Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 134 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su odsustvo prijavili sledeći narodni poslanici: Ljubiša Đoković, Bogoljub Zečević, Željko Tomić, Ratimir Svirčević, Mujo Muković, Mihajlo Marković, Ištvan Išpanovič, Juhas Atila, Vojislav Došen, Dragan Šutanovac, Veselin Janković, Karolj Kermeci, Kasa Jožef, Miroslav Martić, Miloš Radivojčević, Branko Bešević, Milka Marinković, Zeldžo Hurić, Branislav Grubački, Petar Mišić, Branislav Pomoriški, Ljubomir Slavković. Samo pre podne odsutne - Neda Arnerić i Gordana Čomić, a popodne Boško Ničić i Stanko Kovačević. Obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Podsećam vas da smo, na sednici od 11. maja, nakon usvajanja amandmana narodnog poslanika Tomislava Nikolića na član 5. Predloga zakona o platama u državnim organima i javnim službama i ukazivanja od strane više narodnih poslanika, konstatovali da je, zbog nesaglasnosti tako usvojenog amandmana na tekst Predloga zakona, neophodno da se zastanje sa usvajanjem Predloga zakona u celini i zatraži od Zakonodavnog odbora da, u saradnji sa predlagačem zakona, razreši ova pitanja, u skladu sa članom 135. Poslovnika Narodne skupštine. Tim povodom, Zakonodavni odbor je održao svoju sednicu, na kojoj je zaključio da je neophodno da se izvrše dodatne konsultacije sa predlagačem zakona, koje nije bilo moguće obaviti u kratkom roku, pa je predloženo da Narodna skupština, u smislu člana 135. Poslovnika Narodne skupštine, zastane sa radom po ovoj tački dnevnog reda dok se ne obavi potrebno usaglašavanje. Pošto u nastavku sednice Narodne skupštine nije bilo kvoruma, pa o ovom predlogu nismo mogli da se izjasnimo, sada stavljam na glasanje predlog Zakonodavnog odbora, da se zastane sa radom po 16. tački dnevnog reda - Predlog zakona o platama u državnim organima i javnim službama, dok se ne obave potrebna usaglašavanja teksta Predloga zakona sa usvojenim amandmanima, a da Narodna skupština nastavi rad po 17. tački dnevnog reda. Molim narodne poslanike da se izjasne glasanjem o ovom predlogu Zakonodavnog odbora. Za 142, protiv niko, uzdržan jedan, nije glasalo 9, ukupno prisutna 152 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog Zakonodavnog odbora da se zastane sa 16. tačkom dnevnog reda i da se pređe na 17. tačku dnevnog reda. Izvolite, reč ima narodni poslanik Srđa Popović.
Reč je o članu 88. stavu 1. Poslovnika, ne radi se o povredi, nego o mom pravu da predložim. Znači, pošto po ovoj tački dnevnog reda nema mnogo amandmana, predlažem da, u skladu sa stavom 1. člana 88. Poslovnika, odlučimo da rasprava po ovoj tački dnevnog reda bude skraćena i da iznosi 5 umesto 10 minuta. To je nešto što treba predložiti pre početka pretresa, a mislim da je sada adekvatno vreme da se o ovome izjasnimo. Tako bi malo ubrzali rad Skupštine i ovu tačku dnevnog reda priveli kraju. Molim Narodu skupštinu da se o ovome izjasni. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da nema vleiki broj amandmana, jer je svojevremeno, mimo zakona, dakle, uredbom, podzakonskim pravnim aktima Vlade Srbije de facto ukinut zakon. Sada se donosi zakonsko rešenje, koje bi to, reklo bi se, stavilo u pravni promet onako kako bi to bilo potrebno. Želeo bih samo da ukažem na jedan loš manir. Teško da bi iko diskutovao duže od 5 minuta po ovom zakonu i teško da bi iko govorio više, a posebno što nema mnogo amandmana. Ono što bih želeo da kažem, ne znam zbog čega bi bilo potrebno da se upravo zato ograničava vreme narodnim poslanicima, da se preduzimaju nepopularne mere, da smete da govorite ovoliko ili onoliko. Recimo, nisam planirao da govorim ni toliko vremena, jer ne znam o čemu bih mogao da govorim na osnovu ovakvog zakona duže od 5 minuta. Ovo mi se samo čini kao uvod u neke nove mere, koje planira da preduzme poslanička većina, a koje mediji najavljuju, dakle, prvo skraćivanje diskusija, a zatim ukidanje prenosa itd. Prosto iz principijelnih političkih razloga, razume se kao i uvek i kada je bila u opoziciji i kada je bila na vlasti, SRS ovaj predlog neće prihvatiti.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Srđe Popovića da diskusija bude ograničena na 5 minuta po 17. tački dnevnog reda. Za 106, protiv 42, uzdržanih 5, nije glasalo 8, ukupno 161 narodni poslanik. Konstatujem da je usvojen predlog narodnog poslanika Srđe Popovića da diskusija po ovoj tački dnevnog reda bude ograničena na 5 minuta. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O SREDSTVIMA SOLIDARNOSTI ZA ZAPOSLENE KOJI SU PRIVREMENO OSTALI BEZ POSLA USLED RATNIH DEJSTAVA Primili se Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije, Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora, koji su prihvatili Predlog zakona u načelu i u pojedinostima. Otvaram načelni pretres. Da li reč želi predstavnik predlagača? (Da.) Izvolite. Reč ima ministar za rad i zapošljavanje, gospodin Dragan Milovanović.
Poštovani narodni poslanici, samo nekoliko rečenica vezano za ovaj zakon. Poznato vam je da je ovaj zakon praktično prestao sa važenjem uredbom Vlade 17. novembra 2000. godine. Potrebno je samo da sada Skupština donese odluku o formalnom prestanku važenja tog zakona. Ja ću vam izneti samo nekoliko podataka vezano za sredstva koja su prikupljena od dnevnice solidarnosti i način na koja su ona utrošena. U periodu od 25. aprila 1999. godine do 2. februara 2001. godine skupljena su sredstva u ukupnom iznosu od 6.373.175.163, 81 dinar. U istom periodu ostvareni su rashodi u ukupnom iznosu od 6.371.002.809,81 dinar i to po sledećim osnovama: za isplatu 24 zarade, odnosno za otpremninu ljudi koji su ostali bez radnog mesta 704.730.047 dinara; za radnike koji su preuzeti iz firmi koje su porušene u NATO bombardovanju utrošeno 4.181.920.627,92 dinara; garantovanih zarada, sa pripadajućim doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, isplaćeno je 211.371.726 dinara i po ovom osnovu izvršena je isplata u tri mesečne garantovane zarade za 163.000 zaposlenih u Republici; isplaćeno je, po osnovu garantovanih zarada sa prapidajućim doprinosima, za radnike sa Kosova i Metohije, u ukupnom iznosu 65.400.000 dinara za 41.000 radnika; isplaćeno je za nabavku namirnica za zaposlene iz agresije porušenih preduzeća 41.817.313 dinara; pakete je primilo otprilike 115.000 radnika. Iz ovih sredstava je na ime pozajmica isplaćeno ukupno 819.341.583 dinara, i to: Republičkoj direkciji za obnovu zemlje - 365.422.144 dinara; budžetu Republike Srbije - 216.119.060 dinara; Republičkom fondu za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih - 117.398.774 dinara i ostale pozajmice su otprilike oko 120.401.604. Predviđeno je ovim zakonom dapozajmice i sredstva koja nisu uplaćena, a koja moraju bitu uplaćena, budu utrošena na finansiranje i zapošljavanje nezaposlenih. To je jedini deo u ovom zakonu koji, čini mi se, ispunjava ono zbog čega su radnici u Srbiji, penzioneri, izdvajali ove dnevnice solidarnosti. Mislim da kod ovog zakona nema nekih velikih diskusija i predlažem Skupštini da ovaj zakon usvoji.
Zahvaljujem ministru. Da li se izvestioci nadležnih odbora javljaju za reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik, gospodin Aleksandar Vučić, kao predstavnik poslaničke grupe [[Dobacivanjeiz sale: Vreme.]]
Dame i gospodo, zbog javnosti, nisam ni stigao do govornice, a neki poslanici DOS-a su već vikali - vreme. Dame i gospodo narodni poslanici, citiram ministra Vlade Republike Srbije, koji je malopre govorio. Prva rečenica mu je bila, nisam do kraja zapisao, nisam stigao, ali ono što sam zapisao je vrlo interesantno i potvrđuje ono o čemu sam govorio malopre. Ministar je rekao: "Zakon je prestao sa važenjem uredbom Vlade Republike Srbije", i iza toga je naveo određeni datum, ne znam tačno koji. Kako to, gospodine ministre, nižim pravnim aktom, u hijerarhiji pravnih akata, može da bude ukinut viši pravni akt? Gde to ima, u kojoj zemlji na svetu? U kojoj zemlji na svetu podzakonskim pravnim aktom može biti ukinut zakonski pravni akt? Srpska radikalna stranka se još ranije, u periodu pre nego što je DOS došao na vlast, zalagala za ukidanje obaveza iz tzv. dnevnice solidarnosti. Bilo bi, rekao bih, demagoški i bilo bi nekorektno da sada kažemo da smo protiv zakonskog rešenja. Mi smo bili protiv nepravnog rešavanja ovakvog problema, ali suštinski mislimo da bi takvu vrstu obaveze za građane Srbije trebalo ukinuti. Ono što postoji kao problem i ono sa čim ćemo se suočavati u svakom slučaju, jeste činjenica da nisu rešeni problemi onih ljidi koji su ostali bez posla posle dejstava NATO agresije. Nedavno sam boravio u Čačku i tamo sam čuo za one fabrike koje su pogođene, posebno "Cer", da tamo i dalje ništa ne radi ili gotovo ništa. "Sloboda" se povratila, ona je i ranije uspešno radila i čini nam se da će i sada moći da posluje na tržištu, da li baš onako kako je to moglo da bude ili ne, to ćemo tek videti, zavisi od sposobnosti rukovodstva. Recimo, za "Cer" i mnoge druge fabrike nema nikakvih rešenja, niti za te radnike. Bilo je dobro da je uz ovaj zakonski projekat usledio određeni projekat iz radno - socijalnog zakonodavstva, koji je ministar Vlade mogao ovde da predloži, da se vidi kako će se na konkretan način rešavati njihovi problemi. Ovo što se navodi u obrazloženju sadržine zakona Vlade Republike Srbije, gde se kaže da sredstva koja se nalaze na računu ministarstva i sredstva koja će se ostvariti na ime vraćanja pozajmica i sredstva preostala po realizaciji usvojenih ekonomsko - socijalnih programa, koristiće se za rešavanje viškova zaposlenih. To je samo pitanje koje nam se nameće povodom onoga o čemu smo već razgovarali. Dakle, osim ovih slučajeva, gde već imamo određeni broj ljudi koji je ostao bez posla, koliko će još novih ljudi ostati bez zaposlenja, na koji način će se napraviti kvalitetni socijalni program kojim će se ti problemi rešiti, da li će ga uopšte biti, da li će država to znati, da li će to moći uopšte da rešava? Dakle, to su mnogo ozbiljniji problemi sa kojima bi trebalo da se suočimo. Ovo je jedan tehnički zakon koji, rekao bih, valorizuje stanje defakto, ono što je Vlada Republike Srbije, doduše, suprotno pravnim normama, uradila svojom odlukom, mislim još u vreme tzv. prelazne vlade. U svakom slučaju, mislim da je dobro da se ova oblast reguliše zakonom. Iz tog razloga poslanička grupa SRS-a ni u kom slučaju ne može da bude protiv ovoga, jer mislimo da se time oslobađaju građani jedne obaveze za kojom je u ovom trenutku prestala obaveza. Ta obaveza mora da pređe na državu i država je ta koja mora da preduzme mnogo više da napravi prave programe, nego što je to činila do sada, da učini sve da se vidi na koji način će zaštititi tu socijalnu sferu našeg društvenog života, na koji način će zaštititi one koji su najugroženiji, ako hoćete, posebno one koji su ostali bez posla još pre dve godine, u vreme NATO agresije i koji od tada, osim onoga što je izdvajano za garantovanu zaradu ili minimalnu zaradu, kako danas to nazivate, ništa drugo nemaju. Pitanje je da li oni sebi i svojoj porodici mogu da obezbede egzistenciju. Zato bi bilo dobro i zato očekujemo od Vlade Republike Srbije da će po tom pitanju preduzeti značajnije korake. Hvala vam.
