni zbor tudi zavezal, da bo v roku enega leta uveljavil ustrezne spremembe in dopolnitve Zakona o referendumu in ljudski iniciativi, ki bodo usklajene z ustavo. Član strokovne skupine, ki je sodeloval pri pripravi ustavnih sprememb in sodeloval tudi na seji Odbora za notranjo politiko, je povedal, da je ta zakon izjemno pomemben ne samo zaradi zamujenega roka za njegovo uveljavitev, temveč tudi zaradi 21. člena zakona, ki določa njegovo operacionalizacijo oziroma prve alineje drugega odstavka 90. člena. Opozoril je, da se je prav ta neoperacionalizacija tudi že pokazala kot velik problem. Žal se od tega roka še bolj oddaljujemo, ampak ne zaradi Socialnih demokratov. Socialni demokrati imamo ves čas, ne glede na svoj status koalicijske ali opozicijske stranke, enako stališče, da se na razumen način omeji množično vlaganje referendumskih zahtev. Socialni demokrati se vseskozi zavedamo, da se postopek s sprejetjem ustavnih sprememb ni končal, saj ga je treba ustrezno zaključiti še na zakonodajni ravni. Vemo tudi, da vsakršno odlašanje uskladitve zakona z ustavo lahko predstavlja težave pri sprejemanju zakona. Pa ne le zaradi novih razmerij moči in novimi obrazi v Državnem zboru, ampak tudi zaradi tega ker se izvedba referenduma lahko uveljavlja na različnih praksah namesto na zakonsko določenem postopku. Zato tudi ne moremo sprejeti razlage, da se s sprejetjem zakona ne mudi, da ne znamo referendum izpeljati tudi brez zakona, ki bi bil usklajen z ustavo. Odgovornost za nesprejetje zakona je zato tudi na tistih političnih strankah, ki so podprle ustavne spremembe, zakonu pa niso namenili svoje podpore. Kaj pomeni nesprejetje zakona o referendumu in ljudski iniciativi, se kaže tudi v aktivnosti posameznih skupin, ki s pobudami za zbiranje podpisov za razpis zakonodajnega referenduma dejansko upočasnjujejo delovanje zakonodajne veje oblasti. Socialni demokrati bi zato na tem mestu želeli spomniti, da je prav množično vlaganje referendumskih zahtev povzročilo veliko negativnih posledic za našo družbo in državo, skupaj z njenimi podsistemi. Spomnimo se na odločitve Ustavnega sodišča o dopustnosti referenduma o pokojninski reformi leta 2011, čeprav je takrat ta reforma pomenila bistven dokaz slovenske reformne naravnanosti tudi za svetovne finančne trge. Padec pokojninske reforme je bistveno vplival na bonitetne ocene Slovenije, ki so se začele radikalno nižati, posledice pa so občutne še danes. Zaradi takšnih odločitev smo izgubljali predvsem in samo ljudje. Pa naj zaključim z naslednjim navedenim, zapisanim v raziskovalnem projektu Pravna ureditev referenduma in ljudske iniciative iz leta 2000. "Če naj bo referendum učinkovita oblika neposredne demokracije, ga je treba uporabljati le izjemama za najpomembnejša politična vprašanja, ni pa primeren za odločanje o zelo zahtevnih strokovnih in zapletenih vprašanjih, zlasti če o njih ni mogoče oblikovati preglednih in vsem razumljivih alternativnih rešitev." Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za Poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga zakona končan. S tem zaključujem 4. točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREKRŠKIH PO REDNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Goranu Klemenčiču, ministru za pravosodje.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o prekrških je bil sprejet leta 2005. V tem času je bil devetkrat noveliran, tako rekoč vsako leto se je tako ali drugače spreminjal. Gre za zakon, ki se dotika skoraj vsakega državljana. Skoraj vsak državljan prej ali slej stori kakšen prekršek. Lansko leto in leta 2014 ga nismo spremenili. Spremembo, ki jo prinašamo danes pred vas, menimo, da je nastala na podlagi empiričnih podatkov, analize stanja tako na področju prekrškovnih organov kot sodstva, ki odloča v končni varianti, v končni zadevi o prekrškovnih postopkih. Vmes sta prišli tudi dve ustavni odločbi. Ena je razveljavila uklonilni zapor, tako kot je bil urejen, drugo se je dotikala vprašanja zastaranja v povezavi z že plačanimi globami. Vlada je prepričana, da je predlog, ki je pred vami, spoštovane poslanke in poslanci, domišljen in da sledi zaznavam iz prakse. Seveda pa gre za področje, kjer je veliko različnih mnenj. Uklonilni zapor, kjer je vsakdo, ki je državi dolgoval 120 evrov ali več, moral v zapor, ki naj bi ga prisilil k izplačilu te globe, odhaja v ropotarnico zgodovine, če bo ta zakon sprejet. Uvajamo pa nadomestni zapor. Nadomestni zapor ob zavedanju, da za prekrške je prostostna kazen sicer izjema in bi morala predstavljati ultima ratio, vendar pa postopkovna pravičnost in pravna država, enakost pred zakonom zahtevajo, da specialne povratnike in tudi take po podatkih, ki so tudi predstavljeni v predlogu zakona, ki ne plačajo skozi več različnih postopkov prek tisoč evrov kazni, ki pogosto izvršujejo istovrstna dejanja s področja prekrškov bodisi v cestnem prometu bodisi s področja javnega reda in miru in niso pripravljeni te kazni odslužiti niti z delom v splošno korist, bodo odslej morali v tako imenovani nadomestni zapor, kar smo povzeli po nekaterih tujih ureditvah, kjer zadeve relativno dobro tečejo. Prenavljamo v celoti inštitut dela v splošno korist in obročno odplačevanje kazni. Omogočamo samostojen razvoj administrativnega sankcioniranja na določenih področjih. Po mnenju vlade namreč ni prav, niti ni sprejemljivo, da so kršilci, na primer, konkurenčne ali bančne zakonodaje postavljeni pred isti postopek kot kršilci cestnoprometnih predpisov ali predpisov s področja javnega reda in miru. Odpiramo vrata za upravno uklonilne ukrepe, ki jih poznajo države, v katerih je prekrškovno pravo učinkovito in pošteno, na primer Nizozemska, kjer pred poravnavo globe bodisi s plačilom globe, z družbeno koristnim delom ali nadomestnim zaporom ne odslužiš kršitev, ki si jih zagrešil in pri tem ne moreš dobiti določenih bonitet države. Omogočamo vzpostavitev enotnega informacijskega sistema za spremljanje prekrškov, ki je bilo sedaj fragmentirano in za državo velikosti Republike Slovenije absolutno nezadostno in nesprejemljivo. Urejamo, bom rekel, kar zmešnjavo na področju zastaralnih rokov za prekrške in razbremenjujemo birokracijo, povezano s prekrški za vse prekrškovne organe in teh je je v Republiki Sloveniji na desetine. Vlada je prepričana, da gre za korak v pravo smer, ki bo krepil pravno državo, enakopravno obravnaval storilce prekrškov in odpravljal administrativne ovire. In na koncu, če bodo izpolnjeni poslovniški pogoji glede sprejetih in vloženih amandmajev, kot minister tudi predlagam, da se na tej seji Državnega zbora opravi tudi tretja obravnava predlaganega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici gospe Ivi Dimic.