Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! Gospe in gospodje! Pričenjamo nadaljevanje 8. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani, in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci in poslanke. Kolega Josip Bajc, Bogdan Barovič, Matjaž Han od 15.00 ure dalje, Zmago Jelinčič Plemeniti od 16.00 ure dalje, Sašo Peče od 16.00 ure dalje, Srečko Prijatelj od 16.00 ure dalje, doktor Mitja Slavinec, Janko Veber, Boštjan Zagorac od 16.00 ure dalje in Barbara Žgajner Tavš od 16.00 ure dalje. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - POSEBNO POROČILO O PROBLEMATIKI "IZBRISANIH" V LETNIH POROČILIH VARUHA. Ob tem vas seznanjam, da je skupni čas razprave 2 uri in 58 minut. Posebno poročilo je v obravnavo zboru predložil varuh človekovih pravic in mu s tem tudi dajem besedo. Izvolite, prosim.
Spoštovani državni zbor! Hvala za to priložnost, da lahko eno leto po oddaji poročila o izbrisanih v poročilih varuha človekovih pravic tudi na tem mestu razpravljamo. Glede na to, da je bilo o tej temi v zadnjih desetih letih, v zadnjih treh, štirih letih pa še posebno veliko govora, bom zelo kratek, ker mislim, da kaj posebnega temu poročilu in vsemu temu ne morem dodati. Edino, kar upam, je, da je že čas, da to stvar enkrat ustrezno razrešimo. Najprej bi vas rad spomnil na to, kar vsi vemo, Slovenija je po osamosvojitvi naredila eno izjemno lepo potezo, o kateri sem velikokrat tudi, že preden sem to funkcijo zavzel, slišal po Evropi. To je namreč ponudba za državljanstvo vsem ljudem, ki so živeli v Sloveniji iz ostalih delov Jugoslavije. Takrat smo dobili, kot sami vemo, 170 in še več novih državljanov. Slovenija se zaradi tega ni podrla. Nismo slabše živeli, mislim, da celo boljše. In Sloveniji je v svetu ugled izredno zrasel. Žal je to izjemno potezo in izjemen ugled uničila druga nesmiselna ali nepotrebna poteza, ki se je naredila z izbrisanimi, in to s populacijo, ki je ena desetina tiste populacije, ki smo jo sprejeli med svoje državljane. In zato ne vidim in zdi se mi škoda, da se pri manjšem, številčno manjšem problemu, naredijo veliko večji problemi, in da ne more ta družba, poleg tega, da varuje in upošteva pravno državo, pokazati še en del humanosti in človečnosti do ljudi, ki so v stiski. To poročilo je imelo predvsem namen ne le spodbuditi, ampak zaključiti razpravo na ustrezen način o izbrisanih, ob tem, da prikazuje, kaj je varuh, institucija varuha in vsi zaposleni v zadnjih desetih, devetih letih pisal o izbrisanih, kako je ta problem varuh videl. Kakšnih posebnih zaključkov, razen uvoda iz zaključka, ki nekako povezujejo vsa pisanja iz preteklih devetih let nismo dali, ker več ni potrebno povedati. Morda bi za začetek prebral odlomek iz prvega poročila za leto 1995 varuha človekovih pravic, po našem mnenju obravnava tako imenovanih začetečenih oseb po zakonu o tujcih ni ustrezna, saj njihovega položaja sploh ne ureja. Ne da bi se spuščali v obširnejše razpravljanje, je treba kot bistveno ugotoviti, da besedilo 13. člena za te primere ne velja v celoti. V Slovenijo niso prišli s potno listino, klub temu pa so prišli oziroma bili v njej legalno, nekateri celo od rojstva. Bili so polnopravni državljani, s stalnim prebivališčem v Sloveniji, pa so v slabšem položaju, kot pravim v narekovaju, "tujci" po tretjem odstavku 82. člena. Urejen tudi ni postopek prehoda v status tujca, glede katerega bi bilo verjetno ustrezno, če bi bil uveden po uradni dolžnosti. Tako bi se v precejšnji meri izognili neurejenemu položaju ter neenotnim in včasih tudi neustreznim postopkom upravnih organov. To je bilo napisano v letu 1995 v poročilu varuha človekovih pravic, ki ga je obravnaval tudi državni zbor, kar pomeni, da je bil položaj že takrat, vsaj varuhu človekovih pravic in tistim, ki so to prebrali, hoteli poslušati, so vedeli. Namen gradiva je, kot sem že povedal, enostavno samo povedati, kaj je varuh delal v desetih letih. Ne predlagamo nobenih posebnih rešitev, kot tiste, ki so predlagana v ustavnem sodišču. Spoštovani državni zbor! Mislim, da več kot to, ni potrebno povedati. Upam in verjamem, da bo to najvišje zakonodajno telo sledilo zahtevam pravne države in potrdilo sklep, da je treba status izbrisanih urediti takoj oziroma čim prej, in to v skladu z odločbami ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Hvala. Posebno poročilo je obravnavala komisija za peticije ter človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo in pripravila predlog poročila državnega zbora. Prosim predsednico komisije, mag. Majdo Potrata, da predstavi poročilo komisije.
Spoštovani Matjaž Hanžek s sodelavcem, spoštovane poslanke in poslanci! Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je na svoji 2. seji 2. februarja letos obravnavala posebno poročilo o problematiki izbrisanih v letnih poročilih varuha, ki ga je varuh človekovih pravic posredoval državnemu zboru v seznanitev 5. julija lani. Na seji komisije so sodelovali predstavniki varuha, predstavnika ministrstva za notranje zadeve, predstavnika društva izbrisanih prebivalcev Slovenije ter predstavnica mirovnega inštituta. Varuh je v dopolnilni obrazložitvi povedal, da posebno poročilo ne predstavlja izčrpne slike problema izbrisanih, ampak gre le za prikaz, kako je razumel to problematiko varuh človekovih pravic in kakšne predloge je od leta 1995 posredoval politiki. Predlagane rešitve so bile podobne tistim, ki jih je kasneje sprejelo ustavno sodišče. Ponovno je poudaril, da bi morale biti v odločbi ustavnega sodišča ugotovljene protiustavnosti in nezakonitosti odpravljene čim način prej in na način, ki bo vzdržal ne samo morebitno ponovno presojo ustavnega sodišča, temveč tudi presojo evropskega sodišča za človekove pravice. Glede odškodnin pa je povedal, da so posamezni zahtevki najbrž že zastarani, na strani države pa je razmislek, ali bi bilo primerno, da vsem prizadetim ponudi določeno odškodnino. Predstavnik ministrstva za notranje zadeve je pojasnil, koliko dopolnilnih odločb o ugotovitvi stalnega prebivanja v Republiki Sloveniji od februarja 1992 dalje je bilo izdanih, koliko vročenih, pa tudi, koliko jih je še v reševanju. Dodal je še informacijo o odškodninskih zahtevkih. Predstavnik društva izbrisanih prebivalcev Slovenije je orisal zgodovino reševanja te problematike ter pozval vse pristojne, da spoštujejo odločbo ustavnega sodišča in popravijo krivico v smislu te odločbe vsem brez izjeme. Pri tem je še opozoril, da se z ustavnim zakonom lahko ureja le ustavna materija. V primeru, da bi se z ustavnim zakonom urejala problematika izbrisanih, ki je po svoji vsebini zakonska materija, bi bil tak zakon prav tako podvržen presoji ustavnega sodišča. V razpravo je bil dan predlog priporočila, ki sta ga zagovarjali SD in LDS, da naj vlada in pristojna ministrstva glede na ugotovitve varuha človekovih pravic, da položaj izbrisanih še ni dokončno urejen, stori vse, kar je potrebno, da se ta položaj uredi v skladu z odločbo ustavnega sodišča iz 3. aprila leta 2003. Tak predlog ni dobil podpore, prav tako pa ne predlog SDS in NSi, naj vlada in pristojna ministrstva storijo vse, kar je potrebno za sistemsko rešitev problema izbrisanih ter pripravijo ustavni zakon ter po potrebi tudi druge akte. Tako je komisija sklenila razpravo o poročilu, ni pa sprejela nobenega priporočila. Predsednik državnega zbora je na predsednico komisije naslovil dopis, v katerem jo je obvestil, da posebnega poročila varuha ni uvrstil na sejo državnega zbora, ker s strani matičnega delovnega telesa ni pripravljeno za obravnavo na seji, saj ni bil predložen predlog priporočila oziroma drugega akta, ki bi omogočal obravnavo na seji zbora. Predsednica komisije je zaprosila komisijo za poslovnik državnega zbora za mnenje in ta je sprejela razlago, iz katere izhaja, da je obravnava na seji matičnega delovnega telesa zaključena takrat, ko delovno telo sprejme predlog odločitve, ki ga bo v obravnavo in v odločanje predlagalo državnemu zboru. Komisija je zato na 5. seji 11. maja nadaljevala obravnavo posebnega poročila varuha človekovih pravic o problematiki izbrisanih v letnih poročilih varuha in sprejela naslednji sklep: "Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je obravnavala posebno poročilo varuha človekovih pravic o problematiki izbrisanih v letnih poročilih varuha ter predlaga državnemu zboru, da ga obravnava in sprejme." Ter priporočilo: "Vlada in pristojna ministrstva naj glede na ugotovitve varuha človekovih pravic, da položaj izbrisanih še ni dokončno urejen, stori vse, kar je potrebno, da se položaj uredi v sistemskem zakonu o izbrisanih." Naknadno, to je 8. julija, je bilo posredovano še mnenje državnega sveta, ki je prispelo po že sprejetem sklepu in priporočilu, zato se komisija do njega ni opredelila. Hvala.
Hvala. Besedo dajem predstavniku vlade za predstavitev mnenja. Gospod minister Dragutin Mate, izvolite prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Iz poročila, ki ste ga pravkar slišali, ste lahko razbrali, da je vlada oziroma predstavniki vlade smo na odboru podrobneje govorili o posameznih točkah, tako da se v tem trenutku ne bi ustavljal pri posameznih trditvah, ki so v poročilu varuha in ki smo jih že nekako razložili na sami seji. Ustavil bi se pri zadevi, kako je potekalo izdajanje odločb v lanskem letu in kaj vlada namerava storiti in v kakšnem časovnem okvirju oziroma rešiti to vprašanje. To vprašanje se je reševalo dolga leta s takšnimi in drugačnimi zapleti. Veliko število vas je lahko to spremljalo, kako je to potekalo. Z odločbo ustavnega sodišča je bilo naloženo ministrstvu in seveda potem z vsemi dodatnimi pojasnili, da ministrstvo mora začeti z izdajanjem odločb. Ministrstvo za notranje zadeve je v lanskem letu v mesecu februarju pristopilo k izdajanju odločb. Odločbe so začeli izdajati na način, da so s podjemnimi pogodbami sklenili pogodbe z delavci, ki so izven delovnega časa opravljali to dodatno delo za dodatno plačilo, za kar je ministrstvo porabilo nekaj čez 36 milijonov tolarjev. Delo je opravljalo, strokovno delo, 18 delavcev. Pregledovalo oziroma revizijo so delali 4 delavci in 5 delavcev je vnašalo zadeve v evidence. V mesecu juliju je ministrstvo nehalo izdajati odločbe. Eden od razlogov za to je bilo tudi pomanjkanje finančnih sredstev za to delo. In v nadaljevanju so odločbe, 4093 odločb razpošiljali osebam, za katere so rešili dokumentacijo in pripravili odločbe. Z mesecem septembrom so nehali pošiljati tudi odločbe, ki so že bile izpisane. Tako da se je nekako reševanje tega vprašanja po in v skladu z odločitvami ustavnega sodišča dogajalo in končalo v mesecu juliju in septembru lanskega leta. Vlada je v svoj normativni načrt, dela za letošnje leto uvrstila tudi ta program dela oziroma sprejetje, pripravo ustavnega zakona ali zakona, ki bi bil sprejemljiv in bi reševal celovito to področje. V ministrstvu za notranje zadeve dela skupina ljudi, ki intenzivno pripravlja ta zakon, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[....]]vključevanje tudi zunanjih strokovnjakov, ki bodo pripravljeni zakon še dodatno pregledali. In potem predvidevamo, da naj bi skozi vladne procedure nekje do konca 11. meseca oziroma v začetku decembra ta zakon prišel tudi na vaše mize, v parlament, kjer bi potem lahko nekako to zadevo celovito rešili. Hvala.
Gospod minister, hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Boštjan Zagorac za predstavitev mnenja poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Trošenje davkoplačevalskega denarja za papir in kopije in tratenje našega časa, ne pa poročilo varuha človekovih pravic je danes pred nami. Tako bi lahko najkrajše označil skropucalo, ki smo ga dobili na mizo. Ko človek začne brati izdelek, ima občutek, da so ga, tako imenovani izbrisani, samoizbrisani, pisali sami. Poročilo, če mu lahko tako rečemo, je skrajno enostranski opis dogodkov v zvezi s samoizbrisanimi. Gre za izdelek, ki bi mu lahko rekli sestavljanka. Ampak takih sestavljank smo od varuha v tem državnem zboru vajeni. Ne nazadnje smo eno takšnih obravnavali v mesecu februarju, ko smo imeli neko drugo poročilo tega istega varuha. Varuh v svojem poročilu poudarja, da je nerešeno vprašanje izbrisanih težava celotne družbe, saj meče slabo luč na našo državo predvsem v tujini. Pa ga sprašujem, ali morebiti kršenje javnega reda in miru, s strani tako imenovanih izbrisanih, ko izvajajo, ne moremo reči gladovne stavke, ampak prej prostovoljni post, saj ko postanejo lačni, jo prekinejo, se najedo in pridejo nazaj, ne meče slabe luči na našo državo? Ampak o tem v poročilu ni niti besede. Nam poslancem varuh očita, da razpravljamo o tej temi na pamet in brez argumentov in da je rešitev tega problema zelo enostavna. Po njegovem verjetno tako enostavna, da bi bilo potrebno državljanstva podeliti vsem, ki se imajo za tako imenovane izbrisane, in to po načinu, na katerega nas opozarja tudi zadnji primer, ki smo ga lahko zasledili v medijih, to je primer tako imenovanega gospoda Cvetličanina, ki se mu je zgodil najlepši trenutek v življenju, ko so mu dali slovensko državljanstvo. Verjamem. Za nekoga, ki je z orožjem oziroma učil uporabljati orožje neke druge ljudi, v eni drugi državi, je seveda neke vrste politični azil, ki ga dobi v evropski državi, uspeh. Bojim se, da bi, vsaj po prepričanju našega varuha, tudi kakšni novodobni teroristi dobili podobne azile v Republiki Sloveniji. In na tak način dela nas to poročilo varuha navaja. Zato se nam v Slovenski nacionalni stranki zdi izpod časti, da bi razpravljali o takšnem enostranskem izdelku, ki nas napotuje k pavšalnemu delu in reševanju problema, ki ga ni. Hvala.
Hvala. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč. Na vrsti je predstavitev stališča poslanske skupine DeSUS. Magister Franc Žnidaršič, izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovani varuh, kolegice in kolegi! Iz letnih poročil varuha je mogoče nedvoumno razbrati, da se je veliki skupini prebivalcev Republike Slovenije v času po osamosvojitvi zgodila krivica z izbrisom iz registra stalnega prebivalstva na podlagi neustavnih določb tedaj veljavnega zakona o tujcih. Slednje potrjujeta dve odločbi ustavnega sodišča. Prva iz leta 1999 in druga iz leta 2003. Obe sta naložili zakonodajalcu, da neskladnost z ustavo Republike Slovenije odpravi v šestih mesecih, kar se ni zgodilo ne po prvi, kakor tudi ne po drugi odločbi ustavnega sodišča. Vsa leta od 1995. leta dalje je tudi varuh opozarjal na ta problem, navajal potrebne rešitve in poročal o hudih stiskah prizadetih ljudi. Namesto ureditve stvari se je začelo ustvarjati povsem neosnovano vzdušje, da gre za škodljive tujce, kriminalce, agresorje, nasprotnike osamosvojitve, ki naj bi jim država kot takim morala poplačati več 100 milijard odškodnin, medtem ko bi pravi državljani malo ne umirali od vsakršnega pomanjkanja. Žal so se neštetokrat ponovljene laži udomačile med prebivalci do te mere, da je ta mera opravičevala nereševanje tega problema vse do danes. O tem, kako se počutijo prizadeti, mnogi tisti, ki so bili proti ureditvi njihovega katastrofalnega položaja, ne razmišljajo in žal nočejo resno razmišljati niti danes. Še več, namesto spoštovanja odločb ustavnega sodišča, so le-te postale predmet ponovne presoje, kritizerstva in razlag številnih popolnih pravnih laikov, pa tudi pravnih analfabetov, raznovrstnih strokovnjakov in politikov. Varuh sam pa je bil tako rekoč vsakodnevna tarča napadov samo zato, ker je delal to, za kar smo ga kot institucijo postavili. Težko verjetno, vendar smo slišali in videli. Stališče poslanske skupine DeSUS je glede na povedano, sledeče. Problem je ostal nerešen absolutno predolgo časa. Odklanjamo zavlačevanje reševanja tega problema. Ljudem storjene krivice je potrebno popraviti v skladu z odločbo ustavnega sodišča. To moramo storiti, preden bo o tem odločilo evropsko sodišče, da bi se izognili mednarodni sramoti in škodi za lastno državo. Naša poslanska skupina se ne želi spuščati na osebno raven obtoževanja ali očitkov, kdo je več in kdo manj kriv, da problem ni rešen. Želimo pa, da skupaj izberemo toliko moči, srca in ponosa, da bi storili, kar je treba. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, kolega Rudolf Petan, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, gospod varuh s sodelavci! Že naslov pove, da gre za izbor vsebin iz preteklih let na temo tako imenovanih izbrisanih, ki se v Sloveniji pojavi vedno iz iste smeri in v samo določenem času, in to z določenim namenom. Če varuh človekovih pravic obravnava določeno temo še s posebno pozornostjo in rahločutnostjo, to ni nič slabega. To je dobro. Malo manj dobro pa je, če so te posebne pozornosti deležni samo nekateri primeri, samo nekatere skupine, drugi pa ne ali pa nekoliko manj. Potrebno je pritrditi varuhu, da je to le prikaz, kako je varuh to problematiko razumel in kaj je počel v preteklih letih, kaj je predlagal politiki v zvezi s to tematiko. Prav tako drži navedba, ugotovitev, da se ob tem še vedno umetno ustvarja ozračje nerešljivega konflikta, ki jemlje moč, voljo in pripravljenost celotni družbi, da bi se spoprijela z resničnimi izzivi, ki nas čakajo v prihodnosti. To drži. Vprašati pa se moramo, kdo vse je spodbujal ta konflikt in ga še vedno spodbuja. Pohvalna je uvodna ugotovitev varuha, ki pa je tudi bistvena podlaga za razumevanje problema tako imenovanih izbrisanih, citiram: "Ob osamosvojitvi Slovenije so več kot desetina stalnega prebivalstva na njenem ozemlju predstavljali državljani drugih republik tedanje SFRJ, ki so bili v pravicah in dolžnostih popolnoma izenačeni z državljani Republike Slovenije. Temeljni in nadaljnji osvojitveni akti jih seveda niso mogli in jih tudi niso spregledali. Zagotavlja vsem s stalnim prebivališčem v Sloveniji, da lahko pridobijo državljanstvo Slovenije, če to želijo. Resnično velik korak k uresničitvi navedenih zagotovil je pomenil zakon o državljanstvu Republike Slovenije, ki je v 40. členu omogočil pripadnikom drugih nekdanjih jugoslovanskih republik, ki so imeli na dan plebiscita 23.12.1990 prijavljeno stalno prebivališče v Slovenije in tukaj tudi dejansko živijo, pridobitev slovenskega državljanstva brez kakršnikoli nadaljnjih pogojev, če zanj zaprosijo do 25.12.1991. Po 13. členu ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine so bili do pridobitve državljanstva oziroma do izteka rokov iz 81. člena zakona o tujcih izenačeni v pravicah in dolžnostih z državljani Republike Slovenije. Kljub poznejši delitvi, zaostritvi zakona o državljanstvu Republike Slovenije, si je na ta način velika večina prizadetih uredila svoj status. Tisti, ki niso zaprosili za državljanstvo, pa po 40. členu ali jim je bila prošnja zavrnjena ali pa so postali tujci." Toliko za začetek. Takoj pa se postavi vprašanje ob tem podatku, katera država Evropske unije pa je bila tako demokratično odprta do tujcev. Je ni, spoštovani gospodje in gospe! Je ni! Sedaj pa se začnejo zapletati. Nekateri državljani drugih republik niso želeli zaprositi za državljanstvo, in to zato, ker niso čutili Slovenije za svojo državo, ali če hočete, za svojo novo domovino. Odločitev o tem so lahko ali tudi morali, kar je pravilno, sprejeti sami, brez prisile, seveda ob zavedanju posledic svoje odločitve. Ko je 6-mesečni rok potekel, se je pa status spremenil. V tem času so vsi, ki niso bili avtomatično državljani Republike Slovenije, dobili pisno obvestilo, naj si pridobijo, uredijo državljanstvo Republike Slovenije, če to želijo. To obvestilo so dobili večkrat. Tudi sam osebno kot poročevalec na tem mestu sem bil zadolžen za izvedbo tega projekta v takratnem času, zato z vso odgovornostjo povem, da velika večina teh ljudi je to opravila. Nekaj modrih kuvert pa se je vrnilo pod šifro "ni naslovnika", se pravi, ne živijo na naslovu, na katerem so bili prijavljeni, ker so odšli iz Slovenije. Nekaj kuvert pa se je vrnilo po pošti - in to povem z vso odgovornostjo - s poslikavo, ki ponazarja z barvito folkloro obarvano balkansko izrazoslovje. Torej niso hoteli državljanstva, pa še povedali so, kaj si mislijo o naši državi, o našem državljanstvu. Zakon o evidenci nastanitve občanov in registru prebivalcev pa je povsem jasen, ki je seveda takrat veljal. In to 8. člen. Če pristojni organ sumi, da občan stalno ne prebiva v naselju oziroma na naslovu, kjer je prijavil svoje stalno prebivališče, uvede postopek za ugotovitev dejanskega stanja. Na podlagi dokončne odločbe, s katero pristojni organ ugotovi, da občan stalno ne prebiva v naselju oziroma na naslovu, kjer je prijavil svoje stalno prebivališče, izbriše občana iz registra stalnega prebivalstva oziroma vpiše spremembe naslova v ta register. Dokončna odločba velja kot potrdilo o spremembi naslova stalnega prebivališča. In kaj je tu narobe? Nič. Zakon je jasen, samo za Balkan mogoče malo preveč. In to je vsekakor preveč za balkanski način razumevanja zakonodaje. Seveda ne za vse, samo za nekatere. Ko se je žalostna odiseja Jugoslovanske ljudske armade po Hrvaški in BiH končala s 100.000 mrtvih, nedolžnih žrtev in ravno v tem času se spominjamo obletnice dogodka v Srebrenici, pa so se nekateri želeli vrniti nazaj v Slovenijo. Treba je jasno povedati, niso vsi tam sodelovali. To je treba povedati, ampak že zadostuje, če je bil eden, preveč. In sedaj se pojavijo tako imenovani izbrisani, ki se jim je "zgodila velika krivica". Ti ljudje še vedno ne želijo državljanstva, ampak bi tožili državo za veliko odškodnino. In edino za to gre. O tem smo se lahko prepričali ob koncu prejšnjega mandata ob sprejemanju obeh zakonov o tako imenovanih izbrisanih, o tehničnem in sistemskem, pa še referendum smo imeli. V potrditev tega primera mi dovolite primer iz poročila, ki ga je pripravil varuh. Seveda ne bom navedel vsega, zato ker bi prehitro prepoznali osebo. "Mož je stalno živel v Sloveniji od leta 1964. Zapustil jo je oktobra 1991 kot oficir nekdanje JLA. Vemo, kdo je takrat zapuščal Slovenijo. Iz razpoložljivih listin je bilo razvidno, da je mož 13.01.1997 pri Generalnem konzulatu Republike Slovenije v Trstu dobil vstopno-izstopni vizum, veljaven od 13.01.1997 do 13.02.1997." In potem preskočim. "Tujca so odvedli k sodniku za prekrške", zato ker si ni uredil državljanstva, bil je tujec. "Postopek pri sodniku za prekrške se je nadaljeval tako, da je sodnik zahteval od policijske postaje dopolnitev predloga za uvedbo postopka o prekršku... in tak naprej." Za isto osebo pa je ministrstvo za obrambo izdalo razpis v obliki depeše, v kateri je navedeno, da je zoper obdolženega odrejen ukrep "zavrnitev vstopa v Republiko Slovenijo". Ta oseba je čisto slučajno pri tej vojni vihri, divjanju Jugoslovanske ljudske armade na Hrvaškem bila ujeta, tako da je nedvoumno, da je on bil tam, ne pa v Sloveniji, se pravi ni mogel stanovati na stalnem naslovu. Tako je zadeva popolnoma jasna. In sedaj tisto, kar moti pri mnenju varuha. Opisani potek dogodkov je dajal dovolj podlage za mnenje, ki smo ga sporočili ministrstvu za notranje zadeve, na podlagi 25. člena zakona o varuhu človekovih pravic, da v tem primeru ravnanje organov za notranje zadeve ni bilo v skladu s predpisi. Se pravi zato, ker so zahtevali, da zapusti Slovenijo. Pa se vprašam, kaj pa je tu narobe? Kaj so naši organi ravnali narobe? Nič. Moti me, moti nas še to, da je v zvezi s takšno tematiko varuh človekovih pravic ob takšnih primerih vlekel paralele z Goebbelsom. To je bilo 7.12.2003 v zelo gledani oddaji. Lahko preberem vse, ampak ne bom tega bral. Za to se seveda ni opravičil. In tudi nikakršnih podpisov, ki bi jih zahtevali varuhi nestrpnega govora, proti nestrpnemu govoru nismo zasledili. In tudi do danes še ne. In zakaj bi takim ljudem bile kršene osnovne človekove pravice? Če so bile komu kršene človekove pravice, so ti ljudje drugim kršili človekove pravice. Medtem ko so skupaj, tudi nekateri, ne vsi, to jasno povemo, tudi nekateri skupaj z jugoslovansko ljudsko armado bili na Hrvaškem in v Bosni, pa še kje. In sedaj mi dovolite, da naprej ne komentiram tega primera, ker mislim, da bi prehitro prepoznali osebo, če jo že kdo ni. Takih in podobnih je kar nekaj. Ne vsi, še enkrat poudarjam. In tej skupini bi sedaj radi pripravili tako zakonodajo, da bi lahko dobili odškodnino, da bi tožili državo, zato ker nočejo biti državljani Republike Slovenije, imeli pa bi denar. Celo več. Tisti, ki so si uredili vse potrebno in sprejeli državljanstvo, bi sedaj tem ljudem, kot davkoplačevalci morali plačevati, ki so jih zmerjali, ko so si urejali in sprejeli državljanstvo Slovenije, in so jo prevzeli za svojo državo. Tega ne moremo in ne smemo dovoliti. Tudi ne, da bi problem tako imenovanih izbrisanih reševali s sistemskim zakonom, kot je predlog v priporočilu, ki bi tem, tako imenovanim izbrisanim, omogočil, da tožijo državo Republiko Slovenijo, in ta bi morala izplačati tem ljudem veliko, veliko odškodnino. Ne bom govoril o stotinah milijard. To je za SDS nesprejemljivo, zato ne bomo podprli priporočila odbora. To ni predlog varuha, to je tudi treba jasno povedati, ne bomo podprli priporočila odbora, ker je vsebina tega priporočila škodljiva za Slovenijo. Glasovali bomo proti. To pa tudi zato, ker v SDS predlagamo, da se ta problem, ta tematika rešuje na drugačen način, ne s tako imenovanim sistemskim zakonom, kot ga že poznamo. Mi se zavzemamo za to, da se obravnava vsak primer, če se je zgodila krivica, posebej, ne pa kar počez, vsem. Še iz enega razloga posebej, ker pri tako imenovanih izbrisanih še sedaj ni jasno, koliko jih je. Po enih izjavah jih je 4000, po enih jih je 8000, po nekaterih jih je 17000, po nekaterih celo 28000. Se pravi, nihče tega ne ve. Pri tem pa moramo jasno poudariti, da to nima nič opraviti s tistimi 180 tisočimi ljudmi, približno toliko jih je, ki so v Slovenijo prišli iz drugih republik nekdanje Jugoslavije in so si v Sloveniji uredili državljanstvo v roku in postali državljani Republike Slovenije z vsemi pravicami, ki jim gredo po tem zakonu in seveda tudi z vsemi dolžnostmi. Tem ljudem pogrevanje tako imenovanih izbrisanih prav nič ne koristi, prej škodi, ker jih marsikdo, in to neopravičeno, povezuje s tako imenovanimi izbrisanimi. To je nedopustno ravnanje in se dela tem ljudem velika krivica. Tudi zato je priporočilo za sistemski zakon nelogično in nesprejemljivo in tudi zato ga v SDS ne podpiramo in bomo glasovali proti. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Petan. Sledi predstavitev stališča poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Gospa Majda Širca, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani varuh, spoštovani predstavnik vlade, spoštovani zbor! Posebno poročilo je natančna kronološka in mestoma literarna, seveda v smislu dramske dramatične, real-politične analize. Je natančna analiza problematike tako imenovanih izbrisanih in hkrati je poziv, nekaj je treba storiti. Poglejmo si zaključek, ki ga ta študija kot lapsus slovenske demokracije prinaša. Citiram: "Stališče varuha človekovih pravic je pomembno, da se dokončno uredi status izbrisanih, ki jim odločba ustavnega sodišča priznava neprekinjeno stalno prebivališče. Gre za ljudi, ki so življenjsko povezani s Slovenijo, kar so dokazali tudi s tem, da so vztrajali v Sloveniji tudi v času, ko jih zaradi izbrisa uradno ni bilo. Protiustavno, nesprejemljivo in škodljivo za ugled Slovenije bi bilo, če bi se zaradi urejanja njihovega statusa trajneje skalili odnosi med njimi in večinskim prebivalstvom." Tako varuh. Verjetno so se ti odnosi skalili, sploh, če poslušajo, da so, kot smo danes tudi slišali, le lovci na denar in ne na pravice, njihove pravice. Razlogov za skalitev teh odnosov je bilo dovolj, vsekakor pa so se zgodile številne življenjske tragedije, ki jih je iz teh klopi težko podoživeti. Varuhovo poročilo je doživelo zanimiv poskus potlačitve. Na matični komisiji smo ga obravnavali v prvih mesecih delovanja nove vlade. Komisija, podprta z večino pozicije, ni želela, da se poročilo obravnava na plenarnem zasedanju. Ta tema je namreč postala za novo oblast čez noč nekonjukturna. Tako kot korupcija. Če smo pred volitvami noč in dan govorili o njej, tudi o izbrisanih, je po volitvah obveljal molk. V primeru izbrisanih so se zavirale možnosti razprave tudi s pomočjo dokaj samosvoje razlage poslovnika državnega zbora. Na komisiji za peticije, enake možnosti ter človekove pravice je namreč pozicijska večina glasovala najprej proti sklepu ureditvi tega vprašanja na način spoštovanja odločbe ustavnega sodišča, nekaj je mencala z ustavnim zakonom, dokler ni na eni zadnjih sej komisije gospod Rupar predlagal smiseln sklep, da velja ta problem sanirati s tako imenovanim sistemskih zakonom. To smo v LDS podprli in bomo tudi danes, saj pomeni izpeljavo odločbo ustavnega sodišča. V Liberalni demokraciji tudi pozdravljamo voljo, da je to poročilo končno na dnevnem redu, saj bi bilo slabo, če bi večina ustvarjala vtis, da bo obravnavala le tista poročila varuha, ki so ji všeč. V programu vlade za leto 2005 sicer ne zasledimo jasnih ukrepov predlogov oziroma ciljev, s katerim naj bi vlada nadaljevala z reševanjem vprašanja izbrisanih tako imenovanih izbrisanih. Po današnji razpravi zato pričakujemo, da bo vlada na sploh odgovorila bolj jasno, kot je danes to storila seveda v okviru času, ki ga ima na voljo, kaj bo v zvezi s to problematiko naredila, kdaj in kako. Na vladi je, da prevzame vse korake in odgovornost za problem, ki jo je še nedavno tako močno vznemirjal in zaskrbljeval. Poti so dane, podlage so pripravljene, preprek ne bi smelo biti. Imamo odločbo ustavnega sodišča, ki bi bila lahko že realizirana, imamo skoraj do konca pripeljan sistemski zakon, ki ga velja izpeljati, imamo izbrisane, ki čakajo, imajo opozicijo, ki bo pravne in z ustavno odločbo utemeljene rešitve podpirala še naprej. Imamo opozicijo, ki po predstavitvi stališča poslanske skupine še vedno manipulira, ampak imamo še varuha, ki mu ni vseeno, imamo evropske institucije, ki so na preži, imamo sklep kolega Ruparja oziroma komisije, ki mu ne nasprotujemo in imamo pravno državo, ki jo je treba spoštovati. V imenu varuha, izbrisanih, ustave, pravne države in LDS, spoštovana vlada, čakamo na vas, čakamo na vse tiste rešitve, ki po izdaji samo 4 tisoč 93 dopolnilnih odločb še vedno niso pripravljene, torej čakamo na rešitve za približno 14 tisoč izbrisanih. Za te ni potreben nobeden ustavni zakon, saj gre za materijo navadnega zakona. V naši državi ljudje ne smejo imeti občutka, da so eni take vrste, ki so pravno varnost zaslužijo, drugi pa ne. Hvala lepa.
Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Na vrsti je podaja stališča Socialnih demokratov, kolega Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Po letu dni, od kar je bilo posebno poročilo varuha preloženo, se bo državni zbor ponovno lotil vprašanja, ki že od 26. februarja 1992 povzroča nezakonito stanje za 18.305 izbrisanih. Ker nima na dnevnem redu predlogov, kako dokončno urediti to vprašanje, državni zbor na današnji seji meritornih odločitev ne bo mogel sprejeti. In prav zato je po tolikih letih poskusov reševanja morda le upravičen še kanček optimizma, da bo večina v državnem zboru vsaj načelno soglašala, da je vlada dolžna z vso odgovornostjo za ustavnost in zakonitost predlagati rešitve, ki bodo v skladu z odločbo ustavnega sodišča končno odpravile krivice ljudem, ki že desetletja prebivajo v naši državi ali pa v državi brez svoje krivde ne morejo prebivati in na tej podlagi državi vrnila ugled doma ter pred mednarodnimi institucijami za človekove pravice. To lahko stori s tem, da brez velikih razprav podpre predlog sklepa, ki ga je predlagala komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo prepričani, da je vsebina odločitev ustavnega sodišča jasna, in nesporna. Samo dobronamerno je treba te odločitve brati. Jasno je tudi, da je za spoštovanje odločitev ustavnega sodišča bistvena vsebina rešitev. In če bo vlada predlagala zakon, ki bo nesporno in v celoti sledil odločitvi ustavnega sodišča, katere izvršitev je obveznost tega državnega zbora že vsaj dve leti, bomo Socialni demokrati tak zakon podprli. Če pa bo vlada poskušala zaobiti vsebino odločbe ustavnega sodišča tako, da bi z ustavnim zakonom dejansko ponovno poskušala ohraniti krivice in da ne bi odpravila nezakonitosti, ki so bile storjene 26. februarja 1992, potem pri takšnem zakonu poslanke in poslanci Socialnih demokratov ne bomo sodelovali. Današnja razprava bo pokazala, koliko je možnosti za dostojno in korektno rešitev tega vprašanja, koliko je pripravljenosti preseči neresnice in pretiravanja, ki so se v javnosti ustvarila o ravnanju izbrisanih, in o tem, kaj naj bi vse storili hudega tej naši skupni državi. Razprava bo pokazala, ali smo pripravljeni uresničiti tisto, kar je popolnoma enostavna in nesporna odločitev. 26. februarja 1992 je bil izbris nezakonit, in treba je vrniti stalno bivališče. Od tu naprej pa je seveda mogoče vsa druga vprašanja reševati. Tudi vprašanje morda kakšne krivde posameznika, da je v določenem času je kaj storil proti tej državi, če se mu to seveda po zakonitih poteh in z možnostjo obrambe in vseh pravnih sredstev dokaže, ne pa, če to misli nekdo od poslank in poslancev, ki sovraži te ljudi in ne želi, da bi se problemi uredili. Menim, da bi bila vsaka drugačna rešitev neustrezna in da je samo na ta način mogoče razumeti individualizacijo. Kdor pa individualizacijo razume tako, da sme ta državni zbor ali on kot posameznik ocenjevati, kdo sme imeti stalno bivališče po 26. februarju in kdo ne, pa čeprav samo za en dan, ta zavestno ne razume jasne odločitve ustavnega sodišča, ker to pač v tej odločitvi piše. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo prepričani, da je po skoraj petnajstih letih od osamosvojitve, ko je postala Slovenija polnopravna članica Evropske unije in Nata, ko ima Slovenija z vsemi državami, katere državljani so izbrisani, odločne odnose in mnogo skupnih interesov in želi, da bi ti odnosi in interesi bili v bodoče še boljši. In potem, ko pričakuje, da bodo zelo kmalu tudi državljani teh držav postali državljani Evrope in bo vprašanje stalnega bivališča postalo res nepomembno, da je po vsem tem že skrajni čas, da bi se problem izbrisanih uredil, in da ne bi po nepotrebnem obremenjeval naše medsebojne odnose v domovini pa tudi ne s sosednjimi državami. Ob tem naj posebej poudarim, da Socialni demokrati že doslej nismo in še manj želimo v bodoče poudarjati krivdo kogarkoli za odločitve in ravnanja v času nezakonitega izbrisa in tudi ne ravnanja posameznikov v letu po izbrisu. Ni naš namen iz tega kovati politične točke. Mislim pa, da je skrajni čas, da človeško obravnavamo vse te ljudi in jih nehamo slikati na steno kot zločince. Menimo, da Slovenija mora biti demokratična, pravna in socialna država, da mora spoštovati človekove pravice in da samovolja nikogar tega ne sme ogrožati. Že izražena mnenja poslanskih skupin sicer morda kažejo, da nerazumevanje problema in sovraštvo do izbrisanih ostaja, toda kljub temu apeliramo na razum in strpnost pri urejanju tega vprašanja. Pričakujemo, da ga bo tudi glede na izjave gospoda ministra Mateja danes pokazala vsaj vlada, da bo res pripravila zakon, ki bo v skladu z odločbo ustavnega sodišča to neustavnost izbrisa čim prej odpravil. Hvala.
Hvala. Kolegica Marjetka Uhan nam bo podala stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Lepo pozdravljeni! Na komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti smo na 1. seji obravnavali posebno poročilo varuha o problematiki izbrisanih. Poročilo je posebej obravnavalo obdobje od leta 1995 pa do odločbe ustavnega sodišča leta 2003. Obravnavani so tudi posamezni primeri in težave ljudi, ki nimajo statusa državljana ali tujca, in videnje reševanja problematike izbrisanih s strani varuha. Stališče Nove Slovenije je bilo in ostaja, da je potrebno vprašanje izbrisanih urediti z ustavnim zakonom. Tega mnenja smo tudi danes. Pokazalo se je, da je to edina možna rešitev, kajti tehnični zakon, ki naj bi to vprašanje uredil, so državljani na referendumu zavrnili. V Novi Sloveniji smo za pravno državo, za popravo krivic, in zavedamo se, da je morda nekaj posameznikov res imelo objektivne težave, da si niso uredili statusa, in sicer, da resnično niso vedeli, ali da so bili kot otroci rojeni v drugih republikah in jih starši niso vpisali kot slovenske državljane ali pa da so imeli težave pri pridobivanju dokumentacije v svojih lastnih republikah. Slovenska država je leta 1991 ob nastanku države ponudila možnost državljanom drugih republik bivše Jugoslavije, da se odločijo, ali za slovensko državljanstvo ali za tujce s stalnim bivališčem. To je bila hkrati tudi obveza, da spoštujejo red novonastale slovenske države. Približno 170 tisoč ljudi je to vzelo resno, drugim, 18.000 se to ni zdelo pomembno, razen tistih, ki sem jih že omenila, ki so morda imeli težave z birokracijo v svoji republiki. Šest mesecev je bilo časa za pridobitev državljanstva, osem za ureditev stalnega bivališča. Celo poklicani so bili, vsaj v Ljubljani je bilo tako, da si naj uredijo status. Pozvani so bili s strani predsednika države, obveščeni preko medijev in tako naprej. Ne, ni bilo premalo časa, le potrebe večina ni čutila, da bi uredila svoj status oziroma mirno lahko rečemo, da si ga večina teh tudi ni želela. Enostavno niso verjeli, da bo Republika Slovenija postala neodvisna, še manj, da bomo člani Evropske unije. Več kot 10 let neurejenega položaja, toliko tisoč prebivalcev v Sloveniji, pa želi rešiti ustavno sodišče s svojo odločbo iz leta 2003, ki pa po mnenju Nove Slovenije krši s svojo vsebino temeljno ustavno listino, sprejeto leta 1991, ki v svojem 13. členu govori, da so morali imeti državljani drugih republik stalno prebivališče v Republiki Sloveniji na dan plebiscita, 23. decembra 1990, in da so tu tudi dejansko živeli. Tako je ustavno sodišče prevzelo pravzaprav funkcijo zakonodajalca in minister Bohinc je mnogim izbrisanim že izdal odločbe na podlagi odločbe ustavnega sodišča. Veliko je bilo o tem že izrečenega, veliko je bilo kot že rečeno, poskusov rešitve problema. Zgodila sta se še dva neuspešna zakona, tehnični in sistemski, za časa ministra Bohinca, in izdajanje odločb o bivanju brez pravne podlage. Nekaj tisočim izbrisanim se je status rešil. S tehničnim zakonom ali sistemskim zakonom pa se ne bi reševalo samo statusa, ampak omogočila bi se tudi pravna podlaga za odškodnine posameznikom s strani slovenske države. Nekaj odškodninskih tožb je vloženih, najvišja menda 360 milijonov tolarjev. 95% udeležencev je na referendumu zavrnilo tehnični zakon in tako reševanje izbrisanih. V Novi Sloveniji vidimo rešitev za dejanski problem z individualnim reševanjem, brez možnosti za velike odškodninske zahtevke. In to bi lahko rešili z ustavnim zakonom. Ne varuh, ne pravnik gospod Krivic, ki je zastopal Društvo izbrisanih, pa o tej poti, kot tudi o izidu referenduma nočeta nič slišati. Sprememba temeljne ustavne listine je bila vložena s strani koalicije Slovenija, pa potem umaknjena, ko je minister Bohinc začel izdajati odločbe in prevzel odgovornost za vse posledice, ki so nastale na podlagi tega. Še enkrat: Izbrisani so dejstvo v Sloveniji. S strani Nove Slovenije ponujamo rešitev s spremembo temeljne ustavne listine in reševanje posameznih primerov. Poskusi reševanja z drugimi zakoni so že padli v vodo. Hvala lepa.
Hvala vam. Sledi predstavitev stališča oslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Poslanec Jakob Presečnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Ne glede na obravnavano poročilo varuha človekovih pravic, ki je v celoti enostransko usmerjeno, želim v tem mnenju predstaviti stališče poslanske skupine SLS do problema tako imenovanih izbrisanih. Poslanska skupina SLS se je že vseskozi prizadevala za ureditev problema tako imenovanih izbrisanih. Vseskozi smo že v prejšnjem mandatu poudarjali, da je edina možna rešitev ustavni zakon, s katerim bi razrešili problem in tudi priznali morebitno odškodnino vsem, ki bi jim ob individualni obravnavi bilo oškodovanje tudi dokazano in ugotovljeno stalno bivanje v Republiki Sloveniji od 26. februarja 1992 dalje. Zato poudarjamo, da so bile izdane odločbe nezakonite, saj nimajo podlage v nobenem zakonu. V zvezi s tem stališčem bomo seveda tudi na seji državnega zbora pri tej točki tudi ravnali. Hvala lepa.
Hvala vam. S tem smo končali s predstavitvami stališč poslanskih skupin! Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Besedo ima poslanka Majda Potrata.
Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod Matjaž Hanžek s sodelavcem. V dvorani državnega zbora se marsikdaj slišijo besede, ki spominjajo na pomembne zgodovinske prelomnice. Na današnji dan je padla Bastil. Čeprav se je ob praznovanju 200-letnice francoske boržuazne revolucije se pokazalo, kako so interpretacije tega dogodka lahko različne, naj vendarle povem, da je to neizpodbitno dogodek, ki je prinesel ljudem spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin. In zato bo, ne glede na to, kakšen ima kdo odnos do revolucij, ostal zame svetel zgodovinski trenutek. Na to opozarjam zaradi tega, ker govorimo danes ravno o tem, ali smo pripravljeni slehernemu človeškemu bitju priznati človekove pravice in mu omogočiti, da jih tudi v polni meri uveljavlja. S tem je zvezana tudi pravica do svobodne odločitve o ureditvi lastnega statusa. Redkokdaj se zgodi, da ureditev položaja ljudi, ki jim je bila storjena krivica, naleti na tako nasprotujoča si stališča. Za prizadete je kaj slaba tolažba, če sicer večina tistih, ki govorijo o usodi 18 tisoč 305 ljudi ugotavlja, da jim je država storila krivico, če v isti sapi, potem postavljajo številne pogoje, ki kažejo na to, kaj si v resnici mislijo. Če je bilo leta 1995, ko je varuh človekovih pravic prvič opozoril na problem, takrat je uporabil izraz "zatečenih oseb" in pomanjkljivo zakonodajo, še razumljivo, da ni bilo odmeva na ta njegova opozorila, ker je bil čustveni naboj po osamosvojitvi še premočan, je pa 10 let od prve omembe problema, na katerega je opozoril tedanji varuh človekovih pravic, gospod Ivan Bizjak, še razumljivo, da ostajamo nemi in brez odgovorov, je pa 10 let po tem prvem opozorilu in po odločbi ustavnega sodišča res že skrajni čas, da zadevo uredimo. V naravi dela varuha človekovih pravic je, da gradi na posamičnih primerih, ker se nanj obračajo tisti, ki ob storjeni krivici zmorejo dovolj moči ali pa, da so dovolj obveščeni ali ozaveščeni, da poiščejo pot iz krivice. In kot ni mogoče zapovedati sočutja s trpečimi, tudi ni mogoče zapovedati nekomu, da sprejme državljanstvo neke države, če ima že državljanstvo neke druge države, ni mu pa mogoče odreči pravice statusa stalnega prebivanja, če tega ima. Če bi se sama kdaj znašla v situaciji, da bi se za to, da bi si lahko uredila svoj status, morala odreči slovenskemu državljanstvu, sem, tako kot sedaj mislim, prepričana, da tega ne bi sprejela in bi si pač poskušala urediti položaj tako, kot bi ga bilo mogoče. Da pa ne bi vendarle tavali v temi in ker smo slišali, da je komisija sprejela škodljivo priporočilo, naj vendarle iz magnetogram preberem tole. "Sprašujem, ali ima še kdo drug kakšne predlog priporočila? Ja, izvolite, gospod Rupar. Pavel Rupar: Hvala lepa. Torej naš predlog priporočila je sledeč. Vlada in pristojna ministrstva naj glede na ugotovitve varuha človekovih pravic, da položaj izbrisanih še ni dokončno urejen, stori vse, kar je potrebno, da se položaj uredi v sistemskem zakonu o izbrisanih." Ker sem vztrajala, da naj bo priporočilo zapisano, člani komisije pa so menili, da zapisa ni potrebno sem, izpuščam del magnetograma, potem povedala tudi tole: "Glede na to, da ste pa vi edini pravzaprav tisti, ki ste dali priporočilo, potem mislim, da bi ga lahko tudi iz magnetograma razbrali, kakšna je bila natančna dikcija. Šlo je za to, da ste naložili s priporočilom vladi in pristojnim ministrstvom, da glede na ugotovitev iz posebnega poročila varuha človekovih pravic uredi v posebnem sistemskem zakonu. Pridevnik "sistemski" sem si zapolnila ustrezno. Hvala lepa. Dajem tak predlog priporočila na glasovanje. Kdo takšno priporočilo podpira?" Tako je teklo, sprejeli smo torej tisto, kar smo članice in člani komisije mislili, da je ustrezno in zato vas vabim, da to priporočilo tudi podprete. Hvala.
Hvala vam. Kolega Pavel Rupar. Replika.
Hvala lepa. Šlo je za mojo napako, kar smo takoj obvestili tako javnost kot pristojne člane te komisije. Do napake je pa prišlo zaradi nevzdržnega in, torej ne bom uporabil, da ne bom spet žalil, torej katastrofalnega vodenja seje. Toliko, kot je tam konfuznih situacij, lahko prihaja do takih napak. In to napako sem jaz seveda tudi storil. Storil sem jo pa zato, ker nisem mogel biti skoncentriran na tisto, kar je smisel oziroma kar je sporočilo poslanske skupine naše stranke. Jasno in glasno je, torej se opravičujem, da je do napake prišlo, ne morem pa opravičiti, da ste to tisti, ki zagovarjate, to namenoma spregledali. Namenoma ste spregledali in ste kot manipulacijo ponovno ponovili tisto, čeprav ste vedeli, da gre za napako, ostali kolegi koalicije so to tudi spregledali, moram povedati, ampak to preklicujem in prosim lepo, ne vam in ne Širci, ne dovolim, da uporabljate to za argumentacijo. Vaše vodenje te komisije je pod kritiko. To vemo vsi. In dovolite, da se zaradi tega lahko kdo tudi zmede. Zato lepo prosim, ne uporabljajte in ne izkoriščajte napak. Hvala.
Replike na repliko vam ne bom dal. Gospa Širca, vi pa imate repliko.
Hvala lepa. Kot članica komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti moram izjaviti, da je seja potekala v normalnem, dobro vodenem vzdušju, in kot je bil že predstavljen povzetek magnetograma, je šlo za trezen, konstruktiven in za vse sprejemljiv sklep. Hvala.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanec Alojz Sok.
Hvala lepa za besedo. Ne vem, vedno znova se v tem državnem zboru srečujemo s tem problemom in srečevali se bomo očitno tako dolgo, dokler ne bo razrešen. Več kot očitno pa seveda je, da pri razrešitvi tega vprašanja ostajamo na dveh bregovih. In če bi si vsi prizadevali ta problem razrešiti, predvsem pa seveda tudi varuh človekovih pravic, potem mislim, da bi bili bližje rešitvi, kot pa smo. V prejšnjem mandatu je opozicija pokazala namero in pa pripravljenost, da to vprašanje razrešimo. Vložili smo vendarle pobudo, in sicer spremembo temeljne ustavne listine in nakazali na kakšen način želimo to vprašanje izbrisanih razrešiti. Vendar takratna vladajoča koalicija ni imela posluha, da bi to tudi dejansko v temeljno ustavno listino zapisali in ta problem rešili. Se pravi, če statistiki na ta problem nenehno opozarjate, ste res tako zaskrbljeni in vas tako močno skrbi usoda teh ljudi, imam enostaven predlog in pa rešitev je enostavna. Pristanite na to, da spremenimo temeljno ustavno listino in problem bo razrešen. In ko bomo v temeljno ustavno listino zapisali, potem se bo seveda tudi pristopilo k temu, da bodo lahko vsi, ki ta problem občutijo, podali vlogo. Vsak primer se bo obravnavalo posamično in pa tudi višina odškodnine, nekateri namreč vztrajno ponavljate, da odškodnine po tej rešitvi ne bo, ampak vložene tožbe nakazujejo, da temu na koncu ne bo tako. Odškodnine bodo rešene. Kajti v tem, kar smo zapisali kot koalicija Slovenije takrat v spremembo temeljne ustavne listine oziroma v ustavni zakon, je, da bi eventualno odškodnina za tiste, ki se jim je dejansko krivica je zgodila, bila omejena. Takrat smo napisali 150 tisoč tolarjev. Torej o teh zadevah se je možno pogovarjati. Ali je to premalo, očitno ni veliko. In vsi seveda ponavljamo, da nekaterim od teh, ki so bili izbrisani, je bila narejena krivica, kajti državljanstva si niso mogli urediti iz nekih objektivnih okoliščin. Večina pa seveda, in tu se tudi strinjam s predstavnico Nove Slovenije, gospo Uhanovo, ki je povedala, in to tudi večkrat slišimo, večina si tega ni želela. Konec koncev, predsednik društva izbrisanih, gospod Todorovič, je na televiziji, pred kamerami, izjavil: "Tudi če bi imel možnost, si tega ne bom uredil." Se pravi, s tem je nekako kot predsednik društva izbrisanih pokazal na to, in jasno priznal, da je največ primerov teh ljudi, med temi takih, ki si pravzaprav tega niso želeli urediti. In tudi danes bi seveda bilo vprašanje, ali bi to želeli urediti. Jaz seveda razumem te napore varuha človekovih pravic, in bi pravzaprav bilo od njega za pričakovati, da bi se na vseh področjih tako angažiral, kot se pri nekaterih kategorijah prebivalcev. Ne vem, jaz sem tukaj v državnem zboru pred kratkim načel en zelo pereč problem, in sicer problem tistih, ki so najeli kredite pri Banki SIB, na podlagi sredstev, ki jih je dala nemška država, in so se vrnili. Nemčija je dala Sloveniji kredit po 2% obrestni meri, Banka SIB pa jim je potem naprej posredovala te kredite po izredno višji obrestni meri. Jaz ne vem, če se je varuh človekovih pravic recimo lotil tudi tega problema, ki je za eno določeno kategorijo zelo pereč. In bi bilo zelo dobro, če bi jim kot varuh pri reševanju tega problema pomagali. Mogoče ste se. Ne vem. Če ste se, potem ste pravilno ravnali. Če pa se v tistem primeru ne odzivate, v nekaterih pa ja, potem pa je seveda to narobe. Še enkrat. Mi danes, kot je bilo povedano, teh sklepov, ki jih je komisija sprejela, ne bomo podprli. Gospod Rupar je tudi povedal, kako je prišlo do tega sklepa, da naj se to uredi s sistemskim zakonom. S sistemskim, tehničnim zakonom, in tako naprej, smo zadeve že poskušali reševati. O tem smo imeli tudi referendum. Velika večina tistih, ki so odšli na referendum, je pač povedala, da ne želijo, da se to rešuje z nekim tehničnim zakonom v paketu, za vse istočasno. Ampak so s tem seveda pokazali na to in povedali, da želijo, da se ta zadeva sicer razreši, ampak na takšen način, da se bo obravnavalo od primera do primera. Je pa seveda sedaj dodatni zaplet še to, kar je potem počel gospod Bohinc. Sicer ne nezakonito, ampak na podlagi odločbe ustavnega sodišča. Odločba ustavnega sodišča pa je nadomestila zakon. Torej v tej državi se je zgodilo nekaj, kar sem odklanjal že takrat, in sicer, da je ustavno sodišče prevzelo funkcijo zakonodajalca. To se seveda zdi izredno sporno. In da je to sporno, tudi kaže to, da je minister začel izdajati odločbe, potem pa jih je prenehal, ker je verjetno v nekem trenutku sam spoznal, da ne ravna pravilno. Ne verjamem, da so finančna sredstva bila razlog za to, čeprav se mi zdi ta številka 36 milijonov za 4 tisoč izdanih odločb izredno visoka vsota. Izgleda, da je šlo še za eno zadevo, s katero bi se verjetno morala soočiti Kosova komisija, za neko obliko postranskih zaslužkov za določene ljudi. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima kolega Stanislav Brenčič. [[Ga ni.]] Nadaljujemo z razpravo. Kolega Vili Rezman.