Da li se još neko javlja od predstavnika poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik, gospodin Žarko Obradović.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, poštovani članovi Vlade, SPS će glasati za Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o sredstvima solidarnosti za zaposlene koji su privremeno ostali bez posla usled ratnih dejstava. SPS će glasati za Predlog ovog zakona iz razloga što je ovaj zakon u toku svoje primene pokazao opravdanost i sve ono pozitivno što je i postavljeno kao cilj prilikom njegovog usvajanja. Naime, treba podsetiti da je ovaj zakon usvojen kao jedna namera Vlade, u odnosu na ono što se zbivalo u našoj zemlji u periodu NATO agresije, da reši nagomilane ekonomsko - socijalne probleme. Naime, za 11 nedeljaili 79 dana, koliko je trajala agaresija NATO-a na našu zemlju i za vreme varvarskog, sistematskog bombardovanja cele teritorije naše zemlje, uništeno je mnogo toga što je predstavljalo privredni potencijal i što je bilo od izuzetnog značaja za građane ove zemlje. Uništeno je nekoliko desetina hiljada objekata, kuća, zgrada, uništen je veliki broj privrednih objekata, oštećeno je, delimično ili potpuno, preko 144 velikih preduzeća, uništene su velike fabrike, pogođeno je nekoliko termoelektrana, sistema napajanja električnom energijom, autobuske i železničke stanice, predškolske ustanove, škole i tako dalje. Znači, oštećeno je mnogo toga što je bilo važno za život građana. Reagujući na takvu situaciju, Vlada Republike Srbije je 5. maja 1999. godine donela ekonomsko - socijalni program zapošljavanja i obnove ratom oštećenih preduzeća. Taj program je da podsetim, imao kratkoročne i dugoročne mere. Kratkoročne, koje su bile usmerene na obezbeđivanje, koje su imale socijalni karakter i bile su usmerene na obezbeđivanje garantovane zarade zaposlenih i ove dugoročne mere koje su u stvari bile usmerene na finansiranje programa, naravno, pod povoljnim uslovima, programa kojima bi se obezbedilo trajno zapošljavanje radnika koji su ostali bez posla. U ove mere tadašnje vlade spadale su i osnivanje malih i srednjih preduzeća, vraćanje radnika na poljoprivredne posede, novi programi u okviru obnovljenih preduzeća, preuzimanje radnika od strane drugih preduzeća, isplata 24 prosečne mesečne neto zarade uz prestanak radnog odnosa. Ovo pominjem zato što su svi ovi programi, i kraktoročni i durogorčni, finansirani sredstvima solidarnosti koja su prikupljena na osnovu ovih zakona. Naravno, Vlada je u okviru realizacije ovog programa donela jedan operativni program mera gde su bili taksativno utvrđeni svi elementi od značaja za sprovođenje ovog programa. U realizaciji ovog ekonomsko-socijalnog programa, Vlada je obrazovala jednu grupu, nekoliko ministarstva je bilo angažovano, pored Ministarstva za nauku i tehnologiju, uključena su bila i Ministarstva za poljoprivredu, Ministarstvo za finansije, Ministarstvo za rad i socijalna pitanja, Republički zavod za tržište rada, Republički fond za razvoj, Narodna banka i druge poslovne banke. Ovo pominjem zato što je namena sredstava bila jasno utvrđena kao i kako se troše. Da je zakon pokazao svoju opravdanost, potvrđuje i obrazloženje ovog zakona, odnosno struktura rashoda koja je data u obrazloženju o prestanku važenja ovog zakona. Samo da podsetim, čisto po strukturi, u odnosu na 6 milijardi i 373 miliona dinara, koliko je sredstava prikupljeno ovim zakonom, potošeno je 6 milijardi 371 milion, znači preko 99%. Od toga rashodi su u odnosu na postavljene namene, trošeni na sledeći način - za 24 prosečne zarade potrošeno je preko 11% sredstava, za kredite u poljoprivredi, preuzimanje zaposlenih iz porušenih preduzeća, sanaciju porušenih preduzeća, vraćanje zaposlenih na radna mesta i za kratkoročne kredite preko 65% sredstava, za garantovane zarade i doprinose za socijalno osiguranje preko 3%. Potrošen je deo novca za nabavku namirnica za radnike iz porušenih preduzeća, deo novca je pozajmljen i to državnim institucijama u iznosu od 13% od ovih ukupnih sredstava, i to - Direkciji za obnovu zemlje, budžetu Republike Srbije, Fondu PIO, Ministarstvu poljoprivrede, Direkciji za robne rezerve i drugim državnim institucijama i naravno, na osnovu socijalne humanitarne aktivnosti, isplaćeno je preko 5% sredstava. Ovo pominjem sve iz razloga...
Gospodine Obradoviću, samo da vas potsetim da smo ograničili diskusiju na pet minuta, imate pravo za drugo javljanje.
Hvala. Upravo sam hteo da završim. Ovo sam pomenuo, strukturu rashoda iz prostog razloga što se iz nje vidi da je zakon opravdao razloge zbog kojih je donesen i SPS će glasati za usvajanje ovog predloga zakona kojim Zakon o sredstvima solidarnosti prestaje da važi.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, kao predsednik poslaničke grupe.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, trudiću se da budem kratak, čini mi se da je ovaj zakon dobar pre svega što država ponovo na sebe preuzima obavezu socijalnog staranja o svima onima koji za takvim nečim iskazuju potrebu. Dakle, sa građana Srbije skidamo jednu vrstu obaveze koju su oni sami po sebi teško podnosili, koju su javno kritikovali, između ostalog, zbog takve kritike je prvo uredbom, istina na potpuno opravdan način, kritikovao je gospodin Vučić što nisu postojale prektične mogućnosti da se donese ovaj zakon - njegova primena stopirana, a potom ovim zakonom stavljamo tačku, verujem na jedan deo naše istorije, koji sam po sebi ne želimo više da se ponovi. Mislim da imamo dovoljno primera i da ćemo na osnovu tih primera znati kako da se ponašamo u situacijama u kojima bi mogli posezati za njima. Što se tiče ovog zakona, mislim da ćemo o njemu konkretnije moći da govorimo kada budemo govorili o 21. tački dnevnog reda, odnosno kada pred poslanicima bude završni račun budžeta Republike Srbije za 2000. godinu. Mislim da, istovremeno, sveono što je prethodilo ovakvom predlogu i uredbi s kraja prošle godine, a tu mislim na veoma jasne, konkretne i snažne zahteve koji su stigli iz privrede za povlačenje ovog zakona i za odustajanja od njegove primene, da jedan takav stav društva, sasvim sigurno jeste dovoljna opomena svima nama koji danas kreiramo politiku u društvu i koji razmišljamo o nivou opterećenja svakog onog ko danas nešto u ovoj zemlji radi. Građani nisu bili spremni, bar ne oni koji rade, da snose isključivi teret čitavog ovog našeg dela društva koji zavisi od njih i zato mi danas moramo, kada kritikujemo predloge Vlade, kada kritikujemo restriktivnu politiku koju Vlada vodi po pitanju smanjenja obaveza koje ima prema zaposlenima, razmišljati pre svega o mogućnosti društva da iznese taj teret. Dakle, ovaj zakon je podsticajan zbog nesposobnosti našeg društva da u apsolutnoj meri odgovori potrebama koje postoje. Dobar je zato što država na sebe preuzima tu obavezu i zato što se u njemu kaže da će Vlada realizovati sve one projekte koji su bili finansirani iz sredstava koja su dobijena ovim zakonom, da će se to činiti sredstvima dobijenim po drugim principima, pre svega tu mislim na poreze i tu mislim na sredstva koja su definisana budžetom, kao sredstva namenjena prekvalifikaciji radne snage koja će stići bilo preko donatora, bilo kroz druge programe o kojima smo mi ranije govorili i o kojima unapred vodimo računa.
Da li se još neko prijavljuje za reč od predstavnika poslaničkih grupa? (Ne.) Prvi prijavljeni za diskusiju je narodni poslanik Jovan Deretić.
Poštovana gospođo potpredsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, pred nama je još jedan Predlog zakona, u stvari ukida se jedan zakon koji je ukinut dok je nova garnitura došla na vlast, sa nekim podzakonskim aktom. Neko se žurio da taj zakon o sredstvima solidarnosti što pre skine sa dnevnog reda, da ga ukine. Gospodo, radi se o žrtvama rata, o jednom delu srpskog naroda koji je neprijateljska agresija ostavila bez zaposlenja i bez krova nad glavom. Kakvo smo mi društvo, kakva smo mi država, da jedan deo našeg naroda koji je nastradao usled ratnog dejstva ostavimo na ulice. Da li to Srbija može dozvoliti? Ne, gospodo. Ovo je nacionalna sramota. Zašto se gospoda na vlasti nije obavezala da preuzme ove dužnosti koje hoće navodno da skinu sa tereta građana. Treba to skinuti sa tereta građana, to nije bilo popularno, građani su to prihvatali kao jednu nacionalnu dužnosti. Sada, evo neka obećanja koja mi liče na čistu demagogiju. Vlada će se pobrinuti tamo kroz neke donatorske projekte, kojih nigde nema, da pomogne onima koji su nastradali u ratnoj agresiji. To je jeftina demagogija, a s druge strane se kaže da se što pre stavi tačka na ovo, da se više nikada ne desi, kao da smo mi krivi, kao da su žrtve krive što ih je agresor napao i ostavio bez sredstava za život. S druge strane, ove žrtve treba da se obezbede iz sredstava ratne štete. Gde je ratna šteta? Ova vlada ne samo što je ne traži, nego o njoj ni ne govori, jer to je nepopularno u odnosu na agresora koji je iza njih došao, koji je finansirao njihov dolazak na vlast. Kolika je materijalna šteta? Samo materijalna ratna šteta je 32 milijarde dolara, popisano i to je donja granica, jer na Kosmetu nije bilo moguće popisati sve objekte koji su uništetni. Kolika je nematerijalna ratna šteta? Jedan američki institut je tu štetu izračunao na 140 milijardi dolara. Verujem da su oni imali u vidu sve posledice koje je ta agresija nanela, kao i upotreba nedozvoljenog oružja, atomskog otpada i municije sa nuklearnim punjenjem. Koliko će biti posledica bolesti, koliko pretrpljenih stresova kod naših građana i dece zbog te agresije? O tome se ne govori. Ovde se izjašnjavaju i opozicione grupe - glasaćemo za taj zakon, koji je već inače i ukinut. Ja vama kažem da je to nacionalna sramota. Glasajte svi, ja neću.
