Lep pozdrav, spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, predstavniki Vlade, ministrica! Začenjam nadaljevanje 7. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Tanja Cink, Ksenija Korenjak Kramar, Violeta Tomić od 15. ure dalje, dr. Simona Kustec Lipicer od 12. ure dalje, Urška Ban od 16. ure dalje, dr. Milan Brglez, Matjaž Nemec, Matjaž Hanžek, mag. Andrej Šircelj, Žan Mahnič, Andrej Čuš. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O SUBVENCIONIRANJU ŠTUDENTSKE PREHRANE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja, gospodu Tomažu Liscu. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovana ministrica z ekipo, prisotni kolegi in kolegice, lep pozdrav! Zakon o subvencioniranju študentske prehrane je bil sprejet pred dobrimi 13. leti in v tem času večkrat noveliran. O posameznih rešitvah bom malo več povedal med razpravo, da predvsem tisti, ki se prvič srečujejo s tem, s to situacijo, dobijo malo več zgodovinskega občutka. Poleg zakona, pravico študentov do subvencioniranja študentske prehrane, njihove upravičence ter načine in merila subvencioniranja podrobneje ureja pravilnik na tem področju. Kaj pa ponuja zakon, ki je pred nami? Gre za zelo enostaven predlog in ga citira: "S predlagano spremembo se spreminja časovni interval unovčevanja subvencioniranja študentske prehrane tako, da se subvencionirani obroki namesto do 20. ure lahko zagotavljajo do 22. ure." Torej s predlogom zakona ne rušimo nobenega sistema, zato danes argumenti vseh tistih, ki boste nasprotovali temu zakonu, da zakon ni sistemske narave, sploh niso mogoči. Osnovni cilj subvencioniranja študentske prehrane je skozi celotno zgodovino topel, zdrav obrok študentov na dan. Vsakemu študentu en obrok dnevno. Zato je poglavitna rešitev sprememba zakona le določitev novega intervala unovčevanja subvencioniranja študentske prehrane, nič več in nič manj. Obstaja pa kar nekaj pomembnih dejstev in razlogov, zakaj smo v SDS predlagali ta zakon in zakaj menimo, da je potreben tudi vaše podpore. Dva ključna: bolonjski študijski program in pa zahteve študentov. V skladu s potrebami študentov po toplem obroku, predvsem zaradi podaljšanja pedagoškega procesa tudi v večerne ure in zahtevane večje prisotnosti na predavanjih in vajah se omogoča podaljševanje koriščenja subvencioniranja študentske prehrane. Po podatkih nekaterih univerz in njihovih članic je kar nekaj študijskih programov, ki izvajajo predavanja in vaje do 20. ure pa tudi kasneje. To pomeni, da je nekaterim študentom po koncu študijskega procesa onemogočeno koriščenje študentskega bona. Tretji pomemben razlog, zakaj smo zakon vložili, je ta, da predlog zakona nima finančnih posledic za državni proračun. No, ima pozitivne posledice za državni proračun, če študenti sploh ne bi jedli, ampak država mora omogočiti študentu en topel obrok dnevno. Seveda ob tej pozitivni rešitvi za državni proračun, torej da študentje ne bi jedli, in negativni rešitvi za proračun študentov ali njihovih družin se ne bi nihče sekiral, niti za zdravje študentov, ki je en izmed glavnih motivov, zakaj Vlada tega zakona ne podpira. Še ena je negativna zadeva manjše porabe študentskih bonov – koliko vsaj ljubljanskih in mariborskih prehrambnih obratov od tistih fastfoodov pa do eminentnih restavracij ne bi preživelo brez obiska študentske populacije. Čeprav se študentje mnogokrat pritožujejo, da so v teh restavracijah in teh prehrambnih obratih obravnavani kot drugorazredni državljani samo zato, ker imajo študentski bon. No, vsaj to v SDS razumemo, kaj pomeni, če se vsaj občasno počutiš kot drugorazreden. Zadnji razlog zakaj menimo, da je ta zakon potreben. Ta vlada in ta koalicija sta očitno proti rešitvam na področju pripravništva, vajeništva in podobno. Očitno tudi proti temu zakonu, ki pa glede na mnenje vlade temeljijo na popolnoma zgrešenih očitkih, ampak o teh več potem v razpravi. Zdravstvo je v razsulu, Vlado pa kar na enkrat skrbi zdravje študentov. Spoštovana Vlada, kje ste bili ko se je uvajal bolonjski sistem, ki je študente za cele dneve prikoval v učilnice, ali pa na drugi strani drugi ekstremi, ko na primer študentje zjutraj par ur sedijo v predavalnici, potem so tudi do 8 ur prosti, se sprehajajo po Ljubljani, zvečer pa imajo spet študijski program. Kako že gre tista reklama: Lačen si ful drugačen. Pa na žalost sploh vsi študentje nimajo možnosti ostati oziroma prespati v Ljubljani, ampak jih prostorska, predvsem pa finančna stiska prisili še v pot domov, ta vlada pa jim tudi ob tej pozni uri onemogoča uporabo študentskih bonov. Poglejte študentske kampuse v tujini, ne samo za prehrano študentov še za marsikaj drugega je poskrbljeno. Ko bomo v SDS predlagali več športne vzgoje, torej v skrbi za zdravje – boste tudi za? Zakon je torej le kamenček v mozaiku urejanja zadev, kjer je praksa ovrgla zakonsko materijo.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade gospe ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Dragi poslanke in poslanci, predlagatelji! Kot smo slišali iz obrazložitve predlagatelja zakona, je ključen namen spremembe zakona ta, da se nudenje, subvencioniranje študentske prehrane podaljša, in sicer tako, da bi se subvencionirani obroki namesto od 8. do 20., lahko nudili od 8. ure zjutraj do 22. ure. S predlagano spremembo zakonodaje bi se po mnenju predlagateljev doseglo, da bi upravičenci do subvencionirane študentske prehrane le-to koristili kljub podaljšanju pedagoškega procesa in zahtevane večje prisotnosti na predavanjih in vajah. Po mnenju predlagatelja ravno zaradi slednjega določenim upravičencem do subvencioniranja študentske prehrane trenutno ta ni omogočena in zato tudi predlaga dnevno podaljšanje nudenja za dve uri. Vesela sem, da predlagatelj po treh letih, ko je uvedel to spremembo, to ugotavlja, da je to grozen poseg v pravice študentov in da se je v zadnjih treh letih drastično podaljšal čas študijev, obremenitve. In da je to v tem trenutku nujno. Trenutno nudenje subvencioniranja študentske prehrane je določeno v četrtem odstavku 7. člena, ki sicer pravi, da se subvencionira od 8. do 20. ure. Študentje imajo res daljše obveznosti, vendar nikoli v moji karieri na Fakulteti za družbene vede niso imeli 12 ur neprekinjene obveznosti prisotnosti v pedagoškem procesu. Tudi vprašanje zdravja, toplega obroka, ki je bilo izpostavljeno, vsaj smernice jasno pravijo, da je prehranjevanje v poznih večernih urah seveda daleč od tega, da bi bilo zelo zdravo in nujno potrebno. Imamo 550 ponudnikov študentske prehrane, na razpisu izbranih. Letos se spreminjajo razpisni pogoji, tako je voda notri, skratka, sadje namesto sladic, prav zaradi tega, da se teži k zdravi prehrani. Tako da vsekakor stremimo k temu. To podaljšanje od 20. do 22. ure pa vsekakor ni nujno s tega vidika, da bi se jim res zagotovil zdrav in topel obrok. Tudi finančno, če že pravite, da zakon nima finančnih posledic – Študentska organizacija Slovenije je v dopisu, ki ga je na Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti poslala 20. 6. 2013, izračunala, da bi imelo podaljšanje časa koriščenja subvencionirane študentske prehrane z 20. na 22. uro javnofinančne posledice v višini 1,2 milijona evrov. Vendar, kot že rečeno, je to povečanje resnično težko oceniti. In tudi, če ocena Študentske organizacije ni povsem točna, je kljub temu popolnoma jasno, da bi se proračunska sredstva za namen subvencionirane študentske prehrane v primeru sprejetja predloga zakona morala konkretno povečati. Predlagatelj zakona trdi, da predlog zakona ne bo imel posledic na javnofinančna sredstva nad 40 tisoč evrov. Subvencionirana študentska prehrana se lahko koristi 11 mesecev in če bi v teh 11 mesecih vsak dan samo 50 študentov po celotni Sloveniji dodatno koristili subvencionirano študentsko prehrano med 20. in 22. uro, bi bilo povečanje javnofinančnih sredstev že večje od 40 tisoč evrov. Torej, celo če bi manj kot en promile študentov, ki dejansko koristijo subvencionirano študentsko prehrano, ne vseh vpisanih študentov, dodatno koristilo študentsko prehrano v teh dveh urah, bi to že preseglo vaših izračunanih 40 tisoč evrov. Pa si upamo trditi, da bi subvencionirano študentsko prehrano v navedenem intervalu dodatno koristilo več kot pa le promile vseh obstoječih koristnikov? Glede na vse navedeno Vlada meni, da v situaciji, v kateri smo, podaljšanje z 20. na 22. uro pri pravici, ki je dana, in je prav, da obstaja, seveda ni nujno, da ne prinese nikakršne bistvene dodane vrednosti, da ni povezana s tem, da študentom sedaj niso omogočeni topli obroki v 12 urah, ki jih imajo na voljo. Tako jaz res ne vidim nikakršnega razloga, da se ta zakon podpre. To je ena izmed sprememb, ki je bila tudi v času ZUJF opredeljena, in torej bi bilo zanimivo takratno razlago poslušati, kaj je utemeljevalo in vas vodilo, da ste takrat skrajšali z 20. na 22. uro. Hvala.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila gospa mag. Jana Jenko.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Vsem skupaj prav lep pozdrav! Uvodoma naj spomnim, da je dikcija sedaj veljavnega člena, in sicer da je možna ponudba subvencioniranih študentskih obrokov samo do 20. ure, nastala prav na pobudo predlagatelja tega zakona. Če še malo osvetlim. Šlo je za spremembo Zakona o subvencioniranju študentske prehrane v sklopu varčevalnih ukrepov, ki so bili povzeti v Zakonu za uravnoteženje javnih financ. Res je, da je bil Desus v času sprejetja tega zakona del takratne koalicije pod vašo taktirko in tudi mi smo ta zakon takrat podprli. Supervarčevalni zakon je na določenih točkah že padel z ustavnopravnega vidika. Tokrat z danes obravnavano spremembo Zakona o subvencioniranju študentske prehrane pa delček supervarčevalnega zakona rušite sami. Glede na to, da je to tako imenovani varčevalni zakon, je logično sklepati, da je imela omejitev obrokov na 20. uro pozitivne javnofinančne posledice, čeprav takrat ni bila navedena konkretna številka, koliko bi v Republiki Sloveniji privarčevali s časovno omejitvijo koriščenja študentskih bonov. Pri danes obravnavanem predlogu zakona pa predlagatelj trdi, da ni javnofinančnih posledic. Paradiranje s takimi všečnimi zakoni, ko niti ne prikažete vseh dejstev, je milo povedano nesprejemljivo. Omenim naj še to, da je v letu 2014 prišlo do zadnje spremembe Zakona o subvencioniranju študentske prehrane. Takrat je bil s strani Študentske organizacije Slovenije podan predlog za podaljšanje ure za koriščenje študentskih bonov. Poslanska skupina SDS takrat tega predloga Študentske organizacije ni posvojila in ni predlagala spremembe v tej skupini. V Poslanski skupini Desus bomo nadaljnjo obravnavo predloga tega zakona zavrnili. Zavedamo se namreč, da javnofinančne posledice za naše davkoplačevalce niso zanemarljive. Predlagatelj jih sicer zanika, ampak je treba povedati, da samo podaljšanje koriščenja bonov za dve ure prinese manko za proračun v višini 1,2 milijona evrov. Poleg tega argumenti, ki jih navaja predlagatelj, da študenti ostanejo lačni, ker jim študijski proces ne dopušča zaužitja obroka tekom dneva oziroma ne utegnejo niti do osme ure zvečer pojesti kosila, ne vzdržijo. Študijski proces na nobeni od fakultet ali višjih strokovnih šol ne traja neprekinjeno 12 ur. Zakon o visokem šolstvu postavlja normative za obremenitve študentov. Tako dodiplomski študijski programi obsegajo najmanj 20 in največ 30 ur predavanj seminarjev in vaj tedensko in 30 tednov letno. Tudi če študijski program vsebuje praktično usposabljanje, skupna obremenitev študenta ne sme preseči 40 ur na teden in 42 tednov letno. Pravilno zdravo prehranjevanje naj bi pomenilo zaužitje zadnjega obroka nekje okoli 18. ure. To je še eden razlog za to, da ne podaljšujemo subvencioniranje prehrane iz javnih sredstev na tako pozno uro, kot je predlagana, namreč tudi država je dolžna skrbeti za zdravje svojih državljanov. Naše stališče do predloga sprememb Zakona o subvencioniranju študentske prehrane je, kot že povedano, negativno. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Marija Bačič.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana ministrica in državne sekretarka, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog spremembe Zakona o subvencioniranju študentske prehrane, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila opozicijska SDS. Poraja se dvom v iskrene namene predlagateljev, ko pa so ravno oni tisti, ki so avtorji ureditve, ki jo zdaj želijo spreminjati. V duhu varčevalnih ukrepov so preko ZUJF uvedli novi sistem študentske prehrane, ki je omejil koriščenje študentski bonov. Argument natrpanega urnika in daljših študijskih obveznosti je bil v času sprejemanja ZUJF argument Študentske organizacije, ki je spremembi nasprotovala, pa so ga takrat preslišali, danes ga sami uporabljajo kot glavni argument novele zakona. Predlog, ki so ga prej zagovarjali in branili, zdaj označujejo kot nepravičen, neutemeljen in nepošten. Nenehno ukvarjanje s predlogi, ki so oblikovani glede na trenutne politične potrebe ne pa potrebe ljudi, je neproduktivno. Ko si v poziciji pač lahko obljubljaš vse, a žal bi se ti bombončki marsikomu zataknili v grlu ob spoznanju, kakšno ceno bi bilo za to treba plačati. V tem primeru, kot je izračunala Študentska organizacija, menda celo 1,2 milijona evrov. Kje jih bomo vzeli? Bomo rezali otroške dodatke ali pa raje subvencije za malico osnovnošolcem. Socialni demokrati pravimo ne. Socialni demokrati v celoti soglašamo z Vlado Republike SLovenije, ki v zvezi z navedbami ugotavlja, da študijski proces ne traja neprekinjeno 12 ur, toliko, kolikor je dnevno na voljo ur za koriščenje študentskih bonov. Tudi mi menimo, da študenti ne smejo imeti predavanj oziroma vaj neprekinjeno od 8 do 20 ure, zato morajo imeti primeren čas za kosilo, kjer koristijo študentske bone. Trditve predlagateljev, da zakon ne bo imel posledic na javnofinančna sredstva višjih od 40 tisoč evrov, so še en dokaz sprenevedanja. Javnofinančne posledice so namreč kot že rečeno ocenjene na 1,2 milijona evrov. Čeprav gre za oceno čez palec, ker je pravo vrednost težko oceniti, je kljub temu popolnoma jasno, da bi se proračunska sredstva za ta namen morala konkretno povečati. Kakorkoli, če povzamem. Študenti zaradi tega, če zakon ne bo sprejet, ne bodo nič na slabšem kot so danes, lahko pa bi na račun tega zakona poslabšali položaj koga drugega in na to Socialni demokrati ne bomo pristali. Rešitev predlaganega zakona ne bomo podprli. Glasovali bomo proti sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavil gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Danes je pred nami predlog, da se podaljša možnost koriščenja študentske prehrane iz 8. na 10. uro zvečer, ki ga bomo v Združeni levici podprli. Predlog je vložila opozicijska SDS. Predlagatelja poudarjam, da pokažem na dvoličnost, ki jo prakticira SDS. Prav SDS je namreč 2012 pripravil zloglasni napad na delavce, študente in upokojence, poznan kot Zakon o uravnoteženju javnih financ, ZUJF. Takratna vlada Janeza Janše se je hvalila, kako je s tem zakonom prihranila 460 milijonov evrov. Da je v resnici povzročila več kot 700 milijonov evrov škode v gospodarstvu, da so temu primerno upadli proračunski prihodki in da je s tem poglobila drugo recesijo, seveda raje molči. Privarčevala je torej minus, ki nas tepe še danes, hkrati pa je velik udarec doživela kvaliteta javnega dobrega, s tem vse državljanke in vsi državljani. Ti ukrepi naj bi bili torej namenjeni varčevanju, a v resnici so varčevalni ukrepi le krinka za prerazporejanje družbenega bogastva in moči od delavskega razreda, navadnih ljudi, 99 %, če hočete, v korist tistih najbogatejših in v korist kapitala. Tri leta po katastrofi imenovani ZUJF, ko so posledice poglabljanja revščine in uničevanja javnega sektorja vse hujše, se pod te protisocialne politike z velikim zanosom podpisuje vlada Mira Cerarja. V tem je dostojna naslednica svoje predhodnice vlade Alenke Bratušek. Minister za javno upravo Boris Koprivnikar že napoveduje, kako morajo do sedaj menda začasni varčevalni ukrepi, postati stalni, kako morajo postati strukturne reforme. A bodimo pošteni. Za varčevanje dosledno glasuje celoten politični establishment od desnice do leve sredine, ne glede na to za kakšno masko in za kakšnimi frazami se sicer skriva. V zgodbi zategovanja pasu ima svoje mesto tudi omejevanje študentske prehrane. Takratna vlada Janeza Janše je ostala slepa in gluha za vse argumente in tudi tu storila škodo in krivico, ko je študentsko prehrano omejila do 8. zvečer. Ali gre pri današnjem predlogu za demagoško potezo ali za posipanje s pepelom, bo presodil vsak sam. V Združeni levici ga bomo tokrat podprli, ker gre za ukrep, ki bi sicer skromno izboljšal položaj študentov in študent. A male napredne stvari še nikoli niso ničesar zares rešile in tako tudi današnji predlog ne rešuje študentske problematike. Da bi to dosegli potrebujemo sistemske spremembe, ne le všečnih bombončkov, še posebej ne s strani tistih, ki so najbolj globoko zarezali v javni visokošolski sistem in mu spustili največ krvi. Kvaliteta izobraževanja je neposredno povezana s kvaliteto življenja vseh državljank in državljanov, zato je urejanje področja študentov treba začeti prav pri visokem šolstvu. Za nas v Združeni levici to konkretno pomeni, prvič, polno financiranje javnega, vsem dostopnega in brezplačnega visokega šolstva na vseh stopnjah študija. Drugič, odpravo privilegijev akademskih mandarinov oziroma privilegiranih elit in konec izkoriščanja mladega akademskega prekariata. Tretjič, odpravo fevdalnih odnosov na univerzi in njena demokratizacija. Naj o univerzi odločajo tisti, ki se jih ta zares dotika in je njihov interes tudi javni interes. V prvi vrsti so to gotovo študenti, nikakor pa režimski birokrati in profiterski akademski delavci, kakršna je situacija danes. A še tako kvalitetno izobraževanje ne služi svojemu smotru, če se študenti ne morejo zares vključevati vanj oziroma to vključevanje poteka pod neenakimi pogoji. Če ob vstopu v višjo in visokošolsko stopnjo izobraževanja ne poskrbimo za izenačitev podedovanih premoženjskih razmer, tudi univerza zgolj reproducira in utrjuje nepravična družbena razmerja. Takšno je stanje danes in z ukrepi, ki jemljejo javnemu šolstvu, ki dajejo prednost zasebnemu šolstvu in ki gredo na roke akademskim elitam, se to stanje še poslabšuje. V Združeni levici odločno zagovarjamo šolstvo, ki prispeva k javnemu interesu, zmanjšuje družbeno neenakost in meritokratsko omogoča posamezniku, da si kroji svojo življenjsko srečo neodvisno od premoženjskih izhodišč. Reorganizacija dela in socialne varnosti je zato drugi sklop, bistven za ureditev položaja študentov. To pomeni, prvič, zagotovitev zadostnega števila dovolj visokih štipendij za vse, ki jih potrebujejo in drugič, ukinitev izkoriščevalskega prekernega študentskega dela in študentskih servisov, ki se iz njega napajajo. Ob izpolnjenih teh dveh pogojih študentom delo za golo preživetje ni več potrebno, vendarle je prva naloga študenta ta, da študira. Še vedno pa ima možnost, da se po lastnih željah in potrebah vključuje v druge oblike dela. Predlagani zakon se navezuje na vse omenjene tematike, je le drobec pri urejanju vprašanja študentov in njihovega socialnega položaja. Ker se bo ta za študente malenkost izboljšal, bomo predlog podprli. Predvsem pa moramo ob tem razširiti fokus in se vprašati, kakšno šolstvo oziroma bolj specifično visoko šolstvo si želimo. In tu je naš odgovor jasen: kvalitetno, javno in vsem dostopno. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavila gospa Iva Dimic.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana ministrica z ministrsko ekipo, kolegice in kolegi poslanci! Predlagatelji novele zakona o subvencioniranju študentske prehrane predlagajo, da se termin za koriščenje subvencionirane prehrane podaljša iz 20. na 22. uro. Po podatkih nekaterih univerz in njihovih članic je namreč kar nekaj študijskih programov, ki izvajajo predavanja in vaje do 20. ure in dlje. Po sedaj veljavnem zakonu to pomeni, da je nekaterim študentom onemogočeno koriščenje subvencionirane študentske prehrane. Krščanski demokrati bomo omenjeni predlog podprli. Pri tem pa razmišljamo, zakaj sploh z zakonom urejati in omejevati časovni termin koriščenje študentskih bonov. Študentke in študentje so namreč odrasle samostojne osebnosti in verjamemo, da bodo sami najbolj ocenili, kdaj tekom dneva potrebujejo topel obrok. Vsakemu človeku namreč odgovarja drugačen ritem življenja. To je sicer težja pot, saj od družine in države zahteva veliko več vložka v vzgojo, izobraževanje in informiranje o zdravi prehrani, od nas starejših zahteva zgled, na drugi strani pa ima lahko pozitivne posledice tako na kakovost življenja kot nenazadnje na zdravstveni sistem. Krščanski demokrati podpiramo rešitve, ki zagotavljajo, da so v sistem ponudnikov študentske prehrane vključeni le tisti, ki omogočajo zdrave, celostne obroke in da se iz te ponudbe izloči ponudnike hitre, nezdrave prehrane. Kot lahko izvemo iz dokumenta, smernice zdravega prehranjevanja za študente, ki ga je leta 2008 naročilo Ministrstvo za zdravje prav za potrebe urejanja subvencionirane študentske prehrana, lahko na podlagi kvantitativnih in kvalitativnih raziskav o prehranjevalnih navadah in življenjskem slogu prebivalcev Slovenije sklepamo, da je stanje prehranjevanja mladostnikov in odraslih prebivalcev Slovenije zaskrbljujoče. Razpoložljive raziskave o načinu prehranjevanja kažejo, da je prehrana slovenskega prebivalstva nezdrava. Povprečni prebivalec Slovenije ne zaužije priporočenega števila dnevnih obrokov, ritem oziroma režim prehranjevanja je neustrezen, energijska vrednost zaužitih obrokov je previsoka, na jedilnikih je premalo sadja in zelenjave. Krščanski demokrati verjamemo, da bodo odgovorni poskrbeli, da se bo ohranil visok standard študentske prehrane in bomo glasovali za predlog novele.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek bo predstavila gospa mag. Mirjam Bon Klanjšček. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Skupina poslank in Poslancev stranke SDS z novelo Zakona o subvencioniranju študentske prehrane predlaga, da se subvencioniranje študentske prehrane podaljša, in sicer tako, da so obroki namesto do 20. lahko nudijo do 22. ure. S tem predlagatelji želijo doseči, da bi upravičenci do subvencionirane študentske prehrane le-to lahko koristili kljub podaljšanju pedagoškega procesa in zahtevane večje prisotnosti na predavanjih in vajah. Kot vemo, je bila omejitev, da se subvencionirani obroki lahko nudijo od 8. do 20. ure, uvedena leta 2012 z zloglasnim z Zakonom za uravnoteženje javnih financ, torej ZUJF. Omenjena sprememba Zakona o subvencioniranju študentske prehrane je bila zgolj ena od sprememb med nekaj desetimi zakoni, v katere je posegel ZUJF. Zakon o subvencioniranju študentske prehrane je do omenjene spremembe v 7. členu namreč določal, da imajo upravičenci pravico do enega subvencioniranega obroka za vsak delovni dan. Za sobote in nedelje pa so upravičenci v primeru, če v tem času v skladu s študijskim programom opravljajo študijske obveznosti, in to izkažejo s potrdilom, ki ga izda izobraževalni zavode. Z ZUJF pa smo študentom pravico do subvencioniranih obrokom omejili za čas študentskih počitnic. Tako niso več upravičeni do subvencioniranih obrokov od 15. julija do vključno 15. avgusta. Slednjemu fiskalnemu ukrepu nismo nasprotovali, saj ni posegel v število uopravičencev do subvencioniranja študentske prehrane. Šlo je za razumen in racionalen ukrep. Hkrati pa je kot že omenjeno, ZUJF poleg tega določil tudi, da se subvencionirani obroki lahko nudijo le v času od osme do dvajsete ure. Člane in članice zavezništva smo takrat na nesmiselnost tovrstne prepovedi opozarjali, a nam Vlada kot predlagatelj v kaotičnem postopku obravnave predloga zakona in odločanju o nekaj sto dopolnilih nanj ni znala podati razumljive obrazložite. Smo jo pa, kot kaže, dobili v mnenju sedanje vlade. Naj citiram: "Vlada Republike Slovenije strmi k zdravi prehrani in k zdravemu načinu prehranjevanja. Zaužitje kosila po 20. uri pa je v nasprotju z zdravim prehranjevanjem. V kolikor bi se študentom dala možnost, da subvencionirano študentsko prehrano koristijo po 20. uri, bi jih verjetno kar nekaj to možnost tudi uporabilo in tako bi prihajalo tudi do primerov, ko bi študentje namesto dnevnega obroka raje zaužili večernega ali pa bi ob določenih dneh koristili tako dnevni kot tudi večerni obrok." V Zavezništvu na podlagi mnenja sedanje vlade sklepamo, da stranka SDS leta 2012 verjetno res ni bila avtorica za nas nesmiselne prepovedi in da je šlo za domislico strokovnih služb pristojnega ministrstva, ki so pripravile spremembe 7. člena Zakona o subvencioniranju študentske prehrane. V zavezništvo sicer pozdravljamo skrb Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti za zdrav način prehranjevanja. Če pa smo že pri tem, opozarjamo, da se v strokovni javnosti pojavljajo različna mnenja, in sicer nekateri priporočajo, da se ne je po 18. uri niti po 20. uri, drugi trdijo, da naj bi zadnji obrok zaužili od dve do tri ure pred spanjem, kar pomeni, da omenjene ure sploh niso relevantne. Sicer pa ima stroka različna mnenja tudi o prehranski sestavi večernih obrokov in še bi lahko naštevali. Pristojno ministrstvo želimo opozoriti, da ne gre več za šolo obvezne otroke, ki nimajo opravilne sposobnosti niti za odraščajočo mladino v adolescenci, ampak za že emancipirane mlade odrasle. Na tem metu sicer ne želimo nadalje razvijati teorij o zgodnji odraslosti in osamosvajanju. Na mestu pa je trditev, da če država ali institucije in organizacije, v katerih se človek, temu sistematično odvzamejo odločitve, ne moremo govoriti o tem, da se bo ta naučil odgovornega odločanja. Naj pri tem navedem zelo razvpit in znan citat: "Odgovornost je kot mišica, če je ne treniramo, zakrni ali pa se sploh ne razvije." Sicer pa v Zavezništvu ministrstvo želimo opozoriti, da je tako imenovani mehki paternalizem, ki poskuša spremeniti posameznikovo vedenje z opozorili, za nas sprejemljiva in boljša rešitev kot prepoved ali zapoved. Predlog zakona bomo iz navedenih razlogov podprli. Če se bo obravnava zakona nadaljevala, pa bomo z dopolnili omenjeno prepoved poskušali v celoti odpraviti. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila gospa Vojka Šergan.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane predstavnice Vlade, poslanke in poslanci! Danes imamo pred seboj predlog zakona, ki ureja pravico študentov do subvencionirane študentske prehrane ter način in merila njenega subvencioniranja. Poglavitni namen novele zakona je časovno podaljšanje koriščenja subvencionirane prehrane za študente, in sicer z 20. na 22. uro zvečer. Naj pri tem uvodoma spomnimo, da so bili ravno predlagatelji tisti, ki so leta 2012 z Zakonom za uravnoteženje javnih financ časovno omejili koriščenje študentske prehrane, takrat sicer s ciljem zagotoviti vzdržne javne finance in zmanjšanje proračunskih izdatkov. V Poslanski skupini SMC podpiramo pravico študentov do subvencionirane prehrane, saj le-ta temelji na cilju, da se med študijskim procesom vsem nezaposlenim študentom omogoči nižje stroške študija in kakovostnejšo prehrano, kar posledično vpliva tudi na kakovostnejši študij. Prav tako ocenjujemo, da je veljavni sistem ne glede na spremembe subvencioniranja iz leta 2012 dober in študentom omogoča topel in zdrav obrok na dan, kar je tudi glavni namen subvencioniranja študentske prehrane. Nenazadnje, Slovenija ima v primerjavi z ostalimi evropskimi državami odlično urejen sistem subvencioniranja študentske prehrane. In prav je, da tako tudi ostane. V poslanski skupini tako ocenjujemo, da je veljavna ureditev ustrezna. Pri spremembi, ki jo želijo uveljaviti predlagatelji, pa je treba pogledati tudi nekoliko globlje. Prvič, predlog zakona ne predvideva nikakršnih proračunskih posledic, ki bi jih prineslo časovno podaljšanje koriščenja subvencionirane študentske prehrane. Drugič, spomnimo se, da je do ukrepa časovne omejitve koriščenja prehrane med drugim pripeljalo tudi dejstvo, da je bil velik delež subvencij koriščenih prav ponoči, ko večina restavracij ne obratuje. Študentje so se tako posluževali predvsem hitre hrane, kar pa ni glavni namen subvencioniranja. Tudi danes ob bok tej spremembi, ki je pred nami, je treba premisliti o zdravem vidiku prehranjevanja in prehranjevalnih navad naših študentov. Zavedamo se, da so študentje časovno obremenjeni ter da pedagoški proces ponekod traja tudi do večernih ur. Vendar pa menimo, da se v veljavnem časovnem intervalu pravica do subvencionirane prehrane lahko zagotavlja nemoteno, saj študijski proces neprekinjeno ne traja več kot 12 ur. Tako menimo, da je treba nadaljevati z veljavno ureditvijo, ki temelji na zagotavljanju toplega in predvsem zdravega dnevnega in ne večernega obroka. Iz zgoraj navedenih razlogov v Poslanski skupini Stranke modernega centra novele zakona ne bomo podprli. Podpiramo pa nadaljnje izvajanje sistema subvencioniranja študentske prehrane, saj menimo, da je ta ustrezna in zadostno naslavlja potrebe študentov po zdravem in uravnoteženem prehranjevanju, kar je tudi njen glavni namen.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila gospa Jelka Godec.
Predsedujoča, najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav ministrici, ekipi, vsem ostalim! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagamo po nekaterih sedanjih besedah ideološko temo in odpiramo ideološka vprašanja, češ, da se ukvarjamo z zadevami, ki smo jih v preteklosti nekako sami predlagali. Povedala bi takole, Resolucija o nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje 2015–2025, ki je nismo v Slovenski demokratski stranki napisali, jo pa budno spremljamo, in prav tako Zakon o subvencioniranju študentske prehrane, ki je bil sprejet junija 2014, ki ga prav tako ni napisala Slovenska demokratska stranka, ga pa budno spremlja, v vseh teh dokumentih pa tudi v Pravilniku o subvencionirani študentski prehrani piše, da je treba študentom med študijem omogočiti prehranjevanje v skladu z javnozdravstvenimi priporočili, za izboljšanje zdravja te populacije omogočiti nižje stroške študija, omogočiti kakovostnejšo prehrano v vseh študijskih središčih v Sloveniji, in s tem seveda prispevati h kakovostnemu študiju. Tudi te teme bi lahko danes odprli, kako vladajoča stranka oziroma Vlada v tem času, ko je sprejela te resolucije, to tudi uresničuje. Sprejete so bile smernice zdravega prehranjevanja za študente in med specifičnimi cilji je zapisano, da je treba povečati kakovost subvencioniranja študentske prehrane in zdravo prehranjevanje študentov, ukrep pa zagotavljanje strokovne podpore ponudnikom prehrane študentom, z namenom prilagajanja realne ponudbe veljavnim smernicam. Ali res uresničujemo te smernice, ki so zapisane? Upravičenci, torej študentje, pa imajo po Zakonu o subvencioniranju študentske prehrane pravico do enega subvencioniranega obroka vsak dan in ne govorimo, da imajo možnost za več obrokov, tako kot smo slišali v nekaterih razpravah, in da govorimo o dnevnem in nočnem obroku. S predlogom sprememb Zakona o subvencioniranju študentske prehrane, ki je danes na mizi, podaljšujemo uro, ko lahko študentje dobijo topel obrok iz 20. na 22. uro. In slišali smo, da po podatkih nekaterih univerz in članic univerz so določeni študijski programi, ki izvajajo predavanja do 20. ure. Vsi ste govorili, da to ni res, nihče pa ni navedel nobenega primera. Vam pa lahko navedem primer, ko je to res. To je smer Slikarstvo, kjer imajo predavanja od 10. ure zjutraj do 20. ure zvečer in če želite, vmes imajo uro, enkrat prosto in še enkrat potem, torej dve uri, ne skupaj, ampak eno po eno. In zdaj mi povejte, kdo od vas poslancev je zmožen v eni uri pojesti kvaliteten obrok, tako kot pravite, da je treba kvalitetno zagotavljati prehrano študentom. Kar se pa tiče ZUJF. Moram reči, da sama pri tem predlogu nisem sodelovala, in tudi mislim, da je kar nekaj poslancev, tudi iz Slovenske demokratske stranke, ki takrat niso bili v parlamentu, marsikdo od vas tudi ne. In spomniti je treba, da ste imeli oziroma tisti, ki ste sedeli 23. 6. 2013 v Državnem zboru, tudi možnost spremembe Zakona o subvencioniranju študentske prehrane, kjer je to zdaj zapisano, da od 8. do 20. ure lahko koristijo študentje prehrano, pa vendar naredili popolnoma nič. In danes se tudi Vlada hvali s tem, da imamo takšno gospodarsko rast, da določene določbe v ZUJF lahko odpišemo oziroma se črtajo. Zakaj se ne črta ta zadeva? Če govorite o kakovostni prehrani študentov, če govorite, da boste pomagali najšibkejšim, potem je zdaj pravi trenutek, da to omogočite. Glede na to, kaj vse poslušamo zadnja dva večera v različnih medijih, da pač je gospodarska rast 2,6 BDP in zdaj bomo pač določene zadeve iz ZUJF črtali. Potem dajte črtati ta člen. Dve uri podaljšanja, omogočite študentom, tistim, ki želijo ta obrok zaužiti zvečer, da se jim to omogoči v restavracijah. Pred dnevi, mislim da, je ena od poslank spraševala, kaj lahko naredimo poslanci za to, da omogočimo šibkejšim dostojno življenje, to je primeren trenutek. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej ima besedo predstavnik predlagatelja gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Dovolite, da povem v uvodu par stavkov glede na vse slišano tako s strani Vlade kot poslanskih skupin. Neiskreni nameni in tako dalje – motiti se je človeško. Eni se v tej vladi motijo dnevno, eni tedensko, eni mesečno pa tega niti nočejo priznati. Mi v poslanski skupini, ja, SDS je bila v vladi takrat, ko se je sprejemal ZUJF, mislim da, štiri ali pet poslancev iz tistega mandata, nobeden pa ni bil minister. Danes smo poslušali o tem, kako je ta ZUJF zloglasen, kako je slab, kako je spremenil to določbo. Danes imate, spoštovani kolegi, Desus, SD in pa SMC, torej tisti, ki nasprotujete temu zakonu, možnost, da eden del tega zloglasnega ZUJF, ki je kriv za vse, spremenite. Pa nimate poguma. Tudi SD in Desus ste bili v letu 2014 del vlade, ki je spreminjala Zakon o subvencioniranju študentske hrane, pa niste spremenili te odločbe, da bi dali interval iz 20. na 22. ure. Kot sem že kot predlagatelj rekel, ne gre za nobeno sistemsko rešitev, ampak preprosto, da je praksa ovrgla teorijo. Naslednja stvar, ki je zelo pomembna. Po zakonu je vsakemu študentu država dolžna omogočiti oziroma subvencionirati en topel obrok na dan. Zdaj, ko se vlada hvali, kako bi pa to prineslo finančne posledice 1,2 milijona, po mnenju Študentske organizacije. Povejte, v tujini govorite, kako imamo gospodarsko rast, kako bodo nekaj novega naredili, doma pa kontra, varčujete. Kaj bi bilo, če bi vsi študentje izkoristili možnost toplega obroka na dan? Kakšne bi bile posledice potem za proračun? Tukaj ima predlog zakona iz leta 2007, takrat se je pravilnik sprejemal – katera hrana mora biti, naj ne bi hodili v fastfoode, kot je bilo danes povedano in tako naprej in so zneski opredeljeni. Po naših podatkih niti približno vsi študenti na žalost ne izkoristijo možnost toplega obroka. Kaj bi šele potem bilo, če bi se študentje odločili, da bodo vsi, namesto da doma zaradi varčevanja jedo pri starših in se potem odpravijo na študij pa ne glede na to, ali so rojeni pod srečno zvezdo in so Ljubljančani, da lahko gredo skoraj v copatih na faks, ali pa kdo, ki se mora iz Lendave ali Kopra pripeljati v Ljubljano na študij in doma poje ob 12. uri kosilo, gre na vlak, pride ob 15. uri v Ljubljano, med 16. in 20. uro ima predavanja in potem preden bi šel domov, bi šel na en topel obrok, ki mu ga je država po zakonu dolžna omogočiti. Pa ste poti, ker je ta zloglasni ZUJF to onemogočil. Vi ste proti ZUJF, prejšnja vlada je bila proti ZUJF – in vsi vemo, katere stranke so bile v prejšnji vladi –, sedanja vlada je proti ZUJF, vsaj tako se govori pa ste proti temu zakonu. Ko pridete čez mejo Slovenije pa vsi: pakt stabilnosti, nacionalni reformni program, hvala bogu, da imamo ZUJF. Po moje je to dvoličnost. Mi smo rekli, zmotili smo se, poskušamo predstaviti. Edino predstavniki Združene levice lahko govorijo, ker do sedaj niso imeli možnosti biti na vladi in so tudi prvič v parlamentu. Ampak, da slišim s strani SMC, kako tega ne podprli, ker je ZUJF to naredil, ampak tega zloglasnega ZUJF pa ne bomo spreminjali. Spoštovani, malo svetohlinsko, se vam ne zdi?! Mi v SDS, pa očitno tudi kolegi iz Nove Slovenije pa tudi Pozitivna Slovenija oziroma Zavezništvo Alenke Bratušek, prej kot Pozitivna Slovenija, smo videli, da pa nekaj je treba spremeniti, in danes s tem zakonom določen del ZUJF, ki je za vas tako slab, spreminjamo. Ampak ne. Koalicija trmasto vztraja in vztraja. Še par zadev. Najprej mnenje Vlade: Ob tem je treba poudariti tudi vidik zdravega prehranjevanja. Fino in fajn. Ampak če gre študent zvečer ob osmih na kosilo, večerjo, topel obrok, potem pa se ali v copatih odpravi v študentski dom ali pa gre še na zadnji vlak proti domu in da pride še domov. Kakšna država smo, da mu tega ne omogočimo? Še enkrat povem, zmotili smo se očitno, popravljamo. In bomo dvignili roko za oziroma pritisnili tipko za spremembo zakona, ker so študenti to predlagali. Jaz verjamem, da so študenti verjetno tudi leta 2013, ko je bila dokaj podobna vlada, to predlagali, ampak takrat sta bila odprta 6. in 8. člen, 7. pa so očitno predstavniki ministrstva preskočili, ko bi lahko na pobudo Študentske organizacije spremenili številko z 20. na 22. uro. In potem Vlada, ki se hvali z gospodarsko rastjo in kako bo zdaj vse boljše, ker so oni na oblasti, napiše: "Tako bi prihajalo tudi do primerov, ko bi študentje namesto dnevnega obroka, raje zaužili večernega." So what?! Če pride študent ob treh popoldne v Ljubljano in ima predavanje od 16. do 20. ure, zakaj pa ne bi smel imeti večernega? Zakaj ne, kje je problem, če se študent odloči, da namesto, da bo izkoristil kosilo med pavzo, kot imamo v Državnem zboru med 11. in 14. uro, on bo pa namesto tega zvečer? Mi vidimo v tem nek ideološki in sistemski problem, ki ga pač ne bomo rešili. In potem napišejo: "Ali pa bi ob določenih dnevnih koristili tako dnevni, kot tudi večerni obrok." Država zagotavlja študentu en topel obrok na dan. In na srečo države, vsi študentje ne izkoristijo tega toplega obroka. Torej študenti na račun svojega oziram družinskega proračuna skrbijo za to, da je državni proračun lažji. Če bi vsi izkoristili, koliko milijonov bi potem moralo ministrstvo oziroma vlada zagotoviti? Me zanima, kakšen bi bil potem odgovor. In tukaj smo tudi potem na javnofinančnih sredstvih, o katerih danes govorimo, in potem ministrica pravi, da podaljšanje ni nujno. Nujno bi bilo, če bi vsaj 100 % študentov izkoristilo ta bon med 20. in 22. uro, potem bi bila to nujna rešitev. Ampak, verjetno gre za le nek spekter študentov, promile, procent, 10 %, ki bi morda tu pa tam zaradi študijskega programa izkoristili ta bon. Ampak spet je problem, očitno izključno samo en – ta SDS je vložil en zakon in zaradi tega SDS bomo danes celoten dan posvetili delu v Državnemu zboru. Če ne bi bilo SDS, bi itak že včeraj sejo Državnega zbora končali in bi bili poslanci od 23. aprila do 2. maja na dopustu, ampak ta SDS vlaga zakone in očitno tudi onemogoča vladi, da bi se s čim drugim ukvarjala. Pa bom morda še v nadaljevanju izkoristil svoj čas. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravi naj se gospa Iva Dimic. Izvolite.
Podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovane predstavnice Vlade. Uvodoma moram oceniti, da je po mojem trdnem prepričanju sistem subvencionirane študentske prehrane v Sloveniji zelo dobro urejen oziroma zelo dobro organiziran. Seveda so tukaj možne zagotovo še nekatere izboljšave, ampak po mojem trdnem prepričanju to, kar vi predlagate ob tej priložnosti, ni takšna izboljšava, ki bi neko kvalitativno vrednost prinesla sistemu subvencioniranja študentske prehrane. Jaz moram tukaj biti, pa brez zamere, zelo kritičen do tega vašega predloga zakona. Jaz ga ocenjujem kot populističnega. In to v negativnem pomenu te besede, saj se mi ne zdi primerno, da nabirate neke politične točke na plečih šolajoče se mladine. Ne bom ponavljal tega, da ste vi bili iniciatorji tega zakona, saj nenazadnje je tudi Desus takrat šalčko pristavil zraven, ampak veste, da se takšna razprava, ki bo danes več kot tri ure potekala, lomi samo na tem, ali bodo študenti imeli možnost se prehranjevati tudi po osmi, do desete ure zvečer ali ne. Pač ni korektno, jaz mislim, da bi fokus moral biti kje drugje. Eden izmed vaših argumentov, ki sem jih seveda slišal, je podaljšanje pedagoškega procesa. Da v celem dnevu do 20. ure ni zadosti časa, da si študent ali študentka kulturno, nemoteno in povsem v miru naje, zaužije en zdrav, topel obrok, tega pač jaz ne morem verjeti. In če bi temu bilo tako, oprostite na izrazu, pa naj hudič vzame takšno izobraževanje oziroma takšno šolstvo, da je neprekinjeno od 8. do 20. ure študent vezan na neki učni proces in da si ne more privoščiti eno uro ali pa dve uri vmes pavze, da se naje, to pač je zamene nevzdržno. Naslednja zadeva – da bodo pri tem imeli tisti, ki organizirajo študentsko prehrano, torej fastfood je bilo rečeno in eminentni lokali, težave pri tem, jaz mislim, da ne bodo imeli, se bo to fokusiralo na ta čas, kot je že zdaj do osme ure in ne po osmi uri zvečer. Naslednja zadeva – finančne posledice. Meni se zdijo tukaj finančne posledice povsem irelevantne, ko gre za možnost prehranjevanja študentov, ko gre za možnost zdravega prehranjevanja študentov in njihove perspektive. Jaz pač mislim, da kakšen evro več ali kakšen evro manj v proračunu ne sme igrati nikakršne vloge. Jaz bi se seveda strinjal, da večji fokus kot sem uvodoma povedal, večji poudarek damo na zdravo prehrano, kvaliteto, kakovostno prehrano, predvsem pa, to me je malo zbodlo, jaz upam, da temu res ni tako, da so študenti, ki se prehranjujejo s študentskimi boni, drugorazredni konzumenti. To seveda ne sme biti in to je absolutno nevzdržno. Tukaj, če bi res bili kakšni indici k temu, je treba zadevo s kontrolo absolutno eliminirati. Jaz sem prepričan, da je ob zaključku – ne mislim predolgo razpredati o tej temi –,moje trdno prepričanje, da je treba študentom zagotoviti ravnovesje med njihovimi študijskimi obveznostmi, seveda tudi obštudijskimi obveznosti, kamor nenazadnje ali pa ob tem sodi tudi seveda zdrav način prehranjevanja in ostale aktivnosti, ki vodijo v zdrav način življenja mlade populacije. Najlepša hvala za pozornost.
Hvala. Besedo ima gospa Iva Dimic. Pripravi naj se gospa Andreja Potočnik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Bom uporabila besede mojega ravnokar predhodnika, ko je izrazil, če pa je tako slabo v tej državi, v tem šolstvu, da študentje ne morejo vzeti oziroma koristiti pred 20. uro toplega obroka, naj hudič vse zame. Pa verjetno bo, ker verjetno poznate, kako je – tisti, ki se izobražujejo na visokošolskem strokovnem študiju, začnejo s prakso ob 7. zjutraj, so do enih v neki ustanovi, lahko omenim tukaj zdravstvene delavce, in potem tečejo na predavanja in so predavanja velikokrat do 20. ure ali pa še kakšno minuto čez. Najbolj, kar me žalosti, je pa to, da, kar krščanski demokrati vseskozi opozarjamo, je to, da mora veliko študentov oddelati svoje delo, da so zaposleni, da iščejo študentsko delo in da potem gredo še na fakulteto ali tako. In če bi se držali tudi vsi ostali tudi v koaliciji programa Nove Slovenije, Odgovori za prihodnost temu, ne bi bilo tako. Zakaj mi pravimo, da je največja sociala v tej državi in najboljše okolje so nova delovna mesta za njihove starše. Tako ne bi bilo treba študentom delati ob študiju, če bi imeli njihovi starši dostojne zaposlitve, dostojno plačane, tako pa smo priča v tej državi mnogoterim primerom, ko morajo študenti opravljati delo, da lahko vzdržujejo dva brezposelna starša doma. Mislim, da je z vsem razumevanjem treba tukaj vseeno pogledati tudi, v kakšnih razmerah živijo študentje. Kako naj en roditelj z 285 evri denarne socialne pomoči vzdržuje študenta ali dijaka? Saj to je nemogoče! Mislim, da bi morali tukaj najprej zagotoviti delovna mesta za njihove starše in potem bi lahko govorili o kakršnemkoli drugačnem načinu koriščenja študentskih bonov. In kot sem že omenila, krščanski demokrati ne razumemo, zakaj bi sploh morali omejevati časovno, kdaj bodo študentje hodili na tople obroke. Poudarek pa bi dala, da obroki pa bi morali biti zdravi. In kolikor sem sama seznanjena, je res že neko uvajanje vode in sadja in tako naprej. Ampak študentje so vendarle odrasle samostojne osebe in jaz sem prepričana, da oni vedo, kdaj oni potrebujejo hrano, in jih ne moremo z neko uro pa še, da je kakšna petnajst minut zamika, omejevati na kakšen način. Bi pa rada poudarila drug vidik, ki ga krščanski demokrati vidimo, in to so močne družine. Družine, ki morajo biti povezane, da lahko prenesejo dobre vzorce tudi na otroke, tako vzgoje, odnosa, prehranske navade, kar je zelo pomembno, če želimo, da bodo ti naši študenti, ki se prehranjujejo, tudi zdravo živeli. Vemo, da je več vidikov, da se potem pozna tudi na zdravstvu. Par mesecev nazaj smo razpravljali tudi o vidiku sladkih pijač in kako je obremenjena zdravstvena blagajna tudi na ta način. Se mi zdi, da premalo poudarka damo na to, kakšno je stanje študentov in zakaj je treba ta premik ure. Jaz osebno ga niti ne bi omejevala, ker se mi zdi, da je vsak odgovoren za svoja dejanja in ve, kaj mu to pomeni. Ampak zakaj do tega pripelje, pa danes še nisem slišala. Mogoče bo še tekom razprave, da pripelje do tega zato, ker veliko študentov si mora poiskati, je primorano si samostojno poiskati svoje življenje že v študentskih časih pri osemnajstih, devetnajstih letih, ker mora dejansko sam sebe preživeti, ker ima doma lahko tudi dva starša brezposelna, pa še kakšnega brata in sestro. To so pa tisti vidiki, ki jih pa tudi pri takem zakonu ne bi smeli spregledati. Jaz sem vesela, da se napoveduje gospodarska rast, ko se bodi verjetno nekatere stvari lahko razrahljale, ko bo več pravic prišlo nazaj, sem vesela, da je bil ZUJF sprejet tako, da ko bo gospodarska rast presegla 2,5 %, 2,6 %, da se te stvari razrahljajo, ker dejansko ta naša mladina, se mi zdi, da je res trenutno v neki zagati, iz katere ni lahko priti. Ukrepi morajo biti njim namenjeni. Krščanski demokrati imamo prave odgovore na to. To so naši odgovori za prihodnost, za nova delovna mesta in potem bo tudi v tej državi lažje, boljše in pa predvsem lahko bomo govorili o neki solidarnosti in pa seveda tudi o boljši socialni politiki, predvsem pa o boljši družinski politiki. Toliko za enkrat. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Andreja Potočnik, pripravi naj se gospod Franc Jurša. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, gospa ministrica, ostale kolegice in kolegi, pozdravljeni! Pozdravljam tudi kolege, bodoče verjetno, študente, dijake na balkonu! Žal moram še enkrat ponoviti in vas opozoriti, da je predlagatelj predlagal spremembo lastnega predloga iz leta 2012, se pravi v času Janševe vlade. Takrat je bila sprejeta časovna omejitev za koriščenje študentskih bonov, prej te omejitve ni bilo. Danes se pogovarjamo o prestavitvi ure koriščenja bonov iz 20. na 22. uro. Naj vas spomnim, zakaj ste takrat sprejeli to omejitev. Glavni vzrok časovne omejitve je bil sprejet z namenom zagotovitve vzdržnosti javnih financ in za zmanjšanje proračunskih izdatkov. Poleg tega je bila ukinjena tudi subvencionirana prehrana od 15. julija do 15. avgusta, hkrati pa tudi časovna omejitev od 8. ure zjutraj do 8. ure zvečer. Za razliko od gospoda Lisca verjamem, da leta 2012 niste naredili napako, kot ste prej omenili, ampak ste iz finančnega vidika zadevo zelo dobro premislili. In s tem se dejansko strinjamo danes tudi mi v Poslanski skupini SMC. Osebno menim, da je čas od 8. do 20. ure, se pravi 12 ur popolnoma dovolj, da subvencionirana študentska prehrana zadosti pogoju toplega obroka. Argument predlagatelje, da pedagoški proces traja tudi po 20. Uri, drži, vendar je treba povedati, da so vmes prekinitve. In gospa Godec je prej omenila oziroma poudarila, da imajo študentje na smeri Slikarstva samo dvakrat po eno uro, ponavljam, samo dvakrat po eno uro, in da ta čas ni dovolj, se pravi, da ne zadošča, da bi študentje dostojno pojedli obrok. Gospa Godec, ki jo trenutno ni v dvorani, verjamem, da me posluša zunaj, kako pa potem lahko delavci in zaposleni pojejo svoj topel obrok v pol ure. Moramo potem tukaj spremeniti zakonodajo na eno uro? Ne vem, v Poslanski skupini SMC zagotavljam, da obrok lahko pojemo v pol ure, v eni uri pa sigurno. Toliko časa, kot ga imajo študentje na smeri Slikarstva. Poleg tega bi rada poudarila, da ne kršimo nobenih smernic oziroma resolucij, saj študentje danes lahko v roku 12 ur, ponavljam, v roku 12 ur, lahko pojejo topel in zdrav obrok oziroma če je zdrav, se odločajo sami. Iz teh razlogov, ki sem jih navedla, žal, vašega predloga ne morem sprejeti. Hvala.
Hvala. Besedo dajem predstavniku predlagatelja, gospodu Tomažu Liscu.
Hvala. Morda nekaj opazk na gospoda Prikla in gospo Potočnik. Gospod Prikl je rekel, ni dodane vrednosti. Jaz pa mislim, da je dodana vrednost tega zakona oziroma dodana vrednost je v tem, da boste proti temu zakonu, ker bo država privarčevala. Torej se boste hvalili, da ste pa vi del ZUJF še dodatno spravili v državni proračun. Gospod Prikl je rekel, da je zakon populističen. No, to slišim od poslanca iz vrst Desusa, ki so leta 2008 obljubljali draginjski dodatek za upokojence v vrednosti 300 evrov, povprečno pokojnino ali kako je že bilo v vrednosti tisoč evrov. In potem smo danes mi populisti, ker smo rekli, da priznavamo napako. In gospa Potočnik je rekla, ja, ZUJF je slab tudi na tem področju, vi, vi, vi, danes boste pa proti temu. Mi rečemo, pa nisem bil takrat niti blizu vlade, niti poslanec nisem bil, da smo proti oziroma da smo za to, da se podaljša, ker so pač želje študentov takšne. Praksa je drugačna, kot je hotela pokazati teorija. In resnično ne razumem, ZUJF je slab, vi pa ste proti. Danes imate pa idealno možnost, da to rešite. Še ena zadeva, glede zdrave prehrane. Vam bom prebral člen iz leta 2007. 1. člen se glasi: "Ponudnike subvencionirane študentske prehrane izbere ministrstvo na javnem razpisu, v skladu s predpisi o izvrševanju proračuna. Pri razpisu sodelujejo v okviru razpisne komisije predstavnik izvajalca." Zadnji stavek: "V javnem razpisu se kot prednostni kriterij upošteva kakovost hrane in njena cena, natančneje pa to določi pravilnik. Prednostni kriterij: kakovost hrane in njena cena." Če pa so se na ministrstvu odločili, da so pa, da ne bom našteval, ponudniki hitre hrane, v skladu s kakovostjo hrane in njeno ceno, pa to ni problem niti mene niti SDS, ampak je to problem tam levo, ker očitno na vladi predstavljajo predpise. Potem imamo celo, kaj je nadzor, kaj se lahko naredi, pisni opomin, prepoved izvajanja subvencioniranja študentske prehrane za ponavljajoče pomanjkljivosti, izreče se kršitev pogodbe, in tako naprej. Ampak v zakonu je, če pa praksa ne funkcionira, ne vem, kako lahko potem zakon spremenimo, če se neka razpisna komisija odloči, da ta in ta ponudnik hitre hrane pa ima kakovostno hrano, razen če bomo v zakon dali pod prehodne določbe, ne vem, v Ljubljani zagotavljajo kakovostno prehrano ta, ta, ta, ta, v Kopru ta, ta, ta, in tako naprej. Potem pa lahko pravilnik ukinemo in rečemo, evo, v zakonu bomo povedali, kateri gostinski ponudniki za tekoče študijsko leto so dovolj dobri. In še enkrat, 12 ur procesa, nimajo vsi možnost biti v Ljubljani 24 ur na dan. Ne boste verjeli, ampak veliko je tudi študentov vozačev, ali zaradi prostorskih stisk v študentskih domovih ali pa zaradi finančnih stisk njih in njihovih družin ali pa zaradi družinskih obveznosti ali pa kakšnih drugih razlogov se vozijo. In verjetno ne bodo prišli zjutraj ob 7. v Ljubljano, zato da bodo, če imajo študij med 16. in 20. uro, od 8. zjutraj pa do štirih popoldne čičali pa čakali ali kakšne neumnosti počeli v Ljubljani, ampak verjetno tudi doma kaj počnejo in pridejo kakšno uro pred študijem v Ljubljano ali pa v zadnjem trenutku. In sedaj se da možnost, da po končanem študijskem procesu zaužijejo topel obrok. In tisto, kar je ta zloglasni ZUJF ukinil, danes skušamo spremeniti. In vi ste proti. Kriv pa je na koncu itak SDS.