Hvala lepa. V rokah držim poročilo varuha. Nekateri ste ga danes ocenili kot takšnega, da ga malo da ne ni vredno vzeti v roke oziroma, da celo papir ni vreden teh misli oziroma misli niso vredne papirja. To so povedali na ta način, kot da trosi [[...]]sodbe, o katerih sploh ni dovoljeno dvomiti in so pozabili verjetno na to, da je dvom temelj slehernega kritičnega razmišljanja. Vsi pa bi radi bili kritični. Menim, da je poročilo čisto ustrezno, da si tisti, ki nismo tekoče spremljali tega dogajanja, lahko ustvarimo sliko, da lahko potem tudi hkrati, ko o čem podvomimo, racionalno sodimo in nas tega ni treba biti sram povedati, ker to temelji na tem poročilu. Uvodničarji so pokazali, vsaj nekateri, tudi zelo različne ravni razpravljanja. Sodim, da ne bo nič napak, če rečem, da so bili nekateri govori tako rekoč averzivni, da če bolj slikovito povem, da so govorili iz želodca. In iz želodca se ne govori racionalno. Nekateri drugi so pa govorili drugače. In jaz bi se raje priklonil k temu, da razmišljamo, ko govorimo, in se ne prepustimo vegetativnemu živčevju. Ton razprav je bil tak da, ker je po naključju v tem istem Poročevalcu še neko drugo poročilo bilo objavljeno, me je takoj spomnilo na to, da se nič ne razlikuje ton razprav nekaterih od razprav, ko smo govorili o problemu nasilja v družini. Ali pa, precej podoben je bil tistim razpravam, ki smo jih poslušali, ko smo govorili o začasno razseljenih. To je torej nek skupni imenovalec v posamičnih razpravah. Jaz pa mislim, da bi se tega morali nekako drugače lotiti in ugotoviti najprej, da je izza problema izbrisanih, problem različnih vrednot, problem različnih struktur, osebnostnih, problem različnih političnih in drugih interesov, tudi problem duha časa, v katerem živimo, in mi ta duh konstruiramo. Moj ne, gre v smislu tega, da nisem privrženec počeznih razprav pro et contra. Nisem za to, da bi sedaj ocenjevali posamične osebnosti, da bi skušali izbrskati iz preteklosti vse, kar je kdo kdaj slabega storil. Zavedajoč se, da mi kdaj kaj slabega storimo, in da so tudi tisti, ki so označeni pod pojmom "izbrisani", kdaj kaj slabega storili. Vsaj nekateri. Ampak to nima zveze s problemom. Prav nobene zveze s tem problemom, s katerim se mi sedaj ukvarjamo, jaz tukaj ne najdem. Moj "da" gre v tem smislu, da absolutno se sodaliziram s stališčem, ki ga je gospod Žnidaršič kot stališče poslanske skupine DeSUS predstavil, in gre moj "da" torej za to, da spoštujemo odločbe ustavnega sodišča, da nas pri tem želodec ne bi preveč bolel. Čim prej moramo to zadevo urediti na pravni način, na tak način, ki bo med drugim tudi pravičen, čeprav ni direktne zveze med pravom in pravičnostjo, ampak skušajmo kdaj, bi rekel, to dvoje tudi povezati. Zato bom jaz to priporočilo podprl in si bom na ta način skušal povrniti nekaj vedrine, ki je izginila takrat, ko smo v tistem trenutku, ko smo začeli razpravo na agresiven način in na ta način si bom skušal povrniti nekaj samospoštovanja, ki bi ga v tem državnem zboru lahko bilo po moji sodbi kaj več.
Hvala. Besedo ima Martin Mikolič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni. Tudi sam sem mnenja, kot je tudi stališče naše poslanske skupine, da le skozi ustrezni ustavni zakon lahko rešimo nastalo situacijo glede izbrisanih. Na podlagi 40. člena zakona o državljanstvu, sprejetega pred osamosvojitvijo in pred sprejetjem ustave, je lahko pridobil državljanstvo Republike vsakdo, ki je zanj zaprosil, če je stalno prebival v Sloveniji na dan 23. decembra 1990, torej na dan plebiscita, na katerem so lahko glasovali vsi prebivalci Slovenije, ne glede na njihovo republiško državljanstvo. Ravno na podlagi tega 40. člena zakona o državljanstvu je pridobilo državljanstvo Slovenije preko 175 tisoč državljanov drugih republik nekdanje Jugoslavije, kar pravzaprav znaša nekaj več 9% celotnega prebivalstva Slovenije. Dejstvo je, da primer izbrisanih in konflikt, ki je v prejšnjem mandatu nastal med zakonodajalcem in državnim zborom ter ustavnim sodiščem, z navadnim zakonom ali z odločbo enega od teh organov ni možno rešiti. Ustavno sodišče je s svojo odločbo, ki je veljavna, poseglo v ustavni zakon o izvedbi temeljne ustavne listine. S tem je nastal konflikt na ustavnopravni ravni, ki ga je možno rešiti samo z ustreznim ustavnim zakonom. V poslanski skupini Nove Slovenije smo za to, da se morebitne krivice, ki so nastale, popravijo, vendar ne enostransko, kot nekateri želijo, ampak pravično, trezno, predvsem pa razumsko. Potrebno je individualno obravnavati dejansko stanje posameznikov, javno opredeliti eventualna odškodninska vprašanja in vprašanja retroaktivnosti. Veste, prav je, da se večkrat ponovi, in to predvsem zaradi tistih, ki jim je bilo vseeno za samostojno Slovenijo, zakaj se s tako intenzivno vnemo kot za izbrisane ne zavzemamo za tiste, marsikomu še danes dobro poznane, ki so bili pred 60-imi leti nasilno izbrisani iz državljanstva. Praviloma si je za državljanstvo potrebno resno prizadevati z lojalnostjo, pripadnostjo, znanjem jezika in še z marsičem drugim. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič. [[Ga ni.]] Besedo dajem Miru Petku.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Posebno poročilo varuha človekovih pravic o problematiki izbrisanih gotovo kaže na kompleksnost problematike, na problem, ki ga država v dobrem desetletju ni uspela rešiti, to je na problem, ki je v minulih letih precej zastrupljal slovensko javnost. Tudi iz varuhovega uvoda v tem poročilu je razvidno, da je Slovenija ob svojem nastanku bila precej odprta država, saj je v izjavi o dobrih namenih vsem pripadnikom drugih narodov in narodnosti zagotavljala pravico do vsestranskega, kulturnega in jezikovnega razvoja. In dalje, vsem s stalnim prebivališčem je dajala možnost, da pridobijo državljanstvo, če to želijo. Zakon o državljanstvu je v svojem 40. členu vsem pripadnikom nekdanjih jugoslovanskih republik, ki so imeli na dan plebiscita, to je 23. decembra 1990 leta, prijavljeno stalno prebivališče in so tukaj tudi dejansko živeli, pridobitev slovenskega državljanstva brez kakršnihkoli pogojev, če so zanj zaprosili. In večina si je ta status tudi uredila. Tistim, ki jim je država s svojimi postopki kasneje naredila kakšno krivico, vsem tem mora država krivico popraviti, toda od primera do primera. Gotovo pa ni dopustno, da nekateri izbrisani pri doseganju svojih ciljev ubirajo nelegitimna pota. To je z izsiljevanjem in z grožnjami ter ogrožanjem drugih ljudi in premoženja, kar se je nedavno dogajalo v Dravogradu. Od tovrstnih groženj pa do terorizma je namreč le mali korak. Seveda ob tej priložnosti ni mogoče mimo tiste populacije izbrisanih, ki so kot pripadniki JLA bili med agresorji na Slovenijo. In kot vemo, takrat so bile na slovenski strani tudi žrtve. Res v Sloveniji ni bilo kakšnih primerov, ko bi bili pravnomočno obsojeni zaradi agresije na Slovenijo, ker slovenska razsodišča o tem niso kaj veliko razsojala in presojala. Ob agresiji na Slovenijo niso bile samo žrtve, temveč tudi velika materialna škoda. Omenil bom primer, kako je slovenjgraško okrožno tožilstvo v primeru, ko so prebivalci Dravograda terjali poplačilo za nastalo škodo zaradi agresije JLA na Dravograd, takrat slovenjgraško tožilstvo razsodilo, da je šlo za neznanega storilca in je kazensko ovadbo zavrglo. Torej po logiki tožilstva so leta 1991 SLovenijo napadli neznani storilci. Na drugi strani pa so zavarovalnice zahtevke za škodo zavrnile, češ, da je šlo za vojno. V vsaki vojni so poraženci in zmagovalci. V tej vojni za Slovenijo pa je neobičajno to, kar se je zgodilo prav tako na Koroškem, to je, da so po plačilo in nagrado prišli tisti, ki so bili dokazano na strani agresorjev. Tiste Slovence, ki so se na Koroškem borili za samostojno Slovenijo, pa so nekateri poskušali prikazati kot vojne zločince in so jih pošiljali v Haag. To sprevrženo logiko je prejšnja vladajoča elita spremljala oziroma jo je celo spodbujala in vse skupaj je kulminiralo v znani aferi "Vič-Holmec", o kateri se je ravno tukaj precej razpravljalo. Zato smo Korošci do teh zadev precej občutljivi. Tako kot je krivično, če bi vse izbrisane na osnovi nekaterih posameznih izpostavljenih izbrisanih, ki imajo tudi kriminalne dosjeje, enačili s kriminalci kar vse povprek, tako je tudi krivično, da se Korošce in celotno koroško pokrajino predstavlja kot nestrpno eksotično slovensko pokrajino. Takšno krivično in prenapihnjeno ustvarjanje javnega mnenja škoduje Sloveniji in se pozna tudi v evropskem prostoru, saj nekatere evropske raziskave javnega mnenja Slovenijo glede nestrpnosti uvrščajo v sam evropski vrh. To je izkrivljena podoba o Sloveniji, in tega si ne zaslužimo. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala spoštovani predsedujoči! Izgleda, da bomo za izbrisane namenili kar nekaj sej v državnem zboru. Pa vendar, rad bi poudaril to, kar me po eni strani zelo žalosti. Za vojne veterane ne znamo ustrezno zakonsko poskrbeti. Celo za družinske člane tistih, ki so resnično padli za svobodo, ne znamo poskrbeti. V Sloveniji imamo dejansko 94 tisoč nezaposlenih, 40 tisoč novih se obeta, več kot 200 tisoč jih je na robu revščine. Za mene so izbrisani problem, ki ne obstaja. Lahko bi rekel mogoče celo prebrisani, ne izbrisani. Več primerov imate, celo med njimi generale, kot je gospod Aksentijević, ki danes zahtevajo milijonsko odškodnino. Mediji jim posvečajo nenormalno veliko pozornost. In naravnost sramotno je, da lastnih problemov ne znamo reševati, posvečamo se takim problemom, v tako velikem obsegu, in tratimo prepotreben čas, ki bi ga lahko usmerili, in energijo, ki bi jo lahko usmerili v druge, prepotrebne probleme v državi. Hvala.
Hvala. Besedo ima Drago Koren.
Hvala za besedo, predsedujoči. Problem izbrisanih prav gotovo obstaja. Poročilo varuha človekovih pravic na to temo je obsežno. Moti me to, da se poročilo dotika le ene kategorije izbrisanih, pozablja pa na vse druge kategorije, ki so po mojem prav tako pomembne. Še vedno imamo veliko število izbrisanih, ne samo iz uradnih evidenc, ampak dejansko fizično maltretiranih in likvidiranih po drugi svetovni vojni. S temi se nočemo ukvarjati. Vsaj predsednik države je 11. junija na Teharjah v svojem govoru jasno in glasno povedal, kaj se je v tistem času pri nas dogajalo. Varuh človekovih pravic je na to temo očitno pozabil. Pozabil pa je tudi na izbrisane Slovenke in Slovence, ki smo jih oziroma so jih izbrisali mladi slovenski kapitalisti. Ljudje, ki kljub pridnemu delu in lojalnosti do Slovenije po več mesecev ne dobijo plače. Ali niso izbrisani tudi tisti, ki jim delodajalci niso plačevali prispevkov, in jim tega niso povedali? Vseh teh v poročilu varuha človekovih pravic ni zajetih. Pa jih ni tako malo. Res pa je, da so ti ljudje dobri državljani Republike Slovenije, da ne organizirajo javnih protestov, da se ne odločajo za gladovne stavke, čeprav dostikrat nimajo kaj dati v lonec. Nimajo pa tudi dobrih brezplačnih pravnih svetovalcev in zastopnikov, ki bi se zavzeli za njihove pravice, in očitno tudi nimajo varuha človekovih pravic. Imajo pa mirno in čisto vest, da so bili ves čas svojega življenja pošteni državljani naše države. Problem izbrisanih, ki jih obravnava poročilo, je potrebno rešiti. Pri reševanju je potrebno vsak primer posebej pogledati. Mnogi izmed izbrisanih se namreč po lastni volji niso hoteli prijaviti ali vpisati iz sebičnih, preračunljivih razlogov. Hvala.
Hvala vam. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Jožef Jerovšek. [[Ga ni.]] Besedo dajem kolegu Jožefu Školču.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi, kolegice, varuh človekovih pravic! Mi bi morali danes razpravljati o tem poročilu in sklepu, ki ga je pripravilo matično delovno telo. Mislim pa, da je, glede na povedano, potrebno govoriti tudi o stvareh, ki so bile v razpravi danes ponovno povedane, če ravno so bile že velikokrat razčiščevane. Če grem po vrsti, je žalostno, da se deset let skoraj zapored srečujemo z istim poročilom in istim problemom in posledično z večjimi stiskami ljudi in tudi s spoznanjem, da je država, državni uradniki, pa tudi politika, bili nesposobni ta problem razrešiti. Če izvzamem redko institucijo, ki sliši na ime ustavno sodišče. Tudi danes je slutiti, da ta problem ne bo tako hitro rešen, kot bi moral biti. V čem vidim to zloveščo napoved? Najprej v nastopu ministra Mateja. Kaj nam je povedal minister v svojem skopem nastopu? Da so se odločbe nehale izdajati koncem prejšnjega mandata. Sprašujem ga, zakaj je to tako. Ali odločba ustavnega sodišča ne velja več ali misli, da je veljala samo za prejšnji mandat? Ravno tako ga sprašujem, kaj je z obljubo, njegovo in vladne koalicije, da bo do meseca junija pripravila ustrezno zakonsko rešitev tega problema. Danes smo meseca junija in te rešitve ni tukaj. Kaj je s tako opevano učinkovitostjo, kaj je z dano besedo? Zakaj ni temu tako? Potem smo imeli tukaj nastope treh poslanskih skupin, gospoda Petan, gospe Uhanove in gospoda Presečnika, ki poskušajo ta problem prevaliti na problem državljanstva. Vsaj za dva od teh govorcev bi moral povedati, da se sprenevedata glede tega vprašanja. Pri vprašanju izbrisanih ne gre, kot je bilo tu že neštetokrat povedano in kot je zapisano v odločbi ustavnega sodišča, za vprašanje državljanstva, ampak za vprašanje tega, da bi lahko v Sloveniji na zakonit način živeli kot tujci. Sam sem v tej dvorani še eden redkih ljudi, ki so precej trmoglavo sodelovali pri pripravi osamosvojitvenih aktov in tudi te temeljne listine in vseh teh zakonov, ki so s tem povezani. Imam zelo natančno v spominu, kaj se je takrat dogajalo, kaj se je takrat hotelo doseči, kaj se je takrat vsem prebivalcem Slovenije obljubilo. Nič od tega kar je bilo danes tu povedano, češ, da gre za neko nemarnost, ni res. V teh aktih se je po eni strani uredilo vprašanje državljanstva, normalno za tiste, ki so ga imeli, da iz tako imenovanega republiškega državljanstva dobimo, bom rekel, zares stvarno državljanstvo. Uredilo se je to, kar kolegi iz Nove Slovenije pravijo, da nikogar ne zanima, da vsi tisti Slovenci, ki so Slovenci po rodu, lahko pridobijo na poseben način državljanstvo, bodisi da so državljani drugih republik nekdanje skupne države, bodisi da živijo v zamejstvu, bodisi da so živeli v tako imenovani diaspori. To je zakon o državljanstvu prinesel. In na ta način je bilo omogočeno, da so si državljanske pravice povrnili tudi tisti ljudje, ki so bežali po drugi svetovni vojni in njihovi potomci. O tem smo takrat razmišljali. Ravno tako smo razmišljali o tem, ali avtomatično z zakonom podeliti državljanstvo vsem, ki so imeli stalno bivališče v Sloveniji. In tu bi vas prosil, če zelo natančno poslušate to dilemo, ki je bila takrat. Ta opcija je bila resno v igri, ampak prevladalo je neko liberalno stališče, da nikomur ni mogoče vsiliti državljanstva, če ga noče, da bi lahko to bilo narobe in zato je prišlo do te rešitve, da se v šestih mesecih zaprosi za državljanstvo s pogojem, da so stalno prijavljeni na nek datum v Republiki Sloveniji, to je, bom rekel, ta zgodba. Podelitev slovenskega državljanstva z zakonom nekomu, ki tega ne bi hotel, tudi danes menim, bi bila nespametna, verjetno za te ljudi vsiljena, lahko ravno tako predmet kakšne vrste poročil o kršenju osebnih pravic, zagotovo pa bi bila ta kršitev manj dramatična od te, ki jo imamo danes pred očmi. Zato ponavljam, gospa Uhanova, in kolegi! Ne gre za to, da ti ljudje niso hoteli državljanstva, naša ideja takrat je bila, da lahko ostanejo v Republiki Sloveniji tujci. V tem je vsa zgodba. In da ostanejo tujci na zakonit način. Ustavno sodišče je pa v svojih odločbah, in to mislim, da že v tisti iz konca devetdesetih let, povedalo nekaj, pred čemer si vsi zatiskajo oči. Tudi prejšnja vlada, da ne bo nesporazuma, in vlada, ki je to zagrešila, da je šlo za nezakonit izbris. Nezakonit v dveh smislih. In tu je odgovornost države, da to nezakonitost popravi. Nezakonit v smislu, da ni bilo zakonske podlage za to tako imenovano premeščanje evidenc, in nezakonit v smislu, da niso bile posameznikom izdane odločbe, da bi vedeli, kaj se jim je zgodilo. Zato govorjenje o tem, da je bil kdo h čemu pozvan, nima nobene resne teže, ker nihče ni dobil odločbe, da mu je prenehal ta status zakonitega, do takrat, prebivalca, prebivalke Republike Slovenije. To je, kolikor je mogoče imeti razuma pri tem brez gneva, teža problema. Seveda so se te napake, ki sem jo jaz svoj čas drugače poimenoval, pa ne bi rad sedaj speljal diskusije drugam, vsi ustrašili, in je seveda niso hoteli priznati. Ne glede na to, da jo je pravzaprav razkrilo ustavno sodišče. S tega vidika tudi mi, ko čakamo na to, da bodo ti ljudje dobili za nazaj urejen status, s takšnim ali drugačnim aktom, ne bomo pridobili novih državljanov, kot marsikdo misli, in novih volivcev, kot marsikdo misli. Tujci, razen za lokalne volitve, če se prav spomnim, v Republiki Sloveniji nimajo te splošne volilne pravice. S tega vidika je ta očitek, ki se stalno ponavlja, netočen, zavajajoč, nekorekten, in poskuša stvari premeščati na nek drug teren. Nadaljnji paradoks te razprave je, da se po eni strani reče, da ni mogoče kar celi skupini dati za nazaj tega statusa, ne glede na to, da je bilo to pravzaprav celi skupini narejeno, tako rekoč čez noč, in kot sem že rekel, brez odločb. Ampak v čem je paradoks, da se reče, hočemo individualno obravnavo v tem strupu, ki ga pa zlivamo na te ljudi in smo ga v večji meri prej, pa jih počez ocenjujemo kot, ne vem, danes smo, recimo, slišali Balkance, lovce na odškodnine. V preteklih diskusijah smo slišali še marsikaj hujšega, kot agresorji in tako naprej, in dopuščamo izjemo, da je mogoče kdo drugačen. Kakšna je vaša morala, da po eni strani zahtevate individualno obravnavo, po drugi strani pa jih stigmatizirate kot skupino? Kje je tukaj vaša doslednost? Kje je vaša spoštljivost vsakega, ki ima težavo, posebej? Še bolj zaskrbljujoče je, da se ta problem poskuša premestiti v tisto dobo, ki se ji reče vojna za Slovenijo. To, oprostite, urejanje teh stvari s tem nima neposredne zveze. Pomeni pa to premeščanje v to dobo podtikanje, da pravzaprav, kot je bilo danes tukaj slišano, da mi s tem, ko bi te obravnavali enako, kot druge branilce, bi spregledali, da so bili pa oni proti Sloveniji. Lepo vas prosim! Mi v bistvu s takimi diskusijami obdolžujemo v tem primeru 18 tisoč, realno pa ne vem, tistih 27, 28 tisoč ljudi, kolikor jih ni zaprosilo, za razliko od drugih za te papirje, da so se dejavno borili zoper samostojnost Republike Slovenije. To naredi parlament namesto drugih. In da končam, jaz se čudim kolegu Ruparju, ki je tokrat sicer rekel, da je naredil napako, ampak to je tako kot pri nogometu. On je dal [[...]]
Gospod Školč, zaključite prosim.
[[...]]avtogol. Vsi so to videli, sodnik bi ga zagotovo priznal, in to je to.
Prisotne poslance in poslanke seznanjam, da je čas za razpravo v okviru poslanske skupine Liberalne demokracije potekel. Preden pa dam repliko gospe poslanki Uhan, pa dovolite samo, da vas seznanim. Predlagatelj današnjega gradiva je varuh človekovih pravic. Priporočilo h gradivu je podalo matično delovno telo, torej komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Hočem vam povedati, da vlada Republike Slovenije ni ne eno ne drugo, zato tudi nima možnosti odgovarjati na zastavljena vprašanja. Zato prosim vse nadaljnje razpravljavce, naj ne uberejo poti kolega Školča in zastavljajo vprašanja vladi, ker vlada enostavno po poslovniku ne more na njih odgovoriti. Dva sta javljena k repliki. Prva je na vrsti poslanka Uhan, potem kolega Rupar.
Hvala lepa. Gospod Školč, ne gre za to, da ne bi dobili, če bi zaprosili. Dobili bi. Vsem je bila dana možnost, vsem državljanom, ki niso bili rojeni v Sloveniji. [[...]] [[Glas iz ozadja.]] [[...]]Seveda gre. [[...]] [[Glas iz ozadja.]] [[...]]
Prosim, ne motite seje.
Za status tujca ali državljanstvo moraš imeti stalno bivališče. Za to gre.
Besedo ima samo poslanka Uhan. Nadaljujte prosim.
Besedo ima samo poslanka Uhanova. Nadaljujte prosim.
Če bi zaprosili, bi dobili eno ali drugo. Pa niso zaprosili. Za to gre. In s strani države so bili pozvani. In če je uredilo to 170 tisoč ljudi, ne vem, zakaj ne bi moglo še tistih 10%. [[...]] [[Medsebojno pogovarjanje.]] [[...]]
Hvala. Repliko ima kolega Pavel Rupar.
Hvala. Gospodu Školču samo toliko. Jaz sem enkrat v življenju 7 let dokazoval, da sem se zmotil, ne da imam prav. Da sem se zmotil. Vsa sodišča, ki jih ima pod kontrolo, strogo kontrolo, Liberalna demokracija in Združena lista so dokazovala, da se nek državljan ne more zmotiti. To so dokazovali. In dovolite mi, da to pot tudi povem, da sem se enostavno zmotil. In da, kolikor se jaz spoznam na nogomet, da je zelo malo avtogolov namerno zabitih. Navadno so zaradi napake, nevednosti ali zgolj slučajno. In lepo prosim, upoštevajte, da se v tej državi nekdo lahko tudi zmoti. Nismo vsi Liberalni demokrati in nezmotljivi. Veste, da se tudi lahko navaden državljan zmoti. Jaz nisem nič več kot samo to.
Hvala. Kolega Školč, četrtič vas opozarjam, ne govorite, kadar nimate besede. Vaš čas ste porabili. Bodite toliko korektni do državnega zbora in pustite, da vodim sejo jaz, vi pa se ne oglašajte. Nadaljujemo na podlagi prijavljenih poslancev in poslank. Sledi razprava Antona Kokalja. [[Ga ni.]] Besedo ima Dimitrij Kovačič. Se odpovedujete. Besedo ima magister Branko Grims. [[Ga ni.]] Besedo ima Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom v tem delu pravzaprav zelo kratka. Izhajala pa bom iz uvodne predstavitve gospoda Hanžka, varuha človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Pa ga bom poskušala, kakor se da natančno, povzeti. Rekel je, namen poročila je zgolj predstavitev dela varuha v desetih letih. Izhajajoč iz tega, se pravzaprav sprašujem, o čem se danes odloča oziroma kaj pravzaprav danes obravnavamo v državnem zboru. Še dobro, da sem si uspela poročilo prebrati. Varuh je ne nazadnje tudi dejal, da poročilo naj bi bilo le prikaz, kako je to problematiko razumel varuh, kaj je počel v preteklih devetih oziroma desetih letih in kaj je predlagal politiki. Gre torej potemtakem zgolj za subjektivno oceno varuha človekovih pravic. Moram reči, da kakršnokoli objektivno ocenjevanje tega, kar je varuh danes dejal, je pravzaprav zgolj, ne vem, po moji oceni nesprejemljivo in neresno tudi za ta državni zbor. Ne nazadnje sem danes slišala tudi s strani DeSUS-a, pa bom v navednicah poskušala povzeti. "Za to je bil varuh tudi imenovan." Konkretno je bilo govora o tem poročilu, da predstavi poročilo. Zanimiva ugotovitev. Jaz sem prepričana, da je bil varuh imenovan oziroma gospod Hanžek imenovan na mesto varuha človekovih pravic, s popolnoma drugimi nameni in drugačnimi potrebami v Republiki Sloveniji. Ob koncu pa sem slišala tudi s strani Liberalne demokracije oziroma njihovega poslanca, zastavljeno bolj retorično vprašanje: "Kje je vaša morala?" Spoštovane kolegice in kolegi, jaz upam, da si boste to vprašanje zastavili pri naslednji točki dnevnega reda, da se ne bo ponovila zgodba iz preteklega leta, ko bi se moral ta državni zbor vprašati, kje je morala poslank in poslancev, pri obravnavi zakona o zaščiti živali, ki je govoril o pravicah slepim in slabovidnim. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Jože Horvat. Replika? Izvolite.
Torej tisti, ki smo se kadarkoli ukvarjali s problemom resnice, približno [[...]]
Se opravičujem, so me opozorili, da niste bili imenovani, zato vam tudi ne morem dati replike. Poimenski dogovor je, niste bili, prosim, če nadaljujemo z razpravo. Besedo ima samo Jože Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani varuh! Nova vladajoča koalicija se torej sooča s še enim nerešenim bolečim problemom države Slovenije, s problemom izbrisanih. Spoštujem napore avtorjev danes obravnavanega poročila, vendar dvomim, da bo bistveno pripomoglo k rešitvi. Morda bo dalo novega zagona vladi, nam v državnem zboru pa dovolj treznosti in razuma, da stopimo skupaj in po mojem trdnem prepričanju edino z ustavnimi zakonom zacelimo slovensko rano. Dovolite pa za osvežitev spomina nekaj dejstev. Vsaka država ima svoje dostojanstvo in svoj pravni red. Vrh tega reda je pri nas ustava Republike Slovenije. Problem prejšnjega ministra Bohinca in drugih, ki so nas s svojim ravnanjem pripeljali do še enega plebiscita za Slovenijo, tu mislim na referendum o tako imenovanem tehničnem zakonu o izbrisanih, se začne pri nespoštovanju ustave Republike Slovenije. Imenovani minister in pred njim ustavno sodišče sta pozabila na temeljno ustavno listino o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, ki jo je sprejela skupščina Republike Slovenije na skupni seji vseh zborov 25. junija 1991. V prvem členu temeljne listine piše, da je Republika Slovenija samostojna in neodvisna država in za njo preneha veljati ustava SFRJ. Gospe in gospodje, 25. junija 1991 je nastala tukaj nova država z vsemi posledicami, ki iz tega izhajajo. Nova oblast se je zavedala vprašanj, povezanih s prebivalci iz nekdanjih drugih jugoslovanskih republik. Ponudila jim je možnost za hitro, enostavno in poceni pridobitev državljanstva. Čas za pridobitev državljanstva je bil omejen na 6 mesecev in 8 mesecev za stalno bivališče. Jasno je bilo, da bodo morali tisti, ki niso želeli slovenskega državljanstva, formalno urediti svoj status kot tujci. Številni so to storili, nekateri ne. Tu, spoštovani, se začne razlikovanje med tistimi, ki so na podlagi majniške deklaracije hoteli samostojno Slovenijo, in tistimi, ki so na podlagi tako imenovane temeljne listine želeli še naprej Jugoslavijo. Hvala lepa.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Miran Potrč.
Hvala lepa. Poskus razprave o posebnem poročilu varuha je pač optimistična želja, da bi tudi ta državni zbor spoznal, da končno mora uresničiti odločbo ustavnega sodišča. Jaz sem bil v svojem uvodu še vedno nekaj optimista in pričakoval, da se bo dejansko zgodilo. Zdaj tega ne verjamem več. Zaslepljenost pri nekaterih, sovraštvo pri drugih, dvoličnost pri tretjih je pač tako daleč šlo, da enostavno mislijo, da so več od ustavnega sodišča, da lahko presojajo, kaj se mora v pravni državi s strani odločbe ustavnega sodišča izvršiti, kaj pa ni treba, da se izvrši. Da z dejstvom, da so prevzeli oblast, imajo tudi vso pravico in vso odgovornost krojiti usodo ljudi, ki jim je ustavno sodišče reklo, da jim je bila s strani države storjena krivica. Na žalost, sam sem bil optimist in pričakoval nekaj drugega, resnično, zdaj mi ostaja samo še, da verjamem, da bo vsaj vlada, ki mora na enak način ali pa še bolj skrbeti za zakonitost, del tega upoštevala. Naj povem, odgovornost je na vladajoči koaliciji. Štel sem se odgovornega pomagati, dobro ali slabo, pri reševanju tega problema, dokler sem bil v vladajoči koaliciji. Zdaj te odgovornosti ne čutim v enaki meri. Vi, gospodje iz vladajoče koalicije, boste še naprej cel svoj mandat dovolili, da ostaja neuresničena odločba ustavnega sodišča, da se godi krivica 18.305 ljudem, ali pa boste pripravljeni to rešiti. Če boste korektno ravnali z odločbo ustavnega sodišča, boste rešili tako, da ne boste potrebovali nobenega ustavnega zakona. Če boste hoteli izigrati odločbo ustavnega sodišča, boste spreminjali celo temeljno ustavno listino, ki smo jo štirinajst let nazaj sprejeli. Prosim in pričakujem, da se bo vlada končno lotila reševanja tega vprašanja. Če se bo lotila tako, kot veleva odločba ustavnega sodišča, bomo pri tem sodelovali, drugače bo Slovenija imela ta madež na sebi, pa kakorkoli kdorkoli od vas zavestno hoče ustvarjati vtis, da nič ni kriv, da ima prav in da želi tej Sloveniji dobro. Hvala.
Hvala. Besedo ima Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Nekaj cvetk iz tega poročila, ki nam ga je danes predstavil varuh, naj bi bil, človekovih pravic. Recimo, v tem poročilu najdemo navedbo "zakon o tujcih ne vsebuje nobene druge določbe, ki bi urejala položaj državljanov drugih republik". Seveda, se strinjam, da ne. Mislim, da so obstoječe določbe o tem, kako je bilo moč pridobiti slovensko državljanstvo, dovolj jasne in ne potrebujejo nekih novih dodatkov. Citiral vam bom, recimo, 40. člen zakona o državljanstvu Republike Slovenije, zato da si boste mogoče enkrat zapomnili in znali pravilno razlagati: "Državljan druge republike, ki je imel na dan plebiscita o neodvisnosti in samostojnosti Republike Slovenije dne 23. decembra 1990 prijavljeno stalno prebivališče v Republiki Sloveniji in tukaj tudi dejansko živi, pridobi državljanstvo Republike Slovenije, če v 6 mesecih od uveljavitve tega zakona vloži vlogo pri za notranje zadeve pristojnem upravnem organu občine, na območju katere ima stalno prebivališče." Za mene je ta določba kristalno jasna, kaj je bilo treba takrat narediti. In pa zakon o tujcih, 81. člen, gospod Hanžek: "Za državljane SFRJ, ki so državljani druge republike in ne zaprosijo za državljanstvo Republike Slovenije v roku 6 mesecev od uveljavitve zakona o državljanstvu Republike Slovenije, začnejo njegove določbe veljati v 2 mesecih po izteku navedenega roka. Če pa so za državljanstvo pravočasno zaprosili in jim je bila izdana negativna odločba, začnejo zanje veljati določbe zakona o tujcih v 2 mesecih od izdaje dokončne odločbe." Tudi ta člen se mi zdi kristalno jasen in natančno pove to, kar so morali ti ljudje narediti takrat, če so hoteli postati slovenski državljani. Druga zadeva, ki prav bode v oči in ste jo navedli v poročilu. Čudite se, da so bile nekaterim izdane negativne odločbe samo zato, ker so bili aktivni pripadniki JLA. Jaz se sprašujem dobesedno, ali se delate "norca" iz tega parlamenta. Ja, kdo je pa 1991. leta napadel Slovenije? Kaj naj bi jim dali pozitivne odločbe? Ljudem, ki so napadali Republiko Slovenijo!? To so vaše intence, so to vaše želje. Jaz vam še enkrat povem, tudi iz členov, ki sem jih citiral: problema izbrisanih ni. Če nekdo špekulativno ne izkoristi zakonskih možnosti po pridobitvi državljanstva, je to njegov problem. Nepoznavanje prava pač škoduje. Še enkrat poudarjam, in sem v to tudi prepričan, tako kot tudi v Slovenski nacionalni stranki: intenca, ki vodi izbrisane pri reševanju njihovih "problemov", je hiter špekulativen zaslužek tako za njihovega zastopnika kot za njih same na račun slovenskih davkoplačevalcev. Za konec mi dovolite še nekaj statistike. Junija 2005 88 tisoč 941 brezposelnih oseb v Republiki Sloveniji, govorim o slovenskih državljanih, povprečno v letu 2004 92 tisoč 826 brezposelnih oseb, število iskalcev prve zaposlitve 6 tisoč 753 oseb, število brezposelnih oseb po izteku pogodbe za določen čas do vključno junija 2005 16 tisoč 203 osebe, število stečajnikov in presežnih delavcev do vključno junija 2005 7 tisoč 462 oseb, višina minimalne plače v Republiki Sloveniji 117 tisoč 500 tolarjev, višina zajamčene plače je 54 tisoč 385 tolarjev. Kot vemo, nam zaradi nekonkurenčnosti slovenskega gospodarstva na evropskih trgih grozi še 40 tisoč novih brezposelnih. Mislim, da je tudi pravica do dela človekova pravica in prav vesel bom, ko v tem parlamentu ne bomo porabili 3 ure za reševanje problemov, ki jih ni, ampak bomo obravnavali vaše poročilo in ga bomo obravnavali 3 dni, če bo treba, ki bo reševalo probleme teh ljudi. Hvala.
Hvala vam. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanec Branko Grims.
Hvala za besedo. Ko govorimo o tem poročilu naj za začetek ugotovim, da je zelo pomanjkljivo in zaradi tega ne morem drugače reči, kot da je pristransko. Je pa razmišljanje o tem poročilu v minulih tednih bilo mogoče ob različnih priložnostih in ko govorite o nekaterih imenih, naj še sam dodam eno: Stanislav Strašek. Verjetno nikomur v tej dvorani to ime ne pomeni nič. To je gospod policist, ki je bil ubit v vojni za Slovenijo, njegova smrt je mejila na umor in pred samo 14-imi dnevi je bila položena tabla na filozofski fakulteti. Po 15-ih letih šele skromna majhna tabla v spomin človeku, ki je dal za to državo največ kar je lahko dal. In ker je vprašanje izbrisanih neločljivo povezano z vprašanji slovenske osamosvojitve, smo ob tej priložnosti spregovorili tudi nekaj besed o marsičem, tudi o ravnanju tako imenovanega varuha človekovih pravic. Kajti pogovarjali smo se o tem, koliko težav so imeli sorodniki, kako ponižane so se počutili, ko so poslušali razprave poslancev, zlasti iz vrst LDS v minulem obdobju, ki so si prizadevali za maksimalno znižanje odškodnin, bonitet, vsega ki gre tistim, ki so pač v vojni izgubili največ, kar so lahko. Po drugi strani pa imamo varuha človekovih pravic, ki je v tej državi ozmerjal državljanke in državljane, torej tudi te, ki so žrtvovali največ, s fašisti, in jih primerjal z nacistično Nemčijo. Zaradi česa? Poglejte, kdo je pravzaprav dajal ukaze. Kdo je kriv na nek način za smrt Stanislava Straška? V tej dvorani sem osebno slišal generala Aksentijevića, ki je grozil s smrtjo vsem, ki bodo šli v osamosvojitev Slovenije. To je bilo navodilo, to je bil ukaz. In tega človeka se vodi kot tako imenovanega izbrisanega, in so ga kot tako imenovano žrtev na nacionalni televiziji vrteli v obliki brezplačnega spota. In za tak dosežek smo bili še ozmerjani, da smo nacisti. Na POP TV, na drugi televiziji, smo si lahko ogledali drugega človeka iz vrha tako imenovanih izbrisanih, ki je bil, kot vsi dobro veste, v tisti tankovski koloni, ki je med prodiranjem proti mejnemu prehodu Holmec streljala na civiliste. Streljal s topom na cerkev. In ta človek je na POP TV mrtvo hladno izjavil, da on pričakuje od te države, ki jo že toži, ki jo je napadel, pa jo sedaj on toži, odškodnino v višini najmanj 227 milijonov slovenskih tolarjev, z obrestmi vred. In za to boniteto, ki ni primerljiva s tako benevolentnim ravnanjem katerekoli druge suverene države na tem svetu, smo bili s strani varuha tako imenovanih človekovih pravic, kot on to razume očitno, ozmerjani in primerjani z nacistično Nemčijo. In če k temu dodam še, da v teh dneh poteka obširno zbiranje podpisov zoper sovražen govor, zoper seksizem, kot se temu reče, naj vsa spomnim še, da je taisti, tako imenovani varuh človekovih pravic si privoščil še en izpad, ko gre za žrtve nekega drugega nasilja. Ko je govoril o tistih nesrečnih žrtvah, ki jih je gospod Metod Trobec skuril v svoji lastni peči, in ko je v zvezi s tem nezaslišanim zločinom uporabil med krohotom vseh prisotnih, izraz, da je slišal, da je tak "pičkin dim". Oprostite gospe in gospodje, mi take institucije, v taki obliki, predvsem pa s tako osebo, ki mimogrede stane več kot tisti državni svet, ki ga vsi sedaj dajemo kot negativen primer, državljanke in državljani te države najbrž le težko potrebujemo. Mi ne potrebujemo nikogar, ki bo sistematično širil sovražno govorico, ki bo pod krinko varovanja človekovih pravic izzival nestrpnost in jo širil sam v svojih lastnih besedah in zato - govorim le v svojem lastnem imenu - vas, gospod Hanžek, v imenu sebe, in v imenu tistih, ki so me volili, pozivam, da storite edino, kar taki, kot ste, lahko storite za varovanje človekovih pravic v naši Sloveniji in takoj odstopite s tega položaja. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]In vzemite ta pamflet, ki ste ga napisali o izbrisanih, s seboj. [[...]] [[Medsebojno pogovarjanje.]] [[...]]
Hvala vam. Proceduralno. Izvolite, gospa Potrata.
Hvala, predsedujoči. Opažam, da vpeljujete pri dodeljevanju besede doslej neuveljavljeno prakso, da ne upoštevate zaporedja prijavljenih razpravljavk in razpravljavcev. In če koga od najavljenih v dvorni v trenutku, ko bi moral imeti besedo, ni, potem nima pravice do besede. To pravilo ste najmanj dvakrat sedaj kršili. Ampak to je prvi del, iz katerega izpeljujem postopkovni predlog, da upoštevate prakso, ki v tem državnem zboru velja, ker se sklicujete na to, kako dosledno upoštevate poslovnik in dogovorjena pravila. Drugo pa, glede na vašo izjemno občutljivost za izrečene besede, bi pričakovala, da ne boste intervenirali, kadar kdo o izbrisanih govori, da so tako imenovani izbrisani, ker dopuščate distinkcijo med tistimi, ki človekove pravice priznavamo vsem, in tistimi, ki tega ne delajo. Ampak pričakovala bi, da bi intervenirali v trenutku, ko si nekdo v dvorani drzne v državnem zboru izvoljenemu varuhu človekovih pravic reči "tako imenovani" varuh človekovih pravic. Pričakovala bi, da boste terjali opravičilo.
Gospa Širca, meni je žal, da moram vsako sejo, ki jo vodim - se opravičujem, gospa Potrata. Žal mi je, da vam moram vsako sejo znova razlagati, da je seznam prijavljenih različen. Vi imate drugačen seznam, kot ga imam jaz. Jaz imam aktualen seznam, katerega se bom držal. Moj seznam se pač odvija sproti, kakor mi poslanci javljate, ali hočete imeti zamenjan vrstni red, ali kateri stranki je zmanjkal čas. Danes se je zgodilo- mislim, da na pamet -, da sem moral kar petim poslancem Liberalne demokracije nisem dal besede, ker jim ga je pač gospod Školč vzel. Hočem vam povedati, da se bom ravnal po mojem seznamu tudi v bodoče. Tudi besede vam ne bom več dal oziroma bom dal besedo samo še gospodu Rudolfu Petanu. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Gospa Potrata, nimate besedo. Kolega Petan ima besedo. [[Ga ni v dvorani.]] Proceduralno? Izvolite.
Gospod podpredsednik, niste odgovorili na opombo kolegice Potrate glede tega, da je treba v tej dvorani obvarovati digniteto sogovornikov, ki so danes tu z nami. če nekdo spregovori o "tako imenovanem" varuhu človekovih pravic, dajte ga opomniti, kajti tu z nami je varuh človekovih pravic, na to vas je kolegica Potrata opozorila, sicer bomo vsi postali "tako imenovani" poslanci.
Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima predlagatelj. Se bo predlagatelj oglasil?
Hvala lepa. Malo me je presenetilo, da je uro prej konec. Pa saj veliko nimam povedati. Videl sem, da je razprava enaka, kot je bila prej, včasih, nerazumevanje ali pa nezmožnost razumevanja je ostala ista. Način je ostal isti. In zato bi spoštovane "tako imenovane" poslance prosil, da kdaj pa kdaj tudi kaj preberejo in poskušajo kaj razumeti. Spoštovani poslanci so to nekaj že razumeli. Neprestano se je govorilo o državljanstvu. Lepo prosim, ni problem tukaj državljanstva. Govorilo se je o tem, če bi prosili izbrisani za stalno prebivališče, bi ga dobili, izbrisani so imeli stalno prebivališče, če ga ne bi imeli, ne bi bili izbrisani. V tem je bistvo, da se je izbrisalo obstoječe stalno prebivališče. Govorilo se je, žal ali pa na srečo, je že eden izmed poslancev povedal tisto, kar sem jaz sam pri sebi videl, ko se govori negativno o skupini ljudi, se govori o skupini: sodelovali so z JLA, lovci na denar, sebičneži, preračunljiveži in tako naprej, morda kateri med njimi ni takšen; ko se govori o rešitvi teh skupine sebičnežev, bomo pa vsakega posebej pogledali. Oprostite, dajmo biti korektni oziroma dajte vi biti korektni. Rad bi tudi enkrat prosil, da bi stvari, ki niso na dnevnem redu, ne vpletali. Danes je bilo na vrsti poročilo o izbrisanih. Pred mesecem, dvema meseca ste dobili celotno poročilo varuha človekovih pravic o vsej problematiki, 250 strani, kjer so bolj ali manj vse stvari, za katere je bilo danes [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]in vedno rečeno, da jih varuh ne analizira. Še nekaj bi pa rad pojasnil. Varuh ne rešuje, varuh opozarja na reševanje problemov, rešuje jih med drugim tudi državni zbor. In lepo prosim, če je velika brezposelnost, jaz to vem, pišemo poročilo, če nekateri ljudje ne morejo priti do stanovanja, naj državni zbor naredi, sprejme zakon, zahteva od vlade, da ta problem reši, ne pa za to kriviti ali varuha ali pa izbrisane ali vse ostalo. Lepo prosim, izbrisani za veliko brezposelnost niso krivi. Najslabši je pa argument: zato, ker je toliko brezposelnosti, tudi drugih stvari ne bomo reševali, izbrisanih ali katerihkoli. Treba je reševati vse stvari. In mi poskušamo septembra, oktobra, ko boste govorili o poročilu varuha človekovih pravic, boste lahko o tem govorili. Morda samo še eno vprašanje, koliko izbrisanih, 18 tisoč 305 ljudi je imelo takrat, tisti določen datum, stalno prebivališče in to je reklo ministrstvo za notranje zadeve in ne vem, zakaj ne bi državi verjeli. Še nekaj, veliko se je govorilo, da je to enostransko poročilo, subjektivno poročilo - da, seveda"! To poročilo je popolnoma enostransko in to s strani zakonitosti, človekovih pravic in pravne države. In tako bi prosil tudi, da pri sklepih, predlagal da razmišljate o tem in glasujete o pravni državi. Hvala lepa.
Hvala. S tem smo izčrpali predviden vrstni red razpravljavcev in glede na to, da nam je ostalo še cca. 50 minut - sprašujem na podlagi 71. člena poslovnika državnega zbora, kdo vse še želi razpravljati. Prosil bi, da roke držite dlje časa, da si vas lahko zapišemo. Gospod Gulič, boste imeli prvi besedo. Dovolite, da preberem moj seznam. V kolikor ni popoln, prosim, če me opozorite: poslanec Gulič, Kovačič, Rezman, Zagorac, Sajovic, Aurelio Juri, Tanko, Cvikl, Školč, Bebler, Žgajner. Še enkrat bom prebral seznam prijavljenih, ker ga pozneje ne bom več dopolnjeval. Gulič, Kovačič, Rezman, Zagorac, Sajociv, Aurelio, Tanko, Cvikl, Školč, Bebler, Žgajner, Jazbec, Rupar, Prijatelj, Grims, Potrata, Pojbič. Dobro. Vsak izmed razpravljavcev bo imel 2 minuti in tako kot sem na začetku povedal, prvi ima besedo kolega Gulič.
Spoštovani varuh človekovih pravic, cenjeni predsedujoči, kolegica in kolegi! Danes obravnavamo posebno poročilo o problematiki izbrisanih v letnih poročilih varuha in mislim, da je poročilo pripravljeno dobro. Problematiko sem spremljal vsa ta leta in tudi iz tega poročila je več ali manj razvidno vse tisto, kar si je lahko človek ustvaril v teh letih. Seveda pa ne morem mimo vsega tega, kar sem slišal tudi danes. Očitno se je ta bacil ohranil v tem prostoru še iz prejšnjih mandatov in tako na nek način okužil tudi današnje razpravljavce. Že v prejšnjih mandatih smo srečali in sprenevedanje in izmikanje in nalašč pa ponesrečeno pozabljivost, preračunljivost, premišljenost, razmišljenost, nepoučenost, predvsem pa trgovino s temi ljudmi, priseganje na smisel kolektivne kazni, priseganje na rodovno kastracijo, na krivdo staršev itd. Na vse tisto, kar štejemo za necivilizirano in nehumano. Seveda vse to obsojam. Tudi dobre namene, ki vodijo v pekel in sploh vodijo v pekel takrat, kadar tlakujemo pot drugim. Zato vseeno predlagam, da to poročilo sprejmemo zelo, zelo resno in da glasujemo, kot je rekel varuh človekovih pravic, za pravno državo. O tako imenovanem, vsem tako imenovanem pa pravzaprav nimam kakšnih posebnih besed. Za vas je govoril "tako imenovani" poslanec.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Vili Rezman.
Hvala. Nekateri so danes skušali deliti resnico in delili bi jo tako, kot dobrotniki delijo piškote otrokom na ulici. In so se čudili ob tem, kako to, da se nekateri ob teh resnicah kremžijo. Ali ob teh piškotih. Nekateri so govorili o tem, da so resnice različne, ene so bojda subjektivne, druge so objektivne, eni so naštevali transcendentalne pa verske in še kaj bi se jih dalo našteti in zoper so se čudili, kako to, da jim ne verjamemo kar v naprej. Kako to, da dvomimo. Jaz bi rad samo opozoril na to, da so tudi takšne resnice, v katere se ne sme dvomiti. Ampak mi smo danes v parlamentu. Tiste resnice, v katere se ne sme dvomiti, so resnice, ki se jih ne da dokazovati. V takšne resnice je treba verjeti. Ampak mi tukaj pač nismo vsi tako naklonjeni temu, da bi verjeli, nekateri želimo tudi razmišljati.
Hvala. Besedo imam Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, kolegice in pa kolegi. Danes je bilo slišati marsikaj o tem poročilo, dejstvo pa je, da je naloga bila preteklih vlad in je tudi naloga te sedanje vlade, da ta problem reši. In sicer gre za to, da kot je neko znano reklo, pregovor pravi, da roka, ki pomaga, naredi več dobrega kot pa usta, ki molijo. Smo na trenutku, ko je treba zadevo rešiti in pa pomagati in to je naloga današnje koalicije. Tudi je bilo prej slišati dobro in pa korektno priporočilo, da nepoznavanje prava škoduje. In predvsem za to gre. Ne razumemo prava, ki je naložilo nalogo gospodu varuhu človekovih pravic, ki je svojo nalogo opravil korektno in pa pošteno. Nas tukaj in javnost je s svojim poročilom opozoril na neke stvari in nam dal nalogo in ta naloga je predvsem nečustvena, neosebna, vsak jo vidimo po svoje, ampak pravna, ki jo moramo rešiti. Jaz bi opozoril predvsem na ta zadnji del te pravne naloge, ki je največkrat zavajajoč, nanaša se pa na odškodnino. Dejstva so samo sledeča: pod to odškodnino za škodo, povzročeno v letih 1992-2001, kajti kasneje je nastala škoda zanemarljiva, pa je za vse sploh popolnoma zaprta. Po zakonu moraš namreč odškodnino zahtevati najkasneje 3 leta po tem, ko si za škodo zvedel, in najkasneje 5 let po tem, ko je škoda nastala. Vsi politiko so javnost zavajali, da grozijo ogromne odškodnine, ki jih je treba z zakonom omejiti ali celo izključiti. Za to gre. To je pač prebrano iz mnenja eminentnega slovenskega pravnika in to je tisto, kar šteje in kar drži v očeh naše pravne javnosti in v očeh evropske. Hvala lepa. Se oproščam za sekunde zamude. Hvala lepa.
Hvala vam. Naslednji na seznamu je Dimitrij Kovačič. Ga ni. Kolega Aurelio Juri.
Hvala, podpredsednik. Dovolite mi citat: "Vsak od nas na lastno življenje gleda na svoj poseben način. Vsi pa si želimo eno - kvalitetno preživeti. V stiski upamo, da bo jutri bolje. Za izbrisanega boljši jutri ne obstaja. Vsak minuli dan prinese le slabši jutri. Če bi vam odvzeli vse možnosti, vse ambicije, vse sanje in še svoj lastni jaz, bi tudi vi le životarili in v sebi počasi umirali. To se je zgodilo z izbrisom, in še veliko več; dvanajst let trpinčenja in izživljanja. Moj mož se je odločil, da tako ne bo več živel, da opravi še tisto zadnje dejanje, ki bo pustilo za seboj končni neizbrisni madež, če se odgovorni ne odzovejo. Oblastniki pa so se odločili, da izbrisani niso vredni dosežkov civilizacije, da niso vredni niti besede. Ne tolaži me misel na bodočnost, ko bo nekdo za to odgovarjal." To sem prejel danes po e-mailu s strani - in mnogi od vas verjetno tudi - žene Aleksandra Todorovića. Glejte, končna misel. Ko smo danes poslušali to razpravo, se takoj spomnim znanega prevajalca Danteja, ki smo ga zdaj imenovali v Rim za veleposlanika, dr. Capudra, in bi lahko izrekli znani stavek, opustite vsako upanje vi, ki vstopate. Kajti upanje ni, da bo prišlo do pravične rešitve tega problema. Edino upanje morda daje predstavnik ministrstva za notranje zadeve, še zadnje, in potem še skrajno zadnje evropsko sodišče za človekove pravice, kajti očitno v državi nismo tega sposobni. Upam, da bo tudi ta pot še vedno izbrisanim odprta in da bodo poiskali in dosegli pravico tam, kjer jo še lahko. Hvala.
Hvala. Besedo ima Milan M. Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Poslanke in poslanci! V tem tednu smo v državnem zboru naredili nekaj dobrega in tudi nekaj neumnega. Izboljšali bomo dohodkovni položaj upokojencev in očitno gremo po poti ukinitve protikorupcijske komisije. Danes pa se pogovarjamo o tem, ali bomo 18.305 našim sobivajočim dali nekaj podobnega, kot smo ob spremembi zakona o volitvah dali ostalim državljanom Evropske unije - dali smo jim pravico, da bodo kandidirali, da bodo voljeni. In ob tem ne morem mimo občutka, da ne moremo preseči notranjih razlik, da ne moremo našim sobivajočim dati pravice, ki jim gre že desetletja iz nekih listin, ki so jih v Združenih narodih sprejemali pred več kot pol stoletja. V tem smislu je tako poročilo kot to, kar je varuh povedal, treba podpreti. Če tega ne bomo podprli, potem ostajamo "tako imenovani" poslanci.
Naslednji na seznamu je Jožef Školč.