Dajem reč narodnom poslaniku Radiču Jokoviću, a sledeći prijavljeni za diskusiju je narodni poslanik gospodin Ljubomir Kragović.
Poštovana gospođo potpredsedniče, uvaženo predsedništvo, cenenji članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ja dolazim iz opštine Lučane, tačnije iz samog Lučana, koji su za vreme NATO agresije stravično oštećeni i iz tih razloga nisam mogao da preskočim i da se ne javim za diskusiju. Moram da kažem da je stradao "Milan Blagojević", kao hemijska industrija, koja u svom sastavu ima dva preduzeća, i to preduzeće Namenska proizvodnja i preduzeće Hemija. Nažalost, pored Namenske proizvodnje, nama su stradali i najvitalniji pogoni u preduzeću Hemija, kao što su proizvodnja karboksimetil celuloze, koja je bila i izvoznog karaktera i proizvodnja PVC cevi sa armaturama. Da ne pričam o štetama koje su nanete u preduzeću Namenska proizvodnja, gde je 29 objekata sravnjeno sa zemljom, a preko 40 objekata je oštećeno iznad 50%, tako da je praktično poslovna aktivnost tih preduzeća svedena na nulu. Ekonomsko-socijalnim merama i programom Vlade Republike Srbije interventno je nešto učinjeno, međutim na dugoročnom planu, ovo što je već rečeno, nije završen taj ciklus. Javljam se iz tih razloga i tražim na neki način da Vlada preuzete obaveze, koje su na neki način odobrene od strane prethodne Vlade, uzme i izvrši u što kraćem roku, jer ovih dana, zahvaljujući velikom entuzijazmu, kako izvođača radova, tako i samih radnika u Preduzeću Namenska proizvodnja, bazični pogon za proizvodnju nitro celuloze je obnovljen, revitalizovan i sa umanjenim kapacitetom prilagođenim novim potrebama, pušten je ovih dana u rad. Međutim, to je samo jedna od, tako da kažem, tehnologija koje treba podići na lokaciji u Lučanima, iz razloga što je namenska porizvodnja u Lučanima jedna bitna karika u proizovdnji namenskih artikala za potrebe Vojske Jugoslavije i da ostali finalizeri u okviru vojnoprivrednog sektora ne mogu da rade bez te proizvodnje ili će biti orijentisani na uvoz. Znači, od te ogromne štete samo je deo štete nadomešten što se tiče privrede. Što se tiče društvenih objekata, društvenog standarda, tu smo nekako uspeli uz pomoć donatora, a pre svega bih pohvalio Švajcarsku humanitarnu organizaciju SDR, uz čiju pomoć smo uspeli da saniramo štete koje su nanete...
Gospodine Jokoviću, ako možete samo da se vratite na temu.
Evo odmah... dečijem vrtiću, školama, kao i domu zdravlja. Mi smo takođe pretrpeli ogromne štete i na privatnim objektima. Direkcija za obnovu zemlje preuzela je na sebe obavezu da izgradi osam porušenih kuća i rok je bio 5. decembar 99. godine. Do današnjeg dana su završene samo tri kuće, a ostalih pet nije završeno. One su u jednom stepenu gotovosti urađene, ali nedovoljno da bi se ljudi mogli useliti u te kuće. Takođe, Direkcija za obnovu zemlje je preuzela na sebe obavezu da izvrši sanaciju 18 značajno oštećenih kuća, međutim i taj posao još nije urađen. Zato apelujem na Vladu da te preuzete obaveze izvrši u narednom periodu. Takođe, postavlja se pitanje ratne štete. Mi moramo na neki način znati i utvrditi tačno kolika je ratna šteta. Imam utisak da se u zadnje vreme to prećutkuje. Mislim da je u našem interesu da utvrdimo kolika je ratna šteta, jer je ona po meni ogromna. Procene su različite. Direktna materijalna šteta se pominje od 35 - 36 milijardi dolara, a ide čak preko 150 milijardi. Mi moramo svetu reći kolika je ta šteta i mislim da po važećem zakonu, formirane su komisije po opštinama, rokovi su prošli, trebalo je iskazati tu štetu i niko za to ne pita i mislim da taj posao nije odrađen. Trebalo bi da zna ceo svet koliku je štetu NATO agresor naneo ovoj državi i neko bi to ipak morao da nadoknadi. Iz tih razloga predlažem da Vlada Republike Srbije pod hitno odobrena sredstva, koja su ranijim ekonomsko-socijalnim programima odobrena, doznači oštećenim firmama, da bi mogli da izvrše svoje obaveze i da vrate na posao ljude, radnike koji su ostali bez posla, da preuzmu obavezu direkcije, pošto ne znam da li direkcija uopšte postoji, da li radi, znači da preuzmu obavezu direkcije za započete radove, da se završe i da se konačno utvrdi tačan iznos ratne štete koja je naneta od strane NATO agresora našoj zemlji.
Reč ima narodni poslanik gospodin Ljubomir Kragović, a sledeći prijavljeni za diskusiju je gospodin Srboljub Živanović.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predsednik Republike je za vreme ratnog stanja doneo ovu uredbu, kojom je želeo da se reguliše za one zaposlene koji su privremeno ostali bez posla usled ratnih dejstava i ovde je taksativno nabrojano koja su to preduzeća najviše oštećena, zatim koja su sredstva pobrana, to nam je ministar izneo, ali nije zano ni cifre lepo da pročita i ostalo su nerealizovan iznos na računu dnevnice solidarnosti na dan 2. februara u iznosu od 2.172.345 dinara. Zatim, postoje neka potraživanja, neki krediti neke pozajmice koje treba vratiti. Ono što sam želeo najviše da ukažem ovde je problem koji niko ne pominje, a to je baš problem privrede Kosova i Metohije, jer svedoci smo da svi oni koji su postavljeni primaju platu, koji su na budžetu ili primaju platu iz budžetskih sredstava su koliko-toliko zbrinuti, bez obzira da li trenutno rade ili ne rade, ipak primaju određena novčana sredstva koja su neophodna za preživljavanje, odnosno za golu egzistenciju. S druge strane, imamo jedan veliki broj i to mnogo veći broj koji je zaposlen u privredi Kosova i Metohije, a znate da ne postoje nikakvi uslovi trenutano za rad i ti radnici nisu zbrinuti, pa sam želeo da ukažem da su sredstva ovim programom obezbeđivana baš za one koji su najugroženiji, a po meni trenutno najugroženiji su baš upravo ti radnici i te porodice koje su svoje prihode ostvarivali u privredi Kosova i Metohije, pa bih predložio nadležnom ministarstvu da sve ono što je preostalo od ovih dnevnica solidarnosti, što će se ubrati na ime povraćaja ili na ime kamata i dnevnica, da se delom plasira baš za potrebe ovih zaposlenih radnika u privredi Kosova i Metohije. Jer, bilo bi i nehumano i nesolidarno da se ova sredstva, kako je predviđeno zakonom, koriste za rešavanje viškova zaposlenih, budućih viškova, što znači onih viškova koji će se javiti nakon usvajanja Zakona o privatizaciji. Taj višak zaposlenih koji će se javiti posle usvajanja ovog zakona predlažem da se iz nekih drugih socijalnih programa rešava, a da sredstva koja su namenjena za, kako samo ime kaže, sredstva solidarnosti za najugroženije, za zaposlene koji ne mogu da obavljaju svoju funkciju, da se ta sredstva plasiraju radnicima koji su bili zaposleni u privredi Kosova i Metohije, a koji trenutno ne mogu da privređuju i da ostvare svoja prava. Jedan od poslanika je ovde izneo da ovim zakonom ujedno treba da se stavi tačka na neku istoriju koja više ne sme da se ponovi. Ne vidim kakva je to tačka. Ta istorija ne da se ponavlja, nego je i dalje aktuelna, u trendu je, i ne smemo da zaboravimo probleme koje imaju Srbi na Kosovu i Metohiji, ne smemo da zaboravimo probleme koje imaju Srbi na jugu Srbije. Svakodnevno dolazi do masakriranja i uništavanja, što znači da nema stavljanja nikakve tačke na istoriju, sve do onog momenta dok se okupatori sa teritorije Kosova i Metohije ne proteraju. Ovde se nameće još jedno pitanje. Ono što je veliki problem, što su mnogi ostali baš bez uslova za život, a to je usled ove agresije i usled svakodnevnih agresija, koje se dešavaju nad Srbima na Kosovu i Metohiji i nad Srbima na jugu Srbije, šta je sa temom ratne štete. Izgleda da je za našu vladu ratna šteta tabu tema, koju ne sme nikako ni da pomene. To bi bio jedini realan izvor prihoda, kojim bi se nadomestile muke i patnje svih onih koji su ostali kako bez posla, tako i bez svoje imovine. Toliko. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidite, u samom naslovu ovog zakona se vidi koliko je njegovo značenje, odnosno dnevnica solidarnosti. Sredstva ostvarena na ime dnevnica solidarnosti usmerena su na isplatu novčane naknade zaposlenima, obezbeđivanje kredita za rad u poljoprivredi, preuzimanje zaposlenih iz porušenih preduzeća u cilju vraćanja zaposlenih na radno mesto, isplatu garantovanih zarada, nabavku namirnica za zaposlene iz ratom razrušenih preduzeća, socijalno-humanitarne aktivnosti i pozajmice. Prvo što je DOS-ovska Vlada uradila ukinula je dnevnicu solidarnosti, jer su se navodno stvorili uslovi za veći boljitak, tako da se dnevnica solidarnosti mogla ukinuti. Verovatno se mislilo na velike donacije iz inostranstva. Međutim, njih nema. Sve što se započelo graditi i raditi u funkciji ovih izdvajanja je prekinuto. Ova vlast je predizbornim obećanjima koje je dala građanima prevarila birače, jer Vlada deklarativno i bez skupštinskog zasedanja ukida solidarnost. Taksu na TV preko brojila i dnevnice solidarnosti ukida na brzinu, verujući u donacije od 6 milijardi dolara, blokira sve projekte koji su bili predviđeni tim sredstvima da se ostvare. Verovatno bi Vlada nacionalnog jedinstva, kada se steknu uslovi, ukinula ovakav vid finansiranja u investicione poslove i u ove delatnosti. Sredstva za humanitarne aktivnosti uplaćivana su za stvaranje uslova za smeštaj i zbrinjavanje izbeglih, prognanihi raseljenih lica. Ova sredstva uplaćivana su opštinama, Komesarijatu za izbeglice, Crvenom krstu, boračko-invalidskim organizacijama i drugim socijalno-humanitarnim organizacijama i institucijama, a posebno humanitarnim organizacijama na Kosovu i Metohiji. Za 300.000 raseljenih lica sa Kosova i Metohije potrebno je obezbediti uslove za njihov život u ostalim delovima Srbije. Takođe je potrebno obezbediti 70% novčanih primanja od republičkog proseka za sve one koji su radili u kosovo-metohijskim preduzećima. Dame i gospodo, vidi se da je dnevnica solidarnosti, u prethodnom mom izlaganju to sam rekao, najviše bila namenjena izbeglicama i raseljenim licima. Potrebno je za ta prognana i raseljena lica obezbediti kakav-takav smeštaj i ishranu. Svima je teško, privreda ne radi, tako da su i građani Srbije postali socijalni slučajevi. Tako reći celokupno stanovništvo je na ivici bede i nemaštine. Sankcije zatvoriše mnoga preduzeća. Pojedinci u prethodnoj vlasti, kao i u ovoj novoj, imali su pravo na uvoz određenih sirovina, rezervnih delova, poljoprivrednih komponenata za stočnu hranu i oni su u vihoru sankcija i ratnog stanja profitirali i stvorili ogroman kapital. Nije mi jasno kako su oni mogli, a država te poslove nije mogla obavljati. Dame i gospodo, za preduzeća koja su imala najveća ratna razaranja, kao što su: "Zastava" Kragujevac, "Krušik" Valjevo, MIN Niš, "Milan Blagojević-Namenska" Lučani, "14. oktobar" Kruševac i druge, Vlada je donela posebne ekonomsko-socijalne programe njihove sanacije i zapošljavanja radnika. U ovim preduzećima je realizovan najveći broj programa i obezbeđeno je da veliki broj zaposlenih u tim preduzećima nastavi da radi. Ovim načinom Vlada DOS-a je priznala da je Vlada nacionalnog jedinstva, u cilju sprovođenja ekonomsko-socijalnog programa i sanacije ratne štete porušenih objekata koje su zlikovci NATO pakta uništili, uspela da izvrši revitalizaciju objekata i da ih vrati na upotrebu. Napomenuo bih još jednu neugodnu aktivnost ove vlade donošenjem Rezolucije o Kosovu. Svi smo je jednoglasno izglasali jer smo želeli da se ispoštuje Kumanovska deklaracija.