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Odbor za pravosodje je na 20. redni seji dne 6. aprila 2016 kot matično delovno telo obravnavala Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada in je objavljen na spletni strani Državnega zbora v Poročevalcu z dne 26. aprila 2016. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenji Zakonodajno-pravne službe Komisije Državnega sveta za državno ureditev in Sodnega sveta ter opredelitvijo Ministrstva za pravosodje do mnenja Zakonodajno-pravne službe. Predstavnik predlagatelja državni sekretar Darko Stare je v dopolnilni obrazložitvi členov predstavil bistvene rešitve predloga zakona, ki je nastajal v sodelovanju z vrsto deležnikov v več sklopih strokovnih razprav in usklajevanj. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Špela Maček Guštin se je v svoji predstavitvi osredotočila na vsebinske pripombe k 1. in 8. členu predloga zakona. Pri 1. členu je opozorila na nedoločnost pojma "administrativnega sankcioniranja pravnih oseb", ki naj bi bilo po novem izključeno iz dometa zakona. Gre za pravno neopredeljeni institut, ki bi ob morebitni uveljavitvi dopuščal različna tolmačenja in s tem zaplete v praksi. Glede 8. člena, ki uvaja nov institut nadomestnega zapora, pa je naštela bistvene pomanjkljivosti predlaganih rešitev. Sprašuje se celo, ali bo ta institut glede na opisane nejasnosti v normativnem besedilu sploh mogoče izvajati v praksi. Državni svetnik Jernej Verbič je poudaril, da Komisija za državno ureditev predlog zakona podpira, predvsem pa pozdravljajo postopek njegovega sprejemanja. Glede uvedbe nadomestnega zapora pa se sprašujejo, ali bo ta ukrep dosegel svoj preventivni namen, če ga bo moč izvršiti bistveno kasneje, kot je bil storjen sam prekršek, morda šele čez deset let. Kritični so tudi do predlagane rešitve 24. člena predloga zakona, ki pod določenimi pogoji dopušča poseg v tajnost pisem in občil v postopku o prekršku, če gre za očitane kršitve ustavne prepovedi spodbujanja k neenakopravnosti, nasilju, nestrpnosti zoper narodno, rasno, versko in drugo posebej ranljivo skupino. Višja državna tožilka Janja Vrečič Perhavec iz vrst Vrhovnega državnega tožilstva je poudarila, da je predlagatelj njihove pripombe deloma upošteval. Nasprotujejo pa uvedbi nadomestnega zapora, saj bi bila namesto odprave bolj na mestu odprava ugotovljenih neustavnih procesnih kavtel pri institutu uklonilnega zapora. Pri varuhu človekovih pravic so po besedah namestnika varuhinje Ivana Šeliha kritični do že omenjene izločitve področja administrativnega sankcioniranja pravnih oseb iz zakona. Sprašujejo se tudi, zakaj je možno zaprositi za obročno plačevanje globe šele v fazi prisilne izvršbe. Tudi oni ne podpirajo predlagane ureditve nadomestnega zapora, saj so slovenski zapori že sedaj prezasedeni. Tudi predstavnik Inštituta za kriminologijo pri Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani dr. Dragan Petrovec je izrazil nasprotovanje uvedbi nadomestnega zapora. Opozoril je, da je bila vsa leta od uveljavitve veljavnega zakona o prekrških celotna penološka praksa in stroka proti uklonilnemu zaporu. Odbor se je seznanil tudi s pisnim mnenjem Sodnega sveta, ki opozarja, da je veljavni zakon zaradi številnih sprememb postal nepregleden, zato bi bilo treba kmalu pristopiti k njegovi celostni poenostavitvi. V razpravi je bilo iz vrst koalicijskih strank slišati, da je večina predlaganih rešitev nujno potrebna zaradi zaznanih problemov v praksi. Iz ust predstavnic strank opozicije pa je bila najprej ponovljena kritika uvedbe novega nadomestnega zapora ter že omenjenih spornih določb 24. člena predloga zakona, ki naj bi skozi stranska vrata uvajala cenzuro svobode govora. Sporna pa naj bila tudi določitev spodnje meje 300 evrov za nadomestitev plačila globe in stroškov postopka z delom v splošno korist, če to pomeni, da za storitev prekrškov, kje se lahko izreče globa pod tem zneskom, storilcev ne bo doletela prav nobena sankcija. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 7., 8., 24., 29. in 45. členu. Odbor ni sprejel amandmajev poslanske skupine SDS k 8. in 24. členu, ni pa glasoval o amandmajih iste poslanske skupine k 19., 29. in 31. členu, saj so ti postali brezpredmetni. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je bilo na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila.
Hvala lepa. Sledi predstavitev poslanskih skupin. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališča Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani! Primarni namen tokratne, že desete novele zakona o prekrških, je uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča z decembra 2014 zaradi ukinitve instituta uklonilnega zapora in posledično celovita reforma sistema izterjave pravnomočno izrečenih glob in stroškov postopka. Čeprav razumemo namen in željo predlagatelja tega zakona, da bi prišlo do izboljšanja zakonodaje in učinkovitejšega dela prekrškovnih organov, poudarjamo, da prepogosto spreminjanje zakona bolj ovira kot olajšuje njegovo izvajanje. Krščanski demokrati opozarjamo, da je zakon o prekrških sistemski zakon in je poseg vanj upravičen le, če za to obstajajo tehtni vsebinski razlogi. Prepričani smo, da tako kot dosedanji uklonilni zapor tudi predlagani nadomestni zapor ne bo zagotavljal uspešne izterjave glob za prekrške. Kljub temu da bo sedaj s prestano zaporno kaznijo storilec odplačal izrečeno globo, bodo manjši storilci, ki prekrške ponavljajo, lahko ostali nekaznovani. Nadomestni zapor kot skrajni ukrep namreč ne bo možen, če višina vseh glob ne bo znašala skupaj tisoč evrov, vsaka posamezna pa praviloma najmanj 300 evrov. Kršitelji, ki so sicer upravičeni do brezplačne pravne pomoči, bodo v naprej računali na to, da manjši prekrški dejansko ne bodo sankcionirani. Po drugi strani pa gre tudi za vprašanje sorazmernosti tega ukrepa, saj bodo v zaporu tisti, ki so glede na težo storjenih prekrškov družbi najmanj nevarni. Zanimivo je pogledati naslednje podatke. Od leta 2005 do leta 2014 je bilo neplačanih glob za več kot 158 tisoč prekrškov. Največ zaradi vožnje brez vozniškega izpita. Rekorder med kršitelji ima v zadnjih desetih letih neplačanih glob za 757 prekrškov v višini več kot 56 tisoč evrov. In kaj na podlagi tega lahko ugotovimo? Veliko število primerov, kjer izrečene globe ne dosežejo svojega učinka, če ob tem upoštevamo, da naj bi bil nadomestni zapor namenjen večkratnim storilcem prekrškov in storilcem hujših prekrškov, od katerih glob ni bilo mogoče prisilno izterjati, takšne rekordne globe tudi po uveljavitvi današnje novele z odsluženim nadomestnim zaporom ne bodo mogle biti v celoti plačane. Veliko bolje bi bilo, da bi predlagatelj uredil sama procesna jamstva pri uklonilnem zaporu, kar je bilo tudi sporno za Ustavno sodišče. Glede na to, da