Hvala lepa. Torej, kolegi, prej je bilo tudi postavljeno vprašanje, ali obstaja kakšna evropska država, ki bi bila tako velikodušna glede ljudi, ki nimajo urejenega statusa, in bivajo v njej. Gospod Petan seveda domneva, da take države ni. Sam bi pa povedal za primer, ki se ga gotovo spomnite, nove španske vlade, z gospodom Zapaterrom na čelu, ki je sprejela zakon, ki je omogočil vsem ilegalnim priseljencem v Španiji, za katere se je ocenjevalo, da jih je daleč preko milijona, da praktično brez omejitev registrirajo svoje bivališče in posledično uredijo vse druge težave. Kje so tu podobnosti in razlike? Podobnosti so v tem, da kdorkoli pač, v katerikoli državi biva ilegalno, ima težave na vsakem koraku in je morebiti prisiljen tudi v marsikatero nezakonito in nespodobno ravnanje. Recimo, ko išče delo, in tako naprej. Razlika med temi in drugimi je, da je tam, da so oni ilegalno vstopili v državo, naši izbrisani so pa ilegalno zgubili status stalnega prebivališča. Naj še končam. S tem zakonom se je v Španiji registriralo 690.679 ljudi. Precej bolj velikodušno kot tukaj.
Hvala. Sledi razprava poslanske kolegice Darje Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Torej, spoštovani zbor! Spoštovani varuh človekovih pravic, gospod Hanžek! Uvodoma bi vam samo priporočila, da pozabite tisto, kar ste neprimernega danes tukaj slišali, kajti tako, kot je bilo izrečeno in slišano, tako ne mislimo vsi, daleč od tega, v tem državnem zboru. Drugo pa je, kar je bilo danes tukaj večkrat poudarjeno, da problem izbrisanih obstoji in da ga je treba rešiti. Torej rešimo ga. Vladajoča koalicija ima škarje in platno v rokah, zato da reši ta problem. Napovedala je, da bo pripravila zakon, nekateri so sicer govorili, da bo šlo za ustavni zakon, nekateri so govorili, da bo šlo za sistemski zakon, ampak poglejte, saj je ustavno sodišče povedalo, da gre za materijo, ki sodi v zakon. In torej pripravite ga. Mi vas bomo pri tem podprli, če bo vsebina takšna, kakršno je pravzaprav že naložilo ustavno sodišče. In ne boste imeli z nami nobenih problemov. Lahko ga tudi predlagate po skrajšanem postopku, po nujnem postopku, tega se kar naprej poslužujete in tudi kadar vam pri tem ugovarjamo, navadno zmaga vaša beseda. Torej, pridite z zakonom, mi vas pa, kot rečeno, bomo podprli, vam ne bomo nasprotovali in dajmo že enkrat rešiti ta problem, da nas ne bo sram, ne doma ne v Evropi, ne v Svetu Evrope ne pred komisarjem Sveta Evrope za človekove pravice in v končni fazi tudi ne pred evropskim sodiščem za človekove pravice. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima kolegica Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Na začetku se bom navezala na besede kolegice pred menoj. Moram reči, da me ni sram. Ni me sram, ker sem Slovenka, ker spoštujem pravila pravne države v Republiki Sloveniji. Ni me sram niti pred domačo javnostjo niti pred tujo javnostjo. Moram reči, da sem presenečena, pa niti ne presenečena nad ugotovitvijo - pa se bom ponovno navezala na gospoda varuha človekovih pravic. Rekel je, da je presenečen, ker je razprave uro prej konec, kot je bilo predvideno. Pa saj ni čudno, spoštovani varuh človekovih pravic, ko pa danes pravzaprav obravnavamo vašo subjektivno oceno, ki je zbrana v poročilu. Pa še tu gre za poročilo oziroma sestavljanko preteklih že videnih poročil, kot ste sami poudarili. Subjektivna ocena, ki pravzaprav nima neke utemeljitve, vsaj tako jaz razumem termin subjektivna ocena. Treba je poslušati eno in drugo stran pri teh stvareh. No, in poslušati eno in drugo stran - kolega Zagorac je v uvodni predstavitvi že omenil tisto drugo stran, ki upam, da ste si jo prebrali ali pa si jo lahko preberete tudi v časopisu, konkretno, Večer, 25.5.2005, nova zgodba. Zaključila bom z očitkom o skupini sebičnežev. Veste, Slovenci smo, ko gre za nas, pogostokrat premalo sebični, zato smo tam, kjer smo, in zato imamo tako malo samospoštovanja.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Franc Jazbec, ki pa ga ni v dvorani. Nadaljujemo po seznamu prijavljenih in besedo ima Pavel Rupar.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod Hanžek! Jaz vas namenoma ne bom imenoval varuh človekovih pravic, ker po moje to niste. Lahko zavzemate to funkcijo, varuh človekovih pravic pa niste. Varuh človekovih pravic boste takrat, ko se boste z enako strastjo kot za izbrisane zavzemali tudi za druge ljudi, Slovence, državljane te republike, recimo matere, ločene, ki ne dobivajo preživnine, zaradi tistih, ki so zbežali od njih, pa trpijo otroci, ne ti. Ko se boste enako strastno zavzemali za popravo in odpravo tistih krivic, ki so v tej državi še vedno, žal, iz dneva v dan popolnoma redno na tekočem traku. Med njimi tudi poziv tako imenovanega sovražnega govora iz tega državnega zbora, ki to nikdar ni bil; lahko je bil drugače misleč, lahko je bil tudi na nizkem nivoju, sovražen pa nikdar. Pa nikoli ne stopite v bran tistih, ki jih sovražno, pravzaprav, s svojimi dejanji, tudi s podpisi ene in iste partije in stranke, širijo po tej državi, pa vendarle niste zaščitnik posameznikov in niste zaščitnik manjših skupin. Razen tam, kjer ste seveda za to nagrajeni in plačani. Marsikateremu je bilo v imenu ali pa v sferi izbrisani res storjena krivica. Ampak dokler se bo med temi 18 tisočimi pojavil samo en Aksentijević, takrat dovolite, da je v te izbrisane v tej Sloveniji rojen dvom, tudi upravičen dvom. In samo eno. Grims je govoril odlično in je povedal argumentacijo, zakaj je ta strast tako drugače odbita. Predvsem zato, ker so v njej ljudje, ki so pa sovražno nastopali zoper to državo. In jaz bi bil zelo, zelo vesel, gospod Hanžek, da bi vas, gospoda Krivica, pa Aksentijevića, nedavno tega, pa morda tudi gospo Potrato, ki je tisti čas lizala sladoled, videl prižigati svečko za [[...]]
Gospod Rupar, prosim, če zaključite [[...]]
[[...]]žrtve Srebrenice. Takrat bi bil zame varuh človekovih pravic, dokler [[...]]
Kolega Rupar, prosim, če zaključite, drugače vam vzamem besedo [[...]]
[[...]]pa zame to niste. Hvala.
Naslednji na seznamu prijavljenih je poslanec Srečko Prijatelj.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Varuh človekovih pravi, za pravno državo gre, zato dovolite, da povem svoje misli okoli tega. Verjetno se še vsi spominjamo izsiljevanja z razstrelivom, ali je pravna država takrat ukrepala dovolj modro, dovolj taktno in dovolj odločno - presoja vsakega posameznika. Brezplačno so bivali nekateri v stanovanjih leta in leta in ko si je Holding Slovenske železnice prizadeval, da bi vendar vzpostavil nek pravni red in dal stanovanjsko pravico slovenski družini, je iz tega nastal cel pomp. Varuh človekovih pravic takrat ni videl pravne države. V tem stanovanju je seveda stanoval izbrisan. Da ni odškodnin, pravite. Gospod Aksentijević, ki je poveljeval enotam Jugoslovanske ljudske armade, je prepričan, da bo kmalu zelo bogat človek v Republiki Sloveniji. In povejte, za konec, povejte mi, jaz je ne poznam, vsaj eno državo, ki bi bila tako v bistvu tankočutna in tako dobra z agresorji, ki so dejansko napadli in odškodovali njeno ljudstvo, kot je ta slovenska.
Hvala. Besedo ima poslanka Majda Potrata.
So ljudje brez sramu, so ljudje brez vesti, zato me ne preseneča, da na različne stvari reagiramo različno. Je pa res, da obstaja v tej državi tudi zakon o varuhu človekovih pravic. In jaz bi vse tiste, ki menijo, da varuh človekovih pravic nima dovolj moči za odpravljanje krivic, ki jih posamezniki v tej državi občutijo, da bi vsi tisti združili moči in predlagali spremembo zakona o varuhu človekovih pravic, ki bi varuhu dodelil večje kompetence, večje pristojnosti. Dobro bi bilo, da bi o tem razmišljali, ker vidim, da imajo veliko domišljijo za pripravljanje najrazličnejših predlogov zakonov, ki jih znajo tudi tako utemeljevati, da laž postane resnica. Kar pa zadeva samospoštovanje, kar zadeva državo Republiko Slovenijo. Naj gre kdo pogledat statistične podatke, pa naj tam prebere, da v državi Sloveniji ne živimo samo Slovenke in Slovenci, ampak tudi pripadniki drugih narodov in narodnosti, in da smo jim z vsemi tistimi dokumenti, pa tudi z ustavo, zapisali, da so enakopravni državljani in državljanke, da pa imamo ob sebi tudi ljudi, ki imajo zgolj stalno prebivališče ali pa začasno bivališče. Ampak v jedru so vedno ljudje in to bi nam moralo biti pred očmi. Radi pa citiramo, kdor reši enega človeka, je rešil cel svet.
Hvala. Besedo ima magister Branko Grims.
Hvala za besedo. Najprej dva odgovora. Ko se primerja Slovenijo in Španijo, če gledamo število prebivalcev, in ljudi, ki so si uredili status, je v Sloveniji ta številka večja od 10%, v Španiji, tista prej omenjena, predstavlja samo nekaj več kot 1%. To se pravi, je še vedno razmerje 10:1 v korist Slovenije. Drugo, kdor govori, da ni odškodnin ali da jih ne bo, ne pozna odločbe ustavnega sodišča, kjer je v predmetni zadevi ustavno sodišče zelo jasno zapisalo, da odškodnin ustavno-pravno ni dopustno izvzeti. To se pravi, odškodnine so dejstvo. Tretje. Zakaj še vedno ni urejen ta problem? Poglejte, vedno se je zalomilo točno samo na eni točki. Zato ker smo mi vedno vztrajali, da če je kakšna krivica res bila, naj se popravi. Naj se da tudi, ampak seveda ustrezna, z realnim stanjem, usklajena odškodnina. Vendar, da do tega pridemo, je potrebno vsak primer obravnavati individualno. Zaradi pomanjkljive odločbe ustavnega sodišča, ki seveda vse maši v isti koš - za kaj pa gre, sem povedal prej, z dvema najbolj razvpitima primeroma -, pa je seveda jasno, da nobena država, ki ravna racionalno, tega ne bo počela na tak način, kot je zagovarjala sedanja opozicija v prejšnjem mandatu, da najprej vsem vse da, potem pa pogleda, če je nekomu dala kaj preveč. Tako je bilo namreč načelo, ki je bilo na teh pogajanjih [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Da je tu res problem, se je zavedal tudi gospod Bohinc, ki je bil minister takrat, in z njim smo imeli že skoraj besedilo usklajeno, vendar je zadeve potem enostransko podrl gospod Rop in zaradi tega je ta zadeva ostala še do danes odprta. Jeseni, ko bo ministrstvo za notranje zadeve dalo nov predlog ustavnega zakona, ki bo omogočal individualno obravnavo teh problemov, ureditev vseh tistih težav ali morebitnih krivic, ki so morda lahko [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]vas prosim, podprite ta zakon in zadeva bo šla z dnevnega reda, tako kot se v pravni državi, ki ravna tudi pošteno do svojih državljank in državljanov, do vseh enako, spodobi. Hvala.
Hvala vam. Zadnji na seznamu je poslanec Marjan Pojbič. Ga ni v dvorani. S tem tudi zaključujem razpravo. Ker k predlogu poročila ni bilo vloženih amandmajev, bomo glasovanje o poročilu v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 15. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21 uri in 10 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na 9. točko dnevnega reda, to je na obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov po skrajšanem postopku. S tega mesta vas seznanjam, da je predviden čas razprave 2 uri. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Zato besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Predstavnika vlade ni. Sprašujem poslance in poslanke, ali želijo, da sejo prekinem in poskušamo zagotoviti ministra. Potemtakem sejo prekinjam za 10 minut, torej nadaljujemo ob 12.50. Hvala.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo z 9. TOČKO DNEVNEGA REDA. Lepo pozdravljam ministra, gospoda mag. Janeza Drobniča in ga prosim, da kot predstavnik vlade poda svojo obrazložitev. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije je v svojem programu jasno zapisala, da je potrebno invalidom zagotoviti večje možnosti zaposlovanja, ker to je najpomembnejša in najprimernejša oblika pomoči njihove integracije v družbo. Z zaposlitvijo invalidom na najboljši način zagotavljamo ekonomsko in siceršnjo neodvisnost ter enake možnosti. S spremembami, ki jih predlagamo, se bodo bistveno povečale z vključitvijo v poklicno rehabilitacijo in zaposlovanje ter seveda temu ustrezno zmanjšalo število brezposelnih. Delodajalci bodo stimulirani za zaposlitev invalidov in to ne bo več predstavljalo takšnega bremena ali pa, drugače povedano, bremena bodo bolj enakomerno porazdeljena. Sedanji zakon je v velikem delu neizvedljiv, kar je bilo jasno že z njegovim sprejetju v letu 2004, zato smo pripravili le tiste nujne spremembe, ki bodo zagotovile dejansko izvajanje, odpravljamo nedorečenosti posameznih izvedb, ustrezneje opredeljujemo posamezne institute ter odpravljamo pravne praznine, ki so se ugotovile ob začetku izvajanja zakona. Nujna sprememba je v sodelovanju strokovnih delavcev v zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. V rehabilitaciji je zagotovo potrebna navzočnost, ne samo družboslovnih poklicev, pač pa tudi medicinskih in tehničnih. Sestava rehabilitacijskih polkomisij, ki so izključno strokovne komisije izvedencev, strokovnjakov, omogočajo, pa tudi invalidu, da zahteva, da je na obravnavo senata komisije povabljen njegov izbran zaupnik, invalid ali predstavnik invalidske organizacije. Tudi v tem primeru se izvršuje načelo: ničesar o invalidih brez invalidov. Pri definiciji primernih delovnih mest za invalide, ki odpravljajo omejevanje določanja takih delovnih mest s strani delodajalcev in jasno definirajo, kateri akt morajo delodajalci upoštevati. To je kodeks mednarodne organizacije za delo o ravnanju z invalidnostjo na delovnem mestu. Pri zaposlovanju invalidov v invalidskih podjetjih je potrebno zagotoviti nadaljnjo dobro prakso in zato uvajamo spremembo glede števila zaposlenih v invalidskih podjetjih, zato da bi se zagotovila njihova integracija z neinvalidnimi osebami. Podrobneje se ureja postopek za pridobitev in odvzem statusa invalidskih podjetij ter vsebino, obseg in način nadzora nad poslovanjem le-teh. Prav tako se usklajuje obvezno revidiranje računovodskih izkazov, h katerim so zavezana invalidska podjetja z zakonom o gospodarskih družbah, obenem pa se na ta način zmanjšuje stroške majhnih invalidskih podjetij. Z zakonom uvajamo v Sloveniji kvotni sistem zaposlovanja invalidov, kar bo razveselilo mnoge od tistih, ki so sedaj na seznamu brezposelnih in že dolgo časa čakajo na ustrezno zaposlitev. Delodajalcem omogoča, da z izpolnitvijo, da izpolnjevanje kvote lahko torej, te nadomestne obveznosti kvote lahko uredijo s sklenitvijo pogodbe o poslovnem sodelovanju z zaposlitvenim centrom oziroma invalidskim podjetjem na lažni način, kar bo pospešilo njihov programski razvoj in zaposlitvene možnosti ter razvilo same centre in invalidska podjetja. Ravno tako se z novimi merili za določanje subvencije plač invalidom uveljavlja enostavnejši način izvajanja v praksi. S plačilom stroškov prilagoditve delovnega mesta za invalide ter plačilom stroškov storitev podporni zaposlitvi se delodajalcem omogoča spodbudo, kar bo prispevalo k širšemu obsegu zaposlovanja invalidov. Končno pa s temi spremembami usklajujemo tudi določila zakona o delovnih razmerjih in zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju predvsem glede razlogov odpovedi zaposlitve in ponudbe druge zaposlitve. Spoštovane poslanke in poslanci! S temi spremembami uvajamo lažjo pot za delodajalce, invalide in vse tiste, ki pomagajo pri uresničitvi za invalide enega ključnih ciljev zaposlitve na trgu dela. In s tem tudi integracijo v družbo. Predlagamo zato, da zakon podprete. Hvala lepa.
Zahvaljujem se gospodu ministru za njegovo obrazložitev. Spoštovane poslanke in poslanci! Kljub temu da smo že v ponedeljek na začetku seje počastili spomin na žrtve terorističnih napadov v Londonu, se bomo danes z dveminutnim molkom pridružili Evropejkam in Evropejcem, ki v znak solidarnosti z Veliko Britanijo častijo spomin na žrtve. Tako bomo izrazili našo podporo svetu v boju proti terorizmu. [[...]] [[Dve minuti molka.]] [[...]] Hvala. Nadaljujemo z 9. točko dnevnega reda. Predlog zakona je obravnaval odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa za besedo gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani minister s sodelavkama, lepo vas pozdravljam! No, matično delovno telo, pristojno za ta predlog zakona, je predlog obravnavalo na 6. redni seji, 23.6. tega leta. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja z gospo državno sekretarko, Marjetko Cotman, in vršilcem dolžnosti direktorja Direktorata za invalide, magistrom Cvetom Uršičem, predstavniki zakonodajno-pravne službe državnega zbora, predstavniki Nacionalnega sveta invalidskih organizacij in pa predstavniki društva JHD. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno-pravne službe državnega zbora, ki je predlog zakona preučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika ter dala pripombe k 1., 2., 3., 4., 5., 6., 7., 9., 11., 12., 13., 15., 18., 22. ter 23., 24., 27. in 30. členu. K predlogu zakona so pripombe posredovali Nacionalni svet invalidskih organizacij Slovenije, Društvo za teorijo in kulturo Handycapa JHD. Mnenje, s katerim podpira predlog zakona, pa je posredovala tudi komisija državnega sveta za družbene dejavnosti. Komisija je med drugim opozorila na vsebino 7. člena predloga zakona, ki spreminja sestavo rehabilitacijskih komisij. K predlogu zakona so bili v poslovniškem roku vloženi amandmaji poslanske skupine Socialnih demokratov s prvopodpisano magistro Majdo Potrata k 7., 21., 22., 24. in 25. členu. Članom odbora je namen predloga zakona na kratko vsebinsko predstavila državna sekretarka gospa Cotmanova v podobni vsebini, kot ste malo prej slišali, zato tega ne bom ponavljal. Obsežna razprava pa se je na odboru odvila o 7. členu in predlogu za amandma k temu členu. Izpostavljeno je bilo stališče, da se 7. člen črta, saj je potrebno ohraniti dosedanjo ureditev sestave rehabilitacijske komisije. V njej namreč po novem več ne sodeluje član z lastno izkušnjo invalidnosti na predlog invalidskih organizacij, temveč lahko pri delu navedene komisije zgolj na zahtevo invalida sodeluje zaupnik invalid ali predstavnik invalidske organizacije. Nekateri razpravljalci so poudarili, da gre pri tem za povsem neutemeljeno poslabšanje položaja invalidov. Kot član komisije ima predstavnik invalidov pravice do glasovanja. S predlogom zakona pa ima zgolj pravico do navzočnosti. Predstavniki invalidske organizacije so se strinjali, da se ohrani dosedanja ureditev sestave te komisije. Predstavnik predlagatelja je zavračal navedene obrazložitve z argumentom, da 6. člen zakona določa listo izvedencev, ki so člani rehabilitacijske komisije, zato je potrebno tudi 7. člen zakona preoblikovati tako, da je iz njega jasno razvidno, da so strokovnjaki z različnih področij, ki so člani rehabilitacijske komisije, izvedenci svoje stroke. Po njegovem mnenju predstavniki invalidov niso izključeni, saj pri delu rehabilitacijska komisija lahko na zahtevo invalida sodeluje izbrani zaupnik invalid ali predstavnik invalidske organizacije. Širša razprav se je razvila tudi ob 21., 22., 24. in 25. členu. V okviru razprave o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih odbor ni sprejel amandmaja poslanske skupine Socialnih demokratov k 7., 21., 22., 24. členu. Posledično temu pa je postal tudi amandma k 25. členu brezpredmeten. Odbor pa je sprejel številne svoje amandmaje, s sprejetjem katerih se je v celoti predlog zakona popravil v tem smislu, kot so utemeljeno na to opozorile pripombe zakonodajno-pravne službe državnega zbora. Odbor je v skladu s poslovnikom oziroma s 128. členom potrdil tudi vse člene zakona, ki so sestavni del dopolnjenega predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prosim predstavnika poslanske skupine DeSUS, gospoda Ivana Jelena, da predstavi stališče.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, poslanke in poslanci, predstavniki vlade! Naša poslanska skupina bo predlagani zakon podprla, kakor je podprla obstoječi zakon v prejšnjem mandatu, ki je sicer evropsko naravnan, pa se žal zaradi nekaterih nedorečenosti ne izvaja v celoti. Predlagane spremembe in dopolnitve zakona odpravljajo te nedorečenosti in nujne dopolnitve, ki jih je zaokrožil matični odbor tako, da bo lahko steklo izvajanje v korist invalidov. Hkrati je prišlo do nujne uskladitve nekaterih določb z zakonom o delovnih razmerjih in zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, s katerimi se vrača že načeta pravica do absolutnega varstva zaposlovanja invalidov. Predlagane spremembe so v določenem obsegu tudi odraz potreb, ki izvirajo iz prakse na področju rehabilitacije in zaposlovanja invalidov, ki naj pomagajo zaposlovati invalide na eni strani, in pomagajo podjetjem, ki jih ne morejo prezaposliti, na drugi strani. Naša poslanska skupina bo v okviru sprejemanja zakona podprla tudi amandma koalicijskih strank, ki je naravnan tako, da ne bi prišlo do zlorab. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič, v imenu poslanske skupine SDS. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi! Zakon o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, ki je začel veljati 25. junija 2004, se v praksi še ne izvaja v celoti, zato je ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pripravil predlog sprememb, ki bodo omogočile, da bo zakon jasen, nedvoumen, usklajen z drugimi predpisi ter finančno uresničljiv. Sedanje stanje torej, ko se nekateri deli zakona v praksi uporabljajo, nekateri pa ne, je namreč nevzdržno in onemogoča učinkovito izvajanje zakona, ruši pa tudi načelo pravne varnosti in zaupanja v pravo. Zato so za učinkovito izvajanje zakona potrebne spremembe, ki urejajo vprašanja strokovnih delavcev v zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, meril za pridobitev statusa invalida in pravice do zaposlitvene rehabilitacije, sestavo rehabilitacijskih komisij, primernih delovnih mest, zaščitne zaposlitve, zaposlitvenega centra, podporne zaposlitve, pogoji za delovanje invalidskega podjetja, nadomestne izpolnitve kvote, redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi invalidov in način zagotovitve drugega ustreznega dela invalidov, meril za določanje subvencije plače in plačila stroškov, prilagoditve delovnega mesta in sredstev za delo ter plačila stroškov storitev v podporni zaposlitvi. S predlagano novelo zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov ostajajo temeljna načela, na katerih temelji zakon, nespremenjena. Celo več, z novelo zakona se ta načela precizirajo in podrobneje implementirajo skozi posamezne predlagane spremembe in dopolnitve. Namen zakona je povečati zaposljivost invalidov in vzpostaviti pogoje za njihovo enakovredno udeležbo na trgu dela. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo novelo zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič v imenu LDS. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane članice ministrstva, kolegice in kolegi! Z zakonom o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, ki se je pripravljal več kot deset let in bil sprejet maja 2004, smo uvedli celovit sistem zaposlovanja invalidov. Z zakonom smo povečali zaposljivost invalidov z zaposlitveno rehabilitacijo, povečali smo možnosti primernih zaposlitev za invalide na primernih delovnih mestih z možnostjo prilagoditve delovnega časa, uredili možnost zagotavljanja drugega ustreznega dela tudi pri drugem delodajalcu, zaposlovanje v zaščitni zaposlitvi, podporni zaposlitvi in v invalidskih podjetjih, uvedli spodbude za zaposlovanje za krajši delovni čas, delo na domu, na daljavo, delo z informacijsko-komunikacijsko opremo na delovnih mestih in zagotovili večjo zaščito v zaposlitvi za invalide. Z zakonom so bili uvedeni načini za spodbujanje in ne le način izsiljevanja delodajalcev za večje zaposlovanje invalidov z uvedbo kvotnega sistema in različne finančne spodbude za delodajalce in zaposlene invalide. Zakon je bil nujno potreben, saj se je pokazalo, da le ukrepi aktivne politike zaposlovanja in ustanavljanje invalidskih podjetjih ni bilo moč zmanjšati števila brezposelnih invalidov, ki predstavljajo več kot 10% delež med vsemi brezposelnimi. O predlagani noveli zakona se nam v poslanskem klubu Liberalne demokracije, kljub temu da predlagatelj poudarja, da se ne spreminjajo temeljna načela, na katerih temelji sedanji zakon, postavlja vprašanje upravičenosti uvajanja sprememb zakona, predvsem v tistih, ki se ne navezujejo neposredno na uskladitev z drugimi zakoni in predpisi oziroma se odpravlja pravne praznine, saj se zakon, ki je stopil v veljavo junija 2004, v praksi še ne izvaja v celoti. Tako pravzaprav še ni mogoče meriti učinkov in rezultatov veljavnega zakona, ki se v praksi ne izvaja, in jih zato v tem času še ni bilo mogoče pridobiti. Evalvacija zakona v celoti, predvsem pa posameznih uvedenih ukrepov, ne more biti popolna. Zato so tudi nekatere predlagane spremembe brez jasnih in argumentiranih obrazložitev. Da so bila dopolnila zakona pisna zelo na hitro, na trenutke bi lahko ocenili tudi nestrokovno, so pokazali pripombe zakonodajno-pravne službe. Izhod iz zagate so sprejeti amandmaji odbora, ki so slabo pripravljene rešitve enostavno rešili tako, da so se določeni členi črtali iz novele zakona. V poslanskem klubu Liberalne demokracije smo že v razpravi in predstaviti stališč pri sprejemanju veljavnega zakona opozorili na določila, ki ob želji za povečano zaposlovanje invalidov pomenijo vpliv na konkurenčnost slovenskih podjetij. Ta vsebina se odraža v razponu določitve kvot in višine stroškov, ki se priznavajo zaposlitvenim centrom oziroma invalidskih podjetjem za nadomestno izpolnitev kvote. Tako se v 21. členu predlog novele zakona spreminja določilo, ki omogoča delodajalcu, ki ne želi zaposliti določenih kvot invalidov, da sklene pogodbo po poslovnem sodelovanju z zaposlitvenim centrom ali invalidskim podjetjem, če prispeva namesto 18 le 12 minimalnih plač. Zmanjšanje stroškov delodajalca ne temelji na nobenih empiričnih podatkih oziroma dosedanjih izkušnjah, saj se to določilo v veljavnem zakonu še ne izvaja. Glede na navedeno je težko soglašati s predlagateljem, da je sprememba nujna in da delodajalci drugače ne bi bili zainteresirani za poslovno sodelovanje z invalidskimi podjetji, še posebno, če upoštevamo dejstvo, da so besedilo veljavnega zakona parafirali vsi socialni partnerji. Zato opozarjamo, da predlagana sprememba v noveli zakona lahko posledično pomeni tudi zmanjšanje možnosti za zaposlitev invalidov. Želeli bi opozoriti tudi na spremembo, kjer se delodajalcu za prilagoditev delovnega mesta in sredstva za delo ne pokrivajo v celoti, ampak le v višini največ 70% dejanskih stroškov. Ta, eden izmed bistvenih vsebinskih sprememb zakona, ima lahko pomemben vpliv na odločitev delodajalcev glede na zaposlovanje invalidov in v nasprotju z utemeljitvijo predlagatelja lahko pomeni, da bo destimulativno vplival na zaposlovanje invalidov. V poslanskem klubu LDS bomo podprli tudi amandma k 7. členu veljavnega zakona, saj je po našem mnenju pomembno, da v rehabilitacijski komisiji sodeluje član z lastno izkušnjo invalidnosti. Kljub navedenim pomislekom pa v poslanskem klubu LDS menimo, da je pomembneje, da se zakon končno začne v celoti izvajati in da se z njegovo uresničitvijo zagotovijo čim boljše možnosti za zaposlovanje invalidov in za njihovo čim večje vključevanje v delovno razmerje, zato ga bomo podrli. Seveda pa bi hkrati želeli še enkrat jasno opozoriti, da se s predlagano spremembo zakona določene spremembe uvajajo čez palec brez potrebne analize stanja in jasne utemeljitve za potrebo po spremembah. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo mag. Majdo Potrato, da poda stališče Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavnici vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Socialni demokrati zagovarjamo vključevanje vseh skupin prebivalstva v trg dela tudi tistih težje zaposljivih, kamor invalidi nedvomno sodijo, zato je bilo sprejetje zakona, o katerem danes govorimo, seveda o njegovi spremenjeni in dopolnjeni različici, pomembno dejanje. Vključevanje vseh je namreč pomembno za hitrejši razvoj družbe v celoti. Če pa izhajamo iz argumenta ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, da je 2004. leta sprejeti zakon treba spremeniti, ker se kljub temu, da je prinesel veliko dobrega in novega, se pa v praksi še ne izvaja ali pa ne izvaja v celoti, potem bi bilo pričakovati, da bo predlog za spremembe in dopolnitve zakona pripravljen tako, da bo v resnici ohranjal načelo pravne varnosti in zaupanja v pravo, kar je vodilo pripravljavcev zakona. Socialni demokrati verjamemo, da je treba uskladiti zakon z nekaterimi drugimi zakoni, zlasti z določili zakona o delovnih razmerjih in zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Ne razumemo pa, zakaj je bil predlog pripravljen tako pomanjkljivo, na kar je opozorila tudi zakonodajno-pravna služba, da je bilo treba poseči še v osem drugih členov, ki jih pripravljavci niso uvrstili v svoj predlog. Res je s sprejetimi dopolnili na odboru veliko tega odpravljenega, opomniti pa moramo, da bi vendarle pričakovali od ministrstva, ki mu je naložena posebna skrb za delo, družino in socialne zadeve, da bi pokazalo več smisla za potrebe ciljnih skupin, ki od ministrstva upravičeno pričakujejo razumevanje in pomoč. Zato smo Socialni demokrati v njihovem imenu vložili predlog dopolnil, ki pa žal niso bila sprejeta. Ponovno bomo poskusili prepričati vas, poslanke in poslanci, da podprete vsaj zdaj amandma, ki sledi prepričanju nevladnih invalidskih organizacij, ki se jim zdi nesprejemljiva predlagana rešitev v 7. členu predloga zakona, ki spreminja sestavo rehabilitacijskih komisij. Sodimo namreč, da je nujno tudi članstvo invalidne osebe ali osebe z lastno izkušnjo invalidnosti, ker le-ta lahko ustrezno zastopa interese invalidov. Sodimo sicer, da je treba zlasti pri tistih zakonih, ki se v praksi še niso mogli dovolj preskusiti, z veliko previdnostjo posegati po spremembah in dopolnitvah. In to je tisto, kar je temu predlogu zakona mogoče očitati. Vendar pa mislimo, da je pomembneje od tega to, da zakon stopi v veljavo v polni moči. Ni pa mogoče spregledati, da so nakazane tudi nekatere spremembe, ki spreminjajo prvotni koncept zakona. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda mag. Franca Capudra, Nova Slovenija. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Zaposlovanje invalidov v Sloveniji in po svetu je pereč problem, saj je njihov položaj na trgu dela čedalje manj ugoden. V Novi Sloveniji smo prepričani, da nikakor ne zadošča, če država invalide oskrbi le s finančnimi podporami na bolj ali manj visoki ravni, potem pa jih odpiše ali od njih ničesar več ne pričakuje. Po našem mnenju je treba namesto odvisnosti invalidov od socialne pomoči ali življenja s socialno podporo zagotoviti razne oblike aktivnega sodelovanja in vključevanja v družbeno in delovno okolje. To njihovo kvaliteto življenja nadgrajuje in jo bogati, invalide pa navkljub njihovi invalidnosti bolj vključuje v družbo. Takšna vključenost v družbo pa ne bogati samo njih, ampak vso družbo in ji daje pravico imenovati se odprta in razumevajoča družba. Seveda pa je treba za aktivno politiko zaposlovanja in vključevanja pripraviti ustrezno delovno okolje, ki mora biti za invalidno osebo še posebej prirejeno in ustrezno stimulirano za tistega, ki takšno okolje pripravi. Zato je državni zbor Republike Slovenije maja 2004 sprejel zakon o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Cilji zakona so bili predvsem povečati stopnjo zaposlenosti invalidov v Sloveniji, povečati zaposljivost invalidov in socialno vključenost invalidov, zagotavljati možnosti za enakovredno udeležbo invalidov na trgu dela s kreiranjem ustreznih delovnih mest in pogojev za delo invalidov ter boljša izraba finančnih sredstev, ki jih država namenja za pospeševanje zaposlovanja invalidov. Žal pa se je že v kratkem času uporabe zakona pokazalo, da je izvajanje zakona v posameznih segmentih težavno, kar ruši načelo pravne varnosti in zaupanja v pravo. Zaradi tega je nujno, da se sprejmejo spremembe in dopolnitve zakona, ki bodo omogočile, da bo zakon jasen in enoumen ter da bo usklajen z drugimi predpisi in finančno uresničljiv. V Novi Sloveniji pozdravljamo spremembe zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, saj delajo osnovni zakon izvedljiv, predvsem pri sestavi komisij in določitvi meril za pridobitev statusa invalida in ga nadgrajujejo. V Novi Sloveniji smo prepričani, da rešitve v predlaganem zakonu tudi ustrezno odgovarjajo na vprašanje, kako stimulirati delodajalce, da bodo zaposlovali čim več invalidov v svojih podjetjih in da bodo za to pridobili ustrezna domača in tuja sredstva. V Novi Sloveniji smo nadalje prepričani, da bo predlagani zakon s svojimi rešitvami omogočil povečanje možnosti zaposlitve invalidov in vključevanje v življenje ob upoštevanju vseh posebnosti njihovega položaja in posebnih potreb zaradi invalidnosti. Invalidi tako ne bodo več drugorazredni državljani, saj si bodo lahko tudi s svojim delom ustvarjali ustrezen osebni status in se tudi samopotrjevali in dokazovali v družbi. V Novi Sloveniji bomo spremembe zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov podprli. Podprli bomo tudi vladni amandma, oziroma amandma koalicije, amandmaja Socialnih demokratov pa ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Stanislav Brenčič v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala še enkrat za besedo. Kljub temu, da se je ob sprejemanju zakona o zaposlitveni rehabilitaciji zaposlovanja invalidov v lanskem letu vodila široka razprava, in to tudi v okviru socialnih partnerjev, ter so se skozi njo v predlog zakona vnesle številne spremembe, se v praksi namen zakona še nič kaj dosti ne uresničuje. To pa tudi zaradi neke notranje medsebojne neskladnosti, ki jo zakon še vedno vsebuje. Povsem normalno je, da je zato resorno ministrstvo za to področje, ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, pripravilo predlog potrebnih sprememb in dopolnitev, ki zadevajo v prvi vrsti dopolnitev meril za pridobitev statusa invalida, ki mu daje pravico do zaposlitvene rehabilitacije, zadeva spremembo sestave rehabilitacijskih komisij, definicije primernosti delovnega mesta, pogojev za delovanje invalidskega podjetja, plačilo v zaposlitveni sklad za mesto izpolnitve kvote, spremembe v plačilu stroškov prilagoditve delovnega mesta. Poleg tega pa predlog sprememb in dopolnitev zakona odpravlja tudi potrebno neskladje z zakonom o delovnih razmerjih in zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Spremembe se nanašajo tudi na določanju višine subvencije plače invalida, na zaščitenem delovnem mestu, tako v podporni zaposlitvi kakor tudi v invalidskem podjetju, za kar bo tako postopek sam kot tudi merila predpisal podzakonski akt, ki ga izda pristojni minister. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona podprli, da bi namen, zaradi katerega je osnovni zakon nastal in ga sedaj dopolnjujemo, v kar največji meri tudi udejanil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tevš, v imenu Slovenske nacionalne stranke. Oprostite sem izgovoril Tevš, namesto Tavš. Se opravičujem.
Hvala lepa. Vlada Republike Slovenije je v uvodu tega zakona predlagala oziroma zapisala, pa bom navedla, "pa vendar ostajajo invalidi tisti, ki poleg žensk in starejših delavcev najbolj trpijo v sedanjih zaostrenih gospodarskih razmerah", konec citata. Po besedah predlagatelja gre za spremembe, ki so nujne tudi zaradi še vedno neizvajanja osnovnega zakona, ki je bil posledica prilagoditve pravnemu redu Evropske unije, sprejetega kot smo že danes slišali, v državnem zboru maja preteklo leto. Gre torej za nujo po sprejetju sprememb, da bo zakon jasen, enoumen, so še zapisali, in usklajen z drugimi predpisi in tako dalje. In ne nazadnje, šlo naj bi celo za lažjezaposlitveno in lažjesocialno vključevanje v družbeni sistem. Pa se bom ustavila pri zadnjem stavku, torej lažjezaposlitveno, in s tem razumem, da tudi socialno vključevanje v družbeni sistem. V predlogu novele zakona je zapisano, pa mi dovolite, da na kratko preberem: "Če delodajalec invalidu utemeljeno ne more ponuditi nove pogodbe o zaposlitvi v skladu z 2. odstavkom prejšnjega člena ali če delodajalec invalidu oziroma delovnemu invalidu ne more ponuditi nove pogodbe o zaposlitvi in tako dalje, lahko redno odpove pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, brez ponudbe nove pogodbe o zaposlitvi." Novela torej spreminja absolutno varstveno pravico zgolj relativno. Spoštovani, to pač ni dikcija, tista dikcija, ki bi težila k lažji zaposljivosti oziroma socialni vključenosti invalidov v družbo, socialni integraciji. To je pravzaprav pogost termin, ki smo ga slišali tudi v preteklem mandatu, ko se je v tej dvorani sprejemal zakon, ki ga danes pravzaprav noveliramo. Dovolite mi, v Slovenski nacionalni stranki smo se takrat zavzemali za uzakonitev možnosti, da posameznik, ki ima priznan status invalida, po zakonu o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb pridobi pravico do zaposlitvene rehabilitacije, če najde delodajalca, ki ga je pripravljen zaposliti. Pri čemer takemu invalidu za čas trajanja njegove zaposlitve mirujejo pravice, ki izhajajo iz omenjenega zakona. Amandma, ki dejansko prispeva k uzakonjanju večje enakopravnosti tudi med invalidi, ki ga je prvič sprejelo matično delovno telo tega državnega zbora, je na seji izpodbijala Združena lista socialnih demokratov. Tista stranka, ki se je danes tako goreče zavzemala za takojšnji uslišani intenc izbrisanih. Tudi ob vnovičnem amandmiranju v 3. obravnavi je bil situacija podobna. Amandmaju so nasprotovali poslanci LDS in Združene liste socialnih demokratov. Kako hitro menjajo nekateri kožo, bi rekel človek. In kar je še kanček bolj zanimivo. Magister Janez Drobnič je ob obravnavi besedila omenjenega amandmaja med drugim, ne bom seveda povzela vsega, ker nimam dovolj časa, dejal, citiram: "Ta določba naredi sistem bolj sprejemljiv, bolj se prilagodi posameznim interesom posameznega invalida. Zato predlagam, da se ta odločba oziroma ta predlog amandmaja sprejme." Aktualni minister Drobnič se je lansko leto še s pozicije opozicijskega poslanca zavzemal za nekaj, kar je danes s pozicije ministra, ko pa ima dejansko vso moč za, spregledal. Novela, ki bi lahko vključevala to spremembo, tega pač ne vidi več kot potrebno spremembo v prid invalidom v smislu njihove boljše integracije. Dovolite mi še en podatek. Leta 2003 je bilo med brezposelnimi dobrih 11% invalidov. Zaskrbljujoča je politika države na tem področju. Zgolj brez vsebine in žal tudi brez pravne podlage poudarjati, kako zelo si nekdo, v tem primeru vlada, prizadeva za bolj odprto, ugodno človeško politiko na področju invalidov. Lepo vas prosim! Vse, kar sem imela še v tem delu za povedati, pa bom nadaljevala pri obravnavi amandmajev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 13.7.2005. Amandmaji so vloženi k dvema členoma, in sicer k 7. in 13. členu. V razpravo dajem 7. člen in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Kdo želi besedo? Prosim, gospa mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Ta tehnična težavica, ki je zdaj bila z mikrofonom, se mogoče nadaljuje od včeraj, ko je del mojega magnetograma tudi čudno izginil; no, saj zdaj je vrnjen, ampak vendar kaže, da ima tudi tehnika politično prepričanje. Socialni demokrati smo k zakonu vložili predloge amandmajev, ki so izhajali iz stališč invalidskih organizacij. Posebej naj poudarim, da sta se v tej točki, da mora ostati sestava rehabilitacijske komisije taka, kakršna je bila v veljavnem zakonu iz leta 2004, ujeli tudi v javnosti večkrat ne popolnoma uglašeni invalidski organizaciji FIHO in YHD. Pa ne zaradi tega, zaradi interesa invalidov ponovno vlagamo na zakon amandma, ki govori o tem, naj se določba dopolnjenega predloga zakona v 7. členu črta in naj ostane tako, kot je zdaj, da je enakopraven član z možnostjo glasovanja tudi človek z izkušnjo invalidnosti po izboru invalidske organizacije. Res je to ekspertna skupina, kot so rekli, in da je nemogoče zagotoviti vedno za vsako invalidnost ustreznega. Vendar menimo, da bodo invalidske organizacije že znale izbrati takega človeka z izkušnjo invalidnosti, ki bo interese invalidov znal ustrezno zastopati. Čeprav je bilo v poročilih poslanskih skupin pri kakšni že mogoče slišati, da ne nameravajo podpreti tega amandmaja, bi vendar apelirala, naj znova premislijo in prisluhnejo tistemu, kar menijo različno orientirane invalidske organizacije, kar zadeva odnos do invalidnosti, v tej točki pa vendar uglašene, in podprejo naš amandma. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa še enkrat. No, najprej moram reči, da sem pravzaprav vesela, da je Združena lista socialnih demokratov v tem mandatu opozicijska stranka in da najde posluh tudi za tovrstne predloge. Zanimivo je namreč, da tokrat izhajajo iz stališč invalidskih organizacij. Naj spomnim, lansko leto, maja 2004, je tisti amandma, o katerem sem maloprej govorila, ravno tako prišel v državni zbor na predlog invalidskih organizacij, pa je bil s strani Združene liste socialnih demokratov vehementno zavrnjen. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli ta amandma. Težimo k načelu po večji integraciji invalidov v družbo, pravzaprav v vse družbene sfere. V tem amandmaju vidimo korak naprej v tej smeri, ki ga pač zakon oziroma predlog zakona ukinja. Bi pa nadaljevala tam, kjer sem pravzaprav prej končala. Davčna oziroma fiskalna politika v Republiki Sloveniji do invalidov, tudi do invalidskih podjetij, je pravzaprav izjemno neugodna. Invalidska podjetja lahko po novem odpuščajo invalide po tem predlogu zakona. Rebalans proračuna ne nazadnje jemlje tudi za spodbujanje konkurenčnosti slovenskih podjetij, kamor lahko štejemo tudi invalidska podjetja. Kljub obljubam izpred nekaj let danes še vedno ni krovnega zakona o invalidih, o duševnem zdravju in še bi lahko naštevala. Žalostno, resnično žalostno. Z lepimi besedami se pač, žal, ne da dolgo voditi politike. Pomembna so dejanja. V Slovenski nacionalni stranki bomo pristopili en korak naprej, tudi k bolj ugodni davčni politiki za invalidska podjetja. Zato vas, spoštovane kolegice in kolegi, na tem mestu že danes pozivam, v prihodnjem tednu bomo vložili v parlamentarno proceduro predlog oziroma novelo zakona o davku od dohodkov pravnih oseb, ki je vsekakor korak naprej k boljši integriranosti invalidov tudi na trgu dela. Kot sem že rekla, pa seveda podpiramo ta amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sem vam dopustil besedo, čeprav ni bila vsebina popolnoma v zvezi z amandmajem k 7. členu. Želi še kdo razpravo? Prosim.
Hvala lepa. Lahko?
Prosim.
Ker nisem vedel, če lahko govorim.
Niste dobili prvi besede. Izvolite.
Nerazumljivo se mi zdi govoriti o tem, da gre za poslabšanje položaja invalidov, ker v sestavi komisije po predlogu zakona ne bo člana z lastno izkušnjo invalidnosti. Ker je v predlogu zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov predlagano, da bodo rehabilitacijsko komisijo sestavljali izključno strokovnjaki, in sicer za predsednika zdravnika specialista medicine dela, za člana pa strokovnjaka s področja invalidskega varstva z univerzitetno, visoko oziroma višjo strokovno izobrazbo pedagoške, psihološke, sociološke, socialne ali druge družboslovne usmeritve, drugič, strokovnjaka s področja zaposlovanja in trga dela z univerzitetno ali visoko strokovno izobrazbo, tretjič, strokovnjaka iz specifičnih področij glede na telesno oziroma duševno okvaro ali bolezen obravnavane osebe. Drugi razlog je, da glede na obravnavo invalidov z različnimi invalidnostmi na vseh komisijah, na I. in II. stopnji, bi bilo kot člana komisije z lastno izkušnjo invalidnosti praktično nemogoče zagotavljati. Kot nadomestitev pa se invalidu daje zakonsko določena možnost, da zahteva, da je na obravnavo oziroma senat rehabilitacijske komisije povabljen njegov izbran zaupnik invalid ali pa predstavnik invalidske organizacije. Zato Slovenska demokratska stranka amandmaja k 7. členu Socialnih demokratov ne bo podprla.
Hvala lepa. Gospod mag. Capuder imate besedo.
Hvala lepa. Mislim, da je bil gospod Potrč pred menoj, ampak vseeno. V Novi Sloveniji smatramo, da amandma, o katerem sedaj razpravljamo, ni tak, da bi ga lahko podprli. Po našem mnenju gre namreč za malo drugačno razumevanje vloge strokovne komisije. Ta strokovna komisija se po tem predlogu zmanjšuje, mislim ne po predlogu amandmaja, ampak po predlogu zakona zmanjšuje iz 5 na 4 in vsi člani te komisije naj bi bili izvedenci svoje stroke. Da pa se invalidov na pozabi, ker zagovarjamo, da v načelu o invalidih nič brez invalidov, mislimo, da je dobro, da imajo invalidi svojega zastopnika, izvedenca, zastopnika, ki lahko invalida kvalitetno zastopa pri obravnavi pred tako komisijo. V primeru, da bi bil član komisije, kot predlagajo kolegi iz socialdemokratov, da bi bil član komisije strokovnjak z lastno izkušnjo, se mi zdi, da bi bilo zelo težko pridobiti toliko strokovnjakov, ki bi imeli lastno izkušnjo, zato se mi zdi, da bi bilo sestavljanje take komisije zelo zahtevno. Toliko za enkrat. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi rad še en vidik našega amandmaja poudaril. To je, če res upoštevamo načelo nič o invalidih brez invalidov, potem prav gotovo sedanji predlog vlade poslabšuje ta položaj in to načelo. Sestava komisije, v kateri bi bil tudi invalid kot peti član, sedaj bi bil ta umaknjen, pomeni tudi pravico soodločanja, ne samo vplivanja, ampak pomeni tudi en glas in ta glas bi bil tisto, ki bi zagotavljal načelo nič brez invalidov o invalidih. Mislim, da ga je prav podpreti. Poglejte, v izvajanju tega zakona je doslej bila ta možnost dana. Ne vidim razloga in nobene argumentacije, da bi bila pokazana kot slaba. Še vedno ostajajo strokovnjaki, štirje v večini, in bodo lahko predvsem strokovne kriterije upoštevali. Še vedno ostaja na invalidskih organizacijah, da bodo morali ustreznega kandidata predlagati oziroma člana predlagati. Lahko bi bil, če bi bili širokogrudni in bi razen na besedah tudi na dejstvih upoštevali načelo, da je lahko ta član tudi zamenljiv, da ni stalen, glede na to, koga se v invalidski komisiji obravnava. Tako moram reči, mislim, da dobrohotno razumevanje tega predloga in upoštevanje invalidov mora pripeljati do podpore temu amandmaju. Sicer pa naj rečem, da z invalidi smo v Socialni demokraciji in pred tem tudi v Združeni listi mnogo sodelovali, včasih smo sprejeli njihove predloge posamično, kdaj pa tudi ne. Nekako hudo mi je, da slišim, da samo ena stranka v tem državnem zboru dela in zna vse najboljše, vsi drugi smo pa vse večne čase delali slabo. Bi rekel, da tudi o tem obstoja mnogo slovenskih pregovorov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kokalj ima besedo. Prosim.
Hvala lepa. Še enkrat bi podkrepil argumente, ki jih je že navedel kolega Capuder v zvezi z določanjem dodatnega člana z lastno izkušnjo o invalidnosti. Glede na to, da gre za obravnavo invalidov z različnimi vrstami invalidnosti v vseh komisijah, na prvi in drugi stopnji, je to praktično nemogoče zagotavljati. Kot nadomestitev, kot je bilo že povedano, se invalidu daje zakonska možnost, da zahteva, da je na obravnavo oziroma senat rehabilitacijske komisije povabljen njegov izbrani zaupnik invalid ali pa predstavnik invalidske organizacije. In še nekaj, če bi bil ta amandma sprejet, ne bi bil usklajen s 6. členom dopolnjenega zakona, ki je zaprt in nanj ni možno vlagati amandmajev. Člen namreč določa, da minister določa listo izvedencev, ki so člani rehabilitacijskih komisij. Hvala.
Hvala lepa. Gospa mag. Potrata, prosim.
Hvala. Rada bi samo to pojasnila, da nisem govorila o strokovnjaku z izkušnjo invalidnosti, ampak o invalidu, o invalidni osebnosti, o človeku, ki ima lastno izkušnjo invalidnosti. To, kar predlagamo, kompetentnosti sestava komisij ne spreminja ali ne zmanjšuje, ker strokovnjaki ostanejo. Tudi ne zahtevamo, da se širi čez že določeno število članov komisije. Zdaj jih je bilo 5, s tem, ko se človek z izkušnjo invalidnosti črta, se število zmanjšuje. Res je dopuščena zakonska možnost, da invalid lahko zahteva pooblaščenca, ki bo zastopal njegove interese, in domnevam, da bi bil to pooblaščenec, ki bi imel lastno izkušnjo invalidnosti. Ne bi pa tak pooblaščenec ali zastopnik mogel vplivati na odločitev rehabilitacijske komisije. To pa je bistvenega pomena. Ne bi želela biti žaljiva, ampak samo na eno drobnarijo naj vas opozorim. Ko smo na seji odbora za delo, družino in socialne zadeve razpravljali o tem amandmaju, so bili navzoči tudi ljudje z izkušnjo invalidnosti. Hoteli so besedo, besedo so dobili, ampak se niso mogli vključiti, niso mogli vključiti mikrofona. Včasih nam je lastna izkušnja neke omejitve gibalne spretnosti potrebna zato, da vemo, kaj je treba narediti. Samo za to gre. Nihče pa ne oporeka temu, da znajo strokovnjaki, tako kot so postavljeni, zastopati interese v imenu svoje stroke. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Germič, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Že v utemeljitvi stališča poslanskega kluba Liberalne demokracije smo napovedali podporo temu amandmaju. Podporo temu amandmaju smo napovedali tudi v času razprave na matičnem delovnem telesu, kjer smo lahko poslušali zelo utemeljene pripombe tudi ob vključevanju predstavnikov invalidskih organizacij v razpravo in nismo imeli nobenega občutka o nesposobnosti ali o manjši sposobnosti predstavnikov, ki so sodelovali v zelo kvalitetni razpravi. Zato smo postavili vprašanje, ali obstajajo dejanske izkušnje, temelječe na praksi, ki bi utemeljevale spremembo rehabilitacijskih komisij in izločitev takšnega predstavnika. Tega odgovora seveda nismo dobili. Kot smo že v stališču poslanske skupine dejali, gre za spremembe, ki so v utemeljitvah zelo slabe in temeljijo na trhlih temeljih. In prepričani smo, da je tudi ta sprememba takšna, ki nima strokovne podlage, temelji na trhlih temeljih, in zato podpiramo ta amandma. Ko bomo govorili o drugem amandmaju, bomo le-tega utemeljili ravno s tem, da bo uzakonjeno tudi načelo dobre prakse. Če kje, lahko na področju reševanja vprašanj vključujemo z dobro prakso tudi predstavnike invalidov. Seveda bi želeli, da tudi državni zbor s takšno spremembo oziroma s črtanjem tega določila to njim tudi pokaže. Obstaja pa tukaj še mogoče čisto praktični vidik, ki je seveda manj pomemben, pa mogoče ga bi bilo potrebno omeniti. Lahko v takšni rehabilitacijski komisiji kdaj pride do glasovanj o načrtih. In ko bo sodo število takšnega glasovanja, bi seveda lahko takšen predstavnik v tej komisiji prav gotovo prevladal in pretehtal ter preusmeril težišče v odločitev. Zato bom takšen amandma, kot je predlagal, tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala. Spoštovani! Dovolim si, čeprav na tem mestu, da tudi svojo pripombo dam v zvezi s tem.
Precejšnji del življenja sem bil vezan na to in je zelo zanimiva razprava, posebej zato, ker govorimo o invalidih. Kot opažam, hočemo vsi nekaj storiti dobrega v tem smislu naprej. Komisija, ki je sestavljena, je izrazito strokovna in strokovno močna. To je enkratno. Nihče drug, ki nima izobrazbe, ne bo mogel vplivati na strokovno mnenje te komisije o invalidnosti. Mislim pa, da je pravilen tudi stavek nič o invalidih brez invalidov. Zato menim, da je prisotnost tistega, ki zastopa invalidsko organizacijo oziroma združenje invalidov, ki je poučen, kako je zakonodaja v tej smeri, ki je poučen o vsakodnevnih težavah svojih enako prizadetih ljudi, zelo pomembna, da je član tudi te komisije. Velikokrat se bo zgodilo, da tisti, ki odločajo strokovno o tem, premalo vedo o zakonodaji in o tem, kakšno je pravzaprav življenje invalidov in kakšne so poti, ki vodijo invalide po ocenitvi. Zato mislim, da bi bilo prav, da tisti, ki ga že sprejmemo v to komisijo, ni invalid s svojimi izkušnjami, invalidnosti je toliko, kolikor je medicinskih strok, vendar naj bo predstavnik organizacije ali združenja invalidov, ki ima izkušnje s težavami in zakonodajo, ki se tičejo invalidnih oseb. Hvala lepa.