Molim vas, to nije tema, gospodine Živanoviću.
Molim vas, još samo jedan minut. Ali, kao i uvek, ova vlada je puna tajni, kao što je bila puna tajni čitavih 10 godina rada, tajni špijunaže za NATO zlikovce. Vršila je diverziju u privredi, pripremala paravojne formacije za preuzimanje i izvršenje državnog udara, kao što se to desilo 5. oktobra. To je izjavio i sam premijer Zoran Đinđić. Ona još od februara meseca priprema i zna za carinske punktove...
Gospodine Živanoviću, ograničili smo diskusiju na 5 minuta, a to nije tema dnevnog reda.
Evo, što sam jutros i saznao od čoveka koji od februara meseca radi na carini, ali dodatke koji su potrebni za njegov život i boravak na terenu od februara meseca još ih nije dobio. Sada uvode tablice za registraciju vozila slične bosansko-hercegovačkim tablicama, pripremaju Šiptari svoju vlast, a to se zove demokratija i patriotizam, prodaja i izdaja zemlje. Isti scenario je i sa jugom Srbije.
Reč ima narodni poslanik ... Izvolite. Ima reč narodni poslanik Aleksandar Vučić, kao predstavnik poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bi bilo loše da zbog građana Srbije neke stvari razjasnimo, kako neko ne bi stekao pogrešan utisak o donošenju ovog zakona i sa drugačijim uverenjem. Naime, Srpska radikalna stranka, odnosno njena poslanička grupa u Narodnoj skupštini, mnogo ranije je predlagala da se ide sa ukidanjem ovog zakona. Pre svega da bi država imala veću obavezu, a da bi se obaveze građana smanjile. Posebno zato što smo i na takav način, iako je to bilo jedino rešenje, uspeli da pokrijemo samo minimalne egzistencijalne potrebe onih koji su bili najugroženiji zločinačkom agresijom NATO pakta. Međutim, ono što danas objektivno predstavlja problem, ali tu se može razgovarati o nadležnostima, ali pošto u našoj zemlji sve na sebe, sve ingerencije i prerogative vlasti preuzima Vlada Republike Srbije, a ne fedralna vlada, onda nije zgoreg da o tome govorimo u ovom parlamentu. Reč je o tome kako bismo mogli da finansiramo sve socijalne potrebe naših građana, koji bi to način bio najbolji, šta bi to za ovu zemlju i za njene građane bilo najlakše, a da nam niko ne deli milostinju, i još da nam ne govori kako nam čini znatne usluge, kako nam mnogo pomaže itd. Naime, procena ratne štete, koju je NATO počinio na teritoriji SRJ, a najvećim delom je to na teritoriji Republike Srbije, bilo je nekoliko udara na teritorijuCrne Gore, dakle, jeste preko stotinu milijardi dolara. Pa neka bude i 50 milijardi dolara, neka bude njihova procena - 50 milijardi dolara. Sa 50 milijardi dolara mi kao zemlja možemo da oporavimo sve svoje privredne kapacitete, da još popravimo i podignemo ono što je porušeno od naše komunalne infrastrukture, da ne računamo ono što smo ranije uradili, a što vi niste ništa želeli da uradite, od kada ste na vlasti, dakle, uz sve to, mi bismo mogli sa tim da živimo najmanje 50 godina, da živimo dobro. E, sada se postavlja pitanje - zašto je neko, a govore nam stalno o socijalnim potrebama u rešavanju problema naših građana, zašto je neko povukao tužbu protiv NATO-a za ratnu odštetu na godinu dana, pred Međunarodnim sudom pravde u Hagu? Nije to Haški tribunal, to je ovaj drugi Međunarodni sud pravde u Hagu. Zašto je neko povukao tužbu protiv NATO pakta na godinu dana? To je učinio Goran Svilanović. Zašto? Zašto nismo tražili taj novac? Ovde ćemo da idemo da isporučujemo svakog Srbina, da bismo dobili 50 ili 60 miliona dolara.
Gospodine Vučić, molim vas da se vratite na temu.
Veoma precizno govorim o temi, veoma precizno, molim vas da me pažljivo slušate.
Ne bih rekla, molim vas da se vratite na temu.
Slušajte me pažljivo, pa ćete shvatiti, vrlo precizno govorim o temi. Mi smo to čak u jednom oglasu, u novom broju "Svedoka" objavili, moći ćete da vidite, gde smo rekli - Majk Tajson za jedan meč dobije 50 ili 60 miliona dolara. Mi ćemo za tih 50 ili 60 miliona dolara, koje opet nećemo dobiti, nego ćemo dobiti genetski modifikovanu sojinu sačmu, da uništimo kompletnu prehrambenu industriju u našoj zemlji. Za sve to moraćemo sve Srbe da isporučimo. Ali, gde je taj novac za socijalne potrebe, koji je potreban u ovom zakonu? On leži u ratnoj šteti. Mi moramo da naplatimo ono što je naše, da ne dobijamo ništa drugo, to je dovoljno da živimo dobro, to je dovoljno da imamo da sve troškove pokrijemo oko popravke, oko revitalizacije naše privrede i sve naše probleme da rešimo. U čijem je interesu da se to zaboravi, u čijem je interesu da nas više ne interesuje ta ratna šteta? Zašto se o tome ne govori, zašto se o tome ne piše, zašto mi ne tražimo ono što je naše? Ne tražimo ono što je tuđe. Nismo mi bombardovali Vašington, nismo mi bombardovali London, nismi uništili, ako hoćete, ni Stoun Hendž, nismo uništili ni kip slobode. Oni su ubijali našu decu, oni su rušili naše mostove, oni su rušili naše gradove, naše stambene objekte. Samo tražimo da nam to vrate, da nam to plate, ne treba njihova milostinja. Zašto država nema takvu vrstu inicijative? Ne treba nam njihova donatorska konferencija, koju će čas da imaju, čas neće daimaju, da li će da nam daju konsolidacioni kredit od milijardu, pa posle toga moramo da vratimo milijardu i sto. Odakle da vratimo, od tih milijardu i 900 miliona ćemo da platimo ono što smo im već dužni, tako da ulazimo u jedan krug dužničkog ropstva, i ništa više od svega toga. Zato mi smatramo da je veoma važno da se Vlada Republike Srbije po ovom pitanju odredi. Takođe bih rekao, kada neko govori o tim donacijama, o tome da će stalno stići, prvi put sam shvatio da je globalna prevara, a to je bilo po usvajanju saveznog budžeta. Kao savezni poslanici, dobili smo predlog saveznog budžeta, u kome smo videli da je potpora saveznom budžetu spolja, u donacijama, dakle budžetska potpora, svega 15 miliona maraka, planirana, znači, 460 miliona dinara. To je otprilike u to vreme bilo 15 miliona maraka, ako imate u vidu inflaciju, koja je bila već do sada 17,6% za ovu godinu, a koja će još biti veća. Onda će to biti mnogo manje, što je bezmalo ništa. O kakvim se spoljnim donacijama radi, da nije kao o ovima o kojima se govori, da Milan Panić, bez ijednog dinara, uzme najvažnije fabrike u Srbiji, je li tako? Bez ijednog dinara hoće da uzme najvažnije fabrike u Srbiji, najmoćnije, sve ono što nama pripada, ono što pripada nama i državi.
Gospodine Vučiću, niste li rekli na početku rada da nećete govoriti duže od pet minuta, a evo, sada je sedmi minut, a drugo, ne držite se ni teme, molim vas.
Upravo završavam, a teme se držim, i nije slučajno zašto se zbog toga i progoni Vuk Obradović. Ali hoću da vam kažem samo još ovo, dakle, to je ključno pitanje. Sve programe u socijalnoj sferi, mnoge programe u ekonomskoj sferi, možemo da napravimo da budu neuporedivo bolji i da svoje probleme rešimo time što ćemo da istaknemo otvoreno, bez straha od bilo koga - da li se to naša država plaši da kaže da smo bili protivpravno i zločinački bombardovani i da tražimo samo ono što je naše? Ništa nećemo njihovo, samo onoliko koliko vredi to što su nam rušili i to što su nam uništavali. Samo to da tražimo, mi ćemo izaći iz krize. Ako to ne budemo činili, ovde, u ovoj zemlji, nema toliko novca, nema toliko mogućnosti, a to da li će nam dati 50 ili 60 miliona u genetski modifikovanoj sojinoj sačmi, samo nam može doneti gore, može nam doneti lošije, a nikako bolje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo, predstavnik SRS, Aleksandar Vučić, je već objasnio i rekao da će srpski radikali glasati za prestanak važenja ovog zakona. Objasnio je da je zakon suspendovan prethodno nezakonitim aktom, Uredbom Vlade Republike Srbije, pa će donošenjem ovog zakona stvari biti vraćene na svoje mesto. U vreme kada je zakon donesen, bilo je teško onima koji su radili, koji su imali bilo kakav posao, da odvoje jednu dnevnicu za one radnike koji su bez posla ostali zbog ratnih dejstava. No, njima je bilo još teže, i to je bio jedini način da se koliko-toliko pomogne tim ljudima da prežive u ono vreme kada ni od kuda pomoći nije bilo. Mi ne verujemo da Vlada Republike Srbije može naći alternativna sredstva i da će ovim ljudima na takav način pomoći. Bilo bi možda najbolje da su građani u mogućnosti da se te dnevnice i dalje izdvajaju, međutim, očigledno je, posebno od 5. oktobra, da standard građana sve brže pada, potrošačka korpa je već 13.000 dinara, a prosečna plata 4.200, struja poskupela preko 100%, grejanje poskupljuje, evo, od 1. juna u Nišu će biti 120% skuplje centralno grejanje. Uvedeni su mnogi novi porezi i živi se sve teže i teže. Očigledno je potpuno da građani neće moći ovim sredstvima da pomognu onima kojima su ta sredstva veoma potrebna. Uz veliko žaljenje što se na drugi način ne mogu obezbediti ta sredstva, a uvažavajući činjenicu da građani zaista više nisu u mogućnosti da odvoje, oni koji rade, ni jedan jedini dinar, SRS će glasati za ovaj zakon. Moram da primetim, danas ste nešto mnogo mirni, ne dobacujete previše, verovatno glavni bukači nisu u sali.