Hvala. Besedo ima predstavnica Vlade gospa dr. Anja Kopač Mrak, ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Hvala za besedo. Zdaj smo malce verjetno že od same vsebine zašli. Morda bi vseeno rekli, kako dobro imamo urejeno subvencioniranje študentske prehrane. Smo verjetno edina država, ki imamo takšno obliko. Torej, da dejansko, ne glede na cenovne, nobenih, ko otrokom subvencioniramo malico v osnovni šoli, ko jim subvencioniramo kosilo in malico v srednji šoli, veljajo materialni cenzusi. Edino univerzalno pravico glede prehrane imajo študentje. Ponosni smo na to, verjetno bi si želeli, da bi bilo tudi tam v nižjih ravneh podobno. In zdaj se bomo v Državnem zboru tri ure pogovarjali o tem, ali je nujno in za dobrobit študentov – bili so celo stavki, da dajemo najbolj ogroženim, da če tega ne bomo sprejeli, ne bomo pokazali dobre volje do najbolj ogroženih med nami – zaradi tega ali podaljšamo pravico do unovčitve bona, ki jo ima vsak študent, ali bomo to pravico podaljšali od 20. na 22. uro zvečer. In zdaj se pogovarjamo, da ste vi tako dobri zaradi tega, ker razumete in priznavate napako ZUJF, mi na vladi smo zelo grdi in tisti, ki smo v vladi, ker pač tega ne želimo dati in zavračamo, kljub temu, da je gospodarska rast in da bi si to lahko privoščili, to vašo določbo. Pa jaz včasih res ne vem, pri vseh stvareh, s katerimi se moramo v tej državi ukvarjati, da pa izpostavite, da je pa to najpomembnejša, to je pa res [[…]]Verjamem, da bi študenti želeli koristiti subvencionirano prehranjevanje od 20. do 22. ure. Verjetno bi jim lahko tudi popolnoma omejili. Ampak dejstvo je, da ko je bil predlagan ZUJF, je ta posegel v 36 zakonov. Ampak, zanimivo, ta določba, ki jo danes obravnavamo, je bila trajne narave, torej ni bila vezana na gospodarsko rast, in takrat je bila usklajena tudi s ŠOS. Zakaj? Zaradi tega, ker je enostavno šlo za to, da se omeji raba, ki ni utemeljena. Če nekdo od 8. ure zjutraj do 20. ure nima časa, pri čemer je jasno, da pravilnik določa, da ima vsak študent pravico enega bona na delovni dan – po informacijah se jim boni, če jih ne izkoristijo, tudi iz meseca v mesec prenašajo, torej, lahko tudi večkrat, če imajo več bonov, jih izrabijo več na dan. Torej, nikakor ne gre za to, da nekdo ne bi mogel jesti. In tudi dejstvo je, da imamo v državi 550 ponudnikov študentske prehrane. Ja, res, največ jih je v okolici študentskih središč, univerzitetnih središč, zaradi tega, ker je tam tudi največ študentov, ki koristijo te bone. So pa tudi drugje po Sloveniji. Torej argument, da nekdo v 12 urah – lahko se zgodi, zagotovo se komu kdaj zgodi, da morda ne more, zaradi tega, ker ima tudi druge obveznosti, vendar da rečemo, da je to sistemsko onemogočeno, da mladi koristijo topel obrok, ker jim ne damo pravice, da to izkoristijo od 20. do 22. ure, pa presodite sami, pa ne samo glede glasovanja, ampak tudi na splošno. V Vladi smo veseli, da je bila lansko leto gospodarska rast taka, da se lahko pogovarjamo o tem, kako bomo nekatere ukrepe ZUJF sprostili, predvsem tiste, ki so najbolj posegli v socialno-ekonomski položaj naših državljank in državljanov. Ja, na žalost ne moremo vsega, pa bi si želeli vse sprostiti. Na primer, državne štipendije, omenili ste možnost študiranja. Ja, državna štipendija v petem razredu je ena takih, ki jo bomo sprostili, ker je bila z ZUJF omejena. Otroške dodatke, ki so tudi pomembni, bomo sprostili. Dvignili bomo minimalni dohodek. Zavračanje tega zakona ni a priori zaradi varčevanja ali finančnih posledic. Ne gre za to. Vendar, kot predlagatelji ste dolžni, vsak je dolžan navesti točne finančne posledice. In Vlada je samo povedala, da to, kar ste navedli, ni res. To je dejstvo. Glasovanje bo pa pokazalo. Verjetno bo pa razprava o drugih vaših predlogih bolj utemeljena in mnogo bolj vsebinska, kot je ta. Hvala.
Hvala. Besedo želi predstavnik predlagateljev, gospod Tomaž Lisec.
Hvala. Spoštovana ministrica, vi ste ena redkih ministric v tej Vladi, ki sem jo tudi javno že pohvalil, da dobro delate, vsaj na določenih področjih, predvsem tistih vsebinskih, ne ideoloških. Pa me je malo zmotilo, no. Rekli ste, da je za nas to najpomembnejša tema. Tega nismo rekli. Niti nismo rekli, da je to sistemsko onemogočeno, mi pa to sistemsko rešujemo. V uvodu sem povedal, gre za povsem tehnični člen – namesto do 20. ure je možno do 22. ure. In mi priznamo napako iz ZUJF, ki je bila takrat, kot ste sami rekli, usklajena s Študentsko organizacijo. Zdaj pa so študenti prišli do nas in so rekli, "če je možno." Verjamem, da ne bo ne vem koliko tisoč študentov vsak dan izkoristilo to možnost, da bodo ravno od 20. do 22. ure koristilo študentske bone oziroma tople obroke. Zgodilo se pa bi, če bi bilo omogočeno. In edini razlog proti temu je to, da je problem za državne finance, ker vsak bon, ki ga država da, ga subvencionira, torej, gre en evro oziroma 2,45 evra – če se ne motim, ministrica bo vedela – iz državnega proračuna za topel obrok študentov. Kar se tiče finančnih posledic – mi je zdaj šlo iz glave, že kar nekajkrat smo imeli v tem mandatu finančne posledice pripravništvo, vajeništvo, celo vlada sama je enkrat rekla primer, mislim, da je bilo vajeništva, da je mogoče urediti finančne posledice, potem so se pa čez 14 dni spomnili pa ni možno. Tudi sami so v tem mandatu že sprejemali zakone, kjer je pisalo: zakon nima finančnih posledic, pa smo vsi vedeli, da jih ima, ampak ste dali glavo dol in pritisnili tipko za. Mi pa samo trdimo, da nima dodatnih finančnih posledic, ker zakon opredeljuje, da vsakemu študentu pripada topel obrok na dan. In da bi bila najboljša finančna posledica za državo, če študentje ne bi koristili študentskih bonov. Država bi bila najbolj srečna v tem primeru, bodimo pošteni. Vsak bon, tudi tisti eventualni med 20 in 22 uro je pač deloma tudi strošek države in kljub temu, da je bilo takrat to mišljeno v ZUJF kot trajnostni ukrep, ga lahko danes spreminjamo. In zanimivo je, res, še enkrat, tisti, ki ste najbolj proti ZUJF, boste danes glasovali proti spremembi ene določbe ZUJF.
Hvala. Besedo ima gospod Franc Jurša. Pripravi naj se gospa Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Ko sem gledal današnji urnik za razpravo, sem bil relativno močno presenečen. Kaj bomo govorili 3 ure in 20 minut o dejansko dveh številkah, ki se nanašata na čas zamika možnosti koriščenja študentskih bonov za prehrano. Veste, v naši poslanski skupini kljub temu, da govorite, pa ne menjamo stališča, mi ostajamo še vedno na tistem, kar je bilo sprejeto z zloglasnim ZUJF. Moram reči, da v ZUJF so bile tudi dobre stvari in bile so tudi slabe stvari. Času primerno smo takrat pač sprejemali nekatere, spreminjali predpise, ne nekatere, kar precej predpisov, ki so posegali v pravice državljank in državljanov. To nismo lahko počeli, ampak zavedali smo se, da smo bili v času, ko je dejansko pred vrati trkala zloglasna evropska trojka. Glede na to, da nekateri pa spreminjate svoje mišljenje odvisno od tega, kako vlogo imate v Državnem zboru oziroma v vladi. Spoštovani kolegi, veste, ko si pač v vladi, je treba skrbeti še za nekaj drugega kot pa, ko si v opoziciji, ko lahko deliš všečne predloge. Tega se vi dobro zavedate, to ste se tudi zavedali takrat, ko ste bili odgovorni in ste vodili vlado. Gospodu Liscu moram eno stvar povedati oziroma odgovoriti. Večkrat omenjate v Državnem zboru in citirate nepravilno predsednika stranke, kateri pripadam. Veste, jaz temu rečem enostavno in preprosto laž. Predsednik je rekel, če imajo lahko tajkuni to, kar imajo, potem lahko imajo tudi upokojenci tisoč evrov penzije. In bi vas prosil, da poskusite poiskati tekst in ga citirati dosledno, ne pa na nek način udriahte po njem za tisto, kar ni izrekel. Jaz bom zdaj govoril konkretno o zakonu. Zakon o subvencioniranju študentske prehrane je bil sprejet leta 2002. Mislim, da verjetno ni več poslanca, ki je takrat sedel ali pa je, se opravičujem, sem se spomnil, kdo je, ki je sprejel takrat ta zakon in je določil do enega subvencioniranega obroka na dan imajo pravico študenti in bilo je tudi povedano, da lahko dobijo tudi obrok v soboto in nedeljo, ampak morajo dobiti potrdilo ustrezne šolske organizacije, se pravi visokošolske organizacije oziroma visokošolskega zavoda. In potem smo se te zadeve lotili leta 2012, ko smo sprejemali ZUJF in v 104. členu napisali takole: nimajo pravice do subvencioniranega obroka od 15. julija do vključno 15. avgusta in da morajo bone izkoristiti od 8. ure do 20. Ure. Da bi podkrepil še zadevo, kljub temu, da trdite, da ste ugotovili, da je to bil ukrep, ki ni bil korekten, da pač zadevo spreminjate, citiram gospoda, ki ga cenim, mag. Andreja Vizjaka: "Imamo ukrep, ki se nanaša na študentsko prehrano, in sicer poslej bo možno koristiti študentske bone zgolj takrat, kadar so študentske obveznosti in izpitni roki in ne bo možno to koristiti v enem mesecu, torej od 15. julija do 15. avgusta, ko tudi se bo omejilo to koriščenje samo na obdobje med 8. in 20. uro." Torej gospod Vizjak je to predlagal in s študentsko organizacijo je to zadevo tudi uskladil. Jaz ostajam na stališču, takrat smo to sprejeli, bomo tudi zdaj tako potrdili. In še enkrat povem, da teh stališč okoli tega, smo verjetno edini v Državnem zboru, ki jih ne bomo menjali.
Hvala. Besedo ima gospa Janja [[…]]Besedo želi predstavnik predlagatelja gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala. Gospod Jurša, zelo korektno navedbo, ne bom se dotaknil tega glede spreminjanja stališč, ker Desus ima problem s stališči opozicij. In zakaj? Ker ga nikoli v opoziciji ni, oni so vedno na oblasti. Kar se pa tiče izjav gospoda Erjavca, jaz priznam, da mu dnevno ne sledim, ker toliko izjav, kot jih on da dnevno, verjetno niti ostali koalicijski partnerji ne sledite, ampak STA, 26. 8. 2008: "Prvak Desusa Karl Erjavec je zastavil cilj Desus za prihodnje mandatno obdobje. Upokojencem bi namenil najmanj tisoč evrov pokojnine." Nisem bil na tiskovni konferenci, ker vsak dan, ko gre na Vlado, da izjavo, ko gre z Vlade da izjavo, popoldne da izjave v imenu stranke in tako naprej. "Upokojencem bi namenil najmanj tisoč evrov pokojnine." Za mene je STA nek vir. Za mene je STA nek vir. Tudi piše: "Vsak upokojenec s polno delovno dobo bi moral dobiti tisoč evrov pokojnine. Takšna je vizija predsednika Desusa Karla Erjavca za naslednja štiri leta." Nisem bral magnetograma tiskovne konference, se gospodu Erjavcu, gospodu Jurši globoko opravičujem, ker kot sem rekel, nimam niti želje slediti vsem njegovim izjavam, ampak STA, Finance, pa ne delamo reklamo še ostalim medijem, so to zapisali. Jaz kot državljan leta 2008, torej takrat strokovni sodelavec Poslanske skupine SDS, sem si to zapomnil. In če naši spomini to hranijo, hranijo pa medijske objave, tako da če sem se jaz zlagal, sem se zlagal izključno zaradi tega, ker sem prebral izjavo: "Erjavec upokojencem obljublja najmanj tisoč evrov pokojnine." Če pa gospod Erjavec tega ni rekel ali pa je bilo vzeto iz konteksta, popravek lahko sledi, verjetno tudi za leto 2008, čeprav je že sedem let od tega.
Hvala. Besedo ima gospa Janja Sluga, pripravi naj se [[…]]Proceduralno, gospod Jurša. Izvolite.
Ta razprava gospoda Lisca je bila čisto izven konteksta točke dnevnega reda, katerega obravnavamo, in je ponavljal tista zadeve, ki jih je že v razpravi povedal, da ne bom rekel, pod narekovaji, l [[…]], zato vas prosim, da ga drugič opozorite na njegovo razpravo.
Dajem besedo kot predlagatelju. Proceduralno, izvolite gospod Tomaž Lisec.
Spoštovana podpredsednica. Spoštovani gospod Jurša, vi ste rekli, da sem se zlagal, ko sem govoril o tem, kaj je gospod Erjavec govoril in obljubljal. Vi ste meni rekli, da sem se zlagal. Jaz pa samo citiram medijske objave, ki pravijo, kaj je gospod Erjavec rekel. Če sem se jaz zlagal, priznam, mogoče narobe je bil omenjen gospod Erjavec, ampak Erjavec upokojencem obljublja najmanj tisoč evrov pokojnine, 170 komentarjev in tako naprej, nikjer pa spodaj ne vidim pravice do popravka. Tako da gospod Jurša, edino prosim, ne meni reči, da sem lažnivec in sem se zlagal, če govorim to, kar sem prebral. Če pa v članku narobe piše, se pa gospodu Jurši in gospodu Erjavcu opravičujem, ampak naslednjič naj dajo pravico do popravka, da bomo vsi vedeli, da velja kakršenkoli že je bil kontekst izvzet iz tistega, kar je gospod Erjavec mislil. Če je pa nekaj drugega rekel, kar je pa mislil, pa tudi na žalost nimamo vpliva na ta njegova izvajanja.
Predlagam, da sedaj nadaljujemo z obravnavo predloga zakona. Besedo ima gospa Janja Sluga, pripravi naj se gospa mag. Jana Jenko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ne bom proceduralno, čeprav sem mislila tudi jaz predlagati, da se v prihodnje kogarkoli, ki se oddalji od teme, od katere smo se v tem trenutku oddaljili, pozove, da seveda upošteva dnevni red in razpravlja o tej temi. Jaz bom rekla tako, da je v bistvu na prvi pogled predlog SDS o podaljšanju unovčevanja bonov do desete ure zvečer zelo všečen. Ko se pa malo poglobiš, pa moram reči, da sem našla kar precej razlogov proti temu podaljševanju. In sicer če samo pogledamo historiat, moram reči, da seveda, če bi predlagatelj spoznal, da je z ZUJF naredil napako in bi zdaj želel to napako popraviti, bi to bilo povsem legitimno. Moram pa povedati, da sem v pregledu historiata teh predlogov ugotovila, da je ta isti predlagatelj že v času svoje prve vlade z ministrom Drobničem poskušal podoben ukrep sprejet, pa je bilo takrat strašno nasprotovanje in predlog niti ni bil vložen v proceduro. Zato lahko rečem, da močno dvomim, da gre zgolj za spoznanje, da je bila s tem ZUJF narejena napaka, ki se jo zdaj želi odpraviti. Takrat je predlagatelj ZUJF navajal, da je eden temeljnih razlogov za uvedbo omejitev prihranek v proračunu. Jaz danes moram povedati, da to ni temeljni razlog, zaradi katerega predloga ne bom podprla, torej finančni učinek ni temeljni razlog. Bom v nadaljevanju tudi povedala zakaj ne in kakšni so drugi razlogi. Kljub vsemu pa bi se pri tem finančnem učinku ustavila, namreč navaja se v predlogu, da finančnih učinkov ni. Če pa gremo gledati nazaj, se pravi, če obrnemo zadeve in dejansko pogledamo, kakšne finančne učinke je ta določba ZUJF takrat prinesla, pa lahko ugotovimo, da je bilo v letu 2011 za študentsko prehrano, se pravi za tiste subvencije, ki so bile unovčene, namenjeno 17,4 milijonov evrov. Pa če zdaj izpustim leto 2012, ker je v sredini začel veljati ZUJF in ne bi bilo primerljivo leto, pa gledam, recimo, zgolj leto 2013 in 2014, je na tej postavki kar 3 milijone evrov manj. Torej finančni učinki so. In seveda, če upoštevamo navajanja študentov, da so določeni finančni učinki tudi zaradi krize, ker so določeni študenti spoznali, da je kljub vsemu cenejše, če si obroke pripravljajo doma in ne koristijo subvencionirane prehrane, pa po ugotovitvah ministrstva ocenjujemo, da zgolj ukrep ukinitve izvajanja študentske prehrane v času med 15. julijem in 15. avgustom prispeva k prihranku približno 700 tisoč evrov letno. Po izračunih študentske organizacijei kot je bilo že tudi danes rečeno, pa bi ti dve uri prinesle dodatnih 1,3 milijona. Jaz sicer dvomim, da je ta številka pravilna, definitivno pa ni manjša od 40 tisoč evrov in bi torej v predlogu morala biti navedena. Ker predlagatelji navajate kot razlog za ta predlog tudi podaljšanje študijskega procesa, sem se sama malo tudi poglobila v urnike fakultet. Poteg programa, ki ga je kolegica Godčeva navedla, kjer je pa tudi sama navedla, da sta vmes dvakrat po ena ura prosti, moram reči, da nisem zasledila tako ekstremnih urnikov, da bi lahko rekla, da se je v tem času nemogoče poslužiti toplega obroka. Edina smer, ki ima maksimalno trikrat tedensko predavanja do 20. ure zvečer, je univerzitetni program Družboslovna informatika na FDV, in to četrti letnik. Tam so resnično predavanja trikrat tedensko tudi do 20. ure zvečer. Vsi ostali programi imajo do 20. ure zvečer predavanja zgolj enkrat oziroma maksimalno dvakrat na teden, pri čemer se jim predavanja takrat začnejo ob 10. ali ob 12. uri in imajo vmes najmanj dve ali celo štiri ure premora. Tako da bi zelo težko rekla, da si v tem času dveh ur ne morejo privoščiti toplega obroka. Jaz v bistvu primerjalno gledano, če pogledamo tudi druge evropske države, ugotavljam, da imamo v Sloveniji ta sistem zelo dobro urejen, kot je že ministrica poudarila, pripada vsem študentom bon za topel obrok, ne zgolj tistim, ki so socialno ogroženi. Z veseljem lahko ugotovim, da v nobeni drugi evropski državi to ni tako dobro urejeno. V nekaterih državah na primer, kot je Švedska, imajo študentje pravico do denarnega nadomestila, s čimer se krijejo tudi stroške prehrane. Avstrija pa na primer subvencionira prehrano v gostinskih lokalih, ki nudijo prehrano po znižanih cenah za vse študente. Nekatere države imajo menze na fakultetah, kjer je hrana cenovno ugodna, pa sem si pogledala tudi odpiralne čase teh menz. In če pogledamo na primer v Nemčiji, lahko vidimo, da so večinoma odprte do 15. ure. Od 12 študentskih menz, ki sem jih gledala, sta zgolj dve odprti do 18. ure, ena do 18.30 in ena do 19. ure. Vse ostale, kot rečeno, do 15. ure ali še manj. Na Švedskem sem pogledala pet menz, vse so odprte do 15. ali do 16. ure. Zgolj ena od njih je dva dni v tednu, torej v ponedeljek in torek, odprta do 19. ure in ne do 22. ure. Zasledujejo pa te menze popolnoma iste cilje, kot jih zasleduje naše subvencioniranje študentske prehrane, to je nuditi študentu topel obrok. Iz navedenega lahko zaključim, da je sistem dober, da ne potrebuje nikakršnih sprememb. Predlagane spremembe ne omogočajo nikakršne večje kvalitete v koriščenju študentske prehrane, zato tega predloga ne bom podprla. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Vojka Šergan, pripravi naj se gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Jaz se bojim, da bodo tisti, ki spremljajo današnjo razpravo, pravzaprav najbrž mislili, da ukinjamo bone, tako razprava teče v napačno smer, ker razpravljamo o vsem drugem, samo o tistih dveh urah podaljšanja, ki sta predlog tega zakona, pravzaprav ne. Tako da se mi zdi, da je to samo še eden od všečnih zakonov, ki se danes tukaj predlagajo, popravek tega zakona. Vsi argumenti, ki so jih navajali v razpravah moji predhodniki iz koalicije, pa govorijo, da vsa vaša navajanja, ti argumenti ne vzdržijo. Poleg tega pa mislim, da študentom ta novela zakona ne bo prinesla izboljšanja položaja. Ostaja vse enako, prehranjevali se bodo kot doslej, imeli bodo topel obrok – kar je bistveno. Tako da ni razloga, da ta zakon popravljamo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič, pripravi naj se gospod Simon Zajc. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Maja 2015 bo 23 let, ko je bila prvič organizirana subvencionirana prehrana za študente v Ljubljani, kasneje pa se je to preneslo še na druge kraje v Sloveniji, kjer so nastajale fakultete in oddelki. Boni so bili natisnjeni in študent je moral porabo načrtovati. Pa tudi zlorabe so se dogajale. Danes si lahko subvencionirani obrok na dan privoščijo po veliko lokalih po vsej Sloveniji samo z osebnim dokumentom, namensko kartico študentske prehrane ali mobilnim telefonom, z elektronskim naročanjem na dom po izbiri, tudi dietno, vegansko in še kakšno obliko prehrane. No, zdaj pa še nekaj v zvezi s finančnimi posledicami. Bom ponovila, ker je že bilo rečeno. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve in druge možnosti ocenjuje, da je ukrep ukinitve izvajanja študentske prehrane v času od 15. 7. do 15. 8. prispeva k prihranku cirka 700 tisoč evrov letno, ukrep ukinitve koriščenja študentske prehrane ponoči, od 20. do 8. ure pa cirka 1,3 milijona evrov letno. Posebno zanimiva pa je primerjava med številom upravičencev in med številom unovčenih subvencij. Na primer, za leto 2012 je bilo upravičenih mesečno 61 tisoč 89 študentov, unovčenih subvencij v tem letu pa je bilo 6 tisoč 510, v ostalih letih pa tudi podobno. To pomeni, da si študentje tudi sami pripravljajo hrano, kar pravijo sami, da je to tudi ceneje. Predloga seveda v naši skupini ne bomo podprli, sem pa ne spletni strani Študentske organizacije prebrala slogan, ki pravi: Jem zdravo, študiram s polno paro. V Desusu podpiramo: Jem zdravo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Simon Zajc, pripravi naj se gospod Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala za besedo. Današnji predlog zakona je en zelo lep pokazatelj, kako je, če si v opoziciji, je lažje biti všečen, kot ko si v poziciji. Ko ste bili v SDS v vladi, ste seveda takrat bili pred dejstvom, da denarja v proračunu ni dovolj, ste pogledali, kaj lahko naredite na prihodkovni strani, kaj na odhodkovni in ste pogledali tudi študentsko prehrano. In ste pogledali najprej, zakaj sploh imamo bone. Bone imamo zato, da študentje dobijo en topel obrok v času izobraževalnega cikla. Zaradi tega, ker se na ta način zmanjšuje bolezni, ki nastanejo zaradi nezdravega prehranjevanja študentov. In ste najprej pogledali, da poleti ni izobraževalnega cikla, ni potrebe po tem, da bi takrat imeli bone, ste to ukinili. Na ta način ste 70 tisoč evrov prihranili. Potem ste pogledali še dnevni cikel in ste ugotovili, da v bistvu tudi ni potrebe po tem, da bi bilo po 8. uri še možno koristiti bone, zato ste ukinili kasnejše prehranjevanje. Na ta način okrog milijona na leto prihranimo. Najbrž točnega izračuna se ne da narediti, ampak nekje okrog milijon. In zdaj bi dali pa to nazaj na 10 uro. Ko sem prvič slišal za ta vaš predlog, sem bil na prvo žogo seveda za, ker se spomnim svojih študentskih časov in se spomnim zvečer, ko je bil žur, smo seveda na bone pripeljali pice, smo na bone tisti, ki so bolj iznajdljivi, dobili tudi alkohol in še kaj drugega in je bil dober žur, ampak to ni del izobraževalnega procesa, čeprav se marsikaj na teh večernih zadevah naučiš. Če ostane do 8. zvečer, imaš še vedno 12 ur časa, da greš jest. Nihče me ne bo prepričal, da ne moreš iti na en topel obrok. Pač tudi, če je 8. ali do pol 9. traja študij, vaje karkoli, še vedno imaš vmes čas, da greš pojesti topel obrok. To je tisti glavni razlog, zakaj sploh imamo bone – da poješ en topel obrok na dan. In če boš moral zaradi tega priti eno uro prej v Ljubljano, boš pač prišel ob 4. namesto ob 5. in boš šel nekaj jest. Ne rabiš zaradi tega, prej ste gospod Lisec omenil, da po 7 ur pohajkujejo po Ljubljani in ne vedo, kaj bi delali. Recimo, ena ideja je, da greš na kosilo takrat, če čakaš na naslednje predavanje. Da zaključim. Bilo je omenjeno, da vlada ne bi smela omejevati ljudi, kdaj se lahko prehranjujejo, kdaj se pa ne smejo prehranjevati. S tem se absolutno strinjam. Ljudje so polnoletni, sami lahko odločajo, kdaj bodo šli jesti, kdaj ne bodo šli jesti. Vlada absolutno, pa še tako verjame v to, da po 8. uri ni zdravo jesti, nima nobene pravice prepovedovati nekomu, da bo takrat jedel. Ampak tu ne gre za to, da se prepoveduje jesti po 8. uri. Gre za to, da Vlada ne spodbuja hranjenja po 8. uri. To je pa čisto legitimno in čisto pravilno. Se pravi od 8. do 20. imaš 12 ur časa, da greš na topel obrok. Ni enega razloga, enega tehtnega razloga, da bi to zdaj podaljševali, ker so tudi posledice na finančnem področju in tudi na zdravstvenem, čeprav dajmo reči, da to lahko vsak zase ureja. Hvala.
Hvala. Besedo ima predstavnik predlagatelja. Gospod Tomaž Lisec, izvolite.
Hvala. Predhodniku. Je rekel bo pač prišel eno uro prej v Ljubljano. Pa bom kontra obrnil. Zakaj pa ne bi prišel točno na predavanja pa šel eno uro kasneje domov. Isto lahko izkoristi bon. Na koncu pa bom jaz označen kot populist, bo prišel eno uro prej. Zakaj? Z zakonom samo želimo, da bi bila dana možnost tudi, da greš lahko eno uro po 20. uri oziroma 2 uri na topel obrok. In kot ste rekli, ne bomo rekli, kdaj gredo jesti, ja, subvencioniranega bona pač ne bodo dobili. In še enkrat, mi ne govorimo o tem, da zdaj bodo pa vsi študentje izkoristili to možnost. Bo pa tu pa tam kdo, ki bi zaradi takšnih ali drugačnih razlogov to možnost izkoristil. Ampak glede na večino v Državnem zboru te možnosti ne bo imel. Lahko bo šel seveda na topel obrok na svoj strošek.
Hvala. Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se dr. Matej T. Vatovec. Izvolite.
Hvala, spoštovana gospa podpredsednica. Danes to razpravo poslušam vseskozi. Moram reči, da včasih v nekih trenutkih resnično nisem več prepričan, ali sedim v Državnem zboru Republike Slovenije ali sedim nekje na nekem društvenem sestanku, kjer se pogovarjamo o stvareh, ki po moji osebni oceni v tem trenutku niso primarne za to državo, so pa pomembne. So pa pomembne. In v Slovenski demokratski stranki smo ta zakon vložili resnično iskreno. In vsi tisti, ki poskušate slovensko javnost, slovensko mladino, te študentke, študente prepričevati, da je ta naš predlog neiskren, sem prepričan, da se motite. In da to, kar govorite, je daleč od prave resnice. Moj poslanski kolega, ki je tudi predlagatelj, je v svojih razpravah zelo jasno povedal, da se življenje spreminja. Da je v nekem trenutku bila situacija takšna in v nekem trenutku se je pač zgodila drugačna situacija, nova situacija. Če se spomnimo leta 2011, kakšno je bilo stanje v tej državi, ko nam je grozila trojka, in tako dalje. In je verjetnost, da so bile takrat sprejete kakšne rešitve, ki so bile v tistem trenutku morda primerne, daleč od tega, da bi bile dobre. In sedaj je nastopil trenutek, ko ugotavljamo, da lahko določene zadeve spreminjamo. Danes oziroma včeraj sem poslušal ministrico za delo, družino, ki je povedala, kaj vse bodo sprostili. Mislim, da ste to vsi slišali, da ste vsi poslušali, kaj je govorila gospa ministrica za delo, družino, gospa Kopačeva. Veliko vas je razpravljalo o tem, da ima ta predlog zakona finančne učinke. Ona je včeraj ali predvčerajšnjim govorila, kaj vse bodo sprostili. Torej, da bo denarja v državnem proračunu veliko, da bo prihodkov veliko in tako dalje, v takem kontekstu. Se pravi, potem ne razumem, res ne razumem vas, ki sedite v isti Vladi, v isti koaliciji. Dajte se med seboj dogovorit, zmenit! Zmenite se, kako naprej. Mislim, da je sedaj primeren trenutek, da lahko kakšne stvari spremenimo. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je treba stvari spreminjati. Sicer bi lahko, ko smo se osamosvojili in dobili svojo Republiko Slovenijo, rekli, glejte, svojo državo imamo, ampak zakonodaja SFRJ je bila najboljša in je ni treba nič spreminjati, nič ne bomo spreminjali. Res, da verjetno v Državnem zboru še danes marsikdo sedi, ki bi bil vesel, da se nič ne bi spremenilo od SFRJ naprej. Jaz nisem med njimi in Slovenska demokratska stranka seveda tudi ne. Naj se vrnem k zakonu. Mislim, če se študenti, če se Študentska organizacija strinja s to spremembo in si želi to spremembo, zakaj bi jim mi v Državnem zboru to preprečevali, z nekimi administrativnimi ukrepi. Zakaj? Vas sprašujem, zakaj. Vsaj jaz sem prepričan, da v Državnem zboru sedimo zato, da vsem tem skupinam pomagamo reševati stvari na tak način, da bodo oni zadovoljni, kar se da. To je naša naloga. In ne razumem, zakaj temu nasprotujete. Danes sem slišal gospoda Zajca pa še marsikoga, ki ste bili študenti, kako je pomembno, kako je prav, kako bon prav pride ne le za tisto, kar bi bilo potrebno, ampak tudi za vse drugo. Mi s tem zakonom ne želimo tega, kar je gospod Zajc govoril. Želimo pa, da bodo tisti študentje, ki želijo zaužiti en topel obrok na dan, to izkoristili v času, ki je njim pisan na kožo. In mislim, da temu ne moremo nasprotovati. Trdili ste, da sedaj, ko je Slovenska demokratska stranka v opoziciji, lahko vlagamo všečne zakone. Glejte, če je to všečen zakon, moram reči, da sem presenečen, ko lahko nekdo reče, da je to všečen zakon. Jaz vem, kaj so všečni zakoni. Vem. To zame ni všečen zakon, to je zame pač rešitev nekega problema, s katerim se srečujejo študentje v času svojega študija. In prav je, da jim gremo naproti, da jim gremo na roko, da jim pomagamo. Prav je, in moramo to storiti. To mora biti naša naloga. Pa ne glede na to, ponavljam, ker to velikokrat rad povem in za tem stojim, ne glede na to, kdo je v kateri stranki. Mislim, da če bi v tej smeri razmišljali in pozabili, da je ta predlog vložila Slovenska demokratska stranka, bi velika verjetnost obstajala, da bi ta zakon šel z lahkoto skozi. Z lahkoto. Z lahkoto. Veste kaj so všečne stvari, ki sem jih včeraj poslušal pa predvčerajšnjim? To kar je govorila ministrica za delo, družino. To pa so všečne. Ko gospodarstveniki opozarjajo, da je stanje v tej državi izjemno resno, izjemno resno, ne glede na to, 2,4 ali pa 2,5 % gospodarske rasti, da je izjemno resno. In mi še preden zadeva gre, nekaj mesecev mine, da ugotovimo, ali je to dolgoročna zgodba ali smo za to kaj storili, da bi se gospodarska rast še zviševala in tako naprej, že nagovarjamo ljudi, kako bomo tisto, kar smo v tem času do neke točke pridelali, razdelili. Razdelili še preden nam je jasno, kako bomo zaključili začetek in konec leta, finančno. To so neka predvidevanja. In jaz mislim, da je to precej neodgovorno, v dani situaciji, precej neodgovorno. Bojim se, da se nam ne ponovi trenutek resnice, ker spet ponovno prehitevamo neke stvari. In koliko besed je bilo povedanih spet za državno javno upravo, kako je treba napredovanja sprostiti, in vse te stvari, in da to za to državo 150, 160, 170 milijonov evrov ni noben problem. Jaz mislim, da ni pravi trenutek za take stvari, vsaj zdaj še ne. Sem pa prepričan, da pa je pravi trenutek tam, kjer moramo pomagati socialno ogroženim skupinam ljudi v tem državi. Tam pa je pravi trenutek. Vsi zaposleni v državni upravi in v javni upravi ne glede na napredovanja in tako naprej, lahko normalno preživijo brez vsakega problema, brez vsakega problema iz meseca v mesec. Tisti ubogi ljudje, 300, 200, 400, 500 evrov pokojnine, pa vsi tisti, ki so na tej minimalni plači, ki jih je stalno več, tisti pa ne vidijo konca meseca in zelo težko povežejo začetek in konec meseca. Jaz mislim, da bi se morali predvsem v tej dani situaciji, v tej danem trenutku osredotočiti na to in reševati in pomagati reševati probleme tem ljudem, ne pa zapravljati tam, kjer je še za enkrat brez vsakega problema dovolj denarja. V državni in v javni upravi moram še samo to dodati, ne prištevam tistih ljudi, ki delajo v tehničnih službah, ker poznam celo zaposlene v državni in javni upravi, v šolskem sistemu, ker delujejo v tehničnih službah, pa imajo po 600, 700 evrov oziroma so na minimalni plači. Ne mislim na tiste ljudi, mislim pa na večino ostalih, ki imajo dovolj rezerve, da lahko preživijo še naslednjih ne vem koliko let. Jaz bom seveda zakon, ki mu jaz ne pravim, da je všečen, in ne trdim, daje všečen, podprl iz enega in osnovnega in preprostega razloga. Študentska organizacija je povedala, kako si predstavlja rešitev tega problema. Povedala je, da se s tem strinja. Zakaj bi ji mi administrativno preprečevali, da se lahko prehranjujejo takrat, ko oni mislijo, da je prav, od takrat pa do takrat. Zakaj bi mi v Državnem zboru to počeli. Nimamo nobene pravice in zelo nekorektno je. In napako, če smo jo mi storili v nekem danem trenutku, ki je pa bil popolnoma drugačen od sedanjega, je prav, da te napake tudi popravimo. In mi s tem predlogom želimo storiti ravno to, zelo pošteno, zelo odgovorno in zelo jasno povedano, ne skrivamo se za ničemer. Mi smo zelo odkrito povedali, napaka je bila storjena in jo je treba odpraviti. In to delajo tisti, ki imajo svojo kredibilnost. To tisti delajo, ne da govorijo eno, delajo pa drugo. Jaz v zadnjem času, ko poslušam te razprave poslanskih skupin v Državnem zbor, sledil bo ravno v naslednjih trenutkih en zakon, ki je pa vezan na tiste skupine ljudi, o katerih sem prej govoril, bomo videli, kaj bodo te poslanske skupine, kako bodo govorile in kaj bodo povedale, kako podpirajo zakon, ki bo sledil, ki pa je še kako pomemben. Takrat bom videl, kaj bo gospod, ki je predsednik Odbora za delo, družino povedal. Kaj bo povedal predstavnik Desusa? Kaj bodo povedali Socialni demokrati? Deklarirate se "Več socialne države". Bomo videli, kaj to pomeni. Na to čakam. In si želim, da čim manj časa danes porabimo na tej temi, ker jaz mislim, da če si študentje to želijo, da moramo to storiti. Nimam nobene težave, da tega ne bi storili, vsaj jaz ne. Vseh tisoč takih ali drugačnih argumentov, zakaj pa nekaj ne bi storili, je v državi dovolj. Ko grem iz enega birokratskega okolja v drugo, nič drugega ne znajo povedati kot to, to se ne da, to ne morem zaradi tega, to je zakon slab. Ampak to govorijo zato, ker pač ne rabijo nič delati, potem je problem rešen. Če nisi nič naredil ne moreš nobene napake narediti in tako dalje. Zakaj vseskozi poslušamo, da je Slovenska demokratska stranka oziroma vlada Janeza Janše tista, ki je v tej državi vse naredila narobe? Zakaj vedno to poslušamo? Torej, je to edina vlada, ki je v tej državi delala. Drugače ne morem reči. Ker od vaše poslanske skupine to nonstop poslušam. Nonstop. In danes ta preljubi ZUJF, kar sem danes poslušal – super varčevalski zakon, ampak kolega Lisec je danes zelo jasno povedal, da pa ste se vsi tolkli po prsih, ko ste šli v Evropo. Vsi. To pa je super in tako dalje, da ne bom govoril kaj. Pa bi se zelo nerad spuščal nazaj. Dajmo se enkrat osredotočiti za jutri, pojutrišnjem in naslednje dni. In ne iščemo vedno izgovorov na preteklih zadevah. Ne iščimo teh izgovorov. Stanje je tako. Parlament je danes tukaj. Poslanske skupine so tukaj. Ve se, kdo je prevzel odgovornost za vodenje države, ki so mu jo podelili volivke in volivci in dajmo delati za danes, jutri, pojutrišnjem in naprej. Ne pa za včeraj, kdo je včeraj kaj naredil, kdo je pred osmimi leti ali pred desetimi leti naredil kaj narobe. Od tega se ne da živeti. Stvari, ki so bile narejene narobe, je treba spreminjati in reševati. In zakaj ne bi stopili skupaj tudi med sejo pa rekli, poglejte, napake, ki so bile narejene jih priznamo in naredimo korake, da te napake odpravimo in poiščemo boljše rešitve. Ne vidim, zakaj tega ne bi naredili. Zakaj? Vsi smo poslanci, vsi smo bili izvoljen v ta državni zbor, ne glede na to, kdo je v kateri stranki. Ljudje to od nas pričakujejo, čakajo, si želijo, se veselijo, da enkrat stopimo skupaj in naredimo korak. Ne pa, da se tu neprestano kregamo, kdo je bolj pameten, kdo je bolj papeški od papeža in tako dalje. Spoštovane kolegice in kolegi, jaz mislim, da je slovenski narod nasičen teh oslarij in pričakuje, da bomo neke korake naredili. In še enkrat povem, napake, ki so bile narejene v preteklosti, upam, da smo se od njih vsi skupaj nekaj naučili. In če smo se od njih nekaj naučili, pričakujem, da na podlagi tega ne ponavljamo istih napak in iščemo poti in rešitve, ki so boljše, kvalitetnejše in ki so predvsem bolj pisane na kožo večini državljank in državljanov Republike Slovenije, ne pa enim posameznim ozkim skupinam mafije in tistim hudodelskim združbam, kot ji jaz vedno govorim. To moramo mi presekati enkrat tukaj. Moramo to presekati. Jaz mislim, da nas je dovolj takih tu v tem trenutku, v tem sklicu Državnega zbora, ki to zmoremo, ki zmoremo kakšen korak stopiti čez. In dajmo to narediti. Za zaključek. Seveda bom ta zakon z veseljem podprl, ker mislim, da ga je treba podpreti, predvsem zato, kot sem že prej povedal, ker ga tudi podpira Študentska organizacija. Mi s tem ničesar ne izgubimo, samo damo možnost, da tisti, ki se prehranjujejo, lahko to storijo tudi do 22. ure. In to je njihova stvar kdaj bodo šli na obrok, ki ga želijo zaužiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko, pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Res je, da ta zakon ne bo spodbudil nekih reform. To bi pričakovali od vas, dragi poslanci koalicije. Ne bo tudi najverjetneje vplival na gospodarsko rast ali na zmanjšanje števila brezposelnih, čeprav če bodo študentje zaradi tega motivirani, da bodo bolj pridno študirali in prej doštudirali, pa če bodo še potem s strani države morda dodatno motivirani, da bodo šli v neke svoje dejavnosti, v podjetništvo, potem si mogoče lahko obetamo tudi to. Ampak kakorkoli, s predlagan spremembo želimo zgolj podaljšati uro subvencioniranih obrokov, in sicer iz 20. na 22. uro. Vemo namreč, da so številna predavanja v popoldanskem času, številna predavanja se vlečejo v večerne ure. Na drugi strani pa vemo tudi, da ni edino delo študentov in študentk obiskovati predavanja in vaje. Tisto glavno delo pride šele potem, in to je študij, študiranje. Kot verjetno vsak izmed nas tukaj imajo tudi študentje vsak svoj ritem. Eni vstanejo ob štirih zjutraj pa se usedejo za knjigo, eni koristijo dopoldanski ali popoldanski čas za študij, je pa tudi precej takih, ki pa jim ustreza študirati zvečer ali študirati ponoči, ker pač imajo takrat največji mir. In nekako ne razumem, zakaj ne bi tem študentom omogočili, da bi pojedli en spodoben obrok tudi v teh večernih urah, seveda če sami to želijo. Saj jim ne določamo, da morajo v teh urah jesti. Mi jim samo podaljšamo izbiro, do kdaj lahko ta subvencioniran obrok tudi užijejo. Saj omejitev števila subvencioniranih obrokov ostane nespremenjeno, tako da tudi ne razumem tega podatka, da naj bi to oškodovalo javne finance za 1,2 milijona evrov. Ne vem, od kod ste prišli na ta 1,2 milijona evrov. Še vedno imajo študentje enako število subvencioniranih obrokov na voljo. To se s tem predlogom zakona ne spreminja. Me je pa zaskrbel tudi ta podatek, da je le okoli 50 % tega dejansko izkoriščeno. Zdi se mi zelo malo. Prav bi bilo, da bi bilo tega več. Ne morem se tudi strinjati, v mnenju Vlade piše, da je zaužitje kosila po 20. uri v nasprotju z zdravim prehranjevanjem. Nekako so nas učili, da običajno v teh urah je bolj večerja, ne pa kosilo, ampak kakorkoli, tako da o kosilu v teh urah ne moremo govoriti, ampak to zdaj ni pomembno. Pomembno se mi zdi pač to, da imajo študentje ob tej uri možnost toplega obroka, če je seveda njihov delavnik ali pa čas študija tak, da bi jim to ustrezalo. Ker kakorkoli, študentom ne morem omejiti, kdaj bodo jedli in jedli bodo tudi po 20. uri, ampak če nimajo možnosti nekega toplega obroka, bodo jedli sendviče. Kaj je zdaj bolj zdravo, če že govorimo o nekem zdravem prehranjevanju? Bi se pa strinjala s tem, kar je poudarila Nova Slovenija, dajmo omejiti, da je subvencioniranje možno samo v tistih restavracijah, kjer dejansko nudijo samo zdravo hrano. Potem se nimamo česa bati, da bodo študentje jedli tudi po 20. uri. Saj, če bedijo do enih ali dveh ponoči, verjetno to ni ena velika tragedija ali zločin. Jedli bodo v vsakem primeru, je samo pomembno, kaj bodo v tem času jedli. Tako da mogoče res, dajmo razmisliti, da dvignemo standard na tem področju. Ura je pa v tem primeru popolnoma nepomembna. Vsak zase se naj odloča, kdaj bo študiral in pa tudi kdaj bo jedel. Vprašanje je le, kako kvalitetno bo lahko jedel. Osebno menim, da ta sprememba podaljšanja časa možnosti subvencionirane prehrane ne bo oškodovala državnega proračuna, bo pa olajšala delo marsikateremu študentu, zato jo seveda podpiram. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, pripravi naj se gospod Jože Tanko. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za dano besedo. Kolegice in kolegi! Seveda ne bom govoril populistično in upam, da ne bom govoril všečno, tako kot smo že danes slišali kar nekajkrat. Ko govorimo o tem pomembnem zakonu, če bi bilo vse normalno in če bi se vsi zavzemali za dobrobit Slovenk in Slovencev, potem bi predlagatelj danes predstavil ta zakon in seveda vse stranke bi predstavile svoje stališče, jutri glasovanje pa je zadeva končana. Danes smo veliko stvari slišali na temo študentov. Eni so se celo poglabljali tako daleč, da so proučili celo Evropo, vse evropske države, vse stvari, da bi imeli tehten razlog, da glasujejo jutri proti temu zakonu. Ko govorimo o študentih v Sloveniji, ti študentje prav gotovo študirajo na različne načine. Eni so doma v mestih, drugi izven mest. Predvsem imam v mislih, ko govorim o več nivojih, da imajo mnogi študenti zelo slabe pogoje za študij. Zaradi preprostega razloga, ker njihovi starši slabo zaslužijo, največkrat se pa tudi zgodi, da kateri od staršev sploh nima službe. Tako smo danes premalo slišali, kaj vse morajo ti študenti opraviti skozi dan. Prav gotovo niso samo v študentskem domu, se učijo in gredo na predavanja. Mnogi študentje, ki nimajo zadostnih finančnih sredstev doma, morajo tudi delati, preden gredo popoldan na študij. Ko sem se sam prvič srečal s to problematiko, sem sedel v neki restavraciji po 20. uri. Prišli so štirje študentje na topel obrok, so se nekaj časa pogajali z natakarjem. Verjetno so spregledali, da je ura že minila - meni to ni bilo jasno, ker moram biti pošten, da tega nisem vedel. In ko so ti študentje spili pijačo in nejevoljni odšli iz restavracije, pa sem bil le radoveden in sem vprašal natakarja, kaj se je zgodilo. In on mi je razložil, kakšen je sistem študentske prehrane. Seveda sem bil nemalo začuden. Moram povedati, da kot poslanec Slovenske demokratske stranke in verjetno tudi moji kolegi, ko hodimo po svojih občinah po Sloveniji, ne razlagamo, ali smo opozicijski poslanci ali smo koalicijski, smo poslanci v Državnem zboru Republike Slovenije in delamo za dobrobit Slovenk in Slovencev. Ko smo se nedavno o tej problematiki začeli pogovarjati v poslanski skupini, je bilo tudi rečeno, da smo bili tu mi zraven, in so tudi moji kolegi, ki so bili pred menoj v Državnem zboru, povedali, da smo mogoče na tem segmentu malo "zamočili" in da želimo to popraviti. Seveda, sam prav gotovo to podpiram, ampak ker sem se hotel prepričati, sem to stvar, ki je težava za nekatere študente, preveril pri študentih. In kaj je tisto, kar je najbolj pomembno. Poglejte, danes se pogovarjamo o 20. uri, govorimo o neki regiji, ki je ne želim omenjati, študentje po pol sedmi uri ali sedmi uri zelo težko še dobijo zdrav in topel obrok, dobijo zgolj pico, po možnosti hladno, ker vsi gostinci oziroma restavracije v tisti regiji verjetno že zaključujejo. Ker to podaljšujemo na 22. uro, prav gotovo ne bo to pomenilo za vse študente v Sloveniji, bo pa za veliko večino. Tudi tisti študenti, ki morajo popoldan ali dopoldan delati, bodo mogoče kateri dan izkoristili in bodo šli, recimo, najprej na kosilo, na pozno kosilo, pa zvečer še na večerjo, te možnosti nimajo, ker mora biti razmak štiri ure. Seveda bom osebno ta zakon podprl, pa ne zato, ker je populističen, spoštovani kolegi iz Desusa, ne bom ga podprl zato, ker je všečen, spoštovani kolegi iz SMC – zato, ker ta zakon daje možnost študentom, da se lahko prehranjujejo do 22. ure. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko. Pripravi naj se gospod Miha Kordiš.
Hvala lepa za besedo. Težko se izognemo ugotovitvi, ne samo danes, ampak tudi na splošno, da katerikoli predlog predlagamo poslanci naše poslanske skupine, vedno naleti na aprioren odziv koalicijskih strank, pa morda pri nekaterih predlogih tudi še kakšnega dela mavrične koalicije. Najprej bi vas rad spomnil, da sem tudi sam kar nekaj zakonov predlagal s področja, ki zadeva problematiko šolstva. Naj samo spomnim na Zakon o dijaški prehrani. Predlagal sem tudi nekaj rešitev, kar je zadevalo tudi v prejšnjih obdobjih ureditev prevozov, vajencev, dijakov in študentov. Tudi pri tem zakonu sem sodeloval, ampak takrat, kadar smo predlagali neke rešitve, ki so šle v korist ene izmed populacij izobraževanja, ne glede na to, kako koristen je bil kakšen ukrep, vedno smo naleteli na pravzaprav identičen odziv vseh tistih, ki so razpravljali, pa naj je šlo za nekdanjega ministra s področja šolstva gospoda Gabra, tudi s področja dela in tako naprej in tudi razpravi koalicijskih poslancev so bile enake. Ko smo uvajali, na primer, dijaško prehrano, so govorili o tem, da ponujamo bombončke, predvolilne bombončke. Zakon so podprli, rešitve podprli, ampak obtoževali pa na nek tak neprimeren način. Jaz mislim, da bi morala biti temeljna presoja, takrat, kadar se pogovarjamo o neki rešitvi, ki jo imamo na mizi, predvsem to, ali zadeva, predlog izboljšuje obstoječe ali ga ne izboljšuje. Ali pomeni rešitev, ki je predlagana, kakšen dodaten doprinos k rešitvi problemov ali pa to stanje poslabšuje. Glede na to, da je dijaška prehrana oziroma koriščenje študentskega obroka, kar zadeva tehnologijo več ali manj urejeno, in se pogovarjamo samo o možnosti podaljšanja časa za koriščenje, jaz mislim, da ta predlog ne gre v škodo študentske populacije. Nemogoče, da bi šel v škodo študentske populacije. In pa da dodatne pogoje, dodatne možnosti tudi v tistih primerih, ko so nekateri zaradi takih ali drugačnih razlogov, bi rekel, urnika, študija in tako naprej, da jim to dodatno omogočimo in dopustimo. Izgovori, ki jih poslušamo tako s strani Vlade kot koalicijskih poslancev so neutemeljeni, nimajo nobenih resnih argumentov. In recimo, vi tudi sami veste, vsi smo bili več ali manj študenti, da se predavanja, tudi če se končajo ob 18. uri, včasih ne končajo ob 18. uri, ker so potem še tudi razni razgovori s predavatelji, so vaje, se razčiščujejo določene stvari. Mnogi so vezani tudi na prevoze, saj nimajo vsi organizirane prehrane v študentskem kampusu oziroma znotraj svoje fakulteta. Praviloma tudi to ni tako urejeno. In mislim, da bi morala tudi Vlada, vladna koalicija pri takih stvareh nastopiti in ravnati bolj proaktivno. Tudi s tem, ko ste tako nasprotovali ureditvi volonterskega pripravništva oziroma odpravi volonterskega pripravništva, se ni uredilo nič. Niti eden od problemov tega novodobnega suženjstva, ki zajema samo najbolj izobraženo populacijo, se ni v tem času odpravil. Tudi pri tem primeru, tudi, če boste zakon zavrnili, ne boste nobenega izmed problemov rešili. Ampak vi boste enostavno pustili zaprte, zacementirane in boste šli potem z veseljem, ko ste zakon SDS zavrnili, naprej. Niti na tistem področju iz prejšnjega meseca ali izpred dveh mesecev niti na tem se ne bo nobena težava odpravila. Nič. Popolnoma nič. Vse bo ostalo enako, stvari bodo tekle naprej, omejitve ostale, nekatere pravzaprav po nepotrebnem. In če koalicija, če Vlada, ministrstvo, koalicija niso sposobni odreagirati v tako, bom rekel, droben predlog spremembe, kar zadeva ureditev koriščenja študentskih bonov, potem je nekaj v tej državi, v tej koaliciji z razumevanjem politike hudo narobe. In zelo težko je pričakovati kakšne boljše predloge. Danes vsaj nisem slišal pripomb, da naš predlog zadeve ne ureja dovolj celovito. Vsaj to se mi zdi je, iz dosedanjih razprav na nek način izpadlo. Ampak, tisto, kar pa je problem, so pa iz petnih žil potegnjeni razlogi, zakaj biti proti. In proti pri predlogu, ki v ničemer ničesar ne poslabšuje, ampak izboljšuje in odpravlja časovno omejitev za tisti del študentske populacije, ki se srečuje z določenimi omejitvami in ovirami. Vse ostalo, kar zadeva pravila, ostane enako. In stališče Vlade in koalicije je pri tem predlogu popolnoma nerazsodno, nerazumno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš, pripravi naj se gospa Jelka Godec. Izvolite, gospod Kordiš.
Predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Moram reči, da že celo dopoldne spremljam to razpravo in si zraven delam zapiske, kakšno stališče je kdo zavzel, kakšni argumenti so se pojavili in tako naprej. In moram reči, da mi je uspelo besedičenja nasprotnikov današnjega predloga strniti v neke štiri točke, in kot se je ravnokar izrekel poslanec iz vrst predlagatelja, v resnici je to nasprotovanje predlogu, da se možnost koriščenja subvencioniranja študentske prehrane prestavi iz osme ure zvečer na deseto uro zvečer, potegnjene, citiram, "iz petnih žil". Prvi nek tak argument, ki pa v resnici ni argument, je, da se vsi spotikajo ob predlagatelja in ob njegovo hipokrizijo. O čem konkretno govorim. Omejevanja subvencioniranja študentske prehrane so nastala za časa sprejema Zakona o uravnoteženju javnih financ. Takrat je bil SDS največja koalicijska stranka. In kaj je ta zakon pripeljal, vemo. ZUJF predstavlja tisto srčiko, skristaliziran napad na delavske pravice, na upokojence, na študente, na javno dobro. Takratna Janševa vlada se je hvalila, da je s tem zakonom prihranila 460 milijonov evrov, s čim pa se ne pohvali tako zelo rada, pa je, da je ta zakon v resnici proizvedel 700 milijonov evrov škode v gospodarstvu in temu primerno so potem upadli tudi proračunski prihodki. In del tega ZUJF je bilo tudi omejevanje te študentske prehrane. Prvo nasprotovanje današnjemu zakonu je v resnici nasprotovanje predlagatelju in izpostavljanju njegove hipokrizije. Ampak, in tu pridemo do zanimivega dela, prav vsi, ki se sklicujejo na razkorak med politiko SDS leta 2012 in med današnjim predlogom, se pravi leta 2015, so imeli možnost ali pa imajo možnost, da ta škodljivi varčevalni zakon ZUJF odpravijo, da ga popravijo, da ga omilijo, skratka, da v zvezi s tem zakonom karkoli ukrenejo. Ali smo videli kakršenkoli korak v tej smeri. Ali smo ga? Nismo ga. Nismo ga videli za časa Alenke Bratušek in nismo ga, vsaj za enkrat, videli za časa vlade Mira Cerarja, ampak še vedno ima koalicija polna usta, "joj, koliko pa je varčevanje slabo, koliko je ZUJF slab" in tako naprej, hkrati pa ne stori absolutno ničesar, da bi določila tega ZUJF odpravila, vključno z vprašanjem subvencioniranja študentske prehrane. Prav nasprotno, nekaj dni nazaj je minister za javno upravo Koprivnikar zelo jasno povedal, da morajo po njegovem začasni varčevalni ukrepi postati stalni in da morajo preiti v tako imenovane strukturne reforme. Ta kritika v razkoraku med predlogom ZUJF leta 2012 in današnjim predlogom s strani SDS je mogoče upravičena vsebinsko, ampak postane popolnoma absurdna glede na to, kdo to kritiko izreka. Ne morete hkrati kritizirati varčevalnih ukrepov in stranke, ki je te varčevalne ukrepe pripeljala v naše politike, hkrati pa sami delati isto. To ne gre. Ta argument je kot razlog nasprotovanja temu, zakaj pa ne bi ponovno uredili in izboljšali področja študentske prehrane, popolnoma aboten. V Združeni levici se pod ta argument sicer podpisujemo, ker je upravičena kritika SDS in takratne Janševe vlade, ni pa to nikakršen razlog, da današnjega predloga človek ne bi podprl. To ni razlog. To sta dve različni zadevi. Tukaj gre za popolnoma politično operacijo, kako zmešati jabolka in kako zmešati hruške, zato da neko zadevo zavrneš, ker ti ne ustreza iz enega ali drugega razloga. Drugi nekako argument, če temu lahko rečem oziroma ta že je malo bolj vsebinski, je ta, da je predlagatelj v predlog zapisal, da te spremembe ne bodo imele nekih strašnih posledic za javne finance. O. K., to mogoče drži. Predlagatelj se gre politično driblanje, ampak ne nazadnje smo v Državnem zboru – kdo tukaj notri se pa ne gre političnega driblanja? Bodimo pošteno! Pri tem se je treba zavedati, da je danes pred nami prva obravnava in da take stvari niso razlog, da bi neka poslanska skupina ali neka skupina poslancev neko idejo, nek predlog kar tako zavrnila. Ni! Danes se pogovarjamo o nekih načelnih usmeritvah, pogovarjamo se o načelnih razlogih. Očitek, da pa pri tem predlogu finance na formalni ravni niso v redu zapisane, preprosto ne pije vode. Za prvo obravnavo to ne pije vode, tako da pade tudi drugi argument nasprotnikov temu zakonu. Poglejmo tretji argument: 12 ur skupaj nikjer ni predavanj. Spoštovana koalicija, spoštovani koalicijski poslanci, jaz ne vem čisto točno, kaj ste vi počeli, preden ste prišli v državni zbor, ampak zreducirati vprašanje študentov, časa študentov na to, kdaj predavanja so in kdaj predavanj ni, je popolnoma abotno. Ali se vi sploh zavedate, v kakšnih težkih socialnih razmerah so danes ljudje, vključno s študenti? Delajo eno službo, pa drugo službo samo zato, da lahko študira. Nekaj časa nazaj je prišlo v javnost tudi to, da so nekje razmere že tako strašno slabe, da določeni študenti s svojim delom ne vzdržujejo sami sebe in možnosti svojega študija, ampak morajo vzdrževati tudi svoje družine. In v takem družbenem kontekstu razlagati, da saj nam ni treba preurediti področja študentske prehrane, saj nam ni treba podaljšati roka, do kdaj pa ljudje imajo možnost koriščenja študentske prehrane, ker nikjer 12 ur skupaj ni predavanj – mislim, to je popolnoma absurdno! Res, popolnoma absurdno. Dodatno študijski proces in aktivnosti študentov tudi niso zreducirane samo na prisotnost na predavanjih, ključno delo se začne doma, ko ti prideš za knjige, ko se rabiš začeti guliti, ko se rabiš začeti prištimavati na take in drugačne izpite. To je tretji argument nasprotnikov današnje predloga, ki telebne, kot je dolg in širok, ravno tako kot njegova dva predhodnika. Potem pa pridemo do finala, in sicer do trditve, da po osmi uri zvečer ne kaže imeti večerje, da ni zdravo takrat jesti. Kaj sem vam ravnokar povedal? Ta trditev zveni nekaj takega kot tista, ki je prišla v zgodovinske knjige oziroma celo v popularno kulturo od Marije Antoinette, da če nimajo kruha, naj jedo potico. Ljudem v zelo težkih socialnih razmerah, ki delajo po eno službo, po dve službi, ki mogoče vzdržujejo svojo družino, zraven se pa nekako trudijo narediti faks, razlagate, da po osmi uri zvečer pa res ni treba, da imajo možnost koriščenja subvencionirane študentske hrane, ker to ni zdravo. Lepo vas prosim! Medtem se ljudje tepejo cel dan, zato da spravijo samega sebe skozi življenje. Lepo vas prosim! To so bili neki štirje temeljni razlogi, ki sem jih razbral iz današnje razprave, zakaj ta zakon ni O. K. Temu bi dodal še to, da kar je tukaj v resnici posredi, kar je tukaj resnični razlog za nasprotovanje temu današnjemu predlogu, so javnofinančne posledice v okvirni višini 1,2 milijonov evrov po oceni Študentske organizacije Slovenije. To je tisto jedro problema, ki pa ga nihče od nasprotnikov ne upa izreči na glas, zaradi tega ker nihče noče pred slovensko javnostjo izpasti kot tisti grdi, slabi, da noče dati 1,2 milijona evrov za študente in za njihovo prehrano, čeprav je točno to razlog nasprotovanja. Tu se nimamo več kaj pretvarjati. Usmeritev te vlade je precej jasna: jemati revnim, dajati bogatim, jemati javnemu dobru, dajati subvencije zasebnikom in v današnjem konkretnem primeru jemati študentom in dajati privilegirani akademski eliti. To je v resnici to, okrog česar se že danes dve uri pa pol vrtimo kot mačke okrog vrele kaše. To je danes tisto, kar je v resnici na stvari. Če preidem počasi na zaključek. Pohvalil bi pa nekatere argumente, vendarle smo jih danes tudi slišali, ki pa so imeli opravka s pravo materijo. Problematizirali so socialni položaj študentov, problematizirali so študentsko delo, problematizirali so manko delovnih mest, žal se pa ta zgodba zaustavi tu, ker neki odgovori, ki so bili na te teme podani, so šli bolj ali manj v smeri krčenja delavskih pravic, v smeri več liberalizacije, v smeri več komercializacije itn., ampak vsaj prave materije so se dotaknili, kar pomeni, da smo vendarle naredili en napredek glede na razpravo, ki smo jo vajeni v tem državnem zboru sicer. Hkrati smo se pa pogovarjali tudi o takih banalnostih, ali lahko nekdo poje obrok v po ure ali ne. Kar moramo tukaj narediti, in to smo povedali tudi v Združeni levici, je, da razširimo pogled, razširimo kontekst današnje debate in zelo hitro nam postane jasno, da je v resnici vse skupaj stvar logike varčevalnih ukrepov, ki jo je za zelo katastrofalnimi posledicami v naš prostor vnesel Zakon o uravnoteženju javnih financ in ki se jih danes v isti meri poslužuje vlada, ki jo sestavljajo seveda koalicija Stranke Mira Cerarja, Desusa in Socialnih demokratov. Pod črto je današnja debata vprašanje o tem, ali pravice jemljemo ali pravice širimo, seveda smo v Združeni levici zelo odločno na stališču, da je treba te pravice razširiti, zato bomo tudi ta predlog podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec, nato se pripravita še gospa Martina Vuk in Tomaž Lisec kot predlagatelj. Izvolite, gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. Ne bi si človek mislil, da je takšna razprava zaradi podaljšanja dveh ur v večerni čas za koriščenje študentskih bonov in toliko populističnih besed, pa ne z naše strani, ampak s strani koalicije. In poglejte, ZUJF, ki je sedaj najbolj sporen, češ da smo ga mi sprejemali in sedaj ga popravljamo, mislim, da se moram strinjati tukaj s Pojbičem, da saj popravljamo napake, zakaj pa ne, ampak vi ste celo ZUJF podaljševali. Če se spomnite, ste v decembru 2014 podaljšali ZUJF, torej ukrepe na področju plač in drugih stroškov dela, do konca leta 2015. Luka Mesec, kjer pravite, da v Združeni levici tega ne podpirate, je dejal takole: "V Združeni levici bomo glasovali za, ampak izključno zaradi tega, ker nočemo minimirati socialni sporazum s sindikati." Torej ste tudi v Združeni levici podprli ZUJF, podprla ga je celotna koalicija, pa nihče o tem ne govori. Me pa zanima, kdaj ga boste začeli popravljati, da boste potem na istem, kot danes nam govorite. O populističnih predlogih pa poslušam vsak večer zdaj na televiziji o odpravi dolgov na veliko in na široko. To pa so populistične zadeve, da bo zdaj Vlada, ali ne vem kdo pač, ali boste celo Državni zbor prisilili v to, da bomo kar rekli, da je treba kar dolgove odpisati, ne glede na to: ja ali ne, podjetjem reči, morate dolgove odpisati – nekatera podjetja sicer to že delajo –, ampak to pa so populistične zadeve. Dve uri podaljšati v večerni čas uporabo študentskih bonov, pa mislim, da ni populistično. Tukaj se moram s kolegom Kordišem strinjati, da nekateri, ki so danes govorili, se zdi mi, da niso bili v študentskih časih. Ko se omenja likovno akademijo, tisto uro vmes, ko imajo čas, ne pohajkujejo, ampak imajo tudi določene obveznosti v okviru akademije. In študentje, ki so tam, so mi razlagali, da v bistvu so nekatera orodja tam za to področje, ki jih ne morejo domov nesti in zato izkoristijo tisti čas, da izvedejo tiste vaje, ki jih potrebujejo na akademiji. Zato sem govorila, da v eni uri ne uspejo. Kar pa se tiče tega, da se ukvarjamo z zadevami, ki trenutno niso pomembne za našo vlado oziroma za našo državo, se pa popolnoma strinjam.Ampak, prinesite nekaj na mizo. Drugače bi seja trajala dve uri, če naših predlogov ni. Poglejte si dnevni red seje, če ni naših predlogov, seja traja dve uri lahko. In vi nam sedaj govorite, da se ukvarjamo z zadevami, ki niso pomembne! Če prinesemo sistemske rešitve, najdete tisoč razlogov, da to pa bo Vlada naredila. Prinesli smo volontersko – ne, to bo Vlada naredila! V redu, čakamo – sedaj še nič ni. Če prinesemo parcialne – niso sistemske rešitve, ni v redu. Prinesite že, Vlada!. Tri seje zapored, če ni naših predlogov, smo lahko doma. Ni problema! To si rajši poglejte, poglejte dnevni red, koalicija, ko govorite, da se ukvarjamo s problematiko. Jaz bi se veliko rajši ukvarjala z ukrepi na področju gospodarstva; veliko rajši kot s takšnimi zadevami. Razmislite malo! Mislim, da to podaljšanje za dve uri pa tudi ni katastrofa za našo državo, je pa nekaj dobrega za študente. Hvala.
Hvala lepa. Replika.
Hvala za repliko, predsedujoči. V Združeni levici nikoli in nikdar nismo glasovali ali kakorkoli podprli logike varčevalnih ukrepov ali pa Zakona o uravnoteženju javnih financ v našem primeru. Nikoli in nikdar! Zaradi tega, ker so varčevalni ukrepi ne samo protiljudski, ne samo da izvajajo redistribucijo od tistih, ki nimajo, k tistim, ki so že itak super bogati. Hkrati so tudi v kontekstu razvoja neke države v perifernem kapitalizmu popolnoma pač nasprotje neki razvojni politiki, tudi če ostajamo znotraj političnega horizonta. Tako da lepo prosim!
Gospod Miha Kordiš, hvala lepa. Sedaj ima besedo predstavnica Vlade gospa Martina Vuk, državna sekretarka.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Za zaključek: mogoče smo pozabili, kaj je pravzaprav bistveno vprašanje, na katero si moramo odgovoriti v luči današnje razprave o spremembi zakona glede subvencioniranja študentske prehrane. To ključno vprašanje je, ali je ureditev, kakršno imamo v Republiki Sloveniji glede študentske prehrane, primerna ali ni, ali je dobra ali ni, ali ureja tisto, čemur je bila ta ureditev namenjena. Že uvodoma ste od ministrice slišali, pravzaprav je unicum ta naša ureditev, da lahko unovčiš bon v katerikoli restavraciji, ki je izbrana na javnem razpisu, in takih je 550, to so vse restavracije, to niso samo menze, to niso samo obrati študentske prehrane znotraj fakultet, to so vse zelo različne restavracije, kjer lahko te bone unovčiš. Namen ureditve tega področja je bil, da vsaka študentka in vsak študent dobi pravico do kvote enega bona na delovni dan v mesecu, kar pomeni, da takrat ko poteka študijski proces, da takrat lahko ta bon unovči v času, ko ta študijski proces poteka. Sedaj pa, če študijski proces ni to, kar se dogaja na fakultetah, ampak je to, kdaj kdo študira, kako kdo si pridobiva znanje, kako se kdo uči, potem očitno ni prav, da je pravica do uveljavitve tega bona omogočena samo na delovni dan. Ali pač? Namenjeno je ravno temu, ko študentke in študenti večino časa, ker naj bi se udeleževali predavanj, vaj in drugih oblik študijskega procesa, v katerih se ta študijski proces izvaja, da v tistem času, ko niso doma, ko niso tam, kjer bivajo, lahko izkoristijo ta študentski bon in si privoščijo subvencioniran topel obrok. Subvencioniranega. Zdaj pridemo do tja, kako se rešuje vedno in samo tiste, ki nimajo, tiste, ki so najbolj revni, tiste, ki se komaj preživljajo, in da mi tega ne razumemo. Subvencioniranje študentske prehrane je univerzalna pravica, ki je vezana zgolj in samo na status študenta oziroma študentke. Ni vezana na cenzus, ampak je univerzalna pravica, ker smo ocenili, ker se je ocenilo, takrat ko se je to sprejemalo, da je prav tako, da ima vsak, ne glede na to, iz kakšnega okolja izhaja, ne glede na to, kaj imajo ali česa nimajo njegovi starši, omogočeno, da ima subvencioniran en topel obrok. Ampak če zdaj vse to pogledamo, je torej čas, v katerem lahko unovčiš ta bon, od osmih zjutraj do osmih zvečer. Verjetno nihče med nami – tudi ne bi bilo dobro, če bi bil kdo tak med nami, da bi jedel samo en obrok na dan. Praviloma naj bi jedli več obrokov na dan. Kar pomeni, da ti boni ne pokrijejo celotne prehranske potrebe enega študenta ali študentke. To je pač možnost, da si lahko privoščijo celovit obrok, sestavljen iz več jedi in tako naprej. Zato so tudi v pravilniku predpisane smernice zdrave prehrane, kot jih predpisuje NIJZ, zdajšnja kratica, ker se zdaj ne spomnim [[…]] [[oglašanje v ozadju]] , Inštitut za javno zdravje, tako, Nacionalni inštitut za javno zdravje. Zdaj ko širimo vse to, ko se pogovarjamo o vsem drugem, kakšni argumenti so to, da temu nasprotujemo, kako z ničemer niste ali nismo utemeljili, zakaj tega ne bi sprejeli, je pravo vprašanje tu, kakšen pa je argument, da se za ti dve uri podaljša možnost koriščenja študentskih bonov. Kakšen je pa ta argument? Če je argument, da vsak študira takrat, ko mu to najbolj ustreza, potem mu tudi paše jesti takrat, ko mu to najbolj paše, in je to lahko tudi ob dveh zjutraj. Zato to, da bomo zdaj ljudem, ki si težko privoščijo obrok, omogočili, da bodo lahko tudi v času med osmo zjutraj in deseto zvečer si ta obrok privoščili, pač res ni nek trden argument, ki je v korist temu, da na ta način rešujemo ljudi, ki nimajo, da pač študentom omogočamo podaljšanje uporabe študentskih bonov. Tudi vemo, kako je bilo v preteklosti s koriščenjem teh študentskih bonov. Verjetno vsi tisti, ki so bili aktivni študentke in študenti tako ali drugače, lahko tudi pod narekovaji razumete, študentske funkcionarke in funkcionarji in še marsikdo drug, tudi marsikateri gostilničar je na ta račun zelo dobro živel. Vemo, kako se je unovčevalo te bone. Zato se je vzpostavil drugačen sistem unovčevanja, ker je prihajalo do zlorab. Zato si je vsakokrat, kot sem dejala že uvodoma, treba odgovoriti na vprašanje, ali je trenutna ureditev področja, ki ga obravnavamo, ustrezna, ali je dobra ali ni. To je ključno vprašanje. Po našem mnenju je trenutna ureditev zelo ustrezna. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa državna sekretarka. Gospod Tomaž Lisec, predlagatelj, izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Še enkrat, jaz razumem, da je koalicija nestrpna, brez SDS bi bili danes že na dopustu. Po drugi strani imajo pa tudi en problem – v Poslanski skupini SDS imamo v sodelovanju s strokovnim svetom nek program dela, ki ga želimo uresničevati. Naš program. Poleg tega pa se, ker so pri Vladi neuspešni, pa se, zato ker smo opozicija, na nas tudi obračajo določeni ljudje in prosijo; češ, Vlada nas noče uslišati, pa vi poskušajte, ste le največja opozicijska stranka, poskušajte kaj narediti, pa mogoče dobite podporo še koga drugega. Tako se tudi danes zahvaljujem predstavnikom Nove Slovenije, Zavezništva Alenke Bratušek in Združene levice za podporo temu zakonu. Upam, da se bo še kakšen glas pridružil do jutrišnjega glasovanja. Na drugi strani pa ima tudi Vlada program dela, vsaj napisanega ima. O tem, kako ga izvaja, veliko povedo časovnice, ki jih imajo ob tem, pa da ne govorimo še o vsem ostalem. Bom povedal svoj primer. Ministrica te vlade zapiše: 30. marec, presečni datum, ko bomo sprejeli. 10. aprila reče, ne moremo sprejeti, ker imamo premalo kadrov. Če ne bi imeli premalo kadrov, bi bil drug razlog, pa tretji in četrti. Skratka, v SDS imamo program in časovnico in delamo. Če Vlada ima časovnico, pa ne ve, kako bi jo naredila, naj ne dela več. Zadnjič mi je itak en kolega rekel, saj boljše, da Vlada kakšnega zakona ne predlaga v Državnemu zboru, ker z vsakim vladnim zakonom se zadeve na posameznih področjih dela slabše, po drugi strani pa je tudi res, kaj ima ta vlada v agendi. Veliko govori o tem, kaj vse bo naredila, potem pa, ko je treba iz teorije iti v prakso, pa se preučuje, razmišlja, ustanavlja komisije in tako naprej. Mi v Državnem zboru, ki smo po navadi krivi za vse, tudi za mejne spore med ministri in državljani Republike Slovenije, pa bi radi nekaj spremenili, ta vlada skupaj s koalicijo iz petnih žil potegne nekakšne polargumente, zakaj so proti. Skratka, ta zakon, vsaj po mojem mnenju kot predlagatelja, sem mislil, evo, nek čisto tehnični zakon, podaljšujemo možnost uporabe subvencioniranih študentskih bonov namesto do 20. do 22. ure. Vsak od nas ima kakšnega, če nima otroka, sina, partnerja ali koga, ki je nekako povezan s študentskim življenjem, bi pa rekli, pa hvala bogu, manjši proračunski znesek za našo družino, morda malo večji za državo, ampak država se je obvezala da študentom zagotavlja topel obrok, in če mu ga zagotavlja do 22. ure, pa res ni noben problem, če pa kakšnemu lačnemu študentu omogočimo pa topel obrok tudi do 22. ure. In ko govorimo o obroku, bi še enkrat opozoril na zakon iz leta 2007 – ja, tista zloglasna Janševa vlada je spremenila Zakon o subvencioniranju študentske prehrane, kjer je jasno zapisala: V javnem razpisu se kot prednostni kriterij upošteva kakovost hrane in njen cena. Takrat sem bil v Državnem zboru v eni drugi funkciji, pa vem, ko je prišel predlog zakona, pa smo se znotraj koalicije usklajevali, pa je prišlo mnenje Zakonodajno-pravne službe, pa smo rekli, dajmo čim boljše zakon urediti. Dali smo celo sankcije pri tem zakonu, kaj pa se lahko zgodi s ponudnikom, če ne spoštuje zakona. Dali smo Vladi čas, da sprejme pravilnik, kjer natančno določi, kaj in kako na tem področju. Če kakšen fast food uporablja kakovost hrane kot svoj argument, da uspe na razpisu, pa resnično še enkrat ponavljam, ni krivda SDS, kot za marsikaj drugega nismo krivi, čeprav smo za to okarakterizirani. Morda nekaj zadev gospodu Kordišu. V SDS se strinjamo, da je ogromno problemov na področju študentov, mladine, visokošolskega izobraževanje, upam, da boste tudi vi vložili kakšen zakon, ker mi jih imamo še nekaj namen vložiti, in upam, da se bo morda tudi, kljub temu da sedimo diametralno nasproti, pa kje srečali s kakšno tehnično ali sistemsko rešitvijo, da pa nekaj le izboljšamo. Gospoda Kordiša bi le opozoril, da se je ŠOS pri ZUJF strinjal s takratno spremembo, sedaj pa želijo študentje, da se jim spet omogoči tisto, kar je že nekoč bilo, in mi smo jim prisluhnili; tako kot Nova Slovenija, Združena levica in Zavezništvo Alenke Bratušek, koalicija pa dela tako, da razmišlja in glasuje proti zakonom. Še zadnje stvar gospodu Kordišu, ki je prej repliciral. Še enkrat bom prebral citat njegovega strankarskega kolega Luka Meseca pri spremembi ZUJF v decembru 2014 – ukrepi na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju, citat: "V Združeni levici bomo glasovali za, ampak izključno zaradi tega, ker nočemo minirati socialnega sporazuma s sindikati." Sicer ste, potem na koncu glede na izid glasovanja, malo "prpo stisnili" in ste verjetno dali kartico ven ali pa vas ni bilo prisotnih na glasovanju. Toliko o tem, da ste tudi vi napovedali enkrat podporo ZUJF, pa ste se potem na koncu malo prestrašili. Da zaključim. S spremembo tega zakona ne bi rušili nobene sistemske rešitve, ki je po našem mnenju dobra – spoštovana državna sekretarka, trenutno je dobra –, lahko bi pa bila za marsikaterega študenta še boljša, če bi podaljšali čas od 20. na 22. uro. Ne bi bilo 100 tisoč študentov v restavracijah do 22. ure, morda pa lahko nekdo. Že prej sem nekajkrat naštel, kako različni so vzroki, zakaj vsi študentje niso v študijskih središčih od zjutraj do poznega večera: finančna stiska doma, prostorska stiska, družinske zadeve take in drugačne; skratka, vedno je nek razlog. Zakaj ne bi z neko tehnično spremembo zakona nekomu, nekaterim, določenemu delu študentske populacije pa omogočili, da v skladu z njegovim ritmom življenja ali z njegovo željo omogočimo topel obrok preko subvencionirane študentske prehrane tudi do 22. ure. Skratka, kot predlagatelj sem pričakoval, glede na to, da gre za tehnični zakon, veliko podporo brez nekih razmišljanj o tem, ali je ZUJF dober ali je slab, ali katera vlada je bila in katera ni bila in kdo kaj govori, kdo pa dela, da bomo podprli ta zakon. Verjamem, da vsi tisti, ki ste magistri in doktorji, ste nekoč pa le morali biti študentje, da ste se udeževali študijskih procesov – redno ali neredno, ne vem, razen morda tisti, ki ste prišli na faks, se vpisali, preplonkali diplomsko nalogo, naredili plagiat in potem niste potrebovali študentskih bonov, ker ste ta čas izkoristili za druge zadeve, ampak da ste nekako izkoristili subvencionirano študentsko prehrano in da razumete mlade, da imajo različne vzroke, da nekaj želijo po 22. uri; pa morda dvakrat na leto pride taka situacija. Ne! Ta vlada je rekla: tega ne podpiramo. Razlogi so taki in drugačni, kar naenkrat je zdravje problem mladih, finance spet niso prave, sama vlada pa vlaga zakone brez finančnih posledic, vsaj tako zapiše, čeprav praksa, vemo, kako je drugače – ampak, saj vemo, zakaj bo zakon padel. Eno napako ima – predlagatelja! Še enkrat, hvala vsem tistim, ki boste ta zakon podprli.
Hvala lepa. Replika, gospod Miha Kordiš.
Hvala. Dve stvari. V Združeni levici smo podprli plačni dogovor s sindikati javnega sektorja, ker ni vseboval zniževanja socialnih pravic in niti ni vseboval kakršnihkoli določb o zmanjševanju števila zaposlenih. Kar je vsebovalo karkoli takega, smo zavrnili. Iz tega narediti nek strašen luping, kako smo sedaj mi v Združeni levici, da ZUJF je super, je pa res težka retorična akrobacija. To je prva stvar. Druga stvar. Kar se tiče strinjanja ali nestrinjanja socialnih partnerjev. Če ti podpišeš nek dogovor, še ne pomeni, da se prav z navdušenjem z njim strinjaš. To pomeni zgolj in samo to, da je bilo razmerje družbenih sil tako, da si na neki točki ocenil, da si se izpogajal najbolje, kolikor si se lahko v razmerah tega, ko vlada nate pritiska, te demonizira, te šikanira v medijih in tako naprej in da si iztržil, kolikor si pač v takih razmerah lahko, in zaradi tega pristaneš in podpišeš neko stvar. To je svetlobno leto daleč od tega, da se strinjaš z neko zadevo. Hvala.
Hvala lepa. Čas ste izkoristili. Kdor je želel, je dobil besedo, vendar pa časovno nismo porabili vseh minut. Zato po 71. členu Poslovnika, če še kdo želi razpravljati, prosim, da se prijavite. Bo še kdo razpravljal? Ne. Potem se zahvaljujem in zaključujem razpravo o predlogu zakona. O tem, ali je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v okviru glasovanj odločali jutri, 24. aprila. S tem zaključujem 10. točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O SOCIALNO VARSTVENIH PREJEMKIH Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno obravnavo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Marjanu Pojbiču. Izvolite.
[[izključen mikrofon]]prisotna že dlje časa. Z zakonom predlagamo, da se odpravi prepoved razpolaganja z nepremičnino in obremenitvami le-te za tiste, ki prejemajo socialno varstvene pomoči, izmed katerih sta najbolj številčni denarna socialna pomoč in pa varstveni dodatek. Prav tako predlagamo, da se odpravi vračilo socialnih pomoči iz premoženja zapustnika, ki je bil socialno ogrožen. Le tako lahko dosežemo, da je socialna pomoč vredna svojega imena in ustreza načelu socialne države ter ni le brezobrestni kredit, ki ga država posodi socialno ogroženim ter se nato poplača iz njihovega skromnega premoženja. Tako bi Republika Slovenija sledila državam Evropske unije, ki imajo eno najnižjih stopenj revščine, kot so Finska, Švedska, Švica, Belgija ter tudi ostale, na primer Italija in Španija. Vračilo socialnih prejemkov iz zapustnikovega premoženja je bilo v Sloveniji uzakonjeno že leta 1977, torej v času prejšnjega režima, ki se je samodeklariral za socialen in pravičen, v resnici pa je bil daleč od tega. Ob nastopu dedovanja upravičencev v zadnjih leti pa so razsežnosti te nepravične določbe postale očitne. V letu 2010 je bila pod ministrom Svetlikom sprejeta nova socialna zakonodaja, ki se je začela uporabljati januarja 2012 in je vračilo socialnih pomoči zavarovala s tem, da je država prepovedala prejemnikom, da razpolagajo s svojim nepremičnim premoženjem, v kolikor ga imajo. Hkrati pa je ta zakonodaja izbrisala državne pokojnine ter varstveni dodatek, ki je namenjen starejšim in nezmožnim za delo, opredelila kot socialni transfer, kar je pomenilo, da ga je treba po smrti zapustnika vračati iz premoženja zapustnika. Zakonodaja, ki je bila sprejeta pod ministrom Svetlikom, je pomenila napad na podeželje, poslabšanje položaja najbolj socialno ogroženih in starejših oseb ter s tem tudi upokojencev z najnižjimi pokojninami. Čeprav je bilo ob zakonodaji s strani takratne koalicije veliko govora o tem, da gre za pravično zakonodajo, ki bo izboljšala položaj socialno ogroženih, danes podatki kažejo, da se tveganje za stopnjo revščine od sprejetja te zakonodaje še povečuje, število varstvenih dodatkov, ki so namenjeni starejšim socialno ogroženim, pa se je zaradi rešitve v Svetlikovi zakonodaji v tem času znižalo za 78 %. V času druge Janševe vlade leta 2012 te zakonodaje ni bilo mogoče spremeniti, ker so se izvajale analize o vplivu te zakonodaje na socialne položaje upravičencev, ko pa so bile analize narejene, pa je vlada izgubila mandat zaradi nezakonitega poročila KPK in s tem tudi možnost predlagati ustrezne rešitve ob večinski podpori. Predlagatelji zakona se zavedamo, da sedanje rešitve niso nujno protiustavne, saj je Ustavno sodišče obrazložilo, da vračilo socialnih pomoči tako zasleduje tudi cilj, da jih ne prejemajo tisti, ki do njih niso upravičeni. Vendar se je treba zavedati, da je do te odločitve prišlo še v času, ko nova socialna zakonodaja ni bila sprejeta in še ni določala temeljite preverbe socialnega položaja vsakega posameznika upravičenca preko podatkov in danes lahko dostopnih evidenc. Tako je le na državi odgovornost, da lahko preveri, ali posameznik ves čas prejemanja socialnih pomoči ustreza kriterijem socialne ogroženosti. Vsakršno vračanje socialnih pomoči ali prepoved razpolaganja s premoženjem smatramo kot nesorazmeren poseg za opravičevanja podeljevanja kredita države socialno ogroženim, ki ga morajo vrniti, namesto da bi jim bila dodeljena socialna pomoč, kot jo poznajo v drugih evropskih državah. S tem predlogom zakona želimo doseči, da se uredi ta problematika v sodelovanju z vsemi poslanskimi skupinami, predvsem s SMC, Desusom, SD, ki so se v koalicijski pogodbi zavezali k reševanju te problematike in v svojih izjavah ter stališčih neprestano poudarjajo pomen socialne pravičnosti, predvsem ko gre za upokojence in ostale najbolj ogrožene družbene skupine. Spoštovane poslanke in poslanci, sedaj imate možnost, da pri reševanju tega socialnega vprašanja preidete od besed k dejanjem in to v najkrajšem mogočem času. Predlog zakona je pripravljen tako, da se ga v zakonodajnem postopku spremeni ali pa dopolni s kompromisnimi predlogi. V primeru, da bo zakon zavrnjen že v prvem branju, pa je to dodaten pokazatelj, da večina v tej sestavi Državnega zbora Republike Slovenije, eno govori [[znak za konec razprave]] tudi na področju socialnega varstva in na škodo najšibkejših.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade gospe Martini Vuk, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona, ki je danes pred vami, predlaga, da se v veljavnem Zakonu o socialno varstvenih prejemkih črtajo določbe, ki določajo vpis prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnin za upravičence do denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ter celotno obveznost vračanja prejete socialne pomoči iz dediščine upravičencev socialne pomoči, omejitev dedovanja se v skladu z Zakonom o dedovanju pa naj se ne uporablja do sprejema nove ureditve dedovanja. Stališče Vlade Republike Slovenije je, da se omenjeni predlog zakona ne podpre, in sicer iz naslednjih razlogov. Ustavno sodišče Republike Slovenije je že presojalo o ustavnosti 128. člena Zakona o dedovanju in odločilo, da je legitimno, da se dajalec pomoči lahko poplača iz zapustnikovega premoženja. Ugotovilo je namreč, da je bil poseg v pravico do zasebne lastnine in dedovanja nujen zaradi varstva druge ustavne pravice, to je pravice do socialne varnosti drugih državljanov, torej tistih brez premoženja, ki jo zagotavlja Republika Slovenija, saj je dolžna zagotavljati socialno varnost vsem državljanom. Socialna država pa na temelju pravice do socialne varnost ne sme ogroziti te pravice drugih. Zakon o socialnem varstvu že ves čas določa možnost zavarovanja terjatve občine z zaznambo prepovedi odtujitve in obremenitve na nepremičnini upravičenca do oprostitve plačil ali do prispevka k plačilu storitev družinskega pomočnika. Republika Slovenija pa je omenjeno določbo razširila tudi na zaznambo prepovedi odtujitve in obremenitve na nepremičnini upravičenca do denarne socialne pomoči oziroma varstvenega dodatka. V vseh primerih, ko je zapustnikov dedič potreben pomoči, se pravi po smrti tistega, ki je prejemal varstveni dodatek ali denarno socialno pomoč, če se ugotovi, da je tudi njegov dedič, torej njegovi otroci praviloma, potreben te pomoči, se Republika Slovenija ali občina na podlagi 129. člena Zakona o dedovanju že sedaj odpoveduje pravice do povračila izplačane pomoči. Institut zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve torej predstavlja sredstvo zavarovanja, s katerim želi država zavarovati svojo terjatev oziroma pravico. Namen tega instituta pa nikoli ni bil zmanjševanje števila upravičencev do denarne pomoči, kar se tudi očita. Če pogledamo, leta 2012 je bilo povprečno mesečno 47 tisoč 880 prejemnikov denarne socialne pomoči, leta 2013 50 tisoč 648 in leta 2014 56 tisoč, približno, povprečno mesečnih prejemnikov denarne socialne pomoči. Na podlagi ocene učinkov izvajanja nove socialne zakonodaje, ki jo je pripravil Inštitut za socialno varstvo, je bil sprejet nov Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialno varstvenih prejemkih. In tam so se spremenile oziroma popravile tiste glavne pomanjkljivosti, ki so se v času od začetka uporabe tega zakona pokazale kot tisti, ki so narekovale nujne in takojšnje spremembe. Tako se je dedovanje zapustnikovega premoženja omejilo do višine dveh tretjin prejetih sredstev, ki jih je prejel zapustnik po Zakonu o socialno varstvenih prejemkih. Prav tako se je dedovanje omejilo do višine denarne socialne pomoči, zmanjšanje za 12 najvišjih mesečnih zneskov, in še na to za eno tretjino od preostalih mesečnih zneskov prejete pomoči. To pomeni, da omejitve glede dedovanja ni, če je šlo za prejemanje denarne socialne pomoči do 12 mesecev ali pa če je zapustnik prejel izredno denarno pomoč, ne glede na to, kolikokrat jo je prejel. Poudariti pa je treba tudi, da zakon loči pri ugotavljanju upravičenosti med tistimi nepremičninami ali tisto nepremičnino, v kateri upravičenec živi, ali pa preostalimi nepremičninami, ki jih mogoče ima. Pomembno je povedati, da je tudi v koalicijskem sporazumu določeno, da se bo prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremično v manjši vrednosti, razbremenilo [[znak za konec razprave]] [[…]]nepremičnine in od te zaveze ne odstopamo. Zaradi vsega prej povedanega pa Vlada Republike Slovenije tega predloga ne podpira. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Za Socialne demokrate so za kakovostno življenje vseh ljudi ključne dobrine, ki morajo biti varovane kot javno dobro, dostopne vsem. Socialna demokracija verjame, da je dolžnost države ustvarjati enakost možnosti za vse ljudi. Država mora imeti v rokah mehanizme za korektive nepravičnosti in neenakosti, za vzpostavljanje varnosti in za usmerjanje razvoja. Omogočiti je treba čim lažji dostop do uveljavljanja pravic, hkrati pa pravice vezati na obveznosti do skupnosti. Odgovorno državljanstvo temelji na zavedanju državljanke oziroma državljana, da je del skupnosti in s tem tudi pravic in dolžnosti, povezanih z njo. Država in lokalne skupnosti so v okviru politik socialnega varstva dolžne zagotavljati pogoje, v katerih lahko posamezniki ustvarjalno sodelujejo in uresničujejo svoje razvojne možnosti ter s svojo dejavnostjo dosegajo raven in kakovosti življenja, ki ustreza merilom človeškega dostojanstva. Ob tem velja poudariti, da so socialni transferi namenjeni tistim, ki nimajo ničesar in se sami ne morejo preživljati. Torej tistemu, ki si zase in za svoje družinske člane ne more zagotoviti sredstev v višini minimalnega dohodka iz razlogov, na katere ni mogel vplivati. Tistemu, ki se ne more preživljati, zagotoviti sam z delom, s pravicami iz dela ali zavarovanjem z dohodki iz premoženja in iz drugih virov oziroma z nadomestili ali prejemki po drugih predpisih ali s pomočjo tistih, ki so ga dolžni preživljati, ali na drug način, ki ga določa zakon. Vsi ostali, ki imajo kakršnokoli lastnino, pa morajo za svoje preživetje to premoženje aktivirati. Kadar si posamezniki in družine ne morejo sami zagotoviti socialne varnosti, so upravičeni do pomoči, ki jo v okviru aktivne socialne politike zagotavljata država in lokalna skupnost. Ustavno sodišče je ob presojanju ustavnosti Zakona o dedovanju odločilo, da je legitimno, da se tisti, ki pomoč daje, lahko poplača iz zapustnikovega premoženja. Ugotovilo je, da je poseg v pravico do zasebne lastnine in dedovanja nujen zaradi varstva druge ustavne pravice, to je pravice do socialne varnosti drugih državljanov, ki jo zagotavlja Republika Slovenija, saj je dolžna zagotavljati socialno varnost vsem državljanom. Socialna država na temelju pravice do socialne varnosti ne sme ogroziti te pravice z neupravičenim siromašenjem skladov za zagotavljanje te pomoči. Ustavno sodišče je ugotovilo tudi, da iz pravice do zasebne lastnine in dedovanja za dediča ne izhaja pravica, da bi lahko dedoval premoženje zapustnika, ne da bi bil hkrati pripravljen sprejeti morebitne obveznosti, ki so povezane z dedovanjem zapustnikovega premoženja. Mednje vsekakor sodi tudi obveznost povračila vrednosti dane socialne pomoči, ki jo je zapustnik prejel od države. S to pomočjo se je za časa zapustnikovega življenja ohranjala vrednost premoženja, ki je po njegovi smrti predmet dedovanja. Po presoji Ustavnega sodišča je bistveno, da imajo dediči povsem avtonomno možnost izbire, ali povrnejo prejeto pomoč in dedujejo celotno zapuščino ali pa dopustijo izločitev dela zapuščine v korist dajalca pomoči. V nasprotnem primeru bi država neupravičeno zmanjševala sredstva za zagotavljanje pomoči drugim, ki to pomoč potrebujejo, ker nimajo drugih ustreznih sredstev za življenje. Zakon o dedovanju še določa, da se lahko dajalec pomoči do konca zapuščinske obravnave tudi odpove pravici do povračila te pomoči, če so zapustnikovi dediči – njegov zakonec ali njegovi otroci –, ki so sami potrebni pomoči. Vlada Republike Slovenije je najnujnejše pomanjkljivosti socialne zakonodaje odpravila že leta 2013, ko je sprejela določene popravke zakonodaje, ki so se v praksi izkazali kot najbolj pereči. 1. januarja 2014 so tako v veljavo stopile spremembe socialne zakonodaje, ki so med drugim uzakonile, da ni več treba vračati denarne socialne pomoči izredne denarje socialne pomoči, ki jo je oseba prejela za dvanajst ali manj mesecev. Če jo je prejela več kot dvanajst mesecev, pa se dedovanje omeji tako, da se od prejete pomoči najprej odšteje dvanajst najvišjih mesečnih zneskov, nato pa še ena tretjina od preostalih mesečnih zneskov prejete pomoči. Največje zmanjšanje v primerjavi s prejšnjo ureditvijo je bilo ugotovljeno prav pri prejemkih varstvenega dodatka. Zato so tudi na tem področju razširili splošne pogoje za upravičenost do te pravice. Kot premoženje se za pridobitev varstvenega dodatka ne upošteva premoženje oziroma denarna sredstva samske osebe v višini do 2 tisoč 500 evrov oziroma družine do 3 tisoč 500 evrov. Ker se je veliko posameznikov odločili za odpoved tej pravici zaradi zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine, zdaj velja, da se omejitev dedovanja premoženja osebe, ki je prejemala varstveni dodatek, lahko omeji samo do višine dve tretjini vrednosti prejete pomoči. Seveda pa že sprejeti popravki še vedno ne pomenijo optimalne rešitve. Vlada pripravlja tudi rešitve za pomanjkljivosti in nedorečenosti, ki ostajajo in zahtevajo temeljitejše spremembe in analize, med katerimi je tudi vprašanje zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve. Skladno s koalicijskim sporazumom bo prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lastni nepremičnino v manjši vrednosti, razbremenila prepovedi odtujitve nepremičnine. V skladu z Resolucijo o nacionalnem programu socialnega varstva 2013–2020 bodo korekcije različnih področij iz sistema socialne varnosti v širšem smislu v prihodnje po eni strani usmerjene v izboljšanje položaja socialno najbolj šibkih skupin v okviru splošne solidarnosti, po drugi strani pa vzpostavljanje sistemov dodatne socialne varnosti. Socialni demokrati menimo, da predlog novele ruši sistem socialnega varstva, ki temelji na socialni pravičnosti, solidarnosti ter na načelih enake dostopnosti in proste izbire oblik, zato predloga zakona v predlaganem besedilu ne moremo podpreti. Glasovali bomo proti sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združene levice.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Stopnja tveganja revščine v Sloveniji je še vedno nižja kot v večini evropskih držav, vendar pa to ne bi smel biti razlog za zadovoljstvo in izgovor za neukrepanje. Nasprotno, ta podatek pove, da je pojav revščine v Sloveniji na srečo obvladljiv in da bi ga lahko z zavestno politično akcijo tudi odpravili. Glede na različne kriterije v Sloveniji od 4 do 6% ljudi živi v hudem pomanjkanju. Ena od glavnih nalog katerekoli vlade bi zato morala biti, da tem 80 tisoč do 120 tisoč ljudem zagotovi dostojno življenje. Slovenija si je v okviru programa Evropa 2020 zadala cilj, da zmanjša število statistično revnih za 40 tisoč. Po našem prepričanju je to preskromno in bi si morala Vlada za cilj zadati odpravo absolutne revščine do leta 2020, sploh ob ugodnih gospodarskih napovedih. Tu namreč ne gre za milijardne ukrepe, kot so bili, recimo, potrebni pri sanaciji bančnega sistema, ampak gre v večini za bistveno manjše ukrepe, v rangu nekaj 10 milijonov evrov, ki so v smislu proračuna povsem obvladljivi, gre samo za vprašanje prioritet in politične volje. Te politične volje pa na žalost še vedno ni, čeprav imajo vse stranke polna usta skrbi za revne in blaginjo. V nasprotnem primeru se Slovenija ne bi vsako leto oddaljevala od že tako preskromnih ciljev in neustrezno definiranih strategij Evrope 2020. Slovenija je namreč ena izmed redkih držav v Evropi, v katerih se revščina še kar povečuje. Socialni delavci in humanitarne organizacije pri tem opozarjajo, da se revščina ne samo povečuje, ampak se tudi poglablja. Revnih torej ni samo več, ampak so tudi vse bolj revni. Vse od leta 1991 je opazen trend zaostrovanja pogojev za pridobivanje različnih vrst socialne pomoči. Še leta 2007 je bilo v Zakonu o socialnem varstvu baje samo 10 razlogov za zavrnitev prosilca za socialno pomoč. V zakonu, ki ga je sprejela socildemokratska vlada leta 2010, pa je to število poskočilo z 10 na 30. In ti pogoji se zdaj ne imenujejo več zavrnitveni pogoji za socialno pomoč, ampak že kar krivdni. Ta sprememba ni naključna. Prosilce za socialno pomoč se zdaj na nek način obravnava kot prestopnike, ki zlorabljajo sistem. Leta 2010, ko je dr. Svetlik, takratni minister, oče reforme, to reformo obrazlagal, je v medijih dejal naslednje: "Od 18 do 20 % sredstev javne porabe trošimo na neprimeren način." Skratka, če njegovo trditev poenostavimo, naj bi v našem sistemu bilo 20 % goljufij. Te besede so bile izrečene več ali manj na pamet, saj po podatkih dr. Dragoša in dr. Leskovškove s Fakultete za socialno delo na Irskem in v Veliki Britaniji, kjer o teh stvareh vodijo raziskave in evidence, prihaja do ca 1 % zlorab, v kar so vključene tudi napake sistema. Tu ne vidimo razloga, zakaj bi bilo pri nas kaj drugače. Skratka, reforma leta 2010 je bila narejena z namenom discipliniranja socialno ogroženih, čeprav ni ministrstvo razpolagalo z zanesljivimi podatki o zlorabah. Takrat je bil uveden nov znameniti računalniški sistem, ki omogoča preverjanje podatkov o prosilcih in prejemnikih iz kar 30 različnih informacijskih baz. Če nekoliko karikiram, za tajkuna velja bančna tajnost, prosilcu za denarno in socialno pomoč pa center za socialno delo pregleda vse račune, da ugotovi, ali ima mogoče kje shranjen kak evro prihrankov. S tem pa pridemo do problema, ki ga rešuje današnji predlog. Namreč, leta 2010 je socialdemokratska vlada uvedla vračljivost varstvenega dodatka, s čimer denarna socialna pomoč in varstveni dodatek nista več socialni pravici, ampak sta postala neke vrste kredita, posojila, ki ga mora prejemnik ali pa njegovi potomci vrniti državi. Res je, da je že prej veljal Zakon o dedovanju iz leta 1976 oziroma 1978, ki je državi in občini omogočal, da se poplačata iz zapuščine prejemnika, vendar pa se zakon ni izvajal in prejemniki socialne pomoči so poročali, da so na centrih za socialno delo dobivali odgovore, da te pomoči ni treba vračati. Da je bil zakon mrtva črka na papirju, priznava tudi Vlada v svojem mnenju, ko pravi, da Republika Slovenija svojih pravic ni mogla učinkovito zavarovati, dokler ni bil spremenjen Zakon o socialno varstvenih prejemkih leta 2010. Ampak, že kmalu se je pokazalo, da je s tem zakonom nekaj hudo narobe, in to je bilo ob uveljavitvi leta 2012. Inštitut za socialno varstvo je takrat namreč ugotovil, da se je varstvenemu dodatku zaradi uveljavitve tega zakona odpovedalo 16 tisoč 100 oseb, ki so bile po predpisih do njega upravičene. Število prejemnikov v kategoriji do 63 let se je zmanjšalo za kar 77 % v enem samem letu, v kategoriji nad 63 let pa za 68 % – citiram raziskavo tega inštituta. Glede na to, da se socialni položaj v Sloveniji od 2012 ni izboljšal, je jasno, da je bilo to drastično zmanjšanje prejemnikov socialne pomoči in varstvenega dodatka prav posledica teh sprememb, ki so socialno pomoč spremenile v kredit. Te podatke navajam zato, ker Vlada v svojem mnenju o predlogu navaja obratne podatke. In sicer pravi, da se je število prejemnikov denarne socialne pomoči v letih 2014 in 2013 povečalo. To mogoče drži, ampak ob tem je treba upoštevati, da se je v letih 2013 in 2014 število prejemnikov povečalo: prvič, zato, ker se je v letu 2012 zmanjšalo za kar 70 %, drugič, ker se je socialni položaj v letih 2013 in 2014 še nadalje poslabševal, in tretjič, ker je leta 2013 vendarle prišlo do spremembe zakona, ker je takratna vlada opazila, da je s tem zakonom nekaj hudo narobe. Kot smo slišali že prej, je bila leta 2013 uvedena omejitev vračanja socialne pomoči na dve tretjini zneska in dodatna varovalka za prejemnike socialne pomoči, tako da se zdaj upošteva samo še pomoč, ki jo je posameznik prejemal več kot 12 mesecev. Poleg tega se je takrat v mnenju Vlade oziroma v odgovoru poslancu Lászlú Gönczu pojavil zapis, da se koalicija nagiba tudi odpraviti vračanja varstvenega dodatka za prejemnike, ki imajo v lasti samo manjšo nepremičnino. Skratka, nekako se je že takrat začel oblikovati konsenz, da je s tem zakonom nekaj narobe in da je treba vračljivost socialne pomoči začeti odpravljati. Zato ne razumem, zakaj koalicija in Vlada nasprotujeta zakonu že v prvi obravnavi in zakaj vztrajata na tem, da bosta pripravili svojo novelo zakona, namesto da bi na tem primeru poskušali najti skupno rešitev. Mislim, da so odprte samo tri točke, okrog katerih bi se bilo treba poenotiti v drugem branju. In te so: prvič, ali naj razbremenimo samo prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti manjšo nepremičnino, ali pač vse prejemnike varstvenega dodatka, ne glede na nepremičnino, v kateri živijo. Drugič, ali naj razbremenimo samo prejemnike varstvenega dodatka ali pa tudi prejemnike socialne pomoči, in tretjič, ali naj odpravimo zgolj prepoved razpolaganja in odtujitve v Zakonu o socialno varstvenih prejemkih ali pa tudi v Zakonu o dedovanju. In če grem nekoliko po vrsti, da ilustriram mnenje Združenje levice glede teh dilem. Glede prve, se pravi, ali naj razbremenimo samo tiste prejemnike varstvenega dodatka, ki živijo v manjših nepremičninah, ali vse, smo naslednjega mnenja. Do varstvenega dodatka je upravičen starostni ali invalidski upokojenec, ki imajo manj kot 465 evrov mesečno lastnih dohodkov. Tukaj ne gre za pokojnino, ampak za vse dohodke. Ob tem naj povem, da statistični prag revščine za samsko osebo znaša 593 evrov, se pravi dobrih 130 evrov več od tega. Ob tem se upošteva tudi njegovo premoženje, in sicer vse nepremičnine, tudi nepremičnina, v kateri prosilec živi, če stanovanje presega 60 kvadratnih metrov. V tem primeru se to upošteva že pri odmeri varstvenega dodatka in je varstveni dodatek nižji, saj se upošteva, da s temi kvadratnimi metri nad 60 kvadratov posameznik ustvarja nek dohodek, čeprav ga v resnici ne. Treba se je zavedati, da v Sloveniji veliko ljudi živi v stanovanjskih hišah, ki so razmeroma velike, pa ne ustvarjajo nobenih prihodkov in niso noben znak premožnosti. Pač včasih v Sloveniji si je lahko tudi vsak navaden delavec zgradil hišo, sploh je bil ta model prevladujoč na podeželju. Na žalost so se ekonomske razmere tako spremenile, da je to, kar je bil včasih standard, danes postalo nepredstavljivo. Vendar pa se je treba zavedati, da te nepremičnine danes velikokrat ne omogočajo več normalne kakovosti bivanja in da povzročajo visoke stroške, ljudje, ki v njih prebivajo, pa pogosto nimajo nobene opcije. Zato je popolnoma nesprejemljivo, da se te ljudi na ta način diskriminira, ker ne moremo jih siliti, da prodajo svoje hiše v Halozah ali Beli krajini, za to ne bi dobili niti toliko denarja, da bi si lahko kupili kakšno garsonjero v kakšnem od mest. Se pravi, tukaj smo v Združeni levici mnenja, da glede na tip poselitve, ki ga imamo v Sloveniji, moramo strmeti k temu, da se to upošteva tudi v socialni zakonodaji in da se omogoči vsem ljudem, ne glede na velikost nepremičnine, v kateri živijo, da normalno prejemajo varstvene dodatke. Potem glede druge dileme. Se pravi, ali naj razbremenimo samo prejemnike varstvenega dodatka ali pa prejemnike socialne pomoči. Tudi tukaj v Združeni levici ne vidimo utemeljenega razloga, zakaj bi nekdo, ki prejema socialno pomoč 12 mesecev, ne vrnil nič, nekdo, ki je od nje odvisen, na primer dve leti, pa mora vrniti dve tretjini tistega, kar je prejel v drugem letu prejemanja. Za nas je je to enako nesprejemljivo, kot če bi se nekdo spomnil, da je treba začeti vračati otroški dodatek, dodatek za veliko družino, subvencionirano plačilo vrtca, subvencionirano prehrano ali pa subvencijo za bivanje v študentskem domu. Nesprejemljivo je, da katerakoli vrsta socialne pomoči postane na nek način kredit. V resnici je tukaj samo ena razlika: dolgotrajno socialno pomoč prejemajo tisti, ki nimajo družbene moči, nimajo svojih sindikatov, ni jih slišati v medijih, nimajo političnih strank, ki bi jih zastopale, in zato so pač v nekem obdobju postali na ta način tarče politike. V Združeni levici bomo zato storili vse, da se to spremeni in da se izboljša položaj socialno ogroženih in eden od ukrepov na tej poti je zagotovo odprava vračanja dolgotrajne socialne pomoči. Tukaj že slišimo ugovore, če gremo po tej poti, bodo ljudje demotivirati za delo ali da ne bodo več hoteli delati. Tukaj bi želel povedati, da je imela Slovenija praktično 40 let po drugi svetovni vojni polno zaposlenost in čeprav socialna zakonodaja takrat ni bila tako stroga, kot je danes, ni prihajalo do tega, da ljudje ne bi hoteli delati. Če to ni bil problem takrat, ne vem, kako naj bi bil problem danes, ko imamo 120 tisoč brezposelnih, in mislim, da je sploh v Sloveniji zelo malo ljudi, ki bi zamenjali minimalno plačo, ki z dodatki za prevoz in prehrano znaša okoli 600 evrov, za, recimo, 269 evrov socialne pomoči. Namesto da povsod iščemo zlorabe, raje poskrbimo, da nihče zaradi nerazumnih pogojev ne bo več ostal brez pomoči takrat, ko jo najbolj potrebuje. Glede tretje dileme, ali naj odpravimo zgolj prepoved razpolaganja in odtujitve v Zakonu o socialno varstvenih prejemkih ali pa tudi v Zakonu o dedovanju, smo naslednjega mnenja. Mi imamo že tako v Sloveniji izjemno stroge cenzuse in postopke, v katerih človeka praktično v preverjanju slečejo do nagega. S tem ne preprečujemo samo zlorab, ampak marsikomu tudi onemogočimo prejemanje socialne pomoči. To je eden od pogojev, ki ljudi najbolj odvrača od tega, da bi sploh zaprosili za pomoč, se pravi, eden od pogojev, ki ljudi najbolj odvrača od tega, kar smo videli prej na primeru leta 2012, ko je ta zakon stopil v veljavo, je eden od pogojev, ki ljudi odvrača ravno vračanje socialne pomoči. Tukaj je že znan kronski argument oziroma kronski protiargument, ki izhaja iz odločitve Ustavnega sodišča leta 1997, in se glasi: država mora zagotavljati socialne pravice vsem, zato ne sme neupravičeno siromašiti proračunskih prihodkov. Ampak prejemniki socialne pomoči dokazano živijo v hudem pomanjkanju, namreč njihovo premoženjsko stanje se preverja iz več kot 30 baz, in če ne bi živeli v hudem pomanjkanju, bi se izredno težko prebili skozi vse cenzuse. Ne vem, kdo potem reče, da je pomoč tem ljudem neupravičeno siromašenje proračuna. Pomoč tem ljudem je najvišja tako ustavna kot moralna zahteva. In naravnost cinično je, da se socialno ogroženim ljudem, ki so si s svojim trudom ali trudom svojih prednikov zgradili hišo, sedaj očita, da siromašijo proračun. Ti ljudje ne vodijo fiskalne politike. Proračun siromašijo vlade s svojim fiskalnim pravilom in s tem, ko ne povečajo prihodkov na tistih področjih, kjer so velike rezerve. Tu sem že zadnjič govoril o tem, kje so rezerve, ki bi jih morala Vlada izkoristiti. Slovenija v povprečju zbere 35,7 % davkov, povprečje EU je skoraj 40 %. Se pravi, na davčni politiki imamo precej rezerv. Ena izmed najbolj perečih vrzeli so davki na kapital, ki v Evropski uniji v povprečju znašajo 20 %, pri nas polovico manj. V Sloveniji imamo praktično neobstoječe davke na luksuz in davke na premoženje in vse to so možnosti, kjer bi lahko proračun okrepili na prihodkovni ravni. Poleg tega pa so rezerve tudi na strani odhodkov. Če ne bi bilo TEŠ 6, če ne bi preplačevali avtocest, če ne bi bilo izdatkov za zvezo Nato in če bi izvedli pravično davčno reformo, za začetek lahko samo dvig davka na dobiček, recimo, na raven, ki ga imajo v Avstriji, bi se hitro našlo dovolj sredstev za to, da bi se lotili odpravljanja absolutne revščine. Naša družba namreč, Slovenija, letno ustvari 2,2 milijardi evrov presežka v trgovini s tujino. To je eden izmed največjih presežkov v Evropski uniji, ampak problem pa je, da se ta denar koncentrira pri bogatih, namesto da bi se pravično razporedil po družbi. In to bi morala biti naloga Vlade. Državnega proračuna zato ne siromašijo socialno ogroženi. Siromašijo ga tisti, ki vodijo našo fiskalno politiko in državne nalože zadnjih 10 let. Fiskalnih razlogov za vračanje socialne pomoči in varstvenih dodatkov ni. To so samo izgovori in zato bomo v Združeni levici seveda predlagane spremembe podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Stopnja tveganja revščine se od leta 2008 nezadržno povečuje, na kar krščanski demokrati vseskozi opozarjamo. Ocenjujemo, da številni ukrepi levih vlad niso prijeli. Predlagatelji novele Zakona o socialno varstvenih prejemkih opozarjajo na uradne podatke Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki kažejo na uničujoče posledice slabega odziva na gospodarsko in socialno krizo. Število prejemnikov denarne socialne pomoči se je od leta 2012 namreč močno povišalo; s 418 tisoč 211 na 572 tisoč 346 v letu 2014. Na drugi strani se je po uveljavitvi sprememb socialne zakonodaje takratnega ministra Svetlika leta 2012 drastično znižalo število prejemnikov varstvenega dodatka, in sicer kar za 78 %. Številni starejši, predvsem tisti, starejši od 66 let, so se namreč odpovedali prejemanju varstvenega dodatka v strahu, da bi ostali brez nepremičnine, v kateri živijo oziroma brez zmožnosti razpolaganja s to nepremičnino. Namreč, bojazen je bila, in tudi tako je pisalo, da bi jim lahko država nanjo vpisala prepoved razpolaganja. Krščanski demokrati opozarjamo na ugotovitve Inštituta za socialno varstvo, ki v poročilu Socialni položaj v Sloveniji 2013–2014 ugotavlja, da imajo zaradi v povprečju nizkih pokojnin starejši zelo visoke stopnje tveganja revščine. Še posebej ženske, vendar se je v letu 2013 občutno povišala tudi stopnja tveganja revščine starejših moških. S prenosom varstvenega dodatka v sistem socialnih transferjev je radikalno upadlo število prejemnikov varstvenega dodatka in se od leta 2012 naprej še vedno znižuje. Ključen razlog za upad varstvenega dodatka je neuveljavljanje pravice s strani starejših. Podatkov o načinih preživetja in o tem, kako so ali niso njihova socialna omrežja prevzela večjo podporno vlogo po letu 2012, pa nimamo. Prava tako nimamo podatkov o bivših prejemnikov državnih pokojnin, ki niso izhajale iz pokojninskega zavarovanja, saj je bila ta pravica z letom 2012 kot nova socialna zakonodaja ukinjena. Stiske starejših se s tem samo še povečujejo. Krščanski demokrati bomo predlagano novelo podprli, odgovorni pa naj v najkrajšem času celovito uredijo na področju na način, ki bo spoštoval človekov dostojanstvo. Trenutno za to v naši državi najbolj skrbijo Karitas, Rdeči križ ter ostale dobrodelne organizacije.