Še kdo prosim o razpravi? Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 13. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, Nove Slovenije, SLS in DeSUS. Kdo želi besedo? Prosim, gospod Ivan Jelen.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanke in poslanci! Podpiram amandma koalicijskih poslanskih skupin k dopolnjenemu predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Dober se mi zdi predlog, ki govori o tem členu spremembe, da morajo imeti zaposleni centri in invalidska podjetja zaposlenih najmanj 5 ljudi. V preteklosti smo bili priča tudi podjetjem, ki so imela manjše število zaposlenih, kar ni v interesu sedanje koalicije in ekonomske opravičenosti. Le-teh je bil interes po do sedaj opredeljeni zakonodaji črpanje državnega proračuna, ne pa ustvarjanje. Zato predlog amandmaja podpiram z vidika zaposlovanja oziroma rehabilitacije invalidov, njihovo delozmožnost, ustvarjanje nove vrednosti in koriščenje proračunskih sredstev le v primeru vsaj petih zaposlenih oseb. Prizadevanje vlade podpiram v tej začrtani smeri. Ne le denar, tudi delo je pomembno. Delo lahko prispeva k izboljšanju zdravja, samozavesti, ki je temeljni pogoj pri preprečitvi popolne invalidnosti. Mislim, da je predlog amandmaja dober, zato bom glasoval za sprejem.
Hvala lepa. Gospod Germič, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Najprej obžalujem, da tega amandmaja nismo imeli možnost prediskutirati na matičnem delovnem telesu. Seveda zelo podpiram tudi intenco, ki je v obrazložitvi navedena, da se zagotavlja možnost skupnega dela in usposabljanja invalidov in neinvalidov. Hkrati pa seveda sprašujem, zakaj kriterij pet, kje je ta osnova za to delitev, kajti po mojem prepričanju se je potrebno boriti pravzaprav za vsako delovno mesto, ki ga je možno oblikovati. Mogoče bi bilo zelo dobro dobiti tudi utemeljitev, glede na zaključek te obrazložitve, ki govori, da bo takšno določilo sledilo priporočilom v mednarodnih dokumentih, obenem pa bo uzakonjeno tudi načelo dobre prakse, ki se je izoblikovalo v slovenski praksi. Tukaj je o tem amandmaju že govoril minister v uvodni predstavitvi, čeprav to še ni bila vsebina, ki je vključena v novelo zakona. Zato bi bilo seveda zelo dobro dobiti več utemeljene obrazložitve in tudi mnenje in stališče vlade do tega amandmaja, če je bojazen, da bi prišlo do zlorab. Mislim, da je bila tudi ta beseda, če se ne motim, uporabljena. Potem se je potrebno zlorabe po mojem mnenju lotiti na drugačen način. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po končani 15. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21 uri 10 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O SODIŠČIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Ugotavljam, da nobenega od predstavnikov vlade ni v dvorani in vas sprašujem, ali prekinemo sejo za 10 minut. Prosim, proceduralno vprašanje [[...]]
Jaz bi rad, gospod predsednik, prosil, da pokličete vse, ker vsi predstavniki vlade za vsako točko vedo, da danes delamo iz točke v točko, ne pa na uro. In bi lahko bili toliko vljudni do državnega zbora, da bi spremljali razpravo in pred tem prišli, zato jaz nasprotujem temu, da bomo vsakokrat 10 minut delali odmor, ker se gospe in gospodu iz vlade ljubi priti na sejo državnega zbora.
Gospod Potrč, popolnoma se strinjam s to vašo ugotovitvijo. Prekinjam sejo zbora za 10 minut in v tem času bomo poklicali vse, ki morajo biti prisotni pri današnjem dnevnem redu. Hvala lepa. Prekinjam sejo.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo z 12. točko dnevnega reda. Lepo pozdravljam gospoda državnega sekretarja Roberta Marolta iz ministrstva za pravosodje in mu tudi dajem besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Vlada s predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih predvideva podaljšanje roka za ustanovitev centra za izobraževanja centra v pravosodju, prenos zagotavljanja sredstev za najemnine za poslovne prostore sodišč na ministrstvu za pravosodje, potem dopolnitev pristojnosti okrajnih sodišč o zadevah mednarodnopravne pomoči tudi o zadevah o prekrških ter spremembo v postopkih imenovanja predsednikov sodišč. V zvezi z novelo o spremembah in dopolnitvah zakona s predlogom zakona odpravljamo sporno omejitev, ki jo je doslej vseboval zakona glede števila predlaganih kandidatov za predsednike sodišč. Seveda bo moral pri tem sodni svet preveriti strokovno usposobljenost predlaganih kandidatov, tako s stališča sposobnosti opravljanja sodnega dela kot tudi njegovih menedžerskih sposobnosti, potem bo šele na osnovi tega predlagal tiste kandidate, za katere bo ocenil, da jih lahko z vso odgovornostjo predlaga v imenovanje za predsednike sodišč. Ko bo sodni svet svojo izbiro opravil, bo postopek v tem pogledu zaključen in bo posredoval imena kandidatov ministru, ki bo nato naredil dokončno odločitev pri izbiri. Gre za to, da se s predlogom zakona v obstoječih postopkih zagotavlja spoštovanje ustavnosti in zakonitosti. Pri tehtanju med pričakovanimi pravicami in ustavno garancijo enakega varstva pravic iz 22. člena ustave je očitno, da mora imeti v tem primeru varstvo pravic enakosti v postopku prednost, saj so se lahko doslej v postopkih prijavili več kot trije kandidati, ki pa niso mogli priti v poštev, ker je bil sodni svet pri izbiri številčno omejen. Tako smo po sedaj veljavnem zakonu prišli do položaja, da je bila kandidatom pri tem postopku, čeprav imajo po ustavi zagotovljene absolutne pravice enakega varstva pravic, omejena uresničitev te pravice. Predlagana novela zakona dosledno spoštuje načelo zakonitosti, načelo enakega varstva pravic, prepoved diskriminacije ter načelo varstva pridobljenih pravic. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Lepo pozdravljeni! Odbor državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je predlog zakona obravnaval na svoji 9. seji. Predstavnik predlagatelja državni sekretar na ministrstvu za pravosodje je v okviru dopolnilne obrazložitve k členom predloga zakona podal dodatno obrazložitev k vsebinsko povezanima 1. in 6. členu, ki pa sta bila kasneje tudi edina predmet razprave. Predstavnik zakonodajno-pravne službe je povzel pisno mnenje te službe k 1. in 6. členu predloga zakona, iz katerega izhaja, da se predložitev k 1. členu predloga zakona, po katerem sodni svet izbere kandidate za predsednike sodišč, ni skladala z obrazložitvijo k 6. členu predloga zakona, vendar pa je navedeno pripombo zakonodajno-pravne službe vlada upoštevala v svojem odgovoru z dne 22.6., in sicer tako, da je ustrezno popravila obrazložitev k temu členu. Prav tako pa je vlada s predlaganim amandmajem k 6. členu upoštevala tudi tehnično pripombo zakonodajno-pravne službe k temu členu. Na sejo odbora so bili vabljeni tudi predstavniki sodnega sveta in slovenskega sodniškega društva. Predstavnik sodnega sveta je predstavil pisno mnenje sveta in poudaril, da sodni svet podpira vse člene predloga zakona, razen 1. in 6. člena, ki se nanašata na izbiro kandidatov predsednikov sodišč. Sodni svet ta dva člena presenečata in mu tudi niso znani razlogi za njuno predlaganje, saj so po mnenju sodnega sveta postopki izbire kandidatov do sedaj bili neproblematični. Prav tako pa sodni svet ne prepričuje o nujni potrebnosti dodatna obrazložitev vlade. Po mnenju sodnega sveta sta določbi 1. in 6. člena nepotrebni, saj je dosedanja določba 62. člena zakona o sodiščih sodnemu svetu že doslej dopuščala možnost izbire, da predlaga ministru tudi manj kot tri kandidate. V nadaljevanju je predstavnik sodnega sveta opisal postopek izbire kandidatov za predsednika sodišč v sodnem svetu in poudaril, da je sodnemu svetu podlaga za ocenjevanje oziroma izbiranje kandidatov 29. člen zakona o sodniški službi, ki določa kriterije ocenjevanja. Svoje mnenje so predstavili tudi predstavniki slovenskega sodniškega društva, ki so prav tako izrazili nepodporo 1. in 6. členu predloga zakona, in sicer iz razloga, ker je po njihovem mnenju možno tudi iz dodatne obrazložitve oziroma pojasnitve k obema členoma predloga zakona s strani predstavnika predlagatelja, in sicer, da lahko sodni svet tudi po sprejetju novele zakona predlaga tudi samo enega kandidata, možno različno razlagati, saj vsebuje 1. člen zakona množinski pojem kandidatov. Toliko na kratko o mnenju slovenskega sodniškega društva. V polemični razpravi o 1. in 6. členu predloga zakona so članice in člani odbora iz vrst opozicije nasprotovali obema členoma, in sicer iz naslednjih razlogov: da člena nista potrebna, razen če je njun namen, da se sodnemu svetu odvzame njegova vloga in odgovornost pri izbiri kandidatov; nadalje, da je 6. člen ustavno vprašljiv, saj se že izvedene postopke izbire v okviru sodnega sveta vrača le-temu v nov postopek; da gre pri obeh predlaganih členih za poskus preprečevanja in povečevanja vpliva politike na tretjo vejo oblasti. Nasprotno pa so člani odbora s strani pozicijskih strank predlog zakona podprli, in sicer iz naslednjih razlogov: da dosedanja določba, ki sodnemu svetu nalaga, da ministru lahko predlaga največ tri kandidate, je diskriminatorna do vseh tistih prijavljenih kandidatov, ki prav tako izpolnjujejo vse razpisne pogoje oziroma kriterije iz 29. člena zakona o sodniški službi, po katerih opravlja izbiro sodni svet; nadalje, da s predlagano novelo zakona ne gre za omejevanje vloge sodnega sveta; da bo z novelo zakona dana možnost širšega izbora med prijavljenimi ustreznimi kandidati na tako pomembno funkcijo, kot je predsednik sodišča; da bo črtanje omejitve na največ tri kandidate predvsem v pomoč sodnemu svetu ter da 6. člen ne posega v pridobljene pravice že izbranih kandidatov, saj je postopek še v teku. V okviru razprave in glasovanja o amandmajih odbor ni sprejel amandmaja poslanske skupine SD k 1. in 6. členu, sprejel pa je svoj amandma. Z osmimi glasovi za in dvema proti pa je sprejel tudi vse ostale člene predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Kovačič, SDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi! Poslanci Slovenske demokratske stranke bomo predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih podprli. Zakon ne predvideva nekih večjih oziroma sistemskih sprememb, ampak gre bolj za popravek nekaterih določil, za katere se je pokazalo potrebno, da se ustrezneje rešijo. Gre za štiri spremembe, ki vse zagotavljajo izboljšave glede na dosedanjo ureditev. V ničemer pa ne posegajo kakorkoli v status in vlogo sodišč, kot neodvisne veje oblasti, kot jo pojmujemo v slovenski ustavi. Sprememba, ki je bila v javnosti doslej najbolj izpostavljena se nanaša na razširitev možnosti predlaganja kandidatov za predsednike sodišč, kajti po predlagani spremembi lahko sodni svet ministru predlaga za imenovanje predsednika sodišča tudi več kot 3 kandidate, kot je to bilo urejeno doslej. Doslej je bil sodni svet pri predlaganju kandidatov namreč omejen na največ 3 kandidate. Če meni, da več kot trije kandidati izpolnjujejo vse zahtevane pogoje in so po njegovem mnenju, po mnenju sodnega sveta, tudi primerni kandidati za predsedniško funkcijo, bo sodni svet po novem lahko predlagal ministru tudi več kot 3 kandidate. To je vsekakor bolje, kot pa da bi bil naprej omejen s to zahtevo. Druga sprememba se nanaša na podaljšanje roka za ustanovitev centra za izobraževanje v pravosodju in strokovnega sveta za ta namen. Dejstvo je namreč, da dosedanje priprave in aktivnosti na ministrstvu za pravosodje od uveljavitve zakona o sodiščih julija 2004 ne zagotavljajo v predpisanem roku ustanovitve centra in strokovnega sveta. Predpisani rok enega leta od uveljavitve zakona o sodiščih tudi dejansko ni bil realno postavljen, tako da je zato podaljšanje tega roka potrebno in bo potem v tem času tudi objektivno mogoče zagotoviti vse potrebno za ustanovitev centra za izobraževanje in strokovnega sveta. Tretja sprememba prenaša pristojnost za zagotavljanje pogojev in sredstev za najemna razmerja od samih sodišč na ministrstvo za pravosodje. S tem pa v celoti ministrstvo prevzema vse temeljne naloge za zagotavljanje prostorskih pogojev za delo sodišč, kamor seveda sodi tudi področje najemnih razmerij, ki je bilo doslej brez utemeljenih razlogov v pristojnosti samih sodišč. Zadnja sprememba pa prenaša na okrajna sodišča tudi pristojnost opravljanja mednarodne pravne pomoči v zadevah prekrškov, kar je glede na pristojnosti, ki jih imajo v zvezi z odločanjem o prekrških, tudi najbolj smiselno in logično. Glede, kot rečeno, najbolj odmevnega dela predlaganih sprememb, ki se nanašajo na postopek imenovanja predsednikov sodišč, pa v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne moremo razumeti, zakaj je s strani sodnega sveta, pa tudi sodniškega društva in nekaterih opozicijskih strank, prišlo do tako ostrega nasprotovanja predlaganim spremembam, čeprav sprememba v ničemer ne posega v pristojnosti in zakonski oziroma ustavni status sodnega sveta. Celo nasprotno, predlagana sprememba pomaga sodnemu svetu v primeru, da se za predsedniško mesto prijavi veliko kandidatov, ki vsi izpolnjujejo ali pa nekaterih izmed njih izpolnjujejo vse predpisane pogoje in izpolnjujejo po mnenju sodnega sveta tudi sposobnost in primernost za opravljanje predsedniške funkcije. Po dosedanji ureditvi je moral sodni svet sam izvesti selekcijo. Tudi če je ugotovil, da več kot trije prijavljeni kandidati za predsednika sodišča izpolnjujejo vse predpisane pogoje in so po njegovi ugotovitvi tudi sposobni in primerni za predsedniško funkcijo, ni smel predlagati več kot treh kandidatov. Zakon ga je namreč pri tem omejeval. Zato bi lahko prav gotovo v takšnih primerih govorili o diskriminaciji nad vsemi tistimi izločenimi kandidati, ki so v skladu z razpisnimi pogoji strokovno usposobljeni in tudi sicer sposobni in primerni za funkcijo, na katero kandidirajo. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo predlagane spremembe zakona o sodiščih in pričakujemo, da bo vlada tudi v prihodnje v tej smeri pripravljala potrebne spremembe, ki bodo zagotovile izboljšanje sojenja, skrajšanje sodnih postopkov in zmanjšanje sodnih zaostankov. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler, LDS. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik za besedo. Poslanski klub LDS se s predlogom zakona ne strinja. Po mnenju poslanskega kluba LDS predložene spremembe zakona o sodiščih temeljito spreminjajo vlogo sodnega sveta, saj pravosodnemu ministru dajejo bistveno večja pooblastila pri imenovanju predsednikov sodišč, kot jih ima sedaj. S tem se povečuje možnost vpliva politike na kadrovanje znotraj pravosodne veje oblasti. Pristojnosti predsednikov sodišč pri nas niso zanemarljive, ne le, da je v njihovih rokah sodna uprava, po položaju so člani personalnih svetov, ki oblikujejo ocene sodniške službe, tudi nadzorstvene pristojnosti nad delom sodnikov niso majhne. Predsednik sodišča pa ni le organ opravljanja sodišča, temveč tudi organ sodne samouprave. Zapleti z imenovanjem novega predsednika okrožnega sodišča v Murski Soboti naj bi to že potrjevali. Glede na to, da se letos med drugim izteče tudi mandat predsedniku največjega sodišča v državi, to je ljubljanskega okrožnega sodišča, so lahko dvomi v resnične namene ministra toliko bolj upravičeni. Poleg tega pa je minister ne glede na to, da predlagani zakon še ni sprejet, po nekaterih informacijah že marca zamrznil postopke za imenovanje novega predsednika slovengraškega okrajnega sodišča, saj si več kot očitno želi, da bi izbira med kandidati potekala na podlagi novih sprememb zakona o sodiščih. Po sedaj veljavni ureditvi predsednike sodišč imenuje za dobo šestih let minister za pravosodje, na predlog sodnega sveta. Če se na razpisano mesto prijavi več kandidatov, sodni svet izbere in poda ministru obrazložen predlog največ treh kandidatov, pri tem pa lahko navede kateremu kandidatu daje prednost. Doslej ni bilo zaslediti pomislekov sodnega sveta, da je omejen v svoji pristojnosti, ker mora v primeru več kandidatov narediti selekcijo. Bolj naj bi šlo za to, da želi minister za pravosodje imeti proste roke pri imenovanju predsednikov sodišč, zato sodni svet spreminja v poštni nabiralnik, ki bi moral vse prispele prijave posredovati ministru. Na slednje namreč opozarja tudi sodni svet, ko pravi: "Povsem nesprejemljivo pa bi bilo, kot to smiselno izhaja iz obrazložitve 6. člena predloga zakona, da bi bil sodni svet zavezan posredovati mnenje o vseh prijavljenih kandidatih. Sodni svet kot strokovni organ, ki ob napredovanjih ocenjuje delo vsakega sodnika, bi s tem izgubil pristojnost, da onemogoči, da konkurira na vodstveno mesto sodnik, ki po kriterij za oceno sodniške službe ni primeren za opravljanje vodstvene funkcije. Odločanje o strokovnosti opravljanja sodniške službe bi bila s tem prenesena na ministra za pravosodje, kar pa glede na zakonske pristojnosti ministrstva za pravosodje in sodnega sveta ni sprejemljivo." Tako sodni svet. Ko je zaradi predlaganih sprememb narasla temperatura v sodstvu pa tudi v javnosti, je minister Lovro Šturm glede predloženih sprememb zakona o sodniški službi na tiskovni konferenci pojasnil, da se z njimi nikakor ne zmanjšujejo pristojnosti sodnega sveta v postopku imenovanje predsednikov sodišč oziroma da niso bila tako zamišljena in da so pomisleki, da bo po novem kadrovska politika v sodstvu povsem v rokah izvršne oblasti, neutemeljeni. Ministru pa ne verjamemo. Ne nazadnje je na sicer neskladne namene predlagateljev opozorila tudi zakonodajno-pravno služba državnega zbora, ki je navedla, citiram: "Da se nova dikcija in obrazložitev spremembe 62. člena zakona o sodiščih ne sklada z obrazložitvijo k 6. členu predloga zakona, ki sicer določa, da mora sodni svet ponovno izvesti postopek predlaganja kandidatov za predsednike sodišč, ki jih do uveljavitve zakona o sodiščih minister še ni imenoval. V obrazložitvi le-te je namreč izrecno zapisano, da mora sodni svet pri postopanju po določbah predlaganega zakona ministru posredovati vse prijave, skupaj s svojim mnenjem o vsakem kandidatu. To pomeni, da sodni svet pri predlaganju kandidatov nima možnosti primarne izbire, katere od prijavljenih kandidatov bo predlagal ministru ..." Sami ste seznanjeni z mnenjem te zakonodajno-pravne službe državnega zbora. V poslanskem klubu LDS menimo, da je v zakonu v prvotni obrazložitvi naveden dejanski namen predlagatelja zakona in da se minister poskuša izogniti utemeljenim kritikam. Če ne bosta oba amandmaja k spremembah podprta oziroma sprejeta, tega zakona ne bomo sprejeli. Sicer pa z veseljem pričakujemo in komaj čakamo, da ugotovimo, da nismo imeli prav in da bo minister ravnal tako, kot pravi, da sedaj bo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč. Socialni demokrati. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi. Na žalost eden od naših predlogov, najbistvenejši, k 1. členu že ni bil sprejet in nismo mogli vložiti novega amandmaja, tako da vsebina zakona ostaja, kakor si ga zamišlja predsednik, minister in vladna večina, zato mi tega zakona ne bomo podprli. V na videz formalne spremembe so vključena namreč tudi vprašanja postopka imenovanja predsednikov in podpredsednikov sodišč, ta vprašanja pa so z vidika delitve oblasti in neodvisnosti sodne veje oblasti v izvršilne lahko zelo pomembna. V obrazložitvi zakona je vlada k 1. členu zapisala, da je glede predsednikov sodišč, ki so pristojni za zadeve sodne uprave, pomembno, da ima minister za pravosodje večjo možnost izbire - poudarjam, večjo možnost izbire - pri njihovem imenovanju. Zato naj se v zakonu črta omejitev, na podlagi katere lahko sodni svet pošlje ministru v izbiro predlog največ treh kandidatov. V obrazložitvi k 6. členu pa je ta cilj podkrepila še tako, da mora sodni svet - poudarjam, ne lahko, ampak mora sodni svet - tudi v še nedokončanih postopkih imenovanja posredovati vse prijave, skupaj z mnenjem o vsakem kandidatu. Torej, ministru in vladi se je v prvi obrazložitvi zapisala resnica. Vlada je na podlagi opozoril zakonodajno-pravne službe kasneje svoje obrazložitve nekoliko omilila. Pri 1. členu zakona je pojasnila, da se sodnemu svetu z zakonom daje le možnost, ne pa obveza ministru predlagati več kot tri kandidate. V obrazložitvi k 6. členu pa je črtala besedilo, ki je zapovedovalo sodnemu svetu, da ministru posreduje vse kandidate. Formalno je napake odpravila. Ali gre res za površnost ali kaj drugega, moram reči, da sem prepričan, da ne gre za površnost, ker ne verjamem sedanjemu ministru za pravosodje, da bi površnost bila njegova značilnost. Postavlja se torej vprašanje položaja ministra v procesu imenovanja. In to je vprašanje, o katerem imamo različne poglede. Pravna stroka opozarja, da je ustavno sodišče v času, ko je bil njegov predsednik sedanji minister za pravosodje, ob presoji določb tega zakona že ugotovilo, da se načelo sorazmernosti in prirejenosti ter neodvisnosti pravosodne veje oblasti od izvršilne lahko zagotovi samo tako, da je sodnemu svetu pridržana med kandidati za predsednika sodišča prva izbira. Torej, ne tako, da jih mora, ali da jih lahko predlaga čim več in da nima odgovornosti izbire, ampak obratno. Da mu mora biti zagotovljena možnost izbire. Možnost izbire sodnega sveta pa je pri omejenem številu kandidatov gotovo večja, kot če lahko predlaga kar vse. Sodni svet in sodniško društvo teh predlogov vlade zato nista podprla. Štela sta jih za nepotrebne in tudi ustavno vprašljive, k 1. členu zaradi kršenja načela neodvisnosti, k 3. pa zaradi kršenja načela retroaktivnosti. Te pomisleke sta vlada in vladne večina v matičnem delovnem telesu zavrnili. Minister za pravosodje si bo torej s tem zakonom zagotovil večji vpliv na imenovanje predsednikov in podpredsednikov sodišč. Politični vpliv v primerjavi s strokovnim bo povečan. Avtonomija pravosodje bo zmanjšana. To je ne samo nesporno, ampak to je v tem državnem zboru s strani predlogov vlade že mnogokrat videno in je jasna politika, ki jo ta vlada zagovarja. Mogoče vlada meni, da je zaradi neurejenega stanja v pravosodju to celo dolžna storiti, da bi ga lahko izboljšala in zagotavljala sojenje v razumnem roku. To je edina argumentacija, ki bi bila še sprejemljiva, pa je vlada ni zmogla. Vendar naj se v takem primeru vlada in minister zavedata, da bo javnost upravičeno od njiju pričakovala, da se bodo razmere v pravosodju res pričele učinkovito urejati in da bosta odgovornost za rezultate vlada in minister v celoti morala prevzeti na svoja ramena, ne pa se več izgovarjati na kogarkoli drugega, seveda ne za ceno politizacije sodstva in zmanjšanja neodvisnosti sojenja. Tudi meni kot poslancu bo v tem pogledu lažje, saj bom lahko na pogoste pritožbe in ravnanja posameznikov sporočil, da je od ministra in vlade odvisno, ali bo od jutri naprej v pravosodju vse drugače in mnogo bolje. To bom tudi dosledno delal. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Mojca Kucler Dolinar, Nova Slovenija. Prosim.
Hvala lepa. Pozdravljeni tudi v mojem imenu in v imenu poslanske skupine Nove Slovenije, v kateri v celoti podpiramo spremembe in dopolnitve zakona o sodiščih. S spremembami se prenašajo pristojnosti v zvezi z zagotavljanjem prostorskih pogojev za delo sodišč v celoti na ministrstvo za pravosodje, torej tudi zagotavljanje sredstev za najemna razmerja. Glede na stisko s prostorom na nekaterih sodiščih - tipičen primer je gotovo Ljubljana -, pričakujemo, da bodo za to namenjena sredstva res gospodarno uporabljena ter da se bodo sodnikom končno omogočili tudi normalni pogoji za delo, tako v pisarnah kot v sodnih dvoranah. S predlogom se prenašajo tudi nekatere pristojnosti v zvezi s prenosom v zadevah o prekrških, tako da bodo lahko zadeve mednarodne pravne pomoči opravljala okrajna sodišča, ki v zadevah tudi sicer odločajo. Te spremembe podpira tudi slovensko sodniško društvo in sodni svet. Za koristno rešitev pa v poslanski skupini Nove Slovenije ocenjujemo tudi spremembo, ki bo sodnemu svetu dala možnost, da bo ta organ, ki je in bo tudi v prihodnje prvo sito med prijavljenimi kandidati za predsednike sodišč, torej, da bo sodni svet imel možnost do izbire enega, dveh, treh ali štirih kandidatov ali več, če bo presodil, da je njihova ocena po zakonskih kriterijih enaka. Seveda bo to odvisno od števila prijavljenih kandidatov in od njihovih strokovnih sposobnosti. Torej, s spremembo bomo odpravili omejitev, ki jo je zakon doslej vseboval, zato ne razumemo takega odpora po eni strani sodnega sveta, pa tudi ne opozicijskih poslancev do tega predloga. V izogib dvomom glede predloga zakona in glede na vsa ta sprenevedanja, ki so bila spregovorjena tudi izza te govornice, se mi zdi koristno preleteti obstoječo ureditev, ki je veljala doslej in se tudi s temi spremembami ne spreminja. Zakon v 62. členu med drugim določa, da predsednike sodišč imenuje minister, pristojen za pravosodje, na predlog sodnega sveta. Torej je vse obstoječe predsednike sodišč imenoval minister [[ministrica]] za pravosodje, ki je ministroval v obdobju, ko je bila ta funkcija razpisana. Ne bom se vprašala, zakaj, spoštovani kolegi iz opozicije, se vam to v preteklih letih ni zdelo sporno. Z dosedanjim načinom imenovanja predsednikov sodišč, pa tudi z institucijo nadzora nad opravljanjem zadev sodne uprave je bil že doslej dopuščen omejen vpliv izvršilne veje oblasti na sodno vejo oblasti. In, kolegice poslanke in kolegi poslanci, naj vas opozorim, da tega ne določamo na novo in tega načina ne spreminjamo. Še posebej se mi zdi to sporočilo pomembno tudi za vse tiste, ki nas spremljate pri današnji razpravi. Res pa je, da odpiramo možnost za sodni svet, če ugotovi, da ima izmed kroga prijavljenih kandidatov za predsednike sodišč več kot tri, ki izpolnjujejo stroge kriterije za to odgovorno, ne le strokovno, temveč tudi upravljavsko funkcijo. Torej, lahko jih predlaga več. Ali je že kdaj prišlo do takšne situacije in kako se je doslej sodni svet v takšni situaciji odločal in odločil, ve sodni svet sam. Tudi vnaprej ostaja na sodnem svetu, da opravi prvi izbor, torej da izbere in poda ministru obrazložen predlog kandidatov. Po novem, kot rečeno, bodo v tem izboru lahko tudi več kot trije kandidati, lahko pa tudi manj - tako kot doslej. Nesporno je sodni svet sestavljen iz uglednih strokovnjakov s pomembnimi zakonskimi pooblastili in s tem tudi odgovornostmi. Obstoječi zakon določa, da sodni svet lahko navede, kateremu kandidatu izmed teh, ki jih predlaga ministru, daje prednost. Zakon tukaj, obstoječi zakon, spet piše, da lahko da in se opredeli, kateremu izmed kandidatov da prednost, katerega ima za svojega favorita, ni pa to nujno in obvezno. Torej, predsednike sodišč imenuje minister, jih je do slej že imenoval in jih bo tudi v bodoče in nikakor ne bo posegal v pristojnosti sodnega sveta. Izpostavil se je neupravičen strah, da bi se s spremembo zakona poslabšal položaj kandidatov v že odprtih postopkih, vendar pa v poslanski skupini ocenjujemo in smo prepričani, da s temi spremembami kandidati ne bodo v ničemer prikrajšani in prizadeti. Pri Novi Sloveniji se še kako zavedamo, da je sodniška funkcija zelo pomembna in ta predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih smatramo kot korak v izboljšanju razmer na področju pravosodja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Kangler, SLS.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo podprli predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih po skrajšanem postopku. V poslanski skupini ugotavljamo, da je vlada oziroma minister dobro pripravil predlog zakona in da uvaja nekatere novitete, kar se tiče imenovanja predsednika, in tudi podpiramo, da ustanavlja center za izobraževanje v letu 2006. V poslanski skupini smo tudi mnenja, da delo oziroma krnitev sodnega sveta po tem predlogu zakona ne bo oziroma da vloga in vpliv sodnega sveta ostaja, čeprav bi radi opozorili v Slovenski ljudski stranki, da imenovanje predsednika sodišča mora predvsem temeljiti na področju strokovnosti v prvi vrsti, pri čemer si želimo, da bi bil predsednik sodišča človek, ki bi imel ob strokovnosti tudi upravljavske in menedžerske sposobnosti in na ta način lahko uspešno vodil sodišča. V preteklosti kot koalicijski partnerji v nekaterih prejšnjih vladah smo si zelo prizadevali, da bi predsedniki sodišč dobili večji vpliv in večjo vlogo pri upravljanju in vodenju sodišča. Konec koncev ugotavljamo, da so predsedniki sodišč tisti, ki odgovarjajo za delo sodišč in -ne nas narobe razumeti - ne podpiramo tega, da bi predsednik sodišča imel neposredni vpliv na posamezni spis, pomembno pa je, da odgovarjati pa mora za delo vsakega posameznega sodnika in odgovarjati za nekatera delovna razmerja, tako na eni strani med sodiščem kot na drugi strani med uslužbenci in posameznimi sodniki. Danes lahko ugotovimo, da posamezni sodniki sodišč ne rabijo polagati poročila o svojem delu predsedniku sodišč niti ne to, kdaj bodo imeli ustrezne ugodnosti, kar se tiče iz delovnega razmerja službenih odsotnosti, dopustov in podobno. Po našem mnenju, v Slovenski ljudski stranki smo mnenja, da je predsednik sodišča tisti, ki mora poleg strokovnosti imeti zelo dobre upravljavske in menedžerske sposobnosti in na nek način podpiramo mnenje, da je potrebno krepiti predsednika sodišča v tem smislu, da odgovarja za delo sodišč, za operativnost sodišč in da organizira delo sodišč, da tisti, ki kakorkoli iščejo v hiši pravice, tako na eni strani kot oškodovanci kot na drugi strani, da so v tej hiše pravice čim prej zadovoljeni s svojimi pravicami in da najdejo svojo pravico na ta način, da bodo sodišča in delo sodišč tekla v skladu z vsemi normativnimi predpisi, ki jih kakorkoli urejamo. Sami bomo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli omenjeni predlog po skrajšanem postopku v celoti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim. V imenu poslanske skupine SNS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke podpiramo ta predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih. Sodimo, da je to prvi kamenček v več spremembah, ki bodo doletela slovenska sodišča, kajti po našem mnenju so slovenska sodišča v veliki meri leglo nesposobnosti, politikantstva in pa predvsem čudnega prikrajanja zakonov, ki jih nekateri vidijo tako ali drugače, glede na preference ali politične ali kakšne koli drugačne. Strinjamo se s tem, da mora imeti minister več pooblastil in sodimo, da je to pravo. Konec koncev, sodišča so v sedanjem času delovala kot zelo čudne ustanove, ki jim nihče ni smel pravzaprav niti pogledati pod prste. Po eni strani so lahko kršila zakone, jih obračali po svoje, sodili v neme primeru tako, v drugem primeru, podobnem ali celo enakem, drugače, odvisno kakšna je pač bila konstalacija političnih moči, prijateljskih zvez ali česa podobnega. Tudi kar se znanja tiče, lahko rečemo, da je znanja na sodiščih presneto malo. Naj kar povem, da je pred nekaj dnevi prišlo do ene zanimive zadeve, ko je predavateljica na pravni fakulteti, drugače zaposlena na delovnem sodišču, ugotovila oziroma spoznala, da ne pozna svojega področja, kajti ni vedela, da je v lanskem letu bilo z zakonom preneseno na delovno sodišče en določen segment prava in so ji morali to povedati študentje. Ravno tako je zanimiva zadeva, da državna pravobranilka v Kopru ne razume odločb vrhovnega sodišča in si jih tolmači v nasprotju z zakonom, po svoje ali morda celo v skladu z bivšimi političnimi preferencami, ki so po zadnjih volitvah izgubile svojo moč. Zato še posebej pozdravljamo ustanovitev tega tako imenovanega centra za izobraževanje v pravosodju. Mislim, da bo to ena od najbolj pomembnih zadev, ki jih navaja ta zakon. Mislim, da bo smiselno tudi ugotoviti sposobnosti določenih sodnikov, sodnic in pa tudi predsednikov sodišč. Tako bomo dobili res najboljše kadre na ta delovna mesta, in seveda, da bodo tisti, ki se ne bodo držali zakonov, ne nagrajeni ali nagrajevani s tem, da bodo lahko odšli na kakšna druga delovna mesta, ampak da bodo izgubili službo. S tem v zvezi mislim, da do sedaj o strokovnosti sodnikov sodni svet ni niti pregledoval, niti ne evaluiral, drugače sodbe ne bi bile takšne, kot so. Kajti drugače bi bile sodbe bistveno drugačne, tudi bolj trdne, stale bi, predvsem pa ne bi prihajalo do takih kršitev sodnih postopkov in dezavuiranja dejanskih zakonov, kot je to prihajalo do sedaj. Zagotovo je tukaj nekaj kriv tudi tako imenovani dosmrtni mandat sodnikov, ko sodnik, ko se enkrat usede na svoj stolček, ga nič in nihče ne more več premakniti. Ne glede na to, kako krši zakone, kako jih obrača po svoje in kako si te zakone pravzaprav razlaga glede na trenutno situacijo. Prepričani smo, da je tudi prav, da se na okrajnih sodiščih pravzaprav razširi njihov delokrog. Mislim, da je to smiselno. To bi lahko bilo že zdavnaj narejeno, tako bi že zdavnaj lahko bilo narejeno tudi - oziroma formiran je bil center za izobraževanje v pravosodju. Konec koncev je bil ta zakon začel veljati že julija meseca 2004 in že prejšnja oblast, če bi imela resne intence ustanoviti tak izobraževalni center, bi to lahko naredila in pripravila zadevo do te mere, da bi potem samo še prerezali vrvico in bi center začel delovati. Ampak upam, da zadeva bo v kratkem urejena in da lahko pričakujemo sodnike in sodnice, ki se bodo držali prava in pa pravnega reda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod Vili Rezman, DeSUS. Prosim.
Hvala lepa. Naša DeSUS-ova poslanska skupina se je tudi lotila nekoliko temeljitejšega branja tega predloga in seveda ugotavljamo, da ima več različnih delov. Nekatere dele bomo podprli, vsega pa, žal, ne moremo. Kar zadeva tistih premeščanj posamičnih pristojnosti, nimamo nobenega pomisleka in bomo to podprli. Tudi glede centra za usposabljanje zadeva se strinjamo, da je to potrebno, da je zaradi nuje treba to časovno premestiti, sedaj je pa to slabo, da se premešča, ker če bi to že sedaj bilo in če bi že sedaj imeli strokovni svet, bi seveda bilo to bistveno bolje. Tretja zadeva je pa tista, ki se tiče 1. in 6. člena. Tega pa žal ne moremo podpreti. To se nam zdi kot zgodba o sreči, ko bi nekdo želel drugega osrečiti, čeprav ta drugi srečo nekako drugače čuti in drugače razume. Na vsak način bi torej morali biti srečni sodniki in člani sodnega sveta in tako je pač tudi zapisano, ker se bojda njim ugodi na ta način, da bodo imeli več možnosti. Pa ni bilo nobenega glasu ne iz društva in ne iz sodnega sveta o tem, da kaj ne "štima", da želijo kakšno pomoč, da želijo kakšno spremembo. Prav nasprotno, decidirano zelo jasno in danes je bilo že rečeno tudi precej ostro so zavrnili tovrstno pomoč in tovrstno osrečevanje. Mimogrede se spomnil svojega, sedaj žal preminulega kolega z beograjske univerze, ki je zapisal v eni izmed svojih knjig takole, da je bila največja težava komunizma ta, da je hotel na vsak način in na silo osrečiti ljudi. To osrečevanje po vsej sili nikoli ni najboljše. Morebiti si kdo kakšno stvar predstavlja tudi drugače. In jaz si znova postavljam nekatera vprašanja. Ali bi res ugodili sodnemu svetu, kakor se namiguje, če bi mu omogočili, da bi lahko več kot le tri predlagal? Sodni svet pravi - ne, sodniško društvo pravi tudi ne. Postavlja se vprašanje, ali ne bi bilo morebiti, če ne bi predlagatelj umaknil tiste razlage k 6. členu, potem možno razumeti sodnega sveta ko nekega poštarja, ki zbere tisto, kar je bilo predlagano, zloži v kuverte in odnese naprej na ministrstvo, da ministrstvo potem pač odloči, ali se sodni svet sam odreka temu, da bi imel možnost neke selekcije. Ni pokazal te želje, pa vendarle je sodni svet nek organ, v katerem so ljudje, ki so tudi dobili tukaj soglasje, in ljudje, ki so verjetno spoštljivosti in spoštovanja vredni. Najmanj kar je, pa najbrž imajo več pravnega znanja kot parlament, zlasti pa njegovi posamezniki. Ali je morebiti to bilo predlagano zato, ker je bilo na drugi strani potrebno imeti bolj odprta vrata - na ministrstvu? Sodim, da gre bolj za to, ker potem bi bila večja možnost za izbiro kompatibilnosti. Sedaj bi se lahko zgodilo, da kaj od kompatibilnega ne bi prišlo skozi sito. Ali bi to koga morebiti mučilo? Sicer pa je res to, da bo tudi po novem, če bo po novem, pravzaprav ne bo nekih bistvenih razlik, če bo sodni svet ravnal, kot sedaj pravi, da želi ravnati, po pameti, bo pač predlagal toliko, kolikor želi, in bo svojo selekcijo opravil in ne bo rinil na tak način vseh predlagati. Zato tudi mislimo, da ne bo kaj bistveno vplivalo, če bomo podprli DeSUS-ovi poslanci vse amandmaje in tudi če potem ne bi podprli zakona, če amandmaji ne bi bili podprti, zato ker vemo, da bodo itak vstopili rezervni koalicijski igralci.
Hvala lepa. S tem je predstavitev stališč poslanskih skupin končana. Prehajamo na razpravo o členu in vloženemu amandmaju, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 13.7.2005. V razpravo dajem 6. člen in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Kdo želi besedo? Gospod Potrč, imate besedo.
Hvala lepa. Najprej bi se rad spoštovani kolegici po funkciji in po stroki gospe Mojci Kucler Dolinar zahvalil za ne sicer najbolj prijazno oceno, da se jaz sprenevedam. Jaz bi moral povedati, da sprenevedanje je, ko nekaj veš, pa se delaš, kot da ne veš. Jaz sem prebral zelo natančno zakon in jaz se ne sprenevedam. Gospa Dolinarjeva, vi se pa sprenevedate. Trdite namreč stvari, ki niso resnične. Vi ste rekli, da doslej ni bilo nič spornega in vi se sedaj jezite, ker se želi spremeniti. Točno, doslej ni bilo nič spornega. In mi se sploh ne jezimo, če bi vse, tako kot je bilo, ostalo. In nam je popolnoma razumljivo in jasno, da lahko in mora imeti minister pomembno vlogo pri imenovanju predsednika in podpredsednika sodišča. Menimo pa, da mora pri tem pomembno, odločilno, prvo, tako kot veleva odločba ustavnega sodišča, vlogo imeti tudi sodni svet. Nič se ne jezimo, ne nam očitati, da se jezimo, ker vi se sprenevedate, ko trdite, da se zdaj stvari bistveno ne spreminjajo, ker stvari se bistveno spreminjajo. Če nekdo je dolžan v okviru izbora štirih, treh ali pa 15-ih kandidatov narediti izbor treh najboljših po strokovnih kriterijih - in to nam je sodni svet zagotovil, tudi vam, ki ste vodili sejo, da delajo to izključno po strokovnih kriterijih in to predvsem strokovnih kriterijih dela sodnika, dela sodnika, uspešnosti, koliko zadevo reši, koliko stvari v pritožbi je ugodno rešenih za stranko, ne pa, skratka, za kvaliteto njegovega sojenja. In to so kriteriji, ki so jih naredili. In jih nič ni motilo, da so doslej morali pač to svojo nalogo opraviti. Vam se zdi, da je to grozno narobe in da bi bili širokogrudni do sodnega sveta, če bi jim rekli, to ni treba narediti, dajte vendar pustiti ministru, da to dela namesto vas. Mi samo to pravimo, pustite stvari takšne, kakršne so, če pa se zahteva ali predlaga, da se daje več pristojnosti ministru ne pa sodnemu svetu, potem je za nas to krepitev, povečevanje politične vloge napram strokovnim. Nič drugega! Če je tukaj kaj sprenevedanja, potem vi ne veste, kaj beseda sprenevedanje pomeni in si boste pač šli v slovenski pravopis to pogledati. Pa ne biti hudi, da sem tako iskren pa direkten. Tako se je treba pogovarjati, ker mi je dovolj modrih ljudi, ki, bi rekel, fraze govorijo, dejstvo pa ne želijo priznati. Gospodu Jelinčiču bi rad povedal, da tudi jaz podpiram ustanovitev centra za izobraževanje. Rad bi ga opozoril, da je ta center bil ustanovljen z zakonom, ki je bil sprejet julija oziroma začel veljati julija 2004. In ne spomnim se, da bi takrat posebej gospod Jelinčič njegovo ustanovitev podprl. In ta zakon iz objektivnih razlogov, to ne štejem kot krivdo, rok za ustanovitev centra samo podaljšuje z julija 2005 na 1.1.2006. Prav, v redu, noben problem. Samo lepo prosim, ne s te govornice govoriti, kako ta zakon uvaja center za izobraževanje. To ni res. In meni počasi prihaja dovolj, koliko smo sposobni za to govornico govoriti polresnic, pa se nikomur nič ne zgodi. In zdaj, ko je amandmaju k 6. členu, ki je na žalost ostal edini. Poglejte, kaj je v njem napisano: "V postopkih imenovanja predsednikov sodišč, ki so se začeli pred uveljavitvijo tega zakona in je sodni svet do uveljavitve tega zakona ministru, pristojnemu za pravosodje, že poslal predlog po sedmem odstavku 62. člena zakona o sodiščih, ministrstvo pristojno za pravosodje, predlog vrne sodnemu svetu, da izpelje postopek v skladu z določbami tega zakona." Se pravi, razpis je bil opravljen. Kandidati so se javili, sodni svet je opravil strokovno izbiro in posredoval predsedniku kandidate, ki izpolnjujejo pogoje, lahko enega, vendar največ tri po obstoječem zakonu. Ni prav. V teku postopka, ko so bili kandidati prijavljeni in je izbor opravljen, lahko oziroma po zakonu mora predsednik zadevo vrniti sodnemu svetu in mu povedati, naj še enkrat vso oceno opravi in da ja naj ne bo - to pa je moj komentar - tako zelo neprimeren, da bo predlagal samo tri, ker tri je doslej že predlagal, ampak naj predlaga še četrtega in petega, da se bo uveljavilo tisto načelo, ki je zapisano v zakonu, da bo imel minister večjo možnost izbire. Mislim, da je to politično slabo, da je to preveč očitno. Ali mislite, da ne beremo, kar je napisano? Ali pa je, bi rekel, ignoranca tako močna, da mislite, glede na javno mnenje, da lahko delate, kar želite. In po drugem je to pogojno - to je bilo opozorjeno - lahko, ne trdim, lahko tudi poseg v retroaktivnost ali pa vsaj v pričakovane pravice, ker trije maksimalno so bili že posredovani in lahko pričakujejo, da bo med njimi tremi minister opravil izbor. Zdaj pa to odpade, ker se mora vse vrniti še enkrat sodnemu svetu, da ponovno izbirajo. Jaz vas prosim, da vsaj v tem pogledu ta amandma podprete in da, če že mora veljati ta večji vpliv ministra na izbor predsednikov za vse bodoče, naj vendar to v teku postopkov, da ne bom uporabljal športnega žargona - menjavanje pravil med tekmo pa ja ni okusno. Malo se zamislite o tem, do kod ta aroganca v zagotavljanju na vsak način kadrovskih rešitev samo tako, kot je po okusu te koalicije, lahko gre. Slej ko prej se bo to vrnilo v negativni luči, kot se je vsakemu doslej, ki je to delal. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Mojca Kucler ima repliko.
Hvala lepa. Res sem uporabila besedo sprenevedanje, ker se mi zdi, da veste, da se pristojnosti ministra z ničimer ne povečujejo. Njegova pristojnost imenovanja predsednika sodišča ostaja ista, sodni svet naredi izbiro med prijavljenimi kandidati in jih izbere ter jih predlaga v izbor ministru. Lahko se opredeli za svojega favorita, lahko ne. To obstoječi zakon določa. In ker verjamem, da to tudi sami veste, nisem mogla uporabiti besede nepoznavanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Pavliha. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Žal ne morem podpreti amandmaja k 1. členu, ker ga ni, ker ga niste mogli več vložiti. Bom pa seveda rade volje podprl vsaj tega, ki ukinja 6. člen, kajti to je tista minimalna pravna higiena, ki jo moramo danes zagotoviti in ne poseči v že pridobljene pravice oziroma v začete postopke. Me pa kot bivšega člana sodnega sveta v obdobju 1999-2004 in ne nazadnje kot pravnika resnično čudi, da je minister predlagal spremembo, ki se nanaša na kadrovanje oziroma na pristojnosti sodnega sveta. Minister je ugleden pravnik, profesor prava, kar nekaj od tu nas je poučeval, bil je ustavni sodnik, predsednik ustavnega sodišča, in samo upam, da je pravzaprav ta sprememba politično podtaknjena, da je minister niti ni dobro razumel. Kar mi potrjuje dejstvo, ko sem ga pred nekaj meseci tukaj spraševal o specializiranih sodiščih, ni vedel, da je, recimo, ena od pristojnosti sodnega sveta, da predlaga kandidate ministru za predsednika sodišča in da lahko minister kot predstavnik izvršilne oblasti na ta način seveda vpliva tudi na sodno vejo oblasti; ampak, o tem, o "chek and balances" in seveda o usodni ustavni odločbi iz leta 1997 je že moja kolegica Lavtižar Bebler govorila. Pod vse, kar je rekla, se podpišem in prav tako se podpišem pod sleherno besedo gospoda Potrča. Oba sta, mimogrede, ugledna pravnika. Zato si lahko to politično gesto razlagam seveda kot, prvič, postopno slabljenje sodnega sveta in seveda povečevanje politične vpliva na kadrovanje celo v sodstvu. Pa naj vas opozorim, danes smo od mlajših kolegov, kolegic slišali kar nekaj citatov, pa nismo slišali citata iz 131. člena ustave, namreč pozabljamo, da je sodni svet ustavni organ, ustavni organ, ki ga na eni strani sestavlja 5 vrhunskih strokovnjakov, ki jih izvolimo mi, ustava lepo piše, da so to strokovnjaki, ki izhajajo iz vrst univerzitetnih profesorjev, odvetnikov in drugih pravnikov na eni strani in na drugi strani šestih uglednih sodnikov, ki jih pa seveda izvolijo sodniki. Če dva tako pomembna organa, ki sta nedvomno strokovna, na eni strani sodni svet, na drugi strani sicer laično društvo, ampak vendarle slovensko sodniško društvo pravi ministru izvršne oblasti, da ta sprememba ne samo da ni potrebna, ampak da je slaba in da pušča preveč odprta vrta za tako imenovane kadrovske "cunamije", potem seveda bi pričakoval od tako uglednega pravnika, kot je minister dr. Šturm, da prisluhne te spremembam. In tu, žal, ugotavljam, da ne gre za sprenevedanje z naše strani. Jaz imam občutek večkrat je bil danes izražen tale stavek: "Ne razumemo, od kod takšen odpor do teh sprememb, ne razumemo, zakaj je takšno ogorčenje s strani sodnega sveta." Ja, meni postaja jasno, zakaj ne razumete. Ne razumete zaradi pomanjkljivega znanja, piše, piše v zakonu o sodiščih, piše v ustavi in očitno bi želeli pristojnosti sodnega sveta prenesti z zakona o sodiščih v, recimo, zakon o poštni dejavnosti. Kajti vloga sodnega sveta se očitno spreminja, kot je bilo danes povedano, v nabiralnik ali v nekakšnega poštarja. Da ne bom seveda govoril na pamet, bom citiral, tukaj imam pravno prakso - včasih vem, da ste jo vsi veselo brali, ne vem kako je sedaj, jaz jo še vedno - in v pravni praksi je povzeta razprava gospoda Bojana Breznika, višjega sodnika pa sekretarja sodnega sveta, in sicer na odboru je povedal naslednje: "S to določbo se nam zdi, da jemljete sodnemu svetu tisto, kar je najbolj pomembno - strokovnost. Po mnenju sodnega sveta je predlagana rešitev nepotrebna, saj je veljavna določba že sedaj dopuščala možnosti izbire, sodni svet pa je lahko predlagal ministru tudi manj kot tri kandidate, če je na podlagi strokovne presoje ocenil, da le eden kandidat izpolnjuje strokovna merila za opravljanje te pomembne vodstvene funkcije." Sicer se je pa še gospod Breznik spraševal o razlogih za spremembe sedanje ureditve, kajti do sedaj niso, lahko govorim o prvi osebni množine, nismo, ker sem pet let opravljal to funkcijo, nekaj mesecev prej sem se ji odpovedal zaradi ministrovanja, nismo odkrili nobenega problema. V štirih letih, gospe poslanke in poslanci, so v vseh primeri ministri oziroma minister za pravosodje prisluhnili našim predlogom. Torej, na eni strani predlagamo najbolj ustreznega kandidata in minister temu verjame. Samo v dveh primerih, ponavljam, samo v dveh primerih v štirih letih temu ni bilo tako. Ne razumem, kako bo sedaj ministru olajšano delo, če bo dobil na mizo 15 predlogov ali pa 20 predlogov, ne da bi pri tem upošteval več strokovnih argumentov. Ponovno spreminjamo nekaj, kar dobro deluje. Ali je to naključje? Rad bi verjel ministru, da seveda tega ne bo zlorabljal, ampak če pogledamo druge primere, želimo uvesti pristaniško upravo na področju Luke Kopera - a Luka Koper fantastično deluje. Spreminjamo kadrovsko sestavo nadzornih svetov raznih podjetjih, ki dobro delujejo. Skušamo ukinjati javno agencijo za železniški promet, ki ravno tako še niti ni imela priložnosti, da bi dobro začela delovati - ampak deluje in deluje dobro. Ali je to naključje? Ne vem. Jaz bom seveda amandma podprl, hkrati pa izražam obžalovanju, da tukaj minister za pravosodje ali ministrstvo ni prisluhnilo stroki. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu državnemu sekretarju.
Hvala lepa za besedo. Mogoče bi repliciral oziroma odgovoril na pojasnila spoštovanih kolegov pravnikov, spoštovane kolegice pravnice, poslanke! Poglejte, dejstvo je, da bi zavrnil vse vaše očitke, ki so neutemeljeni in brezpredmetni. Nasprotno, s predlogom zakona se moč in odgovornost sodnega sveta celo krepi in povečuje, ker bo imel sodni svet sedaj pravico, da bo ministru predlagal imenovanje za predsednika enega kandidata, dva, tri ali tudi več ali pa eventualno tudi nobenega, če nobeden izmed prijavljenih kandidatov po mnenju sodnega sveta ne bo primeren. Dejstvo je, še enkrat poudarjam, da odločitev bo še vedno na sodnem svetu. Sodni svet bo tako kot do sedaj tudi v bodoče, v kolikor bo ta predlog spremembe zakona sprejet, pristojen, da bo predlagal kandidate ministru v izbor. Zato je tudi to navajanje, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, dejansko zavajanje javnosti, ker v našem predlogu in obrazložitvi, veljavni, to ne piše. Dejstvo je, da sodni svet ni poštar in tudi ne bo poštar, ki bi moral predlagati vse kandidate, ampak bo moral sodni svet med prijavljenimi kandidati se odločiti, katere bo predlagal v imenovanje. Vlada pa je bila prisiljena poseči v to spremembo zakona tudi zato, glede 6. člena, da v obstoječih postopkih zagotovi spoštovanje ustavnosti in zakonitosti. Pri tehtanju med pričakovanimi pravicami in ustavno garancijo enakega varstva pravic iz 22. člena ustave je očitno, da mora imeti v tem primeru varstvo pravic enakosti v postopku prednost, ker se je lahko do sedaj v postopkih prijavili več kot trije kandidati, ki pa niso mogli priti v poštev zaradi omejitev, ki jih je sodni svet z veljavnim zakonom imel pri izbiri. Torej dejansko povečujemo pristojnost in seveda odgovornost sodnega sveta in nikakor ne držijo vaše navedbe, da dajemo ministru za pravosodje večja pooblastila. To sploh ni res. Dejstvo je samo to, da z novelo zakona v primeru, da bo sprejeta, nobenemu kandidatu pravice niso bile odvzete. Če je bil nekdo neupravičeno zavrnjen po veljavni zakonodaji, se mu z novelo zakona da samo ustrezna možnost, da enakopravno sodeluje, medtem ko pa je obstoječa določba bila diskriminatorna med možnimi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]kandidati.
Hvala lepa. Besedo ima gospod doktor Gantar. Izvolite.