predlagatelj še sam ne ve, kako bo v praksi učinkovala prevedba globe v nadomestni zapor, to je Ministrstvo za pravosodje zapisalo v svoji opredelitvi do mnenja Zakonodajno-pravna službe, se upravičeno sprašujemo, kakšno bo čez leto ali dve poročilo o izvajanju zakona v tem delu. Tudi možnost nadomestitve plačila globe z delom v splošno korist le v primeru, če bo globa znašala najmanj 300 evrov, je vprašljiva. Glede na to, da je velik delež glob izrečen ravno v nižjih zneskih od 300 evrov in da večina teh kršiteljev nima ne dohodkov ne premoženja ali pa so njihovi prihodki tako majhni, da so upravičeni do brezplačne pravne pomoči, je vprašljiva smiselnost določitve spodnje meje za delo v splošno korist v višini 300 evrov. V Novi Sloveniji smo prepričani, da bi morala biti možnost nadomestitve plačila globe z delom v splošno korist ali pa z nadomestnim zaporom postavljena tako, da bi dosegla generalno preventivni namen kaznovanja vseh prekrškovnih postopkih. Nesprejemljiva je tudi za nas možnost posega v tajnost pisem in drugih občil, če je to nujno potrebno, da se pridobijo podatki za odkritje določenega prekrška in njegovega storilca. Menimo, da gre v tem primeru za hud in nedopusten poseg v komunikacijsko zasebnost, in to kljub temu da dopolnjeni predlog ne posega več v pravico do komunikacijske zasebnosti glede prekrškov s področja sovražnega govora. Ker rešitve, ki jih prinaša noveliranje tega zakona, ne bodo pripomogle niti k večjemu spoštovanju predpisov niti k uspešnejši izterjavi glob, predloga na bomo podprli, prav tako pa mu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Pred nami je deseta novela zakonodaje, ki je bila v zadnjih letih večkrat spreminjana, kar je povzročilo nepreglednost in postopkovno neskladnost. Razprava na Odboru za pravosodje je to še bolj izpostavila. Dobil sem vtis, da zakonodajalec ni upošteval predlogov in pripomb tistih institucij, ki prekrške izvaja in se z njimi ukvarja. Gre za to, da smo argumentirane in tehtne pripombe poslušali s strani Vrhovnega državnega tožilstva, s strani Varuha človekovih pravic, Zakonodajno-pravne službe, Sodnega sveta in na vse to je bilo predlagana kopica amandmajev tako s strani koalicije kot s strani opozicije. Nekateri tehtni, drugi manj tehtni, vendar v času glasovanja so bili predlogi opozicije zavrnjeni in potrjeni v paketu predlogi koalicije. Dokončno me je prepričala argumentacija kolega Dragana Petrovca, ki pomeni vrh penološke stroke v Sloveniji in se je opredelil do tistih negativnih zadev v zvezi z uklonilnim zaporom, še bolj pa je izpostavil nedorečene in nejasne rešitve glede nadomestnega zapora. Kolega Dragan Petrovec je vrh penološke stroke tudi če pogledamo v sistem Sicris, kjer se pokaže, koliko je kdo vreden v naši slovenski stroki. Predlagani amandmaji, ki sledijo tej zakonodaji, skušajo rešiti določene zadeve, vendar menim, da je zadeva tako neskladna in tako nepopravljiva, da tudi to ne bo rešilo zadeve in ne bo pripomoglo k temu, da bo zakon funkcionalen. Zaradi vsega navedenega v Poslanski skupini nepovezanih poslancev ne moremo podpreti predlaganih rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Lilijana Kozlovič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani minister! Prekrški so po svoji vsebini kazniva ravnanja. Tako jih opredeljuje tudi pravna teorija in tako jih je tudi odločba Ustavnega sodišča in, kot je bilo že danes rečeno, se v bistvu dotikajo vsakega izmed nas. Ločimo v bistvu dve kategoriji. Tiste, ki na videz pomenijo le kršitev zakona, medtem ko je drugi del tisti, ki pomeni poseg v pravice drugega, ki ogroža pravice drugega in ki zelo pogosto tudi ogroža in škodi javni koristi. Leta 2003 je bil sprejet oziroma je bila opravljena novelacija dolgo veljavnega zakona o prekrških, za katerega se je dejansko ugotovilo, da v tistem času ne daje dovolj možnosti državnim organom, da bi lahko izvajali svojo funkcijo, svojo pozitivno obveznost države, da omogočijo uresničevanje pravic posameznikov. Izkazal se je, da je imel zelo veliko vrzeli, zato je stopil v veljavo leta 2005 spremenjen z veliko sistemskih sprememb. Če se spomnimo, takrat je bilo odpisanih 92 tisoč prekrškov. Posameznikom preprosto so bili odpisani. In kljub temu da je ta zakon od leta 2005 že dolgo v veljavi, je bil, kot je bilo že povedano, devetkrat noveliran, to je deseta novela. Ministrstvo za pravosodje je skozi analizo, ki jo je dolgo časa opravljalo, ugotovilo, da še vedno ni stabilen. Za obdobje od leta 2011 do 2015 ugotavljamo, da je še vedno 40 % neizterjanih kazni. Govorimo o 49 milijonih. Zato predlog, ki ga imamo danes pred seboj, ponovno dopolnjuje zakon z vrsto sistemskih ukrepov, ki naj bi omogočali državi, da je veliko bolj učinkovita. Razbremenjujejo se prekrškovni organi, tako da se določena procesna dejanja prenašajo na Furs, govorimo na možnosti obročnega odplačevanja pa tudi delo v splošno korist, napoved sodnega varstva, kar je okoli 80 % izdanih prekrškovnih odločb, ni zoper njih izrečenega sodnega varstva oziroma se ne uveljavlja, zato je smiselno, da s v takem primeru, če se napove, tudi ne opravi obrazložitve, kar razbremeni organe. Nadalje je zbir prekrškovnih evidenc na enem mestu, kar vemo, da je v današnji dobi informatizacije zelo pomembno. In kot skrajni ukrep, zelo skrajni ukrep, za katerega slišim danes v poslanskih skupinah, da je sporen, je nadomestni zapor. Lahko bi rekli, da je uklonilni zapor veliko bolj sporen, saj je veliko več ljudi moralo oziroma jim je bila odvzeta prostost. Nadomestni zapor pa je uperjen zoper tiste osebe, ki storijo enega ali več prekrškov in presega znesek te globe preko 100 evrov. Pomembno pa je tudi to, da gre za osebe, ki imajo zmožnost plačila. Torej gre za osebe, nekaj 17 % je takih oseb, ki ne spoštujejo pravnomočne odločbe, čeprav imajo ves čas možnosti preprečiti odvzem svoje prostosti. Z nadomestnim zaporom se zagotavlja enakost pred zakonom in pravična pravna država. Dejstvo je, da imamo v tej državi dve kategoriji ljudi. Veliko večino, ki stori prekršek, se zaveda, da ga je storila, in tudi poravna izrečeno globo. Medtem ko druga skupina, ki je manjša, ki pa glob ne plačuje, se zelo skrbno in učinkovito izogiba plačevanju glob, hkrati pa s ponavljanjem in s storitvami prekrškov ogroža druge člane te naše skupnosti v različnih okoljih, bodisi v cestnem prometu budisti v družini ali kjerkoli drugje. Institut nadomestnega zapora je pravnoformalno res nov, vsebinsko pa, moram reči, nekako ne, vsekakor pa je veliko bolj pravičen od uklonilnega zapora. Njegova postavitev na konec verige kaže, da so pri tem izčrpane in uporabljene vse druge možnosti, ki manj intenzivno posegajo v storilčeve pravice. Govorimo o načelu notranjega stopnjevanja. Poleg tega pa so v njem zagotovljene vse procesne garancije, ki jih je zahtevalo Ustavno sodišče pri uklonilnem zaporu, in to je Zakonodajno-pravna služba tudi potrdila po vseh razpravah na delovnem telesu. Predlog zakona daje državi vzvode, da izpolnjuje svojo dolžnost in z vidika pravne države odpravlja dve kategoriji ljudi v naši državi, zato si zasluži podporo stranke SMC in poslanske skupine. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Eva Irgl bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, gospod minister! Pred seboj imamo torej Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških. Pri sprejemanju novih rešitev je torej potrebna skrbnost, premišljenost in odgovornost. Nenehne spremembe na področju prekrškov lahko namreč prinesejo nepreglednost, negotovost, pod vprašaj pa lahko postavijo tudi pravno varnost. Predstavnik ministrstva, gospod državni sekretar je na Odboru za pravosodje glede novele Zakona o prekrških uvodoma poudaril, da gre pri obravnavanih spremembah za sistemske spremembe na eni strani, po drugi strani pa za nekaj redakcijskih sprememb. Ob tem velja poudariti, da je k predlaganim spremembam Zakona o prekrških veliko pravnih strokovnjakov podalo številne pripombe. Ob tem so izpostavili pomisleke zaradi večkratnih zakonskih sprememb na področju prekrškov, kar napotuje na nepreglednost in pravno nevarnost za povprečnega državljana. Glede na navedeno smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pričakovali, da bo pravosodno ministrstvo v nekatere rešitve vendarle šlo bolj skrbno, bolj preudarno in bolj odgovorno, še posebej zato, ker so tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora v svojem mnenju, Komisija za državno ureditev v Državnem svetu, predstavniki tožilstva, doktor Petrovec na seji Odbora za pravosodje opozorili na nepremišljenost posameznih predlaganih rešitev, zlasti glede nadomestnega zapora, ki kot nov institut nadomešča uklonilni zapor. Prav na tem področju gre za izjemno zahtevna vprašanja, zato smo v poslanski skupini SDS menili, da bi bilo te rešitve treba še enkrat dobro in skrbno premisliti. Zato smo že na Odboru za pravosodje in tudi danes ponovno predlagali amandma za črtanje tega instituta. Ustavno sodišče namreč ni ugotovilo, da bi bil uklonilni zapor neustaven kot tak, ampak je le ugotovilo pomanjkanje procesnopravnih jamstev. Zato menimo, da bi bilo smotrneje dejansko urediti procesnopravna jamstva, ne pa zamenjati institut uklonilnega zapora z nadomestnim zaporom, ki predstavlja obliko izvršitve globe. Sicer pa v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pozdravljamo rešitev v noveli, s katero se za vrnitev začasno odvzetega vozniškega dovoljenja ter odložitev prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja določajo strožji pogoji za povratnike za najhujše prekrške s področja prometne varnosti. Govorimo predvsem o tistih prekrških, ki so povzročeni zaradi bodisi hitrosti ali pa alkohola. Glede na vse navedeno, predloga novele Zakona o prekrških v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne bomo podprli, ji pa tudi ne bomo nasprotovali. Pričakujemo, da bo koalicija tudi sedaj v razpravi prisluhnila pravnim strokovnjakom, prisluhnila Zakonodajno-pravni službi, prisluhnila tožilstvu, prisluhnila, kot rečeno, tudi doktorju Petrovcu ter podprla naš amandma, s katerim predlagamo črtanje člena, ki ureja nadomestni zapor, in ponovno ter skrbno in odgovorno premislila predlagano rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, sodelavec, spoštovane poslanke in poslanci! Sprejetje novele Zakona o prekrških sta med drugim narekovali dve odločbi Ustavnega sodišča, in sicer odločba glede izključitve pravice do povračila plačane globe v primeru ustavitve postopka v prekršku zaradi zastaranja ter odločba, s katero je bil razveljavljen institut uklonilnega zapora. Glede na to, da se odpravlja uklonilni zapor, se namesto njega sedaj uvaja institut nadomestnega zapora. Prenavlja pa se tudi že uveljavljena ureditev nadomestitve plačila globe z delom v splošno korist. Med drugim se določa, da je kršiteljeva nezmožnost plačila globe vezana na enak materialni kriterij, kot to velja v primeru dodelitve brezplačne pravne pomoči. Tako se bo po novem globa, ki ne bo pravočasno plačana, poravnala na način, da se bo šlo najprej v izterjavo, možno pa bo tudi obročno odplačilo in delo v splošno korist, kot zadnja možnost pa se uvaja nadomestni zapor. Novela prinaša še nekaj drugih pomembnih rešitev, nekatere so sistemske, druge pa bolj operativno-tehnične narave. Poleg že omenjenih se kot sistemske spremembe predlagajo na primer še: nova sistemska ureditev obročnega plačila globe in stroškov, pri čemer je predlagatelj sledil mnenju Finančne uprave Republike Slovenije. Razširja pa se tudi teritorialna veljavnost zakona na pripadnike Slovenske vojske na misijah v tujini. Z novelo se določajo tudi izjeme za posege v tajnost pisem in drugih občil. Glede te določbe smo poslanske skupine koalicije prisluhnile mnenjem Informacijskega pooblaščenca, Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport kot tudi Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Te institucije so opozarjale, da bi bil poseg lahko neustaven z vidika nesorazmernosti posega v pravico do komunikacijske zasebnosti glede prekrškov s področja sovražnega govora. Na eni strani imamo namreč sankcioniranje sovražnega govora, na drugi pa pravico do zasebnega komuniciranja in varstva osebnih podatkov. Zato smo poslanske skupine koalicije za sejo matičnega obora vložile amandma, s katerim smo zadržali vsebino te določbe le glede posega v pravico do komunikacijske zasebnosti pravnih oseb, kadar gre za prekrške s področja varstva konkurence ter s področja trga za električno energijo ali zemeljskim plinom. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije z zadovoljstvom ugotavljamo, da so bila pri pripravi zakona opravljena številna medresorska in strokovna usklajevanja in da je bilo upoštevanih veliko predlogov različnih deležnikov. Spoštovane in spoštovani! V Poslanski skupini DeSUS bomo podprli predlog spremembe zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, podpredsednik, ponovno za besedo. Po dnevu razprav o partnerski zvezi in varstvu pred diskriminacijo ter seznanitvijo o končanem zakonodajnem postopku novele Zakona o referendumu nam je preostala le še razprava o pomembni deseti noveli Zakona o prekrških. V predstavitvi stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov se bomo naslonili na oceno predlagatelja, da področje prekrškovnega prava kljub mnogim spremembam in dopolnitvam še vedno ni povsem stabilno. Odprto je kar nekaj sistemskih vprašanj in dilem, čeprav se prek sodne prakse in prakse prekrškovnih organov instituti prekrškovnega prava razvijajo, prav tako pa naj bi jih tudi s to, kot že rečeno, deseto novelo odpravili. S to novelo se zakon usklajuje z direktivo Evropskega parlamenta in Sveta ter z odločbami Ustavnega sodišča, in sicer v zvezi s pravico do povrnitve neupravičeno plačane globe osebam, ki jim je bila v prekrškovnem postopku pravnomočna odločba oziroma sodba ali sklep o prekršku spremenjena, odpravljena ali razveljavljena in postopek zoper njo pravnomočno ustavljen tudi v primeru zastaranja in v zvezi z ukinitvijo instituta uklonilnega zapora. Namesto uklonilnega zapora se s to novelo uvaja nadomestni zapor. V razpravi na matičnem delovnemu telesu so temu institutu nasprotovali predstavniki Vrhovnega državnega tožilstva in Varuha človekovih pravic, predstavniki Inštituta za kriminologijo pri Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani, dr. Petrovec pa je podal nekaj relevantnih podatkov in argumentov, zakaj temu institutu večji del peneološke stroke nasprotuje. Pri uvajanju tega instituta bo zanimivo spremljati, kako se bo v praksi izkazal oziroma ali bo ta institut pripomogel k izboljšanju plačevanja glob. V nadaljevanju pa bi izpostavila še nekaj ciljev, zaradi katerih bomo poslanke in poslanci Socialnih demokratov to novelo podprli. Ti cilji so: razširitev teritorialne veljave Zakona o prekrških in nekaterih materialnih predpisov na pripadnike Slovenske vojske na misijah v tujini; spremembe oziroma nova sistemska umestitev instituta obročnega plačila globe in stroškov postopka; sistemska uskladitev rokov za zastaranje pregona prekrškov; določitev pravne podlage za poseg v tajnost pisem in drugih občil v primeru preiskovanja kroga prekrškov na področju konkurence trga z električno energijo ali zemeljskim plinom ter prekrškov, ki pomenijo kršitev ustavne prepovedi spodbujanja k neenakosti, nasilju, nestrpnosti zoper narodnostno, versko, rasno ali drugo posebej ranljivo skupino. S predlaganimi rešitvami naj bi se zagotovila enotna sodna praksa v zvezi z vračilom začasno odvzetega vozniškega dovoljenja in v zvezi z odločitvijo izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja. Prenavlja se tudi institut nadomestitve plačila globe z delom v splošno korist in poenostavitev postopka določitve dela v splošno korist. V medijih smo zasledili informacijo, da imamo prekrškarje, rekorderje, ki so v desetih letih uspeli pridelati več kot 100 prekrškov, za katere je bilo izrečeno več kot 10 tisoč evrov glob. Menimo, da se v bodoče kaj podobnega ne bi smelo več zgoditi. Pa ne zaradi zastaralnih rokov in groženj z nadomestnim zaporom, ampak zaradi večje učinkovitosti prekrškovnih organov pri izterjavi glob. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, gospod predsednik. Še zadnjič lep pozdrav! Zakon o prekrških je eden izmed zakonov, s katerim se državljanke in državljani verjetno najpogosteje srečujejo v vsakodnevnem življenju. To je povsem logično, saj se po tem zakonu izvajajo vsi prekrški, kar jih naša zakonodaja pozna. Veliko se jih je gotovo že srečalo z njim. Iz tega jasno izhaja, da gre za pomembno materijo, ki se tiče prav vsakega izmed nas. Temu primerno bi morale biti spremembe redke in predvsem dobro premišljene. A kljub temu mineva 10 let od uveljavitve celovite reforme Zakona o prekrških, danes pa obravnavamo že 10. novelo. Nobena od njih ni prinesla majhnih uskladitvenih sprememb ali odprave pomanjkljivosti v praksi. Po navadi se z vsako novelo uvede kakšen nov institut ali se v celoti spremeni kakšen obstoječi, ,in to vsekakor nima pozitivnih učinkov v praksi. In tudi tokrat ni nič drugače. Kljub temu da predlog prinaša kar nekaj sprememb, je v oceni stanja ponovno zapisano, da je na tem področju težav sicer še več, a le-te bodo odpravljene z naslednjo novelo, ki je že v pripravi. Pri ministrstvu za pravosodje se tovrstni zapisi pojavijo praktično v vsakem predlogu ali pa mnenju. Če gre za vladni predlog, se s tem opravičuje polovičarsko reševanje problemov, če gre za opozicijski predlog, pa je to razlog za nasprotovanje na način: podpiramo, se strinjamo, ampak potreben je še dodaten premislek, zato bomo predloge vključili v novelo, ki je že v pripravi. Škoda, da si časa za dodaten premislek koalicija in Vlada ne vzameta za predlog, ki ga obravnavamo danes. Zakon je bil kar nekajkrat deležen medresorskega usklajevanja in tudi javne razprave. A vsakokrat je šlo za drugačen predlog z drugačnimi rešitvami. Tako imamo danes pred seboj novelo, ki je neusklajena, ki ne odpravlja pomislekov stroke, ki ne upošteva mnenja Zakonodajno-pravne službe. Če pogledamo statistiko prekrškov, je jasno, da je država popolnoma neučinkovita v dveh stvareh. Popolnoma neučinkovita je na strani preventivne in zmanjševanja števila stopenj prekrškov. Kar se tiče pobranih glob, pa je beseda neučinkovita že skoraj premila. Neizterjanih glob je namreč neverjetnih 60 %. Neplačnike je kot zadnja sankcija v veljavnem zakonu čakal uklonilni zapor. Ker je določbe v zvezi z njim Ustavno sodišče razveljavilo, pa ministrstvo sedaj predlaga nadomestni zapor. V Združeni levici menimo, da kakršenkoli zapor nikakor ni primerna rešitev. Vse, kar se s takšnim ukrepom doseže, je, da imamo v zaporih še bolj kritične razmere in še večji kadrovski manko. Pravega učinka in predvsem odvračilne funkcije pod takšno sankcijo nikakor ne in ne bo dosegla. Ravno odvračilna funkcija je pri nas tisto, kar je največji problem. Pogosti so primeri, ko se podjetjem, odvetnikom, zdravnikom, pa še komu, bolj splača poravnati globo in s prekrški preprosto nadaljevati. Že če pogledamo prometne predpise, je jasno, da tudi način predpisovanja glob ne more doseči želene odvračilne funkcije oziroma globe to funkcijo veliko bolj uspešno zagotavljajo pri materialno šibkejših. Nekoga, ki z avtom za 100 tisoč evrov drvi po cesti, kazen v višini 100 ali 200 evrov ne bo ravno odvrnila od ponovitve prekrška. Kaj pomeni enaka kazen za nekoga brez ali z minimalnimi prihodki, pa si lahko le predstavljate. In tudi nadomestni zapor bo najverjetneje veliko prej doletel socialno šibkejše, ki plačila globe preprosto ne zmorejo, kot pa tiste, ki bodisi spretno skrivajo svoje premoženje ali pa ga imajo dovolj, da jih sankcija preprosto ne gane. V Združeni levici menimo, da je ravno preventiva in primerno zagotavljanje odvračilne funkcije tisto, čemur bi ministrstvo in država morala nameniti več pozornosti. In zapor, pa naj bo to uklonilni ali nadomestni, ni primerna rešitev za dosego takšnih ciljev. Glede na nasprotovanje stroke bi bilo vsekakor bolje, če bi minister vztrajal pri svojem stališču, ki ga je zavzel ob odločitvi Ustavnega sodišča. Takrat smo namreč lahko slišali besede, da je ta institut zanj mrtev in da ne bo predlagal nobenih sprememb. Upam, da po trditvah Vlade, da žica ni žica, danes ne bomo poslušali še trditve, da zapor ni zapor. V Združeni levici predloga ne bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 4. 