Dajem reč narodnom poslaniku Stevanu Kesejiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona o prestanku važenja Zakona o sredstvima solidarnosti, kao što ste čuli od dosadašnjih predstavnika, poslanika SRS, biće usvojen, odnosno, glasaće i SRS za ovaj zakon, jer smatramo da zakoni koji su doneseni, odnosno uredbe koje su donesene, moraju se svesti u zakonske okvire, i to je jedan od razloga. Drugi razlog je takođe što smatramo da su dnevnice solidarnosti, koje su uvedene u vreme ratnih dejstava, bile nužda, da ne bi oni građani, koji su bili izloženi ratnoj agresiji od strane NATO zlikovaca, ostali bez osnovne egzistencije i da su građani, odnosno narod Srbije, prihvatili da plaćaju ovaj doprinos. Naravno da je bilo i negodovanja u vezi toga, jer su i sami teško preživljavali. Iz tih razloga SRS bi želela da tu odgovornost preuzme Vlada na sebe. Međutim, šta se u međuvremenu dogodilo? Ogroman broj građana koji je bio u to vreme pritisnut ovim materijalnim izdacima, sada je shvatio u stvari da ti izdaci nisu bili toliko teški, jer su dati od srca, za razliku od sadašnjih izdataka, a koje namenjuje DOS-ovska vlast. Teže im pada plaćanje lekova koji su drastično poskupeli, električne energije i svih ostalih osnovnih egzistencionalnih potreba. Dakle, kada govorimo o zakonu koji treba da prestane, a koji će osloboditi namete građanima, onda u svakom slučaju poslanici SRS će se uvek za to zalagati. Međutim, postavlja se jedno veoma važno pitanje: kada budemo ukinuli ovaj zakon, šta će se dogoditi? Odnosno, ne vidimo nijednu dobru namenu odnosno nijedan program kojim bi Vlada nadomestila ova sredstva, a znamo da je još veliki broj građana koji su oštećeni dejstvima NATO agresije i dalje bez posla. Takođe znamo da su veliki objekti i privredni subjekti van eksploatacija. Dakle, nisu još u mogućnosti da se vrate u prvobitno stanje proizvodnje, a koje je bilo pre NATO agresije. Vlada dakle nema programe za ovu vrstu građana, kojima je nužno da nađu sebi zaposlenje i nastave sa poslom u onim industrijskim objektima u kojima su do sada radili, a koja su ovde nabrojana a ne bi ih ponavljao. Takođe, ima u manjim mestima oštećenih objekata, pa se i tamo dešava isto kao i u "Zastavi", u Čačku u "Slobodi" itd, da se radnici nemaju gde vratiti, upravo zbog toga što su razorne bombe uništile fabrike u kojima su oni do sada radili. Takođe ovde, ovim zakonom, a iznošenjem predsednika poslaničke grupe DOS-a da će se staviti tačka na ovaj problem, smatramo da Vlada time amnestira ratne zločine NATO agresora, jer mi ne možemo da oprostimo sve ono što je NATO agresor učinio u Srbiji i što je napravio veliku materijalnu štetu i ljudsketragedije. Smatramo da bi Vlada u svom programu trebalo pre svega da se osloni na zahteve za ratnu štetu koju su ... (Predsedavajuća: Gospodine Kesejiću, vreme i tema.) ... okupatori naneli i time bi onda stavili tačku na sve ono što se događalo. Dakle, dnevnice solidarnosti mogu se očekivati i sada, kada je DOS-ovska vlast preuzela Srbiju u svoje ruke. Možemo očekivati da sledeća vlada raspiše dnevnice solidarnosti za štetu koju će DOS-ovska vlast izazvati.
Dajem reč narodnom poslaniku gospodinu Slobodanu Pavloviću, a sledeća prijavljena za diskusiju je narodni poslanik gospođa Gordana Pop-Lazić.
Gospođo Mićić, predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvažene koleginice i kolege, dozvolite mi da se i ja sa nekoliko rečenica uključim u raspravu u vezi sa ovim zakonom i da pre svega kažem, a pošto je bilo pitanja zašto će i opozicione stranke da glasaju za usvajanje ovog zakona, želim da kažem da poslanička grupa SPS će glasati kako je to i naš šef poslaničkog kluba rekao iz najmanje tri razloga. Prvo, SPS je učestvovala u prelaznoj Vladi Republike Srbije koja je ocenila opravdanost daljeg zadržavanja dnevnice solidarnosti. Pa, prema tome, iz tih razloga ne možemo reći da nismo u toj stvari učestvovali, a što bi rekao naš narod, što jeste jeste. Drugo, što je ovo de facto tehnički zakon, a to kako je sada jedan prethodnik rekao, kojim se sankcioniše ovo što već sada imamo. Treće, što po našoj proceni, a iz onoga što piše u obrazloženju zakona, zakon je u ptopunosti opravdao cilj i namenu njegovog uvođenja. To se najbolje vidi iz obrazloženja koje je dato na ove tri strane. Da podsetim, ono što inače piše i što se zna i vidi, dakle, da su sredstva ostvarena na ime dnevnica solidarnosti usmerena za ono za šta je i bilo namenjeno, za isplatu novčane naknade zaposlenima, zaobezbeđivanje rada u poljoprivredi, za preuzimanje zaposlenih u porušenim preduzećima, za sanaciju i revitalizaciju ratom porušenih preduzeća. A to sve u cilju vraćanja zaposlenih na radna mesta, pre svega, za isplatu garantovanih zarada, za nabavku namirnica za zaposlene, za ratom porušena preduzeća i socijalno-humanitarne aktivnosti. Da ponovim jedan podatak koji niko nije posebno apsotrofirao, a stoji da je po osnovu ekonomsko-socijalnog programa Vlade Republike Srbije zaposleno 76.000 radnika. To je izuzetno važna i velika cifra. A da ne pominjem za ova preduzeća koja su takođe data u obrazloženju, a gde su vršene intervencije u grupi "Zastava", i u "Krušiku" Valjevo, i u Nišu i u "Milanu Blagojeviću" u Lučanima, obzirom da je malopre kolega to govorio itd. Dakle, to je ono zbog čega ćemo mi podržati ovaj predlog, jer je, kao što sam rekao, opravdao ono zbog čega je i bio. Ono što sada mi treba da kažemo i ono što ću ja reći, Vlada Republike Srbije sada mora da preduzima mere u okviru svojih nadležnosti i ovlašćenja i da ne kažem, da ne budem možda maliciozan po nekima, pa da prozivam ono što je DOS u predizbornim kampanjama i obećavao građanima Srbije. A u vezi sa privrednim aktivnostima itd. Vlada Republike Srbije mora sada kroz redovne programe da povede brigu i da preduzima adekvatne mere i u smislu rešavanja pitanja nezaposlenosti i u smislu rešavanja pitanja izbeglica, da se stara i na ovim programima, da radi na programu sanacije objekata koji do sada nisu završeni, iako je program sanacije praktično okončan. Kao i da se razvojnim programom i programima unapređuje ekonomska situacija, poboljšava privredni milje i unapređuje privredna aktivnost i time pospešuje zapošljavanje, novo zapošljavanje, novi izlazak u dalje. Treba da predloži novi socijalni program, a to je ono što i ja poručujem ministru Milovanoviću, jer je već bilo reči kada se ukida nešto što je imalo pre svega takvu namenu, mora se ići sa pratećim, jer je to zakon, propis, mera ili program koji bi nadomesto ovo, da ne bi ispalo da smo misada presekli kao na panju, ovo je bilo i više nema, a novoga ničega nema. U tom smislu je taj deo koji se odnosi na reformski koji ovde fali i to se svakako mora u narednim aktivnostima Vlade dinamizirati. Poslednje što želim da kažem, pošto imam još minut vremena, a to je zbog toga, zbog ličnog obraza i zbog poslaničke grupe SPS-a. Prošli put sam govorio, a nema sada gospodina Jovanovića, ali svejedno tu ste vi. Rekao sam da ću na prvom narednom zasedanju, kada budemo tu stvar razmatrali doneti i pokazati kompletom Parlamentu još jedanput završni račun ekonomske posledice NATO bombardovanja, procena štete i sredstava potrebnih za ekonomsku rekonstrukciju Jugoslavije u redakciji Mlađana Dinkića, sada guvernera NBJ. U ovom završnom računu učestvuje čitav tim mnogih znanih ljudi, a među kojima su i visoki funkcioneri DOS-a Srboljub Antić, Aleksandar Denda, Mlađan Dinkić, Dragor Hiber itd. Ako je stvar u tome da se sumnja zašto mi to potenciramo, Vlada mora da nastavi te aktivnosti vezano za utvrđivanje ratne štete. Ovde imam vrlo precizno napisano ono što je inače poznato. To ne kažeSlobodan Pavlović, poslanik SPS-a, pa ima neke druge namere. Piše: "Nesumnjivo je da je agresijom na suverenu zemlju NATO pogazio mnoge odredbe međunarodnog prava. Međutim, tragično je što je žrtva u ovom slučaju bio čitav jedan narod i njegova budućnost. Porazna je činjenica da su NATO zemlje, čije su najveće tekovine demokratija i civilne institucije, odlučile da lekciju i političku poruku jednoj maloj evropskoj zemlji pošalju bombama i agresijom". (Predsedavajuća: Gospodine Pavloviću, sedmi minut.) U tabeli 1. stoji: "Ukupna šteta, direktna, od NATO bombardovanja: infrastruktura - 805.000.000; privredni objekti -2.884.000.000; neprivredni objekti -373.000.000; uništena prirodna bogatstva - 4.000.000.000; gubitak društvenog kapitala - 4.000.000.000; izgubljeni društveni proizvod koji nije rezultat destrukcije kapitala - 23.000.000.000. Ukupno 29,6 milijardi štete, direktne, koja je napisana u završnom računu, sa detaljnim obrazloženjima. Imam i kompletnu informaciju, koju je uradilo Ministarstvo građevina. (Predsedavajuća: Gospodine Pavloviću, izričem vam opomenu zbog prekoračenja vremena. Dva puta sam vas upozorila.) Neću vam dati priliku da me treći put opomenete. Dakle, tražimo da se naplati ratna šteta, a da se donacije javno predstave parlamentu, kolike su i za koje namene potrošene. Mislim da je to korektno.