Hvala. Mag. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovani! Skupina poslank in poslancev stranke SDS z novelo Zakona o socialno varstvenih prejemkih predlaga, da se v veljavnem zakonu črtajo določbe, ki določajo vpis prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnin za upravičence do denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ter celotno obveznost vračanja prejete socialne pomoči iz dediščine upravičenca socialne pomoči, in sicer za prejeto denarno socialno pomoč, varstveni dodatek, oprostitve plačil socialnovarstvenih storitev ter prispevka k plačilu sredstev, namenjenih za plačilo oziroma doplačilo pravic družinskega pomočnika. Poleg tega predlagajo, da naj se omejitev dedovanja po 128. in 129. členu Zakona o dedovanju ne uporablja do sprejetja nove ureditve dedovanja. Predlagatelju novele zakona zatrjujoč, da prepoved razpolaganja in obremenitev nepremičnin predstavlja nesorazmeren ukrep v pravico do socialne varnosti, ki ne zasleduje legitimnega in učinkovitega cilja. S temi navedbami se v Zavezništvu ne moremo strinjati. Predlagatelja opozarjamo na Zakon o delovanju iz leta 1976, ki že ves čas določa, da se dedovanje premoženja osebe, ki je uživala pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu, omeji do višine vrednosti prejete pomoči. Tudi socialistična družbena ureditev Socialistične republike Slovenije, ki je v ustavi iz leta 1974 kot temelje navajala ekonomsko, socialno in osebno varnost delovnih ljudi in solidarnost in vzajemnost vsakogar do vseh in vseh do vsakogar, je poznala oziroma vsebovalo omenjeni ukrep. Tudi v socializmu so oziroma smo skupaj s predlagatelji razumeli, da je država dolžna zagotavljati socialno varnost vsem in da je ne sme ogroziti z neupravičenim siromašenjem sredstev za zagotavljanje socialne pomoči. Poleg tega predlagatelji tudi napačno tolmačijo oziroma uporabljajo odločbo Ustavnega sodišča iz leta 1997, kateri je to odločilo, da je legitimno, da se dajalec socialne pomoči lahko poplača iz zapustnikovega premoženja. Predlagatelji nadalje navajajo, da Inštitut Republike Slovenije za socialno varnost opozarja na velik trend upadanja števila prejemnikov varstvenega dodatka v starosti od 66. leta dalje. Zmanjšano število prejemnikov varstvenega dodatka je posledica tega, da mnogi starejši ne želijo, da se jim na nepremičnino vpiše prepoved razpolaganja, saj to med drugim razumejo kot poseg v njihovo osebno dostojanstvo, ker gre za edino lastnino, ki jo imajo in za katero so varčevali celo življenje. Predlagatelja želimo opozoriti, da se število prejemnikov denarne socialne pomoči v Sloveniji povečuje. Na začetku letošnjega leta jih je bilo skoraj 54 tisoč, in sicer okoli 4 tisoč upravičencev več kot lani. Razlog za to je tudi v tem, da pomoči ni več treba vračati, zato razumljivo več ljudi prosi zanjo. Lani so namreč začele veljati spremembe zakonov, ki smo jih sprejeli leta 2013, s katerimi se je med drugim omililo dedovanje pri denarnih socialnih pomočeh. Izredne denarne socialne pomoči se ne vrača, pri denarni socialni pomoči pa se je vračilo pri dedovanju omejilo. Tako se je dedovanje zapustnikovega premoženja omejilo do višini dveh tretjin prejetih sredstev, ki jih je zapustnik prejel iz naslova varstvenega dodatka po Zakonu o socialno varstvenih prejemkih. Če pa je zapustnik prejel denarno socialno pomoč za več kot dvanajst mesecev, se je dedovanje zapustnikovega premoženja omejilo do višini denarne socialne pomoči, zmanjšane za 12 najvišjih mesečnih zneskov, nato pa zmanjšane še za eno tretjino od preostalih mesečnih zneskov prejete pomoči. Dedovanje zapustnikovega premoženja se ne omeji, če je ta denarno socialno pomoč prejel za dvanajst mesecev ali manj in če je prejel izredno denarno socialno pomoč. Je pa res, da se večajo tudi socialne stiske, na kar pa ne moremo biti ponosni. V Zavezništvu predlagatelje opozarjamo, da so pri navajanju analize Inštituta za socialno varstvo pozabili navesti, da sta sprememba socialne zakonodaje in Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki je bil sprejet v mandatu vlade Janeza Janše, najbolj prizadela srednji sloj. Učinki so se pokazali šele proti koncu leta 2013, kar je pomenilo, da je prejšnja vlada zaradi predčasnega zaključka mandata tega trenda ni mogla več zaustaviti. Stopnja tveganja revščine se je povečala, iz analize pa izhaja tudi, da je nižji srednji razred ena največjih žrtev. Dohodki so se jim znižali, vendar pa so še vedno nad cenzusom, da bi dobili kakršenkoli priliv iz javnih sredstev. Zato se nam zdi absurdno, da predlagatelji danes ugotavljajo, da se je zaradi spremenjene zakonodaje zmanjšalo število prejemnikov varstvenega dodatka, kar po njihovem kaže na nesorazmernost ukrepov države za zagotavljanje socialne varnosti. Stranka SDS leta 2012, ko je bila v vladi, na takšne spremembe ni niti pomislila. Še celo več, z Zakonom za uravnoteženje javnih financ je lomastila po socialnovarstvenih prejemkih, zato to potezo stranke SDS ocenjujemo bolj kot populizem in neiskreno namero pomagati upravičencem. Kot že omenjeno, smo leta 2013 najnujnejše pomanjkljivosti že odpravili, druge pomanjkljivosti pa bo morala odpraviti bivša in sedanja ministrica. V Poslanski skupini Zavezništvo ne dvomimo, da se bo tega problema lotila strokovno in zavzeto. Poleg tega pa se je trenutna vladajoča koalicija že v koalicijskem sporazumu zavezala, da bo prejemnik varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino v manjši vrednosti, razbremenila prepovedi odtujitve nepremičnine. V Zavezništvu zaradi zgoraj navedenih argumentov Predloga zakona o spremembah Zakona o socialno varstvenih prejemkih ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Irena Grošelj Košnik bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani kolegi in kolegice! Predlog zakona o spremembah Zakona o socialno varstvenih prejemkih predvideva črtanje določb, ki določajo vpis prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine za prejemnike denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ter celotne obveznosti vračanja prejete socialne pomoči iz dediščine prejemnika socialne pomoči, in sicer za prejeto denarno socialno pomoč, prejeti varstveni dodatek ter oprostitve plačil socialnovarstvenih storitev in prispevka k plačilu sredstev, namenjenih za plačilo oziroma doplačilo pravic družinskega pomočnika. Pri vseh teh oblikah pomoči je treba povedati, da so te od leta 2010 do danes že bile spremenjene na podlagi zaznanih težav pri izvajanju socialne zakonodaje in z namenom zagotavljanja večje socialne varnosti posameznikom. Pri spremembah velja izpostaviti vsaj tiste, ki so se nanašale na denarno socialno pomoč in varstveni dodatek. Z novelo Zakona o socialno varstvenih prejemkih iz leta 2013 se je namreč razširil krog upravičencev do denarne socialne pomoči, uvedena pa je bila tudi sprememba, s katero danes ni treba več ob dedovanju vračati izredne denarne socialne pomoči ter denarne socialne pomoči, ki jo je oseba prejela za 12 ali manj mesecev. Novela pa se je dotaknila tudi področja dedovanja. V primeru, da je oseba prejela denarno socialno pomoč za več kot 12 mesecev, se je dedovanje omejilo tako, da se od prejete pomoči najprej odšteje 12 najvišjih mesečnih zneskov, nato pa še ena tretjina od preostalih mesečnih zneskov prejete pomoči. Podobno je bilo s spremembami pri določanju pogojev za upravičenost do varstvenega dodatka. Podatki o številu prejemnikov varstvenega dodatka decembra 2011 in decembra 2012 res kažejo, da se je število prejemnikov zmanjšalo za dobre tri četrtine. Veliko posameznikov se je odpovedalo varstvenemu dodatku zaradi zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine. Novela Zakona o socialno varstvenih prejemkih iz leta 2013 pa je uvedla omejitev na področju dedovanja, in sicer tako da se je premoženje osebe, ki je prejemala varstveni dodatek, omejilo do višine dveh tretjin vrednosti prejete pomoči. Ko govorimo o premoženju, nepremičninah, socialnih transferjih in omejitvah pri dedovanju, ne moremo mimo dejstva, da imamo v Sloveniji 83 % lastniških stanovanj. Stanovanjski primanjkljaj, do katerega prihaja zaradi neskladja med lokacijami naseljenih stanovanj in potrebami prebivalstva po stanovanjih na primernih lokacijah, visoka zasedenost lastniških stanovanj, 77 %, nizka stopnja medgeneracijske izmenjave stanovanj, ki bi različnim generacijam omogočila optimalne življenjske pogoje v določenem življenjskem obdobju, in tako dalje – to so specifike, ki jih je pri spremembi obravnavane zakonodaje tudi treba upoštevati. Koalicijski partnerji smo se zavezali, da bomo prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino v manjši vrednosti, razbremenili prepovedi odtujitve nepremičnine, vendar ne na način, kot nam je predstavljen v obravnavanem predlogu zakona. Kot je že Ustavno sodišče ugotovilo ob presoji ustavnosti 128. člena Zakona o dedovanju, je možnost poplačila izplačanih socialnih pomoči iz zapuščine v skladu z ustavo. Republika Slovenija kot dajalka pomoči se lahko poplača iz zapustnikovega premoženja ob upoštevanju diskrecijske pravice odpovedati se zahtevku v primeru socialne ogroženosti dedičev. Nepravično bi bilo, če bi država davkoplačevalski denar v obliki socialnih transferjev dodelila tudi tistim, ki niso materialno ogroženi, kar bi se izkazovalo po smrti zapustnika skozi premoženje, ki je bilo vzdrževano tudi s sredstvi socialne pomoči. Slednje se navezuje tudi na varstvo druge ustavne pravice, to je pravica do socialne varnosti drugih državljanov, v skladu s katero Republika Slovenija ne sme neupravičeno siromašiti fonda za zagotavljanje te pomoči. Pravica do zasebne lastnine in dedovanja pa pomeni, da dedovanje premoženja zapustnika ni mogoče brez sprejemanja morebitnih obveznosti. V skladu s povedanim v Poslanski skupini Stranke modernega centra Predloga zakona o spremembah Zakona o socialno varstvenih prejemkih ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav še enkrat.! V mesecu januarju tega leta se je Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide seznanil s poročilom Inštituta Republike Slovenije za socialno varstvo v letih 2013–2014 in glede na predhodna razpravljanja, ker vem, da so bili večinoma vsi na tem odboru, sem predvidevala, da ste si to poročilo malo bolj jasno prebrali oziroma prebrali v celoti, in mi je zelo žal, da ste povzemali samo določene zaključke iz tega poročila. Namreč, poročilo vsebuje raziskave in analize na področju sociale, poročilo se tudi ukvarja s tem, kako zakonodaja na področju socialne politike vpliva na spremembe socialnega položaja državljanov in če pogledamo nazaj, vemo, da je v letu 2010, torej 2010 v času vlade Socialnih demokratov, torej t. i. Pahorjeve vlade, je bil v Državnem zboru sprejet t. i. Svetlikov zakon – nekateri ste ga danes že omenjali –, in sicer Zakon o socialno varstvenih prejemkih. Ta zakon je med drugim prenesel pravice, ki so imele socialnovarstveno naravo, iz pokojninskega sistema v sistem socialnih pomoči in zaradi tega, torej te spremembe je tudi varstveni dodatek prešel na področje socialne pomoči in prenesel v Zakon o socialno varstvenih prejemkih. Torej, se je prenesel v nov sistem, medtem ko je šlo pri državni pokojnini takrat za popolno ukinitev. Torej, Svetlikov zakona je prinesel popolno ukinitev varstvenega – pardon, državne pokojnine. Do te državne pokojnine so bili takrat upravičeni starejši od 65 let dalje, ki niso imeli nobenega drugega prihodka. Zakon je bil sprejet torej 2010, začel pa je veljati s 1. 1. 2012 in zato je takrat javnost s svojim ogorčenjem šla tudi na takratno tako imenovano drugo Janševo vlado, češ da je takrat SDS vzela državen pokojnine in da je pač prenesla vse te spremembe, ki jih je ta zakon o socialno varstvenih prejemkih prinesel. Zakon je bil takrat v Državnem zboru sprejet z naslednjimi besedami takratnega ministra Svetlika, citiram: "Namen zakona je spodbujanje delovne aktivnosti prejemnikov socialnih pomoči, tistih prejemnikov, ki so seveda dela zmožni. Naš cilj je, da se uveljavi načelo splača se delati oziroma spodbujanje teh prejemnikov k večji delovni aktivnosti oziroma ohranjeni, in motivacija za delo. Določa se nova višina osnovnega zneska minimalnega dohodka, to je zelo pomembno z vidika preprečevanja tveganja revščine in socialne izključenosti." Konec citata. Takrat je tudi sedanja ministrica Kopač Mrakova zagovarjala ta Svetlikov zakon, bila je takrat generalna sekretarka, in dejala takole: "Namen tega zakona je zmanjševanje tveganja revščine in socialne izključenosti in spodbujanje delovne aktivnosti oziroma ohranjanja motivacije za delo. S prenosom državne pokojnine, z ukinitvijo državne pokojnine in s prenosom varstvenega dodatka v sistem socialne pomoči, vzpostavljamo transparentnejši in predvsem socialno pravičnejši sistem." Konec citata. Danes žal ministrice ni tukaj, da bi branila takrat sprejeti zakon, da bi v bistvu s svojimi argumenti tudi povedala, zakaj po skoraj dveh letih sprejetega oziroma več kot dveh letih sprejetega Svetlikovega zakona Inštitut za socialno varstvo Republike Slovenije ugotavlja kritičen položaj v Republiki Sloveniji na področju revščine, kajti stopnja revščine je od leta 2000 naprej v Sloveniji strmo naraščala, v letu 2013 je dosegla 13,6 % in v letu 2014 14,5 %. Vsi podatki, ki jih navajam, so iz tega poročila. Poleti, sredi leta 2013, je takratni minister Vizjak naročil študijo z naslovom Ocena učinkov izvajanja nove socialne zakonodaje, in sicer z namenom, da preveri, kako sprejeti zakon vpliva na posebne kategorije prebivalstva. Danes smo že slišali, da je bila ta študija dana v izdelavo. Izdelana je bila sredi leta 2013. Žal takratna vlada Slovenske demokratske stranke teh sprememb, ki jih predlagamo danes, ni mogla predlagati, ker pač več po teh ugotovitvah, ki so bile, po teh ocenah ni bila več na vladi. Je pa nova vlada Alenke Bratušek takrat, tudi to smo že dane slišali, glede na študijo naredila določene spremembe v zakonu, vendar Inštitut za socialno varstvo danes opozarja, da te rešitve niso bile v celoti dobre oziroma niso bile izvedene v zadostni meri. Študija, ki jo je naredila takratna vlada oziroma je bila takrat narejena, je poudarjala kar nekaj slabosti uvedbe Svetlikovega zakona in prišla do zaključka, da imamo v slabšem materialnem položaju, kot je bilo leta 2010, zaradi uvedbe nove socialne zakonodaje predvsem enostarševske družine, družine z dijaki in velike družine ter osebe v starosti med 50 in 63 let, če govorimo o ženskah, in med 50 do 65 let, če govorimo o meji za moške, ter da za te družine oziroma te skupine ni glede na trenutno zakonodajo mogoče predvidevati izboljšanja socialnega položaja. Po vseh napovedih ob uveljavitvi Zakona o socialno varstvenih prejemkih bi človek seveda pričakoval, da se bodo prošnje za denarno socialno pomoč zmanjšale, kajti takšen je bil namen nove socialne zakonodaje, ki je bila sprejeta 2010. Tako je vsaj napovedal takratni minister Svetlik in zdajšnja ministrica gospa Kopač Mrakova. Če bi seveda sledili cilju, ki so ga takrat poudarjali, in pa načelu splača se delati oziroma spodbujanje teh prejemnikov k večji delovni aktivnosti oziroma ohranjanju in motivaciji za delo. Pa vendar je drugače. 1. 9. 2012 je bilo število vseh upravičencih denarne socialne pomoči več kot 67 tisoč, za to smo namenili 10,5 milijona evrov, 1. 6. 2014 pa je bilo vseh upravičencev že več kot 75 tisoč in za to smo namenili kar 2 milijona več. To kaže torej, da se socialna situacija ljudem zaostruje, kot sem dejala, pa je najhuje na področju enostarševskih družin, starejših, upokojencev in predvsem tistih, ki živijo sami v svojem gospodinjstvu. Varstveni dodatek je bil pred uveljavitvijo Svetlikovega zakona mesečni denarni dodatek k pokojnini, ki je bila nižja od mejnega zneska. Bil je torej neke vrste korekcija z namenom izboljšanja materialnega položaja prejemnika. Po sprejetem Svetlikovem zakonu je varstveni dodatek socialno varstveni prejemek, ki ga dobijo tisti upravičenci, ki nimajo materialne varnosti, si je ne morejo zagotoviti zaradi določenih okoliščin, na katere pa sami nimajo vpliva. Zagotavlja torej kritje stroškov, ki nastanejo v daljšem časovnem obdobju, to je za vzdrževanje nepremičnin, recimo, ni pa namenjen za kritje stroškov za zadovoljevanje minimalnih življenjskih potreb. Za varstveni dodatek lahko zaprosijo osebe, ki so trajno nezaposljive ali nezmožne za delo, in pa starejši od 63 let pri ženskah in 65 let pri moških. Kot sem dejala oziroma to je podatek, se opravičujem, decembra 2013 je bilo prejemnikov tega varstvenega dodatka dobrih oziroma slabih 47 tisoč, po uveljavitvi zakona čez leto dni pa jih je bilo le 10 tisoč. Gre torej, kot ste že danes slišali, za 78 % znižanje pri prošnjah za varstveni dodatek. Največji razlog za to, ki ga se navaja tudi v poročilu Inštituta za socialno varstvo, pa je, da je razlog Svetlikov zakon, ki je uzakonil zaznambo prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine prejemnika varstvenega dodatka v korist Republike Slovenije in omejitve pri dedovanju. Vseskozi se torej pojavlja trend zmanjšanja prejemnikov varstvenega dodatka, predvsem v starostni skupini tam nekje od 66 let dalje, in ta trend je v bistvu zelo zaskrbljujoč. Zmanjšano število prejemnikov varstvenega dodatka je seveda tudi posledica tega, da mnogi starejši ne želijo, da se jim na nepremičnino, če lahko tako rečem, vpiše država, da imajo prepoved razpolaganja z nepremičnino. Med drugim to starejši razumejo tudi kot poseg v njihovo osebno dostojanstvo, ker gre v bistvu pri nekaterih za edino lastnino, ki jo imajo, in so v bistvu varčevali celo življenje in si jo prigarali, nekateri res prigarali, s trdim delom. Vsi podatki kažejo, da prenos varstvenega dodatka iz pokojninskega sistema v socialni sistem ni bilo primerno dejanje. Število prejemnikov torej pada. V Sloveniji beležimo nadpovprečno visoko stopnjo tveganja revščine pri osebah, starejših od 65 let, in še posebej pri tistih starejših, ki živijo sami. Vemo tudi, da so starejši lastniki nepremičnine, za katere so delali celo življenje, živijo z nizkimi pokojninami, na kar se opozarja tudi v Poslanski skupini Desus, potem Združenje društev upokojencev Slovenije in še marsikdo, ki pozna to problematiko. Prihaja do situacij, ko starejši ne zaprosijo za varstveni dodatek, ker se bojijo vknjižbe na nepremičnino, zaradi nizkih prihodkov pa žal ne morejo preživljati sebe, kaj šele, da bi imeli sredstva za plačevanje elektrike, vode ali pa za obnavljanje nepremičnin, ki pa – ampak v tem primeru ne govorim za tiste velike nepremičnine, ampak za manjše hiške ali enosobna stanovanja. Bojijo pa se tudi, da bi to bremenilo dediče, kajti velikokrat so cele družine take, ki živijo pod pragom revščine ali pa so na meji, in vračanje varstvenega dodatka bi bil udarec tudi za dediče. S tako politiko, s takim zakonom smo v Sloveniji dobili novo ranljivo skupino, starejše samske ženske z zelo nizkimi pokojninami in predvsem tiste, ki so starejši od 65 let. V Poslanski skupini Slovenske demokratska stranke smo mnenja – in to poudarjamo že dalj časa –, da se socialni problem, če želite tudi problem revščine, ne more reševati le s spremembami na področju socialnih transferjev na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, vendar je treba dati večji poudarek sistemskim rešitvam na področju gospodarstva, trga dela in tudi na področju šolstva v povezavi z gospodarstvom. Glede na to smo predlagali že več ukrepov tudi na tistih področjih, ki bi lahko prinesla povečanje ekonomske stabilnosti pri ljudeh, vendar so bili vsi naši predlogi žal zavrnjeni. Pričakovali bi, da bosta vladna koalicija in vlada sprejeli naš predlog vsaj v prvem branju, torej predlog sprememb zakona o uveljavljanju socialnih prejemkov. Če drugače ne, po besedah ministra Mramorja, ki govori, da je Slovenija zgodba o uspehu. Glede na besede ministrice Kopač Mrak, ki je v ponedeljek ob odgovorih na vprašanja poslancev odgovorila, da Slovenija končno okreva, da imamo gospodarsko rast, število zaposlenih se je povečalo in da bodo naredili – torej verjetno na ministru ali v vladi – maksimalno, da bodo pomagali socialno šibkim na področju odpisovanja dolgov, zato nas čudi negativno mnenje Vlade in danes tudi negativno mnenje ministrstva oziroma predstavnice ministrstva. Sprememba, ki jo predlagamo, je pomoč najbolj šibkim v Sloveniji, socialno najbolj šibkim, in podobne predloge oziroma zaključke lahko preberete v poročilu, ki sem ga omenila na začetku – Poročilo Inštituta za socialno varstvo Republike Slovenije. Predlaga se, da se v Zakonu o socialno varstvenih prejemkih črtajo določbe, ki določajo vpis prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine za prejemnike denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ter celostna obveznost vračanja prejete socialne pomoči iz dediščine prejemnika socialne pomoči, in sicer za prejeto denarno socialno pomoč, prejeti varstveni dodatek – oprostitve, vplačil socialno varstvenih storitev in prispevka k plačilu sredstev, namenjenih za plačilo oziroma doplačilo pravic družinskega pomočnika. Dodam naj še to, da v nekaterih razpravah oziroma stališčih poslanskih skupin je bilo povedano, da posegamo oziroma da rušimo sistem socialne pomoči. To nikakor ne drži, kajti ne posegamo v tisti del, ki govori, kdo je upravičen in kakšen meri je upravičen do socialne pomoči oziroma do kakšne višine. Daleč od tega! Govorimo o tistem, kar pravim, že opozarja marsikdo, da se pač določene zadeve lahko pomagajo ljudem, torej pri varstvenem dodatku in socialni pomoči, odpis te zaznambe na nepremičnine. Moram reči, to, kar je govorila predstavnica Vlade, da pri vseh tistih, ki so ogroženi, socialno ogroženi, da ni treba vračati, namreč v Zakonu o dedovanju v 29. členu piše, da Republika Slovenija oziroma občina iz proračuna katere se je financirala pomoč zapustniku v skladu s predpisi o socialnem varstvu, se lahko do konca zapuščinske obravnave odpove pravici. Vendar pa je bil kasneje sprejet, leta 2014, Zakon o socialno varstvenih prejemkih, kjer v 39. členu piše, da ne glede na določbe 128. in 129. člena v Zakonu o dedovanju ne more priti do tega. Torej, to ni res, da lahko se oprosti, kajti Zakon o socialno varstvenih prejemkih to prepoveduje, hkrati pa je takrat v novembru 2013 Slovenska demokratska stranka vložila amandma ravno s tem namenom, če gre za socialno ogrožene, da se ne vračata denarna socialna pomoč in varstveni dodatek, pa je bil ta amandma gladko zavrnjen s stališča takrat vladajoče koalicije. Torej v Slovenski demokratski stranki bomo ta predlog sprememb Zakona o socialno varstvenih prejemkih soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Benedikt Kopmajer bo prebral stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Gospod podpredsednik, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Varstveni dodatek že nekaj let ni več prejemek iz pokojninske blagajne, pač pa ima ta pravica naravo socialnega transferja. V Desusu smo se vedno zavzemali za to, da se pokojninska blagajna očisti vseh izdatkov, ki nimajo podlage v vplačilu prispevkov. Zato v Poslanski skupini Desus ob sprejemanju nove socialne zakonodaje leta 2010 glede sprememb pri novem definiranju varstvenega dodatka in njegovem izvzetju iz pokojninskih transferjev temu nismo nasprotovali. Žal je varstveni dodatek zgolj ena in edina pravica, ki je razbremenila Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Zaradi neugodnega demografskega stanja, podaljševanja dobe prejemanja pokojnine, izpada prispevkov, zaradi visoke stopnje brezposelnosti in velikega obsega sive ekonomije ter tudi zaradi izplačil pravic, ki ne temeljijo na plačevanju prispevkov, je letos za financiranje izdatkov pokojninske blagajne potrebna pomoč proračuna v višini 1,5 milijarde evrov. Ob vsem tem pa naj spomnim še, da raven pokojnin že leta in leta realno niža, saj se pokojnine ne usklajujejo tako, kot rastejo plače in cene življenjskih potrebščin, čemur pa smo, kot veste, prav zaradi vztrajanja Desusa naredili konec. Varstveni dodatek ali denarna socialna pomoč oziroma v nekaterih primerih tudi obe pravici sta tako v skrajnih ekonomskih razmerah pomoč države, ko se človek sam iz različnih razlogov, upravičenih razlogov, ne more preživljati. Ker gre za socialna transferja, sta obe pravici po veljavni zakonodaji podvrženi določenim pogojem oziroma kriterijem, ki jih za uveljavitev predvidevata Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev in Zakon o socialno varstvenih prejemkih. Kriteriji in omejitve za pridobitev kakršnekoli pravice, pa naj bo to socialna ali katerakoli druga, morajo biti jasno postavljeni in sorazmerni. S tem se v Poslanski skupini Desus seveda strinjamo. Prav tako menimo, da morajo biti pogoji postavljeni tako, da upravičijo namen pravice. Žal pa zlorabe kljub jasno postavljenim kriterijem lahko vidimo na vsakem koraku v vsakdanjem življenju, ko posamezniki več kot očitno zlorabljajo pridobljeno pravico, hkrati pa formalno na papirju izpolnjujejo vse pogoje. Po drugi strani pa se dogaja še to, da tudi centri za socialno delo še vedno nimajo vpogledov oziroma dostopa do vseh podatkov, ki so potrebni za dodelitev neke pravice. Kot ena od takih pomanjkljivosti je zagotovo to, da nimamo podatkov o pokojninah iz tujine oziroma posledično, da se te pokojnine nikjer ne vštevajo. Že od leta 1976, torej skoraj 40 let, velja ureditev, da se dedovanje osebe, ki je uživala pomoč v skladu s socialno zakonodajo, omeji do višine vrednosti prejete pomoči. Prav tako veljajo določila družinske zakonodaje s področja preživljanja v obeh smereh – torej v razmerju starši-otroci in obratno otroci-starši – dolžnost medsebojnega preživljanja. V naši poslanski skupini pa v zvezi s tem opažamo naslednje. Moralno-etična načela v naši družbi glede dolžnosti preživljanja in glede pridobivanja socialnih transferjev nekako izgubljajo na pomenu, ne živijo več. Nekako v našem prostoru počasi postaja prevladujoče mnenje, da nam država pač mora dati tisto, kar mislimo, da nam pripada. Obžalujemo, da je temu tako. Dejstvo pa je, da na drugi strani zavest o medgeneracijski skrbi in solidarnosti omejuje vse težje socialne razmere svojcev, ki bi morali, pa zaradi tega, ker so se sami znašli v socialni stiski, ne morejo poskrbeti za svoje starše, družinske člane, najbližje. Trenutno pod pragom revščine živi 14,5 % prebivalcev Slovenije. To predstavlja 290 tisoč naših državljank in državljanov. Če pa prištejemo še resno prikrajšane in ogrožene to številko poveča na preko 400 tisoč ljudi z visokim tveganjem socialne izključenosti. Med revnimi oziroma socialno ogroženimi je več kot polovica upokojencev, ki prejemajo pokojnino, nižjo od cenzusa za prag revščine – torej, pod 593 evri. Da upokojenci predstavljajo ranljivo skupino prebivalstva, kaže tudi dejstvo, da stopnja tveganja revščine za starejše osebe znaša 19,6 %. Med najbolj ogroženimi so starejše upokojenke, ki živijo same. V Poslanski skupini DeSUS se strinjamo, da je znižanje števila prejemnikov varstvenega dodatka za 78 % alarmanten podatek. Takšno množično odpovedovanje tej pravici zaradi strahu pred izgubo premoženja, recimo, stanovanja, vrtička, na katerem si upokojenci sami pridelajo sezonsko zelenjavo, ki si jo sicer v trgovini ne bi mogli privoščiti, resnično terja temeljit razmislek o tem, kaj lahko oziroma kaj moramo storiti, da zaščitimo to skupino najšibkejših v naši družbi. Vendar naj navedem še en podatek, ki ga ne moremo kar zanemariti. V Poslanski skupini Desus razpolagamo s podatkom za leto 2013, in sicer za varstveni dodatek je zaprosilo 16 tisoč 106 ljudi, vendar le vsak sedmi od njih je imel tudi premoženje in je država tako vpisala zaznambo o omejitvi dedovanja na 2 tisoč 337 nepremičninah, to pomeni 14,5 %. Pri denarni socialni pomoči pa je od 11 tisoč 76 vlagateljev bila dana plomba na 2 tisoč 188 nepremičnin, to se pravi na 19,7 %. Predlog Poslanske skupine SDS je, da se v zemljiški knjigi ne zaznamuje prepovedi odtujitve in obremenitve tistim lastnikom, ki prejemajo socialno pomoč, varstveni dodatek, so upravičeni do oprostitve plačil socialno varstvenih storitev ali plačil pravice do družinskega pomočnika. Ni dvoma, da gre za izjemno všečno potezo. Spoštovani predlagatelji, zakaj tega niste predlagali tedaj, ko ste v rokah imeli škarje in platno? Drugače povedano, ko se je sprejemal tako imenovan ZUJF. Tedaj ste se zavedali resnosti finančne situacije in rezultat vašega dela je bil tako imenovan super varčevalni zakon, ki je rezal pravice tudi na socialnem področju. Res je tudi, da je bil takrat tudi Desus sestavni del te vladajoče koalicije in tudi posledično prispeval glasove za ZUJF, vendar učinkov, ki jih je prinesel ZUJF, sedaj ne rušimo mi, ampak za razliko od vas ostajamo na realnih tleh. V Poslanski skupini DeSUS smo imeli kar nekaj sestankov, na katerih smo razpravljali o tem predlogu. Razprava je šla nekako v smeri, da se v Republiki Sloveniji sistem dajanja socialne pomoči, nadzor nad tem in sistem vračanja bistveno izboljšal glede na sistem, ki smo ga imeli prej. Vsi vemo, da so bili med prejemniki mnogi, ki so se po pomoč pripeljali tudi okičeni z zlatom in v najprestižnejših znamkah avtomobilov. Taisti so bili deležni tudi znižanja plačila za vrtce, njihovi otroci pa so prejemali štipendije in imeli zastonj kosila. In tako dalje. Sprašujem vas, je takšen sistem pravičen. Seveda ni! Tak sistem gotovo ne more vzdržati. Sploh ne v časih, ko se na vsakem koraku varčuje. Res pa je, vsaj po naši oceni, da varstvenega dodatka ne gre povsem enačiti s socialno pomočjo. Gre za prejemek točno določene skupine ljudi, za populacijo, starejšo od 63 oziroma 65 let, za trajno nezaposljive, trajno nezmožne za delo. Ti ljudje nimajo možnosti zaslužka in nimajo možnosti, da bi sami preskrbovali sebe, kaj šele, če morajo preživljati svoje zakonce, otroke, vnuke. Tudi za prejemanje tega transferja se na nepremičnino zabeleži plomba. Upam, da smo vam pojasnili, zakaj je varstveni dodatek po našem mnenju pa le lahko neka izjema od celotnega sistema socialne pomoči. Mnenje Vlade do tega predloga je negativno. Z novelo Zakona o socialno varstvenih prejemkih je bilo v letu 2013 odpravljenih mnogo pomanjkljivosti nove sistemske socialne ureditve, sprejete v letu 2010. Še vedno pa prihaja do anomalij in tudi informacij s terena, ki jih seveda ne gre zanemariti. Treba jih bo analizirati in v čim krajšem času bodo morale slediti ustrezne zakonodajne spremembe. Ne nazadnje, sama Vlada in vsi mi, spoštovani koalicijski partnerji, smo v skladu s koalicijskim dogovorom zavezani, da bomo prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino v manjši vrednosti, razbremenili plomb na njihove nepremičnine. Zaradi vsega povedanega v Poslanski skupini Desus tega predloga zakona ne bomo podprli. Prizadevali pa si bomo oziroma vztrajali bomo na tem, da se čim prej uredi varstveni dodatek tako, da bodo najranljivejši ostali zaščiteni pred posegom v njihovo lastnino, ki je pomembna oziroma odločilna za njihovo preživetje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Pojbič, predlagatelj, izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči! Točno to se je zgodilo, kar sem danes že v stališču poslanske skupine napovedal in kar sem pričakoval. Razen dveh poslanskih skupin, Nove Slovenije in Združene levice, vse ostale poslanske skupine iščejo tisoč in en izgovor za to, da na področju, ki je izjemno problematično, ne bi storili ničesar. Neverjetno, kako v trenutku splahni socialna nota teh poslanskih skupin! Tega resnično ne razumem. Polna usta blebetanj – oprostite, zdaj pa že jezen postajam –, govoričenj in ne vem česa vse, kar poslušam v parlamentu, na medijskih postajah, po zapisih v tiskanih medijih in tako dalje, kako in kaj vse je treba narediti, da bi ta država bila čim bolj socialna, da bi bilo več socialne države in tako dalje in tako dalje. In na koncu, ko prinesemo ustrezen predlog zakona na mizo, pa naenkrat vse to izgine, vse splahni nekam, ne vem, kam. Danes je bilo v stališčih poslanskih skupin povedanih tudi toliko zavajanj in poskusov izogniti se odgovornosti, ko gre za tako pomembna vprašanja in tako pomembne zakone. Mislim, da je to izjemno nekorektno, nepošteno in neodgovorno od tistih, ki so praktično v nekem časovnem obdobju zakuhali to stanje in to situacijo, v kateri danes smo. Poglejte, koliko nas danes sedi v parlamentu! Poslanska skupina Socialnih demokratov, ki je najbolj odgovorna za ta neokusen zakon, ki je bil vložen v parlamentarno proceduro in je bil tudi sprejet v času vladavine Boruta Pahorja – niti enega poslanca ni v parlamentu! Niti enega samega poslanca! Da jih ni sram! In njih so polna usta socialne države. Ko razpravljamo in govorimo o tako pomembnih vprašanjih, o tako pomembnem zakonu, ki se v resnici dotika najbolj občutljivih in najbolj ranljivih skupin v tej državi. To so tisti ljudje, ki potrebujejo varstveni dodatek, ki potrebujejo socialno pomoč in veliko je tudi med njimi upokojenk in upokojencev, ki imajo od 180 pa ne vem, tam do 300, 400, 500 evrov pokojnine. Presenečen sem tudi danes glede odnosa Desusa, vsaj od njih sem pričakoval pa od Socialnih demokratov, da bodo ta zakon podprli. Saj je v tej skupini ljudi velika večina ljudi, ki jo tukaj v Državnem zboru zastopajo, ki bi jo morali zastopati, pa tega ne počenjajo. Tega ne počenjajo in imajo tisoč izgovorov, zakaj tega zakona ne bi podprli. Sedaj bom pa citiral gospo ministrico za delo, družino in socialne zadeve, in še to moram povedati, bilo bi dobro, da bi bila tudi ministrica tukaj, ampak sem slišal, da imajo verjetno vlado, morda je to potem nek objektivni izgovor, da ni tukaj. Ona je, ko je bila državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in invalide, 25. 5. 2010, izredna seja Državnega zbora, kjer smo razpravljali o tem zakonu, najprej povedala to, kar smo danes že enkrat slišali, ampak moram ponoviti. Dejala je: "Namen tega zakona je zmanjševanje tveganja revščine in socialne izključenosti in pa spodbujanje delovne aktivnosti oziroma ohranjanje motivacije za delo. S tem zakonom gre za ključen premik, ki ga želimo doseči, s poudarjanja pasivne socialne politike na pot aktivni oziroma aktivacijski socialni politiki." To je en del njenega citata. In potem nadaljujem njeno citiranje. Torej naslednji odstavek, spet citiram: "Če še malce predebatiramo o varstvenem dodatku. Že danes po zakonu je varstveni dodatek odvisen od dohodkovnega in premoženjskega položaja prosilca. Res je, da ni od družine, ampak ker smo pri prejšnjem zakonu razpravljali o tem, da želimo vzpostaviti jasne temelje tako za preverjanje dohodkovnega kot premoženjskega položaja za vse pravice, ki se plačujejo iz javnih sredstev, je prav, da tudi vprašanje varstvenega dodatka postavimo na enak nivo. Če še naprej pogledamo varstveni dodatek. Višina varstvenega dodatka je odvisna od dopolnjene pokojninske dobe, kar kaže po naših podatkih na to, da tisti najrevnejši, ki dobivajo najnižjo pokojnino, dejansko pridobivajo najnižji varstveni dodatek, kar seveda prispeva k temu, da smo Slovenija, če pogledamo stopnjo tveganja revščine starejših, najbolj uspešni, kljub temu da smo v primerjavi z evropskimi državami, kar se tiče zmanjšanja stopnje tveganja revščine, med najuspešnejšimi kljub krizi. Torej menimo, da z rešitvami prenosa državne pokojnine, torej z ukinitvijo državne pokojnine in s prenosom varstvenega dodatka v sistem socialnih pomoči vzpostavljamo transparentnejši in predvsem socialno pravičnejši sistem. Dolžna sem še številko glede tega, kaj se bo dogajalo po naših izračunih s prejemniki varstvenega dodatka. Po današnjem sistemu je okrog 45 tisoč prejemnikov varstvenega dodatka, po simulacijah, ki so bile narejene, približno tretjina upravičencev ne bo več upravičena zaradi svojega dohodkovnega in premoženjskega položaja, tretjina bo ostala nespremenjena, tretjina pa bo novih upravičencev, ki do danes niso bili upravičeni do varstvenega dodatka, in to tisti starejši, ki so najbolj z vidika svojega dohodkovnega položaja ranljivi in zato je potrebna posebna skrb države." Torej to je govorila sedanja ministrica za delo, družino, socialne zadeve in invalide. V pisnem odgovoru na poslansko vprašanje ministrici, pristojni za socialne zadeve, z dne 5. 2. 2015, številka 0010/1/20-2015/2, je mogoče zaslediti podatek o številu prejemnikov denarne socialne pomoči, in sicer da jih je bilo v letu 2012 – 418 tisoč 211, v letu 2013 – 525 tisoč 200 in v letu 2014 – 572 tisoč 346. Podatki za državljane Republike Slovenije. Na primeru denarne socialne pomoči vidimo, da sprememba zakonodaje glede prepovedi razpolaganja in prepovedi obremenitve nepremičnine prejemnika denarne socialne pomoči ni v ničemer pripomogla k znižanju števila prejemnikov denarne socialne pomoči. Po drugi strani pa so podatki za varstveni dodatek povsem drugačni. Po uveljavitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev in Zakona o socialno varstvenih prejemkih v začetku leta 2012 se je število prejemnikov varstvenega dodatka znižalo za 78 %. Zakaj sem zdaj to citiral? Zato ker sem pred tem citiral to, kar je govorila gospa Kopač. To je absolutno v neskladju s tistim, kar je tukaj trdila ob sprejemu tega zakona in to kar je dejanska resnica zdaj. Varstveni dodatek prejemajo tisti, ki so trajno nezaposljivi in trajno nezmožni za delo ali so starejši od 63 let, ženske, oziroma 65 let, moški, in tako predstavljajo še posebej socialno občutljivo skupino prebivalstva. Inštitut Republike Slovenije za socialno varstvo opozarja na velik trend upadanja števila prejemnikov varstvenega dodatka v starosti pod 66 let dalje. Glede na to, da se finančne potrebe teh upravičencev niso spremenile, in glede na to, da se socialni položaj najšibkejših v Republiki Sloveniji ni izboljšal, je edini razlog za takšen upad lahko v spremenjeni zakonski ureditvi, ki je določila, da je varstveni dodatek ali denarno socialno pomoč mogoče pridobiti le v primeru, če je upravičenec soglaša s prepovedjo razpolaganja z njegovo nepremičnino ali prepovedjo obremenitve nepremičnine, in to ne glede na to, koliko je ta nepremičnina vredna ali pa je edina nepremičnina upravičenca, tako da v njej živi. Zmanjšano število prejemnikov varstvenega dodatka je torej posledica tega, da mnogi starejši ne želijo, da se jim na nepremičnine vpiše prepoved razpolaganja, saj to med drugim razumejo tudi kot poseg v njihovo osebno dostojanstvo, ker gre za edino lastnino, ki jo imajo in za katero so varčevali celo življenje. Torej, ugotavljamo, da Svetlikov zakon, in sedanja ministrica je bila tudi državna sekretarka in je ta zakon podpirala, ni rodil sadov. Ravno nasprotno! Dosegli smo tisto, česar ne bi smeli doseči pri najbolj ranljivih skupinah v tej družbi. In to so tisti z najnižjimi pokojninami, to so tisti, ki izjemno težko preživijo mesec in tako dalje. Mislim, če smo v Slovenski demokratski stranki predlagali spremembo tega zakona na podlagi podatkov, ki kažejo na to, da je ta zakon slab v tistem delu in praktično nesprejemljiv, mislimo, da bi vsaj tiste poslanske skupine, ki so v večini zastopniki v parlamentu ravno teh ranljivih skupin, morale ta zakon podpreti. In ne! Poglejte ga zlomka! Odločili so se ker je pač ta zakon vložila Slovenska demokratska stranka, da bodo temu zakonu nasprotovali. In danes je bilo veliko rečeno tudi, kar se tiče ustavne odločbe. Ustavno sodišče Republike Slovenije v odločbi številka I U I/33/97 že razveljavilo 128. člen Zakona o dedovanju, ki je bil kasneje ustavno skladno spremenjen, vendar je hkrati tudi zavzelo stališče: "Po odločbi prvega odstavka 50 . člena Ustave imajo državljani pod pogoji, določenimi z zakonom, pravico do socialne varnosti. Socialna država, 2. člen ustave, je na temelju pravice do socialne varnosti ogroženemu posamezniku dolžna zagotoviti ustrezno pomoč in te pravice posameznika ne sme ogroziti z neupravičenim siromašenjem skladov za zagotavljanje te pomoči. Varstvo pravice do socialne varnosti posameznika, v konkretnem primeru zahteva, da država dobi vrnjena sredstva pomoči, ki so jo dobile osebe, ki so v času prejemanja pomoči sicer imele premoženje, vendar so ga potrebovale zase in samo po sebi to premoženje ni prinašalo dohodka." Torej, Ustavno sodišče Republike Slovenije je ugotovilo, da je vračilo socialne pomoči iz dediščine ustavno dopustno, ne pa tudi, da bi bilo tudi morebitno nevračilo socialne pomoči ustavno nedopustno. Torej, izgovarjanje na to odločbo Ustavnega sodišča mislim, da je nekorektno. Mi, predlagatelji zakona, upoštevamo to določilo Ustavnega sodišča Republike Slovenije s 30. 11. 2000, vendar menimo, da je ta rešitev v obstoječi socialni zakonodaji – Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev in Zakon o socialno varstvenih prejemkih – nesorazmeren poseg v pravico do socialne varnosti. Današnja socialna zakonodaja določa natančna in jasna merila, s katerimi se lahko preverja premoženjski položaj osebe, ki zaprosi za eno izmed oblik socialne pomoči oziroma lahko država z vsemi dostopnimi evidencami o lastništvu nepremičnin, dohodku iz dela ali premoženja in tako dalje preveri premoženjsko stanje vsakega prosilca za eno izmed oblik socialnih pomoči v vsakem danem trenutku. Torej iz tega sledi, da Ustavno sodišče ničesar ne prepoveduje. Obstajajo take in drugačne možnosti in danes poskušati nas preprečevati tukaj, da je Ustavno sodišče ugotovilo, da pač neka stvar pa ni mogoča, sem mislim, da dovolj jasno povedal, da to ne drži; da je to zavajanje posameznih poslanskih skupin slovenske javnosti. Mislim, spoštovani, da ta zakon, ki smo ga predlagali v SDS, je zakon, ki bi ga bilo treba podpreti prav zato, da napake, ki so se v preteklosti zgodile – in o tem smo danes že govorili – in zakon, ki je bil takrat sprejet, ta Svetlikov zakon, je absolutno dokazano bila napaka v tem delu. Ker da so se ljudje 78-odstotno naenkrat odpovedali prejetju varstvenega dodatka, je to kot ste tudi v Poslanski skupini Desusa napovedali, alarmanten podatek. Torej tudi vi ugotavljate, da ta zakon v tem delu ni dober. Ni dober in ne sledi tistemu, kar je verjetno takrat predlagatelj tega zakona razmišljal; da so bili doseženi ravno kontra učinki tistemu, kar je želel doseči s tem zakonom. Danes je bilo nanizanih nekaj konkretnih argumentov, zakaj ta zakon in te rešitve niso dobre, da se ljudje odpovedujejo sprejemanju varstvenega dodatka. Res je, da je ta zakon, to je tudi moja osebna ocena, bil takrat namensko sprejet s tem, da bi napadli podeželje, periferijo in ravno tista okolja, ruralna okolja, kjer imajo ljudje največje težave in živijo ljudje v veliki večini z zelo majhnimi prihodki, z zelo nizkimi pokojninami, s temi pokojninami tam med 300, 400 pa še manj sredstev in je za njih izjemnega pomena pridobitev ravno tega prejemka in to je varstveni dodatek. Seveda ljudje so se temu odpovedali, saj v tistem okolju – jaz prihajam sam iz Slovenskih goric pa če pogledate tisto okolje, boste ugotovili, da tam ljudje niso mogli, ko v nekem časovnem obdobju v prejšnjem sistemu niso imeli možnosti pridobiti stanovanja, ker stanovanj v tistem okolju ni bilo, in so ljudje, zato da so lahko preživeli, si zgradili majhne hišice ali pa večje, kakršnekoli že, ker je bila to edina možnost, da so lahko preživeli na tistem območju. Tisti, ki živite v centrih, v Ljubljani, tega ne poznate, ne veste. Na žalost ne veste in ti ljudje so si gradili te hišice in vse te stvari zato, da so lahko tam na tistem območju preživeli in tisto območje tudi obdelali. Logično je, veliko jih je starejših, seveda se ve, kdaj lahko postanejo prejemniki varstvenega dodatka, da so seveda zaskrbljeni, da bo pa nekdo zdaj [[…]]Na primer, živijo sami v hiši. Veliko takih ljudi je, pomrli so jim ali možje ali pa žene in enostavno prodati ne morejo, iti ne morejo nikamor. Varstveni dodatek smo jim s tem zakonom praktično odvzeli, ker seveda tiste svoje nepremičnine, ki so si jo pridelali celo svoje življenje, zagotovo ne bodo zastavili, zato da bodo prejemniki varstvenega dodatka. Se pravi, kaj smo naredili? Ljudi smo še bistveno bolj pahnili v revščino, bistveno bolj! Bistveno bolj, ker so se temu odpovedali. Potem veste, kako ti ljudje z 200 ali pa 250 evri na mesec živijo. Jaz to vem, ker so mi ljudje povedali. Poznam ljudi, katerih imen pa priimkov zdaj ne bom navajal, ampak imajo 230 evrov pokojnine. Varstvenemu dodatku se je pa odpovedala, ampak ima pa samo eno malo hišico, ki po teh ocenah GURS, ali karkoli so, danes praktično ni vredna nič. Ampak ona je za to celo življenje vse svoje prihranke in celo delo vlagala v ta objekt, da ima danes tudi to. Takšnega človeka ne moreš prepričati, da bi si potem dovolil, da bi to zadevo zastavil, za nobeno zadevo. Gospa je rekla, niti govora, rajši živa umrem! Logično, jasno [[…]]Ampak mislim, da to ni smešno [[…]] Se opravičujem za ta izraz, ampak mislim, da je zelo problematično, da se tega ne zavedamo Ko smo ta zakon predlagali, se vsaj mi, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tega zavedamo in smo se tega zavedli, da je na temu področju pa nujno treba storiti določene spremembe. V stališču predlagatelja danes ste vsi tisti, ki sedite še zdaj tukaj v parlamentu, lahko slišali, da je to predlog, ki ga je pripravila Slovenska demokratska stranka, in smo tudi povedali zelo jasno, da smo pripravljeni na kompromisno rešitev, takšno rešitev, ki bo to problematiko rešila tako, da bo na eni strani zadovoljna Vlada, na drugi strani pa tisti, ki se sedaj odpovedujejo temu prejemku tega varstvenega dodatka. Mislim, da bi to morali storiti za te ljudi, ker tudi podatki kažejo, da se revščina povečuje. Revščina se povečuje, katerekoli podatke pogledamo, to ugotavljamo, stalno več ljudi je na teh minimalnih plačah in tako dalje in tako dalje. Če se tega ne zavedamo, potem je resnično z nami tudi nekaj narobe. Zato seveda pričakujem vsaj, bom rekel, streznitev poslanskih skupin, ki ne morejo vedno nasedati na stališča Vlade, da se odločijo in ta zakon v tej obravnavi podpremo in potem v nadaljevanju ta zakon dodelamo do te točke, da bo sprejemljiv za vse. Z lahkoto zakon zavrniti pa mislim, da ko gre za tako pomembno in temeljno vprašanje v tej državi, ko govorimo o socialni pravičnosti pa več socialne države, pa bi bilo izjemno neodgovorno.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in slišali smo razpravo predlagatelja. Zdaj pa prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Besedo ima gospa Marinka Levičar, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem, kolegice in kolegi! Kar veliko smo slišali od predlagateljev tega zakona, kako v Sloveniji narašča revščina, kako je treba revščino zaustaviti oziroma ublažiti njene učinke, slabe učinke, kaj se dogaja na tem področju – z vsem tem se vsekakor strinjam in v tej smeri tudi podpiram predlagatelje tega zakona z njihovo željo, da bi res nekaj naredili tudi na področju varstvenega dodatka in drugih pravic iz socialnovarstvenega zakona. Začela bi pa s pokojninskim zakonom, čeprav ste o tem veliko razpravljali oziroma o tej Svetlikovi reformi, ki je iz pokojninskega sistema izločil varstvene dodatke in državne pokojnine. Zakaj jih je izločil? Zato, ker ste poslanci takrat in tudi širša javnost je želela, da se iz pokojninskega sistema izločijo vse tiste pravice, ki ne temeljijo na vplačanih prispevkih za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, torej vse socialne pravice. Prav zaradi teh socialnih pravic, ki so bile v pokojninskem sistemu, se je zelo dvignil tudi odstotek BDP, ki ga je država Slovenija namenila za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in to so nam mnogi očitali tudi v Evropi. Mislim, da je bil takrat delež tega BDP čez 14 % in vse stranke ste bile enotne, da se izvzamejo socialne pravice iz pokojninskega sistema. Tako je prišlo tudi do tega, da je bil izvzet varstveni dodatek, ki je bil v pokojninskem sistemu takrat veliko bolj naklonjen, bi rekla, manj socialnih teh restrikcij je imel za tiste, ki so bili do njega upravičeni. Ko je prišlo to, da je bil ta varstveni dodatek prenesen med socialnovarstvene pravice, so pač veljali vsi kriteriji, kot veljajo za ostale socialnovarstvene pravice in tako je tudi za varstveni dodatek prišlo pravilo, da se je treba za uživalce tega varstvenega dodatka vpisati na njihovo premoženje, nepremično premoženje, če ga seveda imajo. Veliko upokojencev se je tega ustrašilo, da bi se jim na pokojnine oziroma da bi se na njihovo premoženje usedli s plombo države. To sami veste, to ste večkrat poudarjali, to je tudi dejstvo, da so se odpovedali potem varstvenemu dodatku in da ga niti niso dobili z odločbami, ki so jih izdajali centri za socialno delo zaradi ostalih razlogov, ki jih niso izpolnjevali. Vendar pa bi pri tem varstvenem dodatku rada opozorila tudi na to, na to niste v razpravi posebej opozorili, da so po tem zakonu o socialnovarstvenih pravicah do varstvenega dodatka upravičeni starejši občani od 63 let – ženske – oziroma moški – 65 let. To ste omenili. Samo prej, ko je bilo to v pokojninskem sistemu, so bili do varstvenega dodatka upravičeni vsi upokojenci, ne glede na starost. In samo zaradi starosti, zaradi tega pogoja starosti so že nekateri upokojenci izgubili pravico do varstvenega dodatka, ker pač tega pogoja starosti niso izpolnjevali. Vi veste, da je lahko veliko število upokojenk, ki so mlajše od 63 let – in jih tudi dejansko je – in da se predvsem mlajše upokojenke, tam 57, 58 let, upokojujejo z nizko delovno dobo in da so tudi zaradi tega potem imele manjšo pokojnino in v novem sistemu avtomatično niso bile upravičene do varstvenega dodatka. Poleg tega ste omenjali tudi, da se je s to Svetlikovo reformo ukinila državna pokojnina. To je tudi res, da se je ukinila državna pokojnina, samo nismo pa bili pozorni na to, da je državno pokojnino lahko dobila vsaka oseba, starejša od 65 let, neupoštevaje premoženje njene družine, neupoštevaje [[…]]Recimo, največ primerov je bilo seveda žensk, ki so bile stare več kot 65 let, pa niso imele pokojnine, in se ni upoštevalo to, da ima mož, recimo, lahko najvišjo pokojnino, teoretično gledano, ali pa zelo visoko pokojnino. Te ženske so avtomatično dobile to državno pokojnino. Ko je bila ukinjena državna pokojnina, se je seveda tudi to poznalo potem tudi na premoženjskem stanju teh družin in tudi tistih, ki, recimo, niso imele partnerjev, pa so izgubile to pravico samo zaradi tega, ker je pač več ni bilo. Veliko razlogov je, zakaj se je revščina povečevala, seveda pa vse temeljijo na tudi tej spremenjeni zakonodaji in pogojih. Zato mislim, da bi morali to socialnovarstveno zakonodajo bolj temeljito spremeniti, da odpisov teh, ki se vknjižujejo na premoženje upokojencev oziroma na nepremičnine upokojencev, izbris – to, kar vi predlagate v SDS –, da bi vseeno morali upoštevati tudi tista večja premoženja, ki jih imajo. Nekateri imajo lahko tudi več hiš, ali pa razkošne hiše, pa imajo nizke pokojnine in potem nizke prejemke, ker so pač svoje prejemke v času delovne dobe, na primer kakšni obrtniki, ko so si lahko izbirali pokojninsko osnovo, so si izbrali zelo nizko pokojninsko osnovo. Posledica tega je zelo nizka pokojnina, ampak oni so svoje premoženje vlagali v hiše ali pa v kakšno drugo nepremično premoženje. Danes bi bili po tej logiki oproščeni – da se jim ne usede država oziroma ne vpiše na njihovo nepremičnino. Mislim, da je treba to zakonodajo še premisliti, doreči v vseh ozirih in potem na tej osnovi čim prej pripraviti takšne zakonske ukrepe, ki bodo omilili revščino in ki bodo bolj pravično zagotavljali socialnovarstvene pravice. Načeloma se tudi jaz ne strinjam s tem, da je socialna pravica v najhujših stiskah nek kredit države, ki ga morajo potem svojci vrniti po smrti tistega, ki je to prejemal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Pojbič, predlagatelj.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala lepa. Gospe bi samo povedal, da bi bilo dobro, da bi vedela, ko govori o teh zadevah, da če imaš toliko in toliko premoženja, ne dosežeš cenzusa in sploh ne moreš biti prejemnik varstvenega dodatka.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak, izvolite. Pripravi naj se gospa Suzana Lep Šimenko.