[[...]] [[Govori brez mikrofona.]] [[...]]Aha, sedaj sem vklopljen. Upam, da mi tega ne treba ponavljati. Rekel bi predvsem to, da bom posegel kot nepravnik v pravniško razpravo. Najprej seveda povem, da bom podprl amandma k 6. členu in moja utemeljitev je v tem, da ko gledamo to majhno spremembo, o kateri govorite, moramo to majhno spremembo pogledati v nekem širšem kontekstu sprememb zakonodaje, ki se dogaja v zadnjem času: zakon o RTV-ju, zakon o dostopu do informacij javnega značaja, zakon o še marsičem, o javnih uslužbencih in vse to, kar še prihaja na mizo, in postopoma opažamo in se postopamo in tako rekoč skoraj neopazno zapirajo vrata avtonomije in svobode. Zakon o preprečevanju korupcije in tako naprej, da ne pozabimo. En korak za korakom. Jaz ne bom trdil, da ta sprememba, ki jo sedaj uvajate pomeni napad, generalni napad na avtonomijo sodne veje oblasti. Ne pade mi na misel, da bi kaj takega trdil. Majhen korak k omejevanju sodne oblasti, te sodne veje oblasti, pa vendar predstavlja. Predstavljajo v točno tistem smislu, v katerem jo je pravzaprav navedel gospod državni sekretar in ki jo je zelo jasno predstavil naš poslanski kolega Zmago Jelinčič. Zmago Jelinčič je prav razumel zakon in ga je prav interpretiral in jaz tem spremembam prav zaradi te pravilne njegove interpretacije nasprotujem. In bagatelizacija tu ni na mestu. Seveda ta majhna sprememba pomeni predvsem to, da bo sodni svet še vedno lahko predlagal enega, dva ali tri kandidate, če bo tako ocenil, da so primerni. Toda minister bo vedno lahko zahteval, da ni zadovoljen s temi tremi kandidati - pošljite mi še četrtega, petega, šestega. Ko sem spraševal na odboru - in še enkrat ponavljam, to bo lahko zahteval, to bo lahko počel, zavrnil bo vse tri kandidate in bo rekel, pošljite mi četrtega, petega in šestega. In to bo počenjal. In prav to dejstvo, da se ministru daje večja vloga kot politični osebi napram avtonomiji sodnega sveta, je za mene tisti nesprejemljiv korak, tisti majhen korak k zmanjševanju avtonomije sodne veje oblasti. In državni sekretar, jaz bi ga le opozoril, naj nam ne prepisuje inteligenčnega kvocienta pod 70, da ne bomo razumeli tega, kar dejansko ta zakon predlaga. Zato seveda bom podprl ta amandma, ki ne bo sprejet, pa tudi če bo, pravzaprav ne bo nič kaj dosti pomenil. Vendar ga bom podrl zaradi tega, da se bo nekoč vedelo, da sem za to vedel, da sem na to opozoril in da sem bil na pari strani, kar se zadeva teh stvari. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kovačič.
Hvala lepa. Tudi sam menim, da je bilo nekaj predhodnih razprav kar v precejšnji meri usmerjeno v sprenevedanje in tudi z veliko dozo smisla za manipulacijo in zavajanje javnosti. Mislim, da je bil to tudi namen teh razpravljavcev. Govorjenje o tem, da je vloga sodnega sveta omejena oziroma usmerjena zgolj v vlogo poštarja, je popolna neumnost. Ali potem takem trdite, da je tudi vloga uradniškega sveta v postopkih imenovanja javnih uslužbencev omejena zgolj na vlogo poštarja? Tudi tam je uradniški svet isto sito, skozi katero gredo predlogi potem v imenovanje ministru. Postopek imenovanja predsednikov sodišč predpisuje - in v tem se nič ne spreminja glede na dosedanjo ureditev -, da izmed kandidatov, ki jih predlaga sodni svet, minister za pravosodje izbere in s tem imenuje predsednika sodišča. Vezan je zgolj na predlog sodnega sveta in nič drugega. Torej, minister je pristojen za izbiro izmed več kandidatov, v vseh pogledih usposobljenih kandidatov, namreč tisti, ki jih predhodno kot usposobljene predlaga sodni svet. Z imenovanjem minister prevzema tudi pomembno odgovornost za to izbiro. Odgovornost je torej ministrova. Sodni svet odgovornosti za ministrovo imenovanje nima, ne prevzema, zato bi moralo biti tudi v interesu sodnega sveta in ne samo ministra, da minister dobi več predlaganih kandidatov, če le-ti izpolnjujejo pogoje tako strokovne usposobljenosti in primernosti kot tudi sposobnosti za uspešno opravljanje te vodilna funkcije. Ni prav, da že sodni svet opravlja selekcijo, in sicer ko tehta in presoja izmed tistih kandidatov, ki vsi izpolnjujejo pogoje in so po mnenju sodnega sveta tudi sposobni in primerni za predsedniško funkcijo. Če sodni svet sam prevzame tehtanje, presojanje, izbiranje in tudi izločanje nekaterih usposobljenih in primernih kandidatov, potem s tem odvzema ministru določeno pristojnost, ki jo sicer v zakonu ima. In na ta način mu tudi odvzame možnost izbire in imenovanja tistega, še enkrat ponavljam, usposobljenega in primernega kandidata, ki ga je predhodno izločil iz postopka sodni svet. Minister več te možnosti nima, ker ga je izločil že sodni svet, kljub temu da je strokovno usposobljen v vseh pogledih in tudi primeren po mišljenju sodnega sveta, vendar ga je sedaj moral izločiti, ker je imel tako zakonsko omejitev. In sodni svet ga je tako izločil ne zaradi neizpolnjevanja pogojev, ali neustreznosti, ali nesposobnosti, pač pa zgolj zato, ker je imel to zakonsko omejitev. Kot rečeno, s sedanjo ureditvijo se lahko zgodi, da v posameznih primerih sodni svet tako prevzame del ministrovih odgovornosti, del ministrovih pristojnosti in to tisti del, ko sodni svet sam izloči prijavljenega kandidata, ki je v vseh pogledih usposobljen. Vendar pa bi to pravico moral imeti samo minister. Tu gre za primere, ko dejansko lahko govorimo o diskriminaciji nekoga, ki je v naprej, preden o njem odloča minister, izločen iz igre, čeprav za to igro izpolnjuje vse pogoje in vsa pravila, ki za to igro veljajo. Zato se mi zdi to krčevito branjenje obstoječe ureditve nekako podobno razpravljanju o oslovi senci. Namreč, predlagana zakonska sprememba v ničemer ne jemlje nobenih pristojnosti sodnemu svetu, čeprav sam osebno menim, da bi v prihodnje kazalo tudi v tej smeri pripraviti določene spremembe. Seveda ne takšnih, ki bi kakorkoli posegale v splošno priznana načela o neodvisnosti sodstva kot tretje veje oblasti. Sodni svet namreč ni od boga dana institucija, ki je bila enkrat za vselej ustanovljena in so s tem tudi njene ustanovne pristojnosti nespremenljive in večne. Mislim, da nikakor ne. Sodni svet in njegove pristojnosti so in morajo biti prav tako kot vse drugo predmet nenehnega procesa spreminjanja, prilagajanja spremenjenim razmeram, ki jih življenje prinaša. Zato je tudi na tem področju treba stalno iskati nove rešitve, ki bodo stanje izboljševale, vse v smeri zagotavljanja večje učinkovitosti. Ta učinkovitost na področju sodstva pa ne sme nikoli iti na račun njegove neodvisnosti, ki je z ustavo in tudi s splošnimi mednarodno priznanimi pravnimi načeli zagotovljena. Zato so spremembe, ki ob popolnem zagotavljanju teh splošno priznanih načel prispevajo k napredku tudi na področju sodstva, zelo dobrodošle. Zaupanja ljudi v pravičnost in učinkovitost sodnega sistema pri nas je namreč zelo malo. Zato se v prihodnje ne kaže izogibati spremembam, ki bodo tudi v tej smeri naredile korak naprej. Naj na koncu povem še to. Kar se čisto konkretno tiče tega amandmaja, trdim, da ne gre za nikakršen poseg v pridobljene pravice, kajti nihče v tem postopku nikakršnih pravic še ni pridobil. Postopek je v teku, nihče ni dobil nikakršne odločbe, nihče ni dobil nikakršnega sklepa, torej ne moremo govoriti o posegu v pridobljene pravice, kajti pridobljenih pravic še ni bilo. Zato je ta predlagani amandma neutemeljen. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kokalj.
Hvala lepa. Razprava, ki poteka, je pravzaprav enaka razpravi, ki je potekala na odboru. Čudi me ta razprava predvsem z vidika argumentacije, češ da se posega oziroma da se povečuje pristojnosti ministra. Nihče do sedaj ni predlagal, da bi sodni svet imenoval predsednika sodišča. V tem primeru bi bila ta razprava, češ da se posega v pristojnosti sodnega sveta, logična. Glede na predlagani amandma, ki enostavno želi, da se zakon ne bi polno uveljavljal, če bo sprejet tako, kot je predlagan, je seveda razumeti s popolnoma političnega vidika, in sicer, da očitno gre za določena imena, ki so v proceduri prek sodnega sveta kot kandidati, recimo, predpostavljam, za predsednike sodišč že šla skozi in je pač ta imena treba sedaj braniti. Vse, kar bi uveljavitev 6. člena pomenila, je, da sodni svet ponovno razpravlja o že predlaganih kandidatih in jih lahko predlaga več, če seveda smatra, da strokovno ustrezajo kriterijem, s čimer se sicer res spremenijo pravila igre, vendar za vse, ki so kandidirali. Zato se čudim argumentom, ki jih je navajal gospod Potrč glede razmejevanja med politično in strokovno odločitvijo. Mislim, da predlog zakona dejansko jasneje razmejuje, kdo odloča strokovno o tem postopku in kdo odloča politično. Nihče ne oporeka temu, da bi na koncu odločil minister. Ministrova odločitev je jasno politična, mislim, da je to vsem jasno. Zdaj, ali odloči med desetimi ali med dvema kandidatoma - pristojnost je popolnoma enaka, odločitev je politična, vendar predlagani predlog razbremenjuje sodni svet dejansko politične odločitve, kadar ima na razpolago tri ali več enakovrednih kandidatov, pa mora predlagati ministru tri kandidate in sodni svet se takrat ne more odločiti strokovno, ampak se mora odločati politično. Mora kandidate, ki bi drugače ustrezali strokovnim kriterijem, na nek način dati z liste. Zato trdim samo, da je predlog zakona napisan v pravi smeri, kot sem že prej rekel, v razmejevanju oziroma večji higieni med strokovnostjo in politiko in v tem kontekstu tega amandmaja ne podpiram, ker menim, da je treba to higieno začeti uvajati čim prej. Glede samega odločanja ministra pa, kot je bilo prej navedeno s strani gospoda Pavlihe, češ da se s tem povečuje politična moč ministra, enostavno ne vem, zakaj bi se, on se mora v vsakem primeru na koncu odločiti samo za enega človeka. Ima samo bolj kvaliteten izbor. In jaz mislim, da je to samo korak naprej v kvaliteti in lahko razumem celotno razpravo samo v tem kontekstu, kot sem prej rekel, samo iz politične aspekta branjenja določenih kandidatov, ki so že šli skozi sito, pa še niso bili imenovani, kot edino ustreznih in primernih za predsednike sodišč. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Očitno je, da je najpomembnejši del te spremembe, ki je pred nami, ta limit, famozni limit treh ali famoznih treh kandidatov, ki jih sodni svet mora oddati ali pa manj, ampak trije lahko največ. Dejstvo je, da želimo povsod imeti večji izbor. Na tem področju pa bi morali imeti velik nabor, ker če ga nimamo, potem je nekaj narobe, ker tega kadra imamo v Sloveniji veliko. Veliko študentov konča in diplomira na obeh univerzah, na pravu in morali bi imeti kader, če ga pa nimamo, potem je pa nekaj narobe. Že to, da morajo čakati na sodniški izpit sedem let v povprečju, že govori, da je nekaj narobe, ampak to je že druga zgodba, to je nekaj drugega. Po drugi strani želimo si, da bi imeli - ne vem, če je izraz ravno najboljši -, boljše sodstvo zato, ker vsi ugotavljamo, da je nekaj pomanjkljivosti, da so določene težave, da so sodni zaostanki, se kar pojavljajo naprej, sodni zaostanki se spremenijo edino, če nekaj zbrišemo ali spremenimo nek sistem, da je potem zaradi administrativnih zadev manj pripada in podobno, manj zaostankov, drugače pa ne gre. In vprašal bi, kaj pa dobro deluje, kot smo danes že slišali, da to pa tako fantastično deluje, da nima smisla spreminjati. Kaj dobro deluje? Mogoče izbor - ne vem, brez problemov je potekal. To ja, ampak končni rezultat. Ta je pomemben. To zahtevajo ljudje, ljudi zanima, kdaj bom jaz dobil odločitev o neki zadevi, ki jo potrebujem, ki je zame pomembna. Ali jo bom dobil v realnem času, ali pa jo bom dobil v desetih letih, ali pa še takrat ne, pa se bom med tem časom zakonodaja spremenila, pa bo vse skupaj nič, jaz se pa lahko obrišem. Tako ljudje ocenjujejo, kaj je kvalitetno. To se pravi, vprašanje je, če dobro deluje. In sedaj, gremo naprej. Če je to tako dobro delovalo, zakaj pa imamo potem take težave v sodstvu. Ne trdim, da bo to rešilo, ampak to je lahko, ne vem, ena stopnička do desetega nadstropja. Verjetno ni neke palčke, ko bi rekli, ja, tole bomo malo zamahali, sedaj bo pa sodstvo vse "pošlihtalo", pa sploh ne bo več nobenih težav. Ne, ne bo, ampak bomo verjetno morali mukotrpno graditi - različni ukrepi, različni pristopi, različne rešitve, pa še nekaj časa. Potem pa verjetno bomo imeli - in očitno, če je do sedaj vse odločala stroka, pa imamo take težave, potem se človeku postavlja vprašanje, ali je s to stroko vse v redu. Jaz se sicer zaenkrat še ne sprašujem, ampak ne mi govoriti, da do sedaj je bilo vse v redu, ko je vse stroka določila, sedaj bo pa politika, sedaj bo pa vse narobe. Mi imamo pa kup problemov, kup problema v sodstvu in s tem se verjetno vsi strinjamo. Seveda imamo pa različne poglede na reševanje. In to, da je sodni svet, če je imel večji nabor, če je imel dobre kandidate, da je določil samo tri, da je to bilo škodljivo za kvaliteto kadrovanja. O tem me ne bo nihče prepričal, da to ne gre. Po drugi strani se postavlja vprašanje, če je imelo štiri, pet ali pa šest kandidatov pogoje, kako se je sodni svet, na osnovi kakšnih kriterijev se je odločil pa ravno za tri. Ja, očitno, strokovni - ne vem, če so lahko bili samo strokovni, če jih je pa moral izločiti. Če vsi izpolnjujejo pogoje, on je pa moral dati naprej tri. In potem se sprašujem, če je to enakost pred zakonom, če so imeli vsi pogoje, vsi so imeli pogoje, pa so eni odpadli avtomatsko. Ne vem po kakšnih kriterijih. Pač, si odpadel. Imel si pogoje. In sedaj, če gledamo to še z drugega zornega kota, ne vem, matematika vam ne bo dala prav, da se za vsak razpis, pa ne glede na to, koliko se jih prijavi, so pa vedno trije bili tisti, ki lahko gredo naprej. Ampak že sami ste povedali, da je lahko bilo tudi več kandidatov, ki so zadostili pogojem. Potem pa nekaj ne bo in matematika ima še vedno prav, da že teoretično je možno, da mora biti več kandidatov, ki zadostijo tem pogojem. In sedaj se pa postavlja vprašanje, po kakšnih kriterijih pa so člani sodnega sveta imeli to čast, da so ostale izločili, da so samo tri dali naprej. In kakšno čast, po kakšni časti so tisti, ki so še imeli pogoje, pa niso prišli med prve tri. Kakšna čast jih je sedaj doletela? Ne vem, na kakšni podlagi. Se pravi, nekaj ni v redu. In naslednje. Veste, če imam jaz to srečo, da imam pogoje, ko kandidiram, pa sem vedno četrti. Vedno imam to srečo, da sem četrti. Na prvem razpisu sem bil četrti, pa sem imel pogoje, pa na drugem sem bil četrti, pa sem imel pogoje. Sem imel pogoje. Če ne, je pa treba spremeniti pogoje, da bodo bolj ostri. Pa na tretjem sem imel to čast, pa sem bil četrti ali pa mogoče celo peti, ampak žal, imel sem pogoje, pa sem bil izločen. To se pravi, nimam niti teoretičnih možnosti, da bi prišel na to sodniško mesto. Niti teoretično. Po tej spremembi, če zadostim pogojem, ob tem, da se pogoji pa ne spreminjajo. Lahko se spreminjajo, potem je drugo. O tem ne razpravljam. Ampak ob takšnih pogojih ki so, imam vsaj teoretične možnosti kot četrti ali pa peti kandidat, da teoretično pridem do, ne vem, po kakršnemkoli ključu, lahko da je sreča, lahko da je minister mogoče tudi dobro spal, pa se je odločil zame. Teoretično možnost imam. Po tistih kriterij nimam nikoli. Sedaj vas pa sprašujem: Ali sem enak, imam enakost pri zakonu? Nimam. Ja, potem je pa treba kriterije spremeniti. Bolj ostre, več delovne dobe ali, ne vem, da sem dalj časa čakal, da sem prišel na sodniški izpit namesto po 7 letih, po 10 letih, da je to pozitivni kriterij, pa bom zato prišel med tiste tri. Ne vem, nekaj je treba potem spremeniti, ker drugače si tega ne znam predstavljati. Jaz mislim, da takšna sprememba uvaja več enakosti pred zakonom. Potem so pa kriteriji, ki jih je imel sodni svet, je bilo nekaj čudnega, da je toliko ljudi lahko zadostilo pogojem, niso pa imeli možnosti, da pridejo naprej. To je sedaj bil resen del, sedaj pa malo za šalo. Ko smo prej slišali, da zakaj se čudimo, da ne razumemo, da se neke stvari lahko tako dogajajo in smo slišali, da imamo pač pomanjkljivo znanje. Ja lahko, da imamo, ampak veste, potem vam žal tudi v istem tonu moram povedati. Kot sem dobil na ušesa, bom dal tudi skozi usta, da imam še vedno občutek, da v prejšnjem mandatu sem slišal, da je ena stranka pametna stranka in imam občutek, da se to še kar nadaljuje še v tem mandatu. Ampak to sem že rekel, to je bilo bolj za šalo kot pa za res. Ampak slišali pa smo to in jaz sem odgovoril v istem tonu in upam, da se mi ne bo treba nobenemu opravičevati, ker lahko se branim tudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi. Ko imamo pred seboj minimalne, bi rekel, kozmetične spremembe zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih smo naleteli za meni nerazumen odpor proti sleherni pozitivni spremembi, ki bi v organizaciji sodišč lahko prispevala pozitivne učinke. Odpor zoper sleherno spremembo so brani tudi z argumentom, da ponovno spreminjamo nekaj kar dobro deluje, kot je dejal gospod Pavliha. Jaz bi v tem slučaju rekel, da tako, kot se je spraševal gospod Gantar, kakšni IQ mu predpisuje državni sekretar, se jaz sprašujem, kakšen IQ oziroma kaj o ljudeh mislijo tisti, ki govorijo, da nekaj kar odlično deluje. Ali tako strašno podcenjujejo slovensko javnost, ljudi, njihovo mnenje o delovanju sodišč? To je ponovno žalitev za ljudi, da se nastopa tudi z argumentom, da se spreminja nekaj, kar odlično deluje. Žal moram povedati, da ne razumem tudi sodnega sveta ob nekaterih zadnjih odločitvah. Brani nedotakljivost za sleherno svoje stališče in ni za nobeden argument. Nerazumljivo se mi zdi to a front nasprotovanje, ki je prisotno pri tem, čeprav vsi vemo, da pri organizaciji sodišč mora priti do napredka. To ni poseganje v avtonomijo sojenja in sodnikov. Nerazumljivi se mi zdita, kar sem že včeraj poudaril, tudi zadnji dve odločitvi sodnega sveta, ki se je postavil na stališče popolne nedotakljivosti v primeru zakonito predlaganega in predpisanega nadzora nad nekaterimi sodniki. In, glejte, na ravno takšno stališče se tu postavljata tudi dve stranki, ki na nek način nadaljujeta tudi na nekaterih segmentih tradicijo bivšega režima in njihovega odnosa do sojenja. Tisti, ki danes največ govorite o političnem poseganju v sodstvo, ste v preteklosti, marsikdo, podpirali politične posege v sodstvo. Takrat so sodniki dobili dopis z udbe ali pa tedanjega komiteja, da se zadeva zaključi, prekine. Vsi vemo, da je tako bilo. In nekateri od tistih ste danes najbolj glasni. Glejte, jaz to razumem, politično to razumem, da to branite kot bastiljo, kot trdnjavo za zaščito privilegijev stebrov prejšnjega režima. Vemo, da je na sodiščih - to moram reči - marsikaj in imajo nekateri še vedno privilegiran odnos, kar se dejansko vidi tudi skozi sodbe. Simbolika je zanimiva. Danes je 14. julij, padec bastilje. Sodišče kot bastiljo ohranjanja privilegijev dobesedno poosebljate, kot tudi RTV. To sta dve trdnjavi, prek katerih [[...]]
Gospod Jerovšek, lepo vas prosim!
Ja, saj samo argumentiram! Samo argumentiram!
Vem, samo opomnil bi vas. Razprava je o 6. členu [[...]]
Ne, ne, to me pa nimate pravice! Vsi so imeli to možnost, da so argumentirali, in tudi jaz imam pravico, da argumentiram. [[Oglašanje iz ozadja.]] Ne, branim bastiljo, branim bastiljo in pozitivne pridobitve bastilje.
Prosim lepo! Prosim lepo!
Ja, samo vi pa svoje bastilje [[...]]
Prosim lepo, mir v dvorani! Dal sem besedo samo gospodu Jerovšku. Prosim lepo!
In celo tako daleč to gre, da je gospod Potrč navajal "pravna stroka". Ministrstvo, gospod minister, pravniki, ki tu sedijo, ki so ugledni pravniki, pa niso pravna stroka, ne? Ja, tak je bil podton in intonacija - pravna stroka je složno proti. Meni je žal, da so bili, recimo, pri izbiri sodnikov včasih politični kriteriji, pa eden od kandidatov takrat ni nikoli uspel, čeprav je bil bolj kvaliteten pravnik. Meni je žal. Zaradi vsega navedenega amandmaja ne bom podprl. Ta amandma oziroma ta 6. člen ne predvideva novega razpisa za predsednike sodišč. Vsi, ki so se prijavili, imajo pravico kandidirati. In minister želi, da bo v celotnem mandatu po enakih kriterijih in po enakih postopkih lahko podpisoval odločbe, ali kako se temu reče, o izbiri predsednikov in podpredsednikov sodišč. Dejstvo pa je, da bo na področju sojenja in razsojanja treba še marsikaj storiti. Absolutno se ne zavzemam in se nikoli ne bom zavzemal, da bi se sodnikom na kakršenkoli način okrnila avtonomija pri sojenju. Ni pa avtonomija to, razlagate, da nihče ne sme posegati v organizacijo, v sposobnost sojenja, kako sodišča pristopajo k sojenju. Dejstvo je, da je še stalno na delu izredna selektivnost pri ekspeditivnosti začetka sodnih postopkov in pri sojenju v razumnem roku. Tu gre za velike razlike. Recimo, bivši poslanec Hvalica je bil ekspeditivno obsojen. Mnogi podobni primeri, ko pa so na sodišču ljudje drugačne politične barve, o istih zadevah, pa še sploh niso bili začeti. Tu je še marsikaj narobe. So neki postopki, ki lahko pozitivno prispevajo k odpravljanju takšne prakse, ki ne zagotavlja sojenja v razumnem roku, ki ne zagotavlja popolno enakost ljudi pred sodiščem. Takšne spremembe je vsekakor potrebno podpreti in zaradi tega jaz tega amandmaja ne bom podprl. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Potrč.
Hvala lepa. Jaz z gospodom Jerovškom soglašam v delu, v katerem je prepričan, tudi jaz, da je javno mnenje o sodstvu slabo, v mnogočem upravičeno, in da so v tej smeri spremembe potrebne. Če bi me gospod Jerovšek poslušal bi slišal, da sem jaz to na koncu tudi rekel, da če je cilj, ki ga pa minister ni upal povedati, da zagotovi večji vpliv na pravosodje tako, da se bodo reševali problemi brez politizacije, da to razumem in da bom tudi sam naprej vse konkretne pritožbe, ki jih dobivam, odslej pošiljal ministru, da odgovarja ljudem, kako bodo ti problemi rešeni. To je točno. Gospod Jerovšek, kar zadeva vse tisto, kar se je včasih dogajalo, ne bi rad bil preveč oseben, samo oba veva, vera, da sem bil svoje čase prijatelj z vašo žlahto, ki je bila tudi vrhovni sodnik v časih trdega komunizma. Ne stresati floskule, ki so morda veljale leta 1945, leta 1980 in 1990 v nobenem primeru ne. Sedaj pa še ena šala. Gospoda Petana na žalost ni. Jaz sem mislil, da se šali ne samo na koncu, ampak ves čas svoje razprave, ker tako jo je bilo mogoče razumeti. Med seboj se pa, dragi gospodje, nekaj zmenite. Zmenite se ali mislite, da ima to za cilj spremeniti kaj, ali nobenega. Če nima nobenega, potem ne vem, zakaj je zakon pripravljen. Gospod Kovačič je zelo jasno povedal, kaj je cilj. Povedal je tisto, kar je resnica, da je treba zmanjšati vlogo sodnega sveta. In poglejte, tisti, ki trdite, da mi zavajamo javnost, gospod Marolt, gospa Kuclerjeva, preberite si, kaj je v obrazložitvi k 1. členu napisano. Jaz si nisem izmislil. To je napisal minister oziroma vlada. Ker so predsedniki sodišč pristojni za zadeve sodne uprave, točno, je toliko večjega pomena, da ima minister za pravosodje večjo možnost izbire. Ali je to sprememba? Poslušajte, jaz nič ne govorim o tem, jaz samo mislim, da to ni dobro. In to je moje mnenje. Vi trdite, pa ne trdite to, da je to dobro, ampak, da to ne piše. Ni res, piše. Ne govorite resnice. Želite si večji vpliv in večjo možnost ministra. Prav. Povejte, da to želite, zakaj. Ministrova vloga in ministrov vpliv pa je političen. Saj minister Šturm je spoštovan ustavni sodnik in profesor, ampak sedaj opravlja politično nalogo. In ta moment njegova funkcija ni ustavni sodnik ali pa profesor pravne fakultete, ampak je minister. In kot minister je politik, on ima pa globoko in široko in spoštljivo znanje, ampak je minister in je politiki [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in mi pravimo, da je to slabo. Samo to hočemo povedati in nič več. Vi bi pa radi velik politični vpliv. Imejte ga, samo ne trditi, da ga ne želite. Hočete ga imeti.
Hvala. Gospa Kuclerjeva imate repliko.
In tudi razpravo. Strinjam se in sem vesela, da ste prebrali, kaj so napisali na vladi v obrazložitvi, da bo s tem imel minister tudi večjo možnost izbire. Lahko se bo odločil in odločal tudi morebiti med četrtim in petim kandidatom, ki ga je moral v prvem postopku izbire izločiti že sodni svet, ker ni imel možnosti, da bi med prijavljenimi kandidati izbral in predlagal več kot tri. Tako doslej in kot v bodoče jih bo lahko predlagal manj, samo po novem, če bomo zakon danes sprejeli, in sem prepričana, da ga bomo, pa bo predlagal tudi več kot tri. In tukaj je tista večja možnost izbire. V drugi krog, pred izbor, pred ministra, torej v imenovanje bo prišel tudi nekdo, ki se ga je prej moralo zaradi te številčne omejitve izločiti. Ob vsem tem je potrebno poudariti, da se strokovni kriteriji, ki so predpisani za to pomembno funkcijo, ne spreminjajo, gospod Potrč nasvidenje - in ostajajo isti. Torej ne vidim razloga vaše argumentacije, zakaj je poseg ministra tukaj višji. Glede amandmaja. V poslanski skupini ga ne bomo podprli, ker menimo, da z ničemer ne posega v obstoječe postopke. Tudi s tem zakonom bo še vedno sodni svet odločal in se odločil, ali bo predlagal tri ali pa morda dodatnega. Po informacijah s strani predsednika sodnega sveta gospoda Hauptmana naj bi bila ta trenutek odprta dva postopka. Sama sicer ne vem, koliko je bilo prijavljenih kandidatov in koliko jih je bilo posredovanih v izbor, vendar pristojnost sodnega sveta se tudi tukaj ne bo nič spremenila. Še vedno bo lahko sodni svet vztrajal pri svoji dosedanji odločitvi in izbral tiste kandidate, ki jih je izbral že doslej, ali pa bo omogočeno, da bo predlagal še kakšnega novega. Zato ne vidimo, da bi z predlaganimi spremembami posegli v same postopke, ki so že v teku, kot rečeno, mislim, da sta to dva postopka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala. Sedaj ne vem, če je smisel, da bi bili zelo srditi v besedah, pa vendar moram vprašati: Kdo je gospoda Kovačiča licenciral za to, da ljudi zmerja z neumneži? Kdo ga je licentiral za to, da on lahko pove, da je kakšna prispodoba docela neumna? In da bom pokazal, da se morebiti pri tem moti, bom prebral kaj piše v gradivu, ki ga nisem jaz napisal. Gre za prispodobo o poštarju. Tukaj piše: V skladu s predlogom, ki ga je vlada predlagala, bo moral sodni svet ministru posredovati vse prijave. To sem imel v mislih, ko sem govoril o tem, da je to v bistvu služba poštarjev, s prispodobo. Ampak pod to sta se podpisala gospod Marolt in gospod minister. Kaj sta onadva bedaka!? In onadva sta kasneje, ko sta bila od zakonodajno-pravne službe opozorjena, da je to protislovno, tudi predlagala, da se to umakne. In to je sedaj popravljeno. Tega sedaj ni več. In če gospod Kovačič tega ni prebral, ni upravičen drugih, ki so prebrali, zmerjati z bedaki. To je prvo, kar sem želel povedati. Drugič. Ko nekdo govori o tem, kako velik nabor strokovnjakov imamo in omenja študente, je izgleda pozabil, da govorimo o predsednikih sodišč. Kaj bodo sedaj že študentje primerni za predsednike sodišč, če bodo komaptibilni? Bodo morali biti samo kompatibilni, pa bo že kar dovolj. Naslednja reč, ki jo moram tudi omeniti, ker bi se slabo počutil, če tega ne bi storil, je moja omemba, da se ne strinjam s tem, da bo kvaliteta večja, če bo minister lahko izbral med več kandidati tudi tistega, ki ga sodni svet ni uvrstil med najboljše. Kdo to možnost daje, da lahko med desetimi pač izbere tistega, ki bi morebiti na lestvici sodnega sveta deveti? Sedaj te možnosti ni bilo. In to ni zmanjševanje kompetenc ministru. To je dejansko povečevanje. Pa saj smo rekli, to verjetno tudi bo, saj zakon bo tak sprejet, ob določeni pomoči. Vendar je treba priznati, kaj v tem zakonu piše in to piše. In če kdo tega ne razume, potem ne sme drugih zmerjati. Raje naj vpraša, pa mu to pojasnimo.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Bebler. Prosim. Replika. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz mislim, da vaš nastop, gospod Rezman, ni bil pravičen. Jaz nisem nikogar zmerjal z neumneži, ampak povedal sem to, da je trditev, da se vloga sodnega sveta zreducira zgolj na vlogo poštarja, da je to neumnost, kajti temu ni tako. Če se pošiljajo vse vloge ministru, to je obrobna funkcija sodnega sveta. Glavna funkcija sodnega sveta pa je, da on izbere in predlaga ministru tiste, za katere meni, da izpolnjujejo vse pogoje in so usposobljeni za to delo. To je pa primerna njegova funkcija. Hvala.
Hvala lepa. Replika na repliko? Ne gre. Besedo ima gospa Bebler. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz se sicer ne bi oglasila, ker je bilo v tej razpravi že tisto, kar je pomembno, tudi že povedano in tudi v nastopih predstavnikov posameznih poslanskih skupin, ampak nekatere stvari so vendarle obvisele v zraku. In če kdo od nas tukaj vendarle ve kaj podrobno o nekaterih stvareh, bi bilo pravzaprav z naše strani nekorektno, da molčimo, in da potem ustvarimo vtis, kot da mi ne vemo, da so bile tukaj izrečene nekatere stvari, ki so dejansko strokovno in politično povsem deplasirane. Recimo, bilo je poudarjeno, da ne more biti samo sodni svet tisti, ki opravlja neko vlogo selekcije. Jaz bi rada tukaj spomnila, da je bistvena vloga sodnega sveta v tem, da opravlja v prvi vrsti selekcijo. Namreč, če berete ustavo, prvič moramo ugotoviti, da je sodni svet organ, ki je določen z ustavo, ustava je zelo natančno povedala, kakšna je njegova vloga in kako je sestavljen. Ustava je tudi povedala, kdo ga voli in kako se voli. Primerjati status ali položaj sodnega sveta z uradniškim svetom, oprostite, to je pa nekaj tako zelo deplasiranega, da se lahko zjokava oba, ker sva oba pravnika. Zato mislim, da bi res ne mogla molčati, ker bi se zdelo, da pristajam na takšno argumentacijo. Sodni svet je tako oblikovan: 5 vrhunskih pravnih strokovnjakov na predlog predsednika republike voli državni zbor, 6 članov sodnega sveta pa sestavljajo sodniki, ki se volijo izmed sebe, ampak tisti, ki imajo že trajno funkcijo sodnika. Se pravi, to primerjati z nekim uradniškim svetom, oprostite, to je popolnoma deplasirano. In poleg tega je še gospod Kovačič rekel, da sodni svet ni od boga dana institucija in dana za vekomaj. Povedala sem vam, kako je dana, in gospod Pavliha vam je prej povedal, da ima mandatno dobo v trajanju pet let. In po svoje sem vesela, ker je tukaj bilo nekaj zelo prostodušnih razprav. Tako zelo prostodušnih, da so me še bolj prepričale o tem, da razumem, razumem namen in smoter teh sprememb tega zakona. Še posebej gospod Kokalj je govoril o politični presoji ministra za pravosodje. Seveda vemo, da je on politična funkcija, ampak veste, ko gre za politično poseganje predstavnika izvršne veje oblasti v sodno vejo oblasti, potem pa se moramo zavedati, da so te zadeve zelo nevarne, da jih je treba uporabljati zgolj po kapljicah, res samo po kapljicah. In zato pa imamo uveljavljen sistem "checks and balances" se pravi zavor in ravnovesja zato, da ne bi prišlo do pretiravanja. In tako kot je moj kolega Pavle Gantar rekel, gre za določeno smer, določen trend sprememb zakonov. Vsak odpira samo eno majhno okence in korak za korakom nakazuje smer. Ampak smer je zelo slaba. In zato trdim, da smo vas pravočasno opozorili, v kaj se podajate. Mi bomo temu nasprotovali, ampak odgovornost, gospodje in gospe, bo pa jasno na vaši strani. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Štebe imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Če dovolite, bi jaz iz nekega drugega cehovskega zornega kota stvar poskušal poenostavljeno obrazložiti to, da bom pač nasprotoval temu amandmaju oziroma da podpiram formulacijo 7. člena. Programerji v tistem najbolj preprostem smislu kodiranja bi to razumeli - če sem sam pravilno razumel razlago, ki sem jo dobil tu od sosedov -, ko govorimo od sedanjih treh možnih predlaganih kandidatov od strani sodnega sveta na enega od možnih predlaganih, eden je pa število usposobljenih, ki jim sodni svet prizna usposobljenost in potem to listo posreduje ministru, da pač izbere med temi usposobljenimi, ki jih sodni svet izloči oziroma jim prizna usposobljenost, da izbere njemu najbolj primernega kandidata, zato da bo pač on in ministrstvo za pravosodje, ta vlada in ta država ter sodna veja čim bolje poslovala. Mi uporabljamo izraz KISS, "keep it simple and stupid", "stupid" se dodaja zraven včasih. In ponavadi je zelo kompleksen program sestavljen iz preprostih korakov. Tu pa iz preproste spremembe delamo komplicirano in dolgo razpravo o velezadevah. Če sem jaz pravilno razumel, govorimo pač o tej spremembi, s treh na enega, eden je pa pač število usposobljenih. Če malo bolj konstruktivno pogledam na stvar, bi rekel, da se s tem širijo državljanske pravice vsem, tako kandidatom, sodnemu svetu in ministru. Po drugi strani pa je ministrova odgovornost, ker dobi širši izbor usposobljenih, bistveno večja. Težava pri izboru je bistveno večja, ker mora med večjim številom kandidatov, ki so usposobljeni, vsak pa ima še neke dodatne sposobnosti, ki naj bi tudi odločale o tem, kako se bo minister odločil, in je njegova odgovornost bistveno večja. Kajti če izbere nekoga, drugega pa ne, ki ima drugačne reference in neke druge kvalitete poleg usposobljenosti, se s tem izpostavlja taki ali drugačni presoji. In tudi težava pri odločitvi je bistveno večja. Spomnite se, včasih smo lahko nabavljali samo fičke, zdaj pa lahko nabavimo veliko različnih vozil, ki imajo vsa štiri kolesa, motor in pač tiste osnovne elemente, ki jih ima tudi fičo. Tako da mene moti predvsem to, da ena vrsta ceha tukaj na veliki in lep način nastopa uporablja in preferira vrhunske pravne znanstvenike, navaja revije in na ta način poskuša iz preproste zadeve narediti veliko in težko razpravo. Jaz tega nikakor ne razumem. In tu smo porabili ogromno časa za to preprosto zadevo, ki je z mojega stališča logična in bi jo morali v vsakem primeru podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod dr. Gantar, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Še enkrat se oglašam, ker mislim, da je pomembno, da opravimo to vsebinsko razpravo. Kar se mene tiče in mojega poznavanja te problematike, se mi zdi, da so vendarle te maske padle in da so razmerja jasna. Gre za vprašanje, ali se strinjamo ali ne ob tem, da se teža pri izbiri predsednikov sodišč prenaša bolj na ministra in ne več toliko na sodni svet. Ta teža se na nek način, ne v celoti, ampak se deloma prenaša na sodni svet, in to s proceduralnimi pravili, ne vsebinskimi pravili, kar je seveda še bolj pomembno. Pozicija se strinja, jaz in večina opozicije, večina, ne vsi, se s tem ne strinjamo. Povedali smo povedali tudi razloge. Sam moram reči, da se mi zdi to res sporno. Sporno se mi zdi, kot je bilo že povedano prej, enačenje procesov izbire pri uradniškem svetu in sodnem svetu. To je popolnoma nesprejemljiva primerjava. Gre za izbiro uradnikov v eni drugi veji oblasti in če ta veja oblasti, upravna in vladna, izbira potem še tudi visoke uradnike v sodni veji oblasti, je seveda to precej narobe. Jasno vemo in v zakonu o javnih uslužbencih ste tudi povedali, da pri visokih uradnikih velja politična kompatibilnost, in to čez vsa štiri leta. Če je to način, kako skrito pripeljete politično kompatibilnost tudi v imenovanje predsednikov sodišč, mislim, da bi vsaj to namero lahko jasno razkrili, da vam gre za takšna sodišča, ne pa za drugačna. Zato se mi zdi res, še enkrat, primerjava uradniškega sveta, ki je strokovna pomoč pri končni izbiri ministra ali vlade, s sodnim svetom, pravno gledano in z vidika delitve oblasti popolnoma nesprejemljiva. Seveda gre točno za to, kot je povedal moj kolega Petan: v prvem izboru je bil četrti, pri drugem razpisu je bil četrti in ni postal predsednik, pri tretjem četrti ali peti in ni mogel postati predsednik. Sedaj pa bi bilo drugače, pri sedanjem razpisu bo lahko peti, šesti pa bo vendar lahko postal prvi, ker bo minister tako odločil. In za to gre, za to razliko gre, za pomembno, še zmeraj majhno, ampak za dosti pomembno razliko, ki kaže smer stvari. Še enkrat, čeprav ni kolega, ki je o tem govoril tukaj, včasih postajam tudi jaz nekoliko nevoljen, ne želim tega preveč kazati, ko vidim, koliko herojev imamo v tej dvorani. Nekateri svoje herojstvo iz borbe proti komunizmu, totalitarni državi in socializmu poskušajo dokazati s tem, da so mogoče kdaj plačali kakšno mandatno kazen za prometni prekršek. Jaz moram reči, da se oziram po dvorani in nobenega obraza se ne spominjam iz burnih 80-ih, kaj šele 70-ih let. In to moram reči ne samo v tej razpravi sedaj, ampak tudi v tisti, ko je nekdo napadel enega izjemno pomembnega aktivista državljanskih gibanj iz 70-ih, 80-ih letih, ki je prej sedel tam, kjer sedi danes državni sekretar. Ne gre za to, kdo ima zasluge tu ali sedaj, kdo je bil kako ali sedaj [[...]]V sedanjih razmerah razpravljamo. Ampak prosim, ne se preveč hvaliti s stvarmi, ki so jih drugi naredili za vas in vas ni bilo zraven pa ste prišli potem šele zraven. Nič hudega, če je bilo tako, o tem je pač vsakdo sam izbiral in nihče ne sme biti tako ali drugače privilegiran ali deprivilegiran. Ampak ne govoriti o teh stvareh brez potrebe in na način, kot to delate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubeljšek. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani zbor, spoštovana predstavnika vlade! Zanimivo je poslušati kolege in kolegice pravnike v tej hiši, ko razpravljajo o majhni spremembi, po mojem pojmu, majhni spremembi zakona in kako so neenotni. Verjamem, da bo pravna znanost o tej majhni spremembi imela še dolge razprave. Sam kot nepravnik gledam na to spremembo zakona iz svojega vidika s ciljem, da se tudi s to spremembo poveča učinkovitost sodstva, ker vemo, v kakšnem stanju in s kakšnim zaostankom se nahaja to sodstvo. Vsako spremembo, ki bo šla v tej smeri, bom jaz zmeraj z veseljem tudi podprl. Ne bom ponavljal vsega tistega, kar je bilo že predhodno povedano. Bi pa rad poudaril naslednje. Ne glede na to, da je predlagana le manjša sprememba te obstoječe ureditve, nekateri kolegi in kolegice iz LDS in SD tako kot vedno v tem mandatu temu ostro nasprotujejo z že znanimi utemeljitvami, ki so postale vsakodnevna stalnica: da je to politizacija v tem primeru, citiram, "nesprejemljiv način povečevanja politizacije sodstva". Ali drugi citat, " da so to spremembe napad na neodvisno sodstvo ter vmešavanje ene veje oblasti v drugo". Jaz se s tem nikakor ne morem strinjati. Gre torej za to, da se izmed vseh, skozi sito sodnega sveta izbranih kandidatov, za predsednike sodišč imenujejo ljudje, ki bodo sposobni s svojo visoko strokovnostjo, vodstvenimi in inovacijskimi sposobnostmi voditi sodišča, ki bodo znali zmanjšati zaostanke in probleme sodstva. Tukaj je nekaj, na kar sem postal pozoren že na matičnem delovnem telesu, ko so predstavniki sodnega sveta povedali, da pri svojih predlogih kandidatov za predsednike sodišč upoštevajo samo strokovni kriterij, kvaliteto dela in obseg dela, ne pa tudi vodstvenih sposobnosti. Vendar pa ima predsednik vsa pooblastila in odgovornosti za vodenje sodišča. Imeti mora torej menedžerska znanja, vodstvene in organizacijske sposobnosti, skrbeti mora, da sodišče dela v skladu z zakoni in sodnim redom, da procesi na sodišču potekajo hitro in učinkovito, skrbi torej za delo, uspešno delo celotnega sodišča. Kot je bilo tudi slišano, sodni red, ki natančneje ureja poslovanje sodišča, je bil v letu 2004 enajstič spremenjen in dopolnjen. Zakon pa se je v zadnjih petih letih spremenil že dvakrat. Nihče mi ne daje pravice dvomiti v to, da so bile vse te spremembe in dopolnitve strokovne in nepolitične, v prid boljšemu delu sodišč. Zato je skrajno nepoštena trditev nekaterih kolegov iz opozicije, da pa je takratna sprememba politična. Ker sem prepričan, da bodo tudi te manjše spremembe obstoječe ureditve pripomogle k boljšemu delu sodišč, bom predlog zakona o spremembah in dopolnitev zakona o sodiščih podprl. Ne bom pa podprl predlaganega amandmaja, ki diskriminira izločene enakovredne kandidate v začetih in nezaključenih postopkih. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod poslanec Sok.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Kolegice poslanke in poslanci! Spoštovani predstavniki ministrstva, sekretar! Ker poslanskega kolega Kokalja ni tu, ga moram kot vodja poslanske skupine zaščititi in nastopiti namesto njega, kajti razprava kolega Kokalja se mi je zdela izredno argumentirana. Kolegica Beblerjeva si je privoščila in je njegovo razpravo nekoliko zlorabila. Povedala je, da je poslanski kolega Kokalj rekel, da minister politično presoja. Ne, tega ni rekel in lahko greste gledat v magnetogram. Povedal je, da je že v sedanji ureditvi tako, da na koncu izmed treh kandidatov, ki jih predlaga sodni svet, presodi minister. In ker je minister politična oseba, potem se lahko tudi takšna odločitev smatra kot politična odločitev. In ta predlog gre v tej smeri, da se nekako sodni svet razbremeni politične presoje in da lahko sodni svet ministru predlaga tudi več kot tri kandidate. Ker na koncu itak izmed treh predlaganih izbere minister. Če bi se mi v tem državnem zboru nekoliko bolj med seboj poslušali in predvsem nekoliko bolj spoštovali, potem si seveda ne bi podtikali in različno prikazovali, kaj je kdo povedal. In tudi vse naše odločitve, ki jih sprejemamo, so politične. Nam seveda stroka lahko predlaga marsikaj, ampak na koncu, spoštovani kolegi, mi sprejmemo odločitev. In ker smo politiki, je tudi ta odločitev politična. Tako pač jaz razumem delovanje državnega zbora oziroma parlamenta. Nadalje je bilo rečeno seveda tudi to, odgovornost je na vas. Saj za to gre. Koalicija, ki je zmagala na volitvah, je prevzela odgovornost tudi za to, da se popravi to, kar ni v tej državi dobro. In stanje na slovenskih sodiščih ni dobro in s tem se strinjamo vsi. Tudi kolega Potrč je povedal, da se s tem strinja. V tej smeri je treba nekaj storiti. Lahko smo tudi vsi brali mnenje in pa zapis nemškega sodnika, ki ga je najela prejšnja vlada, gospoda Dukofa, kaj je na koncu po dveh letih dela ugotovil, kaj nam je povedal, kaj je tisto, kar ne "štima" v našem sodnem sistemu. Jaz nisem strokovnjak za sodišča, nisem pravnik, sem pa občasno uporabnik, največkrat kot stranka, ko me pač nekdo toži na sodišču. In odkar sem v aktivni politiki, sem skoraj vedno počasi pred sodnimi organi. Zanimivo je, da v 13 letih niti enkrat nisem bil niti obsojen, niti oproščen, ampak da so vse tožbe proti meni do sedaj zastarale. Trenutno sem spet v postopku. Rad bi enkrat videl, da bi se neka sodba končala, ali sem kriv ali nedolžen. Najhuje se mi zdi je to, to je sicer smešno, najhuje se mi zdi to, da se zadeve enostavno dajo v predal in potem po določenem času država plača stroške iz proračuna in smo končali. Zadeva je zastarela. Če bo minister z ekipo, če bo ta vladajoča koalicija uspela premakniti te zadeve na področju sodstva, na področju pravosodja, potem vam spoštovani kolegi in kolegice, povem, da smo veliko storili. Kajti pravica odložena, je v bistvu pravica odrečena. In na žalost se v naši državi te nedokončane sodne zgodbe kopičijo. Za sodni sistem porabimo veliko denarja, državljanke in državljani pa seveda ocenjujejo delo vedno slabše in mislim, da s tem amandmajem, ki ste ga predlagali in kjer nekako vztrajate, da vse ostane tako, kot je bilo, si pravzaprav v slovenski javnosti ne delate velike usluge. Pustimo vendarle, da nova vlada tudi kakšen predlog in pa kakšno rešitev uredi tako, kot si je zamislila, ne pa da vsako spremembo napademo z vsemi možnimi topovi, pa uporabljamo neke herojske prispodobe in kar je podobnega. To seveda ni primerno, ampak imate pač kot opozicija legitimno in pa legalno pravico, da tako počnete, koalicija pa bo večinsko seveda tako ali tako na koncu sprejela takšno rešitev, kot se ji zdi najprimernejša. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vendarle bi prosil, da poskušamo bolj razpravljati o amandmaju k 6. členu in manj o položaju sodstva. O tem bo verjetno še tekla beseda. Na vrsti pa sta zaenkrat še dva razpravljavca oziroma trije. Besedo ima gospa Kucler Dolinar. Potem pa se pripravi gospod Rezman.
Hvala lepa. Ves čas se torej vrtimo okoli pristojnosti sodnega sveta. Sodni svet izbira kandidate na podlagi 29. člena zakona o sodniški službi, torej izbere kandidate za predsednike sodišč. Ti kriteriji so naslednji: strokovno znanje, delovne sposobnosti, sposobnost razreševanja pravnih vprašanj, varovanje ugleda sodnika in sodišča, sposobnost ustnega in pisnega izražanja, opravljeno dodatno delo, odnos do sodelavcev pri opravljanju sodniškega dela, sposobnost opravljanja nalog vodstvenega mesta, če je sodnik imenovan na takšno mesto. Sama se sprašujem, kako lahko nekateri označite organ, ki ima tako pomembno pristojnost, za poštni nabiralnik. O tem, ali se bodo odločili in pa bili zaradi tega užaljeni, torej sodni svet, se bodo odločili sami. Gotovo pravnega zastopnika ne bodo tukaj potrebovali. Tako bi rada samo še zaključila, da v celoti podpiramo zakon, ne podpiramo pa predlaganega amandmaja poslanske skupine SD. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca Rezmana.
Hvala lepa še enkrat. Zelo na kratko. Bom samo tri stvari še pokomentiral. Prvič, nekaterim je očitano, da niso za nikakršne spremembe. Tudi drugi so tako govorili. Vsaj zase pa lahko povem, da sem pred nekaj urami že, ko sem uvodno predstavljal stališče, naštel najprej, za katere spremembe smo, eksplicitno za posamične spremembe, ki jih podpiramo. Seveda pa nismo vsi taki, da bi podprli vse kar v enem kosu. No, in na to je bilo opozorjeno - da so pa tudi takšne stvari, s katerimi se tudi ne kaže kar vnaprej in gladko strinjati. Torej, mi smo za spremembe, vendar za premišljene spremembe, ki bodo imele takšne posledice, da bomo lahko s temi posledicami potem tudi vsi zadovoljni ali pa vsaj v velikem delu zadovoljni. Drugič, ta poštarska služba se kar ne more nehati. Naj povem, da tisto, kar nekateri hočejo kot virtualne argumente prikazati, ne šteje. Naj povem, da nihče ni govoril o tem, da bi sodni svet zgolj, kot je bilo rečeno, na poštarja omejili. Govora je bilo o tem, da če ne bi bilo sprememb in če bi bilo tako, kot je pisalo v obrazložitvi k 6. točki, potem bi ta funkcija bila zreducirana na poštarsko. Povedano je bilo, da je to prispodoba. In da je to res tako, je potrdil gospod državni sekretar, in to piše v naših papirjih. Da je torej to reduciranje na poštarsko funkcijo bilo spregledano in so to popravili. In tretja reč se imenuje sveta preproščina. Zdaj so pa kar naenkrat začeli vsi govoriti, da je to preprosto. Pa se sodni svet s tem ukvarja na dolgo in široko, sami intelektualci! Pa se sodniško društvo s tem ukvarja, sami vrhunsko izobraženi ljudje, pa ne mislijo, da je to tako preprosto. Pa se mi tu ukvarjamo in eni trdijo za druge, da ne razumejo, drugi trdijo za prve, da ne razumejo, in obojim se to zdi preprosto. Tu je cela vrsta pravnikov, univerzitetnih diplomiranih pravnikov, ki bi to morali razumeti, pa spet ne razumejo. Pa mi ostali, ki smo iz neke druge stroke, tudi ne razumemo. Ja, kdo pa potem še sploh to razume?! Veste, to je samo dokaz za to, da stvar ni tako preprosta. Par besed še ne pomeni pomenske preprostosti. Ena sama beseda je lahko tako zakomplicirana, da je do konca življenja ne bomo rešili - mir, recimo, ali sreča, če to seveda razumemo kot pojem, ne samo kot posodo za neko vsebino.
Prosim za mir v dvorani. K besedi se je prijavil še gospod Kokalj.
Hvala lepa. Teh nekaj sekund bi rad izkoristil za komentar reakcije sodnega sveta v zvezi s to problematiko. Moram reči, da me malo skrbi, kako je sodni svet s profesionalnega vidika odreagiral. Moram reči, da sem doživel to reakcijo popolnoma politično. Glede na to, da bi sodni svet moral zagotavljati skozi te kriterije po moji oceni tudi sposobnost menedžiranja, vodenja sodišča, in po kriterijih, ki jih je gospa kolegica prebrala, tega ne zagotavlja, je še toliko bolj potrebno, da dobi minister čim širšo paleto kandidatov, da lahko za čim bolj uspešno vodenje sodišča izbere tudi izmed kandidatov, ki ustrezajo kriterijem, ki jih sodni svet obravnava, tudi to komponento. Mislim, da je to samo razlog za tak zakon, ki je predlagan.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 6. členu? Če ne, zaključujem razpravo. Hvala lepa! O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po končani 15. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21.10 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM SVETU V SKRAJŠANEM POSTOPKU. Skupni čas razprave je 46 minut. Predlog zakona je v obravnavo vložila vlada Republike Slovenije in vabim gospoda državnega sekretarja Marolta, da poda, pardon, se opravičujem, minister Virant prihaja. Se opravičujem in seveda predstavnika tudi pozdravljam. Pozdravljeni minister in vam kar dajem besedo.