Reč ima gospođa Gordana Pop - Lazić, a sledeći narodni poslanik, gospodin Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, da se podsetimo da je ovaj zakon u obliku uredbe, odnosno predsednik Republike je tada, u vreme rata, 5. maja doneo uredbu koja je posle pretočena u zakon, sa ovom sadržinom, u nameri da se sredstvima solidarnosti reše problemi viška zaposlenih i onih kojima su radne organizacije bile postradale tokom bombarodvanja. Ovde smo čuli Čedomira Jovanovića kako lamentira nad prošlošću i kaže da treba staviti tačku na sve to, da je to bilo preveliko opterećenje za naše zaposlene, bilo je negativnog odijuma u javnosti, javnost traži da se ovaj zakon ukine. To jednostavno nije tačno. Ako nešto krasi naš narod, onda je to osećaj solidarnosti u muci. U vreme rata, kada smo imali ogromne troškove, koje sam rat, po sebi, iziskuje, ovo je bio jedini način da se pomogne onima kojima je pomoć bila potrebna. Međutim, treba reći da je plata svakog zaposlenog bila progresivno opterećena dnevnicom solidarnosti i da nisu svi jednako morali da odvajaju od svojih plata za ove namene. Da li ćemo se naći u ovakvoj situaciji ili nećemo, to je nešto što mi ne možemo unapred da znamo, jer se nismo svojom voljom ni tada 24. marta našli u takvoj situaciji. Stvarno je bespredmetno da o tome neko ovde raspravlja, u bob ne možemo da gledamo. To uglavnom zavisi od volje drugih, a ne od naše volje. Da se mi pitamo, sigurno ne bismo sebe dovodili u ovakvu sitauciju. Moram da napomenem da je poslanički klub SRS-a predložio ukidanje ovog zakona još u prethodnom sazivu Skupštine i da je ta tačka dnevnog reda uvršćena u dnevni red poslednje sednice Skupštine u prethodnom sazivu, ali da nije došla na red za raspravu, i da je Skupština nakon toga raspuštena. Mi smo smatrali da teret treba prebaciti sa naših građana na one koji su štetu napravili, odnosno na one koji su dužni da nam ratnu štetu plate. To je bio razlog zbog koga smo tražili ukidanje ovog zakona. Sada smatramo da zakon treba ukinuti, ali da se ratne štete nikako ne treba odricati. Zaista osuđujemo Ministarstvo inostranih poslova i Saveznu vladu i neke iz Republičke vlade, kojiapsolutno ništa ne čine da se ta ratna šteta naplati. Niko nema pravo da se nje odrekne, a to što Goran Svilanović, kao neko ko je sam sebi dao za pravo da na godinu dana odloži traženje naplate ratne štete od Međunarodnog suda pravde u Hagu, je sramota za ovaj narod. (Predsedavajuća: Gospođo Pop Lazić, nije tema dnevnog reda ratna šteta. Molim vas da se vratite na temu.) Uopšte, Ministarstvo inostranih poslova je došlo u ruke očigledno srbomrzaca koji ne rade u interesu ove države i ovog naroda.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Petar Jojić, a sledeći je narodni poslanik, gospodin Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, vama je svima dobro poznato da je bilo dovoljno opravdanja da se uvedu dnevnice solidarnosti, kako bi se pomoglo onim radnicima i onim kategorijama naših građana koji su bez naše krivice ostali bez sredstava za egzistenciju. Da napomenem, a svima vama je dobro poznato, hiljade žrtava koje su pale, a osim toga je hiljade objekata srušeno i da je na njima načinjena velika šteta. Međutim, nezadovoljan sam obrazloženjem predlgača zakona koji ističe, između ostalog, samo nekoliko preduzeća koja su oštećena, kao što su: grupa "Zastava" Kragujevac, "Krušik" Valjevo, MIN Niš, "Milan Blagojević Namenska" Lučani, "14. oktobar" Kruševac i drugo. Međutim, podsetio bih samo na grad Pančevo, koji je pretrpeo ogromne štete, a koje su našim građanima i vama, dame i gospodo narodni poslanici, veoma dobro poznate. Stradala je "Azotara" u Pančevu, stradala je "Petrohemija", stradala je"Rafinerija", stradala je "Lola", "Utva" - Fabrika aviona, koja je prva bila bombardovana 24. marta u 8,15 časova, i veliki broj radnika je u dužem vremenskom periodu ostao bez posla, a još uvekjedan broj nezaposlenih trpi posledice i prima znatno manje zarade, ne svojom krivicom, nego krivicom neprijatalja koji je našoj zamlji naneo ogromna razaranja i velike materijalne štete. Kao što se vidi, bilo je neophodno potrebno da se ove dnevnice uvedu, i ono što je jako važno, treba istaći da su naši građani, radnici, penzioneri i svi drugi koji su ostvarivali primanja i mogli da odvoje da pomognu stradalima i onima kojima je pomoć bila neophodna, pritekli u pomoć i da se nisu u tome ustezali i nisu se tome protivili. Međutim, u obrazloženju predlagača nema preciznih podataka, koji su to programi, za koju granu ili za koju firmu, za koju fabriku, precizno sačinjeni i sadržaj tih programa, kolika su sredstva neophodno potrebna za sanaciju ili za nastavak pomoći preduzećima i za nastavak pomoći isplate i obezbeđivanja ličnih primanja onim radnicima kojima je i dalje ova pomoć neophodna. Mišljenja sam da je predlagač trebalo u obrazloženju da naznači tačno kojim programima, na koji način, u kojim iznosima i iz kojih sredstava bi se dalje nastavilo obezbeđivanje sredstava onima kojima je neophodno za praćenje i za pomoć najugroženijima, koji su, kao što sam rekao, dovedeni u takvu situaciju bez ikakve svoje krivice. Vlada Republike Srbije ima veliku odgovornost i veliku obavezu da obezbedi sredstva, da iznađe programe, da ih konkretizuje i da ih objavi. Na taj način će se pokazati da je Vlada spremna i da je učinila sve da se radnicima učini pomoć i da im se obezbedi egzistencija. Inače, ovako samo naznačiti paušalno, nije dovoljno. Treba precizno, opširno, naznačiti iz čega bi se moglo videti koliko sredstava, kojoj firmi, kojoj grani u ovom trenutku treba. Zbog toga je Vlada na ispitu da i dalje obezbeđuje sredstva za ove kategorije. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a sledeći prijavljeni za diskusiju je Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, solidarnost je bila i život našeg naroda kroz istoriju. Ona je bila uslov našeg opstanka i kako je jednom rečeno da nas je pesma održala, pre bih mogao da kažem da nas je solidarnost održala. To je naš narod pokazao i posle NATO agresije od 78 dana. Ta brutalna agresija koja je nanela ogromnu štetu, materijalnu i nematerijalnu, štetu u duši koja će trajati sigurno decenijama, bila je jedno vreme nadoknađivana solidarnošću svih naših građana. Sada je došla situacija da se oslobode građani toga humanog nameta i da Vlada preuzme odgovornost za dalju nadoknadu i za solidarno isplaćivanje ljudima koji su ostali bez posla i bez svojih kuća. Sada se tu postavlja pitanje, ko je u stvari na neki način odgovoran i ko to treba da bude nosilac nadoknade svim onim ljudima kojima je takva nehumanost naneta. Kada je Gizel, austrijski poslanik doneo ultimatum austrijske vlade, Nikola Pašić je bio na predizbornoj kampanji u Krajini, primio ga je Lazar Paču i posle 24 sata srpska vlada je dala odgovor. Do danas se smatra da je to možda najbolji odgovor koji je ikada dat u diplomatiji. Srpska vlada je u tom odgovoru odbila odgovornost za sarajevski atentat, prihvatila delove ultimatuma, ali odbila sve ono što je ispod nacionalne časti i što je ispod onoga što se smatra zanacionalnu ili državnu nezavisnost. Na taj način je srpska vlada na leđa Austrije prebacila odgovornost za rat i nabacila odgovornost za ratnu štetu i sve ono što sledi posle rata, kada dođe mir. Šta smo mi, danas sa ovom vladom, u toj diplomatiji dobili, kada je u pitanju odgovornost za NATO agresiju koja je trajala 78 dana. Dobijamo sve više amnestiranje toga i dobijamo da će iz donacija, iz milostinje ili iz nečega, što nema blage veze sa ratnom štetom, biti nadoknađivan deo, onaj deo, ono zlo što je nanetno našim ljudima i čitavoj državi. Ne možemo da zaboravimo tu brutalnost agresije, ne možemo da zaboravimo da je samo četiri milijarde 172 miliona dolara šteta u ekologiji, kada su protiv nas izvršili ekocid, kada je gađana hemijska industrija, kada je korišćena municija sa osiromašenim uranijumom, kada je u samo jednoj noći gorelo i nebo i zemlja u Pančevu...
Molim vas da se vratite na temu.
Da su tri hemijske fabrike u isto vreme gađane. Tema je šteta, koja je prouzrokovala da se donese Zakon o solidarnosti, a da nije bilo te štete, ne bi bilo ni ovog zakona. ...
Tema je ipak zakon, gospodine Blažiću.
Jedno sa drugim je jako povezano. Jako je povezano, gospođo, ako vi to ne znate, to je strašno povezano, jedno je uzrok, a drugo je posledica. Mi govorimo o jednoj posledici koja je trajala i koju sada skidamo sa dnevnog reda skidanjem ovog zakona. Kako da ne govorim o uzroku kada je taj uzrok bio uslov da bude zakon, a i uslov je da se skine zakon. Prema tome, nemojte stalno pokušavate da na neki način ili da ovim amnestirate NATO pakt od svega onoga što se događalo. Mogu da nastavim?
Možete, ali, naravno, da se držite teme dnevnog reda.
Apsolutno, bar se nadam da sam se sve ovo vreme držao teme.
A i vreme će uskoro da vam istekne, peti je minut.
Prema tome, nastaviću da govorim o tim posledicama koje su bile i koje su izazvale ovo što nam se dešavalo. Moram da kažem još jednu stvar, a to je ta pravednost, koja je povezana i sa skidanjem ovog zakona, jer pravednost je ono što imamo, što je vlast nas samih, što nosimo u sebi, što nam nijedna sila ne može nijednim ratom ubiti. Ta pravednost upravo treba da bude vodilja ove diplomatije, koja treba da obezbedi na prvom mestu, da zahteva i traži, pre svega da se nadoknadom ratne štete, ova solidarnost dalje nadoknađuje i plaća. Svaka druga opcija je izbegavanje toga, svaka druga opcija je amnestiranje NATO zlikovaca za ono što su uradili, svaka druga opcija je nepravda. Prema tome, ovaj zakon, u svakom slučaju, ono što smo mi radikali govorili, treba skinuti sa leđa građana, ali treba natovariti na leđa onih koji su ga na kraju krajeva i izazvali, a ne da nam se sa nekoliko miliona donacija, humanitarnih, sada oslobode za svo zlo koje su ovom narodu naneli.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a sledeći prijavljeni je Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas ćemo ukinuti Zakon o sredstvima solidarnosti za zaposlene koji su privremeno ostali bez posla usled ratnih dejstava. Teško je o jednom zakonu, koji je bio jedino moguće rešenje, govoriti kao o nečemu što je dobro. Znate, kada imate samo jedno rešenje, onda ga donosite, bez obzira na to da li je dobro ili ne, jer drugog nema. Nikako ne može da se o ovom zakonu govori, kao o nečemu što je bilo loše. Zemlja je napadnuta brutalno od strane mnogo jačeg neprijatelja. Fabrike su ostajale bez prostora, krova, mašina, instalacija, infrastrukture, gradovi su ostajali bez fabrika i bez hranioca, a država je morala da reaguje na neki način. Morala, zato što je tog 24. marta, kada su prvi put zajaukale sirene, otpočela u stvari kampanja DOS-a za izbore koji su posle toga održani. Mi smo, solidarnošću svih građana Srbije uspeli. Da, naravno, o tome nam je potreban jedan jasniji izveštaj, sada kada je promenjena vlast, čisto o utrošku sredstava nam je potreban jedan čist nedvosmisleno jasan izveštaj, ali mi smo uspevali da održimo u pogonu i ono, da ulijemo veru u život i onima koji su videli da sve ono što su godinama izgrađivali, nestaje pred njihovim očima. Za vreme rata ta obaveza je nastala uredbom predsednika, mada je mogla i Skupština da se sazove, odnosno Skupština je trebalo da bude u stalnom zasedanju, a posle rata smo tu uredbu ukinuli i odmah je pretočili u zakon, čija je funkcija izgradnja vitalnih objekata, dovođenje fabrika u kakve - takve normalne uslove, očigledno prestala, i mi smo se bunili da Direkcija za obnovu gradi stanove koje naplaćuje od građana sredstvima solidarnosti. Zato smo podneli predlog da se ovaj zakon ukine još krajem prošle godine. Šteta što ga i ona skupština u onom sazivu nije ukinula, ali dobro, došli smo do dana današnjeg kada ukidamo Zakon, a sredstva će nam i dalje trebati. I onda se postavlja jasno pitanje - odakle sredstva? Nije sve obnovljeno, nije sve vraćeno u funkciju, krivac se zna. Krivac je vaš saradnik, a našoj vojsci sada nalogodavac, NATO pakt, i vi morate da raščistite u svojim glavama, a ne samo da se gledate kao da govorim nešto što ne znam, kao da govorim nešto iz mržnje prema vama. Vi morate, kao ljudi koji vode državu da raščistite sa tim može li ova država da opstane pod teretom ratne štete od možda i čitavih 100 milijardi dolara, a da za tu ratnu štetu ne ispostavlja račun, nego da još dodatno opterećuje svoje građane ponižavanjima tako što će najviši državni funkcioneri ići na noge komandantima, koji su tako bezdušno srušili u Srbiji sve što su mogli ili ih ovde primati sa najvišim državnim počastima, baš kao da nemaju nikakvu krivicu za sve ono što nam se desilo. Najlakše je sada javiti NATO paktu - evo, ukinuli smo još jedan trag o tome da ste nas srušili, da ste nas ubijali da ste nas uništavali, ali nama treba fabrika automobila u stanju u kome je bila pre agresije. Nama trebaju rafinerije u stanju u kome su bile pre agresije, nama treba "Milan Blagojević" u stanju u kojem je bio pre agresije, "Krušik", "Sloboda", Pančevačka industrija, nama sve to treba u stanju u kojem je bilo pre agresije, a zna se ko je dužan da vrati u stanje u kojem je bilo pre agresije. Živote naše dece ne može da vrati, ali zato može da nam vrati infrastrukturu. Tebe baba ništa nisma pitao. Govorim o životima naše dece, ti se usuđuješ sada da mi dobacuješ, a neki si lekar. Ako mogu živote da vrate, a ne mogu, ko je ostao bez deteta, ostao je, moraju da nam plate ratnu štetu, i zločin je i odgovaraće svako onaj ko im to oprosti. Niko nije na vlasti večito. Sada će pojedinci iz vlasti odgovarati za mnogo toga što im se prišiva i što su krivi i što nisu krivi, a ja vam evo sada, danas govorim za ovom govornicom: onaj ko NATO paktu oprosti ratnu štetu odgovaraće pred narodom. Onog časa kad izgubite izbore, a to znači do kraja ove godine.