Spoštovani, lepo pozdravljeni! Velikokrat slišim prav s strani levih vlad, da mora biti Slovenija socialna država. Jaz temu nasprotujem, zato ker želim, da bi bila Slovenija uspešna država in da bi bilo čim manj socialnih pomoči, ker bi bili ljudje zaposleni, ker bi imeli primerne pokojnine, ker bi mladi imeli ustrezne štipendije, ker bi večje družine imele ustrezne družinske prejemke, in to bi bila lahko uspešna država. Za uspešno državo pa je najbolj pomembno, da imamo delovna mesta in da država spodbuja ljudi, da lahko delajo, da so za to primerno obdavčeni oziroma da sprejema takšno zakonodajo, ki ljudi spodbuja in jim omogoča delo. Tega se pa premalokrat zavedamo in premalo ukrepov je s strani države, ki bi nas vodili k uspešnejši državi, ne k socialni državi. Kljub temu da se tako zelo poudarja socialna država, koliko smo povečali socialne izdatke, socialne pomoči – s tem se jaz ne bi hvalila. Če smo povečali socialne pomoči, to pomeni, da so se razmere v državi poslabšale. Mi si pa moramo prizadevati, da bo manj socialnih pomoči in več dela. In kam je zašla Slovenija? Žal smo slabo ravnali s svojim premoženjem, ga slabo upravljali, zato se naša podjetja niso razvijala, zato jih moramo sedaj prodajati po, žal, prenizkih cenah, in nismo vlagali v razvoj. Pa še vedno nekateri zagovarjajo državno srebrnino, ki pa je že zdavnaj postala rjaveče jeklo, ki nas bremeni, ne pa dviguje. Lahko bi imeli boljše pokojnine in štipendije, boljše plače, seveda, če ne bi vložili več kot 5 milijard v sanacijo bank. Zakaj zdaj to govorim? Zato, ker me vedno potihoma razjezi, ko govorimo o tem, kako smo socialni, hkrati pa ne poiščemo krivcev in odgovornih za vse te bančne luknje in ne uresničujemo zakona, ki omogoča odvzem premoženja nepojasnjenega izvora. Na tem pa praktično ne delamo ničesar. Zakaj ta zakon podpiram? Najprej naj povem, da se zavzemam za to, da vsak človek najprej s svojim delom lahko poskrbi zase in za svojo družino in da so otroci odgovorni tudi za svoje starše, ko ti ostarijo. Sem proti temu, da nekdo podeduje veliko premoženja, pa ni poskrbel za svoje starše in je zato morala poskrbeti država s socialnimi pomočmi. Temu nasprotujem. Ampak, ko se pa vprašam, zakaj ljudje ne morejo poskrbeti zase, kljub temu da so delali celo polno delovno dobo, pa imajo tako nizke pokojnine, da potrebujejo še dodatke. Takrat pa se vprašam o odgovornosti države za te ljudi. In ko bi morali otroci poskrbeti za svoje ostarele starše, pa sami nimajo delovnega mesta in jim grozi, da bi starši, če bi prejemali te socialne prejemke, na koncu izgubili še stanovanje ali hišo in bi ti otroci ostali še brez tega, takrat se pa sprašujem o odgovornosti države. Ker, žal, s propadom ali pa s krizo vrednot, v katero je Slovenija zašla, smo si nakopali tudi te številne nepotrebne probleme, ko bi Slovenija lahko bila uspešna država. In zagotovo je ponižujoče za ljudi zaprositi za varstveni dodatek potem, ko so garali celo življenje, ko so si prigarali in po večini vemo, da so včasih zidali svoje hiše sami, v popoldnevih, dodatno delali itn. Sprašujem se tudi, zakaj bi ljudi omejevali, da delajo in smo jih kaznovali s tem, ko so dodatno upokojenci nekaj zaslužili, smo jim pa želeli odvzeti prislužene pokojnine. To ni prav. Jaz mislim, da moramo delati na tem, če je nekdo zaslužil pokojnino, jo je zaslužil. In če dodatno še dela, naj dela in si naj dodatno zasluži, da bo lahko lažje živel. Zato sem za takšno zakonodajo, ki bo ljudi spodbujala k delu, ki bo omogočala dostojne plače, pokojnine in preživetje. Kot je dejal predlagatelj, je ta zakon lahko osnova, da pretresemo našo socialno politiko s pomočjo tega zakona. Zato ga bom podprla. Menim, da je potreben dodelav, da je potreben dodatnih premislekov, vendar je ta zakon, če ga sprejmemo v prvi obravnavi, lahko tudi pomembna spodbuda vladi, da bo hitreje delala korake napoti rešitev.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko, pripravi naj se gospa Erika Dekleva.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni še enkrat! Zakon o socialno varstvenih prejemkih je bil sprejet v času Pahorjeve vlade. Začel je veljati v začetku leta 2012 in je za številne državljanke in državljane uvedel zelo krut institut, in sicer vpis odtujitve in obremenitve nepremičnine za prejemnike denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka. Gre za ukrep, ki je marsikaterega državljana pahnil v še večjo revščino. Naredil je to, da se je število prejemnikov varstvenega dodatka znižalo na 78 %. Zdaj v številkah to pomeni, če jih je bilo decembra 2011 še 46 tisoč 752, jih je bilo v decembru 2012 – 10 tisoč 217 prejemnikov. Varstveni dodatek je namenjen tistim, ki so ali trajno nezaposljivi ali trajno nezmožni za delo, ne glede na starost, in pa za ženske nad 36 let ali moški nad 65 let. Torej zgolj za tiste, ki spadajo v tako imenovano skupino socialno najbolj občutljivih. Do znižanja prejemnikov varstvenega dodatka je pa prišlo predvsem zaradi tega, ker so se starejši začeli množično odpovedovati temu dodatku. Zakaj? Ravno zaradi vpisa države ali občine na njihovo nepremičnino. Treba je poudariti, da tukaj ne gre za nepremičnine velike vrednosti, ker sicer niti ne bi mogli biti prejemniki ali socialne pomoči ali varstvenega dodatka. Gre za nepremičnine, ki so si jih sami prigarali s trdim delom. Gre za nepremičnine, ki so jih morda podedovali od svojih staršev, gre za nepremičnine, za katere so v bistvu varčevali vse svoje življenje in jih večinoma naredili sami s svojimi rokami. Vpis države ali občine na njihovo nepremičnino se jim je seveda zdel zelo krut poseg. V bistvu poseg v njihovo osebno dostojanstvo in niso si želeli, da bi morali pa njihovi otroci potem odplačevati ta njihov dolg. Pogosto tudi njihovi otroci komaj shajajo s svojimi družinami iz meseca v mesec in bi jim to tudi predstavljalo veliko finančno breme. Kruto pa je predvsem tudi to, da je to mogoče obiti, prepoved zastave nepremičnine in pa vračilo socialne pomoči iz zapuščine, na primer z razdelitvijo premoženja pred zaprosilom za socialno pomoč ali varstveni dodatek, s predhodnim vpisom zastavne pravice. Dediči si tako lahko v dogovoru z zapustnikom predhodno uredijo, da dobijo to premoženje, in je na koncu ta starejša oseba tako rekoč brez premoženja, preden zaprosi za denarno pomoč ali varstveni dodatek. Tako lahko nekdo, ki je veliko bolj iznajdljiv, predhodno poskrbi za to, da ne bodo njegovi dediči vračali denarja in da na njegovi nepremičnini ne bo zaznambe. Še vedno namreč lahko v tisti nepremičnini živi. Tisti, ki pa niso tako vešči iskanja lukenj v zakonodaji, pa tukaj spet nasankajo. Kje je zdaj tukaj ta socialna pravičnost? Nekako pa tudi ne verjamem, da je cilj države ali občine, da bi imela v lasti vse več nepremičnin. Že sedaj vem kar za nekaj primerov, ko je bodisi starejša oseba v domu za ostarele, občina ima zaznambo na nepremičnini, in ta nepremičnina se opušča, nihče za njo ne skrbi, nihče ne skrbi za tisto kmetijsko zemljišče okoli te nepremičnine. Še huje je, ko občina postane lastnik takšne nepremičnine, prodati je pa ne more, ker običajno je to na nekih območjih, ki niso toliko interesantne za kupce. Gre za razvojno bolj odmaknjena območja od nekih večjih središč, ki za mlade niso zanimiva. A si želimo še več zaraščanja? Gre tudi za izrabo besede pomoč – denarna, socialna pomoč. Sama pomoč po Slovarju slovenskega knjižnega jezika pomeni, kar se da komu, da pride iz neugodnega položaja. V tem primeru ne moremo reči, da je to nekaj, kar je podarjeno, ampak gre bolj za nek brezobrestni kredit, ne gre pa za pomoč. Da je vse več državljank in državljanov na pragu revščine, kaže tudi ta podatek o rasti števila danih socialnih pomoči. Če je bilo teh v letu 2012 še 437 tisoč, jih je v letu 2014 že 609 tisoč. Tudi večkrat danes že omenjeno poročilo Inštituta za socialno varstvo, ki smo ga obravnavali na Odboru za delo, kaže, da je stopnja revščine v Sloveniji od leta 2009 močno narasla, v letu 2014 se je gibala na 14,5 %, da so vse bolj ogroženi starejši od 65 let in da nastaja tudi posebna skupina zelo ogroženih oseb, to pa so starejše ženske, ki so v teh kritičnem obdobju večinoma same. Zaradi vsega navedenega se strinjam s predlogom, da se črtajo določbe, ki določajo vpis prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine za prejemnike socialne pomoči in varstvenega dodatka. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Erika Dekleva, pripravi naj se gospa Janja Sluga.
Hvala za besedo. Predlog zakona o socialnovarstvenih prejemkih s strani SDS je po moji oceni le še en dodaten predlog ob siceršnji hiperprodukciji predlogov zakonov, ki so v resnici predvsem celo všečni. Vse vlade do sedaj so že imele priložnost spremeniti ureditev na področju dedovanja, če so menile, da je Zakon o dedovanju, ki je bil sprejet leta 1976, kakorkoli sporen, seveda v času, ko so vodile vlado, predlagatelj torej približno 5 let. Jaz se pravzaprav zelo strinjam danes z razpravo kolegice Ljudmile Novak. Tudi sama sem mnenja, da se socialna stiska ljudi morda na ta način ne rešuje najbolje, predvsem pa ne najbolj pravično. Najbolje in najbolj pravično je tako, kot je tudi kolegica povedala, da ima čim več ljudi službe, da imajo za te službe tudi spodobna plačila, pokojnine in da je takšnih ljudi, ki živijo pod pragom revščine, čim manj. Seveda se strinjam tudi s tem, da morajo otroci pomagati svojim staršem v času življenja, če sami nekega dostojnega življenja s svojim delom niso sposobni živeti. Do tu se najbrž vsi strinjamo, vprašanje pa je, ali ja ta predlog zakona, ki je danes na mizi pravičen, ali je smiseln. In tukaj imamo seveda vsak svoj pogled. Predlagatelj meni, da ja, mi vidimo stvar malce drugače. Pomembno je, da država poskrbi za vse, torej za vse tiste ljudi, ki zaradi takšnih ali drugačnih okoliščin zase ne morejo poskrbet. In takšnim ljudem je prav, da pomagamo. Zapustnik nekega premoženja je lahko socialno ogrožen, ni pa nujno, da je socialno ogrožen tudi dedič. Jaz ne razumem, saj vendar ne jemljemo in mi pomagamo vsem tistim, ki pomoč potrebujejo. To pa seveda niso dediči. V primeru, ko so tudi dediči socialno ogroženi, pa seveda nastopi 129. člen Zakona o dedovanju, ki določa, da se država ali občina lahko odpove pravici do povračila te pomoči. In prav omenjeni člen je presojalo tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije in odločilo, da je legitimno, da se dajalec pomoči poplača tudi iz zapustnikovega premoženja. Sicer bi lahko bila ogrožena pravica do socialne varnosti vsem državljanom in bi to pravico ogrozili s siromašenjem skladov za zagotavljanje te pomoči. Poleg naštetega je treba tudi omeniti, da Vlada Republike Slovenije pripravlja spremembe, skladno seveda s koalicijskim sporazumom, ki bo vse prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti manjšo nepremičnino oziroma nepremičnino manjše vrednosti, razbremenila odtujitve nepremičnine. Ob vseh napovedanih spremembah se je pa vedno treba zavedati, da če posegamo v sistem socialne pravičnosti se lahko tudi ob najmanjših in nepremišljenih korakih kaj hitro lahko zgodi, da ob tako imenovanjem podeljevanjem ugodnosti določeni skupini ljudi lahko postane obstoječi sistem diskriminatoren do neke druge skupine posameznikov. Luka Mesec je seveda v svojem govoru nanizal veliko čejev. Denarna sredstva za pomoč bi imeli, če ne bi bilo TEŠ-a, če ne bi bilo marsičesa, vendar žal vse to je bilo, in to ni krivda naše vlade, ki vodi to državo šele nekaj mesecev. Zdaj pač delamo s tem, kar smo dobili, najbolje, kot znamo. Jaz tega predloga zakona ne bom podprla. Hvala.
Hvala. K besedi se je prijavila predstavnica Vlade, ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Ko poslušam navedbe, je zelo težko na nek način prepričljivo reči in najti argumente, da rečemo, da vsekakor to, kar govori predlagatelj, kar podpira opozicija, da ni nekaj na tem, da ni razumeti stiske ljudi, ki ne zmorejo, kljub temu da nihče nikakor ne posega v njihovo lastnino in bodo lahko do konca svojega življenja v tej hiši, nepremičnini bivali, brez kakršnihkoli posegov je težko argumentirati, da bodo potem njihovi otroci morali to vračati. Nepremičnine so nam zelo blizu in imamo Slovenci in Slovenke do njih specifičen odnos. Kot družba z več kot 86 % lastniškimi stanovanji v Sloveniji, to je unikum v Evropi. In za Slovenijo je specifičen ta odnos do nepremičnine. Ko se je sprejemal zakon, mislim, da leta 2012 je začel veljati, torej mislim, da se je sprejemalo 2010, 2011, je bila predvsem argumentacija v popolnem nasprotju, kar je predlagatelj gospod Pojbič rekel, da bodo odvzete in da je to napad na ruralno področje. Morate vedeti, da na ruralnem področju, torej na podeželju so bili večinoma zavarovani za ožji obseg pravic in zato po pokojninski zakonodaji niso imeli kmetje, ki so bili za ožji obseg pravic zavarovani, sploh pravice do varstvenega dodatka. Torej eden izmed argumentov tam, ko smo navajali, kaj se bo dogajalo, je bilo prav tisto, da bodo dobili novo pravico, mišljeno za tiste, ki do takrat niso imeli pravice do varstvenega dodatka, to pa so bili tisti, ki so bili zavarovani za ožji obseg pravic. Dejstvo je, če pogledamo zgodbo Zakona o dedovanju, ki je v veljavi od leta 1976. Ustavno sodišče je povedalo predvsem zaradi tega, ker je Slovenija socialna država in ima država preko vlade, ki je njena izvršna veja oblasti, dolžnost, da ohranja to socialno državo, zato je presojalo ta poseg v lastnino ljudi predvsem z vidika, ali ima država, da zagotavlja svojo funkcijo socialne države, pravico poseči v individualno pravico. Odločilo je, da je to sorazmeren ukrep. Zakaj? Zato da zagotovi, da bo lahko socialna država, katerakoli kasnejša vlada zagotavljala to pravico do socialne države vsem, tudi tistim, ki kasneje prihajajo, torej kasnejšim generacijam. Zato je Ustavno sodišče to odločilo, kot je. Dejstvo je še eno, ki ga pa velikokrat ali skoraj nikoli ne slišimo, in to je, da sta denarna socialna pomoč in varstveni dodatek zadnja izmed socialnih transferjev, ki jih vse evropske države namenjajo ljudem v stiski. Dejansko gre za tako imenovane zadnjo obliko pomoči. In pred to pomočjo po teoriji, to so sistemi socialnih pomoči, ki se popolnoma razlikujejo od sistemov socialnega zavarovanja, so namenjeni tistim, ki nimajo drugih sredstev za preživetje in nimajo nikogar, ki bi jim pomagal preživeti. V večini evropskih držav, če imaš nepremičnino v lasti, nimaš pravice do socialne pomoči. Pri nas se to imenuje denarna socialna pomoč. V Sloveniji temu ni tako, nikoli ni bilo. Ves čas se je pa uporabljala določba, da lokalna skupnost, ker lokalna skupnost zagotavlja sredstva za ljudi, ki nimajo denarja, da gredo v dom za upokojence, malce bom poenostavila, in za družinske pomočnike, dejansko v vsem tem obdobju so občine od leta 1976 dalje zagotavljale in so vpisovale svojo lastnino na nepremičnine in tudi potem uveljavljale v samem postopku dedovanja. Dejstvo je, da sistem v tistem času ni bil tako informatiziran in je temeljila ta akcija občin, če tako rečem, na tem, kaj so svojci ob smrti svojega starša, torej če so dediči navedli, da je bil njihov starš prejemnik teh oblik pomoči, potem so se sprožili te postopki, drugače ne. Seveda živimo v drugi dobi, in to poteka sedaj veliko bolj sistematizirano, ker so povezane informacijske baze med seboj. Dejansko je potem z letom 2011 in uveljavilo se je z 2012, da tudi država, ki dodeljuje in podeljuje denarno socialno pomoč in varstveni dodatek, vpelje enak mehanizem kot v primeru oprostitev plačila za institucionalno varstvo in v primeru družinskega pomočnika. Ta zakon, ki ga imate danes pred seboj, naslavlja vse to v isti povezavi. Treba je torej povedati, da v drugih državah nimaš pravice do tega. Vam povem še eno zanimivost. Pred nekaj časa sem bila na srečanju z avstrijskim ministrom in smo se pogovarjali o sistemu dolgotrajne oskrbe, kako imajo v Avstriji. Po navadi gledamo, da imajo v Avstriji vse lepo urejeno. In je bilo tudi vprašanje glede zaznambe in mi je minister pojasnil, da prvih šest mesecev, ko je nekdo v domu za upokojence, pač plačuje država za njega oziroma nižja raven, ne zvezna, takoj po šestih mesecih pa do konca bivanja v domu za upokojence ali če gre za pomoč pri osnovnih opravilih doma na domu, celotno vrednost potem v postopku dedovanja dežela odvzame nazaj. Torej tudi v Avstriji, ki je vedno tako opevana, imajo tak sistem in tudi v večini drugih evropskih držav. To je težko razumeti, ker v Sloveniji je, da so ljudje preko celega svojega življenja delali, vlagali in nepremičnina je bila res tisto, da sem nekaj ustvaril, občutek, da sem nekaj ustvaril. Pred časom smo bili na centru za socialno delo v Slovenj Gradcu in sem govorila z gospodom, ki ne želi prejeti varstvenega dodatka zaradi tega, ker se boji za svojo nepremičnino. Dejansko poskušata tako center za socialno delo kot tudi društvo upokojencev z njim delati, tudi jaz sem z njim govorila. Nima nikogar, ki bi mu to zapustil, nima otrok, ki bi jim zapustil to nepremičnino, pa še vedno tega enostavno ne želi predati. Kot družba, vsi bi morali stopiti in reči, poglejte, vi imate pravico do varstvenega dodatka, vendar vseeno nepremičnina, v kateri ste, neomejeno boste lahko v njej bivali, nihče in nikoli vam je ne bo odvzel za čas vašega življenja, nimate nikogar, za kar bi vas potem lahko resno skrbelo, in tudi taki ljudje se odpovedujejo. Prav zaradi tega, kar se je dogajalo in kako so nepremičnine v Sloveniji dojete, so bile prve spremembe socialne zakonodaje, ki so bile sprejete v letu 2013 in so začele veljati s 1. januarjem 2014 in septembrom 2014, so šle tudi v smeri, da smo rahljali te pogoje vračanja. Izredna denarna socialna pomoč ni več stvar vračil, ker smo rekli, da če nekdo potrebuje izredno obliko pomoči, da je v trenutni stiski, bomo to izvzeli iz te logike dedovanja in pač seveda da se država pač nekako na koncu poplača. Pri denarno socialni pomoči tudi tisti, ki prejemajo kratkotrajno denarno socialno pomoč do 12 mesecev, ni nikakršnega povračila. In tudi če imaš to pravico dlje časa, se celotni znesek pogleda in se od njega odšteje ena tretjina in se potem manjši del poplača. Torej najprej 12 mesecev stran, 12 najvišjih, potem tretjina. Potem se nam je s spremembo socialne zakonodaje dejansko povečal delež prejemnikov denarne socialne pomoči. Tukaj lahko interpretiramo, da gre za poglabljanje krize, po drugi strani pa smo kar nekaj določb, ki določajo, kdo lahko sploh zaprosi za denarno socialno pomoč, spremenili v letu 2013, in je to tudi posledica. In to je bil cilj takrat. Če pogledate, zakaj vlada predlaga spremembe zakonodaje, je bilo prav zato, da se rahljajo ti vstopni pogoji, da se omogoči večjemu številu ljudi, ki so v stiski, dostopnost do denarne socialne pomoči. Približno 8 tisoč prejemnikov imamo v tem obdobju več. Tudi pri varstvenem dodatku smo tako rahljali pogoje glede prihrankov, ki jih imajo, in pa tudi vračila. Glede na problematiko varstvenih dodatkov, ki so dejansko upadli, a vemo, da so ljudje, ki bi bili upravičeni, pa ne zaprosijo, smo tudi v koalicijskem dogovoru sklenili, da bomo pripravili spremembe, ki bodo v smeri, da so nepremičnine manjše vrednosti tiste, ki jih bomo izvzeli iz te ureditve varčevanja. Gre predvsem za pogled sprememb za varstvenega dodatke in predvsem v smeri nepremičnin manjše vrednosti. Spet bom ponovila, v Sloveniji imaš pravico do varstvenega dodatka ne glede na to, v koliko vredni nepremičnini živiš. Če imaš dve nepremičnini, potem ne. Če sem jaz v vili in, bom povedala absurd, da se lahko bolj plastično izrazim, živim v hiši, ne v vili, 500 kvadratov veliko vredni nepremičnini, bom, če nimam drugih prihrankov, upravičena do denarne socialne pomoči. Tega v tujini ni. Ker nismo želeli gledati še tega vidika in iti morda še bolj restriktivno, smo rekli, da lahko prejemate, vendar je potem zaznamba, da ne morete prodati te nepremičnine. In če na koncu te nihče tekom tvojega življenja ne sili iz tvoje nepremičnine, lahko bivaš v tisti nepremičnini, nič država ne bo posegla. Če pa ti ne potrebuješ več pomoči, takrat pa seveda ne moremo gledati, da si potem država ne bi tudi z vidika odločbe Ustavnega sodišča nekako zagotovila povračila dela sredstev, ki jih je izplačala. Morate vedeti, da večina prejemnikov denarne socialne pomoči, večina prejemnikov varstvenega dodatka nima ničesar. In ko pogledamo mlade, ko nimajo ničesar, in ko se pogovarjamo, da družba nima dovolj sredstev za vse, bi seveda bilo lažje, če bi rekli, to vse ukinemo, ne bo več teh zaznamb, vendar mi smo dolžni zagotavljati sredstva, da bodo tudi mlajše in druge generacije imele možnost do socialnih transferjev, ki jih omogočamo. Seveda so pomembna delovna mesta in vse to, kar je bilo izpostavljeno. Naša dolžnost je, da kot država zagotavljamo, da lahko vsem, ki prihajajo, zagotovimo enako dostopnost do socialnih transferjev. Je pa dobra novica za te, ki so najranljivejši med nami, da smo se v vladi dogovorili, da se z naslednjim letom dvigne minimalni dohodek, ki pa je osnova za izračun denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka z 269 evrov, kot trenutno znaša, na 288 evrov. Pomembno je, da tudi otroški dodatki, torej vse tisto, kar je bilo s študijo ugotovljeno in smo že reševali, da smo dvignili dohodek enostarševskih družin, smo že s tisto spremembo zakonodaje v letu 2013, ampak drugo leto ne bo več omejitev pri petem in šestem razredu otroškega dodatka, ki je trenutno znižan za 10 % in tudi pri sedmem razredu bodo sprostitve in tudi državna štipendija – peti razred bo vrnjen. Ko govorimo o stopnji tveganja revščine 14,5 %, je treba povedati, da gre za dohodke. V tej stopnji 2014 so dohodki iz leta 2012, kjer je tako ZUJF kot tudi socialna zakonodaja, ki je bila sprejeta, v največji meri vplivala na to, kar se je dogajalo. Ampak opozarjam, ko je bil izračun za novo socialno zakonodajo, se ni vedelo, da bodo posegi v otroške dodatke in druge družinske prejemke, ki so potem še potisnili družine navzdol. Ne želim na nikogar kazati, analiza je pokazala, da so bili rezultati za družine absolutno nesprejemljivi, zato je že vlada Alenke Bratušek, mi kot ministrstvo smo predlagali spremembe, ki so bile sprejete. Na podlagi teh sprememb se povečuje delež prejemnikov denarne socialne pomoči. In tudi ta je za družine višja. Naslednje leto bodo ponovno izboljšave na tem področju. Kar se tiče varstvenega dodatka in sistema, je pa v naši koalicijski pogodbi in bodo spremembe tudi na tem področju. Hvala.
Hvala. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica! Dobro, da je prišla ministrica, sem vesel, da je sedaj kar nekaj stvari povedala, na nekaj stvari opozorila, pa vendarle mislim, da je tudi kaj treba dodati. Večina tistih, ki so prejemniki varstvenega dodatka in so se temu odpovedali, je najbolj ranljiva skupina. Tukaj ne govorimo o ljudeh, ki imajo vile, živijo v vilah in ne vem v čem, v nekih ne vem kakšnih strašnih stavbah itd. Draga gospa ministrica! Prosim, pridite na Koroško, Štajersko, Pomurje, Prekmurje, Slovenske gorice, Prlekijo, v to okolje, pa boste videli, v kakšnih vilah živijo ti ljudje, ki imajo 250 evrov pokojnine, pa so se varstvenemu dodatku odpovedali. In sem vas zelo pozorno poslušal, ko ste opozorili, da ste sami zaznali en tak primer, da nekdo pač nima nobenega naslednika, pa se je kljub temu odpovedal varstvenemu dodatku. Seveda, ljudje so na to vezani. Jaz sem govoril tudi o tem takrat, ko vas še ni bilo tukaj. V tistem našem okolju pred leti ni bilo socialnih stanovanj. Ni bilo stanovanj. Ljudje niso mogli dobiti stanovanja, ker jih ni bilo. Ljudje so si te hiške zgradili zato, da so v tistem okolju preživeli, da so imeli streho nad glavo in da so tam obstali in da je tisti del Slovenije še vedno poseljen in da obdelujejo tisto zemljišče, da je Slovenija v celoti pokrita. Ti ljudje imajo drugačno navezanost na svojo nepremičnino, kot pa nekdo, ki je v stanovanju takem ali pa drugačnem. In gospa ministrica, sem zelo vesel, ko ste opozorili na te stvari in povedali, tudi v mnenju Vlade sem prebral ta predzadnji odstavek, kjer ste navedli: "Vlada Republike Slovenije je tako leta 2013 najnujnejše pomanjkljivosti že odpravila. Ostale pomanjkljivosti, ki zahtevajo temeljite spremembe, analize, med katerimi je tudi vprašanje zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve, pa bo Vlada Republike Slovenije začela odpravljati v prihodnosti in skladno s koalicijskim sporazumom prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino v manjši vrednosti, razbremenila prepovedi odtujitve nepremičnine." Torej, spoštovana gospa ministrica, je zelo jasno, da smo se v Slovenski demokratski stranki odločili vložiti ta zakon. Iz tega izhaja. Se pravi, da tudi vi ugotavljate, da je ta zakon, ki ste ga vi zagovarjali, ko ste bili državna sekretarka, v nekih določenih zadevah nesprejemljiv, nekorekten, še manj pa socialno pravičen. In sami ugotavljate, da je tu pa ta zakon potreben določenih sprememb. Spoštovana gospa ministrica, kaj je lažje, vam, koaliciji in vsem poslankam in poslancem, ki sedimo v tem parlamentu, in vladi, ki sedite v tisti vladni palači, kot to, da zakon, ki smo ga v Slovenski demokratski stranki pripravili in vložili, popravite, ga spremenite v tistem delu, najdemo kompromis in ustrezno to problematiko uredimo tako, kot mislimo vsi skupaj, da je najboljše za tiste ljudi, ki so s tem obremenjeni in na drugi strani tudi sprejemljivo za Vlado Republike Slovenije in Državni zbor Republike Slovenije. Jaz ne vem, zakaj je sedaj treba, tukaj ste zapisali, ponovno delati neke analize, kot je pri nas pač v navadi, taka analiza, pa ona analiza, pa on še mora nekaj zaslužiti, pa tam mora spet nekaj zaslužiti in tako dalje in tako dalje. Namesto, da bi pristopili, če imamo na mizi dokument, ga popravili, ga pripravili do točke, da bi bil za nas vse skupaj sprejemljiv. In jaz še enkrat pozivam vse poslanske skupine. Jaz upam, da ne boste spet nasedli na finto vlade, češ, da bodo oni ta problem sistemsko rešili, ga ne vem kdaj rešili in tako dalje. Ljudje pričakujejo rešitev tega problema sedaj, danes, tukaj, v tem trenutku. Slovenska demokratska stranka je pričakovala, da bo Vlada Republike Slovenije, koalicija to naredila. Da boste vi to naredili. Vi ta problem rešili, če se ga zavedate, saj ste v stališču Vlade to povedali, se ga zavedate, da boste to naredili. Pa niste. Ker smo pa mi v Slovenski demokratski stranki ta zakon vložili, aha, zdaj pa je treba vse narediti, samo da ta zakon ne bi šel v nadaljnjo proceduro in da ne bi bil sprejet, ker ga je vložila Slovenska demokratska stranka. To je pa višek! In ne razumem poslank in poslancev, tega ne razumem. Razumel bi še nekatere predstavnike Vlade, ker so pač obremenjeni s SDS. Ne razumem pa novih obrazov v Državnem zboru. Saj pa je Cerarjeva poslanska skupina vseskozi govorila, kako bodo novi veter pripeljali v Državni zbor. Čisto nič se ni spremenilo! Sedite lepo s sklonjenimi glavami, tu pa tam preberete kakšen citat ali pa kakšno napisano stvar, pa mogoče tu in tam kateri od poslancev nekaj stavkov pove na pamet, in to je to. In to je Poslanska skupina Stranke modernega centra, In danes – koliko vas je razpravljalo o tako pomembni tematiki? Imam občutek, kot da se vas to ne dotika. Stranka modernega centra. Ja, lepo vas prosim, pa dajte se enkrat zresniti, pa naredite nekaj za ta naš ubogi narod! Pa ne samo hoditi po plače! Resno vam pravim. Novi obrazi. In ne morem poslušati več teh novih obrazov. Pa polovico poslank in poslancev vidim tukaj, da pridejo na mesec pet ur sedet v Državni zbor.To je vse, kar so storili doslej. 6 ali 7 mesecev sedijo v Državnem zboru. Ni žalitev, ker je resnica. Če hočete, vam bom dokumente prinesel na mizo, pa boste videli.
Gospod Pojbič, prosim!
Ja, saj imate prav, spoštovana gospa podpredsednica. Se opravičujem, res me je malo zaneslo. Nisem imel namena nikogar žaliti. Pa vendar, ko govorimo o poslanski skupini, ki bi naj bila nov veter v Državnem zboru, pričakujem, da bo kaj bolj konkretnega prinesla, pa tudi podprla kakšno stvar, ki je v interesu državljank in državljanov Republike Slovenije. Ne pa, da je samo na papirju napisano, deklarativno, "mi smo novi obrazi", na koncu se pa čisto nič ne spremeni. To pa je žalostno.
Besedo ima ministrica dr. Anja Kopač Mrak.
Zdaj pa obljubim, da ne bova več imela duela z gospodom Pojbičem. Morda samo spomnim, da smo ravnokar podprli enega izmed zakonov SDS v prvem branju. Pa so se potem na koncu vsi mladi in vsi ostali postavili proti tistemu zakonu, potem smo pa ugotovili, da je bolje, da se pač umaknemo. Tako da ne bi o tem, "kako ne". Kadar poskušamo, ni nekega občutka, da zaradi tega, ker je pa vaš predlog zakona, samo zato, ker je vaš predlog, mu Vlada nasprotuje. To ni res, da gre samo za ta argument, da ga damo z mize. Jaz poskušam, vedno preberem stvari, ki jih napišete, in če je le možno, bi želeli po drugi strani tudi opozicijo kje upoštevati. Ne gre za to, da bi na splošno zavračali predloge opozicije. Torej, tega predloga ne zavračamo zaradi tega, ker ste ga napisali in predlagali v SDS, ampak ga zavračamo, ker če gledamo formalnopravno, tudi glede na Poslovnik Državnega zbora, finančne posledice, pa če še to odmislimo, pa recimo, da so ljudje pomembni in da je to bistvo, pa je v redu. Drugo je pa to, da v bistvu govorite o ljudeh, ki imajo nepremičnine manjših vrednosti. Zelo jasno vedno tudi to izpostavite. In tu vidite tisto, kar ste prebrali, točno to koalicija želi narediti. S svojim predlogom pa dejansko pravite, da ne glede na to, v kakšne vrednosti nepremičnini živim, ničesar ne ločite. Moramo vsem, ne samo tistim, ki imajo varstveni dodatek. Ker ves čas vodimo diskusijo, dejansko predlagatelj ves čas opozarja, da je upadlo predvsem za prejemnike varstvenega dodatka, torej za starejše, da pa tega ne morete utemeljiti, ker raste številka. In torej, če bi tako želeli, če bi želeli to narediti, bi tak zakon predlagali. Vi ste pa dejansko celoten sistem od leta 1976 dalje postavili na glavo. In je vprašanje, kaj bodo tudi župani rekli, ko gre za vprašanje sredstev občin, ko govorimo o prvem delu, ki ga prav tako naslavljate, če se država še lahko opredeli do tega. V bistvu gre za to, da, prvič, zavajate, da nikoli ne podpremo vaših zakonov, drugič, govorite o tem, da bomo neke analize pripravili. Ne, mi smo povedali, kaj smo kot koalicija sklenili in kaj bomo naredili. Tisto, kar vi najbolj izpostavljate, vprašanje varstvenih dodatkov in zaznambe pri tistih, ki imajo nepremičnine zgolj manjše vrednosti, bo Vlada in torej koalicija rešila. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Marijan Pojbič.
Spoštovana gospa ministrica, jaz upam, da se niste prišli v parlament z mano prerekat. To, kar ste do zdaj povedali, ne drži. Ne eno in ne drugo. Zakaj? Definitivno je to predlog zakona, ki smo ga vložili in je v prvi obravnavi. Jaz sem na samem začetku na tiskovni konferenci in danes tukaj v stališču zelo jasno povedal, da je to predlog zakona, za katerega želim, da ga z Vlado in koalicijo nadgradimo in dogradimo tako, da bo sprejemljiv za vse. Torej, gospa ministrica, niste poslušali, kaj sem govoril. In vas lepo prosim, da ne zavajate slovenske javnosti. To je ena stvar. Druga stvar, ko sem vam govoril okrog analiz. Poglejte, kaj ste napisali: "Vlada Republike Slovenije je tako leta 2013 najnujnejše pomanjkljivosti že odpravila. Ostale pomanjkljivosti, ki zahtevajo temeljite spremembe in analize …" Ja, draga moja – ste vi pisali to stališče Vlade ali niste? Ja, preberite, kaj piše. Ne se delati iz mene norca, saj nisem bedak, saj znam brati. Tukaj imam dokument, ki ga preberite, pa ne govorite, da to ni res. Lepo prosim, tega ne počenjati. Jaz se nisem prišel v parlament prerekat, prosim vas, da pomagamo, vi z vaše strani, kolikor je mogoče, koalicija z njene strani, kolikor je mogoče, pa mi opozicija stopiti skupaj in rešiti problem. To se meni zdi edino koristno in pomembno, ne pa da se bo to zgodilo čez tri leta, štiri leta ali se bodo že tri vlade prej zamenjale, preden bomo ta problem rešili. In, spoštovana gospa ministrica, prosim, da ste korektni drugič, ko se spotikate na moja izvajanja.
Hvala lepa. Sedaj ima besedo gospa Janja Sluga, pripravi naj se gospa Irena Grošelj Košnik.
Hvala lepa. Tudi v imenu Poslanske skupine SMC odločno zavračam trditve, da zavračamo predloge zgolj zato, ker so to predlogi opozicije ali pa predlogi SDS. To za začetek. Potem bi pa tudi jaz mogoče prebrala to, kar je Vlada v svojem mnenju napisala, in sicer: "Vlada je leta 2013 najnujnejše pomanjkljivosti že odpravila, ostale pomanjkljivosti, ki zahtevajo temeljitejše spremembe in analize, med katerimi je tudi vprašanje zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve, pa bo Vlada začela odpravljati v prihodnosti, skladno s koalicijskim sporazumom." Nikjer ne piše, katere so te pomanjkljivosti, zato zavračam tudi to trditev, da ministrica zavaja. Bi pa želela opozoriti eno drugo stvar, pri vseh socialnih transferjih, ki jih država namenja socialno ogroženim, lahko ugotovimo, da nikakor vedno ne morejo biti pravični. Nikoli niso zares za vse pravični. Vedno so nekje neke omejitve, neki kriteriji, po katerih se določa, komu ti transferji pripadajo, kdo je do njih upravičen in kdo ne. Mislim, da se lahko vedno strinjamo, da v celoti ti kriteriji nikoli niso pravični. Vedno so prejemniki, ki so v nekem neenakem položaju, so prejemniki, ki imajo neke nepremičnine, so tudi prejemniki, ki jih nimajo. In če se postavimo v eno drugo vlogo. Jaz, ko sem razmišljala o tej stvari, sem si predstavljala nekoga, ki je celo svoje življenje prihranke nalagal na banko. Ta človek ni upravičen do teh socialnih transferjev, torej je v neenakem položaju v primerjavi s tistim, ki teh prihrankov nima na banki, ampak jih ima v nepremičnini. To se mi zdi dovolj tehten argument, da ti dve osebi ne moreta imeti enakega položaja. Kot je ministrica že povedala, v tujini nekdo, ki ima nepremičnino, pač ni upravičen do takšnega socialnega transferja, do socialne denarne pomoči. In če potem opozorimo tudi na drugo stvar, ki je pomanjkljivost vašega predloga, tudi dediči niso v enakem položaju. Tudi dediči so zelo različni, tako kot so prejemniki. Nekateri dediči so socialno ogroženi in so zavarovani že po trenutni zakonodaji, drugi dediči pa z vračanjem tega nimajo nikakršnih težav, in to lahko storijo. Ustavno sodišče je v svoji odločbi že ugotovilo, da je v bistvu zaznamba prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine edini način, na katere ga se država ali lokalna skupnost lahko sploh učinkovito zavaruje, da potem dobi ta sredstva povrnjena. Bi pa opozorila na naslednje, se pravi država in lokalna skupnost ne zaseže nepremičnine in tudi ne dobi povrnjenega celotnega zneska, ki ga je namenila posameznemu upravičencu, ampak se dedovanje zapustnikovega premoženja omeji do višine dveh tretjin prejetih sredstev, ki jih je zapustnik prejel. Če je zapustnik prejemal denarno socialno pomoč več kot dvanajst mesecev, se dedovanje omeji do višine prejete denarne socialne pomoči, zmanjšane najprej za najvišjih dvanajstmesečnih zneskov, nato pa zmanjšano še za eno tretjino preostalega. In če je zapustnik prejemal socialno pomoč manj kot 12 mesecev, potem se dedovanje njegovega premoženja sploh ne omeji. Pa še enkrat ponavljam, če so tudi dediči socialno ogroženi, potem se država ali pa lokalna skupnost tej svoji pravici odpove. Pa če se zdaj že tudi pogovarjamo o tem, kako mora biti država socialna, jaz se strinjam, da mora biti država socialna in da je v trenutnem položaju čedalje več tistih, ki so potrebni pomoči. Ravno zaradi tega je država dolžna zagotavljati prav vsem in ne zgolj nekaterim. In ravno ta institut ji omogoča, da potem tudi v prihodnosti prihodnim generacijam in čim širšemu krogu ljudi, ki to pomoč potrebujejo, lahko to pomoč dajo. Mislim, da vse preveč pričakujemo od države, da bo kar dajala in dajala in vse premalo se zavedamo, da moramo biti med seboj solidarni, tako medgeneracijsko, se pravi starši in otroci med seboj, če so straši najprej pomagali otrokom, so tudi potem otroci dolžni pomagati svojim staršem, če jim seveda lahko. In tudi na splošno so pravila dedovanja taka, da dediči vedno odgovarjajo tudi za zapustnikove dolgove. Tako je tudi v tem primeru. Kot rečeno, zaradi te solidarnosti in ravno iz razloga solidarnosti se mi zdi tak institut pravičen. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik, pripravi naj se gospod mag. Anže Logar.
Hvala, podpredsednica. Spoštovani vsi prisotni! Ta predlog, ki smo ga dobili od kolegov tukaj, je zelo všečen, ampak ima pa kar nekaj takšnih sivih con oziroma nekih con sprenevedanja. Eno je to, da so podobne stvari potekale že od leta 1976, ko je veljal Zakon o dedovanju. Slišali smo že to, kako so občine ob smrti tistega, ki so mu doplačevale oskrbnino, se prijavljale na zapustnikovo premoženje. Slišali smo že tudi to, kako je Ustavno sodišče razsodilo, da je takšen pristop, ko se poplača vložek države za nekoga, ki se sam ni mogel dostojno preživljati, iz dediščine, legitimen način, ter tudi to, da se napravi prepoved, zaznamba za prepoved odtujitve nepremičnine, ker je to edino varovalo, da takšna nepremičnina pravzaprav še ostane. Vse to smo že slišali. Predlagatelj pa tudi govori, da je prišlo do omilitev pri tem, do katere višine se lahko država ali občina prijavi na zapustnikovo premoženje, se pravi do teh dveh tretjin prejetih sredstev iz naslova varstvenega dodatka. Pri tem nekako poudarjajo, da naj ne bi bilo več diskrecijske pravice, da bi se lahko država ali občina odpovedala temu. Naj poudarim, da temu ni tako, da ta diskrecijska pravica še vedno obstaja in da se zato pri dedovanju dejansko upošteva gmotni položaj dedičev. To pomeni, da oseba, ki je bila socialno ogrožena, ki se ni mogla preživljati iz razlogov, na katere ni mogla vplivati, je dejansko ves čas prejemala pomoči. Pri samem dedovanju pa se pri vsakem postopku dedovanja posebej ugotavlja, v kakem gmotnem položaju so dediči. Mislim, da je to nekje socialno pravično, da niso v istem položaju tisti dediči, ki z lahkoto živijo ali so celo bogati, ali pa tisti dediči, ki jim je ta nepremičnina pomemben vir za življenje. Se pravi, ta diskrecijska pravica ostane. Poleg tega tudi menim, da je prav, da bodo pri bodočih spremembah zakonodaje ločeni tisti lastniki nepremičnin, katerih vrednosti so velike, od tistih, katerih vrednosti so majhne. Mislim, da je to pravično, k temu smo se zavezali v koalicijski pogodbi in spremembe zakonodaje bodo šle v to smer. Hkrati pa bodo lahko upoštevale tudi spremembe, ki so nastale v letu 2014, kajti te spremembe v ugotovitvah Inštituta za socialno varstvo do sedaj še niso mogle biti zaznane. Zaznane bodo, kako so vplivale, šele v letošnjem letu. Zato jaz podpiram to, da se na teh ugotovitvah in pa na tem razlikovanju vrednosti nepremičnin naredijo popravki zakonodaje. Kljub temu bi še omenila, da gre pri socialnih transferjih za pasivni pristop, vendar z njimi blažimo socialno revščino. Podatki tudi kažejo, da Slovenija po učinkovitosti socialnih transferjev še vedno ostaja nad evropskih povprečjem. Pravila igre so takšna, da so ciljana na pravo skupino državljanov in mislim, da je v tej smeri potrebna sprememba zakonodaje. Zato tega predloga, ki je osredotočen samo na eno ozko, všečno zadevo, se mi zdi, da je pametno, da se ga v tej fazi ne podpre. Hvala.
Hvala. Besedo ima mag. Anže Logar. Pripravi naj se gospod Tomaž Gantar.
Hvala, predsedujoča. Razprava, ki danes poteka v Državnem zboru, je plod reforme tako imenovanega socialdemokratskega bloka. Torej Svetlikove reforme, ki ima na nek način, vsaj gospod Svetlik, dvojno oklobučenje. Bil je minister iz kvote Desusa in hkrati, kot smo včeraj slišali s strani vodje Poslanske skupine Desusa, član SD oziroma Social demokratov. Državna sekretarka pri gospodu Svetliku je bila aktualna ministrica Kopač Mrak. V prejšnji točki, ko smo govorili o študentski prehrani, nam je socialdemokratski blok in pa novi obrazi v politiki v imenu SMC očitali, da sedaj zagovarjamo nekaj, kar smo prej sami sprejeli. Ampak smo v Slovenski demokratski stranki rekli, da priznamo napako in da zato prihajamo z reformo zakonodaje, ki pa je bila v tistem trenutku nujna, da je ohranila suverenost Slovenije. Zdaj smo pri eni podobni zgodbi, a z bistveno razliko. Tisti, ki so zagrešili te krivice, ki jih sedaj podoživlja najbolj ogrožen sloj slovenskega prebivalstva, in tisti, ki jih je kriza najbolj prizadela, te napake ne želijo priznati. Govorijo o tem, da bodo spremenili zakonodajo. Moja predhodnica, ki je bila, mislim da, 24 let direktorica Centra za socialno delo Trbovlje, sama govori, da je treba spremeniti zakonodajo, ampak njen nastop ni bil v tem, v kateri smeri je potrebno novelirati ali spremeniti naš predlog, ampak v tem, da naš predlog ponuja sive cone in ga je zato treba zavrniti. Glejte, od nekoga, ki se je 24 let aktivno ukvarjal s socialno problematiko na najvišjem mestu, ki je za to zadolžen, bi pričakoval, da postreže s konkretnimi predlogi in aktivno pristopi k novelaciji te slabe zakonodaje. Zanimivo, govorimo o socialni zakonodaji, o zakonodaji, ki se tiče tiste najranljivejše, široke najranljivejše skupine v Sloveniji. Poglejte sedeže Poslanske skupine SD. Nikogar ni tu. Kakšen odgovor je to tej skupini. Njihova ministrica pa a priori zavrača, in zbor vladajoče koalicije, dobronameren predlog, ki bi rešil vsaj del te problematike, ki ga je predlagala Slovenska demokratska stranka. Nekorektne so primerjave, ki jo je prej podala ministrica z Avstrijo, češ, poglejte, kako imajo v Avstriji to narejeno. Povprečna plača v Avstriji je več kot še enkrat višja, kot je v Sloveniji. Njihov bruto domači proizvod na prebivalca je več kot še enkrat višji, kot je v Sloveniji. Veste, kakšna razlika je to?! Tisoč evrov. Verjetno, če v povprečju živiš z 2 tisoč evri ali pa če v povprečju živiš s tisoč evri, neka razlika je. In v tem pogledu te primerjave nikakor niso umestne. V ekonomiji poznate tisto mejno stopnjo donosa. Do neke višine se učinek posameznega ukrepa bistveno povečuje, nad nekim plafonom pa ne več. To, kar se lahko privoščijo za naše razmere bogati Avstrijci, si Slovenci težko privoščimo. V tem primeru je Slovenija s Svetlikovo reformo vsaj na tem socialnem področju dobila en hud udarec, in to ravno s tistega socialdemokratskega bloka, ki ima polna usta boja za socialdemokratske pravice. Zakaj pa mislite, da je gospod Svetlik socialno reformo, ki jo je sprejel leta 2010, dal v veljavo šele z zamikom. Zato, ker je vedel, kakšne katastrofalne posledice bo to imelo za slovenski živelj. In so potem ti ukrepi, ki so stopili v veljavo leta 2012, in njihove velike implikacije, ki so močno prizadele družinske proračune najranljivejšega sloja prebivalstva, padli ravno v vlado Janeza Janše, ki se ukvarjala z reformo celotnega sistema in predvsem z vedno bolj naraščajočim zunanjim dolgom, ki je bil tudi posledica tiste socialdemokratske vlade. In leta 2012, v tej prvi polovici, so bili ljudje na centrih za socialno delo, ko so bili soočeni z novimi razmerami, zgroženi. To bi vam verjetno lahko tudi povedala gospa Grošelj Košnik, če bi bila še v tej dvorani v tem trenutku, ko je vodila Center za socialno delo Trbovlje. Govoriti o tem, da tega predloga ne boste podprli, ker je všečen, bi potem človek razumel, da je ta vlada tukaj zato, da pripravlja nevšečne predloge. Kaj pa je narobe z všečnim predlogom, če rešuje poseben velik problem? Še posebej, ker finančni minister sedaj veselo razlaga, da smo spet zgodba o uspehu. Vi pa najrevnejšim odtegujete tisti minimum standarda. Prej je bil podan s strani kolegice Sluga, ki je prav tako ni v dvorani, primer, češ, poglejte, nekdo, ki je nalagal denar na banki, ne bi bil upravičen, nekdo, ki je kupil nepremičnino, pa bi bil. Evo, kolegica se je presedla in se ji globoko opravičujem. Ampak primer ni ravno pravi. Verjetno je nekdo vlagal v nepremičnino zaradi tega, ker je potreboval streho nad glavo. Ali naj da denar na banko in spi pod milim nebom? Verjetno ni imel rešenega stanovanjskega problema in je moral nekje bivati, če si je hotel oblikovati družino in je zgradil bodisi hišo ali kupil stanovanje. Tisti, ki je imel pa presežke denarja, jih je pa nalagal na račune. In kot vemo, v Sloveniji tisti, ki so imeli presežke, po navadi jih niso nalagali na račune v Sloveniji, ampak raje na Ciper in v druge davčne oaze. Ampak to je že nek drug problem. Govorjenje o tem, češ, da tisti, ki so najbolj ogroženi in so njihovi zapustniki najbolj ogroženi, o čemer sta govorili kolegica Sluga in kolegica Dekleva, in se ob tem sklicevali na 129. člen Zakona o dedovanju. Poglejte, bodite pošteni, preberite Svetlikovo reformo in njen 39. člen, ki pravi v drugem odstavku, da ne glede na določbe tega 129. člena Zakona o dedovanju, se dedovanje zapustnikovega premoženja omeji do višine prejete pomoči, zmanjšane za 12 najvišjih mesečnih zneskov, nato pa zmanjšane še za eno tretjino preostalih mesečnih zneskov. Torej ne glede na ta 129. člen. Govorjenje o tem, da če je potem potomec enako finančno prizadet, potem ta konsekvenca njena ne prizadeva, ne drži. In še vladno gradivo, ki odgovarja, da zaradi finančnih učinkov tega ni moč uveljaviti oziroma Vlada nasprotuje tej noveli. Poglejte, kakšno obrazložitev je dala: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialnovarstvenih prejemkih prinaša tudi veliko obremenitev za državni proračun, ki je brez temeljite analize ni mogoče oceniti." Ni je mogoče oceniti, hkrati pa Vlada pravi, da gre za veliko obremenitev. S kakšno argumentacijo Vlada sploh prihaja sem pred poslance? Govorimo o osebnih tragedijah državljank in državljanov Republike Slovenije. Vlada sploh ne ve, koliko bi to stalo oziroma koliko bi jo stalo v stanju, ko minister za finance te vlade razlaga naokoli, da smo zopet zgodba o uspehu, vi pa nekemu, kot sem rekel, najbolj ranljivemu delu naše družbe z nekim imaginarnim argumentom oporekate, da se jim vrne tisto dostojanstvo, ki jim je bilo ravno s tem Svetlikovim zakonom odvzeto. In če je kaj socialdemokratskega v ministrstvu in tudi v vladajoči koaliciji in v novih obrazih in v moralno-etičnih standardih, ne zavračajte te novele. Podprite jo v prvem branju in pripravite dodatne predloge. Verjamem, da boste imeli dobre rešitve, saj ste sami napovedali, da ta zakonodaja potrebuje spremembe. Ampak bodite proaktivni in začnite z današnjim dnem in z jutrišnjem glasovanjem, ker v nasprotnem primeru boste še enkrat znova dokazali, da glasujete proti zgolj zato, ker je to predlagala SDS. Poglejte, ko smo mi vložili ta zakon, sem se na hodniku pogovarjal s poslancem ali poslanko, da ne bom izdal imena, ene od koalicijskih strank, ki je rekla: "Zelo dober predlog. Jaz ga bom podprla." Vprašal sem: " A boste tudi vaše poslance prepričali in koalicijo?" "Ja, na vsak način. Jaz bom ta predlog podprla in tudi naši poslanci, upam, da ga bodo podprli." Vmes se je zgodilo ne vem kakšno koalicijsko usklajevanje, očitno, in danes poslušam, kako tega predloga ne boste podprli. Torej je koalicija pripeljala do tega, ne da se podpre dober predlog, ampak zaradi ne vem kakšnih razlogov ste se odločili, da boste tej najranljivejši skupini državljank in državljanov odrekli pomoč, ki pa na nek način vam jo nalaga koalicijska pogodba, situacija, v kateri smo, in napaka pretekle vlade socialdemokratskega bloka. Zato predlagam, da še enkrat premislite in da glasujete po vesti, ne pa po, ne vem, slabi vesti tistih, ki so to reformo pripravili in zdaj ne želijo priznati napak te reforme. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Simon Zajc, pripravi naj se gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo. Mislim, da v današnji debati na to temo se moramo zavedati treh stvari. Prva stvar je, da smo Slovenci na svoje nepremičnine zelo navezani, kar je razumljivo. Jaz mislim, da se s tem lahko vsi poistovetimo, če samo pogledamo, kako smo v preteklosti prihajali do svojih nepremičnin. Večinoma smo jih, tisti, ki so jih, da ne bom krivičen, tisti, ki niso dobili stanovanj, so gradili hiše sami in po službi, s prijatelji, sosedi, znali so še sami, za razliko od danes, marsikaj narediti, in so te hiše postavili po navadi malo večje, ker so računali, da bodo kasneje medgeneracijsko živeli v njih še njihovi otroci. Na te nepremičnine smo seveda vsi navezani in s tem mislim, da ni čisto nič narobe. Mislim, to je ena naša čisto prijetna lastnost. Druga stvar, ki jo pa moramo vedeti, je, da se vlada pa zaveda, in tudi ta koalicija, zato imamo v koalicijski pogodbi napisano, da bomo nepremičnine z manjšo vrednostjo izključili iz tega. Tako da se tistim, ki so res socialno ogroženi, ne bo treba več bati, ko bodo uveljavljali ta dodatek. In tretja stvar, na katero moramo biti pozorni, pa je, da moramo biti pravična družba. Če upoštevamo to našo navezanost na nepremičnino in če upoštevamo to, da smo socialna država, moramo upoštevati tudi to, da moramo biti pravični. Torej tisti, ki danes prejemajo pomoč od države, pa imajo veliko nepremičnino, tudi več vredno, ki se ji zaradi prej naštetih razlogov nekako ne more odpovedati, dobivajo pomoč. Mi to razumemo in te pravice ne jemljemo. Ampak ko pa več ne uporabljajo te nepremičnine, je pa čas, da se ta pravičnost uveljavi, da država tisto, kar je dala, dobi nazaj. To pa zaradi tega, da smo lahko socialna država še naprej, ker prihajajo pač na žalost vedno novi ljudje, ki socialno državo potrebujejo. Zato mislim, da te spremembe zakona trenutno ni treba potrditi, ker bomo to uredili, in pa zato, ker stanje, kakršno je zdaj oziroma sistem, kakršen je zdaj, gre v smeri pravičnosti. Hvala.
Hvala. Besedo ima predstavnica Vlade, ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospa dr. Anja Kopač Mrak.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Jaz ne morem zanikati, da sem bila državna sekretarka, ko se je sprejemala ta socialna zakonodaja in tega tudi ne nameravam. Bi pa vseeno zavrnila te očitke, da nismo nič naredili, da a priori zavračamo predlog opozicije. Zakaj? Marca 2013 je bila znana analiza učinkov socialne zakonodaje. Mislim, da smo novembra 2013 v Državnem zboru, torej je bil eden izmed prvih projektov in pogoj, da vstopim v vlado Alenke Bratušek kot ministrica za delo, družino in socialne zadeve, popravki socialne zakonodaje. Kljub stiski, ki je vladala v naši državi še vedno, smo sprejeli spremembo socialne zakonodaje, s katero smo, kar se tiče otroških dodatkov, ukinili upoštevanje celotne vrednosti otroškega dodatka v dohodek družine. Bistveno smo, ker se je ugotovilo, da se je poseglo največ v položaj družin in enostarševskih družin, smo za 30 % dvignili znesek otroškega dodatka pri enostarševskih družinah. Hkrati smo tudi dali centrom za socialno delo diskrecijo pri upoštevanju nepremičnin, s katerimi ljudje ne morejo razpolagati, pri odločanju o denarni socialni pomoči za kar nekaj milijonov evrov in tudi število upravičencev se je povečalo za 8 tisoč. Torej nikakor ne moremo reči, da ni bilo storjeno nič. Zavračanje in ignoriranje dejstva ZUJF in govor o tem, da je samo ZUJF rešil to državo in da je bil nujen poseg, da je bilo treba takrat v vladi Janeza Janše ravno to narediti, naj si pa seveda ljudstvo samo ustvari mnenje. Da pa se kaže zgolj na vlado Boruta Pahorja in potem zanika, da je ZUJF vzel otroški dodatek, kljub že sprejeti socialni zakonodaji, da ste znižali otroški dodatek 5. in 6. razreda za 10 %, ukinili 7. in 8. razred otroškega dodatka, ukinili državno štipendijo, 5. razred otroškega dodatka, regres, vemo, kaj je bilo narejeno. Da so bili narejeni številni drugi posegi v prejemke najranljivejših, to pa je, milo rečeno, zavajanje. Ampak to je v tem Državnem zboru pač s strani kolegov SDS običajno. Tistemu, ki sem mu slučajno naredila krivico, se globoko opravičujem. Če sem naredila krivico, se opravičujem. Ampak zavajanje in predstavljanje, da če ne sprejmemo sprememb, ki jih predlagate, smo nesocialni, jemljem za – brez komentarja. Hvala.