2016. Ker sta amandmaja Poslanske skupine SDS k 8. in 29. členu vsebinsko povezana, bomo o navedenih členih in k njima vloženih amandmajih razpravljali skupaj. V razpravo dajem 8. in 29. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 8. členu in amandma Poslanske skupine SDS k obema členoma. Želi kdo razpravljati? Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala, za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi, gospod minister! V Slovenski demokratski stranki smo k predlogu zakona o prekrških vložili tri amandmaje, in sicer k 8., 24. in 29. členu. Kot je že predsedujoča povedala, sedaj govorimo o dveh amandmajih k 8. in 29. členu, saj sta med seboj vsebinsko povezana. Jaz sem že v stališču poslanske skupine pojasnila, da bi Ministrstvo za pravosodje moralo res bolj pretehtano iti v nekatere odločitve, zlasti ko govorimo o tako pomembnem vprašanju, kot je uklonilni zapor. Gospod minister, vi ste dobili kar nekaj pripomb s strani, bom rekla, pravnih strokovnjakov, potem s strani tožilstva, s strani gospoda Petrovca, ki je strokovnjak za kriminologijo, dobili ste poudarke, da to vendarle ni najboljši način delovanja, s strani tožilstva in tako naprej. Na vse to ste bili na Odboru za pravosodje tudi opozorjeni. Vendar ste se kot tank odločili, da boste izpeljali to, kar ste si zadali. Mi smo torej vložili amandma k 8. in 29. členu. Tukaj moram povedati, da ko govorimo o uklonilnem zaporu, bolje bi bilo, da bi se uredila pomanjkljiva procesna jamstva, kot da se gre v zamenjavo instituta. Ustavno sodišče namreč nikjer ni reklo, da je uklonilni zapor kakorkoli protiustaven. Nikjer ni to reklo. Tako da ne razumem, zakaj ste po vsej sili šli v takšno spremembo zakonodaje, pa čeprav vas, kot sem že povedala, res ključni akterji opozarjajo, ki se ukvarjajo s tem področjem, da to ni bila dobra odločitev. Zato bi tukaj želela, da bolj natančno pojasnite. Tudi tožilstvo, mimogrede, gospa Janja Vrečič Perhavec je na Odboru za pravosodje jasno povedala, da vztrajajo pri tem, da takšna preureditev ni potrebna, ker Ustavno sodišče ni ugotovilo protiustavnosti uklonilnega zapora, ampak le pomanjkljiva pravna jamstva. Na tožilstvu tudi pravijo, da se bo zaradi tega postopek zakompliciral, ker pač gre za novo ureditev, za nove pristojnosti, kar bo botrovalo tudi kasnejšim pravnim zapletom in procesnim zastojem. In to drži, gospod minister. Glede na to, da že tudi sicer nismo ravno zadovoljni s pravosodnim sistemom, kljub temu da se uvajajo neki koraki, ki bi zajezili recimo pripad in da bi se reševanje določenih zadev hitreje odvijalo, tudi s pomočjo projekta Lukenda, ki je bil izpeljan v letu 2007, ampak vendarle takšne rešitve pač procese zakomplicirajo. Želela bi si od vas konkreten odgovor na to vprašanje, zakaj ste vendarle potem šli v te odločitve, čeprav so vam strokovnjaki s tega področja to odsvetovali. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Poglejte, iskreno rečeno, ne morete v istem odstavku bodisi SDS, bodisi Združena levica, bodisi poslanec Dobovšek, ki ga več ni, citirati dr. Petrovca pa mnenja državnega tožilstva, ker sta bila izrazito nasprotujoča. Dr. Petrovec zagovarja stališče, da je vsakršna zaporna kazen, za kateri koli prekršek kot najnižjo stopnjo kaznovalnega prava neprimeren. Po pravici vam bom povedal, če ne bi bil minister pa ne bi poznal statistik, bi zagovarjal enako stališče kot človek, ki ima zelo liberalen pogled na kaznovalno pravo. Medtem ko državno tožilstvo in Zakonodajno-pravna služba, tako kot je elokventno to predstavila poslanka Irglova, dejansko pravi, in to drži, Ustavno sodišče ni reklo, da je uklonilni zapor sam po sebi protiustaven, ampak da bi rabil dodatne varovalke. Ta vlada pravi, da je uklonilni zapor nepošten in nepravičen. In to pravico ta vlada in to ministrstvo ima. Razumem, da branite v temu smislu nadgradnjo uklonilnega zapora. Navsezadnje ga je sprejela vaša vlada in je preživel leve in desne vlade do odločitve Ustavnega sodišča, ki je bila zelo pozna. Dr. Petrovec je to rešitev kritiziral, celo jaz, dokler sem bil, bomo rekli, v civilni združbi, sem jo kritiziral. In ves čas jo je kritiziral Varuh človekovih pravic. Nobena vlada, leva ali desna, tega ni razveljavila in spremenila. To je odpravilo Ustavno sodišče. Čeprav je bilo vmes veliko nepravičnosti. V posameznih letih so tudi po 180 ljudi zaprli, ker so bili dolžni 120 evrov. Jaz sem ob nastopu mandata ministra za pravosodje napovedal, da se bo Ministrstvo za pravosodje zavzemalo za to. To je pa odgovor vam iz Združene levice. Ni isto uklonilni zapor ali nadomestni zapor. Zapor je zapor, vendar za zelo različne kategorije. Uklonilni zapor te je lahko poslal v arest do trideset dni, če nisi plačal globe 120 evrov. To je, ko lupiš to čebulo, dajmo se tega zavedati. Zato so bili zapori polni mater samohranilk in socialnih primerov. Bili so pa polni tudi serijskih kršilcev cestnoprometnih predpisov, ki se vozijo z neregistriranimi vozili, in tako naprej. Ampak za 120 evrov ki jih nisi plačal, so te poslali v arest do trideset. Ko si prišel iz aresta, zelo po domače povedano, si bil še vedno dolžan 120 evrov ali več. Zato je bil uklonilni zapor nesorazmeren pritisk na socialno šibke, ker je bilo tudi delo v splošno korist v tedanjem nespremenjenem Zakonu o prekrških, ki ga zdaj spreminjamo, urejeno bistveno bolj zakomplicirano. Zato si lahko zelo hitro prišel iz neplačila te globe do zapora do trideset dni, ki se je potem nadaljevalo v bistvu ali pa ponovilo, dokler tega denarja nisi plačal. Uklonilni zapor je nekaj povsem drugega. Zdaj pa gremo nazaj k tistemu. Jaz sem tudi proti temu, da bi za klasične prekrške, ki predstavljajo najnižjo kriminalno količino, lahko nekdo šel v zapor. Vendar je dejstvo, in tukaj smo napravili premislek. Vsi ki govorite, da je treba ta zakon premisliti in tako naprej. Se absolutno strinjam. Ampak jaz sem prvi minister, ki v prvem letu mandata ni Zakona o prekrških spremenil. Saj ste sami videli, koliko sprememb je bilo. Ravno zato, ker smo vodili zelo empirično bazirano razpravo, kaj se v Sloveniji na tem področju dogaja. In dogaja se to, da imamo toliko in toliko tisoč ljudi v Sloveniji, ki storijo prekrške. Pa ne to, veste, da nisi pripet z varnostnim pasom. Ampak prekrški, ki ogrožajo življenja drugih ljudi. Tega iztirjati ne moreš. Tudi če jih pošlješ v arest za 30 dni, oni tega ne bodo plačali. Včasih zato, ker so na socialnem dnu, pa tega ne morejo plačati. Včasih zato, ker, se opravičujem, iz prkosa tega nočejo plačati, pa imajo kje mogoče drugje in tega Furs ne more vzeti iz takih ali drugačnih