Vračam pozdrave, spoštovani gospod podpredsednik, poslanke in poslanci. Vsebino zakona, ki je pred vami, se da zajeti v en stavek: Vsi člani državnega sveta, vključno s podpredsedniki in predsednikom, bodo funkcijo opravljali nepoklicno. Zakaj je ta zakon sploh potreben. Jaz bom kasneje proti koncu povedal, da pravzaprav obžalujem, da je ta zakon potreben in da bi ta vprašanja lahko državni svet uredil sam. Dovolite mi kratek historiat. Leta 1992 je bil sprejet zakon o državnem svetu, ki je v 62. členu določal, da je funkcija člana državnega sveta častna in da člani državnega sveta za opravljanje svoje funkcije prejemajo določeno nadomestilo. Ta določba je jasna, če je funkcija častna in če člani prejemajo določeno nadomestilo, to pomeni, da funkcija ne more biti poklicna. Kljub temu je državni svet s 100. členom svojega poslovnika določil, da predsednik opravlja funkcijo poklicno in seveda tudi potem začel in nadaljeval s to prakso poklicnega opravljanja funkcije. Tudi vsakoletni proračun, ki ga je sprejel državni zbor, je vključil v postavke državnega sveta sredstva za plačo predsednika državnega sveta. Februarja leta 2003 je na ta problem oziroma spornost profesionalnega opravljanja funkcije predsednika državnega sveta oziroma na problematiko spornosti njegove plače opozorilo računsko sodišče. Po tem opozorilu je državni svet predlagal državnemu zboru v sprejem novelo zakona o državnem svetu, vendar v smeri profesionalizacije, torej pravne podlage za profesionalno opravljanje funkcije. Državni zbor je to zavrnil. Takrat bi bil moral državni svet prekiniti s to prakso, nezakonito prakso, in spremeniti 100. člen svojega poslovnika, pa tega ni storil. Praksa se je nadaljevala. Zato je vlada pač morala potegniti potezo, ki jo je sedaj potegnila. Najprej je v rebalansu proračuna za letošnje leto črtala sredstva za plačo predsednika državnega sveta in hkrati pripravila in predložila tudi zakon, ki je danes pred vami. Obžalujem, da je ta zakon potreben. Državni svet bi bil lahko to vprašanje uredil sam in nam prihranil čas in delo in tudi rešil zadevo uredil na dostojen način, brez vmešavanja ali brez intervencije vlade in državnega zbora. Je pa ta sprememba nujna. Ta sprememba je nujna zato, ker bi, kot se včasih v javnosti navaja, zlasti državni svet to navaja, vlada vodila nekakšno vojno proti državnemu svetu ali da bi minister vodil nekakšno vojno proti državnemu svetu. To ni vojna proti državnemu svetu, kvečjemu je to bitka za zakonitost in enakost pred zakonom. Vsi smo dolžni spoštovati zakone. Če državna inštitucija ne spoštuje zakona, če ga razlaga z uporabo nekakšne pravne akrobatike v svojo korist, je to zelo slabo sporočilo državljanom. Državljani upravičeno pričakujemo od državnih organov, da bodo dosledno izvajali, uporabljali zakone, ne samo takrat, kadar jih uporabljajo pri odločanju o pravicah in obveznostih državljanov, ampak tudi takrat, kadar bodo odločali o svojih pravicah in obveznostih. In v tem je tudi bistvu tega kratkega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister dr. Virant. Predlog zakona je obravnaval tudi matični odbor, odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje. Prosim predsednico odbora, gospod Kucler Dolinar, da predstavi poročilo.
Hvala lepa. Pozdravljeni tudi ob tej točki! Gospod minister, predsedujoči in vsi prisotni! Odbor državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 9. seji obravnaval predlog zakona o dopolnitvah zakona o državnem svetu. Predstavnik predlagatelja je v dopolnili obrazložitvi predstavil razloge za sprejem zakona ter cilje, načela in poglavitne rešitve, ki jih prinaša predložena novela zakona. Predstavnica zakonodajno-pravne službe je pojasnila, da zakonodajno-pravna služba ni našla ne v ustavi, ne v sistemu, ki ga določa veljavni zakon, opore za profesionalizacijo in s tem povezano odločitev in določitev plače predsednika državnega sveta. Mnenje je posredovala tudi komisija državnega sveta, ki v svojem mnenju meni, da bi in da bo z ukinitvijo profesionalne funkcije predsednika državnega sveta trpela kakovost dela državnega sveta in njegove ustavno določene pristojnosti, zato državni svet predloga zakona ne podpira. V razpravi smo članice in člani odbora podprli intenco predloga zakona, da se natančno opredeli neprofesionalnost opravljanja funkcije predsednika državnega sveta. To vprašanje je bilo sicer že do sedaj urejeno, vendar so različne interpretacije o tem narekovale določnejšo opredelitev, ki jo prinaša predložena novela zakona. Vsekakor je potrebno odpraviti nezakonito stanje na tem področju, saj je nespoštovanje zakona predolgo trajalo. Dejstvo je, da predsednika državnega sveta izvolijo člani državnega sveta in njegova funkcija je častna. V nadaljevanju so bili sicer dani tudi nekateri pomisleki, da predsednik državnega sveta ob nastopu funkcije ni vedel, da se bo vprašanje opravljanja funkcije predsednika državnega sveta uredilo na ta način. Vendar pa je predstavnik predlagatelja pojasnil, da se je z nespoštovanjem zakona v državnem svetu preveč zavlačevalo, zato je bilo tudi nujno dopolniti veljavni zakon z določbo, ki povsem jasno določa, da je funkcija predsednika in podpredsednika častna in se opravlja nepoklicno. Ker k predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, odbor tudi ni sprejel nobenega svojega amandmaja, je odbor glasoval samo o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi brez glasu proti sprejel.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Za govorniški oder vabim gospo poslanko Darjo Lavtižar Bebler, da predstavi stališče LDS-a.
Hvala lepa, gospod podpredsednik za besedo. Spoštovani zbor! Moram priznati, da se naša poslanska skupina nekako pri tem zakonu vendarle nahaja spet v eni zadregi. Če bi hoteli ustavnopravno primerjalno definirati status državnega sveta, bi bila še najbolj točna opredelitev tega državnega sveta kot nepopolnega drugega doma Republike Slovenije. V LDS-u zato razumemo tudi tiste predloge, ki se nagibajo v smer, da bi državni svet v končni fazi tudi odpravili, toda seveda v skladu z normalno proceduro spremembe ustave. Če bi ustavodajalec dosegel potrebno soglasje dveh tretjin poslancev državnega zbora za ukinitev državnega sveta, bi to bilo popolnoma korektno. Tako pa ob tem, da ima državni svet svoje mesto v naši ustavi, ob tem, da ima že z ustavo določeno vrsto svojih pristojnosti, se nam zdi prepoved poklicnega opravljanja funkcije predsednika državnega sveta, in to sredi mandata, najmanj sporna. Naj tukaj samo dodam, da v normalnih, demokratičnih, civiliziranih državah se tovrstne spremembe sprejemajo za mandat, ki bo šele nastopil, ne pa sredi tekočega mandata. Zavedamo se, da utegne biti konkreten predlog vlade ljudem zelo všeč, saj predsedniku državnega sveta poslej jemlje plačo. Hkrati pa se sprašujemo, ali je mogoče 40-članskemu z ustavo določenemu in z ustavo določenimi pristojnostmi učinkovito in kakovostno predsedovati, ne da bi to funkcijo predsednik opravljal normalen poln delovni čas. Po našem mnenju je to zelo težko sprejeti kar tako zelo na hitro. Spet pa bi poudarila to, da gre spet za eno hitro, rekli boste zelo enostavno spremembo. Ampak na to se tudi že privajamo v tem državnem zboru. Nismo pa dobili recimo odgovora na to, ali bomo poslej edina evropska država, ki bo imela drugi dom, sicer res nepopoln, ampak predsedoval mu bo nekdo, ki bo to funkcijo opravljal nepoklicno tako mimogrede, recimo sicer častno, ampak v prostem delovnem času ali kaj. Zato v poslanskem klubu LDS zelo težko podpremo takšno spremembo in smo se odločili, da bomo glasovali vsak po svojem lastnem prepričanju. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod poslanec Miran Potrč.
Hvala lepa. Gospod minister, kolegice in kolegi! Poslanke in poslanci Socialnih demokratov bomo podprli predlog vlade, da se v zakonu o državnem svetu določi, da je funkcija predsednika in podpredsednika državnega sveta častna. Prepričani smo, da takšna rešitev ni le skladna z ustavo, temveč da je koristna tudi za ureditev položaja državnega sveta. Ko bo urejeno to vprašanje, bo namreč prenehala nepotrebna razprava zgolj o tem vprašanju, ki je prisotna že nekaj mesecev, in državni svet se bo lahko bolj kot v dodanih razmerah posvetil uresničevanju svoje ustavne vloge in odgovornosti. V poslanski skupini Socialnih demokratov ne želimo, da se z ureditvijo tega vprašanja kakorkoli postavljajo pod vprašaj pravice, ki so jih imeli dosedanji funkcionarji iz državnega sveta. Državni svet, vlada in tudi državni zbor smo zavestno, ali pa zaradi premajhne pozornosti, ali pa zaradi drugačnih pogledov na to vprašanje take razmere dovoljevali. Toda, ko se je to vprašanje deloma tudi zaradi neustreznih ravnanj državnega sveta ob odločanju o imuniteti njihovega svetnika, v javnosti zaostrila, ne moremo to vprašanje puščati neurejeno in dovoljevati sporno stanje. Lahko bi odločili samo, da je možno profesionalno opravljati ali ne. Ena odločitev je potrebna. Vse drugo bi bilo neodgovorno in škodljivo. Visoki državni in z ustavo določeni organ ne more imeti neurejenih razmer in ne more biti mesece deležen javne pozornosti zgolj zaradi spornih prejemkov njegovih funkcionarjev ali zaradi spornih odločitev o imuniteti. Hkrati pa imamo odločitve ustavnega sodišča, računskega sodišča, odločitve tega državnega zbora, ko nismo sprejeli profesionalizacije, kot jo je predlagal državni svet, in po našem prepričanju se bodo s sprejemanjem predlaganega zakona zadeve uredile. V kolikor pa bodo državni svetniki mnenja, da je vsebina zakona v nasprotju z ustavo, jaz tega ne izključujem, bodo znali svoj interes uveljavljati pred ustavnim sodiščem. Končno bi želel, da bi ureditev tega vprašanja prispevala še k urejanju dveh vprašanj. Prvič, k odnosom med državnim zborom in državnim svetom tako glede sodelovanja v zakonodajnem postopku, pri mednarodnih odnosih in pri zastopanju interesov države v Evropski uniji, pa tudi pri uresničevanju drugih ustavnih pristojnosti državnega sveta, kot so zakonodajna pobuda, zakonodajni veto, zahteva za ustavno presojo in zahteva za referendum. Premišljena in tehtno obrazložena uporaba teh institutov, ne pa dajanje prevelike pozornosti predvsem organiziranju javnih predstavitev stališč, bo gotovo vrnilo del izgubljenega ugleda tudi državnemu svetu. In drugič. Da bi prispevala k resni in odgovorni oceni, ali so res potrebne ustavne spremembe položaja in pravic ter pristojnosti državnega sveta. Če mislimo tako, storimo potrebne korake. Če po tehtnem premisleku ugotovimo, da to ne bi bilo dobro, nehajmo razpravljati o tem. Sedanje stanje negotovosti ne koristi nobeni od institucij pa tudi ne uresničevanju ustave in funkcioniranju parlamentarne demokracije v Sloveniji. Želel bi, da se tako dobronamerno in načelno, ne pa politikantsko ali zaradi nagajivosti, jemlje tudi dosedanja aktivnost poslank in poslancev Socialnih demokratov glede tega vprašanja. Če bomo vsi mislili in delali tako, bomo prispevali k boljšemu funkcioniranju našega ustavnega sistema. In zdaj tudi jaz pol za šalo: poglejte, kako soglašamo z vlado in kako konstruktivna opozicija smo, celo z našimi kolegi, pravnicami in pravniki v koaliciji smo soglasni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Nove Slovenije bo predstavil gospod poslanec Drago Koren.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, gospod minister, poslanke in poslanci! V poslanski skupini Nove Slovenije-Krščanske ljudske stranke bomo predlagani zakon o dopolnitvah zakona o državnem svetu podprli, čeprav menimo, da je nepotreben, saj so zadeve že v obstoječem zakonu dovolj jasno urejene. Že ustava izrecno določa nagrajevanje poslancev državnega zbora, medtem ko ne določa nagrajevanja oziroma ne govori o nagrajevanju državnega sveta. Zakon o državnem svetu predvideva častno opravljanje funkcije članov državnega sveta. Ker je predsednik državnega sveta tudi njegov član, mu po zakonu ne pripada plača, temveč nadomestilo do izgubljenega zaslužka za čas opravljanja funkcije in pravica do povračila stroškov v zvezi z opravljanjem funkcije. Poslovnik državnega sveta, ki ga je sprejel državni svet sam, je to tudi uredil enako, vendar pa je v 100. členu določil, da predsednik opravlja funkcijo poklicno. Računsko sodišče je v svojem poročilu opozorilo na spornost profesionalnega opravljanja predsedniške funkcije. Državni svet mora spremeniti svoj poslovnik, da bi bil v skladu z zakonom, saj si državna institucija ne more privoščiti kršitve načela zakonitosti. Predlog zakona sedaj izrecno definira, da sta funkciji predsednika in podpredsednika častni in se opravljata nepoklicno. To pomeni, da bo z uveljavitvijo tega zakona, če bo sprejet, prenehalo delovno razmerje predsedniku državnega sveta. V Novi Sloveniji-Krščanski ljudski stranki bomo podprli predlagane spremembe zakona, saj želimo, da se načelo zakonitosti, ki je temelj demokracije, spoštuje povsod, še posebej pa v državnih ustanovah. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakob Presečnik, ki bo predstavil stališče Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo podprla predlagani zakon. Seveda pa pričakujemo, da bo državni svet čim prej sprejel tudi ustrezna merila za nadomestilo za nepoklicno opravljanje funkcije predsednika državnega sveta, tako kot ima to urejeno za ostale državne svetnike. Je pa tudi res, da smo že večkrat poudarili, da bomo morali o nadaljnjem statusu državnega sveta pričeti ustrezno razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče DeSUS bo predstavil gospod poslanec Rezman.
Hvala lepa. Tudi poslanska skupina DeSUS bo podprla vladni predlog in nima pri tem prav nobenega predsodka. Čas polemik v zvezi s to tematiko je verjetno čas preteklosti. O tem, ali dela državni svet dobro ali ne, ali je dobro organiziran ali ne, o tem, kakšen je njegov smisel, ali se tisto, kar je v ustavi zapisano, uresničuje ali ne, to je pa verjetno tema, ki bo še prišla na vrsto in ni predmet današnjih razprav. Ustava precej očitno ne odobrava, bi rekel, takšnega načina izplačevanja plače, kakršna je sedaj aktualnost. O tem tudi nič ne piše v zakonu o državnem svetu in tisti prvi akt, ki je opravil nek zaobrat v tem, je poslovnik državnega sveta, ki pa sam v sebi tudi protisloven. Omenjena sta bila že dva člena, eden iz začetka poslovnika in drugi, 100. člen, ki temu sledi. Ker so pravzaprav vse tiste inštitucije od ustavnega sodišča do zakonodajno-pravne službe, do računskega sodišča pa tudi državni zbor je zavračal to, kar se sedaj dogaja, je najbrž logična posledica, da se odločimo vsi za podporo temu zakonu, temu predlogu, ki je bil predlagan, in se temeljiteje pripravimo na bolj vsebinske diskusije o državnem svetu v prihodnosti, ki nas bodo seveda tudi še čakale.
Hvala lepa. Še zadnjega vabim za oder. Gospoda poslanca Dimitrija Kovačiča, da predstavi stališče SDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister, kolegice, kolegi. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo predlagani zakon o dopolnitvah zakona o državnem svetu podprla. Menimo namreč, da gre v tem primeru za ureditev, ki bo odpravila doslej očitno različno razumevanje dosedanjega določila zakona o državnem svetu, ki namreč govori o statusu državnih svetnikov in še zlasti predsednika in podpredsednika državnega sveta. Strinjamo se že tudi, da že dosedanje besedilo zakona o državnem svetu ni dovoljevalo profesionalnega opravljanja svetniške funkcije ne članom in ne predsedniku ali podpredsedniku. Dosedanje določilo, po katerem je funkcija člana državnega sveta častna in da ima član državnega sveta pravico do nadomestila izgubljenega zaslužka za čas opravljanja funkcije in pravico do poročila stroška v zvezi z opravljanjem funkcije, je prav gotovo mišljenja tudi za predsednika ali podpredsednika državnega sveta, kajti glede njiju zakon ni vseboval drugih posebnih določil. Zato določilo o statusu člana državnega sveta velja tudi za njegovega predsednika in podpredsednika. Kakršnokoli drugačno razlaganje tega določila pomeni dejansko poseg v vsebino zakona, kar pa seveda ni dopustno, kljub temu pa je dosedanja praksa uveljavila dejansko stanje, tako da se je funkcija predsednika državnega sveta opravljala poklicno, in to že vse od začetka uveljavitve državnega sveta. Ne glede na takšno prakso pa ta dejanska ureditev ni imela zakonite podlage, kar izhaja tudi iz sklepa ustavnega sodišča iz leta 2002. V naslednjem letu je računsko sodišče prav tako opozorilo na spornost poklicnega opravljanje funkcije predsednika državnega sveta. Državni svet bi moral po vsem tem odreagirati in uskladiti svoje dejansko stanje z določili zakona, vendar tega ni želel storiti. Pričakovati bi bilo, da bi uskladitev opravil vsaj tako, da bi vezal to spremembo na iztek mandata predsednika, ki se je iztekel pretekli mesec, in bi novoimenovani predsednik, ne glede na to, kdo bi bil, isti ali drugi, opravil oziroma opravljal novi mandat nepoklicno, v skladu z določili zakona. Ker se vse to ni zgodilo in državni svet ni sam vzpostavil zakonitega stanja, kot ga je že doslej zakonsko določilo predpostavljalo, bi morala vlada ukrepati in državnemu zboru predlagati dopolnitev zakona o državnem svetu. In v tej dopolnitvi eksplicitno in nedvoumno in v izogib morebitni kakršnikoli drugačni razlagi zapiše, da je funkcija predsednika in podpredsednika državnega zbora častna in se opravlja nepoklicno. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da se s predlaganim zakonom daje državnemu svetu neposredno napotilo, da začne takoj uresničevati in izvajati določilo o nepoklicnem opravljanju predsedniške funkcije, saj sedaj z dnem sprejema ne bo več mogoče tega določila kakorkoli drugače pojmovati. Zato, kot rečeno, bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagani zakon podprli.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, ni možna razprava o členih, zato jo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Kot že nekajkrat rečeno, bomo glasovali v skladu s časovnim potekom seje zbora, danes po končani 15. točki dnevnega reda oziroma ob 21. uri in 10 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In nadaljujem z novo točko, 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE S PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PRENEHANJU ZAKONA O DAVKU NA IZPLAČANE PLAČE IN STOPNJI DAVKA ZA LETO 2006. Skupni čas razprave je 2 uri in 45 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanimi magistrom Milanom M. Cviklom in v zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev s prvopodpisanim, omenjenim, zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagatelja za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, hkrati pa tudi med nami pozdravljam ministra doktorja Bajuka. Magister Cvikl, beseda je vaša.
Gospod podpredsednik, poslanke in poslanci, gospod minister, lep pozdrav. Hvala za besedo. V imenu predlagateljev, poslancev iz poslanskega kluba Liberalna demokracija Slovenije, bom predstavil stališče k predlogu zakona o prenehanju zakona o davku na izplačane plače in stopnji davka za leto 2006. Temeljni namen predlaganih sprememb zakona o davku na izplačane plače je v letu 2006 razbremenitev gospodarstva in nadaljevanje te razbremenitve z ukinitvijo davka v letu 2007. To se doseže z razpolovitvijo davčne stopnje davka na izplačane plače v letu 2006 in končno ukinitvijo davka v letu 2007. Pri tem izhajamo iz uradnih dokumentov prejšnje in sedanje vlade, konvergenčnega programa in dopolnitve konvergenčnega programa, kjer oba dokumenta opisujeta, da naj se strukturni primanjkljaj zmanjša. O tem govori tudi osnutek ali pa vsaj v javnosti znan osnutek proračunskega memoranduma, ki je vlada o njem razpravlja od 7. julija in naj bi ga sprejemala naslednji teden. Vlada predvideva, da naj bi nominalni okvir odhodkov proračuna za leti 2006 in 2007 znašal toliko, da bi bil primanjkljaj nižji kot v letu 2005. Torej, v letu 2006 1,4% in v letu 2007 1,2%. Vlada se je zavezala, da bo zmanjševala strukturni primanjkljaj in da bo varčevala. To pomeni, da znižanje davka na izplačane plače v letu 2006 in njegova ukinitev v letu 2007 ne bo v nobenem primeru ogrozila prevzem evra, posledice razbremenitve pa so predvsem možnost večje gospodarske rasti in ohranjanje delovnih mest v najbolj kritičnem obdobju za konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Sprejetje predloga zakona je skladno s socialnim sporazumom za obdobje 2003-2005 in skladno z normalnim socialnim dialogom z delodajalci in delojemalci. S sprejetjem predloga zakona bi se zmanjšali stroški delodajalcev na plače, in sicer na vseh področjih gospodarstva in negospodarstva. Na ta način bi se bistveno zmanjšal strošek dela visoko izobražene delovne sile, podjetja pa bi spodbudili k zaposlovanju tovrstne delovne sile, ker bi verjetno zmanjševalo tudi črno zaposlovanje študentov. Nižji stroški delodajalcev bi razbremenili gospodarstvo in omogočili večji priliv domačih in tujih investicij. Sprejetje predloga omogoča povečanje konkurenčnosti gospodarstva, ustvarjanje prijaznejšega poslovnega okolja, še posebej za majhna in srednje velika podjetja, ustvarjanje novih delovnih mest, večjo gospodarsko rast in zmanjšanje brezposelnosti. Zato je sprejetje tega zakona skladno s sprejeto strategijo razvoja Slovenije, ki naj poveča zaposlovanje v skladu s cilji lizbonske strategije, ker nižji stroški za delodajalce omogočajo povečanje gospodarske učinkovitosti in povečanje obsega vlaganj v raziskave in tehnološki razvoj. Prav tako bi sprejetje tega zakona pomenilo uresničevanje ene od petih ključnih razvojnih prioritet in sprejete strategije razvoja Slovenije, to je skrb za izgradnjo učinkovitejše in cenejše države. Nesprejetje tega predloga zakona pa povzroča zaviranje gospodarske rasti, izgubo delovnih mest in manjše javnofinančne prihodke. Višja gospodarska rast pomeni višje javnofinančne prihodke in višjo gospodarsko rast bi zagotovili z ukinitvijo davka na izplačane plače. Osnovni cilj zakona je torej uzakoniti rešitve, ki bodo omogočile izvajanje tega osnovnega ekonomskega predloga. Poznano je, da ima država javnofinančne prihodke iz tega naslova v višini 125 milijard bruto, vendar je od tega 45 milijard plačil znotraj javnega sektorja. Zato so opisani finančni učinki v zakonu izvedljivi, ker bi predvsem z njimi prišlo do povečanja rasti v slovenskem gospodarstvu. Zakon bi bilo potrebno sprejeti pred septembrom 2005, da bi vlada učinke lahko vključila v predlog proračuna 2006-2007. Zato vam predlagam, da zakon v prvem branju podprete in s tem dejanjem potrdite velike besede predsednika vlade, ministra za finance, da bosta razbremenila gospodarstvo. Vlada je s svojim negativnim mnenjem te velike besede v dejanju že zanikala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku vlade, gospodu ministru.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Skupina poslancev, ki je državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo predložila predlog zakona o prenehanju zakona o davku na izplačane plače in novi stopnji davka za leto 2006, izhaja iz vrst trenutne opozicije v tem državnem zboru, so predstavniki političnih strank, ki so imele skozi dvanajst let ključno odgovornost za vodenje naše države. Po dvanajstih letih slišimo ponovno besede o konkurenčnosti, o razbremenitvi, in sicer iz istih virov, ki so predlagali sedaj veljavno zakonodajo, ki je priznana na vseh področjih kot neprimerna za naš čas in neodgovorna poteza tudi državnega zbora v prejšnji sestavi. Zakon o davku na izplačane plače je bil sprejet v letu 1996 in uveljavljen s 1. julijem leta 1996. Z zakonom se je uvedla obveznost za delodajalce oziroma osebe, ki izplačujejo plače, da od izplačanih bruto plač obračunajo in plačajo davek. Ob uveljavitvi zakona so bile neobdavčene plače do zneska 90.000 tolarjev, od zneska 90.000 do 95.000 se je davek obračunal po stopnji 1%, od 95.000 do 105.000 po stopnji 2% in tako naprej do najvišje stopnje 4%. Zakon je bil kasneje trikrat spremenjen - trikrat spremenjen in davek vedno povečan! In sicer, v letu 1997, ko se je s 1. julijem spremenila lestvica obdavčevanja tako, da se je neobdavčeni del zneska plače dvignil na 110.000 tolarjev, povečala pa se je obdavčitev plač v najvišjem razredu z 10% na 15%. Z novelo zakona v letu 2001, ki je bila sicer uveljavljena s 1. januarjem 2002, pa se je veljavna lestvica zmanjšala za 0,2-odstotni točki, ker je bila hkrati za isti odstotek povečana stopnja prispevka za obvezno zdravstveno zavarovanje. Z zadnjo spremembo zakona, ki je bila uveljavljena s 1. septembrom 2004, se je dvignil spodnji prag obdavčitve plač na 165.000 tolarjev, s čimer se je pri taki višini plače obremenitev dela znižala za 1,9-odstotne točke, torej s 43,3% na 41,1%. Namen zadnje novele zakona je bil zmanjšati stroške delodajalcev predvsem v delovno intenzivnih panogah, kjer so izplačane plače relativno nižje kot v drugih dejavnostih. Kot je bilo že omenjeno in kar je treba ponovno poudariti, z ukinitvijo tega proračunskega vira, tako kot je predvideno v predlogu zakona, bi prišlo do velikega izpada prihodkov. V letu 2004 je bilo iz tega naslova realiziranih v državnem proračunu 113 milijard tolarjev oziroma 1,8% bruto domačega proizvoda. V proračunu 2005 je predvidenih 117 milijard tolarjev, skoraj 118, za katerega pa zaenkrat v obstoječem sistemu javnofinančnih prihodkov ni možno predvideti nadomestnih virov in tudi niso predvideni v predlogu zakona. Glede na dejstvo, da je prednostna naloga vlade Republike Slovenije zagotoviti finančne makroekonomske pogoje ERM 2 in prevzem evra v predvidenem roku, v tako kratkem roku, kot je predvideno v predlogu zakona o prenehanju zakona o davku na izplačane plače in stopnji davka za leto 2006, tega javnofinančnega vira ni možno odpraviti. Zaradi navedenega vlada Republike Slovenije ne podpira predloga zakona o prenehanju zakona o davku na izplačane plače, ki ga je predložila državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo skupina poslancev. Možnosti za davčno razbremenitev gospodarstva se trenutno še proučujejo v okviru celovite davčne reforme in srednjeročnega prestrukturiranja proračuna. Predlagamo, da ta državni zbor tega zakona ne sprejme. Sicer pa koncept nekega postopnega odpravljanja tega davka, je pa trenutno predmet proučitve s strani strokovnih služb ministrstva za finance. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin in za govorniški oder vabim gospoda poslanca Franca Ferija Horvata, da predstavi stališče Socialnih demokratov.
Hvala za besedo. Gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister s sodelavko, kolegice in kolegi in drugi prisotni! Poslanska skupina Socialnih demokratov podpira sprejem predlaganega zakona. Zakon je res tak, da bo drugo leto doživel očitno deseti jubilej. Bil je sprejet kot neke vrste interventni oziroma začasni zakon, ki pa dolgo traja. Sprejet je bil, kot je bilo že rečeno, za nadomeščanje dela znižanih prispevkov. Pri tem ne da se posipamo s pepelom, ampak zaradi resnice naj povem, da smo se v poslanski skupini v preteklih letih, tudi ko smo bili v vladni koaliciji, mislim, da vsako leto zavzemali za to, da se ta davek zniža. To se je nekajkrat z novelo zakona tudi zgodilo. Bili smo tudi za to, da se ga odpravi, vendar enostavno s tem nismo uspeli oziroma ga ni bilo možno odpraviti. Vendar to ne pomeni, da mora kar naprej ta zakon oziroma ta davek ostati v veljavi, kajti razmere nas silijo v to, da se stanje spremeni. Vendar smo realisti. Dejstvo je, to kar je povedal tako predlagatelj v uvodu in kar je povedal tudi gospod minister in kar je napisano v mnenju vlade, da je ta davek kot vir proračunskih prihodkov na četrtem mestu z zelo visokim zneskom - po oceni vlade 118 milijard, po oceni predlagateljev 125 milijard tolarjev - in je torej jasno, da ga ni možno čez noč ali pa v enem letu ukiniti. Zato se nam zdi primerna predlagana rešitev, da se ga najprej v prihodnjem letu zmanjša in da se ga potem čim prej ukine, po možnosti že v letu 2007, kot je predlagano. Če pa se bo dejansko pokazalo, da to objektivno ni mogoče, pa vsaj v naslednjih dveh oziroma treh letih. Vlada v svojem odklonilnem mnenju, in to je upravičeno potrdil tudi gospod minister pred nekaj minutami, navaja kot argument za ohranitev tega davka njegov visok obseg in delež v prihodkih proračuna. Zelo pomembno pa se mi pri tem zdi in tukaj vidim možnost in realno spoznanje tudi pri vladi, da vztrajati na tem davku ni mogoče, ko ugotavlja vlada, navajam, "davek na izplačane plače močno bremeni izplačila plač v delovno intenzivnih dejavnostih", in če sem prav razumel gospoda ministra, je dobesedno dejal, mislim, da je ta davek tako rekoč neprimeren. To potrjuje tudi eden naših najbolj uglednejših strokovnjakov s področja davčnega sistema, z bogatim znanjem in praktičnimi izkušnjami, ko označuje ta davek, navajam, kot "anomalijo, ki ni kompatibilna s tržnim gospodarstvom". Znižanje in odpravo tega davka zahtevajo predvsem nezadovoljiva konkurenčnost predvsem v nekaterih dejavnostih, potreba po večjih domačih in tujih investicijah in sploh uresničevanja strategije razvoja Slovenije. Glede glavnega izgovora vlade, ki je utemeljen, da davka na izplačane plače ni možno zmanjšati in ukiniti zaradi velikega izpada prihodkov proračuna, z namenom, da bi bili koliko se da konstruktivni, da ne bi samo kritizirali ali pa nekaj nerealnega predlagali, bi navedel tudi nekaj možnosti, kako nadomestiti izpad, ki bo nastal z zmanjšanjem oziroma ukinitvijo tega davka brez pretenzije, da so to recepti ali pa, da je to edina rešitev. Prvič. Najprej je potrebno večje in s strani vlade in koalicije tudi napovedano varčevanje in znižanje javne, zlasti klasične državne porabe. Drugič. Potrebno bo prestrukturiranje prihodkov in odhodkov proračuna in to že v proračunih za leto 2006 in 2007. Tretjič. Večje prilive v proračun je možno zagotoviti z doslednejšim pobiranjem davkov in tudi prispevkov, kajti vidimo, da se tudi prispevke vedno ne pobira dovolj učinkovito in če pride do primanjkljaja v drugih dveh blagajnah potem mora intervenirati proračun. Četrtič. Pridobiti in izkoristiti je treba čim več sredstev Evropske unije. Petič. Pravi čas in priložnost za odpravo davka na izplačane plače je nekajkrat napovedana davčna reforma, če seveda vlada z njo resno misli. Davčna reforma pa naj bo, navajam, "delna ali korenita", kajti iz vladnih krogov in iz krogov njenih svetovalcev slišimo v zadnjih dneh zelo različna, celo protislovna mnenja glede davčne reforme; vendar kakršnokoli bo, bi morala zagotoviti prestrukturiranje davkov in s tem tudi virov proračuna. Šestič. Določena rezerva je v davku na premoženje, res da je o tem bilo že tudi v prejšnjih letih govora, vendar nikoli dovolj hrabrosti, da bi se davke, ki jih druge države, med njimi tudi Slovaška, ki jo dostikrat navajamo kot zgled ali kot dober primer, jih je uvedla, bo končno treba uvesti. In če kdaj, potem mislim, da to mora storiti vlada - kot velja za vsako vlado, ker gre za nepopularni ukrep - na začetku mandata. Sedmič. Davčna reforma "podrazumeva" tudi učinkovitejši davčni postopek in učinkovitejše delovanje davčne službe, kar bo tudi prispevalo k večjim prilivom v proračun. Še bi lahko naštevali, vendar je navsezadnje to stvar vlade, da se ne bi preveč spuščali v njene pristojnosti, odgovornosti in seveda večje možnosti, kot jih imamo v opoziciji, in pa seveda njenih strokovnih ekip in svetovalcev. Sam sprejem zakona bi najbrž poleg neposrednih pozitivnih učinkov tudi pospešil reformo davčnega sistema. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Nove Slovenije bo predstavil gospod poslanec Ciril Testen.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani minister, sodelavka, poslanke in poslanci. Predlog zakona o prenehanju zakona o davku na izplačane plače in stopnji davka za leto 2006 po mnenju poslanske skupine Nove Slovenije ni sprejemljiv, pa bom navedel razloge, zakaj. Po našem mnenju je nesprejemljivo ukiniti davek na izplačane plače do tistega momenta, ko bo imela vlada druge vire za polnjenje prihodkovnega dela državnega proračuna. Temeljni namen predlagatelja, v katerega iskrenost sicer dvomim, razbremeniti gospodarstvo, je sicer zanimiv in vreden pozornosti, vendar ta isti predlagatelj ne zna povedati, kje manjkajoča sredstva nadoknaditi. Nekaj tega je naredil gospod Horvat v njihovih stališčih. Nekoliko neodgovorno se predlagatelj poigrava z napovedjo vlade o restriktivni in več realni politiki. Tudi trditev, da ta primanjkljaj ne bo vplival na večji proračunski primanjkljaj in ne bo ogrožal prevzema evra, ne more držati. Predlagatelj zelo dobro ve, da je možno primanjkljaj obdržati na tem nivoju samo pod pogojem, da se prihodki bistveno ne zmanjšajo. Predlagatelj sicer pravilno ugotavlja, da bi se z ukinitvijo zmanjšali stroški za delodajalce, kar bi nedvomno pozitivno vplivalo na konkurenčnost našega gospodarstva. Če vemo, zakaj je bil ta davek uveden, ta davek je bil predvsem v cilju razbremeniti delovno intenzivne panoge, in mislim, da je delno ta svoj cilj dosegel. Razlaga predlagatelja pa je sedaj predvsem v to smer, da je treba razbremeniti visoke plače. Drži tudi trditev [[...]]Pardon, nekoliko bolj previdni bi pa predlagatelji morali vsekakor biti s trditvijo, da se bo z ukinitvijo davka na izplačane plače bistveno povečala investicijska aktivnost domačih in tujih investitorjev. Menim, da je predlagateljem znano, da vlada že dalj časa pripravlja spremembe davčne zakonodaje in da bi bilo smiselno in korektno do vlade in do delovne skupine, ki se s tem ukvarja, da se počaka na celovit predlog. Parcialni predlogi, ki jih predlagatelji ponujajo, sigurno ne pripomorejo k hitrejšemu reševanju problemov, kar so ne nazadnje pokazali zakoni, ki so bili nesistematsko sprejeti spomladi leta 2004 in še danes povzročajo veliko problemov in hude krvi. Najbolj moteče pri vsej zadevi pa so vsekakor cilji, ki jih predlagatelj zasleduje. Njihov glavni cilj je nagajati in onemogočiti vladi in vladajoči koaliciji, da bi se ukvarjala s tistimi problemi, ki so potrebni čimprejšnjih rešitev. To so zelo nazorno pokazali tudi pri poskusu zavlačevanja pri sprejemu rebalansa proračuna. Predlagatelji bi radi opozorili na njihove trditve, da bodo kot opozicija konstruktivni in bodo podpirali vse tiste rešitve, ki bodo za Slovenijo dobre. Spomnil bi jih rad tudi na dejstvo, da je bil zakon o davku na plače sprejet leta 1996 in da v preteklih letih, ko so bili na oblasti, kljub potrebi nikoli niso prišli na idejo, da bi predlagali ukinitev, to se jim je posvetili šele, ko so prišli v opozicijo. V Novi Sloveniji - Krščanski ljudski stranki iz vseh zgoraj navedenih razlogov predloga zakona ne bomo podprli. Za konec bi rad opozoril na dejstvo, ki ga ni mogoče prezreti, da predlagatelji sistematsko delajo na tem, da na eni strani poskušajo manjšati prihodke proračuna, na drugi strani pa prihajajo s predlogi, tipičen primer je bil pokojninski zakon, ki smo ga pred nekaj dnevi obravnavali, da bi bili odhodki čim večji. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca Mihaela Prevca, da predstavni stališče Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovan minister, spoštovane kolegice in kolegi! V predlogu zakona o prenehanju zakona o davku na izplačane plače in stopnji davka za leto 2006, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo predložila skupina poslancev, je predvideno, da se v letu 2006 davčne stopnje znižajo za polovico, s 1.1.2007 pa je predvideno, da se ta davek sploh preneha izplačevati. Po mnenju vlade, ki ugotavlja, da bi z ukinitvijo tega proračunskega vira prišlo do velikega izpada prihodkov, in sicer v proračunu za leto 2005 predvidenih kar 117,9 milijard tolarjev, za katerega pa zaenkrat v tem obstoječem sistemu javnofinančnih prihodkov ni možno predvideti nikakršnih nadomestnih virov. Prav tako vlada meni, da v tako kratkem roku, kot je predviden v predlogu zakona o prenehanju zakona o davku na izplačane plače in stopnji davka za leto 2006, tega javnofinančnega vira ni možno odpraviti. Glede na to, da smo od ministra slišali, da se možnosti za davčno razbremenitev gospodarstva trenutno proučujejo v okviru celovite davčne reforme in srednjeročnega prestrukturiranja proračuna, v Slovenski ljudski stranki tega predloga ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Rezmana, da predstavi stališče DeSUS-a.
Hvala lepa. Poslanska skupina DeSUS sodi, da je spodbuda, če je bilo tako mišljeno, prava, da bi čim prej spremenili davčni sistem, da pa to, kar je na mizi, ni tisto, kar bi lahko kar brez rezerve podpirali. Zdi se nam, da karkoli se poskuša oviti v nek okrasni papir, se zdi vsaj na prvi pogled in navzven sprejemljivo. Zlasti, če to opremimo tako, da se v podtonu pojavlja sugestija, da je samo to razbremenitev plač, da je samo to možno upoštevati in povečati konkurenčnost, da je to tisto, kar bo podjetniško okolje spremenilo, da je to tisto, kar bo pomenilo deregulacijo, da je to tisto, kar bo pomenilo nova delovna mesta, in tako naprej in tako naprej. Skratka, na to so se prilepili vsi pojmi in vsi ukrepi, za katere se najbrž vsi strinjamo, da jih bo treba pričeti implementirati. Toda zadaj je kar neka grožnja, kot češ, tisti, ki pa tega ne bo docela sprejel, je pa proti temu, da bi naredili nekaj dobrega za Slovenijo. Približno tako, se nam zdi, je s tem predlogom. Na dolgi rok je to zagotovo prava usmeritev in je prepisana iz številnih drugih dokumentov, ki jih tudi že poznamo. Stopnja verjetnosti, da bi to bilo danes sprejeto, je po mojem nična. Zakaj potem nekdo, s kakšnim namenom potem nekdo to predlaga, je seveda stvar razmisleka vsakega posameznika, da ne bi o tem javno razpravljali. Možnost implementacije je po mojem prav tako nična. In je skorajda škoda, da bi preveč časa vložili v ta razmislek o možnosti implementacije. Premislek posledic in morebitnih substitutivnih ukrepov je bil tudi pičel. Jaz se strinjam, nekdo je poprej rekel, da je to, kar je gospod Feri Horvat predstavil, pravzaprav bolj dorečeno kot tisto, kar so zapisali predlagatelji v dokument. Vlada je zato pač zavrnila, obeta nam celovitejšo pripravo sprememb na tem področju in postopnejšo reformo. Če je to tisto, na kar lahko stavimo, se v poslanski skupini DeSUS seveda s tem strinjamo. Logika vsega tega pisanja pa, vsaj nam se zdi, je očitna. Govori o tem, sprejmite naše predloge ali boste pa krivi za vse slabo, kar se bo v bodoče zgodilo.
Hvala lepa. Sprašujem SDS, ali bo kdo predstavil vaše stališče, ker Polonce Dobrajc, ki je prijavljena, ne vidim? Gospod Veršnik.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister s sodelavko, spoštovane kolegice in kolegi. V Slovenski demokratski stranke predloga, ki ga podaja LDS, in sicer predloga o prenehanju zakona o davku na izplačane plače, ne podpiramo. Zakaj tega predloga na podpiramo? Davek na izplačane plače je začel veljati leta 1996. Če me spomin ne vara, po dolgotrajni razpravi ga je predlagal, mislim, da gospod Gaspari, in sicer z namenom, da se stopnja prispevka za obvezno pokojninsko zavarovanje zmanjša z 12 na 8% oziroma 12,85 na 8,5. In sicer s tem je bilo uvedeno nekaj, kar smo v podjetjih vedno obsojali, nismo želeli tega davka, ker je dejansko obremenjeval delovno intenzivne panoge. Seveda, ob današnji razpravi pa se nam vse bolj pojavlja ugotovitev, da ta predlog ni dan dobronamerno, ampak je dan zato, da v bistvu postavi mino vladi ali celo drugače rečeno, da ruši proračun. In sicer je predlagatelju prav gotovo jasno, da izpadu tega davka na izplačane plače pomeni, da je proračun za leto 2006 in 2007 ogrožen, seveda če zadaj ni pripravljenih ustreznih sistemskih sprememb. Te ustrezne spremembe se dogajajo, to smo slišali že večkrat, od ustreznih, tako od ministra kot tudi od predsednika vlade, vendar pa pustimo, da strokovnjaki delajo na tem področju, in če jim že ne moremo ponuditi nekaj konsistentnega, jih pustimo, da v miru delajo in pripravijo ustrezne spremembe, ki bodo tudi v končni fazi verjetno ukinile ta davek na izplačane plače. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še zadnji ima besedo mag. Milan M. Cvikl, ki bo predstavil stališče Liberalne demokracije. Ugotavljam, da bo to storil Milan Petek.
Lep pozdrav, minister, predsedujoči, kolegi, kolegice. Sedanji zakon o davku na izplačane plače, je bilo že rečeno, je bil sprejet julija 1996, torej mu teče deseto leto njegove veljavnosti. Opravil je svojo nalogo, čas je, da gre v pokoj. Z zakonom je delodajalcem naloženo, da od izplačanih bruto plač odračunajo in plačajo davek na plače po različnih stopnjah, odvisno od zneska posamezne bruto plače. Takrat, ko je bil zakon sprejet, je bila to edina realna oblika zagotavljanja potreb po javnofinančnih prihodkih oziroma pokrivanje javne porabe. Minister je v svoji predstavitvi stališča vlade očital, da so prejšnje vlade, ki so 12 let vodile to državo, bile neučinkovite. Pri tem je seveda pozabil, da je bila v tem obdobju poprečna gospodarska rast 4,3% in da je v pol leta te vlade ta gospodarska rast drastično padla. Po devetih letih je v Sloveniji družbenoekonomski položaj popolnoma drugačen in obstajajo seveda realni temelji za spremembo zakona. Temeljni namen naše predlagane spremembe zakona o davku na izplačane plače je razbremenitev gospodarstva in to tako, da bi znižali davčno stopnjo za 50% v letu 2006 ter popolnoma ukinili davek s 1.1.2007. S sprejetjem predloga zakona bi se zmanjšali stroški delodajalcev, in sicer na vseh področjih, tako gospodarstva kat tudi negospodarstva. Bistveno bi se zmanjšal strošek dela visoke izobražene delavne sile, podjetje bi s tem stimulirali k zaposlovanju takšne delovne sile. Nižji stroški delodajalca bi razbremenili gospodarstvo ter omogočili večji priliv domačih in tujih investitorjev oziroma investicij. Ravno tako bi se povečala konkurenčnost gospodarstva, ustvarili bi prijaznejše poslovno okolje, predvsem za majhna in srednja podjetja, nastajala bi nova delovna mesta, povečala bi se gospodarska rast in zmanjšala nezaposlenost. Prav tako je sprejetje zakona skladno s cilji strategije razvoja Slovenije in lizbonske strategije, saj povečuje zaposlenost, nižji stroški za delodajalce pa bi omogočili povečanje obsega vlaganj v raziskave in tehnološki razvoj. Sprejetje zakona bi pomenilo tudi uresničevanje razvojnih prioritet in strategije na področju učinkovitejše in cenejše države. Torej vsi elementi oziroma razlogi, da se zakon čim prej sklene. Kakšni bi bili javnofinančni učinki zakona? Predvidenih 125 milijard tolarjev, ki bodo v letu 2006 prihodek proračuna, bi torej z zakonom prepolovili in v naslednjem letu, torej 2007, seveda ta vir ne bi bil več prihodek proračuna. Struktura teh 125 milijard je takšna, da v njem gospodarstvo prispeva 80 milijard in javni sektor 45 milijard teh sredstev. Ker se bodo s sprejemom zakona obveznosti državnega proračuna istočasno, torej za davke na plače v javnem sektorju, znižale vsako leto za 22,5 milijarde, bo torej neto efekt ukinitve davka na izplačane plače 40 milijard, ne pa 62 pa pol milijard, kot želi vlada oziroma nekateri posamezniki napačno razlagati in zavesti slovensko javnost in tudi vas, poslance. Jasno je, da bosta morala biti proračuna za leto 2006 in 2007 zaradi obvez iz konvergenčnega programa restriktivna in naš predlog zakona temu samo sledi. Čakanje na celovito rešitev davčne zakonodaje, ki jo vlada že dalj časa napoveduje, bo očitno trajalo, trajalo še dolgo, saj pri vseh razprtijah med predstavniki vlade in pripravljavci celovite davčne zakonodaje ni videti, da bo predlog usklajen kaj kmalu. Sedanja koalicija je bila prej kot opozicija vedno kritična do zakona o davku na izplačane plače in je njegovo odpravo ali vsaj zmanjšanje obljubljala državljanom v vseh svojih nastopih in tudi v koalicijski pogodbi. Sedaj ima možnost, da to s podporo zakonom tudi udejanjijo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. K besedi bom povabil samo tiste, ki jih vidim v dvorani, kajti, kar nekaj jih manjka. In prvi ima besedo gospod poslanec Miran Potrč.
Hvala lepa. Gospod minister dr. Bajuk, spoštovane kolegice in kolegi! Vprašanje davka na izplačane plače, tako kot ste vsi povedali, 10 let je prisotno v državi, veliko je bilo govora o tem, vemo, kako smo ga uvajali, vemo, kako smo bili nezadovoljni, da ga imamo, in dan je predlog za njegovo postopno ukinitev. Jaz bom, morda za moj način razprave neobičajno, in prosim, da to sprejmete na znanje, ampak še danes mi z velikim čudenjem, moram reči, in začudenjem odzvanjajo stališča vlade, ki jih je imela včeraj pri zakonu o ukinitvi zakona o preprečevanju korupcije. In moram reči, da če bi po enaki logiki, kot je pristopila vlada k zakonu o preprečevanju korupcije pristopila k temu zakonu, bi jaz pričakoval, da bi stališča vlade, ki bi jih danes predstavil gospod minister, bila približno naslednja: prvič, vlada je trdno odločena, da spremeni nesprejemljivo gospodarsko in davčno politiko prejšnje vlade in da uvede sistem, ki bo mnogo bolj stimulativen za gospodarstvo, razvidne javne finance in druge ugodnosti. Drugič, vlada konceptualno soglaša z zakonom, saj je skladen z njeno politiko razbremenitve gospodarstva, večjim vlaganjem v razvoj, pomenom znanja in drugimi cilji lizbonske strategije. Tretjič, zakon sicer predvideva omejitve že v letu 2005 in ukinitev s 1.1.2007, kar je za vlado težko uresničljivo glede na vse druge obveznosti, ki jih ima. Toda to vprašanje je mogoče urediti z ustreznimi amandmaji, ki se lahko oblikujejo v drugi in tretji obravnavi. Tretjič, zakon se vključuje v reformo davčnega sistema, ki jo je vlada najavila že za letošnje leto. Zato bo zakon mogoče vkomponirati v celoto davčne reforme v takšni ali drugi obliki, ta pa je nujno potrebna in je v skladu s koalicijskim programom. In četrto, zato zakon podpiramo v drugi obravnavi in, če bo treba, še v tretji, pa bo vlada prišla s konkretnimi amandmaji, s katerimi bo dopolnila vsebino predlaganega zakona v skladu z realnimi možnostmi in cilji vladne politike. Ne mi zameriti, to je karikatura vladnih stališč. Samo takšna bi bila, če bi vlada pristopila k temu zakonu enako, kot je pristopila k zakonu o preprečevanju korupcije. Tisti zakon je bil po konceptu, po vsebini, po vsem bistveno slabši. Ker je vam, gospodje v vladni koaliciji, politično odgovarjal, ste sprejeli stališče, da se ga da krasno popraviti. Dajte popravit tudi tega! Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Testen.
Hvala za besedo. Ne bom zelo dolg, ker sem že prej izkoristil kar nekaj časa, gospod predsedujoči. Rad bi spomnil na nekaj stvari, ki so se zgodile v zgodovini tega davka. Davek je bil zato, da se pridobi v državni proračun prihodke. Istočasno ob sprejemu tega davka so se znižali prispevki za socialno varnost z 42 na 38%, ko je bil davek leta 1996 sprejet. Pred sprejemom tega davka je bilo govora o tem, kaj obdavčiti. Najbolj enostavno je bilo potem tisto, kar je izpadlo, obdavčiti plače, obdavčiti podjetja na izplačane plače. Takrat je bilo tudi govora, da bi se obdavčil luksuz. Tisti, ki so bili takrat v državnem zboru, se bodo verjetno spomnili, da se je o tem veliko govorilo. Seveda, če bi to obdavčili, bi to prizadelo določene strukture ljudi, ne pa tistih, ki so imeli majhne plače. Druga stvar, kar me pri vseh teh predlogih zelo moti, je to, da se govori, da to ne bo vplivalo na proračunski primanjkljaj in da ne bo vplivalo na s tem povezan prevzem evra. To je neizogibna posledica. Prepričan sem, da ga ni ministra, ki bi bil sposoben za prihodnje leto tako zmanjšati proračunske odhodke, da bi to lahko uskladil. V vseh razpravah o spremembah tega zakona se je velikokrat govorilo tudi o zniževanju in odpravi tega davka. Vendar, žal, konkretnega koraka v vseh prejšnjih letih ni bilo narejenega. Stalno se je o neki obliki govorilo, da to iz razloga proračunskih potreb ni možno, da se bo to naredilo v nekem naslednjem srednjeročnem obdobju. Bojim se, da bomo v kratkem dobili tudi kakšen tak predlog, ki bo še bolj, da ne bom rekel, čuden ali pa neumen, da bo kdo predlagal iz teh istih vrst ukinitev DDV. Tudi to se lahko zgodi. Na način, kot se dela zdaj, se lahko tudi kaj takega zgodi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod poslanec Janc.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavko, kolegice in kolegi! Nikogar ni v tej državi, pa tudi v tem državnem zboru, ki mu ne bi bil tovrstni predlog povšeči, verjemite mi. Sam bi kot župan, poslanec in kot bivši direktor gospodarstva to z veseljem podprl, verjemite mi. Moji občani in volivci bi zagotovo bili zelo zadovoljni, predvsem pa delodajalci - pa vendarle. Poskus, ki nekako prihaja iz vrst opozicije, ko bi lahko to stvar morda že v preteklosti kako uredili in poskušali zmanjševati uveljavitve slovenskega gospodarstva delodajalca pa ni o tem bilo skoraj nič narejenega. Zavzemam se in zavzemal se bom in verjamem, da tudi koalicija, da poskuša skozi davčno reformo narediti korak k tistemu bolj prijaznemu slovenskemu gospodarstvu, k bolj prijaznemu delodajalcu do delavcev, da poskušamo v okviru možne davčne reforme, v okviru možnih javnofinančnih prihodkov, vendarle biti bolj prijazni do slovenskega delavca, delodajalca in na splošno gospodarstva. To je zahtevna pot, ni enostavna in zagotovo v teh mesecih, ko je predlagan ta zakon, to preprosto verjamem, da ni mogoče. Verjamem pa tudi, da se s tem resno ukvarja vlada, ministrstvo, vemo tudi iz javnih medijev, da se ta zgodba pripravlja in da bo ta davčna reforma, ki je po mojem prepričanju res najbolj zahtevna materija morda celo te koalicije, prišla kmalu na mizo naših poslancev, na vlado in da bo poskušala iz teh besed, iz teh številnih, bom rekel, tudi namigov s strani opozicije narediti korak naprej, kako bi lahko te javne finance le malo porazdelili, naredili tista dejanja, da bo slovensko gospodarstvo bolj konkurenčno tako v slovenskem, predvsem pa evropskem in svetovnem merilu. Prepričan sem, da to v tem trenutku nikakor ne pije vode. Kako to luknjo zapolniti z drugimi viri, preprosto ni mogoče, bodimo iskreni, da se to v tem kratkem času ne da, zato je to nek poizkus predloga zakona, ki ga pač legitimno opozicija poskuša naprtiti novi vladi, da naj nekaj vendarle naredi za to zgodbo, ampak verjemite mi, tega ne moremo podpreti, kljub temu, kot sem rekel na začetku, da mi je to všeč, da mi to lepo diši in da bi to z veseljem podprl, vendar v strukturi proračuna, ki sem si ga tudi kar dobro pogledal, je to preprosto nemogoče, zato tega predloga zakona ne bom podrl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mikolič.