Mag. Anže Logar želi repliko.
Hvala. Bom zelo kratek. Glejte, nekateri imamo vseeno v tej državi zgodovinski spomin. Da mi ministrica, ki je očitno vseskozi zelo odprta za razpravo o predlogih SDS, in je zelo jasno, kakšni so predlogi SDS, kar je ravnokar zdajle zelo žaljivo izrekla, pa ji niste izrekli opomina, bi vendar pričakoval, da vsaj malce preveri, kako njena vlada in njeni poslanci glasujemo v Državnem zboru. Njen prispevek je šel v smeri napada Zakona za uravnoteženje javnih financ. Pa ravno ta ministrica, pa ravno poslanci Socialnih demokratov so na decembrski seji glasovali za podaljšanje ZUJF. Glejte, takšna argumentacija je pa res, oprostite, nevredna ministrske intervencije. Regres in tako naprej, podaljšanje ZUJF za leto 2016. Če ne veste, da ste to na Vladi potrdili, in če ne veste, da so to vaši poslanci potrdili v Državnem zboru, prosim, ne uporabljajte tega kot argument za dokazovanje svojega prav. In, ja, še enkrat pravim, Svetlikova reforma je bila nesocialna, asocialna. Ravno zaradi tega, ker se zavedate, da je bila, je tudi niste želeli uveljaviti takoj ob sprejetju, ampak dve leti kasneje, zato da je teža jeze potem padla na neko drugo vlado. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Miha Kordiš.
Predsedujoča, hvala za besedo. Današnja diskusija, današnja seja Državnega zbora gre že v šesto uro, pa bi lahko njeno rdečo nit v resnici povzel v dveh besedah – všečnost in populizem. Pri prejšnji točki smo obravnavali vprašanje študentske prehrane. In kaj vse smo slišali s strani koalicije? Da je to populizem, populizem, populizem. Zdaj smo prešli na naslednjo točko, na razpravo o socialnovarstvenih prejemkih in je zgodba zelo podobna, kot če bi obrnil kaseto – nekateri se še spomnite kaset – s strani A na stran B. In namesto populizma in populizma imamo samo – všečnost, všečnost, všečnost, všečnost. Očitno je za tako koalicijo in za tako vlado vsak predlog, ki ni namenjen temu, da ljudem pobere še tisto malega, kar jim je ostalo, ki ni namenjen temu, da bi uveljavil še večje zategovanje pasov ali še hitrejšo razprodajo državnih podjetij, takoj z veliko mero diskreditacije označen kot prazen populizem, kot neka brezzvezna všečnost in tako naprej. Skratka, vse spremembe, ki naj bi ljudem nekaj dale, ki naj bi ljudem olajšale življenje, so takoj odrinjene na stran z nekimi diskreditacijskimi označbami. Poglejte, to se mi zdi popolnoma nesprejemljivo. V redu, imate pravico do lastnega političnega stališča, imate v koaliciji pravico do lastnih mnenj, samo zelo lepo bi vas pa prosil, če prenehate z manevri takšne diskreditacije in izigravanja nekih predlogov, ki merijo na to, da olajšajo življenje državljankam in državljanom Slovenije. To sem moral uvodoma povedati. Zdaj pa, če pridem na vsebino svoje razprave. Število prejemkov različnih oblik socialne pomoči se je s približno 420 tisoč povečalo na 600 tisoč. Količina sredstev se je v istem času povečala in iz istih razlogov povečala za več kot 50 milijonov na leto. Ampak kljub temu se premoženjska neenakost še vedno izjemno hitro povečuje – tisti, ki so bogati, še naprej bogatijo, tisti, ki so pa revni, imajo pa vsak dan manj. Ne vem sice,r koliko spremljate medije, ampak vsakih nekaj mesecev lahko zasledimo kakšen prispevek, ki zaokroži, kako imajo tisti, ki so najbogatejši, bodisi najbogatejši v Sloveniji bodisi najbogatejši na globalnem nivoju, vedno več. Kako se njihovo premoženje povečalo za 10 %, za 15 % ali pa kako je število milijonarjev ali milijarderjev poskočilo za toliko in toliko. Kaj se v istem času dogaja, pa prav tako vemo. Tisti, ki so revni, so vedno bolj revni. Tisti, ki že sedaj nimajo tako strašno veliko, da bi bili bogati ali pa super bogati, imajo vsak dan manj. Če na to dodamo še dejstvo, da se je vrnila gospodarska rast, da s to informacijo o vrnitvi gospodarske rasti vlada oziroma najbolj konkretno minister za finance kar naprej paradira naokoli in razlaga, kako smo zgodba o uspehu, v istem času se pa revščina še vedno poglablja, lahko zelo hitro ugotovimo, da nekje nekaj ne štima. In normalno in naravno se zastavlja vprašanje, kaj bo storila ta vlada in kaj bo v takšnih razmerah storilo Ministrstvo za delo in socialne zadeve. 2. člen Ustave se glasi, da je Slovenija pravna in socialna država. Socialna država. Zaradi protisocialne zakonodaje se je število prejemnikov varstvenega dodatka drastično zmanjšalo za kar 78 %. Število prejemnikov socialne pomoči se je v istem času sicer povečalo, ampak sigurno ne proporcionalno, glede na to, da imamo vedno hujši socialni problem. Tem informacijam, tem podatkom se nihče ne upa ugovarjati, tudi nihče jih ne zanika. Še posebej ker so podkrepljeni s celim naborom statističnih informacij in s celim naborom humanitarnih pa socialnih delavcev. Slovenija se od tega, da bi bila socialna država, zelo hitro oddaljuje. Zelo kmalu ne bo več socialna država. Če sem bolj odkrit, bolj neposreden, bolj oster – Slovenija ni več socialna država. Ni več. Od 2. člena Ustave, kar je od njega še ostalo, je samo še pravna država. In to pravno državo se iz dneva v dan vleče na plano in se nanjo sklicuje, še posebej veselo to besedno zvezo uporablja največja vladna stranka, Stranka Mira Cerarja, ki jo potegne na plano vsakič, ko potrebuje eno opravičilo ali pa drugo opravičilo bodisi za privatizacijo ali pa za kakšne druge ukrepe, ki delujejo v korist kapitala. Takrat potegnejo na plano tisto magično besedo, to je pa pravna država, to je pa pravo, pravne zaveze in potem je seveda vse okej, naj bi bilo okej. Da vas razsvetlim, ker ste očitno tega potrebni, draga koalicija, naloga socialne države je, da tistim, ki so se znašli v položaju, v katerem si ne morejo zagotoviti dostojanstvene eksistence sami, da takšnim ljudem država pomaga. Takšna država je socialna država. Nikakor pa ni socialna država tista država, ki ljudem v eksistenčni stiski da kredit, ki jih bo na dolgi rok pahnil v še hujši položaj. In revni so danes v Sloveniji nekje med kladivom in nakovalom v precej nezavidljivi situaciji: ali izgubijo del svoje nepremičnine ali pa še naprej životarijo in celo stradajo. Socialna pomoč ni več pravica, ampak postaja bolj podobna nekakšni obliki brezobrestnega kredita s popustom. Pogoji za prejemanje socialnih transferjev so zelo strogi. Prejemnik dobiva pomoč na podlagi dejstva, da nima zadostnih dohodkov, niti premoženja, ki bi lahko generiralo dohodke. Ima pa neko drugo premoženje, ki je nepremičnina. Edino streho nad glavo. Delež lastniških nepremičnin v Sloveniji je izjemno visok, ker so si jih nekoč lahko zgradili tudi navadni ljudje. Hvala bogu! Prej smo slišali, da je to unikum v Evropi. Sam mislim, da to ni nek unikum, ki bi se ga morali v Sloveniji odreči, da to ni nek unikum, ki bi ga morali nekako s sramom in z zadrego navajati v primerjavi z Evropo. Jaz mislim, da je to nek unikum, na katerega moramo biti ponosni. Hvala bogu, da si je lahko v preteklosti tudi navaden človek zgradil svojo hišo in si postavil s svojim delom, trudom streho nad glavo. Sistem socialnih pomoči in varstvenih dodatkov je sedaj naravnan tako, da razlašča tiste, ki so se znašli na socialnem dnu. Taka država je oderuška država, s socialno državo ima pa bore malo oziroma nič skupnega. Začasna socialna pomoč danes znaša 269 evrov. Tak znesek niti v skrajnem slučaju ne omogoča preživetja. S takšno pomočjo je to mogoče samo z izdatno mero iznajdljivosti in medčloveške solidarnosti. Ne me narobe razumeti, zelo lepo in hvala bogu, da si ljudje medsebojno pomagajo. Ampak v razmerah, ko bogati bogatijo nebrzdano vsak dan bolj in ko revni postajajo vedno bolj revni, je sramotno, da si rabijo ljudje, ki so oropani vsega, ki so revni, ki so na socialnem dnu, pomagati z neko neinstitucionalno varnostno mrežo, naslanjajoč se na solidarnost in pomoč svojih znancev, svojih prijateljev, svojih sosedov, svojih družinskih članov itn. Točno za take primere in za take razmere imamo socialno državo. In točno za take primere in razmere imamo Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Predlog, da opisano protisocialno zakonodajo spremenimo, imamo danes na mizi. Odločitev je seveda pri koalicijskih strankah. In med temi strankami ste tudi Socialni demokrati. Glede na vse izrečene besede SD, bi morali pri nas imeti zgledno urejene socialne transferje, sploh ker socialdemokratka ministrica zaseda položaj na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in je tam že kar nekaj časa. Pa kaj imamo namesto tega? Razkorak med besedami in dejanji Socialdemokratov se vsak dan povečuje in res zgleda, da bo do konca mandata od teh dejanj ostal samo Dejan na čelu stranke in prav nič drugega. To še toliko bolj velja, ker je splošna usmeritev vlade taka, da lahko v prihodnosti precej utemeljeno pričakujemo še večjo družbeno enakost in še naraščanje revščine. Vlada privatizira, poglablja reze v javni sektor in obljublja nove odpustke za tiste najbogatejše in za kapital. Seveda se v takih razmerah denar pretaka od revnih k bogatim, namesto da bi bilo obratno. Ta teden, zelo konkretno, na primer sta vlada in koalicija oboleli za politično celiakijo in spustile iz rok 33 milijonov težko podjetje Žito, ki ima seveda nacionalni pomen. V Združeni levici bomo predlog zakona, ki je v tem trenutku pred nami, podprli. Bi pa poudaril, da namesto razlaščanja prejemnikov socialnih pomoči je treba za vire pogledati drugam, konkretno k tistim najbogatejšim. Ne nazadnje je ravno naloga socialne države ta, da koristi svoje redistribucijske mehanizme, da jemlje tam, kjer je preveč, in daje tja, kjer je premalo. Socialna pomoč ne sme biti kredit, ampak mora biti nepovratna pomoč. Socialna pomoč mora postati brezpogojna pravica, ne pa miloščina za tiste, ki jih kapital ne potrebuje več in jih je potisnil na neko družbeno margino, ker ne vidi več koristi od njihovega dela. Današnji predlog je pa kljub vsem tem besedam vendarle samo delček v mozaiku nekih potrebnih sprememb, ki se jih moramo lotiti, da bomo Slovenijo pripeljali nazaj na pot 2. člena Ustave, nazaj na pot v socialno državo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravi naj se gospa mag. Jana Jenko.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Jaz bi takole začela, da je bil varstveni dodatek prenesen iz pokojninske blagajne zato, ker za ta varstveni dodatek ni bilo vplačanih prispevkov. Torej se je za ta namen, za socialnovarstveni dodatek se je uporabljal denar pokojninske blagajne. Tako je bil s sprejetjem nove socialne zakonodaje v letu 2010 ta socialnovarstveni dodatek izvzet iz pokojninske blagajne in prenesen v pristojnost centrov za socialno delo. Dejstvo je, da Zakon o dedovanju iz leta 1976 v 228. členu določa, da se dedovanje osebe, ki je prejemala pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu, omeji do višine vrednosti prejete pomoči. To določilo se izvede tako, da država ali občina postaneta lastnici dela premoženja pokojnika, in v tem primeru je omejeno dedovanje dedičev. Res pa je, da vsi dediči seveda niso revni in zato lahko v tem primeru vplačajo znesek, ki ga je pač pokojni prejel kot socialnovarstveno pomoč, in potem dedujejo v celoti to nepremičnino oziroma druge nepremičnine pokojnika. Če pa so v teh primerih po 129. členu Zakona o dedovanju ti upravičenci revnejši, pa se lahko država celo ali pa občina odpove dedovanja oziroma odpove vračila tega plačanega zneska in v tem primeru seveda ti dediči lahko dedujejo celotno nepremičnino. Vlada je na predlog SDS dala negativno mnenje. Dejstvo je, da je z novelo Zakona o socialnovarstvenih prejemkih v letu 2013 bilo odpravljenih mnogo pomanjkljivosti sistemske ureditve na socialnem področju iz leta 2010. So pa seveda primeri, na katere je treba biti pozoren, in se bo vlada po opravljeni analizi nanje tudi ustrezno odzvala. Tako je danes povedala v tem državnem zboru ministrica za delo, družino in socialne zadeve. Izpostavila je tudi določila koalicijske pogodbe, s katerimi smo se vsi koalicijski partnerji zavezali, da bomo prejemke varstvenega dodatka za te lastnike, ki imajo v lasti nepremičnino manjše vrednosti, razbremenili plomb na njihove nepremičnine. Seveda pričakujem, da bo Vlada čim prej realizirala te obljube. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima magistra Jana Jenko, pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo. Vsem skupaj še enkrat lep pozdrav! Draga opozicija, žal še nismo v letih debelih krav. Pravijo, da vsakih sedem let je suša in vsakih sedem let bogastvo. In ne moremo trošiti takrat, kot smo trošili v letih 2004–2008, pa mogoče še kakšno leto prej ali pa kasneje. Res je, da nam gre v gospodarstvu oziroma na splošno že majčkeno na bolje, ampak da bi kar vse vprek tako, kot vi predlagate, trošili, žal ne gre. Potem bomo v še večji krizi, kot smo že bili. Stalno poslušam s strani ene opozicijske stranke, kaj vse bi Desus moral narediti. Res je, pri varstvenem dodatku so to predvsem starejši, od 63. leta ženske in 65. leta moški. Vendar ne moremo si privoščiti več, kot imamo. Še vedno moramo varčevati. Moram pa reči, da se Desus trenutno najbolj zavzema za ohranitev regresa in za usklajevanje pokojnin, da ne bodo v realnosti padale, kot so do sedaj. To je bila naša prioritetna naloga. V bodoče se bomo pa zavzemali tudi za dodeljevanje varstvenih dodatkov in pa še večje socialne pomoči. Še vedno namreč menim, da je Slovenija kljub vsemu še socialna država. Zdaj pa še nekaj statističnih podatkov. Imam jih sicer za leto 2013, ampak vlog za varstveni dodatek in denarno socialno pomoč skupaj je bilo nekaj čez 27 tisoč. Plomb oziroma zaznamkov na premoženje je bilo približno 4 tisoč 500, država pa je dedovala v letu 2013 v 270 primerih. Veliko ali malo. Za tistega, ki je to izgubil, veliko, na splošno dokaj malo. To se pravi, da se država ni zelo veliko posluževala tega instrumenta, ki je uzakonjen že od leta 1976. Predvsem lokalne skupnosti se temu zelo veliko odpovedo. To je verjetno tudi posledica razvoja informacijske družbe. Jaz bom rekla tako, enkrat bom uporabila besedo, ki je vaša, bom rekla kar stalnica, hvala bogu za informacijski razvoj. Slovenci oziroma državljani Slovenije vsaj v preteklosti smo zelo veliko izkoriščali nepovezane sisteme evidenc in je prihajalo do ogromnih zlorab, ki jih je zdaj vse manj tudi na podlagi tega. Vem, kako so se delili tudi na podlagi teh nepovezanih sistemov otroški dodatki, tudi varstveni dodatki in drugi socialni transferi. In nekateri se še vedno. Recimo, mož in žena živita na drugem naslovu, da še vedno dobita neke dohodke, ki bi jih drugače ne prejela. To se še dogaja v naši družbi. V tem smo Slovenci oziroma državljani Slovenije eksperti. Ugotoviti je treba dejansko stanje na področju sociale in zato je treba narediti res dobre analize. Ja, analize dejansko že obstajajo, ampak mislim, da so potrebne še dodatne analize. Plačane bodo seveda iz državnega denarja. Mogoče bo na ta račun pa kakšna zloraba manj. Jaz upam tako. Jaz tega predloga zakona, kljub temu da gre tudi za starejše osebe, ne bom podprla. V tem trenutku ne, ker smatram, da še nismo v taki finančni kondiciji. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa ministrica s sodelavkama, drage kolegice in kolegi! Jaz sem se za to razpravo pripravil in sem zbral tudi nekaj konkretnih številk in jih bom, če dovolite, tudi posredoval. Če pogledamo prejemnike socialne pomoči v letih 2012, 2013 in 2014, vidimo, da se število upravičencev drastično povečuje. Poglejmo denarno pomoč. Leta 2012 dobrih 418 tisoč prejemnikov, to je bilo 103 milijone. Poglejmo leto 2014, 572 tisoč prejemnikov, to je bilo 146 milijonov. Poglejmo izredno denarno pomoč – leta 2012 37 tisoč 131 prejemnikov, to je bilo dobrih 11 milijonov, v letu 2014 kar 61 tisoč 406 prejemnikov in 18,5 milijonov. In tako naprej, da ne naštevam še število tujcev, ki so dobivali denarno pomoč in izredno pomoč. Seveda bolj me zanima, kakšna je situacija v Pomurju. Statistična regija Pomurje, 27 občin, okoli 121 tisoč prebivalcev, 6,6 % celotnega slovenskega ozemlja in 6,3 % celotne slovenske populacije. Trenutno edina statistična regija, kjer je porasla stopnja registrirane brezposelnosti na 21,4 %, zadnji podatek, po številu ljudi to pomeni dobrih 10 tisoč 500 ljudi čaka na delo. In če zdaj pogledam porast prejemnikov socialne pomoči v letih 2013, 2014, je ta dramatična. To ni socialna država, če govorimo, da se je število prejemnikov, recimo otroškega dodatka, iz leta 2013 s 6 tisoč 700 povečalo na 7 tisoč 477. In tudi druge številke – denarna socialna pomoč 2013 – 6 tisoč 692, lani 7 tisoč 804. Naprej, državna štipendija. Leta 2013 tisoč 994, lani 3 tisoč 663. In še osnovno zdravstveno zavarovanje. Leta 2013 6 tisoč 766, lani skoraj 8 tisoč. Res je, ko berem te številke in analiziram, je treba tudi upoštevati, da se je morebiti kakšen zakon v tem času tudi spremenil, in to je treba upoštevati. Tudi če gledamo na globalni ravni naš bruto družbeni produkt. Leto 2014. Hvala bogu, rahel optimizem po dolgih letih pesimizma. Ampak lansko leto, gospe in gospodje, smo še vedno ustvarili za 0,16 % manj kot leta 2008, kar pomeni, da smo mi imeli 6 let vakuuma, druge države so se razvijale. In tu je naš problem. Danes je to priložnost, ki jo je dala SDS, da odpremo razpravo ne samo o tem zakonu, kar sicer po poslovniku moramo, ampak bi morali odpreti razpravo, gospe in gospodje, o konceptih razvoja te države. In tudi o tem bi morali govoriti, kdo in kaj, kdo bo financiral to socialno državo, ki jo imamo, in bi želel, da jo imamo naprej, in bi želel, da ustave ne spreminjamo. Meni se ne zdi dostojno, da se obmetavajo oziroma da nas obmetavate, tiste, ki smo bili v koaliciji, ko smo sprejemali res brutalni ZUJF. Ampak ni bilo druge pomoči. Tam, kjer ni, še bog ne more vzeti. Razen če imate vi kakšnega drugega. In končno bi se morali pogovarjati o tem, kako ustvariti, da bomo lahko delili. Torej gre za koncepte. Tukaj in izven te dvorane je gotovo nekaj ljudi, ki zagovarjajo tudi demokratični socializem. Pa poglejmo, ali bo to v redu za nas ali ne bo. Moramo se vprašati, kaj nas je pripeljalo v to krizo, ki žal v Sloveniji še vedno traja, ne si zatiskati oči. Ali nas je pripeljalo v to krizo tisto, kar imajo uspešne države, predvsem dobro delujoč trg in vladavina prava? Jaz to težko verjamem, da nas je to pripeljalo v krizo. Težko te pripelje v krizo nekaj, česar pravzaprav nimaš, ker mi enostavno nimamo vladavine prava in nimamo delujočega trga. In na tem področju bi morali delovati. Nimam nič proti, da soočamo recimo manifest demokratičnega socializma, ki naj bi po mnenju nekaterih nakazoval izhod iz krize, v kateri se, kot rečeno, Slovenija še vedno nahaja. In ta manifest se začenja, citiram: "Obdobje samoumevnosti kapitalizma se bliža koncu. V drugi polovici 70. let 20. stoletja, ko se je v razvitem svetu končalo obdobje hitre in stabilne gospodarske rasti, se je začel napad sil kapitala nad delavske pravice, ki traja vse do današnjega dne." Konec citata. Seveda ko o tem konceptu govorimo, o konceptu demokratičnega socializma, tisti, ki smo malo starejši, takoj dobimo asociacijo na propadli samoupravni socializem in s tem povezan tudi marksistični truizem, da se zgodovina ponavlja: najprej tragedija, potem farsa. Hkrati se pojavijo tudi ustavnopravni pomisleki. Vrednotna izhodišča, na katerih temelji ideologija demokratičnega socializma, se namreč v bistvenem razlikuje od tistih, na katerih temelji ustava, evropska ustavnost in temeljni koncepti zahodne civilizacije. Tržno gospodarstvo je namreč v njem neločljivi del. Tudi razmerje med ustavnima dobrinama, svobodo posameznika in enakopravnostjo je v demokratičnem socializmu radikalno drugačno. Svobodna in poštena konkurenca je namreč vrednota po mojem trdnem prepričanju, zavarovana neposredno v ustavnih pogodbah evropske integracije, za katero smo se odločili po najširšem demokratičnem principu, to je na referendumu. Mi smo samo en majhen del globalnega dogajanja. Slovenija je samo neko neznatno kolesce v tej veliki globalni mašineriji, brez katere globalni sistem preživi, tako kot preživi na primer človeški organizem brez kapljice krvi. Ni pa tako tudi v nasprotni smeri. Gospodarstvo Slovenije in z njim blaginja njenega prebivalstva je življenjsko odvisno od svetovne ekonomije. Imeti navznoter demokratični socializem, navzven pa ekonomijo, ki mora biti sposobna tekmovati v globalnih tržnih razmerah, je tako kot da bi poslali na olimpijske igre hokejsko reprezentanco, sestavljeno iz ljubiteljskih umetnostnih drsalk in drsalcev. Ampak, gospe in gospodje, mi pravzaprav vemo, kaj moramo narediti. Recepti so zapisani, imamo jih, sem prepričan, vsaj večina v tej državi tudi v glavi. Potrebujemo čim prejšnjo uveljavitev, recimo vsaj nekaj, naslednjih ekonomskih in socialnih ukrepov, da ne bo kdo mislil, da zagovarjam samo gospodarstvo oziroma kapital, kot nam mnogi očitajo, tisti, ki seveda niti niso pogledali naslovnice našega gospodarskega programa, kjer smo napisali: krščanskodemokratska ekonomska politika je enako socialno-tržnemu delu gospodarstva. In kateri so ti ukrepi, o katerih bi morali morda tudi danes ali čim prej, ker jutri bo že prepozno, razpravljati? Ampak to je premalo, bi jih morali tudi realizirati. Tu pa nekako kot da ni volje, kot da ni moči, kot da se ne zavedamo, v kakšnem stanju živijo tisti, o katerih danes govorimo, ki nimajo za to, ki nimajo za košček mesa, ki bi ga jutri dali v lonec za družinsko kosilo. Ukrepi za povečanje gospodarske učinkovitosti, kot so zmanjšanje državnih regulativov, olajšanje pogojev za dostop na trg, opustitev restriktivnih praks, povečanje tržne konkurenčnosti, davčne olajšave – ne davčne blagajne, da ne bi kdo narobe slišal – davčne olajšave za slabše plačana delovna mesta in vlagatelje, prodaja vladnih oziroma, bolj točno, državnih naložb, ki prinašajo izgubo, takojšnja prodaja, splošno zmanjšanje državne birokracije, o tem govorimo že leta, še vedno je treba menda čakati pet let, da lahko nek podjetnik dobi gradbeno dovoljenje za neko proizvodno halo. Naprej, prodaja vseh državnih in paradržavnih deležev v bankah – tukaj seveda da me ne bo kdo držal za besedo, SID banka ima poseben status. Naprej, vladni izobraževalni program, s katerim bi poudarili dejstvo, da je glavno merilo uspešnosti v konkurenčni industriji dobiček in zadovoljstvo ljudi, beri: delavcev in delodajalcev, ne pa špekulacije; podpora prevzemom, ki bi jih opravila tuja podjetja in tako naprej in tako naprej. Ampak ko govorimo o konceptih, potem pravzaprav vidimo, da moramo govoriti o praktično vseh družbenih podsistemih, zdaj namenoma nisem govoril o izobraževalnem sistemu. Ampak mi bomo enkrat morali zagristi v jabolko, ali bo kislo ali bo sladko, in si dejansko začrtati cilj in se odločiti, ali gremo v vajeniški sistem, ki ga tudi Evropa podpira, ker nam nekatere države članice Evropske unije ponujajo pomoč, ne samo nam, celotni EU, ampak nikakor se enostavno tega ne moremo lotiti. Tisto, kar država nujno potrebuje, je nesporno vladavina prava. Na to nas je spomnilo tudi slovensko gospodarstvo na vrhu slovenskega gospodarstva v jeseni 2012. Zelo dobro sem si zapomnil. Torej država nujno potrebuje vladavino prava, preglednost, predvsem pa pluralizem, razsrediščenost – to je slovenska beseda, ki pomeni decentralizacijo. Slovenija je očitno samo znotraj ali pa, takole bom rekel, dve tretjini Slovenije sta izgleda samo znotraj ljubljanske obveznice. Zato sem prej govoril o podatkih v Pomurju, pa lahko bi najbrž enako govorila tudi Koroška pa še Dolenjska pa še katera druga regija. Mi smo enostavno, gospe in gospodje, pozabili na skladen regionalni razvoj. In res, zdi se, da so obrobne regije, konkretno Pomurje, da je to, ne vem, dve svetlobni leti daleč od Ljubljane. Jaz predlagam vladi, dajem pobudo tukaj, zdaj trenutno ni ministrice, predlagam vladi, da je naslednja destinacija, naslednja regija, ki bi jo vlada obiskala, prav pomurska. Mogoče ima to vlada že v programu zapisano. Čestitam, če je tako. Se pravi, potrebujemo decentralizacijo in potrebujemo odprtost. Še vedno smo hermetično zaprti za tuja vlaganja. In če sem spet pri Pomurju, saj imamo domača fantastična podjetja, mikropodjetja, kapo dol, ampak večino delovnih mest v Pomurju daje tuji kapital, če je to komu všeč ali ne, in ljudje so zadovoljni. Na mikroravni pa potrebujemo svobodnega in odgovornega posameznika. Krščanski demokrati razumemo svobodo v kontekstu močne spetosti z odgovornostjo. Svoboda in odgovornost gresta z roko v roki. In ustavna naloga države je, da vse to, kar sem povedal, tudi omogoči. Najprej z umikom od tod, kjer nima kaj iskati. In s tem zaključujem. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, pripravi naj se gospod Tomaž Lisec.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Cenjene kolegice in kolegi! Ko dva dni sedim v tem državnem zboru, včeraj in danes, včeraj smo govorili o bančništvu, danes o subvencijah, pa potem o varstvenem dodatku, se mi včasih zdi, kot da ne živimo v isti državi ali pa da smo vsi doma v enem velikem bloku v centru Ljubljane. Če se vrnem na včerajšnjo sejo, ko smo govorili o bančništvu, o našem predlogu, sem zasledil z moje desne strani veliko posmehovanja, govorjenja, da je to nesmiselno, da je nesmiselno, da razkrivamo, kje so naši največji strokovnjaki, ali pa tisti, ki so lumpi, dali slovenske milijarde. Pa je bil to nesmisel. Danes dopoldan, ko smo začeli, da bi dve uri podaljšali našim študentom, da imajo možnost prehranjevanja, smo poslušali, da se gremo všečno politiko, pa veliko razlogov za to. Ko smo pri tem zakonu Slovenske demokratske stranke, moram biti iskren, da sem bil zelo vesel, ko sem videl na razpravni listi, da se je k razpravi prijavila tudi kolegica iz SMC, gospa Grošelj. Zakaj sem bil vesel? Ona je bila 24 let v Trbovljah direktorica centra za socialno delo. Če kdo v tej dvorani, potem nam lahko ona pove vse strese, težave iz rokava. Ko je ona začela svoj govor je rekla naši stranki oziroma naši poslanski skupini, da se gremo zopet všečno politiko. Te njene besede in ko sem poslušal njeno razpravo, človek razmišlja, če ima še smisel, da tukaj sedimo. Ali ne vidimo težav v tej ljubi Sloveniji ali pa se sprenevedamo? Ko še nisem bil poslanec, sem se s to težavo, o kateri danes v tem zakonu govorimo, velikokrat srečal. Ljudje mi govorijo, da je vlada Boruta Pahorja sprejela ta zakon, v času Janševe vlade pa je ta zakon prišel v veljavo. Vsem povem, da se tega zavedam. Ampak tudi povem, da se mi ne zdi to sedaj najbolj pomembno, ko to ljudje govorijo. Ampak je pomembno to, da se ta napaka odpravi. Sedaj bom pa povedal, kateri ljudje to meni govorijo. Ljudje, ki so celo življenje delali, so si izgradili svoj dom, so skrbeli za svoje otroke, da so se lahko izšolali, da imajo službe, so pošteni državljanke in državljani in imajo pokojnine 250 evrov, ko so pa imeli varstveni dodatek, so pa imeli 340 ali 350. To mi govorijo gospodinje, ko so bile vso življenjsko dobo doma gospodinje, skrbele tudi mogoče za manjšo kmetijo, skrbele za moža, za dom, otroke. In ko so dopolnile starost 65 ali 70 let, mislim,da so dobile 145 evrov. To je mogoče bilo, da je ta gospa šla mogoče enkrat v trgovino s svojim denarjem ali pa tudi k frizerju, pa še to smo jim vzeli. Da se vrnem malo na včerajšnji dan. Nismo želeli poslušati eden drugega, ko smo govorili o milijardah. Danes se ne želimo poslušati, ko govorimo o ljudeh, ki imajo res težave, resnične vsakodnevne težave. To so ljudje, ki pridejo v križišče in so na vseh štirih cestah table Slepa ulica. Spoštovane kolegice in kolegi, če tu ne najdemo skupnega jezika v teh malih stvareh za te male ljudi, se bojim, da ne bomo našli skupnega jezika tudi v naslednjih točkah. Spoštovane kolegice in kolegi, jaz bom ta zakon z veseljem podprl. Zavedam se, da ni realno, da se usedemo skupaj, da ga še izboljšamo. Vam pa nekaj zagotavljam. Seveda nima smisla, da govorim Poslanski skupini SD, ker jih ni v dvorani, govorim pa to kolegom iz Desusa in SMC. Ta točka bo toliko časa na mizi Državnega zbora, dokler ne boste ugotovili, da je to potrebno. Hvala.
Hvala. Zdaj se bom tudi sama oglasila, da povem, da sem tudi predstavnica Socialnih demokratov. Naprej ima besedo gospod Tomaž Lisec, pripravi naj se gospod Uroš Prikl.
Hvala, spoštovana podpredsednica za besedo. Spoštovani predstavnici ministrstva, kolegi, kolegice! Danes govorimo o sociali, pa o demagogiji, pa kaj je kje povedano, pa kaj je kje zapisano. Pa sem si vzel nekaj minut časa in na hitro preletel koalicijsko pogodbo te vlade, torej tisto, kar je zapisano. Dovolite nekaj citatov, ki povzemajo področje sociale, o kateri se tako veliko govori, današnja razprava pa kaže, da se nič ne naredi oziroma je celo proti izboljšanju na tem področju. Tako pri prejšnjem zakonu kot tudi pri tem. Pa pri prejšnjem zakonu je šlo bolj za izboljšanje socialnega položaja mlajših, na tem področju pa bolj za izboljšanje socialnega položaja starejših, ki imajo celo svoje zagovornike v Državnem zboru. Citiram koalicijsko pogodbo: "Država mora biti v odnosu do svojih državljanov in prebivalcev ter družbenih skupin odzivna in odgovorna, kar pomeni, da mora delovati po pravnih normah." In zaključek: "… biti proaktivno pozorna na probleme in potrebe svojih državljanov in prebivalcev." Upam, da ste si poslanci koalicijskih poslanskih skupin prebrali koalicijsko pogodbo. Naslednje piše: "Koalicija si bo prizadevala zmanjšati delež ljudi pod pragom revščine s spodbujanjem zaposlovanja in dela vseh starostnih skupin ter enostavnega, preglednega in poštenega uveljavljanja vseh oblik pomoči, poenostavitvijo postopkov ter razporejanja razpoložljivih virov po načelu solidarnosti in pravičnosti." Koalicijska pogodba etične in moralne vlade. Tretjič, ukrepi: "Prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino manjše vrednosti, bomo razbremenili prepovedi odtujitve nepremičnine." Bi lepo prosil poslance koalicije, da si pogledate, kateri členi tega zakona so odprti, da smo v prvi obravnavi in da imate idealno priložnost, da vašo koalicijsko pogodbo začnete ne samo besedičiti, ampak tudi udejstvovati. V SDS smo vam pripravili predlog zakona. Če boste spustili zakon v drugo in trejo obravnavo, smo pripravljeni prisluhniti tudi vašim argumentom, amandmajem, da ta zakon za razliko od prvotnega zakona naredimo življenjski, predvsem pa človeški. Je pa na drugi strani res, da ima velik del te koalicije probleme s tem zakonom, kajti bili so del tiste koalicije, ki je ta zakon tudi na tem področju naredila takšnega, kot je, v škodo naših državljanov. Za vse pa le ni kriv zloglasni ZUJF ene druge vlade, ampak je kriv tudi tako imenovani Svetlikov zakon, smo mu takrat rekli, ki je počakal z uveljavitvijo v letu 2012. Spomnim se, koliko tiskovnih konferenc in javnih vprašanj je imel takratni minister mag. Vizjak, ko se je moral braniti, da ni tista vlada spremenila tega zakona, ampak je prejšnja, socialna vlada, smo ji rekli oziroma ste ji rekli, naredila nesocialen zakon. Jaz razumem, da je vlada proti, ker – tu imam magnetogram – dr. Anja Kopač Mrak, vemo, kaj je počela v tisti vladi, vemo, kaj je njena funkcija v tej vladi. "Namen tega zakona je zmanjševanje tveganja revščine in socialne izključenosti in spodbujanje delovne aktivnosti oziroma ohranjanje motivacije za delo." In za zaključek: "Torej menimo, da z rešitvami prenosa državne pokojnine, z ukinitvijo državne pokojnine in s prenosom varstvenega dodatka v sistem socialne pomoči vzpostavljamo transparentnejši in predvsem socialno pravičnejši sistem." Pa se je skoraj za četrtino povečala stopnja revščine v državi. In ta ista vlada, ki ima možnost, resda na predlog opozicijske stranke, ki ne razmišlja, predvsem bolj deluje, da ta sistem spremeni. Povejte! Mi smo pri prejšnjem rekli: "Tudi mi smo se zmotili, pripravljeni smo na spremembo." Vam dajemo možnost, "zmotili smo se, pripravljeni smo na spremembo, kajti praksa je ovrgla teorijo." Enostavno. Ampak spet ne boste za. Saj vem, tako kot sem že prej rekel, ena napaka je pri tem zakonu – predlagatelj SDS. Vse ostalo bi verjetno bilo sprejemljivo. Da ne govorim, kako bi bilo, če bi SDS imel tak zakon, kot ga je Svetlik spisal, bi si danes dali duška, kako je Janševa vlada spet naredila vse narobe. Ampak danes je od poslancev SD samo podpredsednica po službeni dolžnosti tukaj, ostali pa verjetno iščejo rešitve na področju socialne zakonodaje, ki pa bo v prid našim državljanom. To je bolj za šalo kot zares, kajti verjamem, da se s temi socialnimi težavami ne ukvarjajo. Leta 2010 smo se strinjali, da sprememba socialne zakonodaje je potrebna, vrstni red prejemnikov in vse to. Ampak smo takratnega ministra opozarjali, naj bo previden pri teh vprašanjih, kajti vsi vemo, ko se dotikamo sociale, se po navadi dotikamo občutljivih tem, občutljivih področij. In na to so ljudje najbolj občutljivi, saj se primejo za svoje denarnice in vidijo, kako jim država pomaga ali pa ne. Takrat smo opozarjali, bodite pozorni, določene zadeve v tem zakonu so zgrešene. In danes imamo dokaz v praksi, da so bile posamezne določbe tega zakona popolnoma zgrešene. Analiza, ki se je delala v letu 2012, ko je mag. Vizjak napovedal, da ko bo vsaj pol leta sistem v veljavi, bo dobil konkretne številke, kaj je narobe v zakonu, Svetlikovem zakonu, da se bo potem šlo na rešitve. Vlada je padla, prejšnja vlada se s tem ni ukvarjala, sedanja razmišlja, s čim in kako bi se ukvarjala. In potem pride na pomoč večinoma SDS, včasih kakšen zakon vložijo v Novi Sloveniji, kolegi Združene levice, Zavezništva Alenke Bratušek, ampak treba je minirati, sploh kjer se podpišejo poslanci SDS. Verjamem, da marsikdo od vas misli, "super rešitve, ampak, v prvih treh mesecih tega vladanja so nas naučili, če je predlagatelj SDS, a priori proti, neke argumente iz petnih žil bomo pa že povedali, zakaj smo proti – ker moramo biti." Takšna je politika novih obrazov, kako bo drugačna politika, kako bo usklajevalna, transparentna, pa se s pritiski na gumb pokaže, da je popolnoma enaka, kot so bile vlade drugih levih strank. Predvsem moram reči, da sem zgrožen nad posameznimi besedami poslancev Desusa. Resnično nisem hotel nič slabega. Ampak še enkrat poudarjam, vedno zraven, nikoli nič krivi, občutek pa imam, pa res nočem biti žaljiv, da marsikdaj nimate občutka, da ste del koalicije – vlada, pripravite nekaj!Vi ste del vlade. Imate ministra v vladi, poslanci iz cele vladne koalicije. Vlada pripravite nekaj. Vi ste del vlade, imate ministre v vladi, poslanci iz te vladne koalicije. Torej tisti, ki ste glavni odločevalci. Tako da resnično včasih imam občutek, da Desus je z eno nogo malo v vladi, z drugo nogo pa malo izven vlade. Seveda kot sem že rekel, SD pa razumem, da imajo probleme s sprejemanjem tega zakona, kajti tista vlada je bila predvsem njihova vlada in priznati napako je včasih težko. Ampak za državljane pa je bilo zelo koristno, če bi si jo priznali. In še enkrat poudarjam. Mi smo danes v prvi obravnavi zakona. Kar nekaj členov vsebinskih je odprtih. Če imate kakšne predloge, tudi v skladu z vašo koalicijsko pogodbo, ki govori o tem, kako boste zadevo reševali, pripravite amandmaje, lahko se oglasite tudi v Poslanski skupini SDS na razgovor, predebatiramo, najdemo rešitve in naredimo zakon življenjski. Za zaključek. Ne, ne želimo biti všečni, želimo biti samo realni. Vsak dan, vsak teden, vsak mesec pišejo nove zgodbe, kot sem že pri prejšnjem zakonu rekel, praksa včasih ovrže teorijo, torej zakonsko materijo in zakaj ne bi sledili duhu časa, predvsem pa potrebam državljanom, ki se obračajo na nas, ki prosijo, da jim pomagamo, da naj bi jim prisluhnili in naredili korak naprej tudi na tem področju, torej na področju urejanja socialnih zadev, socialnovarstvenih prejemkov. Zakaj ne? Zmotili ste se, zmotili smo se, popravimo in gremo naprej k novim zakonom, k novim rešitvam, ki jih tudi sam kot opozicijski poslanec pogrešam predvsem s strani tistih, ki naj bi vladali, ne pa se med seboj spraševali, kdo naj bo tisti, ki prvi naredi korak s strani koalicijskih strank in ministrov.
Hvala. Gospod Jurša, postopkovno, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Glede na to, da je tematika zelo resna in da več ali manj večina poslancev po svoji moči k tej problematiki tudi prispeva, je pa res, da so razprave posameznih poslancev primerne temu, kdo kje sedi: ali sedi v koaliciji ali pa v opoziciji. Ko sediš v opoziciji, potem je biti bistveno lažje všečen. Če se dobro spomnim, pa se spomnim, ker sem sedel takrat tudi v Državnem zboru, je res, da smo te zadeve sprejeli oziroma so sprejeli, vi jih imenujete Svetlikova reforma ali pa Svetlikov zakon ali pa Svetlikov predlog. Pozneje je bila tudi ena možnost in priložnost, gospod Lisec, da takrat, ko smo prevzeli skupaj z vami vlado, drugo vlado Janeza Janše, da bi že takrat šli popravljat zakona, in bi ga tudi popravili. Večkrat ste omenili, pa tudi razpravljavci iz Poslanske skupine SDS, da je nekdo mislil, da je to bil ukrep, ki ga je sprejela Janševa vlada. Vi zatrjujete, da ni bil. In res ni bil. Ampak možnost in priložnost pa je bila, da bi takrat skupaj z nami tudi to zadevo spremenili. Kot največja opozicijska stranka ste vedeli in imeli odgovornost za vodenje te države. In ko imaš odgovornost za vodenje države, je nekaj posebno in drugačno, kot ko sedišč v opoziciji, in predlagaš tisto, kar je seveda všečno in je potrebno, ampak zaradi ekonomske situacije, kakršno imamo v državi, to ni možno. Jaz bi dal na koncu proceduralni predlog, kajti prijavil sem se tudi v zvezi s tem k besedi. Bilo bi zelo dobro, da bi gospoda Lisca opozorili, da ni vprašanje, kje je Desus in na kakšen način Desus sodeluje v kateri od vlad. Državotvorni smo, kajti lahko smo do sedaj sodelovali tako v desnosredinski vladi kot tudi v levosredinski vladi. In to si štejemo na nek način tudi v čast.
Na koncu je bil res nek proceduralni predlog, ampak vseeno ocenjujem, da je tukaj zloraba proceduralnega postopka. Sedaj ima besedo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, za besedo. Poglejte, to rotiranje, kaj bi kdo moral pa kdaj bi kdo lahko naredil, pač ne vem, če ima kakšen smisel. Marsikaj bi v tej državi lahko naredili že leta 1990, na primer lustracijo, pa se ne bi ukvarjali s temi težavami, s katerimi se srečujemo sedaj. Marsikaj bi lahko naredili ne vem koliko let prej, pa se to ni naredilo. Se pravi, da do določenih predlogov, ki jih damo mi, vi ali kdorkoli, pride takrat, ko dozori neko spoznanje, da je treba neko zadevo popraviti, da jo je treba izboljšati, ker obstoječa rešitev ni dobra. Jaz mislim, da so ti očitki, kdaj je kdo kaj predlagal, neutemeljeni in so brezpredmetni. Posvetimo se razpravi in rešitvam, ki jih naša poslanska skupina predlaga konkretno s tem zakonom. Da ne bo pomote, takrat ko je minister Svetlik, ki je bil član Pahorjeve vlade, sedanja ministrica pa njegova državna sekretarka, predlagal to rešitev, smo ji nasprotovali. Se pravi, v tem delu smo konsistentni, tako da očitkov na to, kako ravnamo, ali smo v koaliciji ali v opoziciji, na nek način ne sprejemam, ker enostavno ne držijo. Ni slučaj, da danes ni tukaj ministrice, ker je bila ona tisti pomemben člen tiste vlade, kot funkcionarka, kot državna sekretarka, ki je zagovarjala rešitev, ki so jo takrat sprejeli. In tudi ni brez razloga, da manjkajo tisti poslanci v tej koaliciji, ki so takrat zagovarjali rešitev, ki se je sprejemala. Je pa treba povedati, da je ta rešitev Pahorjeve vlade usmerjena izključno proti malim ljudem, proti malemu človeku, proti tistim, ki imajo težave. V tej državi so prejemniki ali pa upravičenci do socialnih transferjev pravzaprav edini, pri katerih se knjiži hipoteka. Edini. Tisti, ki so upravičeni do socialnovarstvenega prejemka, so eni redkih, ki so v tej državi ogroženi in morajo dati, da to dobijo, če imajo premoženje, morajo dopustiti vknjižbo hipoteke na svoje premoženje. Na drugi strani smo predlagali v prejšnji vladi odpravo nekaterih privilegijev za nekatere skupine – prekomernih dodatkov k pokojninam, prekomernih dodatkov in ne vem česa še. Pa tisto, ko smo predlagali, da se ti privilegiji ali ukinejo da so ti privilegiji obremenijo s hipotekami, je bilo zavrnjeno. Žal tako je bilo. Mene pravzaprav moti danes v tej razpravi to, da tisti, ki se nekako postavljate kot zagovorniki pravic socialno ogroženih, ki živijo pod pragom revščine, da na drugi strani zagovarjate nadaljevanje tega inštrumenta, s katerim se usede država ali občina ali kdorkoli na njihovo premoženje. To se mi ne zdi korektno. Zakaj tudi štipendije na tak način ne obremenite, ki so ravno tako socialni korektiv? Zakaj na tak način ne obremenite recimo subvencij za dijaško ali študentsko prehrano, ki so ravno tako socialni korektiv, in to vezan na status, se pravi na to, da si v izobraževalnem sistemu, in to brez razlike, brez ugotavljanja socialnega cenzusa? Tu, ko pa imamo predlog, da so samo tisti, ki so na osnovi socialnega cenzusa upravičenci do nekega dodatka, se pa le-te obremeni s hipoteko. Na tak način, kot je tedanja Pahorjeva vlada zastavila ta inštrument, ne moremo govoriti o socialni pomoči, ampak o kreditu, ki ga je vlada dala tistim, ki so bili potencialno upravičeni do prejemanja tega dodatka. To je kredit, če mora nekdo potem vrniti tisto, kar je nekdo pred njim izkoristil. Zakaj tega ne naredite pri, ne vem, privilegirani pokojnini gospoda Kučana pa pri nekaterih drugih nadomestilih, ki jih dobijo na osnovi nekih drugih odločb neke vrste zaslužni za določene zadeve in jih prejemajo trajno kot dodatek k pokojnini? Zakaj tega ne naredite? Da vas samo spomnim, tiste, ki takrat, ko se je ta zakon sprejemal, niste bili tukaj, da je Pahorjeva vlada oziroma minister Svetlik in tedanja državna sekretarka Anja Kopač Mrak in tudi poslanci tedanje Pahorjeve koalicije so ta zakon pospremili in zagovarjali v postopku v Državnem zboru z enim preprostim stavkom: gre za enakomerno porazdelitev bremen. To lahko v magnetogramih preverite. To je govoril gospod Levanič, to je govoril gospod Frangež, to je govorila gospa Andreja Črnak Meglič in vsi ostali, ki so to rešitev Pahorjeve vlade zagovarjali. Zdaj pa sprašujem vse tukaj prisotne, tudi vlado, ali je ta zakon res tak, da je bremena enakomerno porazdelil. Takrat so bile težave, se razume, so bile večje. So bile krizne razmere, BDP je padel, prihodki so padli, ampak edino ta socialna kategorija se je obremenila z neko hipoteko v primeru, ko je bila upravičena do nekega nadomestila, da bi si pomagala na spodnjem pragu preživetja. Tiste, ki so bili nad povprečjem, nad zgornjim pragom in so dobivali dodatke, Pahorjeva vlada ni obremenila. Žal, ne? Jaz moram tu samo ugotoviti, da je na nek način pošteno, da se dejansko ta bremena v tej državi enakomerno porazdelijo, da prejemajo socialne transferje in pomoči pod podobnimi pogoji, enakimi pogoji, da se tudi privilegiji delijo pod enakimi pogoji. Nedopustno pa je, da največji davek v tej državi plačajo tisti, ki jim na nek način nekaj ponudimo, na drugi strani pa za isto višino istočasno odmerimo breme. Če dobiš 200 evrov pomoči, je 200 evrov hipoteke. Če dobiš naslednji mesec 200 evrov pomoči, je še 200 evrov hipoteke in tako naprej. Vsi tisti, ki so vas polna usta te sociale, predlagam, dajte dejansko ta ukrep, ki je dejansko socialen in postavlja to socialno kategorijo v nek normalen položaj, podpreti. Ni nobenega tehtnega razloga. Sedaj, ko se hvalite z gospodarsko rastjo, ki je najbrž višja od 2,5 %, padejo mnogi razlogi, mnogi razlogi, zakaj bi sploh še zloglasni zakon o uravnoteženju javnih financ obstajal. In padejo razlogi, zaradi katerih je Pahorjeva vlada predlagala ta zakon v postopek. Ni enega tehtnega razloga več. Če boste delili denar, ne vem katerim skupinam, tako kot se zdaj sliši, in ko se nekatere kategorije pogajajo za povišanja, potem je treba najprej odpraviti te omejitvene ukrepe, ki zadenejo najšibkejše skupine. To je nek najbolj normalen korak, ki ga lahko ta država in ta politika tudi naredi. Vztrajati pri tej rešitvi je nesmiselno. Obtoževati nekoga, da je to predlagal pa morda prej ni, je tudi nesmiselno. Vsi, ki ste v tem državnem zboru, ste imeli enako možnost tudi v teh 8 mesecih, da to predlagate, pa te priložnosti nihče ni izkoristil. Od sedmih parlamentarnih strank smo mi edini, ki smo predlagali. Nihče ni tega izkoristil. Zato so ti očitki, ki jih naslavljate na našo poslansko skupino, popolnoma neutemeljeni. Takšnih ukrepov, ki jih bo treba popravljati, dopolnjevati in tako naprej, bo še veliko. Tudi mi jih bomo predlagali, tudi vi jih lahko predlagate. In se tudi pojavljajo. Ampak nima nobenega smisla, da se obtožuje kogarkoli. Morda bi mi lahko takoj, ko smo dobili po vseh tistih političnih pretresih drugo Janševo vlado, ta zakon enostavno odpravili. Morda. Ampak takrat so se postavile zaradi situacije druge prioritete, ki smo jih tudi speljali, veliki projekti so se naredili na področju pokojnin, na področju trga dela. Na področju reforme premoženja države smo ustanovili Slovenski državni holding, slabo banko in tako naprej, spremenili in pripravili te ustavne rešitve, ki so zdaj podlaga za to odločanje in tako naprej. V kratkem času so bile narejene kapitalne spremembe na teh področjih, o katerih govorim. V enem letu se, gospodje, toliko časa je namreč bila druga Janševa vlada, vsi ukrepi niso mogli sprejeti. Ampak skoraj toliko časa je že ta vlada, s spoznanjem in inventuro, ki jo je naredila na vseh teh področjih, na katere opozarjajo civilne skupine, politične skupine, interesna združenja, gospodarska združenja in tako naprej. Kljub temu se pa nič ne premakne. Nobenega korenitega ukrepa v teh osmih mesecih, od kar je ta vlada, še nismo dobili na mizo – ne s področja dela, ne s področja financ, ne s področja sociale, ne s področja šolstva, praktično nič. In tisto, s čimer se hvalite, je nastalo samo po sebi – gospodarska rast. Zanimivo. Predlagam, da koalicijski poslanci razmislite. Najbrž ne bo prvič, da ste se s to rešitvijo srečali, kajti v primeru, da jo boste povozili, kot praviloma to storite, in potisnete glavo dol, se lahko zgodi, da boste naslednji mesec imeli isti zakon ponovno na mizi. Ali ga bo predlagala naša poslanska skupina ali kakšna druga, bomo videli. Ampak najbrž na tem področju odprav nesorazmerij, obremenitev pri prejemanju socialnih transferjev ni mogoče zagovarjati ne dolgoročno in en kratkoročno. To je enostavno nepravično porazdeljeno breme za tisto, kar financira državni proračun pri določenih kategorijah prebivalcev. Kakorkoli, vlada Mira Cerarja se bo s tem soočila, koalicija Mira Cerarja se bo s tem soočila in o teh stvareh bomo razpravljali, ker štrlijo iz sistema in onemogočajo predvsem tiste skupine, ki si znotraj te države tudi najtežje pomagajo. Gre za starejše osebe, ki imajo ali nizke pokojnine ali jih sploh nimajo, pa imajo nekaj mrtvega premoženja in jih država še s tem utruja. Medtem ko na drugi strani pušča nedotaknjeno skupino privilegiranih kategorij, ki imajo visoke pokojnine in dodatno še prejemajo velike dodatke, večje ali velike dodatke k temu, ne da bi se kdorkoli usedel na njihovo premoženje. Lahko samo še ugotovim, da so privilegirani dodatki, in lahko na ministrstvu za delo naredijo tudi analizo ali pa vlada in boste ugotovili, da so ti privilegirani dodatki bistveno višji od teh transferjev, za katere ste predvideli, da se vpiše hipoteka. Bistveno višji so. Jaz menim, da je pametno, da se ta zakon da v nadaljevanje, se pravi omogoča nadaljevanje postopka in da potem skozi drugo obravnavo, če bo treba, še kakšne rešitve adaptiramo. Sicer pa je obravnava tega zakona s to ali podobno rešitvijo, s to ali podobno razbremenitvijo teh socialnih skupin, neizbežna. In to se bo zgodilo, kot sem rekel, ali z nadaljevanjem ponovitve našega predloga ali pa bo tudi kakšna druga izmed poslanskih skupin to naredila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, pripravi naj se gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo. Jaz ne bom solil pameti, kdo bi lahko kaj naredil, pa ni naredil, ker ljudje imajo dolgoročen spomin. Lahko samo pomeni, da smo imeli soroden zakon že v pripravi v Združeni levici, SDS nas je prehitel. Njihov zakon je dobra osnova za noveliranje, in to bomo tudi počeli. Jaz pripadam generaciji, ki je prebirala Alana Forda, gospod Cerar je nekoliko starejši od mene, on je celo igral kitaro v rokenrol bendu z imenom Alan Ford. Glede na to, da se dogaja, mu je očitno najboljši lik Superhik, ki krade revnim, da daje bogatim. Neka gospa, najbolj vrhunska strokovnjakinja pri nas za področje revščine, se je v intervjuju vprašala: kaj pa Miro Cerar ve o revščini? Kaj pa Miro Cerar ve o revščini? Ker mi čas nekako mineva, upam, da Miro Cerar in ta vlada vesta kaj o revščini, tukaj imamo neko dobro zakonsko podlago, je v nekem rednem postopku, dajmo amandmirati, prihajam iz Maribora, kjer se deložacije dogajajo na dnevni ravni, dajmo se končno začeti ukvarjati z resnimi temami. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravi naj se gospa Jelka Godec.
Hvala za besedo, predsednik. Glede na čas, kolikor ga imam na razpolago, moram samo na začetku povedati, da ne bom mogel povedati vsega tistega, kar sem si pripravil za današnjo razpravo, bi pa rad rekel nekatere osnovne zadeve, ki bi jih v zaključku tudi povedal. Glede na zakon, ki je bil sprejet oziroma katerega označujemo kot Svetlikov, moramo reči, da je prišlo že v preteklosti do določenih korekcij in da bo tudi v skladu s koalicijsko pogodbo, ki jo imamo podpisano oziroma s koalicijskim sporazumom, ki ga imamo podpisanega, tudi v letu 2016 prišlo do korenitih sprememb. Zavedam se in zavedamo se verjetno tudi ostali, da pod pragom revščine res v Sloveniji živi že 14,5 % vsega prebivalstva. To je 290 tisoč naših državljanov in državljank. Med revnimi je celo ena polovica vseh upokojencev, ki živijo pod pragom revščine. Skrb za te ljudi bi morala biti dejansko prisotna tako v tistih strankah, ki imajo predznak socialne, kot tud vi vseh ostalih demokratskih strankah. Ko govorimo o Zakonu o socialnovarstvenih prejemkih, v nobenem primeru ne moremo zaobiti tudi Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerij, ki smo ga v nekem delu korigirali pred kratkim. Ampak to ni člen, na katerega se te zadeve nanašajo, ampak je to člen 123. in člen 124. Ta dva člena govorita o nekih obveznostih, ki jih imajo starši do otrok, in obratno, obveznosti, ki jih imajo otroci do staršev. Jaz sem prepričan, da v nekaterih primerih te obveznosti do staršev ni, in da so ti starši dostikrat dejansko pod pragom revščine. Če pa ta obveznost je, potem je starost in pomoč mladih do starejših in s tem omogočanje lepše starosti tudi zagotovljena. Če govorimo o varstvenem dodatku, moram povedati tudi to, da je prag za dosego le-tega 465 evrov [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec, ki je zadnja prijavljena na tem delu, potem pa dobita besedo še predstavnica Vlade in predlagatelji. Gospa Jelka Godec, izvolite.