Gospodine Nikoliću, upozoravam vas na vreme i temu, nije suđenje NATO paktu tema.
Da nije bilo NATO pakta ne bi bilo ovog zakona, draga moja gospođo, ovaj zakon bi bio nepotreban. Da nije bilo NATO pakta, nama ne bi trebalo ni dinar humanitarne pomoći. To su krokodilske suze da vas neko razruši, potpuno uništi i dotera dva kamiona lekova da vas posle toga leči. I dotera gips da uvijamo njime svoje rane, a taj gips ne steže ni posle 5 dana i na njemu je datum proizvodnje 1947. godina. Znači, glasaćemo za prestanak važenja zakona, ali vas pitamo sada kako ćete nadomestiti ta sredstva i pitamo vas sada koliko će se vas obrukati time što ćete za ovom ili nekom drugom govornicom amnestirati NATO pakt od onga što je radio Srbiji. Od tog ponašanja većeg zločina nema.
Za reč se javio ministar za rad i zapošljavanje, gospodin Dragan Milovanović. Izvolite.
Šta narod misli o DOS-u, to je pokazao na izborima kada je dao dvotrećinsku većinu u ovom parlamentu, a šta se dešava sa dnevnicama solidarnosti, to mnogi u ovoj zemlji znaju. Normalno da je taj zakon o dnevnicama solidarnosti imao svoju svrhu i opravdanost i najveći deo tih sredstava je korišćen za ono za šta je bio namenjen. Međutim, kao što sve čega se doticala ta tzv. Vlada narodnog jedinstva, tako je i dnevnice solidarnosti isprljala, jer ljudi koji su vodili tu Vladu i nisu bili čisti, pa su tako ti ljudi ta sredstva, te dnevnice solidarnosti koristili za razne druge namene, a ne za ono za šta je bilo namenjeno. Pošto je ovde baš reč o "Zastavi" i Kragujevcu, gospodin Nikolić se stalno vezuje za te velike firme, imam ovde jedan papir gde se vide da je ta "Zastava" iz sredstava solidarnosti baš dotirala SRS, a potpisala je gospođa Gordana Pop - Lazić. Radi se o sumi tačno 127.600 dinara. Nije samo ona, i neke druge partije su se na taj način dotirale, a i mnoge druge stvari su se još radile od dnevnica solidarnosti. Primer je opet ta "Zastava". Kada su kupovane namirnice za radnike u "Zastavi" netragom je nestalo 300 hiljada litara jestivog ulja. To sam morao da kažem samo zbog toga što se ovde lamentira na tom zakonu i na tome kako su predstavnici DOS-a krivi za sve. Moram još jednom, kada gospodin dobacuje ovde, da kažem, pošto sam bio predsednik Asocijacije slobodnih i nezavisnih sindikata, da jedini sindikat koji nije tražio da se ukinu dnevnice solidarnosti je bila Asocijacija slobodnih i nezavinsih sindikata, jer je smatrala da je to dobar potez, začuđujuće dobar potez bivše Vlade narodnog jedinstva.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić i on je poslednji prijavljeni kandidat za diskusiju po ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije mi jasno kako to gospodin ministar tako brzo menja svoje mišljenje. Čas je za jedan zakon, čas je protiv njega, pa ga još i ukida. Činjenica da ovim zakonom DOS-ova vlada razdvaja grđane u dva reda: na one koji treba i one koji ne treba da žive. Kada je gospodin ministar prilokom svog ekspozea obrazlagao, rekao nam je gde su sredstva utoršena, spomenuo je tu i neke zloupotrebe, ali imajući u vidu kolika su sredstva bila u pitanju, te zloupotrebe, ako ih je i bilo, nisu nešto značajne. Jedino što se može prigovoriti ovom zakonu jeste ta činjenica da je on bio jedno opterećenje za građane i to je jedini razlog zbog koga taj zakon treba da bude ukinut. Međutim, sada se postavlja jedno drugo pitanje, šta je sa radnicima koji nisu ostali zbirnuti. Gospodine ministre, hoće li vaše ministarstvo da se brine onjima, a ako kažete da hoće mogu unapred da vam kažem da je to nemoguće iz razloga što će još veći broj radnika koji će vama pasti na teret zbog agresije DOS-ovih poreskih zakona opteretiti vaše ministarstvo i vaš budžet. Jedini način da se ovi radnici zbrinu, a to je stav SRS i njene poslaničke grupe, jeste da se naplati ratna šteta. Sa tim razlogom rešili bi se ti problemi i uzroci donošenja jednog ovakvog zakona, ali mene čudi sada raspoloženje u ovoj vladi i kako ona naplaćuje tu ratnu štetu. Umesto da se zalaže za naplatu, odlaže zahteve za naplatu na godinu dana ili više. Drugo, umanjuje pravnu osnovu da Jugoslavija i Srbija ikada naplate ratnu štetu. Pojedini ministri iz ove vlade se izuzetno zalažu za isporučenje Srba Hagu, pa čak i hapse neke naše političare, da ne kažem bivše predsednike SRJ, za tričavih 50 miliona dolara. Sa tim parama koje dobijaju hapšenjem naših političara i ponižavanjem čitave jedne zemlje, ne može da se platiti, gospodo, ni jedan jedini dan troškova koje je NATO imao prilikom agresije. Ni jedan jedini dan. Samo isporučivanje Srba Hagu umanjuje pravni osnov. Jer, tamo nemamo mogućnosti ...
Gospodine Arsiću, molim Vas da se vratite na temu.
Pa, o temi i pričam, kako zbrinuti te radnike, ukidamo zakon. Znači, umanjuje se pravni osnov, jer ti ljudi nemaju nikakvu pravnu mogućnost da se odbrane pred tim sudom. Istovremeno, dajemo amnestiju svim političarima koji su učestvovali u ovoj agresiji i čije su ruke i savest dobro umrljane srpskom krvlju. Umesto da njih kažnjavamo, mi kažnjavamo naše građane, a oni kada dođu ovde, sačekujemo ih sa crvenim tepihom i najvišim vojnim počastima.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Dragan Vukšić
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, nisam mislio da ću danas izlaziti za govornicu, ali sam očekivao i da neće mnogo govoriti pojedinci, koji su se na početku deklarisali o ovom zakonu kao o tehničkom zakonu i najavili takođe da neće diskutovati, da će to biti relativno kratka rasprava. Mislio sam - ako će biti kratka rasprava, da će biti konstruktivna i da ćemo danas, kada govorimo o solidarnosti, bez obzira sa koje strane posmatrali tu etičku kategoriju, da ćemo se držati nekihprincipa i da ćemo možda, na trenutak, prevazići sebe, biti iznad samih sebe, bar neki od nas, i imati nekog osnovnog dostojanstva. Pošto to nije slučaj, onda mi dozvolite da se kratko osvrnem više na dosadašnje diskusije nego na sam zahtev, jer se zakonom faktički reguliše ono što je uredbom već regulisano. Želim samo da vas podsetim da me je diskusija pojedinih ljudi ovde, pojedinih narodnih poslanika, ponovo podsetila na onu narodnu "Sve je merljivo, samo je ljudska glupost i ljudski bezobrazluk nemerljiv". Danas smo to videli na delu. Onako kako pojedinci diskutuju o žrtvama i kako prilaze tom problemu to jasno potvrđuje. Bilo bi za njih bolje da su se uzdržali od diskusije, jer to što su oni govorili govori o njima. Uveren sam da će narod, birači, ljudi koji posmatraju šta se dešava u ovom domu, to razumeti. Drugo, sve ono što se desilo oko Kosova, u vezi sa Kosovom i na Kosovu, je civilizacijska sramota, podjednako za Zapad, a posebno u liku SAD i NATO, kao i za režim Slobodana Miloševića. Kako ćemo mi izaći na kraj sa Zapadom, sa SAD-om, sa NATO-om, to ćemo videti. Kako smo izlazili do sada, to smo videli. Ali, mi smo ovde da bismo pozvali na odgovornost one koji su u tome učestvovali i koji su doveli do toga da se desi sa Kosovom, u vezi sa Kosovom i na Kosovu, oko Kosova, ono što se desilo. Neki od njih sede i ovde u ovoj sali i nalaze se u ulozi narodnih poslanika. Meni je žao zbog toga što je to tako.
Gospodine Vukšić, molim Vas da se vratite na temu.