Hvala lepa za besedo. Naj povem, spoštovani predlagatelji zakona, s prvopodpisanim gospodom poslancem Cviklom, da je za mene predlog zakona danes neresen, ker je to pač politična provokacija. Res je, da se naše gospodarstvo ukvarja s problemi konkurenčnosti na trgu glede na vse stroške, ki so vkalkulirani v posamezne storitve ali pa izdelek. Zelo enostavno je pa predlagati zakon, ki bo v letu 2006 davek na izplačane plače prepolovil, v letu 2007 pa ga sploh ne bo. Drži, da bi se s sprejetjem predlaganega zakona zmanjšali stroški na izplačane plače in bi na določenih segmentih res imelo to pozitiven vpliv na povečanje konkurenčnosti našega gospodarstva. Kaj pa glede ostalih posledic? Predlagatelji zakona ne pišete o tem, kako zagotoviti nadomestni finančni vir za proračunski izpad, ampak navajate, da se bo potrebno pri pripravi proračuna za naslednje leto in leto 2007 obnašati restriktivno. Vemo, da v državno blagajno iz tega naziva priteče letno okoli 125 milijard proračunskega denarja. To pomeni, da bi v letu 2006 priteklo v državni proračun za cirka 40 milijard manj prihodkov, če upoštevamo, da bi se za približno 23 milijard zmanjšali stroški države za davek na izplačane plače iz javnih sredstev. Spoštovani predlagatelji zakona! 70 milijardno luknjo ste nam kot dediščino zapustili v letošnjem proračunu, ki smo jo morali s sprejetjem rebalansa zakrpati. Sedaj pa nam predlagate zakon, ki pomeni za koalicijo oziroma vlado, ki intenzivno pripravlja proračun za naslednje dveletno obdobje, s štartno osnovo minus 40 milijard, seveda v letu 2006 in dvakrat več v letu 2007. Prav je, da imamo vsi, ki sedimo v tem državnem zboru, čim večjo skrb za razvoj slovenskega gospodarstva. Še več, to je naša dolžnost. Zato mi ni vseeno in upravičeno sem moram vprašati, kakšen bo končen izplen, če ta davek ukinemo. Hočem odgovor, ampak danes ga nimam, predlagatelji mi ga niste dali. Celo guverner Banke Slovenije je izjavil, da bo ta denar šel v veter, baje ne razume ekonomije. Najbrž res denar ne bo šel v veter, ampak imam resne pomisleke, ali bo dosežen želeni uspeh. Odziv podjetij na to, da se jim bodo znižali stroški dela z ukinitvijo davka na izplačane plače, je odvisen od elastičnosti ponudbe dela. Sistem kolektivnih pogodb v državi sicer ne dopušča, da bi preveč povečevali plače, ampak če ponudba dela ni popolnoma elastična, bo del tega prav gotovo šlo v višje plače, del v večje zaposlovanje. Morda se bodo dvignile plače nekaterih strokovnjakom, da bi jih dodatno motivirali. Spoštovani! Mi danes vemo, katere firme, kateri gospodarski subjekti odvajajo največ tega davka. Vemo, da bruto plača do 165.000 tolarjev ni obdavčena, nato pa je obdavčena po treh različnih stopnjah, glede na višino bruto plače. Iz tega sledi, da v državno blagajno prispevajo največ tista podjetja, ki imajo visoko izobraženo kadrovsko strukturo. Predlagatelj predlaga postopno ukinjanje davka na izplačane plače, da bomo razbremenili gospodarstvo, povečali konkurenčnost. Lahko bi predlagal kakšen drug predlog, na primer zmanjšanje DDV-ja, ukinitev nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča za pravne osebe oziroma gospodarske družbe in tako dalje. Poznamo različne ukrepe, ki danes teoretično vzdržijo. Jaz pa popolnoma podpiram stališče vlade, da je prednostna naloga vlade zagotoviti finančne in makroekonomske pogoje za prevzem evra v predvidenem roku. Prepričan sem, da bo vlada pri pripravi sprememb davčne zakonodaje oblikovala takšne davčne pogoje, ki bodo postopoma razbremenjevali gospodarstvo in s tem povečali konkurenčnost na svetovnem trgu. Predlaganega zakona ne bom podprl.
Hvala lepa. Dovolite mi samo pojasnilo, zakaj vrstni red razpravljavcev ne odgovarja tistemu, ki je napisan. Prvič zaradi tega, ker precej poslank in poslancev manjka, drugič, gospod Mikolič in Sok sta se dogovorila za zamenjavo. Bi pa izkoristil priložnost in vas lepo prosil, da tisti, ki ne želite razpravljati, to pravočasno javite predsedujočemu, kakor tudi, če pride do zamenjave pri predstavitvi stališč poslanskih skupin. To bo napravilo naše delo bolj pregledno in bolj učinkovito. Dajem besedo gospe Bredi Pečan.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Rada bi spomnila na primer, ko je vlada, to je bilo v mandatu 1992-1996, sodelovala s poslansko skupino, ki je predlagala zakon in je pozneje v drugem in tretjem branju v intenzivnem sodelovanju ta zakon potem tudi pripeljala, predvsem s strokovnjaki vlade, ne toliko s predstavniki poslanske skupine, ki so vložili zakon, do lepega konca. To je bil zakon o varstvu živali pred mučenjem. Še danes je aktualen in na tak način bi lahko tudi ta zakon šel naprej. Seveda je vlada presodila, da so bolj pomembni zakoni, kot je recimo zakon o nezdružljivosti funkcij, pa recimo tudi zakon o spremembah zakona o sodniški službi in podobne stvari. Zakoni, ki pa dejansko lahko bistveno vplivajo na našo situacijo, gospodarsko, standard itn., pa zgleda, da bodo morali še čakati. Davčna reforma je zagotovo ena najpomembnejših nalog tega mandata. Tudi če ne bi bila, ta vlada, tudi če bi bila kakšna druga, bi se morala za osnovno nalogo vzeti prav davčno reformo. Ta vlada bi lahko tudi rekla, da prejšnja vlada, prejšnja koalicija, ni bila sposobna pripeljati niti v prvo branje v državni zbor zakona o davku od premoženja. Zakon, ki ima možnost zajeti zelo veliko prihodkov, zelo veliko dodatnih proračunskih sredstev in ki je lahko izključno vir občinskih proračunov, taka je namreč praksa v zahodni Evropi pa tudi drugod po svetu. Zakaj to govorim? Zaradi tega, ker je recimo med drugim ta vlada oziroma rebalans proračuna za leto 2005 predvideva 48 milijard tolarjev, ki jih namenja v višini približno 45 milijard za pokrivanje potrebnih izravnav za občine, ki nimajo dovolj lastnih prihodkov in 3 milijarde in 400 milijonov za pokrivanje izpada prihodkov zaradi znižanih prilivov iz naslova dohodnine, potem ko se je zvišal nivo neobdavčljivih osebnih dohodkov. Tukaj je že ena možnost, in to zelo velik priliv, kar bi nadomestilo lahko po eni strani te izravnave in po drugi strani lahko tudi celo znižalo del dohodnine, ki pripada sicer občinam. Se pravi, davek od premoženja državljanov in tudi pravnih oseb, gre namreč predvsem za nepremičnine, bi lahko nadomestil del teh 35% dohodnine, ki jo dobivajo iz celotne vreče dohodnine občine. Se pravi, možno je zagotoviti dodatne vire, možno je, kar sem prej v eni razpravi slišala, uvesti davek na luksuz. V zahodnoevropskih državah v državah Evropske unije v bivši petnajsterici je kar nekaj držav, ki predpisujejo davek na luksuz. Se pravi, tukaj so lahko dodatne kar desetine milijard, bi se upala trditi. Recimo, en tak zanimiv podatek je, da je od teh telefončkov, ki jih uporabljamo tudi za zasebne namene, je velik priliv iz tega naslova. Dohodnina, ki jo plačujemo na račun bonitet za službene telefone v Sloveniji, znaša kar nekaj milijard tolarjev. Takšni so možni viri. Obdavčiti je treba tiste, ki imajo dovolj prihodkov, tiste, ki imajo kapital. Zaradi tega menim, da je treba razbremenitve gospodarstva iskati na ta način, da uveljavljamo takšne zakone, kot je ta, ki ga je predlagala Liberalna demokracija. Jaz tukaj po drugi plati prav dobro vem, da v dveh letih ni možno ukiniti davka na izplačane plače, da je to provokativna poteza opozicijske stranke, kar je popolnoma normalno. Jaz mislim, da nobena normalna opozicijska stranka ne bo predlagala sprejemljivega normalnega tempa ukinjanja nekega davka, ker mora biti provokativna. Vlada kot trezna, razmišljujoča entiteta bo pa rekla: "Seveda fantje, vi imate prav, ta davek je treba ukiniti zaradi tega, da bomo pospešili razvoj gospodarstva, da bo konkurenčnost večja, da bomo razbremenili delovno intenzivne panoge, zlasti, da bomo razbremenili tista podjetja, ki zaposlujejo visoko izobražene in s tem primerno visoko plačane strokovnjake, za katere se največ tega davka plačuje in bomo z normalnim tempom in ob razumnem tudi uvajanju novih davščin, novih davčnih virov, nadomestili ta izpad, da na koncu ne bo plačevalo gospodarstvo, ampak bodo plačevali tisti, ki bi že zdavnaj morali plačevati." Tukaj se moram strinjati s kolegom, ki je, ne spomnim se, kdo je bil, ki je rekel: "Zakaj ni bil uveden davek na luksuz že takrat, ko je bilo prvič govora o tem?" Jaz tudi sprašujem, zakaj ni bil za božjo voljo že enkrat sprejet zakon o davku na premoženje, kjer vemo, da se skrivajo zelo veliki denarji. Zaradi tega, ker je v zadnjih 15-ih letih prešlo iz družbenega v zasebno last orjaško premoženje, ki ga je treba obdavčiti. Obdavčijo ga vse države na tem svetu, samo mi čakamo, ne vem kaj. Verjetno to, da bodo prilivali to premoženje morda v tujino ali kaj jaz vem kaj. Vsa sreča, da hiš ni možno na voziček dati pa v tujino peljati. Luksuz je možno v tujini prijaviti. Ampak to bo morala naša davčna uprava malo bolj intenzivno iskati in poiskati možne obdavčljive vire. Jaz bi lahko tukaj povedala en primer, kje je možno najti vire za obdavčitev. Ne, da bi posamezniku dvigovali davčno stopnjo, ne da bi posameznika, ki je že obdavčen in ki že plačuje davek, dodatno obdavčili, ampak tiste, ki ne plačujejo davkov, pa imajo enake ugodnosti, kot oni, ki jih plačujejo, je treba poiskati in jih obdavčiti. Na začetku mojega mandata v Izoli, ko smo 1998 leta spreminjali odlok o nadomestilu za uporabo stavbnega zemljišča - vemo, da je to predhodnik tistega znanega in pomembnega davka na premoženje - smo zaradi tega, ker smo zajeli nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča pri zavezancih, ki ga do takrat niso plačevali, in pri zavezancih, ki so imeli prikazano kvadraturo svojih nepremičnin do polovice tistega, kar so v resnici imeli, smo naenkrat za 100% dvignili prilive v občinski proračun. Pa tisti, ki so že plačevali to dajatev, niso bili prav nič prizadeti. Njim, ki so do sedaj pošteno in za celoto plačevali, nismo odvzeli nič več, kakor prej. Se pravi, da smo v bistvu samo zajeli povsod tam, kjer je treba zajeti. In to je funkcija davčne uprave in tu mislim, da se da marsikaj potegniti v proračun. Seveda pa je tudi res, da se da marsikaj iz proračuna črtati, s tem da je pa to bistveno bolj naporno. Jaz se strinjam, da gospod minister za finance bi verjetno mnogo raje videl, da bi bil rebalans proračuna nižji, kot pa je bil sprejet, vendar en človek se pač proti mnogim ne more postaviti zaradi tega, ker ti mnogi imajo veliko interesov, ki so pokriti z dvema milijonoma ozadja in razumem, da ni mogel doseči, da bi se že v tem letu odhodki na posameznih postavkah lahko bistveno znižali. Jaz bi res predlagala, da če že drugega ne, bi bilo lepo slišati, da bi vlada rekla, da z davčno reformo ne bomo čakali do volitev leta 2008, ker potem te davčne reforme ne bo, zlasti zaradi tega, ker vse nesimpatične ukrepe, in to zagotovo je nesimpatični ukrep sprejem zakona o davku na premoženje in zakona o davku na luksuz, je treba sprejemati takoj po začetku mandata. To ne zaradi tega, ker sem jaz opozicija, pa vam nekaj slabega govorim, ampak zaradi tega, ker je to praksa povsod. Po celem svetu, kamorkoli pridete, najprej se obljublja znižanje davkov, gospod Bush je to zmeraj delal in potem jih rahlo dvigne ker seveda je treba svoje proračunske primanjkljaje pokrivati. On ima sicer možnost vleči denar še od kje drugje, ampak mi pač te možnosti nimamo, zato je treba davke uvajati tam, kjer jih še ni. Jaz bom seveda če že zaradi drugega ne, ker sem pač v opoziciji, ta zakon podprla. Mislim pa, da je dobra spodbuda za to, da bi v koaliciji in vlada, ki resno misli na to, da bo reformirala našo davčno politiko, da to tudi čim prej stori. Se pravi, da imamo septembra ali pa oktobra že cel paket davčnih zakonov, ki se jih bo na novo sprejemalo ali pa spreminjalo. Prepričana sem, da boste in ne dvomim v to, ta zakon uspešno, kot že mnogo drugih, zavrnili ali pa mnogo drugih sprejeli, da bo ta zakonodaja taka, da bo davek na izplačane plače v roku štirih do petih let ukinjen. Takrat bom jaz seveda z veseljem in brez kakršnegakoli protesta glasovala za tako zakonodajo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod poslanec Jožef Horvat. Naslednji bo gospod poslanec Bojan Starman.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod minister s sodelavko, spoštovani predlagatelji zakona! Predlog zakona o prenehanju zakona o davku na izplačane plače in stopnji davka za leto 2006 po mojem trdnem prepričanju ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Zakon o davku na izplačane plače je bil sprejet v letu 1996 in uveljavljen s 1. julijem istega leta. Z zakonom se je uvedla obveznost delodajalcev oziroma oseb, ki izplačujejo plače, da od izplačanih bruto plač obračunajo in plačajo davek. Davek se obračunava po stopnji, ki je odvisna od zneska posamezne bruto plače in je progresivna. Posebej zasebni sektor ves čas ta zakon ostro kritizira, posebej delodajalci v delovno intenzivnih panogah. Je pač tako, da je najlažje pobirati davke tako, da se, po domače rečeno, usedeš na plačo. In tu je izvirni greh. Izvirni greh je torej v tem, da obstoječi zakon sploh imamo. Ukinitev davka na izplačane plače je za delodajalce všečna, predvsem z vidika konkurenčnosti in še s kakšnih drugih vidikov. Seveda pa, če je predlagatelj izrekel A, bi pričakoval, da bo izrekel tudi korekten in strokoven B. B pa pomeni, kako izpolniti nekaj desetmilijardno luknjo v državnem proračunu. Namenoma ne bom omenjal in navajal številke, ker nisem delal simulacij ali projekcij. Dati vladi samo navodilo, da mora delovati restriktivno, je po mojem mnenju, žal, premalo. Po tej logiki bi lahko predlagali zmanjšanje kateregakoli drugega davka, bili bi zelo všečni davkoplačevalcem, državljankam in državljanom, vladi pa bi naročili restriktivnost. Žal se ta enačba ne izide, torej ostaja neenačba. Zakon o davku na izplačane plače je doživel rahlo spremembo tudi v lanskem letu na osnovi dogovora o politiki plač v zasebnem sektorju v obdobju 2004-2005. Podpisniki dogovora so upoštevali tudi sprejeto obvezo vlade Republike Slovenije, da bo še v prvem polletju 2004 predlagala in si tudi prizadevala za čimprejšnji sprejem sprememb in dopolnitev zakona o davku na izplačane plače tako, da bo spodnji prag obdavčenih plač določen na ravni 165.000 tolarjev. To se je res zgodilo, in sicer 1. septembra 2004. Vendar naj dodam, da se je z vidika delodajalcev pozitiven efekt te davčne spremembe izničil, saj so delodajalci na osnovi omenjenega dogovora morali plače uskladiti za najmanj 5.000 tolarjev; tega se vsi še dobro spomnimo. Tako tudi za delovnointenzivne panoge efekta, žal, ni bilo. Sam sem to občutil na lastni koži oziroma na konkretnih podatkih gospodarske družbe, v kateri sem bil odgovoren za izračun plač za skoraj 5.000-članski kolektiv. Vem, da ne gre mešati davkov in plač. Neto efekt omenjenega dogovora z vidika stroškov dela je enak nič. Po mojem mnenju je davčni sistem treba reševati celovito. Parcialne rešitve so sicer lahko na prvi pogled sprejemljive in všečne, ne morejo pa prispevati k stabilnemu davčnemu sistemu. Lansko leto sem pričakoval, da bo napovedana sprememba davka na izplačane plače šla v smeri ukinitve tega davka. Bila bi ne nazadnje tudi dobra predvolilna poteza. Namesto, da bi predlagan zakon predlagateljev, s prvopodpisanim mag. Milanom M. Cviklom podprl, bom raje počakal na vladni predlog celovite davčne reforme in reforme srednjeročnega prestrukturiranja proračuna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod poslanec Bojan Starman, potem bo na vrsti gospod Sok.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Mislim, da je predlog, ki ga imamo na mizi, če drugega ne, neresen, saj ne predvideva, na kakšen način bi se ta izpad dohodka v naslednjih dveh in naslednjih letih tudi pokril. Mislim, da je to nujno potrebno, še posebej, če ugotovimo, kakšna je bila naša razprava o rebalansu proračuna, kjer smo ugotavljali, da je sredstev za razvoj v proračunu bistveno premalo. Povem lahko, da smo na koncu z rebalansom sprejeli vseh investicijskih sredstev, direktnih investicij in nakupov za 82 milijard dolarjev in za 88 milijard investicijskih transferov. Če bi tukaj odpadlo 40 milijard v proračunu v naslednjem letu ali 45, kakršenkoli bi že bil ta izračun, ne more izpasti pravzaprav nikjer drugje kot pri investicijah. Mislim, da je razprava, kot so jo pričeli gospod Horvat in Pečanova veliko bolj konstruktivna, ker najprej je potrebno pripraviti pogoje, da ukinemo davek na plačilno listo in mogoče še kakšen drug davek. Prihajam iz gospodarstva in sem bom zelo zelo zavzemal in trudil, da bo do tega tudi prišlo in da se bo gospodarstvo razbremenilo. Pa ne samo tega davka, tudi drugih kot sem omenil. V naši javni porabi, če vzamem podatke iz lanskega leta, ko smo imeli 2.683 milijard prihodkov od skupne javne porabe, smo iz dohodnine in davka na dobiček nabrali 506 milijard tolarjev in 899 milijard tolarjev smo dobili za prispevke in za socialno varnost in dodatnih 117,6 iz dohodnine. To je kar 57,6% ob celotnih 2.683 milijard. Mislim, da je pobiranje takega deleža iz naslova plač in zaslužka veliko in to nas postavlja na zadnje mesto v konkurenčni sposobnosti naše Slovenije. Zato je potrebno nujno te stvari spremeniti. Če pogledamo v strukture naše obdavčitve, kjer vidimo, da je naša potrošnja obdavčena približno z 24%, naše plače so obdavčene s 43%, kapital je obdavčen s 24%, je povsem jasno, da prostora pri obdavčitvi plač ni in da je tukaj treba iti samo nazaj in te obdavčitve zmanjšati. Tudi obdavčitve na potrošnji, mislim, da se ne bi mogle spreminjati v katerokoli smer, ker drugače bi bila že vprašljiva naša konkurenčnost, seveda pa je vprašanje obdavčitve kapitala na tak ali drugačen način. Tukaj pa mislim, da so določene rezerve. Druga stvar, ki se pa meni zdi zelo pomembna, pa je, da smo mi ustvarili ogromen in neproduktivni aparat, ki je predrag. Mi bomo morali narediti in se lotili strukturnih reform, kako znižati našo javno porabo. Mislim tukaj, da imamo zelo neproduktivno sfero šolstva, zdravstva, ki je predrago. Če pogledamo samo številko, v lanskem letu smo plačali za plače 107 tisoč zaposlenih v zdravstvu in šolstvu in socialnem skrbstvu in 49 tisoč 400 zaposlenimi v javni upravi, kar je 152, 153 tisoč, več kot 700 milijard tolarjev. To so zneski samo za plače in tukaj bo potrebno seveda nekaj premikov narediti v racionalizaciji v vseh teh javnih organih in javnih službah, ker vidimo, da bomo kmalu postali kot država sama sebi namen. Seveda pa naša država ni konkurenčna, ker na neki način smo v situaciji, ko porabljamo več in se zajedamo v našo substanco. Premalo je sredstev za investicije in razvoj. Predvidevam in upam, da bo davčna reforma dejansko zagledala luč sveta prej, kot so nekateri menili, ker nujno je potrebna zelo hitra in čim bolj strokovna, seveda na podlagi analiz narejena analiza in strukturne spremembe na strani prihodkov kakor tudi na strani odhodkov našega proračuna in javne porabe. Podpiral bom vse te stvari, da se bodo te stvari čim hitreje zgodile. Mogoče bomo tudi priča temu, da se bo davek na plačilno listo ukinil prej, kot računamo in upam, da se bo to zgodilo. V teh prizadevanjih bi pa rad povedal, da bomo pritiskali na vlado in pričakujemo od nje res čim hitrejše in čim bolj celovite rešitve, vendar pa na tak način, kot smo predlagani zakon dobili, kljub temu in veliki želji, ga ne morem podpreti. Bom pa podpiral vse aktivnosti v smeri, da se javna poraba zniža in da se davki v naši državi znižajo, ker le na ta način bomo postali bolj konkurenčni in začeli ustvarjati večjo novo vrednost. Edino na tak način lahko povečamo svoj standard. Hvala lepa.
Ja, gospod Cvikl. Replika.
Jaz sem bil napačno razumljen, bi v skladu s 17. členom na kratko odgovoril v repliki nekaterim poslancem, predvsem pa nazadnje gospodu poslancu, ker je rekel, da nismo predlagatelji povedali in ne vemo, od kod bi vzeli, razpravljavce, predlagatelje. Dovolite, lahko?
Prosim, govori samo mag. Cvikl.
Smo predlagatelji in nobenega drugega predlagatelja ni, razen če ste vi, gospod Tanko, gospod Sok, pardon, se opravičujem. Zaradi tega davka bo v gospodarstvu ostalo 80 milijard več. Če bo 80 milijard šlo v dobiček, bo zaradi tega prihodkov 20 milijard iz naslova dohodka od pravnih oseb. Če bo pa 80 milijard šlo v plače, v porabo, bo pa iz naslova dohodnine ali drugih trošarin in podobnega vsaj 30 milijard prihodkov več. To je prvi učinek. Drugi učinek. Ker bodo stroški nižji, se bo lahko zaposlovalo več ljudi. Če se bo zaposlovalo več ljudi, bo višja gospodarska rast. Predpostavimo, da bo gospodarska rast za polovico višja od tistega, kar vlada pravi, da bo višje glede na povprečje gospodarske rasti. Vlada pravi, da bo to 3%, jaz pa vzamem samo polovico od 3%, to je 1,5%. To je 90 milijard dodatnega bruto domačega proizvoda. Ker je ta obdavčen v Sloveniji s 45%, je to dodatnih približno 42 milijard prihodkov v javne finance. Tako se ta zgodba zapre. Če seveda vlada želi razumeti, da je ta zakon pravzaprav edini zakon, ki ga bodo lahko uveljavili v svojem mandatu. Vse drugo je očitno, glede na diskusije, ki so med samimi predlagatelji, strateškimi sveti, nemogoče. In še zadnji stavek v repliki. Zakaj smo to predlagali? Predlagali smo na pobudo samega strateškega sveta. Ko je gospod Damjan predstavljal enotno davčno stopnjo, smo bili na njegovi predstavitvi in potem smo povedali gospodu Damjanu, da bolj enostavno bi bilo, da namesto enotne davčne stopnje uvedete ukinitev davka na izplačane plače. Je rekel, da bo sam predlagal predsedniku vlade in gospodu Bajuku. Mi smo čakali 14 dni, nič ni bilo in smo napisali zakon. Vzemite ga, posvojite ga, raztegnite ga na celoten mandat, vendar ne reči, da zakon ni strokoven. Če je pa zakon nestrokoven, se pa čudim, kaj delajo strokovne službe predsednika državnega zbora, da so sploh dovolile proceduro v zakonu. Potem seveda je tukaj nekaj narobe. Zato, gospodje poslanci, poslanke, zakon ima svojo logiko.
Gospod Cvikl, tri minute so mimo.
[[...]]Hvala lepa.
Hvala lepa. Replike na repliko ne bom dovolil. Vabim k besedi gospoda Soka, potem bo pa že kar na vrsti gospod Kovačič, glede na to, da drugih poslancev ni, razen če se ne bo kdo pojavil. Gospod Sok.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, kolegice poslanke in poslanci, spoštovani gospod minister! Če bi vi delali to, kar ste sedaj govorili, kolega Cvikl, potem bi Liberalna demokracija še vedno bila na oblasti in ne bi imeli te križe v stranki, o katerih lahko danes beremo v vseh slovenskih medijih. Vsak dan pišejo o tem, kje ste in kaj ste se zmenili in tako naprej. Iz tega razloga je ta zakon lahko za širšo javnost zelo všečen in tudi nam je predlog všeč in se strinjamo, da ta davek bo potrebno odpraviti. In tudi minister je napovedal, da vlada dela na tem, da pripravlja celovito davčno reformo in da pripravlja prestrukturiranje proračuna, vendar tako z enim zamahom sedaj v tem trenutku tega ni možno storiti. Mogoče bi bilo dobro, če bi ob tem zakonu vi predlagali še kakšen zakon, ki bi imel tri člene in bi se glasil zakon o varčevanju. To je nujno potrebno. Veliko bolj me je prepričala razprava poslanskega kolega Horvata, kot opozicijskega poslanca, kot pa ti vaši, bom rekel, tako nekako za lase privlečeni argumenti. Če vas spomnim na razpravo ob rebalansu, vlada je morala pokriti 70 milijard prevzetih obveznosti in potem ustvariti te milijarde in pokriti nekatere zadeve, ki ste jih zapustili, samo na področju plač učiteljev je bilo potrebno zagotoviti 19 milijard, kot da ne bi vedeli na začetku leta, koliko je potrebno nameniti denarja za plače učiteljem. In to, kar sedaj govorite, je seveda milo rečeno, ne morem uporabiti druge besede kot sprenevedanje in pa nabiranje političnih točk. V tem trenutku to enostavno ni možno uresničiti, ker ni možnosti. Se pa vsi skupaj zavedamo in vemo, da bo potrebno v bodoče veliko več narediti na področju varčevanja, zniževanja, sploh davkov, ki so problem v Sloveniji, potem pa tudi na področju pobiranja davkov in prispevkov, kot je povedal poslanski kolega Horvat. Vlada se nedvomno tega zelo zaveda. Kljub tem primanjkljajem, s katerimi smo se ob rebalansu soočili, pa moramo priznati, da je vlada naredila veliko. Zmanjšala je proračunski primanjkljaj, kar je zelo pomembno za prevzemanje evra, in to je naša skupna zaveza, z začetkom leta 2007. Vlada je tudi prvič upoštevala to, da je potrebno povečati sredstva za občine, prej smo bili priča štiri leta, da se je občinam z zakoni nalagalo vedno nove in nove obveznosti. Prejšnja vlada ni imela posluha za to, ta vlada se je tega lotila odgovorno in je sredstva za občine povečala. Vlada je tudi rešila en velik problem, ki se vleče skozi daljše obdobje, in sicer je zagotovila sredstva po zakonu, ki so potrebna za delovanje obrtniškega sklada. Mogoče nekaj več kot 4 milijarde ni veliko, ampak če imaš 70 milijard veliko proračunsko luknjo, je to veliko denarja. Povečala je tudi sredstva za pravosodje in danes smo govorili o sodiščih, o delovanju sodnega sistema v Sloveniji. Vsi smo se strinjali, tudi vi, kolegi iz opozicije, predvsem iz stranke Socialnih demokratov, da naš sodni sistem ne deluje tako, kot bi moral. Na vladi je, da zagotovi in poskuša z več sredstvi omogočiti boljše in bolj normalne pogoje za delo na sodiščih. Tako je treba priznati tisto, kar je bilo narejeno. Takšnih in podobnih zakonov pa seveda s strani opozicije lahko v prihodnje pričakujemo še več. V bistvu gre za nekakšne poskuse predvsem nabiranja političnih točk. Jaz pa bi vam rad odgovoril, če ste vedeli, kaj je treba narediti in storiti, zakaj potem v dvanajstletni zgodovini vladanja nič od tega niste storili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod poslanec dr. Lahovnik, ki je zamenjal gospoda poslanca Anderliča. Potem naj se pripravi gospod poslanec dr. Gantar, ker se gospod Kovačič odpoveduje razpravi. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! Sam bom omenjeni zakon o odpravi davka na plačilno listo seveda podprl. Podprl ga bom preprosto zato, ker javnofinančne razmere to omogočajo. Dejstvo je, da se letno v državno blagajno steče okoli 125 milijard tolarjev tega davka. Neto učinek, če ta davek odpravimo, pa je vsega 75 do 80 milijard izpada državnega proračuna. Preprosto zato, ker ta davek plačuje tudi država na vse javne uslužbence. In če izračunate neto učinek, boste videli, da je bistveno manjši in je enak tej številki, o kateri danes govorimo, to je največ 80 milijard tolarjev. Treba je tudi upoštevati, da se z odpravo davka na plačilno listo poveča konkurenčnost gospodarstva, kar bi zelo ugodno vplivalo na gospodarsko rast. Iz tega naslova bi se povečala tudi zaposlenost v Sloveniji in iz tega naslova bi se povečali tudi davčni prihodki. To pomeni, da bi bil dejansko neto učinek - ko govorite o izpadu, za koliko bi bilo manj denarja v državnem proračunu. Ni res! Ni res, zaradi višje konkurenčnosti, večje zaposlenosti, kar bi se odražalo tako v več plačanih prispevkih za socialno varnost, več plačanih davkih in če hočete, v manjših transferjih za brezposelnosti bi bil ta učinek bistveno manjši, kot danes tu govorite. Dejstvo je tudi, kot je bilo že rečeno, da bi iz tega naslova, če drugače ne, več davka plačala tudi podjetja. In če hočete, bi se povečale tudi neto plače in iz tega naslova tudi javna poraba oziroma prilivi od davka na dodano vrednost. To so dejstva. In to je treba pač izračunati in boste videli, da je učinek bistveno manjši. Ne vem, čemu se čudite, gospod minister za finance. Včasih je treba tu in tam tudi kaj izračunati. Dejstvo je, ko omenjate prejšnjo vlado, da je prejšnja vlada dvignila prag, ki je bil za obdavčitev z davkom na plačilno listo, s 130.000 na 165.000 tolarjev bruto. S tem je razbremenila tiste delovno intenzivne dejavnosti, ki so se soočale z izzivi prestrukturiranja. Veste, da gre za tekstilno, usnjarsko, tudi lesno-predelovalno dejavnost. Zdaj se nam vsem skupaj ponuja priložnost, da razbremenimo tudi ostale delovno intenzivne panoge. Predvsem tiste, ki ustvarjajo višjo dodano vrednost, ki izplačujejo tudi temu primerno višje plače. In to vse zelo ugodno vpliva na konkurenčnost gospodarstva. Če je v Sloveniji delo obremenjeno v povprečju z 42%, kapital pa bistveno manj, če gledamo tudi efektivno obdavčitev pravnih oseb, ki znaša tam nekje med 17 in 18%, potem se lahko strinjamo, da je treba razbremeniti delo. Mene zelo preseneča tudi to, da ne podprete tega zakona predstavniki koalicije. Sklicevanje, češ, zakaj tega niste že v minulih 12 letih nekaj naredili. To pomeni, da vam sploh ni treba nič več narediti. Vedno se lahko sklicujete na to, saj bi nekaj pa že moralo biti narejeno, pa še ni bilo. Zakaj tega niste že v preteklosti naredili? To je lahko vedno potem argument in lahko gremo vsi skupaj domov in smo vsi srečni. Ampak življenje bo teklo naprej, Slovenija ima novo vlado in ima tudi novo opozicijo, ki je predlagala konstruktivni zakon, ki je v interesu slovenskega gospodarstva, ki razbremenjuje delo, povečuje konkurenčnost gospodarstva in omogoča ustvarjanje novih delovnih mest. In če mislite resno, če verjamete v strategijo razvoja Slovenije, potem boste ta zakon podprli. Vse ostalo so seveda prazne besede in izgovarjanje zakaj tega zakona ne morete podpreti. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca doktorja Gantarja, potem naj se pripravi gospod poslanec Germič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi. Najprej bom rekel to, da sem upal na mogoče malo manj politično zaostreno razpravo in zavrnitev s strani ministra Bajuka, čeprav je nisem pričakoval. Upal sem. Ampak kljub vsemu bi ga zelo pozdravil med nami, ker je eden izmed redkih ministrov, ki vsaj pride. Veliko zakonov smo sprejemali, dajali smo, obravnavali, pa nismo imeli ministrov in s tega vidika in me veseli, da ga imam in da ga lahko direktno tudi nagovorim. Bom začel s tem, kjer je končal kolega Matej Lahovnik. Kaj smo mi delali 12 let? Jaz sem bil seveda takrat, ko se je zakon sprejemal, tudi v vladi. In razmere so bile takrat drugačne. Poročilo oziroma mnenje vlade pravi, da je edini razlog povečevanja, uvedbe tega davka zmanjševanje prispevne stopnje. To je bil eden izmed razlogov, vendar ne zadnji in edini. Spomnim se dobro teh razprav. V tedanjem obdobju gospodarskega razvoja Slovenije, v tranziciji, smo imeli opravka z visoko rastjo plač. Plače niso imele "naravnega sovražnika". Če smo želeli umiriti inflacijo in rast plač, je bil to eden od mehanizmov, s katerim se je postavilo vsaj delno mejo previsoke ali pa prehitre rasti plač. To je bi eden izmed dodatnih, ne bom rekel znova edini razlog, vendar tudi ta premislek je bil v igri. In danes seveda ta razlog nikakor več ne igra nobene vloge. Danes seveda so razmere drugačne, danes je vloga intelektualnega in visoko plačanega dela bistveno večja, kot je bila tedaj, čeprav je minilo tako rekoč manj kot deset let. Danes je ta davek problematičen predvsem s tega vidika, ne samo s tega razbremenjevanja, nizko plačanih delovnih mest, ampak predvsem z vidika obremenjevanja visoko strokovnih intelektualno zahtevnih del. Mi smo napoved, da ukinemo ta davek, najavili. To obljubo izpolnjujemo, tudi ko smo v opoziciji, na konstruktiven način. Če mislite, da je ta davek treba odpraviti, vi verjetno mislite tako, če mislite, da so ti roki prekratki, potem mislimo, da jih je tudi moč raztegniti. Nobenega razloga ne bi bilo, da ne bi te roke tudi raztegnili na tri, mogoče celo štiri leta, ampak mislim, da bi z vidika javnofinančne situacije šlo na dve ali tri leta, da bi se lahko to zgodilo. Rekel bi samo to, da je treba gledati v kontekstu davčne reforme. Vse davčne reforme, tako imenovana globalna, radikalna, ki naj bi pripeljala do enotne davčne stopnje, to je sedaj že tako ali tako postavljeno na stran, kot druga inkrementalistična, postopna reforma, obe predvidevata ukinitev tega davka. Torej sprejem tega zakona v nobenem primeru ne more biti napačna odločitev. Odločiti bi se morali v kakšnem času, kako hitro ga razgradimo ali odpravimo. Sam menim, da je potrebno dejansko začeti z njegovo odpravo takoj in s tem dati tudi pozitivni signal gospodarstvu in tudi nekoliko prihajajoči gospodarski rasti, kot vse kaže. To bi zanesljivo to pomenilo. Predvsem me skrbijo zadeve v zvezi z davčno reformo. To je bila velika tema te vlade. In tej temi smo prisluhnili predvsem zaradi tega, ker tudi sami menimo, da povsod nismo imeli najbolj srečne roke. Jaz samo razpravo o enotni davčni stopnji ocenjujem kot zelo pomembno za Slovenijo, čeprav ne verjamem, da bo kdaj prišlo do nje, pa mislim, da je razkrila celo vrsto zelo pomembnih gospodarskih pa tudi drugih dilem in vprašanj, o katerih se je treba pogovoriti. S tega vidika to razpravo pozdravljam in večina teh razprav bo nekoč pripeljala do nekega rezultata. Vendar tudi ta mala reforma, ki naj bi jo pripravila skupina prof. Kranjca, kaže na nek razmeroma nesrečen konec. Dejstvo je, da se povsem strinjam, da je treba, da mora iti nekdo z rdečim svinčnikom čez seminarsko nalogo, ki smo jo mi napisali, verjetno res ni vse dobro, verjetno je treba kaj popraviti, ampak to, kar sem slišal v zadnjih dneh, ne vem, pri čem smo. Jaz sem prepričan, gospod minister, da glede na to, da smo sedaj julija, vi ne boste mogli prinesti v ta parlament niti najmanjših sprememb, ki bi kaj pomenile za davčno reformo v tem letu. In na ta način vas mi celo rešujemo in vam dejansko omogočamo, kot je malo ironično menil kolega Potrč. Spremenite zakon, da je primerna osnova, povejte, da je treba amandmirati, da je treba spremeniti roke in postopek oziroma postopnost te odprave. Mislim, da večina v LDS, vsaj za sebe trdim, temu nikakor ne bo nasprotovala, mi bomo to celo podprli. Mislim, da je dosti razlogov za to, da se ta zakon jemlje predvsem kot konstruktivni poskus in prispevek, da se nekaj naredi na tej zadevi. Da ne gre za vprašanje prestiža ali rivalstva in da mora biti jasno nam vsem, da davčna reforma ne bo šla samo skozi s tem, da ene davke ukinjamo ali zmanjšujemo in uvajamo nove, četudi so še tako potrebni, dobri in tako naprej, kot luksuz, premoženje in tako naprej. Vsaka davčna reforma v Sloveniji in tudi drugod v državah s podobnim davčnim sistemom in razvojem bo morala pomeniti tudi določeno krčenje in prestrukturiranje proračunskih izdatkov. Brez tega davčne reforme ni, ne velike, ne male. Take korake mora vlada delati na začetku, ne pa proti koncu mandata. Proti koncu mandata jih ne boste delali. Sedaj pa vam mi, mogoče v svoji naivnosti, celo pomagamo, da bi lahko res kaj storili. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca Germiča, potem bo na vrsti gospod Gulič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Danes je bilo tukaj rečeno, da je predlagatelj z zakonom naredil korak A, ni pa naredil koraka B. Mislim, da temu ni tako, kajti korak B, če smo prebrali vse, kar je v tekstu zapisano pred samim besedilom členov, lahko v točki 3, Finančni in drugi učinki, natančno ugotovite, kaj je ta korak oziroma kakšna je ta ocena tega koraka A. Ko sem prebiral odgovor vlade Republike Slovenije in njeno stališče v zvezi s tem zakonom, prav gotovo ni moči reči, da je ta korak B narejen s strani vlade, kajti razen nekako historiata in pregleda usode tega davka skozi zgodovino v tem tekstu in opozorila v tem tekstu ni bilo zaslediti tega, kar bi od vlade bilo potrebno pričakovati, glede na jasne finančne in druge učinke, ki jih predlagatelj utemeljuje v predlogu zakona. To pa je, kar je bilo danes že velikokrat rečeno, da teh sredstev, ki bi jih vrnili v spodbujanje konkurenčnosti gospodarstva, v nove zaposlitve, delovna mesta, nikjer ni ovrednotenih, na kakšen način bi se s strani vlade argumentirano zavrnilo, zato da bi ta argument, ki govori, da je izpad proračuna za 117,9 milijard tisto, kar utemeljuje zavrnitev tega zakona. Tu bi tudi sam želel opozoriti na dejstvo, da pogrešam tudi to kooperativnost v iskanju skupne rešitve pri zagati izhoda iz sprememb davčne zakonodaje. Kajti tudi ko spremljamo različne predloge strateškega sveta, skupine za prenovo davčnega sistema, dobivamo skozi medije vrsto informacij, medtem ko s strani vlade samo nekako napovedi, kaj se bo zgodilo. Tu bi se dotaknil tudi današnjega članka v Financah, v katerem piše, da naj predsednik vlade zelo dobro premisli danes. Mogoče to leti ravno na današnjo diskusijo o tem zakonu, kajti pri alinejah, ki jih je šest - tu bi omenil samo tri manjše, gospodarska rast, upad naložb, rast pesimizma podjetnikov -, bi to mogoče bil, gospod finančni minister, apel vam, da dobro premislite danes o tem, da bi bilo morda dobro podpreti ta zakon, ki bi te negativne trende, ki se dogajajo, lahko obrnil v pluse. Želim si, da bi to priložnost, ki je danes dana s strani opozicije, izkoristili v izjavah predsednika vlade, ki je dejal, da bo dobre predloge opozicije podpiral. To dobro voljo, ki je bila izkazana s strani opozicije s predlogom tega zakona, pokažite tudi vi, tako kot ste jo s strani vlade pokazali včeraj, in se temeljito lotite tega zakona v smislu tega, da bomo negativne trende, ki se nam dogajajo v zadnjem času, obrnili v pozitivne. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca Guliča. Potem pa je na vrsti gospod poslanec Milan Petek.
Spoštovane kolegice in kolegi, cenjeni predsedujoči! Spregovoril bi bolj o sprejemanju tega zakona, ne o samem zakonu. Zakon je bil seveda pripravljen skrbno in z vso resnostjo in tako je bil tudi predlagan. Glede na to, da ste tudi razpravljavci pravzaprav iz vseh političnih opcij ugotavljali, da je treba nekaj spremeniti in da je vendar ukinitev tega zakona potrebna v nadaljnjih letih, seveda ne mogoče v enem ali dveh, je potem na nek način malo nerazumno, da se koalicija tako otepa tega, da bi zakon sprejela in ga dala v drugo obravnavo. Očitana je bila neresnost in provokacija. Tudi če je tako, v tem zakonu je vendar toliko dobrega, da se ga splača vzeti, posvojiti in potem popraviti. Če pogledamo, da smo včeraj sprejemali zakon o ukinitvi protikorupcijske komisije in spravljanje gospoda Kosa v položaj "arbeitsloss" ali pa "arbeitsverbot", potem ne vem, zakaj danes ne bi sprejeli tega in ga potem amandmirali. Zato smo tukaj, da popravljamo in dopolnjujemo. Tudi gospod Bajuk, čeprav se tako prešerno nasmiha, bi pravzaprav lahko zastavil svojo besedo, saj gre to konec koncev tudi njemu v prid. Ne bom končal z ne vem kakšnimi pozivi, ampak lahko si vzamemo za zgled tudi kakšno državo, kjer davkov sploh ni, pa to rešujejo na kakšne druge načine ali pa so zelo majhni. Ampak to so pravzaprav vse fantazije in iluzije. Zdaj živimo iz drugačnega sveta, iz drugačnih korenin in iz drugačnih osnov. Očitanje, da kaj ni bilo storjeno, je popolnoma brezpredmetno. Zaradi tega, ker na nek način govori o tem, zakaj niste želi, preden ste sejali. Nekatere stvari v tem svetu imajo pač svoje zakonitosti. Država brez davkov je pa edina na svetu, ki jo poznam, NSK.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca Milana Petka, potem pa je na vrsti gospod poslanec Hvauc.
Hvala, predsedujoči. Jaz moram povedati, da nič ne dvomim v fizično in psihično sposobnost gospoda ministra, to je dokazal s tem, ko nam je, mislim da, 48 ur sledil in sodelovalo na seji odbora za finance, ampak malo dvomim, če je razlog, ki ga je gospod Gantar navedel, torej pohvala, da je tukaj tisti ta pravi. Meni se bolj zdi, da nekako ne zaupa svojemu sekretarju, ki bi lahko namesto njega tukaj sedel, po mojem je s temi zadnjimi dejanji, kako je komentiral odločbo, ki še ni bila javna, kako je "popljuval" ali pa zavrnil predlog gospoda Kranjca, tisti razlog, da gospod minister raje tu sedi in posluša to, kar mi danes razpravljamo. Upam da ni tako, da je njegova želja iskrena, to je sodelovati v tej razpravi. Tudi meni se zdi, da je pravzaprav nerazumljivo stališče vlade, ki tako pasivno pravzaprav reagira na ta predlog zakona. Ko bereš ta dokument, ki ste ga nam poslali, torej vsem poslancem, ni tudi nobene soli, tu je navajanje nekih dejstev, prepisano tisto, kar je v naši razlagi napisano, neke številke o tem, kako se je zakon spreminjal. In čisto nič drugega, nič vašega, nič takega, kar bi reklo, saj pa imate vsaj delno prav ali pa bi lahko to spremenili ali pa bomo mi spremenili, ampak ste v dveh točkah napisali, da pač je razlog, ki ga je gospod Germič citiral 117.9 milijard, kar seveda ni točno, še to ni točno, ampak je 123 milijard v tem trenutku pa še nekaj, in pa, da pač tega zakona ne podpirate. To je tisto, kar bega. Vi ste se že v a priori in v naprej odločili, da boste ta zakon zavrnili, ne boste ga komentirali, ne boste se z njim ukvarjali, ker imate neke svoje rešitve. Teh rešitev pa ni, te rešitve čakamo, čakamo, vi se med seboj prepirate, počitnice bodo, proračun bi morali dati na mizo, pa ne bo nobenega vašega predloga na mizi, da bi rekli, "je za prijeti nekaj, kar je Liberalna demokracija dala, bomo skušali toliko spremeniti, da bo tudi za nas uporabno in da bo za nas znosno in da bo državni zbor lahko tudi popravljen zakon lahko sprejel". Zakaj ga niste dopolnili s tem, da bi to lahko delali namesto dveh let, kot mi predlagamo oziroma v dveh letih, delali tri leta, zakaj niste dali predlogov, kako bi pravzaprav en del tega davka lahko tudi spremenili oziroma en del od tega predloga zakona spremenili. To je tisto, kar, gospod minister, bega vse nas, ki verjetno na tej strani pričakujemo od vas konkreten odgovor v zvezi s tem. Mislim, da smo receptov ponudili dosti, mislim, da smo povedali, kaj so razlogi, in vse, kar bi jaz še naprej povedal, bi bilo pravzaprav nepotrebno. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda poslanca Srečka Hvauca, potem pa naj se pripravi gospod Franc [[Feri]] Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz mislim, da uvodna razprava mojega kolega Petka nikakor ni bila v kakršnikoli povezavi z vsebino tega današnjega predloga zakona, in bi jaz prosil, da kolegi upoštevate pravila, gospod predsedujoči pa tudi, da ne dopuščate razprave o temi, ki ni na dnevnem redu. Še enkrat hvala lepa. No, jaz se bi zahvalil tudi za, bi rekel, eno zelo enostavno formulo, ki sem jo danes slišal, kako v tej državi dvigniti gospodarsko rast. Jaz sem pravzaprav kljub svojemu skromnemu ekonomskemu znanju zelo presenečen, da obstajajo tako enostavni recepti, ampak ne vem, zakaj, če je to tako enostavno, nismo tega uporabili vsaj malo prej, dosti lepše bi nam bilo, dosti manj problemov bi imeli.
Prosim, besedo ima samo gospod Hvauc.
Hvala, gospod podpredsednik. Torej, predlagatelji utemeljujejo sprejem tega zakona z všečnimi argumenti, se pravi, razbremenitev gospodarstva, večja gospodarska rast, ohranjanje delovnih mest in tako naprej, povečanje gospodarske učinkovitosti in tako dalje. To je vse lepo in prav. Ampak, jaz mislim, da ima dejansko ta zakon eno veliko pomanjkljivost, ker ne predvideva nadomestnih virov za izpad teh sredstev, ki so tudi navedena. [[..]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[..]]Varčevanje, ja seveda. Jaz prosim, da me ne prekinjate, ker jaz sem tudi bil tiho, ko sem poslušal razprave gospoda Cvikla in drugih njegovih kolegov. Položaj bi seveda bil lažji, dosti lažje bi iskali manevrski prostor, da bi res čim prej ukinili ta davek na izplačane plače, ki je dejansko, tako kot je bilo že navedeno tukaj, ena anomalija, ki ni primerljiva s tržnim gospodarstvom. Vendar, stanje javnih financ takšno kot smo ga prevzeli, z vsemi temi luknjami, o katerih so nekateri moji kolegi že govorili - o eni od takšnih lukenj se bomo pogovarjali tudi jutri, ko bomo potrjevali poroštveni zakon za železniške projekte, ki so bili ne od včeraj, ampak, ki so bili znani že leta 1999, 2001, 2003, ko se je podpisoval finančni memorandum z evropsko komisijo [[...]]
Prosim za mir.
[[...]]bi verjetno bilo dosti lažje nadomestiti ta sredstva. Ker pa je stanje takšno, kot je, pa bo potrebno iskati neke druge ukrepe tudi bolj sistemske in širše na celotnem davčnem področju. Zakaj nenadoma tako velika skrb za stanje našega gospodarstva, za gospodarsko rast, za ugodne pogoje za delovanje tega gospodarstva? Leta 1996 je bilo več možnosti, kako napolniti proračun, in takrat se niste odločili, da bi, ne vem, obdavčili premoženje, kapitalske donose, obresti in tako naprej, ampak izključno delo, delo ki je že tako drago v Sloveniji, ampak ne neto plače, ampak celotni stroški dela. Zakaj delo? Kar me pa še bolj skrbi pri celi zadevi, je pa to, da se je - kot sem poslušal, da je bil to začasen ukrep, interventni ukrep in tako naprej - pomembnost in teža tega davka v vseh letih od leta 1996 naprej večala. Leta 1996 je delež tega davka na izplačane plače v bruto domačem produktu bil 0,55%. Trend se vseskozi veča, v letu 2004 je bil že 1,83. Enako se je dogajalo z deležem davka na izplačane plače v davčnih prihodkih. Leta 1996 je bilo to 1,45% in leta 2004 4,63%. Se pravi, vmes se je vseskozi večalo število delavcev, ki so bili v tisti skupini oziroma manjšalo število delavcev, ki so bili v tisti skupini, ki so bili neobdavčeni, istočasno se je pa večala efektivna stopnja tega davka. Sedaj pride čudežni preobrat. Od leta 1996 smo vse skozi povečevali delež in efektivno stopnjo, sedaj pride čudežni preobrat, ko naenkrat ugotovimo, sedaj je pa treba ta davek zaradi konkurenčnosti gospodarstva, zaradi ne vem česa vsega pa čim prej ukiniti. Čemu je prišlo do tega spoznanja? Ne vem. Jaz nekega poštenja, iskrenega razloga ne vidim. In po moje gre enostavno za nabiranje točk brez resne volje, da bi tudi dejansko bilo iz tega kaj dobrega za državo in še za državljane. Slišali smo, da so bile vmes tudi neke spremembe, da se je dvignil prag za neobdavčene. S tem naj bi pomagali usnjarski, lesni, tekstilni in še ne vem katerikoli drugi dejavnosti, ki so pač delovno intenzivne. Ampak, ali smo s tem res razbremenili te dejavnosti? Na žalost smo jih, ker jih enostavno praktično v Sloveniji več ni. To je bil učinek med drugim, te razbremenitve in strašne skrbi za našo gospodarstvo. Zaradi tega, kar sem povedal, mislim, da ta predlog zakona, ki je sicer lahko tudi všečen, enostavno v tem trenutku ni zrel za sprejem in mislim tudi, da predlagatelji niso mislili resno, ko so to predlagali, ampak dejansko, kot sem že povedal, nabirajo politične točke, zato zakona zanesljivo ne bom podprl.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Ferija Horvata.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani minister! Dovolite mi, da rečem še nekaj besed k temu, poleg tega, kar sem rekel uvodoma v predstavitvi mnenja poslanske skupine. Zelo sem zadovoljen s to razpravo in mislim, da ni bila odveč, ni odveč porabiti dve uri za razpravo o tako pomembni zadevi, kot je davčni sistem, ko porabimo v tej dvorani včasih tudi po štiri, pet ur za nekatere teme, ne bi podcenjeval nobene, ki pa dejansko za razvoj Slovenije niso tako pomembne, kot je pomembna ta tema. Zahvaljujem se tudi za nekatere pohvale in pa vračam tudi kompliment kolegom in kolegicam, ki so razpravljale, ne glede na to, ali so v poziciji ali v opoziciji, ali se z zakonom strinjajo ali ne, ampak je bilo precej koristnih in dobrih stvari rečeno v zvezi z davčno reformo nasploh. Jaz sem že uvodoma poudaril, da se dobro zavedam, da je pravi čas in edino realna možnost za zmanjšanje ali za ukinitev tega davka v sklopu davčne reforme. In sedaj prehajam in o tem bi rad nekaj rekel. Dejstvo je, da je največja odgovornost - in vesel sem tudi, še posebej, da je gospod minister kljub številnimi drugim obveznostim tukaj danes z nami ob tej razpravi, kajti na njem je dejansko največja odgovornost v okviru vlade, poleg predsednika vlade seveda, za izvedbo, za pripravo najprej in pa potem za izvedbo davčne reforme. Dejstvo je, da je davčna reforma, pa ne bi želel, da to izzveni kot neko poučevanje, verjetno strokovno in politično eden najzahtevnejših projektov v državi in da če kje, potem bi tudi pri tej temi bilo zelo dobro, če bo to možno in če bo volja, da bi staknili glave skupaj ne samo poslanke in poslanci z obeh v narekovaju "bregov" koalicije in opozicije, ampak je verjetno to tudi tema za vodje političnih strank, ki so zastopane v parlamentu. In navsezadnje, če pogledamo, ko se zadeve do skrajnosti zakomplicirajo v državi, kot je Zvezna republika Nemčija, kljub medsebojni strankarski borbi se tudi usedeta skupaj Schroeder in Merklova in še drugi iz koalicije in opozicije, ko gre za usodna pomembna nacionalna vprašanja. Ob tem pa moram reči, da me nekaj pa skrbi, kar se dogaja v zadnjem obdobju na področju priprave davčne reforme, čeprav nisem informiran o podrobnostih, informiran sem kot verjetno večina vas, morda poslanke in poslanci iz koalicije ste bolj informirani. Informacije dobivam v glavnem iz medijev, iz izjav posameznih predstavnikov, iz vlade, iz strateškega sveta, posameznih strokovnjakov in tako dalje. Občutek imam in vesel bom, če me bo gospod minister, na katerem je največje breme in na koncu bo največja odgovornost bo na njem, tako za pripravo kot za izvedbo, če me bo korigiral ali če nam bo lahko kaj več povedal o tem, kako poteka projekt priprave reforme davčnega sistema. Naj navedem samo nekaj takih podrobnosti, ki so padle v oči ali v ušesa v teh dneh. Skupina, ki jo je imenovala vlada in ki jo vodi strokovnjak za davčni sistem, seznanjen s teorijo, prakso iz tujine in pa ta tudi doma imel je praktične izkušnje, nekdanji prvi minister v vladi Republike Slovenije, dr. Kranjec, in presenetljivo je že bilo to, ko je sam izjavil, da ni imel priložnosti dovolj komunicirati z ministrstvom za finance. Razumem, da je minister tako zaseden, da se ni mogel vsak teden z njim sestati, vendar ima državnega sekretarka in pa druge sodelavce, ki bi morali sodelovati s to skupino. Neobičajno je, da ko da predloge od sebe, da jih tako rekoč nima predati komu in se o njih pogovoriti, ampak jih pošlje po pošti. In potem, kar je še bolj presenetljivo, ko vidimo na televiziji predvčerajšnjem, da državni sekretar iz tega ministrstva ošvrkne tako rekoč z levo roko avtorja oziroma vodjo te skupine. Torej, pogovor prek medijev, namesto da bi se usedli skupaj in se o tako zahtevnem projektu pogovarjali, videlo, do kod se je prišlo in kako delati naprej. Nič nimam proti strateškemu svetu in njegovim članom, čeprav moram reči, da mi ne zvenijo najbolj verodostojno izjave - čeprav vsak ima svobodo, da reče, kar hoče - ampak prodajanje receptov za zelo poceni in nepreizkušena zdravila ali pa celo zdravila, ki so se v drugih državah pokazala kot neučinkovita, ali pa celo z zelo škodljivimi stranskimi učinki, itd. - da ne grem v podrobnosti. Želel bi vprašati ministra in pa predlagati, da bi čim prej dobili informacijo tudi v ta državni zbor, če ne na plenarno sejo, na odbor za finance, kjer bi lahko tudi razpravljali o tem, do kam vse je prišlo, kako se misli delati naprej in kako dejansko čim prej priti do predloga celovite reforme in davčnega sistema in pa vzporednih reform, ki so bile tudi omenjene, ki so pogoj za to, da se lahko uspešno izvede celovito učinkovito reformo tako z ekonomskega kot socialnega vidika. Hvala.