Najlepša hvala. Danes smo veliko slišali, da je treba spet analizirati in delati poročila in analize. Poglejte, to je poročilo, ki je bilo narejeno in objavljeno, tudi sem že povedala, obravnavano na Odboru za delo, socialne zadeve in invalide v februarju. Več kot sto strani ima in ne potrebujete popolnoma nobenih novih analiz, samo odprete, notri so tabele. In tabele so zgovorne. In to ni zgodba o uspehu, če piše, da je danes delež oseb, ki tvegajo socialno izkjučenost, 20,4 %, 2008 jih je bilo 18,5 %. To ni zgodba o uspehu, da danes beremo v medijih, tako kot je rekel gospod Jurša, da 290 tisoč ljudi živi pod pragom revščine. Da so takrat predlagatelji zakona o socialnovarstvenih prejemkih govorili, da gre za najbolj socialen zakon, ampak danes statistike kažejo, ker se dostikrat vlada sklicuje na statistike, vsaj predstavniki ministrstva, boste pa ja verjeli potem temu poročilu, ki smo ga v mesecu februarju obravnavali, še enkrat naj povem, na odboru, kjer je tudi s strani ministrstva bilo rečeno, ja, alarmantne so zadeve, treba bo nekaj narediti, naredili bomo čim prej. Danes je že skorajda maj. Ob teh naših predlogih pa slišimo, da smo všečni, populistični in tako naprej. Daleč od tega! To je prvo branje. Lahko potem v nadaljevanju pomagate s svojimi predlogi, če mislite, da se da še kaj več narediti. Zveza društev upokojencev pogosto opozarja na absurdne situacije, ko starejši nimajo dovolj dohodkov, da bi pozimi lahko ustrezno ogrevali svoja stanovanja, vendar zaradi strahu pred vknjižbo prepovedi odtujitve na nepremičnino ne želijo zaprositi za varstveni dodatek. To piše v tem poročilu. Potem smo v ponedeljek poslušali ministrico, ki je ob vprašanju kolegice iz SD, kaj lahko poslanci naredimo, da bi zmanjšali tveganje revščine oziroma da bi pomagali socialno najbolj šibkim, govorila je kar nekaj časa in med drugim je povedala tudi to: "Pomembno pa je seveda, da poenostavljeno rečemo, damo ljudem vzvode, da bodo lahko se sami rešili iz tega in da ne bodo na nek način brezupno iskali pomoči države, ampak moramo ljudem dati, da se naj soočijo s svojimi težavami in jim pomagati." To je eden izmed takšnih predlogov. To je eden izmed predlogov, da lahko ljudem damo občutek, znak, da imajo neko prihodnost, da bodo lahko v prihodnosti zaprosili, tisti, ki pač sedaj ne, za varstveni dodatek, in se jim država ne bo usedla, po domače povedano, na nepremičnino. S tem, ko je obremenitev za dediče, povzročamo tudi stiske pri dedičih. Poglejte, tisti, ki zaprosijo za varstveni dodatek, očitno jim tudi otroci ne morejo pomagati, očitno imajo tudi otroci socialno stisko in tem starejšim ne pomagajo, ali pa so samski, potem jim ne more nihče pomagati. In tu zdaj govorimo o medgeneracijskem sodelovanju, kot je ena izmed kolegic rekla, da naj pa otroci pomagajo. Ja, kdo pa tem pomaga? Tu pride do tega, da država z varstvenim dodatkom pomaga, a hkrati se usede na nepremičnino; to je neke vrste kredit, ampak to je slab kredit. V razpravi smo slišali bore malo argumentov, zakaj biti proti temu predlogu zakona. Večinoma sem slišala razlage, ki so zapisane tudi v mnenju Vlade, tako kot pri prejšnjem zakonu, ko koalicijski poslanci samo iz mnenja Vlade malo preobrnejo stavke in povejo tisto, kar je tam zapisano. In govorijo, da so včasih zadeve nepravične. Se strinjam, da so včasih nepravične zadeve, ampak če jih lahko rešimo s takšno spremembo, potem je to ja toliko bolje, da te nepravičnosti odpravimo. Nekaterim torej otroci lahko pomagajo, drugim ne morejo; nekateri lahko vrnejo to potem kot dediči, drugi ne morejo. Zdaj lahko naredimo to, da nikomur ne bo treba vračati in da bodo lahko starejši samostojno razpolagali s svojo nepremičnino. Ne, da prihaja do absurdnih situacij, ko nekdo živi v razpadajoči hiši, občina oziroma država se vknjiži na to hišo, na to nepremičnino, ker je ta oseba zaprosila za varstveni dodatek, pa ne more plačati ne elektrike ne vode, kaj šele, da oskrbuje tisto hišo. Kaj ima država potem od te nepremičnine? Nič. Na koncu ima samo še stroške, ker so nekatere hiše tako razpadajoče, da ogrožajo okolico. Ko ste govorili o tem, da lahko tisti, ki so socialno ogroženi, zaprosijo, da jim ni treba vračati kot dedičem – to ni res! V Zakonu o dedovanju piše – zdaj vam bom pa prebrala, zato ker očitno nekateri govorite tisto, kar je napisala Vlada v mnenju, niste pa prebrali, kaj piše v členu in na kaj vse se zadeve nanašajo. Zakon o dedovanju v 129. členu pravi: "Republika Slovenija ali občina iz proračuna, iz katerega se je financirala pomoč zapustniku v skladu s predpisi o socialnem varstvu, se lahko do konca zapuščinske obravnave odpove pravici do povračila te pomoči, če so zapustnikovi dediči, njegov zakonec ali njegovi otroci, ki so sami potrebni pomoči." Vse lepo in prav. Vendar pa je bil leta 2013 sprejet Zakon o socialno varstvenih prejemkih, ki v svojem 39. členu pravi takole: "Ne glede na določbe 128. in 129. člena Zakona o dedovanju" – potem so navedeni Uradni listi – "se do nove ureditve omejitve dedovanja premoženje zapustnika, ki je užival pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu, dedovanje zapustnikovega premoženja omeji do višine dveh tretjin prejetih sredstev, ki jih je zapustnik prejel iz naslova varstvenega dodatka, oprostitve plačil socialnovarstvenih storitev in prispevka k plačilu sredstev, namenjenih za plačilo oziroma doplačilo pravice za družinskega pomočnika." Še enkrat povem, glede na to je takrat, ko je bil v sprejemanju ta zakon oziroma v letu 2013, Poslanska skupina SDS dala amandma k tem členom, da se tistim, ki ne morejo odplačati, to res odpiše oziroma oprosti, tako kot je v Zakonu o dedovanju. Vendar ta amandma ni bil sprejet. In ne zavajati z besedami, da tistim, ki so sami socialni problemi oziroma potrebujejo socialno pomoč, ni treba vračati tistega, kar je pač zapuščinskega. Ni res! Tako da drugič tudi tisti s strani koalicije preberite – seveda tudi mi preberemo – mnenje Vlade, ampak potem preberite še tiste zakone, o katerih govori Vlada oziroma kar vam tam zapišejo. Kar se tiče tega, kaj je bilo do zdaj storjenega in česa ni bilo storjenega. Ja, leta 2012 je takratni minister Vizjak na Ministrstvu za delo večkrat tudi na novinarskih konferencah povedal, da zakon, ki je začel veljati 1. 1. 2012, Zakon o socialno varstvenih prejemkih, ni socialno naravnan in da ne bo delal zadeve na pamet, da so potrebne analize – da je polletno analizo treba opraviti in ta analiza je bila narejena in je tudi zajeta v tem poročilu Inštituta za socialno varstvo. Glede na tisto poročilo je potem vlada Alenke Bratušek sprejela oziroma so bile takrat v času njene vlade sprejete te spremembe, o katerih ste govorili, do enotretjinskega vračila pa dvotretjinskega. Ampak to poročilo, ki smo ga obravnavali februarja, pa govori, da to ni zadostno, da je treba v bistvu odpisati zadeve. Zato še enkrat, vsi tisti, ki ste na Odboru za delo, bi morali te zadeve poznati, danes pa, kljub vsem tem številkam, ki sem jih prej omenila, koliko procentov živi pod pragom revščine, v Državnem zboru še vedno nekateri govorite, da je ta zakon pravičen, da imam socialno državo in tako naprej. Od kod potem te številke? Kako lahko na te številke govorite o zgodbi o uspehu in da je zakon pravičen. Še enkrat, mislim, da daleč, daleč od tega, da je zakon pravičen. Kar se pa tiče, Desusu moram reči, res, tako kot je rekel gospod Jurša, vseskozi so v vladi, podpirajo desnosredinske, desne, leve vlade, ni da ni, tudi oni bi takrat lahko predlagali, tudi zdaj bi lahko predlagali, pa ne samo Desus, vsi. Glejte, še enkrat, poročilo je od februarja. Mislim, da je Vlada to poročilo poznala že prej, pa ni nihče reagiral. Nihče! Na odboru pa samo kimanje in res je, res je, kriza je, kriza je, treba je nekaj narediti, da bodo ljudje, da se ne bodo počutili tako, ne počutili, da se ne bodo takšni odstotki nam kazali. Glejte, kar se tiče ZUJF danes kar naprej poslušamo. Prej smo poslušali, da želimo svoje napake popravljati, ker smo pač v ZUJF napisali do kdaj naj študent lahko je, zdaj ni bilo prav, zdaj poskušamo na drugem področju, kjer je pač SD stranka takrat bila glavna pri tem – spet ni v redu. Potem poslušamo 2004–2008 ste trošili – ni v redu, potem poslušamo po 2008 varčujemo kar naprej – spet ni v redu. Človek bi rekel, da res ste zelo, kako rečemo temu, nezadovoljni in vas nič ne more zadovoljiti potemtakem. Meni se ne zdi, da lahko rečemo, da je Zakonu o socialno varstvenih prejemkih pravičen. Daleč od tega, da je pravičen, če vzame tistim, ki nimajo, in jih pusti v bistvu na cedilu oziroma še tisto malega, kar imajo, tisto nepremičnino, še na tisto ga bremenijo. Ne vem, kako lahko v bistvu v koaliciji sploh dajete takšne izjave. Mislim, da bi morali biti malo bolj kritični tudi do takšnih zadev oziroma glede na to, da ugotavljam, da je tudi koalicijska pogodba napisna, ampak to je samo besedilo. Mogoče še enkrat, malo premislite, ne verjeti samo mnenju Vlade oziroma pogledati tudi stran in potem boste mogoče ugotavljali, kateri zakon je pa tisti, ki je res pravičen. Ta Svetlikov zakon vsekakor ni. Še enkrat, vzel je državne pokojnine, varstveni dodatek dal na socialne prejemke in danes te številke, ki so v tem poročilu Inštituta za socialno varstvo lepo kažejo in mislim, da na štirih, petih straneh imate v besedilu napisano, zakaj ta zakonodaja ni dobra. Če bi bila Vlada količkaj dovzetna za takšne analize, če že nam ne verjame, potem mogoče takšnim inštitutom verjame, saj konec koncev tudi sama zahteva takšne raziskave, potem bi se lahko na ta poročila malo drugače odzvala. Pozivam vse poslance, da podprete v prvem branju, glede na to, da tudi koalicijski poslanci želite nekaj narediti, da se prag revščine spremeni, da ne bo več toliko ljudi, ki bi živelo pod pragom revščine, da podprete ta zakon v prvem branju in ne da smo izgovarjate populistične besede, ko nekaj obljubljate državljanom. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Martina Vuk državna sekretarka. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Na eni strani poslušamo, zakaj se ne usmerite raje v to, kako ustvariti. Pasivizacija ni odgovor, rešitev je v aktivaciji ljudi, ustvarite delovna mesta, pa boste največ naredili za socialo in tako naprej. V isti sapi pa potem slišimo, zakaj pa ne bi podprli tam, kjer se daje več, kjer se daje bolje, kjer se [[…]]Zakaj ne bi tega podprli, kako lahko temu nasprotujete, kako ste lahko tako nečloveški in kako vas ne skrbi revščina v tej državi? Ravno zato, ker je naša dolžnost gledati to veliko sliko; ravno zato na ta način reagiramo, kot reagiramo. Ker ne moremo iti od drobtinice k drobtinici. Ker ne moremo pavšalno gledati na stvari. Ker se potem stvari ne izidejo. Ker stvari potem ne funkcionirajo. Ravno zato na ta način reagiramo in imamo taka stališča, kakršna imamo. In ni res, da samo kimamo, ko gledamo analize, pa rečemo, ja res je to grozljivo. Lahko grem še enkrat – to, kar sem govorila že večkrat na odboru, pa tudi verjetno kdaj na seji Državnega zbora –, kako vidimo tri stebre, kako ljudem pomagati, kako ljudi opolnomočiti, če hočete, ker je veliko bolje to za prihodnost. Eno so socialni transferi, drugo so kvalitetne in enako dostopne javne storitve in tretje je aktivacija. To so tri stvari, ki morajo delovati kot celota, zato da lahko gremo kam naprej, da lahko govorimo o tem, da se bojujemo z revščino in da lahko tudi računamo na to, da bomo zmagali. Ko govorimo o stopnji tveganja revščine, kjer so bili podatki lansko leto predstavljeni, novih podatkov še nimamo, je treba vseeno biti toliko fer, pa povedati, da ti podatki o 14,5-odstotni stopnji tveganja revščine temeljijo na dohodkih iz leta 2012. Dohodkih iz leta 2012! Na teh dohodkih temeljijo podatki o stopnji tveganja revščine, ki so bili predstavljeni lansko leto. Ko bo letos sredi leta predstavljena stopnja tveganja revščine, ki jo vedno izračunava Statistični urad, bo ta temeljila na dohodkih iz leta 2013, ko vemo, da je bila najvišja stopnja brezposelnosti, ko vemo, da je naraščalo število revnih in tako naprej. Treba je pač realno gledati na stvari. Daleč od tega, da bi govorili, da je danes slika idealna, je pa nekoliko boljša. Nekoliko boljša. Ko govorimo o tem paketu socialne zakonodaje, kaj je bil namen, kako niti slučajno ni dosegla ta socialna zakonodaja tega namena. Danes je bilo večkrat citirano, da je bilo takrat tudi predstavljeno in zapisano, da je cilj socialne zakonodaje transparentnejši in socialno pravičnejši sistem. Zdaj vse nas vprašam, da si vsak pri sebi odgovori, ali se spomnimo takrat, ko so vsi po vrsti kazali s prstom in govorili, joj, on ima pa dve hiši, pa bazen, pa ne vem kaj, pa si prikazuje minimalno plačo in dobi vse bonitete, ki mu grejo. Ali se spomnimo tega? Zato se je uveljavilo ugotavljanje celotnega premoženja. Zato ker se je ugotovilo, da ni fer, da tisti, ki ima veliko več v premoženju, pa tisti, ki nima nič v premoženju, pa imata enake dohodke, imata enake pravice. Ni prav, ni fer, ni pravično, ni pošteno do ljudi. Za to gre! To smo malo pozabili in to pozabljamo, ko razlagamo o tem sistemu socialne zakonodaje, kaj je tu prinesel. Se pa strinjam, absolutno se pa strinjam, da ni prav, da je edino za uveljavljanje socialnih pravic tak vstopni prag. Da se edino za uveljavljanje socialnih pravic gleda celovita premoženjska, dohodkovna, prihodkovna slika posameznika in cele družine. S tem se pa strinjam, to je pa res. Kar se tiče problematike varstvenega dodatka, denarne socialne pomoči, se verjetno vsi strinjamo glede varstvenega dodatka, da je glavna težava to, da se je po naših podatkih okrog 17 tisoč ljudi temu dodatku odpovedalo, torej tega dodatka ni uveljavljalo, da je to glavni problem; ne, da bi jih mi zavračali, ne, da bi ugotavljali, da niso upravičeni, ampak preprosto ne uveljavljajo pravice do varstvenega dodatka. In veste, ko se pa mi pogovarjamo z ljudmi, v glavnem starejšimi, ljudje mislijo in to mislijo na podlagi tega, kar slišijo, vsak dan kar naprej se ponavlja, da je to kredit. Vzamejo ti to, kar je tvoje, kar si celo življenje gradil, ven boš moral iz svoje hiše. Seveda rečejo, ne dam, raje živim ob kruhu pa vodi, kot da mi vzamejo to, kar je moje, ampak oprostite, nihče, nihče ne gre ven iz svoje nepremičnine, v kateri živi. Nihče! In nihče ničesar ne vrača za časa svojega življenja iz dediščine, torej to, kar zapusti svojim potomcem, iz tega se potem poplača. Pa še to, minus dvanajst mesecev za DSP pa minus ena tretjina pa minus dve tretjini, pa tako naprej, kar so bili narejeni popravki. Ko oseba umre, ko ne rabi več te pomoči in ko ne rabi več te nepremičnine. Veste, velikokrat se tega ljudem ne pove, zato ker je lažje reči: ja ja, vse ti bodo vzeli, kar imaš, ker je ta država tako grada, da noče zate skrbeti, ker so sedaj to dosegli. Tako grdo so naredili, samo tistim najšibkejšim jemljejo. Ker veste, tisti, ki pa nima nepremičnine – ali je prav, da je na popolnoma enakem kot tisti, ki to nepremičnino ima, ki ima mogoče celo več. Ni prav! Za to gre. Za časa življenja se nikomur ničesar ne jemlje. Ničesar ne vrača, ničesar ne plačuje. Upravičen je, če izpolnjuje pogoje, do prejemanja varstvenega dodatka in enako do prejemanja denarne socialne pomoči. Ničesar se ne jemlje. Njegovi dediči, otroci ali pa kdorkoli je pač upravičen do dedovanja, če nima otrok, nima zakonca itn., oni pa se lahko odpovedo dedovanju, lahko pa dedujejo tisto njegovo nepremičnino v zmanjšanem deležu. O tem gre. Tudi dedičem nihče ničesar ne jemlje. Otrokom od zapustnika nihče ničesar ne jemlje, samo nekoliko manj podedujejo. Strinjam se s tem, da v Sloveniji smo nekoliko drugače naravnani kot verjetno večina sveta, da nam nepremičnine pomenijo varnost, da nam nepremičnine pomenijo nek življenjski projekt, v katerega se vlaga, ali pa, oprostite, je to tako veljalo za starejše generacije. Moja generacija ne vlaga v nepremičnine, ker pač nimamo teh nepremičnin več ali manj, tisti, ki pa imajo, so pa zadolženi zanjo, dokler ne bodo skoraj upravičeni do pokojnine – če bodo kdaj. Tako je to res tradicija v tej državi, ampak treba se je vprašati, da takrat, ko potrebuješ pomoč – kaj narediš? Ali rečeš, jaz bom pač v tej hiši, ker je to moja hiša, ker je cela moja družina tam notri živela? V redu, nič hudega, lahko si v tej hiši – in imaš še zmeraj pravico do varstvenega dodatka, samo po smrti bo pa en delež te dediščine pač šel za poplačilo. Po smrti. En delež. Lahko pa že začasa življenja rečeš: jaz sem pa zdaj že starejša, ne morem več imeti take velike hiše, dvonadstropne, bom raje to hišo prodala pa bom šla v neko manjšo enoto živet. To je težko, ker smo navajeni svojega okolja, to je razumljivo. Zato ni pričakovati, da bodo obstoječe generacije to naredile, ampak postopoma kasnejše generacije bodo pa to naredile in se jim bo zdelo to samoumevno, normalno, ker tako pač stvari funkcionirajo. Še enkrat: mislim, da je vseeno to treba povedati, zato ker tolikokrat dobimo tudi vprašanja, kako lahko meni jemljete. Tisti, ki je upravičen do varstvenega dodatka, lahko živi v svoji nepremičnini ne glede na velikost, ne glede na vrednost te njegove ali njene nepremičnine, se ta nikamor ne všteva. Ko pa umre ta oseba, ko je ni več, takrat se pa naredi to poplačilo, pa še to za zmanjšan delež itn., tako kot zakon določa. Mimogrede, gospoda Tanka sicer ni, ampak gospa ministrica je bila prisotna veliko več časa tukaj na tej seji kot marsikdo drug, pa je žal zaradi drugih obveznosti morala iti, ne da bi se izognila tej debati, kar ste verjetno tudi slišali, da je kar aktivno sodelovala v debati. Kar se tiče koalicijskega sporazuma, že res, da se v zadnjem času vlade nekoliko hitro menjujejo, ampak praviloma pa mandati trajajo štiri leta in tudi koalicijski sporazumi se sklepaj za štiri leta. To je obdobje, ki je nekako ocenjeno za tisto, ko lahko neke rezultate dosežeš, ko lahko greš premišljeno v spremembe, ko lahko te spremembe zagovarjaš. Danes v tej situaciji smo pa na žalost navajeni tako, da iščemo rešitve z danes na jutri, da iščemo rešitve glede na naslove časopisnih člankov in prispevke v takšnih in drugačnih udarnih televizijskih oddajah. In na žalost dolgoročno to ni vzdržno, ni prav, ni dobro in – pa bom zdaj uporabila to zloglasno besedno zvezo – s sistemskega vidika, to pač ne deluje. Pa si hoteli to priznati ali ne: ne deluje! Vsak človek, ki nima, se počuti grozno, se mu zdi, da je v brezupnem položaju, ne glede na to, ali je stopnja tveganja revščine 14,5 %, 1,5 %, 0,1 % ali je pa ta revež en sam. Počuti se enako grozno, počuti se enako zapuščenega. Vseeno pa moramo iskati takšne rešitve, ki bodo celovite in ki bodo čim več ljudem v koristi in ki jih bomo lahko izvajali. Danes sicer – no, tudi ne bom nič rekla na to temo [[…]]Tako da, kar sem hotela povedati, velikokrat je bilo tudi v mnenju Vlade izpostavljeno, v mnenju koalicijskih poslank in poslancev: ja, strinjamo se, celotna koalicija, Vlada, naše ministrstvo se strinjamo, da so nekateri popravki potrebni, ker jih pokaže čas, ker jih pokaže situacija, v kateri se izvaja, ker jih konec koncev pokaže tudi praksa, ki ni vedno takšna, kot bi morala biti. Zato je ta zaveza, da se bo nepremičnine manjših vrednosti izvzelo, izvzelo tudi iz tega posmrtnega poplačila. Torej, ko nekdo, ki prejema varstveni dodatek, le-tega ne potrebuje več, ker na žalost ga ni več med nami. Ne vem, kako naj se še bolj plastično izrazim, da bo to jasno, da za časa življenja nihče ničesar ne plačuje, ker to ni prav, da bi plačeval. Ampak ravno zato ne moremo govoriti, da gre za kredit. Ne gre za kredit. Gre za poplačilo po smrti, pa še to delno poplačilo. Kar se tiče tega, da število prejemnikov denarne socialne pomoči neprestano narašča in da so to grozljivi podatki ali ne vem kakšne besede smo slišali, je zdaj tukaj stvar dvorezna. Po eni strani poslušamo, kako je ta zakonodaja tiste ljudi, ki ravno najbolj potrebujejo pomoč in denarna sredstva, od tega oddaljila, kako jim je odvzela možnost, da to pridobijo, na drugi strani se pa čudimo, kako je mogoče, ko govorite, da gre vse na boljše, da pa število prejemnikov denarne socialne pomoči narašča. Če se spomnite, s 1. 1. 2014 in s 1. 9. 2014 so bili uveljavljeni popravki socialne zakonodaje. Tudi zaradi teh popravkov se je povečalo število prejemnikov denarne socialne pomoči. Ali je to narobe, če smo ugotovili, da so ti kriteriji takšni, ki so bolj pravični, ki bolj omogočajo, vsaj delno olajšajo življenja – ali je to narobe, če več ljudi potem prejema te socialne transferje? Ampak, že na začetku sem omenila, so pa trije stebri: transferji, kvalitetne, dostopne in učinkovite javne storitve in aktivacija. Če ni sinhrono to delovanje, nam nič ne pomaga, če mi transferje še tako povečujemo, ne bomo ljudi aktivirali, kot tudi ne, če jim vse vzamemo, jih tudi ne bomo aktivirali. Vsi trije stebri morajo delovati in to je naš cilj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič, izvolite, v imenu predlagatelja.
Spoštovani gospod predsedujoči! Najprej: tole, kar sem zdajle poslušal, pa res mi gre na bruhanje, vam moram povedati. Gospa govori: gledamo široko. Sprašujem jo pa, kaj pa privilegiji in privilegiranci v tej družbi. Na to vprašanje nam odgovorite! Potem pa, spoštovana gospa, dejstvo je, da se revščina v Sloveniji povečuje. 2012 je bilo 418 tisoč prejemnikov socialnih pomoči, leto 2014 pa 572 tisoč. 150 tisoč več! 150 tisoč več prejemnikov! Dejstvo je, da Svetlikov zakon ne rešuje revščine, o kateri tudi danes govorimo, vendar jo poglablja in je po naši oceni antisocialen in antisolidaren. Zato smo v Slovenski demokratski stranki vložili zakon in spremembo zakona, ker ocenjujemo, da je to problematiko treba rešiti tako, da bo sprejemljiva za tiste, ki živijo v revščini. In vi imenu tistih, ki živijo v revščini, vas prosim: danes podprite ta zakon v prvi obravnavi. Prosim vas!
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo, vendar nam je še ostalo nekaj časa. Po 71. členu Poslovnika vas sprašujem, ali še kdo želi razpravljati. Dobro, potem prosim, da se prijavite. Gospod Marijan Pojbič, ali bi vi zadnji kot predlagatelj? Dobro. Gospod Bojan Podkrajšek, izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za dano besedo še enkrat. Kolegice in kolegi! Počasi bomo izčrpali to našo zelo pomembno razpravo. Seveda vmes so me klicali nekateri in pravijo naslednje. Pa če toliko vztrajate, če poskušate toliko vztrajati, pa svoje kolege iz različnih strank prepričajte, da vendarle v tem prvem branju podprejo ta zakon. Spoštovana sekretarka, da me boste lažje razumeli. Govorili ste, da ta zakon vsiljujemo z danes na jutri. Zdaj pa govorim, da me boste lažje razumeli, vam povem primer včerajšnje seje. Govorili smo o kmetijstvu. V tem letu nam po več letih padajo mlečne kvote. Podaljšujemo za vloge za subvencije, koncesije za gozdni zakon nam padejo. 5 stvari nam uhaja po več letih na kmetijstvu. Seveda, ko mi opozarjamo, nam bo zopet nekdo govoril, da prehitevamo. Spoštovana kolegica, mi danes skozi cel popoldan opozarjamo na težave, ki jih imajo naše državljanke in državljani. In najdimo tukaj skupni jezik! Še enkrat bom omenil gospo Grošelj. Edina, ki je 24 let dela na tem področju. 24 let so ji vsak dopoldan trkali na njena vrata. Če bi bila iskrena, bi danes povedala o težavah, ki ljudi muči, pa ni tega želela. Rekla je, da je to nevšečno. Vi govorite, da delamo to danes z danes na jutri. S tem se ne morem strinjati. Še enkrat, spoštovane kolegice in kolegi, pozivam vas, podprite ta zakon v prvem branju, seveda na jutrišnjem glasovanju, potem pa naj bo miza tista, ki bo še vnesla neke popravke. Ta miza naj bo tista, da se bomo skupaj usedli in te stvari popravili in sprejeli tudi tako, da bodo ljudje – še enkrat ponavljam, ko pridejo v križišče, križišče ima štiri ceste in na vseh cestah imajo znak slepe ulice. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik! Danes se res nisem imel več namena oglasiti, vendar nisem mogel vsega povedati v tistih nekaj sekundah, ki sem jih imel na razpolago. Razpravo, ki jo je danes tukaj vodila državna sekretarka, vam povem, da je za mene žalitev. Za mene je bila to žalitev, neokusna žalitev, nedopustna žalitev, predvsem pa žalitev vseh tistih ljudi, ki živijo z 250 ali 300 evri na mesec. Gospo državni sekretarko javno sprašujem, naj mi pove, ali je v življenju kdaj poskusila preživeti iz meseca v mesec s 300 evri. Šele takrat bo imela možnost razlagati in tako birokratsko razmišljati, kot je danes počela tu v Državnem zboru. Spoštovani gospod predsednik, vnaprej se iskreno opravičujem. Ne želim biti žaljiv, vendar me je to osebno prizadelo. Prizadelo zaradi tega, ker živim v okolju, kjer vsakodnevno ljudje prihajajo k meni, pravijo: Marijan Pojbič, mi smo zate glasovali, ne glede, v kateri stranki si. Tebe imamo za soodgovornega za stanje na tem področju. Prosimo te, naredite že nekaj v tem državnem zboru! Ne prerekajte se samo, ne kregajte se samo, ne podtikajte si samo. Če je dober predlog, stopite skupaj, ga podprite in pojdite po tej poti naprej, ker samo to je tisto, kar bo rešili problem, s katerim se mi srečujemo. In mi očitno tega nikakor ne želimo razumeti. Po takih nastopih, kot jih je danes imela v Državnem zboru državna sekretarka, pa potem resnično ni nobenega razloga, da bi sploh lahko drugače razmišljal. Ker takšni ljudje nimajo možnosti, da bi začutili, kaj pomeni biti socialno ogrožen, kaj pomeni biti socialno prizadet, kaj pomeni imeti 230 evrov pokojnine, kaj pomeni z 230 evrov iz meseca v mesec narediti korak. In ko smo govorili, zakaj smo ta zakon vložili, 78 % tistih, ki so pridobivali varstveni dodatek, se je temu odpovedalo. Odpovedali se niso tisti, ki imajo vile, ki imajo graščine in tako dalje, odpovedali so se tisti, ki so celo življenje, ne zato da bi prihranke dajali tako kot tisti, ki jih lahko dajo na banko, jih niso mogli, ker niso imeli pogojev, da bi preživeli, tako kot jaz, ko si je moral hišo iz nič zgraditi sam, iz nule, in s tem zagotoviti svoje preživetje in ne more imeti denarja na banki. Med temi ljudmi je velikanska razlika. Gospa državna sekretarka, od vas bi pričakoval, da ko govorite o teh kategorijah in o teh problemih, da jih tudi razumete. Ne pa govoriti na pamet, čisto birokratsko in škodljivo. Prosim vas, da si tega več v tem državnem zboru ne dovolite, vsaj jaz takih stvari ne bom več poslušal, vsaj ne na tak način. In ostro nasprotujem v imenu vsega slovenskega ljudstva in vseh tistih ubogih ljudi v tej državi, ki delajo za tiste, ki sedimo v tem parlamentu, da si tega nihče v tem državnem zboru ne dovoli, ker to je pa skrajno pokvarjeno, neokusno dejanje. In ne sme si nihče v tem državnem zboru dovoliti,da na tak način razpravljamo o ljudeh, ki za nas delajo. Opravičujem se, ker sem povzdignil glas, sem se trudil danes, da ga ne bi. Spoštovani gospe in gospodje, tisti, ki sedimo v Državnem zboru, točno vemo, da probleme, o katerih danes govorimo, ne bomo nikoli rešili samo s tem, da bomo podeljevali socialne pomoči, da bomo dvigali socialne pomoč, da bomo te stvari na tak ali drugačen način iz žepa, ki ga imamo, delili. Ne. Pričakujem od te vlade in od te koalicije že enkrat ključne spremembe na gospodarskem področju in ključne spremembe tam, kjer so potrebne, da bomo imeli nova delovna mesta. Da bodo ljudje imeli denar iz plače za plačevanje položnic. To mora biti ključna zgodba nas, ki sedimo tukaj, ne pa, kako bomo mi plačevali njim položnice in tako dalje! Dragi gospe in gospodje, prosim vas, dajmo že enkrat to razumeti! Dajmo iti po tej poti, stopimo skupaj in nehajmo se sprenevedati. Ranljive skupine v Sloveniji so vsak dan večje. Če to priznamo sebi, nam bo kakšen korak za to, da bomo začeli pravilno reševati probleme, lažji. In vas prosim v imenu teh ljudi, Vlada ima dovolj manevrskega prostora, dovolj časa, da ta zakon spremeni, tako da bo sprejemljiv tako, kot sem povedal, za koalicijo, opozicijo, za tiste uboge ljudi in za Vlado. Pa dajmo to narediti, pri Bogu svetem, za naš narod, saj to od nas [[…]]
Hvala lepa. Gospa sekretarka, nekaj minut. Izvolite. Predstavnik Vlade se prijavi z dvigom roke. [[oglašanje iz dvorane]] Dobro, res je. Se opravičujem gospa sekretarka, bi morali prej. Bi moral jaz opozoriti. Dobro, zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 24. aprila 2015. S tem prekinjam 11. točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. IN 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O NOTARIATU IN PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O ODVETNIŠTVU. V skladu z dogovorom na seji Kolegija predsednika Državnega zbora 10. aprila bomo k tema točkama dnevnega reda uvodne predstavitve, predstavitve stališč poslanskih skupin in razpravo opravili skupaj. Oba predloga zakonov je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 21 poslanki in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tema predlogoma zakonov je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predlogov zakonov dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Suzani Lep Šimenko. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani predstavnici Vlade! Poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke smo v parlamentarni postopek vložili Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o notariatu ter Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o odvetništvu. Za predlagani spremembi zakonov smo se odločili, saj menimo, da to področje ni dovolj transparentno urejeno in da ni potrebe po razlikovanju glede zavezanosti k javni objavi podatkov iz letnih poročil odvetnikov in notarjev, v primerjavi s samostojnim podjetnikom. Ne vidimo namreč razloga, zakaj ne bi bila tudi letna poročila odvetnikov in notarjev javna in s tem njihova transperentnost poslovanja jasnejša. Davčna uprava je v letu 2011 pričela opravljati poglobljen nadzor nad poslovanjem odvetnikov, notarjev in pravnih svetovalcev. Poglobljen nadzor je nastal kot posledica ugotovljenih nepravilnosti v postopkih davčnoinšpekcijskih nadzorov, prejetih prijav na Davčni upravi in analize davčnih obračunov v odvetniški dejavnosti, ki zajema odvetnike, notarje in davčne svetovalce. Da na tem področju najverjetneje ni vse v redu, kaže že podatek, da je v letu 2011 bilo 27 % odvetnikov uvrščenih v najnižji dohodninski razred; dohodninski razred, ki na primer v letu 2015 pomeni neto mesečno davčno osnovo 668 evrov. Finančna uprava je projektni nadzor v odvetniški dejavnosti konec leta 2013 končala in bi se naj od tam naprej osredotočila na iskanje razlik med premoženjem, potrošnjo in prijavljenimi dohodki. Med drugim so davčni inšpektorji pri nadzorih ugotovili, da odvetniki velikokrat dela prihodkov Finančni upravi ne prijavijo ali pa po prejetem plačilu državi ne plačajo davka na dodano vrednost. Tudi v medijih se pogosto objavljajo novice o tem, da je odvetniška dejavnost ena od dejavnosti, v kateri se dogaja največ sive ekonomije in večja transparentnost bi lahko posredno vsaj malo pripomogla k izboljšanju tega. Letno poročilo je za številna podjetja eden najpomembnejših dokumentov, je ogledalo podjetja oziroma podjetnika, ki kaže, kako le-to posluje. Na drugi strani pa letno poročilo javnosti in deležnikom pomaga razumeti njihovo poslovanje, s čimer se krepi tudi njihovo zaupanje. S preglednim prikazom poslovanja, ki je v skladu z načeli dobrega gospodarjenja, daje letno poročilo resnično in pošteno podobo tako premoženjskega stanja kot tudi izidov poslovanja. Poglavitna rešitev pri obeh novelah zakonov je tako določiti notarjem in odvetnikom obveznost sestave letnega poročila v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah in slovenskimi računovodskimi standardi in predvsem javno objavo teh podatkov. Ker morajo odvetniki, ki opravljajo svojo dejavnost kot samostojen poklic, že danes voditi poslovne knjige v skladu z Zakonom o dohodnini, jim s tem ne bi nalagali dodatnega dela, dodatno bi bilo zgolj to, da bi podatke morale posredovati še Ajpesu za javno objavo. Naj navedem, da so k javni objavi letnih poročil zakonsko zavezane vse gospodarske družbe, kapitalske, osebne, zadruge, podružnice tujih podjetij, gospodarska interesna združenja in vsi ostali, ki vodijo poslovne knjige v skladu s tem, kot velja za gospodarske družbe, potem zadruge, samostojne podjetnike, razne normirance, pravne osebe javnega prava, nepridobitne organizacije, pravne osebe zasebnega prava, politične stranke, sindikati in tudi društva. Na drugi strani podatkov iz letnih poročil za javno objavo in državno statistiko ne predlagajo normirani s. p. ter vsi poslovni subjekti,ki niso ustanovljeni kot pravne osebe in nimajo statusa s. p.; torej vsi, ki svojo dejavnost opravljajo kot samostojen poklic, med katere spadajo tudi odvetniki in notarji. S predlagano spremembo zakona o notariatu in odvetništvu želimo povečati preglednost poslovanja notarjev in odvetnikov, povečati zaupanje javnosti in deležnikov v pošteno in zakonito poslovanje notarjev in odvetnikov ter posredno zmanjšati obseg sive ekonomije na področju njihovega poslovanja. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade gospe Tini Brecelj, državni sekretarki na Ministrstvu za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, lep pozdrav vsem! Temeljni cilj predlaganih zakonov so povečati preglednost poslovanja notarjev in odvetnikov, povečati zaupanje javnosti v njihovo pošteno in zakonito poslovanje ter zmanjšati obseg sive ekonomije pri njihovem delu. Po mnenju Vlade Republike Slovenije so navedeni cilji sicer legitimni, a Vlada hkrati ugotavlja, da je treba rešitve v smeri večje transparentnosti poslovanja odvetnikov in notarjev sprejeti sistemsko, tudi v okviru širše razprave pri uveljavljanju davčnih blagajn. Obe poslanski noveli predvidevata vodenje poslovnih knjig in priprave letnih poročil s strani odvetnikov in notarjev. Pri tem pa je v prvi vrsti treba opozoriti na statusno pravne razlike med obema pravosodnima poklicema. Odvetniki namreč niso klasični gospodarski subjekti, kar izhaja iz dejstva, da država regulira tako odvetniško dejavnost kot tudi njihov prihodek. Notariat pa je javna služba, notarji, torej statusno pravno, nimajo enakega statusa kot samostojni podjetniki in tudi ne morejo ustanavljati gospodarskih družb kot odvetniki oziroma drugi subjekti, ki opravljajo dejavnost ali storitve na trgu. Glede predloga za dopolnitev zakona, ki ureja odvetništvo, takole. Veljavna zakonodaja odvetnikom posameznikom, ki davčne osnove za davek od dohodkov iz dejavnosti ne ugotavljajo z upoštevanjem normiranih odhodkov, že zdaj nalaga obveznost vodenja poslovnih knjig v skladu s predpisi, ki urejajo dohodnino. Tisti odvetniki, ki svojo dejavnost opravljajo v okviru gospodarske družbe, pa so dolžni poslovne knjige voditi v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah, tako da zanje že zdaj velja obveznost javne objave letnih poročil. Veljavna normativna ureditev glede obdavčitve dohodkov iz dejavnosti odvetništva je tako po našem mnenju v večji meri ustrezna, treba pa je zakonske določbe izvajati še bolj dosledno in na ta način prispevati k večji stopnji zaupanja v etiko in integriteto odvetništva v Sloveniji. Vlada Republike Slovenije glede predloga, ki se nanaša na dopolnitev zakona, torej meni, da predlaganih ciljev ni mogoče zasledovati v okviru področnega zakona, kot je Zakon o odvetništvu, temveč v okviru zakonodaje, ki bo sistemsko uredila obveznosti vseh svobodnih poklicev ne samo odvetnikov, ampak tudi zdravnikov recimo, kadar to dejavnost opravljajo na ta način, novinarjev ali drugih kulturnih delavcev. Objava letnih poročil – to bi tudi rada poudarila – v ničemer ne vpliva na zakonitost poslovanja, saj imajo nadzorne institucije države vedno možnost vpogleda v podatke. Še glede predloga, ki se nanaša na notarje, na dopolnitev Zakona o notariatu. Po veljavni ureditvi so prihodki notarjev kot oseb javnega zaupanja javni za potrebe varovanja ugleda notariata kot javne službe in za zagotavljanje zaupanja strank glede delovanja notariata. Notarska zbornica vsako leto posreduje podatke o prihodkih notarjev javnosti, ki je na ta način že sedaj ustrezno seznanjena s poslovanjem notarjev. Notarji kot zavezanci za dohodek iz dejavnosti svoje bilance, ki so se stavljene v skladu s slovenskimi računovodskimi standardi, pošiljajo na Finančno upravo za obračun akontacije dohodnine od dohodka iz dejavnosti in dohodnine od dohodka iz dejavnosti [[…]]Sem ponovila? Skratka, poleg navedenega so notarji pri sovjem poslovanju dolžni tudi kronološko voditi vpisnike in knjige ter vpisnike ob koncu koledarskega leta zaključiti. Ureditev poslovanja notarjev podrobneje ureja še Pravilnik o poslovanju notarja, ki med drugim omogoča tudi vodenje knjig v elektronski obliki. Torej, kar se tiče notarjev bi rada poudarila, da je po našem mnenju že veljavna ureditev dovolj pregledno, zakonito in pošteno – torej zagotavlja že veljavna ureditev pregledno, zakonito in pošteno delovanje notarjev, v katerem, po našem mnenju, ni prostora za izboljšave. Tudi iz primerjalnopravnega prikaza ureditev v drugih pravnih sistemih izhaja, da notarji opravljajo notariat kot svoboden poklic in ne vodijo podjetja, nimajo poslovodskih upravičenj in niso zavezani k pripravi in objavi letnih poročil. Torej, če je poslovanje notarjev že sedaj urejeno tako, da po našem mnenju ni prostora za sivo ekonomijo, se kar se odvetništva lahko strinjamo, da je tukaj še prostor za izboljšave, še prostor za povečanje transparentnosti, vendar Vlada meni, da je ta cilj treba doseči sistemsko tako kot za vse svobodne poklice tudi v okviru razprave o uvedbi davčnih blagajn. Zaradi vsega navedenega tako menimo, da predloga zakonov nista primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi ima besedo dr. Matej Tašner Vatovec, predstavil bo stališče Poslanke skupine Združena levica. Izvolite.
Gospod podpredsednik, lep pozdrav vsem! Kot navajajo predlagatelji sta dopolnitvi Zakona o notariatu in Zakona o odvetništvu posledica poostrenega davčnega nadzora nad odvetniki, notarji in pravnimi svetovalci iz leta 2011. Projekt odvetniki, kot ga je imenovala Davčna uprava je v letu 2012 obsegal 78 opravljenih nadzorov, leta 2013 pa 41. Skupno je bilo v nadzoru leta 2012 ugotovljenih za 600 tisoč evrov dodatne davčne obveznosti, leta 2013 pa 480 tisoč. Zaradi navedenih ugotovitev predlagajo, da se tudi za odvetnike in notarje določi obveznost priprave letnega poročila in posredovanje le-tega Ajpesu. Predlog zakona pa naj bi zasledoval tri cilje: prvič, povečati preglednost poslovanja notarjev in odvetnikov; drugič, povečati zaupanje javnosti in deležnikov v pošteno in zakonito poslovanje notarjev in odvetnikov, in tretjič; zmanjšati obseg sive ekonomije na področju njihovega poslovanja. Medtem ko s prvim ciljem nimamo nobenih težav, saj v Združeni levici podpiramo vsak ukrep v smeri povečanja transparentnosti, pa imamo pri drugem in tretjem nekaj zadržkov. K pripravi letnega poročila se skladno z Zakonom o gospodarskih družbah zavezane le gospodarske družbe. Če izhajamo iz navedbe predlagatelja, da z letnim poročilom dosežemo zaupanje javnosti in deležnikov v pošteno in zakonito poslovanje, to pomeni, da gospodarske družbe poslujejo pošteno in zakonito, tisti, ki so iz te določbe izvzeti, pa preprosto ne. Naj spomnim, k pripravi letnega poročila so bila zavezana vsa tista podjetja in banke, ki so izkopale gromozansko luknjo, katere posledice danes nosijo vse državljanke in državljani. K letnemu poročanju so zavezana tudi vsa tista podjetja, ki izkoriščajo delavce, jim ne plačujejo prispevkov za socialno varnost, jim ne izplačujejo plač ali pa zaposlujejo na črno. Prav tako letno poročilo pripravljajo podjetja, ki so jih ti isti lastniki, ki poročila pripravljajo, spravili v stečaj, v postopku stečaja izčrpali vse, kar je še ostalo, delavci in upniki pa niso nikoli bili poplačani. Letno poročilo so pripravljali Vegrad, CGP, Primorje, Zvon 1 in Zvon 2 ter vsa ostala podjetja, ki jih najdemo na seznamih slabe banke, davčnih dolžnikov, nekatere lastnike pa tudi danes že v zaporu. Določba, da so k pripravi poročil zavezani tudi notarji in odvetniki, po našem mnenju tako tega cilja, ki ga je navedel predlagatelj, na žalost ne bo in ne bomo mogli doseči. Ali bosta predlagani noveli zmanjšali obseg sive ekonomije? Ne, ker je siva ekonomija strukturna posledica ZUJF, ki je pod pretvezo ideologije nujno potrebnega varčevanja prepovedal zaposlovanje v javnem sektorju, ukinil izobraževanje in možnost napredovanja v javnem sektorju, torej tudi za davčno inšpektorje, proračunska sredstva za davčne organe pa povsem oklestil. Ugotavljanje nepravilnosti pri poslovanju gospodarskih družb, samostojnih podjetnikov in tudi odvetnikov posameznikov je v domeni Finančne uprave, ki pa je finančno in kadrovsko iz leta v leto šibkejša. Vseh razumnih in škodljivih posledic, ki so jih s svojo politiko povzročile vsaj zadnje tri vlade, ne bomo odpravili s spremembo zgolj enega člena. Kakorkoli, predlagani noveli ne bosta rešili nobene od naštetih težav, ker pa na drugi strani bosta rahlo prispevali k večji transparentnosti in ne bosta povzročili nobene škode, jima v Združeni levici ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije - krščanski demokrati. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Danes obravnavana predloga novel obeh zakonov, Zakon o odvetništvu in Zakon o notariatu, urejata vsebinsko identično materijo, in sicer uvajata obvezno vodenje poslovnih knjig v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah, sestavo letnega poročila in objavo tega poročila na spletnih straneh Ajpesa. Pravi namen predlogov novel obeh zakonov je po obrazložitvi predlagatelja povečanje transparentnosti finančnega poslovanja notarjev, odvetnikov in odvetniških družb, predvsem pa zmanjšati obseg sive ekonomije na teh področjih. Ob zadnjem poostrenem nadzoru davčne uprave nad odvetniki v letu 2012 se je izkazal relativno velik obseg davčnih utaj. Dejstvo je, da je poslovanje odvetnikov in notarjev v večini primerov gotovinsko in je posledično možnost davčnih utaj še toliko večja. Nadalje gre pri poslovanju odvetnikov in tudi pri poslovanju notarjev za specifično prakso finančnega poslovanja, saj za svoje storitve večinoma prejemajo akontacije, pogosto celo brez izdanega potrdila, račun oziroma obračun opravljenih storitev pa izdajo žele ob zaključku zadeve. Pogosto pa računa oziroma obračuna odvetnik ne izda, še zlasti, če stranka tega izrecno ne zahteva. Glede na dejstvo, da trajajo sodni postopki zelo dolgo, tudi po več let, je otežena tudi kontrola davčnega organa. Kakšne ukrepe za preprečevanje sive ekonomije in povečanje transparentnosti na področju finančnega poslovanja notarjev in odvetnikov je sploh mogoče uvesti? Najboljši način je seveda izboljšanje davčne kulture, torej z ozaveščanjem javnosti, da morajo za vsako storitev zahtevati račun. Seveda je to ukrep, ki prinaša rezultate na daljši rok. Kakšni pa so na voljo ukrepi, ki bi lahko delovali takoj? Ena od možnosti, ki jo država oziroma Finančna uprava že izkoristila, je obvezna uporaba vezane knjige računov za zavezance, ki poslujejo z gotovino in nimajo registrskih blagajn, in seveda dovolj pogosti in redni inšpekcijski pregledi. Tukaj bi poudarili, da morajo biti pregledi izvršeni ne le nad manjšimi zavezanci, pač pa nad večjimi zavezanci, zlasti notarji pa tudi odvetniki in odvetniškimi družbami. V javnosti se namreč ustvarijo vtis, da pravna država deluje le za male ljudi, medtem ko je vplivnejši, bogatejši sloj nedotakljiv. Predvsem na področju notariata in odvetništva pa je toliko bolj pomembno, saj ti poklici niso primarno namenjeni ustvarjanju profita tako kot klasične gospodarske družbe in kot se njihov položaj pogosto predstavlja v javnosti. Možnosti, ki se jih poslužujejo v tujini, postopoma pa se uvajajo tudi pri nas, je tudi velik delež zavarovanj pravnih in fizičnih oseb za pravne storitve, kjer na to odvetnikom storitve za zavarovance plačuje zavarovalnica. V teh primerih je možnost davčnih utaj minimalna oziroma je skoraj ni. Seveda spada tudi ta ukrep med dolgoročne rešitve, ki pa, upam da, bo tudi na slovenskih tleh učakal svoj začetek. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanski demokrati bomo predlog sprememb in dopolnitev Zakona o odvetništvu in Zakona o notariatu podprli, saj menimo, da so predstavljene rešitve ena izmed možnosti za zmanjševanje sive ekonomije pri notarji, odvetnikih in odvetniških družbah.
Hvala lepa. Gospod Jani Möderndorfer bo predstavil stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek. Izvolite.
Dober dan. Žal mi je, da danes govorimo o dveh zakonih, o notarjih in odvetnikih, skupaj. V resnici imata ti dve branži oziroma ta dva poklica samo eno skupno stvar, to pa je, da so običajno to pravniki. Poslanstvo enega in drugega – popolnoma različno. Vseeno bi radi ene in druge zavezali, kar je sicer danes moderno, lepo in fino se sliši, h transparentnosti, javnosti in skratka vsi bi radi vse zopet pogledali, kje kdo kaj, kako posluje. Moram reči, da sicer se v Zavezništvu zavzemamo h transparentnosti, nam gre pa počasi malo že na živce, da se pod besedo transparentno skriva vse drugo, samo transparentnost ne, še posebej pa ne smiselnost, funkcionalnost, et cetera et cetera. Že to, da v resnici istočasno predlagatelj sam v uvodu ugotavlja, da v resnici eni in drugi več ali manj že poročajo in jih je mogoče pregledati in slediti njihovim odhodkom in ne nazadnje tudi prihodkom, da bi s tem preprečili sivo ekonomijo. To zagotovo ni razlog in s tem tudi nič ne bomo dosegli. Dosegli bi kvečjemu samo to, da bi v resnici sprejemali neko odločitev, ki v bi resnici bila zopet nesorazmerna; in v tej državi to zelo radi počnemo. Zapičimo se v en poklic, v eno dejavnost, na eno področje in potem bi radi tam nekaj urejali, v resnici pa pozabimo, da na drugi strani primerljivi poklici, dela ali področja, odvisno, kaj obravnavamo, v resnici sploh ne urejamo, se pravi, ni sorazmerno enako urejeno. Sami ugotavljajo, da v samostojnih poklicih v resnici te stvari niso enako urejene. Torej, ne vem, zakaj bi zdaj za en poklic v državi uredili malce drugače, za vse ostale poklice, svobodne poklice, če sem bolj konkreten – govorimo o zdravnikih, govorimo o kulturnikih, govorimo skratka o vseh ostalih, ki jim to ne bi bilo treba delati. In ne vem, kaj so oni kaj drugačni od ostalih, če bi se tem želeli izogniti. Razumel bi tako pozitivno idejo in misel, če bi prenesli vso ustrezno zakonodajo vseh svobodnih poklicev in bi jih vsepovsod poskušali enako urediti. Samo takrat bi imeli vi problem, ker potem bi vam ti svobodni poklici predstavljali pa še drugo plat medalje. Že to, da danes govorimo o tem, da notarji in odvetniki naj bi isto stvar reševali na isti način, je problem zaradi tega, ker notarji imajo popolnoma drugačen status kot vsi ostali, recimo kot odvetniki, ki delajo kot samostojni podjetniki, se pravi, je popolnoma druga materija; da ne govorim o družbah oziroma ki lahko opravljajo takšna dela. Tisto, kar je za nas pomembno, je predvsem pomembno samo eno. To pa je, da Vlada, zdaj to pot pozivam Vlado, pripravi ustrezno spremembo zakonodaje skozi druge parametre, to pa je – in mi smo zagovorniki davčnih blagajn –, da skozi ta vprašanja v resnici rešimo tisto, kar je za nas pomembno, to pa je siva ekonomija; in ne samo pri odvetnikih in notarjih, ampak pri vseh in to je ključna rešitev. Zato danes to vprašanje bolj jemljemo kot neke vrste opozorilo na, lahko bi rekli, svojevrstni populizem, ki ga nekateri zelo radi tukaj uporabljajo. Sam osebno bi rekel, da bi bil zelo vesel, če bi Poslanska skupina SDS prišla, recimo, s konkretnim predlogom – dajem vam primer, pa ga uporabite, pa vas bom tudi podprl – na primer, da odvetnik ne more biti istočasno stečajni upravitelj. Veste, to je za mene problem; bistveno večji problem, kot pa to, kar vi predlagate. Ker, če je odvetnik stečajni upravitelj –, saj veste, kako je to. Pride nekdo k njemu in reče: "Ups, zdaj si prišel k odvetniku, ne k stečajnemu upravitelju." In istočasno reče: "Ne, ne, danes sem stečajni upravitelj, nisem odvetnik." In nikoli ne veš, katera zbornica bom kdaj prišla prav ob pravem času. Karikirano povedano, je pa to velik problem. Je pa res, da boste imeli probleme, ker odvetniki se bodo na vse zobe in kriplje borili, da vam ne bodo dovolili te spremembe, tako kot so to naredili v prejšnjem mandatu. Vendar veliko sreče! V nadaljevanju v razpravi se ne bomo več vključevali, ker je ta tema za nas zaključena, in upam, da bo kolektivna večina to ustrezno sporočila na koncu pri glasovanju. Lep dan vam želim.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite. Oprostite. Gospod Dušan Verbič, lepo prosim, v imenu Stranke modernega centra, predstavitev stališča.