razlogov. Zato smo uvedli sistem, ki se nam zdi logičen. Prvič, prva stvar je, globo moraš plačati. Mora jo plačati Jože in mora jo plačati Janez. Če si storil prekršek, moraš plačati, ne glede na to, kakšno je tvoje finančno stanje. Če globe ne moreš plačati zaradi svojega finančnega stanja, smo v zakonu, ki ga imate pred sabo, preuredili institut dela v družbeno korist. Se pravi, če ne moreš tega, seveda je to na nek način generalno nepošteno, ampak v taki družbi živimo, v zahodni družbi živimo, če ne moreš plačati, lahko to odlužiš z delom v družbeno korist. Zakaj smo postavili 300 evrov, kot je Nova Slovenija polemizirala? Iz praktičnega razloga. Zato ker smo procesuiranje dela v družbeno korist stane po naših izračunih, po izračunih Ministrstva za delo in družino približno 270 evri. To zahteva nek nadzor, poročila, vključenost centrov za socialno delo itn. In ker v bistvu teh 300 evrov skupne kazni, skupne globe predstavlja izraz nekoga, ki večkrat stori prekršek. Šele če si specialni povratnik, nisi pripravljen plačati, Furs ne more od tebe iztirjati globe, nisi pripravljen te globe odslužiti z družbeno koristnim delom, potem greš pa v arest. Tak je sistem v mnogih evropskih državah in takega smo uzakonili. Nima zveze z uklonilnim zaporom, je povsem nekaj drugega. Povedano drugače. Ko boš imel za tisoč evrov kazni, to pa ni kar tako doseči, za tisoč evrov kazni, ki jih nisi pripravljen ali pa zmožen plačati, ampak jih nisi pripravljen niti odslužiti z delom na Karitasu, Rdečem Križu in tako naprej, potem te pa čaka zapor. Jaz si tega ne želim, ker sem rekel, imam zelo liberalen pogled na kaznovalno pravo. Ampak dejstvo je, da nam statistika kaže, da toliko in toliko ljudi v Sloveniji, govorimo o tisočih, je, ki tudi to počno. In zaradi enakosti pred zakonom menimo, da je ta ureditev primerna. Tukaj pa, ko se sklicujete v svojih nastopih tudi na stroko, dajte prosim upoštevati to, da je bila stroka tukaj zelo kontradiktorna v svojih pogledih. Na eni strani imate Dragana Petrovca, ki je proti kakršnemukoli zaporu, s tem se lahko na načelni ravni strinjam, na drugi strani imate tožilstvo, ki je tudi proti temu ker pravi, da uklonilni zapor je bil kar v redu. Pa, mimogrede, tožilstvo nima s prekrški nič, razen pri zahtevah za varstvo zakonitosti. To bo kolega Gorenak tudi lahko potrdil. Tožilstvo s prekrški nima nič posebnega. Se pravi, poskušali smo vzpostaviti sistem, ki ga nekatere evropske države poznajo, ki bo sistem, ki bo omogočal enakost pred zakonom in dejansko sankcioniral samo tiste osebe, ki so specialni povratniki, ki se izogibajo plačilu glob za prekrške, ki ogrožajo življenja drugih in ki niso pripravljeni za to, v narekovaju, plačati niti z družbeno koristnim delom. V tem smislu si upam reči, da je zakon dober. Kaj bo prinesel? Ne vemo, kaj bo prinesel. Tako kot ne vemo, kaj je uklonilni zapor prinesel. Ampak dajmo na tehtnico. Imeli smo uklonilni zapor za 120 evrov. Lahko vsaka samohranilka, ki ni plačala ali dohodnine ali kakšnega cestnoprometnega prekrška, šla za 30 dni v arest. Ko je prišla ven, je bila še vedno dolžna. In to nadomeščamo z nadomestnim zaporom, kjer moraš biti specialni povratnik prekrškov, ki ogrožajo življenje ali pa javni red. Tisoč evrov moraš biti dolžan državi in tega nisi pripravljen odplačati niti z delom v družbeno korist. Ja, in takrat tudi jaz v svoji liberalni maniri do kazenskega prava menim, da je prav, da greš to odsedet, ker drugače pravna država ne funkcionira. In ker naj bi bili vsi enaki pred zakonom. Zato prosim, ni pošteno, da v istem odstavku nekateri pravite, stroka vam je očitala, da zakon ni usklajen in navajate Dragana Petrovca in državno tožilstvo, ker sta imela absolutno nasprotni stališči. Eni so za to, da se uklonilni zapor ohrani, spremeni z dodatnimi procesnimi varovalkami, drugi je bil pa za to, da zapor nikoli v prekrških ne pride. Jaz bi se postavil na Draganovo stran, če ne bi imel podatkov, ki jih imam od policije in od prekrškovnih organov, da imamo v tej državi tudi ljudi, ki zavestno mnogokrat kršijo zakone in za to nikoli ne odgovarjajo. Govorimo pa o prekrških seveda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Gospod minister, samo zaradi točnosti navedb. Jaz nisem citirala gospoda Petrovca. Sem pa citirala gospo Perhavec s tožilstva, obenem pa sem rekla, da gospod Petrovec ima veliko pomislekov zoper nadomestni zapor. To pa sem rekla. Nisem pa citirala gospoda Petrovca, kaj vse je povedal na Odboru za pravosodje. Jaz nisem govorila samo o omenjenima dvema, gospe in gospodu, ki imata veliko pomislekov zoper nadomestni zapor, ampak sem govorila tudi o nekaterih drugih pravnih strokovnjakih. Recimo gospod Hinko Jenull je v Pravni praksi 17. marca 2016 napisal namreč naslednje. Najprej izraža pomislek nad preureditvijo sistema izterjave glob z novim institutom, torej nadomestnim zaporom. in opozarja naslednje, citiram: "Ustavno sodišče ni ugotovilo protiustavnosti uklonilnega zapora kot takega, ampak le pomanjkljiva procesna jamstva. S tem je omogočilo normativne popravke, ki bi zagotovili ohranitev učinkovitega v praksi že vsestransko preizkušenega pravnega instituta." Takšna dikcija ni nastala v Slovenski demokratski stranki, ampak je to bilo zapisano tudi v Pravni praksi. In o takšnih strokovnjakih sem tudi sama prej govorila. Zdaj pa glede na to, da ta razprava, kot vidim, se razvija v smeri, da naši amandmaji k 8., 29. in pa 24. členu očitno ne bodo sprejeti, smo v SDS razmislili in zakona ne bomo podprli, ker ga ne moremo, gospod minister. Ker pač prinaša nepremišljene poteze. Jaz mislim, ko govorimo o tako pomembnih stvareh, ki so vezane tudi na vprašanja varovanja človekovih pravic, da moramo vendarle biti bolj previdni. Sploh če nas na to opozarja tudi ostala strokovna javnost. Ne govorim o politiki, ampak strokovna javnost. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Spoštovana poslanka, gospa Eva Irgl. Spoštujem vaše mnenje. Želel bi pa si, da bi bili tako premišljeni tudi takrat, ko ste glasovali za potrditev uklonilnega zapora, ki ga je lansko leto za protiustavnega, ureditev, kakršna je bila, spoznalo Ustavno sodišče. Potem, ko je v slovenskih zaporih po mnenju Ustavnega sodišča na podlagi zakona, bili ste poslanka v vseh teh mandatih, slovenskih zaporih protiustavno preživelo približno 5 tisoč ljudi. Razumem vašo skrb. Nadomestni zapor česa takega, kot je uklonilni zapor prinesel, verjamem, da ne bo prinesel in prej sem pojasnil tudi zakaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospa Lilijana, magistra Lilijana Kozlovič, izvolite.