Hvala lepa. K razpravi vabim gospoda poslanca mag. Cvikla.
Ponovno o razlogih. Osnovna ideja o predlogu zakona je bila, da glede na to, da ste v koalicijski pogodbi zapisali, da boste porabili med 160 do 360 dodatnih milijard, zagotoviti in vzpostaviti pogoje, ki vas bodo prisilili v nujnost varčevanja, ki je sicer zapisana v vseh predvolilnih programih političnih strank in vsi predvolilni programi Nove Slovenije, SDS-a, celo resolucija, sprejeta v Portorožu, govorijo o izboljšanju davčnega okolja in zmanjšanju stroškov za srednja in mala podjetja. In za podporo k takšnemu davčnemu okolju, ki bo skladno z lizbonskimi cilji. Če boste šli poslušat gospoda Damjana, ki je kandidat za ministra, ki bo koordiniral lizbonsko strategijo, in točno to je potrebno narediti - pospešiti zaposlovanje. Kako to naredimo? Tako, da zmanjšamo strošek za tiste, ki ustvarjajo najvišjo dodano vrednost, to so pa tisti, ki imajo visoke plače, in te obdavčujemo z davkom na izplačane plače. Zato je po logiki: če ni, še vojska ne more vzeti, četudi Janševa, predlog zmanjšati prihodke proračuna zato, da ne bo neustrezne porabe, kot se je že dogajalo v tem in preteklih tednih ob sprejemanju rebalansa proračuna. Zato je naš predlog ne pobalinski, ampak je skladen z vsem tem, kar smo delali v preteklih desetih letih. Od takrat, ko smo z uvedbo tega davka ob zmanjšanju prispevnih stopenj pospešili gospodarsko rast in ko smo davek vsako leto, nazadnje v letu 2004, pravzaprav zmanjševali z dvigovanjem lestvice. Zato obžalujemo, da tega ne uspete tiste stranke, ki ste v času volitev tudi v tako imenovanem Mrkaičevem programu govorili o tem, da boste razbremenili gospodarstvo. Očitno se to ne bo zgodilo do naslednjih volitev. Hvala lepa za to, da smo danes lahko o tem razpravljali, ker seveda v sedmih mesecih še nismo uspeli o davkih v tem državnem zboru reči ničesar pametnega. Hvala.
Hvala lepa. Še zadnja prijavljena k razpravi je gospa poslanka - ki pa se odpoveduje. Ministra ni tu? Boste vi? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. Preveč je bilo že danes prekinitev zaradi tega, ker smo čakali predstavnike vlade. Ker določen čas za razpravo še ni potekel - ostalo nam je 39 minut, če lahko zaokrožim -, sprašujem, ali želi še kdo na podlagi 71. člena poslovnika razpravljati? Hvala lepa. Bom prebral, pa me, prosim, popravite, če sem koga izpustil [[razpravljavce bom navajal brez akademskih nazivov in drugih olepšav, da bo šlo hitreje]] : Pečan, Rezman, Veršnik, Pojbič, Ficko, Horvat, Cvikl, Lahovnik, Janc in Hvauc. To pomeni tri minute za vsakega. Očitno je spisek popoln. Torej k besedi vabim gospo Bredo Pečan.
Hvala lepa. Vesela sem, da sem prišla še enkrat do besede. Tu se pridružujem kolegu Feriju Horvati, ne samo zaradi tega, ker je moj kolega v poslanski skupini, ampak zaradi tega, ker menim, da je prav na področju strateškega razvoja države eden izmed ljudi, ki kaj vedo o tem. Namreč menim, da je tema davčne reforme tema, ki je pomembna za celoten državni zbor, za vse stranke in vse ljudi v Sloveniji, kakorkoli že vzamemo. Ne samo tiste, ki so državljani, ampak tudi tiste, ki so stalni prebivalci, ker zajema vse nas, ki plačujemo davke. In davke plačujejo tudi prebivalci Slovenije, ki imajo stalno bivališče in nimajo državljanstva; to je treba vedeti. Zaradi tega menim, da je to tema, kjer se ne bi smeli deliti med sabo. Kjer je potrebno sodelovanje in strniti moči, zato da bomo prišli do take davčne politike, ki bo razvojno usmerjena, ki bo omogočala zaposlovanje in ki bo predvsem omogočila spodobno življenje, človeka vredno življenje vsem, ki živimo v Sloveniji. Mislim, da je to tema, cilj, ki nas bi moral vse zanimati. Še nekaj bo rekla, ne glede na to, da je opozicijska stranka predlagala ta zakon, je pa vendarle vsebina tega zakona ali pa, bom rekla, morda ozadje tega zakona, se pravi, celotna davčna reforma tako zelo pomembna, da je žalostno, da je dvorana državnega zbora tako prazna, kot je. Mislim, da to ni tema, o kateri bi lahko rekli, recimo, kot so poslanska vprašaja, ko je na koncu, ko ni več televizije, dvorana zasedena na treh, štirih mestih, kot češ, kaj nas pa briga, kaj sprašujejo. Mislim, da so to tako pomembne odločitve in tako pomembno je za vse nas, da bi morali prispevati vsak svoje vedenje in znanje, ne glede na to, ali smo eksperti ali ne. Zato vabim tako vlado, zlasti ministra za finance, ki je, kakor sem jaz do sedaj razumela, strpen in širok človek, in seveda tudi vse, ki smo tukaj v državnem zboru, in vse tiste strokovnjake, ki na veliko sedaj razpravljajo o davčni reformi, da se lotimo tega skupaj [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], s skupnimi močmi. Pričakujem, da bomo v jesenskem roku govorili vsi, ne le na odboru za gospodarstvo in finance, jaz bi rada bila zraven, in bi tudi [[...]]
Čas vam je potekel, gospa Pečanova [[...]]
[[....]]rada sodelovala pri tem. Hvala.
Hvala. K besedi vabim gospoda Rezmana.
Hvala lepa. Mene ne zanimajo toliko te raznorazne politične elamentacije ali z ene ali z druge strani, bolj me zanimajo resne razprave o resnih skrbeh. Ampak, ker nisem ekonomist, si ne upam kar preprosto zajeti, da to, kar je predlagatelj zapisal, pride tako samodejno in gotovo - ti pozitivni učinki. Zdi se mi, da je s temi pozitivnimi učinki, ki so ponujeni, tako kot z vloženimi gobami. Bolj kot jo želiš prijeti, bolj se ti izmika. Zato pa jaz ne bi dajal roke v ogenj. Postavlja se mi vprašanje, če bi se to res zgodilo, bi takoj imeli neke učinke na finančni plati, ker bi ostajal velik denarni tok, ki naj bi bil izplačevan in se sprašujem, kam bi ta denarni tok šel. Kako bi zagotovili, da to ne bi šli v potrošnjo? Kako bi zagotovili, da to ne bi spodbudilo inflacije? Kako bi zagotovili, da ne bi bilo kakšnih negativnih posledic v zvezi s tem, kar smo dolžni narediti vizavi EU? Kdaj bi uspeli implementirati vse te nove tehnologije, o katerih je govora? Kdaj bi zgradili oziroma ustanovili ta nova delovna mesta in kdaj bi začela dajati te učinke? Cela vrsta je torej takšnih vprašanj, ki se nam, neekonomistom po neki zdravorazumski logiki postavljajo, pa mislim, da niso čisto odveč. In ker teh odgovorov v ponujenih gradivih ni bilo - tam so bile samo obljube, bi rekel, neke vrste golobi na strehi -, ne moremo kar preprosto tem obljubam tudi verjeti. Ker je že bilo nekaj tovrstnih izjav danes danih, se jim pridružujem tudi sam. Zdaj je čas, da res sodelujemo, vsi tisti, ki so voljni kaj prispevati in ki znajo prispevati k hitrejšemu razvoju, ker zdaj ni čas za vzajemno dajanje očitkov.
Hvala lepa. Besedo ima gospod poslanec Veršnik.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Namen predloga, ki ga danes obravnavamo, je stimulacija vladi, seveda če zadevo vzamemo dobronamerno. Če pa ne, potem je pa tisto, kar sem že uvodoma povedal, podstavljanje mine vladi. Bili smo priče demagoškemu nastopu dveh profesorjev. Imel sem občutek, da sem v dvorani na ekonomski fakulteti, v prvem letniku. Če je stvar tako enostavna, kot je bilo povedano od obeh spoštovanih gospodov, se prav čudim, da tega niso storili vsaj lansko leto pred volitvami, in prepričan sem, da bi dobili bistveno boljši rezultat. Veseli me, da je ta razprava prinesla tudi nekaj dobronamernih pogledov na davčno problematiko, in vesel sem, da so ti dobronamerni pogledi prihajali iz opozicijskih strani, vendar na žalost ne od predavatelja. Enostavno mu nisem mogel verjeti, ker se je med govorjenjem smejal in s tem odvrnil še tisti delček namena, ki sem ga imel, da mu prisluhnem. Vlada se, sem prepričan, prav gotovo zaveda tega problema. Najbolj enostavno, najbolj popularno je ukiniti davke. To je vsem jasno. Prepričan sem tudi, da se ni treba spraševati, kako bosta vlada in minister za finance uresničila svoje obljube in sistemsko rešila problem davka na izplačane plače; kako bosta to naredila, prepustite njima. Pustite vendar, da v miru delata, če jim pri tem že nočete pomagati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod poslanec Pojbič. [[Ga ni.]] Gospod Ficko.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, jaz upam, da me s tega mesta na podlagi moje razprave ne boste ocenili, da nečesa ne razumem zaradi pomanjkljivega znanja, kot ste nas prej ovrednotili ob razpravi o zakonu o sodiščih. S tega mesta je bilo to - takrat. Počutim se v koži opozicije, torej predlagatelja, podobno, kot se včasih počutim v koži koalicije, ko kateri od koalicijskih poslancev s svojim stališčem odskakuje - navezujem na to, kako konstruktivno sta gospa Pečanova in pa gospod Horvat danes razpravljala o konkretnem predlogu zakona, ki sta realno ocenila potrebo po spremembi zakonodaje na tem področju, ampak sta vseeno, vsaj gospa Pečanova je upala priznati, da gre za provokativno potezo opozicije, ki jo sicer mora podpreti, ker je prišla z opozicijske strani, ne verjame pa, da bo zadeva lahko šla v nadaljnjo proceduro. Tudi jaz se strinjam, da je potrebno tematiko obravnavati čim prej tudi v državnem zboru, seveda sem pa prepričan, da se s tem strinja tudi vlada in da pelje postopke, ki bodo pripeljali do tega, da bodo tudi taki konkretni predlogi, ki so bili danes omenjeni s strani opozicije, ki ji lahko upravičeno rečem konstruktivna opozicija, ravno nasprotno, kot je obljubljal predsednik Liberalne demokracije, kako konstruktivna opozicija bodo oni tej vladi. Torej, pričakujem, da bo vlada prišla čim prej s konkretnim predlogom tudi na to tematiko, ki jo v tem predlogu sedaj obravnavamo, in takrat pričakujem široko podporo konstruktivne opozicije z moje desne pa z moje leve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dovolite, da vas opozorim, da ne mešate moje vloge kot poslanca in kot podpredsednika. Kot poslanec seveda imam pravico povedati svoje mnenje kot vsak od vas. Ko sem pa podpredsednik, sem pa popolnoma nevtralen in mislim tudi, da sem v svoji razpravi kot poslanec do nobenega nisem bil žaljiv, sem samo odgovarjal na podobna tolmačenja drugih. Na vrsti je gospod Hrovat, ki ga ni. Potem pa mag. Cvikl.
Hvala lepa. Moj nasmešek ni namenjen posameznikom, ampak absurdnosti situacije v tem tednu. V tem tednu smo res naredili nekaj zelo dobrih potez, ampak mimogrede smo porabili toliko, kot bi lahko prihranili s tem, kar predlagamo. Drugič, nisem profesor. Moj kolega je profesor, jaz nisem. Ampak ne glede na to, v preteklosti sem se zelo veliko ukvarjal z javnimi financami in ključna zadeva, ki se je spremenila v trendu slovenskih javnih financ - si lahko pogledate na spletni strani ministrstva za finance - je, da je prvič, prvič v 10-letni zgodovini v letu 2005 davek od dobička presegel davek na plačilno listo zato, ker je seveda davek od dohodka pravnih oseb oziroma davek od dohodka pravzaprav bolj robusten. Ali, če hočete, tista tako zelo kritizirana davčna reforma je pripeljala Republiki Sloveniji dodatnih 60 milijard prihodkov, ki ste jih seveda uspešno porabili v rebalansu. Drugič. Mi smo to že naredili, to, kar ste nekateri rekli, zakaj tega nismo naredili. Mi smo s spremembo davka na plačno listo in z dvigom lestvice, skupaj z dohodnino, v proračunu za 2005 statično gledano imeli izpad prihodkov 30 milijard. Zaradi tega je celo strateški gospodarski svet, dokler se ni tega naučil, celo predlagal v decembru mesecu, da bi zamrznili izvajanje davčne reforme. Zato seveda je situacija v gospodarstvu drugačna, ker je po končani privatizaciji in po zmanjšanih olajšavah davek od dohodka pravnih oseb vse močnejši davčni vir in zato seveda je čas, da ukinemo davek na plačno listo. Že prej sem povedal, da mi želimo pomagati, ker smo čakali 14 dni, ali bo gospod bodoči minister za razvoj, gospod Damjan, uspel, znal napisati ta zakon in potem smo ga s pripravnikom v poslanski skupini in nekaterimi kolegi napisali. In zakon je pred vami, velja ga raztegniti na štiri leta, minister lahko z njim seveda dela, kar hoče, ker očitno bomo na davčno reformo že dolgo čakali. Mi ne želimo čakati na Godota, mi želimo predlagati koaliciji, kakšen zakon, ki bi vendarle v tem mandatu pospešil gospodarsko rast, ker bo zmanjšal obdavčitev dela. Hvala.
Hvala gospodu Cviklu. Na vrsti je dr. Lahovnik. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci. Nekako očitno se gospodu ministru za finance, ki ga ni tukaj, vsaj na svojem mestu ni, očitno permutira - skratka, očitno ni seveda niti prebral, kakšni so finančni učinki tega zakona. V predlogu zakona lepo piše, da 125 milijard tolarjev dejansko država pobere s tem davkom, da pa je seveda treba upoštevati, da hkrati tudi plačuje te davek v primeru javnih uslužbencev in v njem piše: v letu 2006 je 62 in pol milijarde tolarjev izpada, enako v letu 2007. V ničemer ne bi podpora tega zakona ogrozila naš položaj v evropskem sistemu menjalnih tečajev, kaj šele uvedbo evra, celo več. Podpora temu davku bi povečala konkurenčnost našega gospodarstva, za katero vidimo, da v letu 2005 občutno peša. Nekateri ste se danes spraševali, zakaj bi to imelo tako pozitiven učinek na gospodarsko rast, da se temu čudite [[...]]Ja, ne vem, zakaj se temu čudite, preprosto zato, ker bi razbremenili predvsem panoge in podjetja, ki ustvarjajo visoko dodano vrednost. Računamo seveda, da bi se ti davčni prihranki investirali v razvoj, kar bi nedvoumno imelo ugodne, pozitivne učinke. Ne nazadnje je to bistvo tudi davčne reforme, ki se - baje - pripravlja. Pravim, baje, ker minister za finance govori eno, njegov državni sekretar drugo. Obstajajo dve vladni skupini, človek ne ve, katera je sedaj tista, ki jo ta vlada še podpira in podobno. Tako da je vse skupaj ena velika zmeda. Če bomo čakali na davčno reformo, ki jo bo pripravila ta vlada, pri čemer so že odkrito rekli, da korenito davčno reformo bodo nekje po letu 2008 v naslednjem mandatu, če ga bodo seveda dobili, potem bomo seveda zelo dolgo čakali in gospodarska rast bo še naprej upadala. In če bo v letošnjem letu nižja vsaj za 40%, kot je bila lani, se lahko vprašamo, kako to vpliva na zaposlenost. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]zagotovo ima negativne učinke. In tudi to bo imelo posledice za v državni proračun. Zato je čas, da ta vlada in ta koalicija ukrepata, da končno podpreta zakon, ki je konstruktiven, ki ga je Liberalna demokracija Slovenije predlaga zato, ker želi delovati konstruktivno in podpirati pozitivne ukrepe vlade. Posebej tiste ukrepe, ki jih ni in ki bi bili potrebni. Zato pričakujem [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], da bodo poslanke in poslanci koalicije ta zakon podprli. Hvala.
Hvala gospodu Lahovniku. Besedo ima gospod Janc.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, še enkrat. Mislim, da če je že kaj dobro, je zagotovo dobro za ta današnji predlog zakona, da se je razvila prav zanimiva razprava v državne zboru na temo, na katero v tem državnem zboru v tem mandatu še ni bilo veliko govora. Gospodarstvo, slovensko gospodarstvo. In to je tisto, o katerem bi sem morali veliko več pogovarjati in prihajati tudi v ta državni zbor s takim in drugačnimi predlogi, kako biti bolj prijazen do gospodarstva, kako temu gospodarstvu omogočiti, da se bo razvijalo naprej. Prihajam pač iz regije, kjer umira delovno intenzivna panoga, kjer se tekstil seli na Kitajsko, kjer ostanejo številne delavke brez dela v starosti med 40- in 50-timi leti in seveda nimajo neke perspektive za nove zaposlitve v tem našem prostoru. In zato je ta skrb, ki je danes tekla v razpravi med poslankami in poslanci, ena zelo pozitivna, da vendarle bo treba tu - ali bo davčna reforma ali bo nek drug ukrep, ki bo poskušal razbremeniti slovensko gospodarstvo, posledično s tem tudi seveda delodajalca do zaposlenega in seveda s tem poskušati tudi na ta ukrep, na ta način omogočiti zaposlenost, večjo zaposlenost v slovenskem gospodarstvu. Kajti zame je zgodba o uspehu lahko samo uspešno slovensko gospodarstvo. Vse naprej je tisto, kar prihaja do naših plač, do javnega sektorja, javne porabe. Tudi o tem je bilo govora že v današnji razpravi, javni sektor je prevelik, prezahteven, s previsokimi plačami in premalo učinkovit in seveda napram gospodarstvu, ko se pojavljajo razpisi, takšni in drugačni, v javnem sektorju ali pa gospodarstvu, je razmerje 1 proti 20. To je nenormalno, da vsi hitijo in bežijo in želijo zaposlitev v javnemu sektorju. Seveda, boljša plača, večja varnost, v gospodarstvu pa majhna plača in seveda manjša varnost. In to je malce narobe svet, če mene vprašate. In zato bi bilo prav, da v teh razpravah govorimo tukaj, na tem mestu. Verjamem, da se tega vlada zaveda, tega položaja, in da bo prišla tudi s konkretnimi primeri v državni zbor, da bomo lahko na tem delu še razpravljali. Kajti to so teme, ki tudi tukaj morajo imeti posebno mesto. Jaz mislim, da bo vlada, skupaj s finančnim ministrstvom to današnjo razpravo zabeležila še enkrat in seveda v čim krajšem času prišla tako z davčno reformo kot s kakšnim drugim ukrepom v dobrobit bolj prijazni državi slovenskemu gospodarstvu. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jancu. Besedo ima gospod Hvauc. Gospod Hvauc, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednikJaz imam rad vesele ljudi in tiste, ki imajo nasmeh na obrazu, razlikujem pa med nasmehom in posmehom. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]na splošno, velja za vse. Še eno stvar bi povedal okrog tega, zakaj mislim, da ta predlog ni konstruktiven. Glejte, zakon je bil odprt do sedaj trikrat, leta 1996, 2000 in 2004, se pravi lani. Zakaj se takrat ni šlo v te spremembe, če ima to samo pozitivne učinke in ne prinaša nobenih problemov? Ja, zakon ni bil sprejet oziroma ni bil spremenjen. Torej, to samo še potrjuje to, da v ozadju res stoji nekaj drugega, ne pa neka dobronamernost. V končni fazi tudi nekateri, ki so razpravljali tukaj tudi iz opozicije, so zbrali toliko poguma in priznali, da gre za provokativno potezo opozicijske stranke in jaz jim čestitam za ta pogum. Hvala.
Hvala gospodu Hvaucu. S tem je zaključen seznam dodatnih razpravljavcev in besedo ima še gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Z zanimanjem sem sledil tej razpravi. Gospod predsedujoči, ali ima vlada še pet minut ali ne? Na programu vidim tukaj pet minut s strani vlade, prosim, če to razjasnite.
Tri minute, tako kot so ostali.
Hvala lepa. Predvsem bi rad pozdravil določene stvari.
Dovolite, gospod minister se je javil, ne tukaj takrat, ampak se je javil meni, ko sem šel za govornico. In če dovolite, mislim, da je bilo toliko vprašanj njemu zastavljenih, da lahko tri minute damo tudi ministru. Izvolite, gospod Cvikl.
Predsedujoči, proceduralno. Seveda bomo dovolili ministru, da govori, ampak vendarle proceduralno. Gospod minister, vlada se pri preostalem času ni javila. Gospod minister ni bil v dvorani, ko je bil na voljo, zato je čas njegov ostal in se ga je razdelilo med ostale poslance. Gospoda ministra ni bilo in se ni javil med tiste, med katere je vaš podpredsednik razdelil preostali čas. Sedaj bi bilo korektno, da preostali čas za razpravo razdelite na vse tiste, ki se želimo prijaviti, in daste ministru tudi besedo. Vendar ne bom kompliciral, absolutno, ministru dajte toliko časa, kot ga potrebuje, vendar ni korektno, da se minister vam javi posebej [[...]]
In kakšen je proceduralen predlog?
Samo ta, da spoštujete poslovnik, se pa strinjam, da glasujemo o tem, da damo ministru besedo.
Ali kdo nasprotuje, da govori gospod minister? Nihče. Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, in hvala temu državnemu zboru za razumevanje in pa možnost, da vas lahko nagovorim in odgovorim na nekatera vprašanja, ki so bila tukaj zastavljena. Najprej bi rad izrazil, da sem res izjavil v svojih uvodnih besedah najprej začudenje, da je ta predlog sploh bil predstavljen. Po drugi strani sem pa tudi končal s temi besedami, da strokovne službe ministrstva za finance tudi proučujejo možnost postopne odprave tega zakona. Zakaj? Dobro se zavedamo in delimo z vami vsemi, ki ste danes tukaj svoja stališča tukaj izrazili, da je resnično ta zakon neka anomalija v našem davčnem sistemu in da ga moramo prej ali slej - upam, da čim prej - tudi odpraviti. Posledice takšne odprave so prav gotovo dolgoročno pozitivne za razvoj našega gospodarstva in tudi za boljšo preglednost celotnega davčnega sistema. V tem smislu upam, da bomo tudi zmožni v tem času, ki je bil že napovedan, kdaj bomo s predlogi prišli v ta državni zbor. To ni prvikrat, upam, da se tudi marsikdo spomni, da smo v tem državnem zboru se že zavezali, da bo v drugi polovici leta bo vlada predstavila določene reforme, in sicer na teh treh zakonih, ki so bili predmet razprave v prejšnjem mandatu, in sicer lani, in tudi druge določene stvari, predvsem pa bo največji poudarek kar se tiče davčnega postopka in poenastavitev sistema kot takega. To sem večkrat izjavil in zdaj lahko tudi še enkrat ponovim. Res je, da se pojavljajo v zadnjih dneh določene informacije v slovenskem medijskem prostoru, glede poteka tega dela. Priprava katerekoli spremembe v davčni zakonodaji je res, kot je marsikdo od vas tudi že omenil, silno zahtevna. Na tem področju dela komisija, ki jo je imenovala vlada Republike Slovenije 13. januarja na moj predlog. Jaz bi tukaj, s tega prostora se rad zahvalil vsem članom te komisije, ker so vsi delali volontersko in pripravili zelo, bi rekel, umestno gradivo za nadaljnje delo. Da je bilo potrebno in je še potrebno njihove predloge [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]v odprtih primerih kvantificirati, je dejstvo. In na tem tudi strokovne službe ministrstva za finance trenutno delajo. Kar se pa tiče razprave v na našem širšem prostoru o enotni davčni stopnji, za katero ste tudi, sem slišal, danes dalidoločene komentarje, se strinjam tudi z glasovi opozicije, da je to pozitivna razprava [[....]]
Gospod minister, zaključite [[...]]
Večkrat sem že to omenil, da je nujno potrebno, da se v naši družbi soočamo s takšnimi vprašanji in da je javna razprava o tej ali katerikoli drugi rešitvi silno pomembna in dolgoročno konstruktivna. Končal bi s tem, če mi dovolite, še nekaj sekund. Moramo se vsi zavedati, to, kar smo tudi že na tem prostoru in povsod izpovedali, in to je, da živimo v zelo posebnem obdobju, to je obdobje, v katerem se je Slovenija zavezala, da bo dosegla določene cilje, kar se tiče svoje makroekonomije in priprave za prevzem evra. Da je to okvir, znotraj katerega moramo delovati, ki pogojuje vse naše delo, tudi spremembe, kar se tiče slovenskih davkov. Zato predlog, na katerem delujemo, morate ga pričakovati, da mora biti v svojem bistvu, kar se tiče prihodkov ali posledic na prihodke, nevtralen ali čim bolj nevtralen. To je ključnega pomena. V tem trenutku si Slovenija [[...]]
Gospod minister, čas se je iztekel.
Vem. Hvala lepa. Ne more si Slovenija dejansko privoščiti, da bi imeli v tem kratkoročnem obdobju prihodnjih 12 do 18 mesecev večji izpad, kar se tiče davčnih prihodkov in pa sofinanciranja javne porabe. To so okviri, v katerih delamo. Za pričakovati je v zgodnji jeseni, da bodo ti predlogi tudi poslani v ta državni zbor. Končal bi s tem [[...]]
Samo stavek, gospod minister.
[[...]], da je formalno kjerkoli na svetu, da se takšne stvari ne debatirajo preko medijev. To je resno delo, ki zahteva tudi resne pristope, ne pa zafrkavanje na javnem prostoru. Hvala.
Hvala gospodu ministru. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, ki se bodo pričela ob 19.45 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali tri četrt na osem.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Nadaljujemo prekinjeno 18. točko dnevnega reda - z obravnavo posebnega poročila o problematiki "izbrisanih" v letnih poročilih varuha človekovih pravic. Preden preidemo na glasovanje, prosim poslanke in poslance, da preverijo delovanje glasovalnih naprav [[na desni strani vložene kartice mora goreti oranžna lučka]] . Vidim, da glasovalne naprave delujejo. Prehajamo na odločanje o predlogu priporočila k posebnemu poročilu o problematiki izbrisanih v letnih poročilih varuha človekovih pravic, ki se glasi: "Vlada in pristojna ministrstva naj glede na ugotovitve varuha človekovih pravic, da položaj izbrisanih še ni dokončno urejen, stori vse, kar je potrebno, da se položaj uredi v sistemskem zakonu o izbrisanih." Gospa Potrata, imate besedo za obrazložitev glasu. Ali v imenu poslanske skupine?
V imenu poslanske skupine. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla predlagano priporočilo, ki ga je za državni zbor pripravila komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. To ni prvo poročilo, o katerem je bilo govora v zvezi z izbrisanimi v poročilih varuha človekovih pravic. Poleg domačega poročila, našega slovenskega varuha človekovih pravic, je bilo mogoče v zadnjih dveh letih brati vsaj še kakšna poročila, ki so opozarjala na nerešeno problematiko. Ne nazadnje je na 4. seji taiste komisije bila obravnavana informacija State Departmenta o stanju človekovih pravic v Sloveniji, ki prav tako opozarja na neustrezno rešen problem izbrisanih. Znana so poročila Etrijeva, znana so opozorila komisarja za človekove pravice pri Svetu Evrope. Treba bo počakati na to, kaj ima komisar za človekove pravice iz Sveta Evrope povedati o uresničevanju opozoril ali priporočil, ki jih je dal državi Sloveniji v zvezi z izbrisanimi. To je samo nekaj argumentov v podkrepitev tega, da bomo podprli predlog priporočila, ki govori o tem, kar je komisija soglasno predlagala, pa čeprav nekateri zdaj tega ne bi radi videli, da je bilo tako zapisano. Naj torej tisti, ki menijo, da je to priporočilo škodljivo, predlagajo amandma na priporočilo, kar bi v predpisani proceduri tudi lahko storili. Pa so raje opozarjali na vse drugo kot na to, da je bilo priporočilo regularno pripravljeno in sprejeto. Socialni demokrati bomo torej predlagano priporočilo podprli. Hvala.
Hvala gospe PotratiGospod Rupar imate besedo - se odpoveduje. Gospa Širca, ali v imenu poslanske?
V imenu poslanske, hvala lepa. V današnji diskusiji smo bili včasih priča norčevanju iz pravne države. Nismo slišali, kako bo vlada reševala vprašanje nezakonito izbrisanih oseb, na katere opozarja varuhovo poročilo. Minister je v uvodni obrazložitvi dejal, da ne ve, kako bo to uredil, saj je omenjal tako ustavni kot tako imenovani navadni zakon. In naj na tem mestu še enkrat povem, da Liberalna demokracija Slovenije ne meni podpirati nobene rešitve, ki ne bi bila v skladu z ustavno odločbo. Podprli bomo sklep komisije, tako kot je predstavljen, in seveda tudi pozvali vlado v nadaljevanju in podpirali vlado v nadaljevanju, da ga bo uresničila. Včeraj se je namreč začel linč institucije, ki preprečuje korupcijo in klientelizem. Zakaj? Zato, da bi jo dovolila. Danes ste linčali inštitucijo varuha, ki opozarja na spoštovanje pravne države in človekovih pravic. Zakaj? Ker je nova oblast več ne spoštuje. Danes smo slišali v tem prostori napad na varuha človekovih pravic. Zakaj? Ker govori o simptomih te družbe. Slišali smo oziroma slišala sem iz teh vrst, da je varuh bedak, slišala sem, da je "tako imenovani" varuh, ker sploh ni varuh, ker je le subjektivni presojevalec, tako je bilo rečeno. Danes ste tudi pozvali k odstopu varuha človekovih pravic, pozvali ste k odstopu nekoga, ki je bil imenovan v tem prostoru. Lahko pozovete tudi k spremembi ustave in k brisanju poglavja o spoštovanju človekovih pravic ali tudi k spremembi oziroma k izglasovani pogodbi za evropsko ustavo, ki govori o spoštovanju človekovih pravic. A problemov s tem ni mogoče zbrisati. Potlačeno se pač vedno vrne. Skratka, podprli bomo sklep komisije, lahko zbudi vlado, ki je pač ta problem ne skrbi. Sedaj pač je vseeno, ko je iz teme pred volitvami iztržila vse, kar se je dalo. Ko je stigmatizirala izbrisane kot lopove, lovce na odškodnino, izdajalce, lenuhe in nepotrebneže. Tudi danes se je o njih govorilo na žalost na ta način.
Hvala gospe Širci. Za obrazložitev glasu se je javil tudi gospod Jelinčič, ali v imenu poslanske? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Slovenski nacionalni stranki in poslanski skupini sodimo, da izbrisanih, še posebej pa nezakonito izbrisanih v Sloveniji ni. So samo ljudje, ki niso spoštovali obstoječih zakonov in kasneje dvojne možnosti, ko bi si lahko uredili status: ali kot državljani, ali kot tujci, ki bivajo v Sloveniji. Gre za politični konstrukt dveh strank, ki sta želeli pridobiti volilne glasove in sta se zadeve lotili prepozno, predvsem pa na napačen način, tako da je slovenska javnost spregledala in jim tudi zato ni dala več glasov na volitvah. Še enkrat pravim, izbrisanih v Sloveniji ni. Res je, da so nekateri ljudje, kjer so bile storjene napake, zato je treba obravnavati vsak primer posebej, ne pa po dolgem in počez jim dajati in podeljevati ne vem kaj vse, celo državljanstva, tako da imamo sedaj ljudi, ki so se z mitraljezi borili po južnih krajih in danes dobijo slovensko državljanstvo. Verjetno bodo dobili še penzije. Če bi bila katera druga oblast, zagotovo bi dobili tudi penzijo, sedaj mislim, da je ne bodo. Nekateri pravijo, da se je v razpravi linčalo inštitucijo varuha človekovih pravic. Ne vem, kakšna inštitucija je to, katere glavni namen oziroma glavni namen vrha, katere je, zgolj njegova plača, najbolj ga je skrbelo in bolelo, zakaj se mu bo znižala plača, ko bi pa vendar on moral imeti, ne toliko, kot je dobil, ampak še malo več denarja [[...]]
Gospod Jelinčič, govorimo o problematiki izbrisanih.
[[...]]Ja, ki jo je predstavil varuh človekovih pravic, ki je treba pokazati, kakšen človek je, ki dejansko po mojem mnenju ni varuh slovenskih človekovih pravic, ampak ne vem, nekih imaginarnih. Zato tudi sodim, da ne bi bilo prav, da bi odstopil. Njega bi bilo potrebno odstopiti in postaviti človeka, ki bo res zastopal kot varuh človekovih pravic tiste brezposelne, tiste z nizkimi prihodki, tisti brez stanovanj, tiste brez socialne pomoči in brez socialne podpore. Dokler tega ne bo, zagotovo ne bo dobil podpore z naše strani. Hvala.
Hvala gospodu Jelinčiču. Glasovali bomo o priporočilu komisije. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 72 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 29, proti 43. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagano priporočilo ni sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Najprej bomo glasovali o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 7. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 26, proti 45. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in Demokratične stranke upokojencev k 13. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 48, proti 16. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 13. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje ali nameravajo k temu členu vložiti amandma? [[Ne.]] Potem ugotavljam, da v tretji obravnavi ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika, vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Prehajamo torej na odločanje o zakonu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 62, proti 1. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 12. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga zakona o spremembi zakona o sodiščih. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 6. členu. Gospa Pečan, obrazložitev glasu ali v imenu poslanske skupine? Potem najprej Kumer v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov novele zakona o sodiščih ne bomo podprli, ker predvidevamo, da koalicija ne bo podprla tega našega amandmaja. Novela zakona je še en šolski primer in konkretna ilustracija, ko si izvršna oblast dovoli poseči v ustavno zajamčeno neodvisnost sodstva. Omejena ali celo izničene vloga sodnega sveta je ta konkreten poseg. Da bo ironija še večja, zagovorniki te novele celo trdite in označujete ta poseg za krepitev moči in vloge sodnega sveta. Resnica je seveda povsem drugačna. Sintagma iz koalicijske pogodbe o politični kompatibilnosti na vseh ključnih področjih, od gospodarstva, šolstva, državne uprave, medijev pa vse do sodstva je postal nevaren koalicijski klop. Žal proti tej nadlogi ne pomaga nikakršen argument, tudi strokovni argument ne. Kdaj se bo ta pohod teh klopov končal in kdaj se bodo te kadrovske čistke ustalile, je težko napovedati, kajti začelo se je z zakonom o javnih uslužbencih, vmesna postaja je bil zakon o RTV-ju, včeraj smo imeli priložnost pri zakonu o korupciji, danes imamo zakon o sodstvu, naslednji mesec bomo dobili zdravstveno zakonodajo in tako dalje. Vse spremembe teh zakonov so in imajo en sam namen, uveljaviti politično kompatibilnost, izvršiti kadrovske čistke tam, kjer ta kompatibilnost ni zagotovljena. To je vsa resnica. In tak način in taka metoda upravljanja in vodenja države, ki so vam jo volivci in volivke zaupali, ni dobra in se ne bo dobro končala. Zaradi tega poslanci Social demokratov in Social demokratke tega predloga novele zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala, gospodu Kumerju. Gospa Pečan, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz bom ta amandma podprla, bi pa rada vendarle utemeljila, kaj me k temu vodi. Dejstvo je, da smo danes slišali iz vaših vrst dragi člani koalicije, da sta dva primera, ko je postopek imenovanja predsednika sodišča oziroma dveh predsednikov sodišč že v toku in bo ob spremembi tega zakona treba iti po novem postopku. Se pravi, da bo treba, da bo sodni svet ministru dal v roke imena vseh kandidatov, ki so se prijavili, ne glede na to, ali izpolnjujejo strokovne kriterije, da so lahko predsedniki sodišč. Za konkretno en primer vem, da so bili štirje kandidati oziroma kandidatke in da ena od teh ni odgovarjala strokovnim kriterijem. Najosnovnejši kriterij je seveda izpolnjevala, ni bila študent, kot smo danes slišali, da je lahko tudi študent celo kandidat za predsednika sodišča, ampak je izpolnjevala tiste formalne kriterije. So pa drugi kriteriji tudi, ki jih zagotovo sodni svet dovolj dobro pozna in ve, kaj je tisto, kar dela predsednika sodišča dobrega ali pa ne. Ker vem, da gre za dva konkretna primera in ker vem, da je v 1. členu predvideno izbiranje predsednikov sodišča ne po kvaliteti, ne po stroki, ne po sposobnostih vodenja, ampak po tem, ali so naši ali ne, v slogu vodje nekdanje krščanske demokracije, ni važno, kaj zna, važno, da je naš, bom seveda amandma podprla in tudi glasovala proti zakonu. Hvala.
Hvala, gospe Pečanovi. Gospa Kucler.
Hvala lepa. Predloga amandmaja ne bomo podprli. Sicer smo že tekom dolge in temeljite razprave obrazložili, zakaj ne bomo podprli amandmaja in zakaj podpiramo predlagane spremembe in dopolnitve zakona. S spremembami se ohranja enak status sodnemu svetu, kot je bil sedaj. Še vedno je on tisti, ki v prvi fazi odloči na podlagi kriterijev po zakonu o sodniški službi, ki sem jih tudi navedla med razpravo in jih ne bi ponavljala. V drugi fazi pa predsednika sodišča imenuje minister, tako kot sedaj. Vsi dosedanji ministri in ministrice so imenovali predsednike sodišč, na podlagi enakega postopka. Razlika je le v tem, da sodni svet ne bo omejen pri predlaganju največ treh kandidatov. Če bo ugotovil, da je teh kandidatov z enakimi referencami, tako po strokovnem kriteriju kot tudi upravljavskem, menedžerskem kriteriju, več, so štirje, jih je pet, jih bo lahko izbral in predlagal ministru. Lahko bo predlagal tudi samo enega, samo dva, in tako je bilo tudi do sedaj. Zato nikakor ne sprejemamo teh sprenevedanj, da gre za poseganje izvršilne veje oblasti v sodno vejo oblasti. Določeno stopnjo vpliva določa že obstoječa zakonodaja, kot rečeno, s tem, ko določa, da minister imenuje predsednika sodišča ter ima tudi določene funkcije v zvezi z nadzorom nad sodno upravo v sodni veji oblasti. Hvala lepa.
Hvala gospe Kuclerjevi. Gospa Bebler, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Zelo me veseli, da vas je končno vaš pomočnik opozoril, da sem se že prej prijavila k besedi. Morda pa je z vašimi očali oziroma, konkretneje, z desnim steklom na očalih kaj narobe. [[Oglašanje v dvorani.]] Ne, ne bom se opravičevala, ker sem dvignila roko pravočasno in se mi to ni zgodilo prvič, ampak najmanj tretjič, četrtič, petič. Tako kot bo približno tudi minister za pravosodje imel na voljo [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]]
Prosim! Samo gospa Beblerjeva ima besedo.
[[...]]izbirati.
Izvolite, gospa Bebler.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanska skupina LDS bo ta amandma Socialnih demokratov podprla. Temeljno načelo pravne države namreč je, da se postopki, ki so se začeli po določenih pravilih, po teh pravilih tudi končajo. In normalna mera dobrega okusa je, da se tovrstna pravila sredi igre ne spreminjajo. Zato mi seveda ta amandma podpiramo. Hvala.
Hvala, gospe Beblerjevi. Gospod Sok, izvolite.
Hvala za besedo. Že poslanska kolegica Kuclerjeva je povedala, da mi tega amandmaja ne bomo podprli, tudi sam ne. Predlagal bi gospodu Kumerju in gospe Pečanovi, da mogoče začneta jemati B-kompleks in malo pomirita svoje živce in nehata s temi žalitvami, ki jih vedno uporabljata.
Hvala, gospodu Soku. Glasujemo o amandmaju, ki ga je vložila poslanska skupina Socialnih demokratov k 6. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Prisotnih je 69 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 25, proti 43. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajeu in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo sprejetih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Gospod Pavliha, izvolite. Ali v imenu poslanske skupine?
Ne, kar v svojem. Hvala, predsednik, za besedo. Zakona ne bom podprl zaradi razlogov, ki sem jih že prej izčrpno navedel, pa vendarle na kratko: zaradi poseganja v pristojnosti sodnega sveta in zaradi odpiranja vrat politizaciji sodstva in vpliva politike na kadre. Kolegica Mojca rada uporablja besedico sprenevedanje. Pa bom mlajši kolegici pravnici pojasnil to, kar tudi študentom svojim pojasnim. Ali se spreneveda sodni svet, ki je sestavljen iz šestih vrhunskih strokovnjakov, profesorjev prava, odvetnikov in drugih pravnikov, pardon, iz petih in šestih sodnikov. Torej, "creme dela creme" naše pravniške srenje in je zoper to spremembo, ali se spreneveda Slovensko sodniško društvo, ki vključuje pa praktično vse sodnike, od okrajnih do vrhovnih, ki se verjetno tudi malce spoznajo na pravo. Ali je to sprenevedanje? Zaradi tega, da končam, bom glasoval proti. Žali bog, da spreminjamo tisto, kar je do sedaj dobro funkcioniralo. Hvala.
Hvala, gospodu Pavlihi. Gospa Potrata, izvolite. V imenu poslanske skupine?
hvala za besedo, gospod predsednik. Ne, v imenu poslanske je spregovoril že moj poslanski kolega Dušan Kumer. Jaz bom obrazložila svoj glas. Bojim se, da se je v tem vzdušju, ki se včasih približuje vzdušju na gmajni, izgubilo tisto, kar je Dušan Kumer povedal, zakaj ne podpiramo te spremembe. V prejšnjem mandatu sem z velikim zanimanjem spremljala vse, kar se je v sodstvu dogajalo in mislila sem, da so tisti, ki so bili zaskrbljeni zaradi stanja v sodstvu, mislili resno, ko so rekli, da je treba zagotoviti učinkovitejše, kakovostno sojenje in da je treba zagotoviti popolno neodvisnost te veje oblasti. To, kar smo danes naredili, je slabo, in čeprav nisem pravnica, se znam poučiti pri tistih, ki se na pravo spoznajo. In tisti so me prepričali, da to, kar delamo, je slabo. Zato bom tako, kot moji poslanski kolegi in kolegica glasovala proti temu zakonu. Hvala.
Hvala gospe Potrati. Gospa Bebler.
Najlepša hvala, gospod predsednik za besedo. V imenu poslanskega kluba LDS zagotavljam, da mi tega predloga ne bomo podprli. Predstavnik sodnega sveta na matičnem delovnem telesu je dejal, da je bil sodni svet šokiran, ko je izvedel za to novelo zakona. Čudno. Sodniško društvo, njegov predstavnik je na matičnem delovnem telesu rekel, da se nikakor ne strinjajo s to novelo in da tudi za razliko od prejšnjih časov niso bili niti povabljeni k razpravi in niso bili povabljeni niti k temu, da bi izrazili svoje mnenje o tem, kaj oni mislijo o takšni spremembi zakona. Oboji ugotavljajo, da dosedanja ureditev, da dosedanji zakon ni povzročal nobenih problemov v praksi in niso smatrali, da ga je treba v tem delu spreminjati. Tudi strokovna javnost je povedala svoje, če ste brali članke v nekaterih tudi strokovnih medijih. Zato res ni razloga, da bi naša poslanska skupina podprla takšne motive in takšne načine, ki si jih je vladajoča koalicija izbrala za to, da korak za korakom poskuša politizirati sodstvo, korak za korakom se poskuša izvršna veja oblasti utihotapiti in prevzeti odločanje v sodni veji oblasti. Naša poslanska skupina nikakor ne bo botrovala takšnim postopkom in takšnim namenom. Hvala lepa.
Hvala, gospe Beblerjevi. Gospod Kokalj izvolite.
Hvala lepa. Zakon bom podprl predvsem iz razloga, ki sem ga danes že dvakrat navedel. Mislim, da ta izboljšava jasneje razmejuje izvršno, sodno in zakonodajno vejo oblasti. Argument, o katerem se govori, me zelo preseneča sploh s strani najvišjih pravnih strokovnjakov. Če sem prav razumel, interpretiram, razumem kot poslanec, če bi sodniško društvo in sodni svet, če bi se strinjala z zakonom, potem bi mi imeli na nek načni politično zaledje, da tak zakon podpremo. Ker pa se ne strinjata, smo mi, kot zakonodajna veja oblasti, nelegitimni, da to podpremo. Gospod Pavliha, tako sem vas razumel. In če sem prav razumel, v Sloveniji obstaja jasna delitev med zakonodajno, sodno in izvršno vejo oblasti. In če mi sprejmemo tak zakon, pa tudi če se sodniško društvo ali sodni svet ne strinja, ni s tem nič narobe. Hvala.
Hvala, gospodu Kokalju. Pri obrazložitvah ni replike.
Jaz bi rad proceduralno povedal, da obrazložitev ni namenjena za polemiko.
Gospod Kumer, izvolite.
Jaz ne bom podprl tega zakona, ampak bi obrazložil ali pa dal v razmislek mogoče kak simptom za ta B kompleks, ki sem ga zadnja dva dni tukaj v tej dvorani poslušal. Tudi na primeru te depolitizacije ali neodvisnosti, samostojnosti. Če se boste spomnili, včeraj je bila diskusija o protikorupcijski komisiji kjer je koalicija zatrjevala in se zaklinjala, da je ta neodvisnost pogojena s tem, če imamo večstrankarsko sestavljeno komisijo v tem parlamentu in je ta neodvisnost, samostojnost bolj zagotovljena kot da imamo nek samostojen državni organ, ki je zunaj te politične oblasti. Pri zakonu o RTV pa ta ista koalicija, ti isti ljudje uvedejo v zakon diskrecijski člen, ki tem istim poslancem in tem političnim skupinam to prepoveduje. To je simptom, pa dajte si v razmislek, ali je to B-kompleks ali je C-kompleks ali je pa, tako kot sem rekel, klop, ampak borelija je zelo nevarna bolezen. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Kumerju. Gospod Lahovnik, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci! Jaz omenjenega zakona ne bom podprl, čeprav moram priznati, da gre za izjemno konsistenten, dosleden zakon s sicerjšnjo vladno politiko. Najprej ste politično posegli v javno upravo, potem v javno radiotelevizijo, v gospodarstvo in zdaj to nadaljujete pri sodstvu. Seveda pa jaz tega ne podpiram in bom glasoval proti. Hvala.
Hvala, gospodu Lahovniku. Gospod Jelinčič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ja, hudo je, če se začne delati red. To je jasno. Ampak enkrat ga je treba začeti delati in se ga je začelo delati. In hudo je, če so bili nekateri navajeni, da so lahko počeli, kar so hoteli. In navkljub temu, če so se malce spoznali na pravo, kot so rekli nekateri, oziroma če je bilo vzdušje kot na gmajni, kot so rekli drugi. Dejstvo je, da dosedanji zakon res ni povzročal problemov, ampak ni povzročal problemov sodnikom, zagotovo pa je povzročal probleme obdolženim, kasneje obtoženim in obsojenim in pa odvetnikom, zagotovo. Dejstvo je, da se je v našem sodstvu res sodilo na zelo na čuden način in jaz sem prepričan, da bo zdaj začelo na plan lesti kar precejšnje število raznih nadzorstvenih pritožb in pa zahtevkov za zaščito zakonitosti. Ne vem, kaj se bo potem pokazalo. Pokazalo se bo, da je bil sedanji zakon slab in da res ni delal problemov zgolj in samo sodnikom, vsem ostalim pa.
Hvala, gospodu Jelinčiču. Gospod Cvikl, izvolite.
Hvala lepa. Glasoval bom proti zakonu, ker sem za delanje reda, vendar želim, da se najprej upošteva ustavni red. Spreminjanje reda ob sprejeti ustavi je pa anarhija. Mi v tej dvorani, v tem mandatu to zelo uspešno delamo. Mi, poslanci in poslanke. Ker poslanci in poslanke v tem državnem zboru se ne zavedamo, da obstajajo omejitve, ki so v sprejeti ustavi, in to je tipičen primer. In naj vam še povem, da seveda obstaja tudi še en pomemben člen ustave, ki ga bomo danes kršili, to je tretji a. odstavek, kjer smo del svoje pravne suverenosti prenesli na evropski pravni red. In če bi mi ta zakon sprejemali pred vstop v Evropsko unijo, bi Evropska unija potegnila zavoro, podobno kot jo bo potegnila ali jo lahko potegne za Bolgarijo in Romunijo, ker to ni več spoštovanje pravne države. In v tem smislu je poleg ukinitve samostojnosti urada za nadzor proračuna, prek spremembe zakona o javnih uslužbencih, napovedane ukinitve protikorupcijske komisije, vseh [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]političnih kompatibilnosti, nova oblast posegla in posega tudi v sodstvo. In to seveda ni več pravna država, zato sem za red, ampak upoštevajte najprej ustavni red.
Hvala, gospodu Cviklu. Besedo ima gospod Juri.
Hvala, predsednik. Jaz bom tudi glasoval proti zakonu. Že takrat, ko smo ustanavljali komisijo, ki naj bi nadzorovala delo tožilstva, sem napovedal, da vstopamo na teren, ki ni naš, da posegamo po suverenosti in avtonomiji neke druge veje oblasti korak za korakom. Danes je nadaljnji korak, morda nas čaka še ukinitev sodnega sveta in imenovanje posebne komisije, ki bo opravljala njegove naloge. Vse [[...]]
[[...]]prosim, samo gospod Juri ima besedo.
[[...]]pričakujemo v tej dvorani, ampak bo treba prej ko slej ali pa sproti obveščati tujo javnost, kaj se v našem domu dogaja. Hvala.
Hvala, gospodu Juriju. Gospod Gulič izvolite.
Spoštovani predsedujoči! Cenjene kolegice in kolegi! Jaz bom glasoval proti temu zakonu, tako kot bom glasoval proti vsem zakonom, ki bodo mešali različne oblasti na Slovenskem, ki bodo proti osebni svobodi, ki bodo vzpostavljali "Disciplin und Ordnung" na vsak način, ki bodo vodili to državo nazaj v enopartijski sistem.
Hvala, gospodu Guliču. Gospod Kovačič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predlagani zakon bom podprl, saj odpravlja dosedanjo diskriminatorno določilo in hkrati tudi odpravlja dosedanjo omejitev, ki jo je doslej moral trpeti sodni svet. In ta omejitev, ki jo je doslej trpeti sodni svet, je bila v tem, ker sodni svet, tudi če si je želel predlagati in je imel na razpolago več kot tri odlične kandidate, tega ni mogel. Zato mislim, da je ta zakon dobrodošel in ga bom z veseljem podprl.
Hvala, gospodu Kovačiču. Glasovali bomo o zakonu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 45, proti 26. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o dopolnitvi zakona o državnem svetu. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 55, proti 3. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujejo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o prenehanju zakona o davku na izplačane plače in stopnji davka za leto 2006. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o prenehanju zakona o davku na izplačane plače in stopnji davka za leto 2006, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Gospod Cvikl, izvolite.
V imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije bom pojasnil glasovanje za predlagani sklep. Mi bomo sklep podprli. Podprli bomo sklep zato, ker smo zakon predlagali skladno z dosedanjimi aktivnostmi Liberalne demokracije glede spreminjanja obdavčitve visokih plač. Po uvedbi le-te se je vsako leto, nazadnje z letom 2005, efektivna stopnja zmanjšala. In zaradi javnofinančne situacije, ki se odraža v dobrih gibanjih prihodkov iz naslova dohodka od pravnih oseb, dohodnin, trošarin in davka na dodano vrednost, menimo, da je čas, da z letom 2006 in 2007 ta davek ukinemo. V obrazložitvi glasu ne bi pojasnjeval logike, ki je zadaj, zato ker smo danes o tem imeli kar uspešno razpravo. Očitno je treba imeti take razprave, da v tem parlamentu sploh govorimo o predvolilnih obljubah vseh političnih strank. Vse politične stranke v slovenskem parlamentu, SDS, Nova Slovenija, SLS, SD in Liberalna demokracija - samo v programu DeSUS-a tega nisem uspel najti -, govorijo o zmanjševanju obdavčitve dela. Govorijo o tem, da se zavzemajo za to, da sledimo takšnemu davčnemu okolju, ki bo podpiral razvoj srednjih in malih podjetij, ki bo podpiral vse, kar je zapisano v lizbonski strategiji. Povedali smo že, da smo zakon pravzaprav predlagali na pobudo novega potencialnega ministra za razvoj, gospoda Damjana, ko je na neki predstavitvi govoril o enotni davčni stopnji, kjer je zelo zakomplicirano predlagal, kaj bi naredil za to, da bi zmanjšali davčno obremenitev. In je ukinitev v letu, dveh ali treh, štirih letih tega obdobja, ki je pred nami, seveda veliko bolj enostaven način, kako efektivno zmanjšati obdavčitev dela. To bi pospešilo gospodarsko rast, to bi pospešilo zaposlovanje in na tej podlagi povečevanje prihodkov. Seveda pa smo predlagali to tudi zato, ker je bolje, da v proračunih za leto 2006 in 2007 ni teh virov, kot da bi se ti viri porabljali za očitno neučinkovito javno porabo, o kateri ste tudi danes govorili. Ne delamo drugega, kot da z dejanji, s predlogom zakona sledimo besedam. Vi pa boste z današnjim dejanjem svoje prejšnje besede zanikali. Hvala.
Hvala, gospodu Cviklu. Gospa Pečanova, izvolite.
V imenu poslanske skupine Socialnih demokratov povem, da bomo ta zakon podprli, in sicer iz enega bistvenega razloga. Zato, ker je ta zakon spodbuda in klic vladi Republike Slovenije in koaliciji, ki naj bi v naslednjih treh letih in pol Slovenijo popeljala v krog, kot smo slišali dvajsetih najuspešnejših držav, pardon, desetih najuspešnejših držav. Brez takih reform, kot je davčna reforma, tega zagotovo ne bomo uspeli in zato bomo zakon podprli.
Hvala, gospe Pečanovi. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 24, poti 47. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in tudi prekinjam 8. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.