Spoštovani podpredsednik, poslanke in poslanci, državna sekretarka, prav lep pozdrav! Predlagani dopolnitvi Zakona o notariatu in Zakona o odvetništvu predvidevata ureditev, po kateri morajo notarji, odvetniki, odvetniške družbe voditi poslovne knjige, sestaviti letno poročilo in ga tudi objaviti. Kot navajajo predlagatelji, je razlog oziroma cilj za predlagano dopolnitev povečanje preglednosti poslovanja notarjev, odvetnikov, odvetniških družb, povečanje zaupanja javnosti v pošteno in zakonito poslovanje notarjev in odvetnikov in posledično tudi zmanjšanje obsega sive ekonomije na področju poslovanja teh oseb. Pri notariatu ne gre za statusno pravno obliko samostojnega podjetnika ali gospodarskih družb, ki bi opravljali storitve na trgu, ampak je to javna služba, ki so ji zaupana javna pooblastila, in zato je notar oseba, ki uživa javno zaupanje. Jamči za verodostojnost svojega poslovanja, zaupano delo pa mora opraviti vestno in pošteno, sicer je odgovoren odškodninsko z vsem svojim premoženjem. Odgovarja pa tudi disciplinsko ali kazensko. Nadzor nad poslovanjem opravlja Notarska zbornica, nadzor nad zakonitostjo Notariata pa Ministrstvo za pravosodje. Davčna uprava ima dostop in pregled do njihovih bilanc in do sedaj ni bilo razbrati nepravilnosti pri finančnem poslovanju notarjev. Že obstoječa zakonodaja je po mnenju SMC zadostno urejena, saj določa, da so prihodki notarjev javni, ti morajo zaradi zaupanja strank in varovanja ugleda notariata javnosti letno sporočati podatke o prihodkih notarjev. Prav tako so že po veljavni zakonodaji notarji zavezani voditi vpisnike in jih letno vključiti. Uvedba elektronskih vpisnikov pa predstavlja še dodatno varovalko pred problemom neizdajanja računov. Ne nazadnje tuje ureditve, kot v Avstriji, Nemčiji, Finski niti ne predvidevajo obveznega vodenja knjigovodstva, letnih poročil in objave. Glede na izrečeno v Poslanski skupini SMC ne vidimo argumentiranih razlogov za sprejetje predlagane spremembe Zakona o notariatu. Odvetništvo je samostojna in neodvisna služba in ni podrejena nobenemu državnemu organu. Strankam pravno svetujejo, zastopajo in zagovarjajo stranke pred sodišči, državnimi organi, sestavljajo listine, zastopajo stranke v njihovih pravnih razmerjih, svoje delo pa opravljajo kot svoboden poklic. Zavezani so k poklicni molčečnosti, pri zastopanju stranke pa morajo ravnati vestno, pošteno, skrbno, po načelih poklicne etike. Niso klasični gospodarski subjekt, ker njihovo dejavnost in prihodek preko odvetniške tarife regulira država. Trenutno veljavna zakonodaja določa, da so tisti odvetniki oziroma odvetniške družbe, ki so ustanovljene po Zakonu o gospodarskih družbah v okviru svoje dejavnosti dolžne voditi poslovne knjige, sestaviti letna poročila in jih obvezno predložiti Ajpesu v javno objavo. Ostalim odvetnikom pa je naložena obveznost vodenja poslovnih knjig v skladu s predpisi, ki urejajo dohodnino, le-ti pa niso dolžni javno objaviti poslovnih poročil. Ureditev je z vidika obdavčitve dohodkov ustrezna. Res pa je potrebno bolj dosledno izvrševanje teh določb z namenom, da se zaupanje v etiko in integriteto odvetništva v Republiki Sloveniji poveča. V zvezi s predlaganimi spremembami na področju odvetništva, ki so vsebinske enake kot pri notariatu, v stranki SMC menimo, da predlagateljeve spremembe ne bodo izpolnile ciljev, ki jih sam predlog zasleduje. Z obvezno objavo letnih poročil odvetnikov posameznikov ne bi odpravili sive ekonomije, neizdajanja računov, ki se pojavljajo tudi pri ostalih odvetnikih, odvetniških družbah, ki so zavezane k javni objavi poročil, kot tudi pri drugih svobodnih poklicih na trgu. Ne glede na to, ali so ti podatki javno objavljeni ali ne, imamo obstoječe nadzorne institucije, ki imajo v vsakem trenutku možnost vpogleda v podatke poslovanja teh oseb. Mimogrede, od leta 2011 do leta 2013 je bilo v okviru projekta nadzora odvetnikov, notarjev, pravnih svetovalcev opravljenih 125 davčnih inšpekcijskih nadzorov in dodatno ugotovljenih za okoli 1,1 milijona evrov davčnih obveznosti. V okviru tega projekta je bilo tudi ugotovljeno, da so bile evidence pomanjkljive in neustrezno vodene, kar predstavlja tveganje nepravilnosti pri izkazovanju davčnih obveznosti. Z namenom celovitega sistema pristopa k reševanju problematike preprečevanja sive ekonomije Vlada Republike Slovenije pripravlja predlog zakona o potrjevanju računov, kjer se uvaja obvezni postopek potrjevanja računov pri gotovinskem poslovanju. Ta bo omogočal pregledno in zanesljivo evidentiranje gotovinskega prometa davčnih zavezancev. S sprejetjem tega zakona se bo uresničilo želeno večjo transparentno poslovanje, ne samo odvetniškega poklica, ampak tudi za druge svobodne poklice na trgu. Proti sprejetju predlagane ureditve govori tudi primerjalni pravni pregled treh držav, ki jih predlagatelj v svojem predlogu omenja – Nemčija, Avstrija in Finska. V vseh teh državah se odvetniški poklic smatra kot svobodni poklic oziroma dejavnost svobodnega poklica, po katerem osebe niso dolžne voditi knjigovodstva in tudi ne vlaganja oziroma objave letnih poročil. Predlagatelj pa o razlogih za drugačno ureditev od teh ni podal zadostnih prepričljivih razlogov, da bi se Poslanska skupina SMC odločila za podporo dopolnitve predlogov zakonov. Glede na vse navedeno, predloga dopolnitve Zakona o notariatu in Zakona o odvetništvu v Poslanski skupini SMC ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj pa res gospa Anja Bah Žibert. Izvolite, v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovane predstavnice ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi! Po poročanju medijev je leta 2012 takratni Durs oziroma danes Furs pri 30 odvetnikih ugotovil za 436 tisoč 875 evrov dodatne davčne obveznosti. Januarja 2014 so mediji poročali, da so inšpektorji pri poslovanju nekega odvetnika ugotovili, da je imel v treh letih za več kot 3 milijone evrov izdatkov, Dursu pa je prijavil le za 80 tisoč evrov prometa. To pomeni, da je odtujil za več kot 97 % svojega prometa. Durs oziroma Furs je že v začetku leta 2011 javno napovedal poostren nadzor pravilnosti in pravočasnosti plačevanja davčnih obveznosti v odvetniški dejavnosti, pri tem so bili mišljeni seveda odvetniki, notarji in tudi pravni svetovalci. Furs je takrat pojasnil, da je bila odločitev posledica ugotovljenih nepravilnosti v postopkih davčnoinšpekcijskih nadzorov, prejetih prijav in analize davčnih obračunov v odvetniški dejavnosti za določeno časovno obdobje. Dodaten motiv za predlagani zakonski spremembi s strani Slovenske demokratske stranke so tudi rezultati analize dohodninske lestvice odvetnikov oziroma ugotovitve, da odvetniki velikokrat del prihodkov ne prijavijo na, ne izdajo računa ali pa po prejetem plačilu državi ne plačajo davka na dodano vrednost. Vse navedeno predstavlja razloge, da smo poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke sprejeli odločitev predlagati dopolnitvi Zakona o notariatu in Zakona o odvetništvu. Prepričani smo, da sta potrebni zaradi večje preglednosti poslovanja notarjev in odvetnikov. Menimo tudi, da predlagani dopolnitvi prinašata povečanje zaupanja javnosti in deležnikov v pošteno in zakonito poslovanje notarjev in odvetnikov ter zmanjšujeta obseg sive ekonomije na področju poslovanja notarjev in odvetnikov. Poglavitna rešitev obeh zakonov je določiti notarjem in odvetnikom obvezno sestavo letnega poročila in njegovo javno objavi. Letno poročilo o poslovanju je najpomembnejši izkaz vsakega podjetja oziroma podjetnika. Predstavlja pravzaprav njegovo ogledalo. Letno poročilo deležnikom in javnosti pomaga razumeti poslovanje, s čimer se krepi tudi njihovo zaupanje. S preglednim prikazom poslovanja, ki je v skladu z načeli dobrega gospodarjenja, daje letno poročilo resnično in pošteno podobo tako premoženjskega stanja kot tudi izidov poslovanja. Podatkov iz letnih poročil za javno objavo in za državno statistiko danes namreč ne predlagajo samostojni podjetniki, ki so obdavčeni na podlagi ugotovljenega dobička z upoštevanjem normiranih odhodkov, ter poslovni subjekti, ki niso ustanovljeni kot pravne osebe in nimajo statusa samostojnega podjetnika, med katere sodijo tudi notarji in odvetniki. Naj ob tej priložnosti spomnim, da smo pred kratkim v tem državnem zboru sprejeli spremembe Zakona o sodnem registru, ki so bile deležne številnih pomislekov in kritik. Govorilo se je tudi o kršenju osebnih podatkov in o ustavni spornosti samega predloga. Takrat je minister za pravosodje dejal, da pri sprejetju sprememb zakona ne gre za aroganco do vseh tistih, ki so kritični do sprejetega zakona, ampak zato ker naj bi spremembe pripomogle k večji varnosti in transparentnosti poslovnega okolja in večje zaupanje potrošnikov. S predlogom dopolnitev obeh zakonov želimo v Slovenski demokratski stranki doseči prav to na področju notariata in odvetništva. Zato pričakujemo, da boste predlagane spremembe podprli, saj se tisti, ki ste sprejeli oziroma podprli spremembe Zakona o sodnem registru. Predlagane spremembe namreč prinašajo večjo preglednost poslovanja notarjev in odvetnikov, večje zaupanje javnosti in deležnikov v pošteno in zakonito poslovanje ter zmanjšujejo obseg sive ekonomije na področju poslovanja notarjev in odvetnikov.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, gospa Tina Brecelj s sodelavko, spoštovane poslanke in poslanci! Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije glede predloga novele Zakona o notariatu in glede predloga novele Zakona o odvetništvu je naslednje. Kot smo že slišali oba predloga predvidevata uvedbo vodenja poslovnih knjig za odvetnike in notarje kakor tudi uvedbo obveznega sestavljanja letnih poročil ter njihovo javno objavo preko Ajpesa. S tem naj bi se povečala preglednost na področju poslovanja odvetnikov, odvetniških družb in notarjev kakor tudi zaupanje javnosti v njihovo pošteno in zakonito poslovanje. Dopolnitvi obeh zakonov pa naj bi privedli tudi do zmanjšanja obsega sive ekonomije. V Poslanski skupni Desus te cilje podpiramo, saj si tudi mi želimo, da bi bilo poslovanje odvetnikov in notarjev transparentno in da bi zmanjšali obseg sive ekonomije. Vendar naj najprej opozorim na ureditev področja notariata. 2. člen veljavnega Zakona o notariatu namreč določa, d so prihodki notarjev kot oseb javnega zaupanja javni za potrebe varovanja ugleda notariata kot javne službe in na za zagotavljanje zaupanja strank. Zakon določa tudi, da Notarska zbornica Slovenije te podatke, ki jih pridobi od notarjev, brezplačno posreduje javnosti. Torej je javnost že sedaj seznanjena s temi podatki. Poleg tega pa so notarji pri svojem poslovanju dolžni kronološko voditi vpisnike in knjige ter vpisnike ob koncu koledarskega leta tudi zaključiti. Zato v Poslanski skupni Desus menimo, da sedaj veljavna ureditev zagotavlja pregledno delo notarjev in da spremembe, ki so predlagane v noveli zakona, niso potrebne. Položaj odvetnikov pa je nekoliko drugačen. Odvetniki niso klasični gospodarski subjekti, kar izhaja iz dejstva, da država regulira tako odvetniško dejavnost kot tudi njen prihode, veljavni Zakon o odvetništvu pa jih zavezuje tudi k spoštovanju načela zaupnosti in prav to zaupnost bi z objavo poslovnega poročila lahko ogrozili. Že veljavna zakonodaja odvetnikom posameznikom, ki davčne osnove za davek od dohodkov iz dejavnosti ne ugotavljajo z upoštevanjem normiranih odhodkov, nalaga obveznost vodenja poslovnih knjig v skladu s predpisi, ki urejajo dohodnino. Tisti odvetniki, ki svojo dejavnost opravljajo v okviru gospodarske družbe, pa so glede na veljavni Zakon o odvetništvu dolžni svoje poslovne knjige voditi v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah ter zanje že sedaj velja obveznost javne objave letih poročil. Sprejetje predlaganega zakona bi povzročil neenako obravnavo tako imenovanih svobodnih poklicev, saj velja enaka ureditev glede neobjave letnih poročil tudi za osebe, ki opravljajo zdravniško dejavnost, lekarniško dejavnost, novinarstvo in druge kulturne dejavnosti. V Poslanski skupni Desus ne vidimo razloga, zakaj bi to področje urejali parcialno in bi bila letna poročila odvetnikov posameznikov javna, za ostale pa to ne bi veljalo. Zato se zavzemamo za to, da se pripravijo celovite spremembe, ki bodo na sistemski ravni zagotovile večjo transparentnost poslovanja tako odvetnikov kot tudi drugih podobnih kategorij poklicev. Naj na koncu omenim tudi to, da so predlagatelji za primerjavo v oba predloga novel vključili tudi prikaz ureditve v Nemčiji, Avstriji in na Finskem. Iz tega pregleda lahko ugotovimo, da nobena od teh držav ne zahteva vodenja knjigovodstva in torej tudi ne oddajanja letnih finančnih poročil za odvetnike in notarje. Priložitev pregleda ureditve v drugih državah je namenjena temu, da se seznanimo z dobrimi praksami v drugih, nam primerljivih državah in tako na podlagi te seznanitve poskušamo podobno urediti tudi ta področja v našem sistemu. V tem konkretnem primeru pa ni tako. Ne razumemo, čemu je namenjen primerjalni pregled v teh dveh predlogih. Na podlagi tega pregleda ne moremo sklepati, zakaj naj se to področje pri nas ureja drugače kot pa v teh državah. V Poslanski skupini Desus menimo, da sta oba zakonska predloga nedodelana ter da ne prinašata izboljšanja sedanjega stanja na področju poslovanja odvetnikov, odvetniških družb in notarjev. Zaradi vsega navedenega v Poslanski skupini Desus ne bomo podprli nadaljnje obravnave teh dveh predlogov zakonov. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Državna sekretarka, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Oba predlagana zakona, o dopolnitvah zakona o notariatu in odvetništvu zasledujeta enake cilje, in sicer povečati preglednost poslovanja in zaupanje javnosti in deležnikov v pošteno in zakonito poslovanje ter zmanjšati obseg sive ekonomije na področju poslovanja notarjev, odvetnikov in odvetniških družb. Po mnenju predlagateljev teh dveh zakonov pa bi se navedeni cilji uresničili le tako, da bi notarji in odvetniki vodili poslovne knjige in jih enkrat letno zaključili v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah in slovenskimi računovodskimi ali mednarodnimi računovodskimi standardi. Kar pa se tiče odvetniških družb se predlagatelji sklicujejo na 36. člen Zakona o odvetništvu, v katerem je zapisano, da se za poslovanje odvetniških družb uporabljajo predpisi o gospodarskih družbah. Iz primerjalnega pregleda ureditve tega vprašanja v drugih pravnih sistemih je razvidno, da v navedenih državah – Finska, Nemčija, Avstrija – za notarje in odvetnike ni predvidena obveznost vodenja knjigovodstva, s tem pa tudi ni obveznosti do vlaganja letnih poročil. Res pa je, da so te službe oziroma dejavnosti tudi različno urejene. Predlagatelji obeh zakonov glede notarjev navajajo, da so na Finskem notarji državni uradniki in ne opravljajo le notarskih storitev, da je v Nemčiji več vrst notarjev, v Avstriji pa notarji opravljajo javno službo, niso javni uslužbenci, opravljajo pa svobodni poklic. Primerjava je tudi v zvezi z odvetniki in odvetniškimi družbami oziroma njihovo organiziranostjo po zakonih, ki veljajo v navedenih državah. Upajmo, da so predlagatelji navedli prave primerjave. Morda bi se v tem delu predstavitve stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov dotaknila še navedb v oceni stanja in razlogih za sprejetje obeh zakonskih predlogov. Le-te pa se nanašajo na delovanje Finančne uprave. Finančna uprava je v zadnjih letih opravila poglobljen nadzor nad poslovanjem posameznih odvetniških družb in odvetnikov kot tudi notarjev in pravnih svetovalcev. Socialni demokrati smo si na spletnih straneh Fursa pogledali poročilo o zaključnem projektu Projekt odvetniki, v katerem v uvodu predstavljajo osnovni namen projekta. Ta seže v leto 2011; torej gre za nadzor odvetnikov, notarjev in pravnih svetovalcev. Aktivnost je potekala od oktobra 2011 do konca leta 2013. V skopi shemi je prikazano število opravljenih nadzorov, v letu 2012 78 in v letu 2013 41. Pri teh nadzorih pa je bilo ugotovljeno dodatnih davčnih obveznosti za 0,36 milijonov ter 0,48 milijonov evrov. V nadaljevanju dostopnega dokumenta pa si lahko preberemo ugotovljene nepravilnosti kot tudi to, da je že na podlagi napovedanega poostrenega nadzora zaznati povečanje prostovoljnega izpolnjevanja davčnih obveznosti. Ne glede na dosežene rezultate po mnenju Fursa so ti dobri. Pa je bila ocena, da tovrstno inšpiciranje tovrstnih dejavnosti preko revizijskih načinov nadziranja ni najbolj optimalno. Od leta 2014 je zato nadzor odvetniške dejavnosti kot tudi drugih tovrstnih dejavnosti usmerjen predvsem v ugotavljanje razkoraka med premoženjem, vključno s potrošnjo in napovedanimi prihodki – Projekt prijave premoženja. Na spletnih straneh pa si lahko tudi pogledamo potek aktivnosti ciljno usmerjenih davčnih nadzorov. Socialni demokrati si želimo, da na podlagi rezultatov in ugotovitev vseh teh izvedenih projektov pridemo tudi do ustreznih rešitev, pa najsi bodo to v obliki nove celovite zakonske rešitve. Še bolj pa bi bili veseli, da se na podlagi teh nadzorov vzpostavi sistem nadzora ali praksa, na podlagi katerih se bo zajezila siva ekonomija. Ugotovljeno je namreč bilo, da že napovedani poostreni nadzori prinesejo pozitivne učinke, sprašujemo pa se, ali je zakonodaja res tako slaba. Morda je problem v spoštovanju in izvajanju zakonodaje. Če pa se vrnem na odvetništvo in na veljavno zakonodajo, ki ureja to dejavnost. Odvetnikom posameznikom je naložena obveznost vodenja poslovnih knjig v skladu s predpisi, ki urejajo dohodnino. To velja v primeru, kadar se davčna osnova za davek od dohodkov iz dejavnosti ne ugotavlja z upoštevanjem normiranih odhodkov. Če pa odvetniki opravljajo odvetniško dejavnost v okviru gospodarske družbe, pa so dolžni poslovne knjige voditi v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah, kar pa pomeni, da so obvezni do objave letnih poročil. Tu pa nastopi tudi spoštovanje zakonov, izvajanje le-teh ter etičnost posameznikov. Zato je morda smiselno na tem mestu pozvati Odvetniško zbornico, da več postori tudi na področju pravilnega poslovanja odvetnikov in odvetniških družb oziroma razmisliti o sankcioniranju tistih, ki ne delujejo v skladu z zakoni in drugimi akti, ki predpisujejo finančno poslovanje Vlada meni, da je predlog zakona, ki se nanaša na notarje, nepotreben in sistemsko neustrezen. Pri urejanju odvetništva pa meni, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Socialni demokrati sklepa, da sta predlagana zakona primerna za nadaljnjo obravnavo, ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Igor Zorčič, pripravi naj se gospa Eva Irgl. Gospod Zorčič, izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Malo se bom osredotočil na Zakon o notariatu oziroma predlog novele. Mislim, da je ta predlog zelo neprepričljiv. Skuša se uzakoniti nekakšna obveznost oddaje letnega poročila, ki pa se pravzaprav oddaja, saj tudi notarji morajo sestaviti letno poročilo, ki pa ni javno objavljeno. Ampak to ni javno objavljeno samo za notarje, temveč tudi za druge poklice, za kulturne delavce, športnike, zdravstvene delavce, novinarje, nekatere druge poslovne subjekte, in ne vidim prav nobenega razloga, da bi med temi delali razlike. Kar je še bolj pomembno, iz letnega poročila ne moremo razbrati, ali je šlo za utajo davkov. Tega podatka ni v letnih poročilih, tako da je tudi v tem pogledu zadeva povsem nesmiselna. Predlagatelj je v obrazložitvi svojega predloga navedel tudi primerjavo, kako je v drugih državah. Pri tem se je skliceval na Finsko, Nemčijo, Avstrijo in ugotovil, da tudi v teh državah ni potrebna javna objava letnega poročila; še več, ponekod ga ni treba niti sestavljati. Poglejte, gre za Finsko, kolikor je meni znano, predlagatelj veliko prisega na pravosodje na Finskem, Nemčijo, Avstrijo, ki so razvite demokracije, pa nimajo takšnih določil o poslovanju notarjev, kot predlaga predlagatelj, da jih sedaj uzakonimo. Tako ne vidim, da bi bila to kakršnakoli rešitev, čeprav se je seveda treba boriti tudi proti sivi ekonomiji. Eden od ukrepov te vlade, ki nas čaka v bližnji prihodnosti je uvedba davčnih blagajn, ampak ni pa rešitev za to seveda javna objava letnih poročil. V predlogu zakona se omenja načelo preglednosti; pregledno, pregledno [[…]]Sedaj ne vem, kaj je to načelo. To mi bo mogoče predlagatelj kaj več obrazložil v zvezi s tem, ker načelo preglednosti ima tam, v zakonu, kjer se nahaja, svojo obrazložitev in svojo vsebino. V tem zakonu, v Zakonu o notariatu, tega načela ni. Imamo to načelo v Zakonu o SDH, tam piše, kaj je v tem zakonu načelo, ki ga imamo, načelo preglednosti v energetskem zakonu, imamo ga v računovodskih standardih, v Zakonu o notariatu pa tega načela ni. Tako se predlagatelj povsem neutemeljeno sklicuje na nekakšno načelo, ki pravzaprav niti ne obstaja. Človek bi rekel, da gre bolj za neko načelo radovednosti, kot sem že povedal, ne vem, kaj lahko iz podatkov o prihodku razberemo. Za kakšno zaupanje strank? Ali je tisti notar, ki ima 50 tisoč prometa, vreden manjšega zaupanja kot tisi, ki ima milijon prometa? Ali je to ta razlog? Ne vem. To naj mi predlagatelj obrazloži. Kot sem pa povedal, ne glede na to mislim, da je ta predlog zakona neutemeljen, da ne zasleduje svojih ciljev, nima nikakršne analize o tem, na kakšen način naj bi prihajalo do te sive ekonomije. Saj če bi vi imeli podatek, prihaja na tak pa tak način, bi mi rekli, da dobro, potem bomo pa to skušali na tak pa ta način rešiti. Mogoče, čeprav ne vidim, še vedno ne vidim, kako bi to bilo z objavo letnega poročila. Nobene analize ni, pač, neka pavšalna ocena čez palec: utaja se davek. To je vsekakor premalo za neke takšne spremembe, kot sem že rekel, največ pričakujem v zvezi s tem, če to obstaja, to se bo tudi izkazalo, z uvedbo davčnih blagajn.Hvala.
Hvala lepa. Beseda ima gospa Eva Irgl, pripravi naj se dr. Jasna Murgel. Gospa Irgl, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, državna sekretarka! Včeraj smo govorili o transparentnosti oziroma preglednosti na področju bančništva, zakon o bankah je v Državni zbor vložila Slovenska demokratska stranka, danes pa govorimo o transparentnosti oziroma o preglednosti poslovanja notarjev, odvetnikov in odvetniških družb. Ampak zanimivo je nekaj. Za včerajšnji zakon, kjer smo govorili o transparentnosti bančništva, se pravi, da bi banke, kot je Banka Slovenije kot centralna banka dala podatke, ki so nujno potrebni za to, da odkrijemo tiste, ki so najbolj odgovorni za bančno luknjo, za večmilijardno bančno luknjo, ki jo seveda danes imamo na plečih vsi davkoplačevalci, ste vehementno rekli, da te transparentnosti ne boste podprli. Če se ne motim, vsaj tako je bilo razvidno iz stališč poslanskih skupin pa tudi gospoda Zorčiča, da tudi te transparentnosti, ki je vezane na poslovanje odvetnikov, na poslovanje odvetniških družb in pa notarjev, ne boste podprli. Iz tega lahko zaključimo, da je zlasti pri Stranki modernega centra transparentnosti veliko v besedah. Na ta način se je tudi prišlo na oblast, transparentnost je bila ključnega pomena, medtem ko so dejanja pa popolnoma drugačna. Jutri, ko bomo glasovali o teh zakonih, boste brez kakršnihkoli argumentov glasovali proti transparentnosti. Poglavitna rešitev obeh zakonov, že večkrat je bilo danes o stališčih povedano, je to, da bi morali tudi notarji, tudi odvetniki in odvetniške družbe vsako leto podati poročila, ki pa bi morala biti javna, tako da lahko ljudje vidijo, kakšna transparentnost – tudi ne nazadnje glede poslovanja, plačevanja itn. – je tudi pri odvetnikih in notarjih. Zakaj je to pomembno? Zlasti zaradi zaupanja. V Državnem zboru že zelo dolgo opozarjamo zlasti s strani Slovenske demokratske stranke, da imamo velike probleme, ko govorimo o zaupanju v pravosodni sistem. Velike probleme! Pa ne bom šla zdaj v podrobnosti, kaj vse se dogaja na področju pravosodja in kaj vse bi se moralo zgoditi, pa se ne, da niti tisti, ki so na najvišjih pozicijah, ne sprejmejo odgovornosti, ko ravnajo koruptivno. Skratka, vse to kaže na to, da se moramo še kako ukvarjati z vprašanjem transparentnosti na vseh področjih. Zakaj je tudi še to pomembno? Že kolegica je ob predstavitvi stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke povedala, da so inšpektorji pri poslovanju nekega odvetnika ugotovili, da je imel v treh letih za več kot tri milijone evrov izdatkov, Dursu pa je potem prijavil le za 80 tisoč prometa. To pač ni transparentno poslovanje in to pomeni, da je ta odvetnik ali odvetniška družba utajil več, kot 97 % prometa. Ampak verjetno to ni osamljen primer. Verjetno se je to zgodilo še kje. Že prej sem rekla, da so potrebni neki ukrepi, ki bi povečali zaupanje javnosti v delovanje pravosodnega sistema, tudi v delovanje notarjev, odvetnikov, odvetniških družb. Seveda tukaj ne gre metati vseh v isti koš, tako kot ne moremo reči, da so vsi tožilci slabi, ali pa vsi sodniki slabi, ker niso. Zelo veliko je takšnih, ki svoje delo odlično opravljajo, ampak problem je, ker nekateri posamezniki, zlasti če prihajajo z najvišjih pozicij, mečejo slabo luč na ostale, ki pa kvalitetno opravljajo svoje delo. zlasti zaradi tega, ker ne sprejmejo odgovornosti, ko jim je dokazano, da so dokazali koruptivno. Upravno sodišče je povedalo svoje, Komisija za preprečevanje korupcije je povedala svoje, nadzor, ki je bil s strani pravosodnega ministrstva v prejšnjem mandatu uveden, je povedal, da je šlo za sum koruptivnega ravnanja, za sum nezakonitega ravnanja, ampak dr. Zvonko Fišer je še vedno na položaju generalnega državnega tožilca. In zato sem jaz v ponedeljek vprašala ministra za pravosodje, kaj bo storil, da generalni državni tožilec več ne bo na svojem položaju, in gospod minister mi je odgovoril, da je naredil vse, kar je v njegovi moči. Pa ni! Gospod minister bi s svojo avtoriteto ministra lahko seveda zahteval javno, da dr. Fišer odstopi s svojega položaja. Pa tega ni naredi. Zakaj? Saj vemo, ne, to je tako malce po pilatovsko. Vse je prepleteno med seboj, od padca vlade prejšnje in tako naprej. Ker vidim, da se šušlja tukaj po tej sejni sobi, spoštovana podpredsednica, da to ni današnja tema – še kako je današnja tema! Vse to spada v transparentnost in preglednost. Vse to! Razumem pa, da navadno, ko govorimo o transparentnosti in preglednosti, koalicija pač nima zadostnih argumentov. Zakaj je treba, da gremo tudi v takšno spremembo zakonodaje? Zaradi tega, ker se je Slovenija glede zaupanja v pravosodje po poročilu Evropske komisije uvrstila na 24. mesto. Tako je 5. najslabša po zaupanju v sodstvo. In takšni primeri, ki sem jih prej omenila, ko se prikaže drugačno stanje, kot je siceršnje, še poglabljajo nezaupanje v pravosodje. In pravosodje zagotovo v celoti potrebuje neko pravo reformo; ne takšno, kot jih je v petih paketih pripeljal v Državni zbor minister Goran Klemenčič. To so bili zgolj kozmetični popravki. Še enkrat vas naprošam, da podprete ta zakon, seveda pa bo še v nadaljevanju kakšna priložnost, da bomo lahko skupaj spreminjali zakonodajo, ki bo šla v smer, da bo pravosodje v celoti delovalo bolj transparentno in odgovorno. Hvala.
Hvala. Kot predlagateljica ima besedo gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Se bom najprej malo oglasila na temo mnenja Vlade o tem zakonu [[..]]Najprej grem na Zakon o odvetništvu. Tukaj je navedeno to, kar je tudi predstavnica v samem začetku povedala, da odvetniki niso klasični gospodarski subjekti in da država regulira tako odvetniško dejavnost kot tudi njen prihodek. Se strinjam, da niso klasični gospodarski subjekti, ampak kakorkoli, prihodek odvetnika pa ni odvisen od države. Država omejuje le tarifo. Na nek način to ceno, ampak samega prihodka, pa ne moremo reči, da regulira država. Potem v nadaljevanju piše, da so odvetniki posebej zavezani k spoštovanju načela zaupnosti oziroma poklicni tajnosti. Težko razumem, kako bi s tem, če bi bilo letno poročilo odvetnika javno objavljeno, s čim bi bila kršena zaupnost. Kaj takega je v tem poročilu, da bi lahko govorili o tem, da bi bila s tem kršena zaupnost? Gre namreč za finančne podatke, o prihodkih, odhodkih. Kaj je tukaj v tem poročilu takšnega, da bi bilo to kršeno oziroma ogroženo? Potem v nadaljevanju. Da mora biti letno poročilo sestavljeno jasno, pregledno, izkazovati mora resničen in pošten prikaz premoženja, obveznosti družbe, njenega finančnega položaja ter poslovnega izida. To je navedeno za odvetnike, ki delujejo v okviru gospodarske družbe. Odlično! Ampak težko razumem, zakaj pa ne bi to veljalo tud za odvetnike, ki delujejo v okviru samostojnega poklica. Zakaj bi imeli tukaj razliko na tem področju? Seveda boste rekli, zaradi neenake obravnave do ostalih, na kar se tudi sklicujete v nadaljevanju, ali nesorazmernost, kot je že danes nekod izpostavil teh tako imenovanih svobodnih poklicev. Strinjam se, saj morda bi bilo smiselno razmisliti o enaki obravnavi za vse svobodne poklice in morda je smiselno razmisliti tudi o tem. Potem piše tukaj v tem vašem poročilu, da bi objava letnih poročil v ničemer ne vpliva na zakonitost poslovanja. Na zakonitost poslovanja res ne vpliva, vpliva pa na transparentnost. Mi ne govorimo o tem, da vpliva na zakonitost, na transparentnost poslovanja. Veseli me, da Vlada nekako razume problematiko izdajanja računov odvetnikov in da ocenjuje, da to ni nezanemarljivo. In seveda, da se bodo celovitejše – da je treba pač problematiko rešiti na sistemski ravni. To, da je treba nekaj rešiti na sistemski ravni, v bistvu poslušamo skoraj na vsakem predlogu, na vsaki zakon, karkoli damo kot predlog, vedno iščete neke sistemske rešitve. V redu, se strinjam, bi pa pač prosila, če se lahko da morda kakšen rok za to sistemsko rešitev. Ampak tukaj govorimo o sistemski rešitvi za vse poklice, če se ne motim. Za davčne blagajne že vemo, vi vidite, kar se tiče sive ekonomije, edino rešitev z uvedbo davčnih blagajn. Veste pa vsi dobro, da je največji problem pri odvetnikih ravno ta, da poslujejo z gotovino in da ne izdajajo računov. Tako se bojim, da sama davčna blagajna pri tem ne bo ravno kaj dosti pripomogla. Se strinjam, da tudi javna objava letnega poročila ni dovolj. Je samo mali košček v mozaiku tega, da bi morda prišli do malo večje transparentnosti in tudi posredno potem seveda tudi zmanjšanje sive ekonomije. Če grem na Zakon o notariatu. Seveda, notariat je drugače organiziran – kot javna služba. Piše, da so prihodki notarjev javni za potrebe varovanja ugleda notariata kot javne službe. Drži. Prihodki notarjev so javni. Javni so prihodki, javno je ime, javen je priimek in javen je sedež, kjer ima v bistvu notar pisano. Ne razumem, zakaj ne bi moglo biti javno celotno letno poročilo. Saj ga v bistvu delajo, saj jim s tem ne nalagamo nekega dodatnega dela. Gre pač za to, da ne bi bili javni samo prihodki, ampak bi bili javni tudi odhodki in potem rezultat. Ne vidim težave, zakaj je v bistvu v tem problem. In zagotovljena ustrezna informacija o finančnem položaju. Mislim, da ni zagotovljena, zagotovljena je zgolj informacija o prihodkih, ni pa zagotovljena informacija o finančnem položaju notarjev. Notarska zbornica v bistvu piše, da notar kot fizična oseba jamči s celotnim svojim premoženjem. To drži, ampak tudi samostojni podjetnik posameznik jamči s svojim premoženjem, pa ravno tako mora objavljati javno letna poročila. Morda še samo dve stvari, in sicer predsednik stranke SD je v januarju 2014 dejal – takrat, ko se je začela debata okoli teh davčnih blagajn –, da kadar Vlada hoče pokazati javnosti, da ni nedotakljivih skupin. Med drugim navaja tudi odvetnike, torej on se zavzema, da ni nedotakljivih skupin, s tem pa mi kakorkoli imamo še vedno eno skupino nedotakljivih. Ampak tudi ta skupina opravlja pridobitno dejavnost, tega ne morete reči, da je ne opravlja. Ko smo sprejemali Zakon o poslovnem registru, je bilo veliko govora tudi o transparentnosti. Minister za pravosodje je takrat dejal, da je zagotavljanje zadostne informiranosti o poslovanju poslovnega subjekta, da je to pomembno. Potem tudi večje upoštevanje pravnih pravil med posamezniki in poslovnimi subjekti, krepitev transparentnosti integritete poslovnega okolja. Glejte, saj to velja tudi za odvetnike in notarje, ne velja samo za espeje in za ostale gospodarske družbe. Verjamem, da je to pomembno tudi za njih. Kar se tiče same preglednosti ocenjevanja, ocenjujem, da je preglednost poslovanja bistveno večja, če imamo na eni strani informacijo o prihodkih in na drugi strani informacijo o dohodkih. Samo javna informacija o prihodkih pač je malo premalo, da bi lahko govorili o preglednosti poslovanja. Mogoče samo toliko.
Hvala lepa. Besedo ima gospa dr. Jasna Murgel. Pripravi naj se gospa mag. Lilijana Kozlovič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, predstavnici ministrstva, kolegice in kolegi, kolikor nas je še tukaj! Sem proti tema dvema predlaganima spremembama Zakona o notariatu in Zakona o odvetništvu. Danes je bilo že s strani koalicije povedano veliko tega in s strani predstavnikov ministrstva, da je ureditev že ustrezna, torej, da Zakon o notariatu določa, da so prihodki notarjev kot oseb javnega zaupanja javni in da je javnost že sedaj seznanjena s prihodki in poslovanjem notarjev, saj mora Notarska zbornica te podatke o teh prihodkih letno posredovati javnosti. Enako so k letnemu poročanju zavezani odvetniki, ki poslujejo kot gospodarske družbe in espeji, to so samostojni podjetniki, v skladu z določbami Zakona o gospodarskih družbah. Povedali smo tudi, da če bi samo odvetnike, kot tiste, ki so predstavniki svobodnih poklicev, če bi jim naložili to dolžnost, da bi morali poročati letno o svojih prihodkih, bi jih obravnavali neenako kot druge predstavnike svobodnih poklicev. Torej, ta ureditev je nekaj, kar je trenutno nepotrebno. Tudi jaz bi lahko napisala ta predlog zakona v pol ure ali kako je že, pa ga dam v proceduro in si mislim, kako sem zdaj prispevala k neki debati tukaj in iskanju rešitev, ki dejansko niso rešitve in jih ne moremo sprejemati. Ker ne da niso ustrezne, ampak niso potrebne sploh. Nekaj bi rada dodala; če že govorimo o transparentnosti pa pilatovskih rešitvah pa roka roko umije pa ne vem kaj [[…]]Veste, kaj mene skrbi glede poslovanja odvetnikov? Skrbi me to, kar se pojavlja tudi v medijih in na kar sem tudi sama naletela po svojih informacijah in kar bi bilo tudi razvidno iz poslovanja odvetniških družb, če bi malo pogledali – kakšne odvetniške storitve, koliko dobivajo plačila določene odvetniške družbe od podjetij, ki so v državni last? Recimo, že Računsko sodišče, kot pišejo mediji – recimo, Dnevnik 16. april 2015 – je pozvalo nadzornika družbe Dars, da naj poroča o tem, kaj je s plačilom Odvetniški družbi Matoz. Pa zanimalo bi me tudi, zakaj zelo velike zneske plačujejo, recimo, banke odvetniškim družbam, recimo Nova KBM, ki je plačevala odvetniški družbi, raznim odvetniškim družbam, zelo visoke zneske, čeprav ima zelo visoko usposobljeno pravno službo in tako naprej. To so tista prava vprašanja transparentnosti, predvsem kar zadeva podjetja, ki so v lasti države in torej to, da se ne izčrpavajo ta podjetja in se ne daje služba in plačila tistim, ki so naši. Tako te predlagane spremembe po mojem mnenju niso potrebne in jih ne bom podprla. Hvala.
Hvala. Besedo ima mag. Lilijana Kozlovič, pripravi naj se gospa mag. Bojana Muršič.
Hvala za besedo, predsedujoča. Danes o teh vprašanjih, o katerih se pogovarjamo, zdi se mi, da so to službe, tako notarji kot tudi odvetniki, pravzaprav take narave, da je skoraj nekako neprimerno, da se pogovarjamo o vprašanju njihovega večjega zaupanja v poštenost in zakonitost dela, še posebej pri notarjih, ker gre za službe, ki predstavljajo javne osebe. Dejansko s temi inšpekcijskimi nadzori so bile resnično pri odvetnikih ugotovljene nepravilnosti, ampak te nepravilnosti, ko jih znotraj pogledamo, ne kažejo na to, da je potrebno ponovno urejanje zakonodaje, ampak predvsem kažejo na to, da odvetniki obstoječe zakonodaje, pa čeprav so tudi oni gradniki pravne države, niso spoštovali in da poleg tega ni dovolj ustreznega nadzora. Predlagatelj res zasleduje legitimen cilj, ni oporekati temu, gre pa za to, da dejansko ne bomo dosegli tistega pravega učinka, ki ga želimo. Zakaj? Kajti narave teh nepravilnosti, ki jih je ugotovila inšpekcija, je taka, kot sem že rekla, da kaže in terja večji nadzor, ne pa sprememb zakonodaje. Največja se kaže predvsem pri poslovanju z gotovino. Ampak ta problem ne zasledimo samo pri notarjih in odvetnikih, zasledimo ga pravzaprav povsod. In sicer znaša, ugotovljeno je, na tem področju okoli 3,8 % DBP, kar seveda ni malo. Vedeti pa moramo, da se veliko tega pravzaprav niti ne odkrije. In vsi ti, ki poslujejo z gotovino, so v naši družbi izredno inovativni pri tem, kako prikriti svojo dejavnost, s tem da ne izdajajo računov, da brišejo račune, da jih popravljajo ali da uporabljajo programe, s katerimi se da te revizijske sledi zabrisati. V naši družbi smo dolgo časa bili proti davčnim blagajnam, ampak kaže, da bodo postale dejstvo. Zakon je v medresorskem usklajevanju in upamo, da bo čim prej prišel v parlament. Namreč, vsi mi se trenutno še premalo zavedamo, da plačevanje davkov pomeni, da ne dajemo državi, ampak da dajemo pravzaprav sebi. Kajti, kdo je država? Država smo mi. Mi smo tisti, ki uporabljamo storitve. Iz naslova plačanih davkov imamo boljše javno šolstvo, javno zdravstvo in vse druge storitve. Nimamo še dovolj te zavesti. Danes sem slišala paradoks, na eni strani slišim, da ljudje govorijo o morebitni državljanski nepokorščini, ker so davki previsoki, slišala sem pa paradoks, ko so danes ljudje izrazili na posvetu, ki smo ga imeli v zvezi z bivanjskimi razmerami z Romi, da si želijo biti davkoplačevalci, ker bi na ta način bili zaposleni. Marsikdo nima priložnosti, da bi bil davkoplačevalec. Tudi zakon o potrjevanju računov, ki bo vpeljal davčne blagajne, bo skušal urediti ta sistem in večjo disciplino. Gre za sistem, ki bo omogočal, da se avtomatsko generirajo podatki in prenesejo na Finančno upravo v potrditev in seveda se bo ta izkazala avtomatično tudi pri sami Finančni upravi. Tisto, kar se mi zdi pomembno in kar je manjkalo do sedaj, pa je pomembna kontrola; to, da bo tudi tisti, ki kupi to storitev ali pa blago, moral ob zaključku te transakcije dokazati. Torej, tudi kupci, ki te storitve kupujemo, bomo ob izhodu iz nekega prostora bili dolžni dokazati, da imamo račun. Zdi se mi, da bomo na tak način res tudi sami pripomogli k temu, ne le da bo večja konkurenca na trgu, da bomo sami kot kupci imeli tudi možnost reklamacije, predvsem pa bomo izboljšali poslovno okolje in v končni fazi bo več teh davkov za socialno državo, o kateri govorimo. Čeprav se moram strinjati tudi s tem, kar je bilo danes rečeno, da ni pomembno, koliko je država socialna, ampak predvsem koliko je seveda učinkovita, in učinkovitost bomo dosegli tudi s tem, če bodo odvetniki, pri katerih so bile ugotovljene nepravilnosti, spoštovali pravni red. Hvala za vašo pozornost.
Hvala. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo! Veliko je danes bilo že govora in povedanega v razpravah oziroma v stališčih poslanskih skupin. Predlagatelj, kot smo slišali, želi doseči povečanje poslovanja in zaupanje javnosti v pošteno in zakonito poslovanje na področju poslovanja notarstva, odvetništva in odvetniških družb. Do tukaj vse lepo in prav, bi se temu tako lahko reklo oziroma celo bi rekla, celo zelo všečno. Vendar zgolj na prvi pogled. V prejšnjih razpravah je bilo kar nekajkrat omenjeno, da ko dobiš nek predlog zakona o spremembah na mizo, je dobro pogledati celoten zakon. Vedno, kadar dobimo zakon na mizo, vzamem celotni zakon pred sebe in osredotočila bom se zgolj na zakon o notarstvu. Tudi predlagatelj je ugotovil, da v drugem odstavku 2. člena, da so prihodki notarjev kot oseb javnega zaupanja javni za potrebe varovanja ugleda notariata kot javne službe in za zagotavljanje zaupanja strank glede na delovanje notariata kot javne službe. Tudi prihodki notarja so javni in tako naprej in tako naprej. Se pravi, notarji so dolžni kronološko voditi vpisnike in knjige, na koncu koledarskega leta jih celo zaključiti, kot to določa pravilnik o notarju. Torej, vsi ti podatki se potem združijo, posredujejo Notarski zbornici, ki pa jih pridobi od notarjev. Ob tem tudi ne gre spregledati dejstva, da Ministrstvo za pravosodje in Notarska zbornica opravljata nadzore nad poslovanjem notarjev in ugotavljata, ali je kakovost opravljanja notarskih storitev na ustreznem nivoju. Ugotoviti je, da na Fursu ne beležijo nepravilnosti pri finančnem poslovanju notarjev oziroma plačevanju njihovih davčnih obveznosti. Torej, notarji sodijo med tiste, ki na podlagi veljavne ureditve podatkov iz letnih poročil za javno objavo pa vendar ne oddajajo. Notarji pa svoje bilance sestavljajo v skladu s Slovenskimi računovodskimi standardi 39 in jih pošiljajo na Furs. Veliko stvari je, osebno pa menim, da zaupanje javnosti ni mogoče povečati zgolj s predlagano zakonsko rešitvijo, saj so podatki glede na poslovanje notarjev že sedaj javno dostopni, bistveno bolj pomembno pa bi bilo, da so notarji strokovni in na podlagi katerih si potem stranka sama jasno izbira, katerega notarja bo tudi izbrala. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Konec leta 2013 je eden od spletnih medijev objavil tudi naslednji zapis: "V zadnjih dveh letih je Durs," govorimo takratni Durs, "preveril 119 odvetnikov." Ti naj bi skupaj utajili za milijon evrov davkov. In vi danes, spoštovani, sprašujete, kakšen učinek oziroma kakšno dodano vrednost ima predlagana sprememba. Meni se zdijo ta vaša vprašanja nekoliko smešna. Prej sem celo poslušala, da je takšen zakon mogoče napisati v treh, štirih minutah in ne bi bil noben problem. Poglejte si vaš Zakon o sodnem registru, spoštovani, po hitrem postopku ste ga predlagali, Zakonodajno-pravna služba je povedala, da je ustavno sporen, mnenja so bila nasprotujoča, vi pa danes očitate temu zakonu, kako neresno je pripravljen. Mislim, da to ni fer in da to samo pomeni, da ni vsebinskih argumentov proti oziroma proti temu, da bi bil ta zakon sprejet. Potem naslednje. Prej je bilo rečeno, da kaj pa koga zanima – se pravi državljane –, ali ima nek odvetnik več prihodka in nek drug odvetnik manj prihodka pri svojem poslovnem delu. Ni res! Bom dala spet primerjavo s sodnim registrom. Tam pa smo lahko objavili malega podjetnika in velikega podjetnika? Tam pa to ni problem. Pa ne samo to, tam ste šli tako daleč, da ste celo podjetja spravili v neenakopraven položaj? Tisti, ki so ustanovljeni pred 2008, jih tam ne bo, tisti, ki pa so po tem letu, pa tam bodo. Danes pa problematizirate en predlog, ki sam po sebi ne vem, v čem je lahko sporen. Gre samo za to, da bi notarji in odvetniki sestavili letno poročilo in bi prišlo do njegove objave. In prej sem povedala, letno poročilo je nekako odraz nekega dela in premoženjskega stanja nekega odvetnika in notarja. Mislim, da so to koristni podatki za državljane. Zakaj ne? In zakaj kar a priori reči, da ne, to ni dodana vrednost, to je nepotrebno itn. Mislim, da če bi danes vprašali državljane in državljanke, da bi še kako izkazali ta interes, da bi do teh informacij lahko prišli. Ne bom dolgovezila, ker mislim, da je bilo prej že vse povedano, gre samo za to, ali dejansko želimo tudi na tem področju narediti korak naprej. Dejstvo je, da je bilo rečeno, da podobnih ureditev nimajo v nekaterih drugih državah. Res je. Vprašanje je tudi, ali pri njih odvetniki v dveh letih naredijo milijonsko utajo davkov. Tudi to je vprašanje in kaj bi te države storile, če bi se kaj takega dogajalo. Vam bom pa za konec citirala vašega ministra, ravno pri Zakonu o sodnem registru. Takole je dejal: "Danes, če stopiš v politiko, če stopiš na fakulteto, če stopiš v katerikoli drug odnos navzven, se odpoveš velikemu delu zasebnosti in isto moralo veljati, če stopiš v biznis." Kaj pa to drugega je kot biznis? Se pravi, ne imejte, spoštovani, dvojna merila. Naša država ima še kako velik problem s transparentnostjo, še kako velik problem z neplačniki in prav bi bilo, da v Državnem zboru storimo vsak najmanjši korak naprej k temu, da bi se te zadeve zmanjšale ali celo preprečile. Seveda pa je od vas odvisno, ali to želite ali ne. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima predstavnica Vlade gospa Tina Brecelj, državna sekretarka Ministrstva za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa. Še enkrat bi rada poudarila – tudi v razpravi je bilo o tem precej govora –, torej, že sedaj imajo odvetniki, ki svojo dejavnost opravljajo kot odvetniška družba, kot gospodarska družba, po Zakonu o gospodarskih družbah dolžnost objave letnih poročil. Torej eno že sedaj. Ker pa ne želimo imeti dvojnih meril, če uporabim besede svoje predhodnice, pa se nam ne zdi primerno, da bi pa za tiste odvetnike, ki odvetništvo opravljajo kot posamezniki, uvajali nek drugačen sistem, drugačna merila kot veljajo za ostale svobodne poklice. Zato sem tudi v svoji uvodni predstavitvi posebej poudarila, ja, mogoč oziroma da se še narediti korak več v smeri transparentnosti, ampak dajmo storiti to za vse enako, imejmo enotna merila za vse svobodne poklice. Bi pa rada rekla, da že sedaj imajo nadzorne institucije možnost, da pravilnost podatkov pri samem subjektu preverijo, torej ne glede na to, ali so ti podatki javno objavljeni ali ne, jih gredo pristojni lahko pregledat in preverit. Tudi zato so bile namreč ugotovljene kršitve, na katere ste opozarjali. Torej, čeprav ni javne objave, pa to ne pomeni, da so podatki skriti očem. Kar se tiče odvetništva, bi še enkrat rada rekla, ker ima odvetništvo po eni strani poseben status, nekaj posebnosti tukaj vendarle je, je pa po drugi strani prav zato ta poklic toliko bolj reguliran. Kot veste, k odvetniški tarifi daje minister za pravosodje soglasje, še celo v primeru brezplačne pravne pomoči in zastopanja po uradni dolžnosti, torej pri storitvah odvetnikov, ki se plačujejo iz državnega proračuna, smo z zakonom tukaj tudi obseg plačila teh storitev omejili. Skratka, odvetništvo kot poklic se ves čas spremlja in ustrezno regulira, ampak, kot rečeno, na tem področju, ki je pa predmet današnje razprave, je pa treba za vse svobodne poklice imeti enaka merila in ne vidimo potrebe, da bi tukaj pri odvetnikih delali izjemo. Glede notarjev pa še enkrat: iz pisnega mnenja in tudi v razpravi je bilo večkrat ugotovljeno, da je že sedaj ureditev povsem ustrezna. Notarska zbornica poročila objavlja. Niti po nam znanih podatkih kršitve poslovanja tovrstne pri notarjih niso bile ugotovljeno. Toliko mogoče še enkrat. Hvala lepa.
Hvala. Na koncu še predstavnica predlagatelja, potem pa je zopet delitev časa. Tako ima sedaj besedo predstavnica predlagatelja, gospa Suzana Lep Šimenko, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Gospa Murgel je v bistvu izpostavljala en tak pravi problem, in sicer pogodbe med podjetniki in podjetji v državni lasti. Upam, da bo za vas, predstavnike koalicije, to en izziv, da boste na tem področju tudi kaj naredili. Še enkrat bi želela – ja, za notarje. Res je, podatki o prihodkih so javno objavljeni, čeprav ne na nekem vidnem mestu, ne, recimo, na portalu Ajpesa, tam, kjer so vsi ostali podatki, ampak samo podatki o prihodkih, imenu in priimku in o sedežu pisarne, niso pa objavljena celotna letna poročila. Ampak kakorkoli, v Slovenski demokratski stranki smo želeli s tema dvema predlogoma, sprememba predloga zakona o odvetništvu in pa o notariatu predvsem sledeče: povečati preglednost in transparentnost poslovanja notarjev in odvetnikov, posredno seveda povečanje zaupanja javnosti in deležnikov v pošteno in zakonito poslovanje notarjev in odvetnikov in potem posredno vplivati na zmanjšanje obsega sive ekonomije na področju njihovega poslovanja. Vse to z eno majhno spremembo – to, da bi bila letna poročila javna. Zakaj? V preteklosti je bilo dosti napisanega in v medijih in tudi davčna uprava je veliko pozornosti namenila posebej odvetnikom, ker je ugotovila tudi številne nepravilnosti pri izkazovanju prihodkov, izkazovanju odhodkov, uveljavljanju olajšav ter pri obračunavanju davka DDV. Največ pač je ugotovljenih nepravilnosti ravno zaradi tega, ker ne izdajajo računov – vemo, da odvetniki večinoma poslujejo z gotovino. Same sive ekonomije, tako kot si vi tukaj predstavljate, z uvedbo davčnih blagajn ne boste rešili, ker tisti, ki do zdaj ni izdal računa, tudi če ga naprej bo, ne bo ni nobene razlike. Tako si na tem področju morda ne obetajte prevelikih pozitivnih učinkov. Z javno objavo podatkov bi pa se morda pa lahko vsaj nekaj premaknilo v tej smeri. Zakaj? Morda bi pa bilo katerega od odvetnikov sram, če bi lahko kdo javno videl, da prijavlja prihodke oziroma dohodke v višini, ki spada v najnižji dohodninski razred. Medtem ko pa se vozi z luksuznim avtomobilom, ki ima luksuzno hišo, morda pa bi ga vsaj to malo usmerilo k temu bolj poštenemu poslovanju. Zagotovo, sem prepričana, da javna obravnava letnih poročil ne bi nikomur škodovala, tudi ne bi pomenila nekega dodatnega dela, ker kakorkoli in odvetniki in notarji morajo letna poročila sestavljati in jih v bistvu oddajajo Fursu. Vse, kar je – ne oddajajo jih Ajpesu. Ampak se strinjam, predlagali smo za dve skupini samostojnih poklicev. In ja, morda je resnično smiselno, da se pripravi neka sistemska rešitev, ki bo veljala za vse. Tako kot ste že rekli, bo očitno treba počakati na to sistemsko rešitev s strani koalicije, ki bo dejansko pripravljena potem za vse samostojne poklice. Izpostavili smo pa ravno to, ker je bilo, če bi šli pogledat, pa največ napisanega in v medijih in s strani davčne uprave pri podjetnikih. Še nekaj, ko smo na odboru obravnavali davčne blagajne, je bilo s strani koalicijskih poslancev tudi velikokrat izpostavljeno, da je to potrebno tudi zaradi odvetnikov. Tako smo v bistvu želeli vsaj delček pripomoči k temu, da bi bilo njihovo poslovanje bolj transparentno in da bi se v javnosti tudi pridobili nekaj več zaupanja. Hvala.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Če želite razpravljati tudi predstavnica predlagatelja in predstavnica Vlade, prosim za prijavo z dvigom rok. Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mene veseli, kar je povedala tudi predstavnica ministrstva. Strinjam se, da je verjetno to treba nadoknaditi oziroma nadgraditi tudi pri ostalih samostojnih poklicih in da bi bilo smiselno sprejeti nek generalni paket, ki bi to omogočil; ampak, poglejte, pravite, da bi s tem na nek način postavili v neenakovreden položaj posamezne poklice. Ampak, zakaj počnete to tukaj, niste pa tega naredili v sodnem registru? V sodnem registru pa za vas to ni bil problem. Še enkrat poudarjam, leto 2008: pred in potem. Ta podjetja ne bodo in niso enakopravno pojmovana oziroma ljudje nimajo dostopa, ne bodo imeli dostopa v sodnem registru. Mislim, da glede na to, da letna poročila tako in tako pripravljajo, ne vidim nobenega razloga zakaj ne bi poskusili, da se te zadeve javno objavijo in da vidimo, kako gre pri temu poklicu, ali stvari izboljšujejo, in potem seveda zadevo lahko tudi sistemsko razširimo na ostala področja. Kakor vem, je med temi poklici na udaru najbolj ravno odvetništvo, tudi še kje drugje, da ne bom rekla v zdravstvo. Ampak vse nekako ne moremo jemati oziroma polagati v isti koš. Tukaj mislim, da bi gotovo sprejetje tega zakona vsaj v temu prvemu branju omogočilo, da zadeve lahko nadgradimo, kjer je potrebno, dodamo še svari, ki mislite, da manjkajo, ampak nikakor pa ne moremo pojesti ali pa sprejeti tega, da je največji problem ravno to, da nekako bi imeli potem dvojna merila. Kadar nam to paše govorimo o dvojnih merilih pa neenakem položaju, ko nam pa ne, pa na to pozabimo. Zato še vedno trdim, da je zakon o spremembi oziroma sprememba sodnega registra, ki ste jo sprejeli, veliko bolj sporna, tudi ustavno. Ampak je šla kratko malo skozi, tukaj pa se mi zdi samo ena dodana vrednost, kjer bi dejansko državljani lahko pogledali, kakšno poročilo o svojem delu ima posamezni odvetnik. Zakaj ne? Mene bi v končni fazi to zanimalo, zakaj pa ne, in jaz verjamem, da tudi druge. Tako tukaj res ne vidim zadržkov, zakaj ne bi šli s tem zakonom naprej in da vidimo, kakšni bodo rezultati.
Hvala. Besedo ima gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Mislim, da to mešanjem med sodnim registrom in zdaj tem predlogom zakona ni čisto utemeljeno. Prvič, zaradi specifičnega položaja odvetnikov. Tista sprememba Zakona o sodnem registru je bila namenjena temu, da nekdo, ki bo nekomu prodal, recimo temu, tri kamione opek, da bo pregledal njegovo poslovno poročilo in bo videl, kakšen je njegov status. Videl bo, da je močno zadolžen, morda ima celo blokiran račun in bo rekel, da zdaj pa avans plačaj, pa dobiš robo, ne dam pa – ne vem, recimo – na 30 dni dospelosti. In to je ta razlika. Odvetnik ne nabavlja, dejansko odvetnik ali pa notar. Kakšne stroške pa ima? Naroči verjetno kemične svinčnike, naroči papir – karikiram. Skratka, to je ta bistvena razlika že v tem, tako pri notarskem poklicu ali odvetniškem sploh ni primerljivo z nekim drugim trgovanjem na trgu in, recimo, s primeri, kot sem jih povedal prej. Strinjam se s tistim: imaš nekoga, nek poslovni subjekt, ki ima izkazanih 30 tisoč, 20 tisoč evrov prometa, vozi pa se z avtom, ki vreden 200 tisoč evrov. Verjetno, da obstaja tudi takšen primer. Ampak potem nam spet manjkajo podatki, kaj pa, če je kaj podedoval, kaj če se je bogato oženil. Če hočemo dobiti sliko o takem človeku in ugotoviti, ali je morda kakšen utajevalec davkov, ali se morda ukvarja s kakšnim drugim kriminalom, potem rabimo celotno sliko. Mi samo iz tega njegovega poslovanja pa iz tistih številk ne ugotovimo absolutno ničesar. Kot sem pa povedal, utaje davkov ni v poslovnem poročilu. Tega ni. Ta podatek nam žal nič ne pomaga, to je ta problem. Saj je po svoje to tudi utemeljeno, zakaj pa je tu, pa novinarji, pa zdravniki in ne vem kdo vse. Saj konec koncev, zakaj pa ne bi dali vsi državljani vse podatke o sebi, saj tudi o tem je lahko legitimna razprava, samo poglejte, nekaj zasebnosti pa mora verjetno kdo v državi imeti. Hočem pa še nekaj povedati predlagateljem; Nemčija ne rabi te transparentnosti, kot si jo vi predstavljate, Finska je ne rabi – finsko pravosodje je za vas zelo pomembno –, Avstrija ne, tako da ni nobenega razloga, da bi mi šli spet neko svojo posebno pot. Tako tega zakona ne bom mogel podpreti. Hvala.
Replike v delitvi časa ni. S tem zaključujem razpravo. O predlogih sklepov, da sta predloga zakona primerna za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 24. 4. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 7. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Srečno.