Hvala, predsedujoča za besedo. Tudi sama se moram strinjati, da prostorska kazen naj ne bi obstajala, ampak dejstvo je, da prostorsko kazen imamo. Sama sem bila na odboru, ko smo torej govorili, doktor Petrovec pa tudi tožilstvo, pa naj povem, da se v celoti strinjam, da je bilo popolnoma kontradiktorno in se tega ne da enačiti. Kar se pa tiče mnenja Zakonodajno-pravne službe, ko je bilo tudi rečeno, da je temu oporekala. Strinjala se je na koncu s pojasnili državnega sekretarja in edini pomislek, ki ga je tukaj imela, je bilo vprašanje, da gre tukaj za upravno izvršbo. Tukaj ne gre za kazen, tukaj gre za izvršbo, sploh ne gre za kazen, in o tem je tekla razprava glede Zakonodajno-pravne službe. Kar se pa tiče doktor Petrovca, je pa govoril o učinkovitosti države v smislu 11. septembra, o terorizmu in kako vse več ukrepov gre v smeri omejevanja človekovih pravic. Eksplicitno se pa o nadomestnem zaporu ni izrekel. Zanimivo je, da se nekako zagovarja uklonilni zapor. Prej je bilo povedano, kdo vse pristane v uklonilnem zaporu, torej tudi matere, ki so samohranilke. Veliko več ljudi je tistih, ki jim je odvzeta ta svoboda, ampak to zato, ker morda niti niso imeli sredstev, da bi plačali. Tako da nadomestni zapor v našem sistemu je nov, ampak primerjalnopravna ureditev, Avstrija ima to zelo lepo urejeno oziroma Hrvaška in teče. Pogosto smo v državi uvajali neke nove sisteme in smo se zanašali tudi na primerjalno ureditev. To je tudi pogoj, , da se lahko nek zakon sprejme, da imaš neko primerjalno ureditev, da nekaj čisto na novo ne urejaš. Črtanje tega instituta – kaj pa s tem naredimo? Torej v zakonu ne bomo imeli sploh več neke možnosti. Res, da v tem primeru ne bo poravnana, torej ne bo država dobila denarja. Ampak če bomo črtali – kaj bomo s tem naredili? Tistim najhujšim kršiteljem, ki v končni fazi kršijo tudi mojo človekovo pravico, dovolili, da se mu to odpiše. S tem amandmajem bi v bistvu naredili to. Tako da jaz menim, da je ta ureditev, ki jo predlaga Ministrstvo za pravosodje, primerna. Morebitne pomanjkljivosti, upam, da ne v smislu in verjamem, da tudi ne, kršitve človekovih pravic, pa se bodo lahko v samem postopku izkazale. Hvala.
Hvala lepa, magistrici Lilijani Kozlovič. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati zaključujem razpravo. V razpravo dajem 24. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 18. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 18. uri.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga Zakona o partnerski zvezi v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 4. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 8.b členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji, kot smo že danes tudi razpravljali, smo vložili amandma, ki naj bi vpeljal možnost ugovora vesti tudi pri sklepanju zakona o partnerski zvezi. Ker ne želimo, da bi prihajalo do notranjih trenj, notranjih težav nekaterih, ki mogoče zaradi verskih, etičnih ali kakršnih drugih razlogov gledajo na partnersko zvezo dveh istospolnih oseb, se mi zdi smiselno, da se jim da možnost ugovora vesti in da take pare, ki se odločajo za partnersko zvezo, poročijo osebe, ki s tem nimajo težave. S tem bi tudi vi pokazali najvišjo demokratičnost, da podprete amandma naše Nove Slovenije – krščanskih demokratov, ki daje možnost ugovora vesti matičarjem, vsem, ki so pooblaščeni za sklepanje zakonske zveze in ne nazadnje bodo tudi pooblaščeni za sklepanje partnerske zveze istospolnih parov. V luči neke, bom rekla, sprejetosti, bomo tudi mi razumeli, da tudi vi razumete vse tiste, ki imajo notranje težave. Citirala sem predsednika Stranke modernega centra dr. Cerarja, kaj je o tem rekel. Bilo bi prav, in jaz upam, da ste razmislili o tem in naš amandma podprli.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Predlagani amandma Poslanske skupine Nove Slovenije bi bil v nasprotju s splošnim načelom enakosti pred zakonom, ki ga zagotavlja 14. člen Ustave. Ugovor vesti, predlagan z amandmajem, bi tako predstavljal nedopustno diskriminacijo, ker Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih te možnosti pri sklepanju zakonske skupnosti ne dopušča, čeprav bi se tudi pri sklepanju zakonske zveze uradna oseba lahko sklicevala na osebni, verski, filozofski ali drugi utemeljeni razlog za odklonitev sklenitve zakonske zveze med moškim in žensko. Prav tako ugovora vesti ne dopušča že veljavni ZRIPS. a Amandmaja ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. V Združeni levici bi radi opozorili na dva momenta tega amandmaja. Prvi je strogo tehničen oziroma če gledamo z vidika ustave, je ugovor vesti nekaj, kar je neka temeljna pravica. Ampak mislim, da je treba 46. člen Ustave brati v popolnosti. Glasi se: "Ugovor vesti je dopusten v primerih, ki jih določi zakon, če se s tem ne omejujejo pravice in svoboščine drugih oseb." To, kar predlaga Nova Slovenija s tem amandmajem, pa ni nič drugega. Skratka, ugovor vesti v tem primeru bi pomenil, da ena oseba s svojo odločitvijo posega v pravice, ki jih imajo druge osebe. V tem primeru v dva človeka, ki želita skleniti partnersko zvezo. Drugi argument pa je nekoliko bolj logičen oziroma vsebinski. Ugovor vesti moramo jemati zelo resno, zaradi katerega namena pravzaprav obstaja. Ugovor vesti se uporablja v nekih skrajnih situacijah, v skrajnih primerih. Najlepša ponazoritev je verjetno govor vesti pri služenju oziroma pri vojaški službi, kjer iz nekih osebnih etičnih, filozofskih ali drugih razlogov lahko nekdo odkloni, da bi recimo streljal na drugo osebo. Vendar matičar, pooblaščenec ali pa načelnik neke upravne enote v tem primeru v takšno situacijo ni postavljen. Ta situacija je pravzaprav primerljiva s tem, ko bi recimo učitelj v osnovni šoli, učitelj biologije iz nekega ugovora vesti ne želel poučevati znanstvene teorije evolucije ali pa kaj podobnega. Ali pa, če karikiram še dalje, če bi nekdo na upravni enoti iz svojih osebnih, filozofskih, verskih ali drugih prepričanj ne želel izdati vozniškega ali pa prometnega dovoljena osebi, ki je Rom, temnopolta ali pa kaj podobnega. V takih primerih je ugovor vesti nedopusten in v tem primeru je ta amandma, mislim da, na robu protiustavnosti, tako da to je že nek osnovni razlog, zaradi katerega ga ne moremo podpreti.
Še kakšna obrazložitev glasu? Ne. Prekinjam sejo za 15 minut, ker gospe Vojki Šergan ne deluje glasovalna naprava in potrebujemo toliko časa, da usposobimo sistem, ker morajo imeti vsi pravico do glasovanja. Nadaljujemo ob 18.25.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke, najprej nadaljujem hkrati vas pa moram obveščati, da so tehnične težave prevelike, tako da bomo nadaljevali ob 19. uri.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Žal vas moram obvestiti, da je tehnična težava prehuda, zaradi tega bomo glasovanje opravili jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam sejo zbora, ki jo nadaljujemo jutri ob 9. uri.