Treće, ovde se postavilo jedno pitanje - da li je do ovoga što se desilo na Kosovu, oko Kosova i u vezi sa Kosovom, moralo da dođe. Jedan narodni poslanik je ustvrdio da je to tako moralo da bude. Želim da budem veoma jasan, ukratko, jednom, drugi put, treći put i po stoti put - do toga nije smelo i nije moralo da dođe. Nadam se da ćemo mi tu temu uskoro postaviti na dnevni red i da se više neće desiti da nas oni koji su do toga doveli proglašavaju za NATO izdajnike, plaćenike i sve ostalo. Dok se to ne desi, mi ćemo slušati ovakve diskusije u Narodnoj skupštini. I, poslednje, postavlja se pitanje - da li će do nečeg sličnog ponovo doći. Toplo se nadam da do toga više nikada neće doći i da se narod i država više nikada neće naći u sličnoj ili ovakvoj situaciji. Lično, kao narodni poslanik, kao čovek, učiniću sve da do toga ne dođe. Ali, nisam siguran da do toga neće doći i da se ne bi ponovilo ako ponovo budu na vlasti kvazilevičari, otpaci i ostaci od komunista, neki borci za srpska prava i srpske nacionalne interese - do poslednjeg Srbina, neki dobrovoljni davaoci tuđe krvi i ako vam se još pridruže demokrate sa Ravne Gore, oni što sada, juče su ili prekjuče, isukuju noževe na Ravnoj Gori, onda će do toga sigurno da dođe. Uveren sam da to naš narod razume. Hvala.
Po Poslovniku, ima reč gospodin Baralić.
Ukazujem na član 95. Molim da se Narodna skupština izjasni o povredi člana 101. pretposlednjeg stava. Narodni poslanik, gospodin Vukšić, govoreći ovde rekao je da je ljudska glupost nemerljiva i na taj način je uvredio ministra Milovanovića. Molim vas da se o tome Skupština izjasni.
Gospodine Baraliću, izričem Vam opomenu zbog uvrede koju ste naneli ministru. Zloupotrebili ste govornicu da bi to izvršili, javili se za reč - po Poslovniku. Reč ima narodni poslanik gospodin Vučić, kao predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista se zanimljive stvari događaju u sali za sednice Narodne skupštine. Dozvolićete mi da izrazim protest zbog ponašanja predsedavajućeg, jer je izrekla opomenu malopre poslaniku Baraliću, a ni reč nije rekla poslaniku Vukšiću, koji je 6 minuta pričao, a nijednom jedinom rečju ni izbliza nije govorio o zakonu koji je na dnevnom redu...
Niste ni vi, a njega sam upozorila na temu, gospodine Vučiću.
... A izrekla je opomenu poslaniku koji se isključivo pozvao na njegove reči, ponovio isto ono što je on rekao. A ni reč niste rekli kada je govorio o ljudskoj gluposti i bezobrazluku. Ali, to je izjava sa kojom se slažem. To je tačno gospodine Vukšiću. Nemerljiva je i bezgranična ljudska glupost i ljudski bezobrazluk. U to nema sumnje. Sve ono što ste demonstrirali sa ove govornice, upravo je najbolji primer. A, što se tiče ovog zakona i onoga o čemu smo govorili, gospodin Vukšić, tzv. dejtonski, nam je ukazao - pošto je on bio jedan od onih koji su savetovali Slobodana Miloševića, nemojte da se čudite gospodine Ivkoviću, što je ovako prošao Slobodan Milošević, ovakvi su bili oko njega, oni su ga savetovali i nije čudo što se nalazi tamo gde se nalazi kako nije kriv NATO, nego su krivi neki drugi. Prelazim na zakon, da se više ne sekirate, jer ne daj bože da smo mi govorili 5 minuta o onome o čemu je govorio gospodin Vukšić, već bismo bili na putu za Prokuplje, Prijepolje. Ko zna gde biste nas sve izbacili. Dakle, što se tiče same NATO odgovornosti, zbog čega je donet Zakon o sredstvima solidarnosti, čini nam se da kada neko izvrši takav zločin, za zaločin nema nikakvog opravdanja. Ne možete, sve i da postoji, da fiktivno uzmemo određenu stvar, da sam vas uvredio, a da viposle toga uzmete i ubijete i mene i celu porodicu, to bi bio ne samo neadekvatan odgovor, ne prekomerna upotreba sile, već zločin. A, ovde čak nije bilo ni toga. Nismo mi želeli da uzmemo i sačuvamo Kaliforniju, Teksas ili Arizonu u Americi, već je naša namera samo bila da Kosovo i Metohija budu u Srbiji i ništa više od svega toga. Da se ne dozvoli svakodnevno ubijanje Srba. Da se, naravno, država obračuna sa teroristima. Samo zbog toga, i ništa više. I, samo zbog toga i ni zbog čega više NATO pakt je bombardovao ovu zemlju, ubijao naše ljude, rušio našu infrastrukturu i uništavao sve što je stigao. To je ključni razlog. To je suština. A, šta mi imamo posle svega i kakve sve probleme posle svega toga. Ključni problem je kako da se naplati ratna šteta i kako da dobijemo ratnu odštetu. Umesto da se dogovaramo, da vidimokoji su najbolji mogući načini, na koje sve načine možemo da izdejstvujemo taj novac, gde sve da tražimo, kako sve to da dokazujemo, tu se radi o ogromnom novcu, tu se radi o stotinama milijardi maraka, to je nešto zbog čega može i od čega ova država može, ne samo da preživljava, već dobro da živi i da ulaže u svoju budućnost, a mi se toga odričemo i onda ćemo još da optužujemo Srbe, da su krivi za to što su američke bombe padale na njih, ne bi li vam dozvolilii dali agreman da budete ambasador u Švajcarskoj, ili u nekoj drugoj zemlji. A neće sada da vam ga daju, jer ste sarađivali sa Slobodanom Miloševićem, bili tamo aktivni u vojnoj službi itd. pa sada je potrebno, da biste im se dodvorili na takav način, potrebno je da što više napadate sopstveni narod, sopstvenu vojsku, rukovodstvo Srbije i SRJ itd. To nije ni moralno, u krajnjoj liniji, i zato mislim da, kada usvojimo ovaj zakon, i predlažem Vladi Republike Srbije, da razmotri to i da poslanička većina u Narodnoj skupštini razmotri ono što je važno, ono što je zaista od vitalnog značaja - kako možemo da dobijemo novac, naš novac, ono što nama pripada, a to je novac od ratne štete.
Gospodine Vučiću, molim vas da se vratite na temu, i već ste pričali o tome u prva dva javljanja.
Stvarno ne mogu da verujem, pričam o novcu, koji treba da dobijemo, i ništa drugo.
Ali, kakve to veze sada ima sa ovim predlogom zakona?
Pa jeste li vi čitali to?
To je posebna tema, gospodine Vučiću.
Pa niste vi čitali Predlog ovog zakona, ali nije važno, završavam, u krajnjoj liniji. Samo da se to vidi, to je mnogo važnije pitanje, ako hoćete, čak i od pitanja sukcesije, kome smo takođe pogrešno pristupili, mnogo važnije pitanje, jer tu leži naš spas, a ne u njihovoj navodnoj pomoći i navodnoj milostinji, jer, ukoliko nam plate ono što su nam objektivno dužni, ne treba ni pomoć, ni milostinja. Ovo je naše i ne tražimo ono što je njihovo. Ništa drugo nam nije potrebno. Hvala vam.
Samo da znate da je narodni poslanik Dragan Vukšić opomenut u četvrtom minutu i možete to da proverite. Reč ima, po Poslovniku, narodni poslanik Baralić [[Poslanik Vukšić traži repliku.]] Sačekajte prvo po Poslovniku, pa ćete dobiti reč.
Nema replike na reklamiranje Poslovnika, sigurno nema replike. Gospodo narodni poslanici, oni koji su bili u vrtiću znaju da se decu, koja su imala ponašanje kao naša uvažena predsedavajuća, deca su zvala ukoljice, tako se zovu ti ljudi. Povređena je odredba člana 101. Poslovnika. Ja ću pročitati ceo član: "Opomena se izriče narodnom poslaniku, koji je prišao govornici bez dozvole predsednika Narodne skupštine (to nisam učinio), koji govori pre nego što je zatražio reč (reč sam dobio), koji, i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine, govori o pitanju koje nije na dnevnom redu (reklamirao sam Poslovnik), ako prekida govornika u izlaganju, ili dobacuje, odnosno ometa govornika, ili na drugi način ugrožava slobodu govora (to nisam činio, mada su to drugi činili prema ovoj govornici, odnosno meni), ako iznosi činjenice i ocene koje se odnose na privatni život drugih lica (to nisam činio), ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze (to nisam činio, citirao sam nešto što je rekao prethodni diskutant), ako drugim postupcima narušava red na sednici, ili postupa protivno odredbama Poslovnika (to nisam učinio). U više navrata, nekoliko narodnih poslanika je sa nedovoljnim osećajem za meru govorilo o ministru, gospodinu Milovanoviću. Dva puta sam, govoreći za ovom govornicom, vrlo korektno govorio o gospodinu Milovanoviću. To može da potvrdi i gospodin Milovanović. Gospodin ministar je neposredno govorio, pre gospodina Vukšića, koji je rekao je da je ljudska glupost nemerljiva. Ja sam rekao da je na taj način gospodin Vukšić uvredio gospodina ministra. Niti sam mimikom, niti ironijom u glasu, niti na bilo koji drugi način stavio bilo kome do znanja da se sprdam sa Skupštinom ili ministrom. Gospođo predsedavajuća, vi ne možete izricati opomenu kako vam padne na pamet.
Gospodine Baraliću, na osnovu člana 100. zbog povrede reda na sednici predsednik Narodne skupštine može da izrekne sledeće mere - oduzimanje, i o tome se ne raspravlja, razumete gospodine Baraliću. Ponovo ste zloupotrebili govornicu, a isteklo je tri minuta, po Poslovniku.
Vi ste povredili Poslovnik, jer se o mom predlogu niste izjasnili, nije se Skupština izjasnila. To je, gospođo, ovde, povreda Poslovnika, a sve drugo je politika. Molim da u skladu sa Poslovnikom tražite od narodnih poslanika da se izjasne da li je došlo do povrede Poslovnika, člana 101, pretposlednjeg stava. To je bio moj zahtev, a sve drugo što vi radite je politika.
Stavljam predlog gospodina Baralića da sam povredila član 101. Poslovnika i da sam mu izrekla neosnovanu opomenu, koju nije zaslužio. Molim narodne poslanike da se izjasne glasanjem da li sam povredila član 101. Poslovnika Narodne skupštine. Za 59, protiv 104, uzdržanih pet, nije glasalo 12, od ukupno 180 narodnih poslanika, što znači da nije došlo do povrede Poslovnika Narodne skupštine. Ima reč narodni poslanik Dragan Vukšić, replika.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, biću vrlo kratak, i ubuduće ću podsetiti na narodne mudrosti, jer mi koji smo išli u školu i oko škole, ponekad se trudimo da formulišemo nešto, izrazimo i odrazimo nešto što je narod davno, sa nekoliko reči, izrekao i što predstavlja istinu za sva vremena. To je jedno. Drugo, nisam nikoga imenovao, ali ako se gospodin Vučić osetio povređenim, i osetio potrebu da odgovori, nemam ništa protiv toga. Hvala vam lepo.
Pravo na repliku ima gospodin Ivković.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kada čovek dobije konačno reč, onda ima sam navalu misli o onome što želi da kaže, i nije jednostavno to složiti. Prvo, koliko znam, gospodin Vučić je jedino pomenuo prezime Ivković, i nikoga više. Drugo, prošlo je 8 meseci vlasti DOS-ovske na republičkom i saveznom nivou. Nekako bi bilo normalno očekivati, 8 meseci, pa normalno bi bilo očekivati, draga gospodo i dame, da ipak glas razuma prevlada, da se negativna energija ličnih nezadovoljstava, pogođene sujete potroši i da u interesu građana Srbije počnemo svi normalno da živimo i radimo. Da to klatno koje je izbačeno u totalni ekstrem umirimo i da ovoj zemlji Srbiji i građanima Srbije, gospođo predsedavajuća, omogućite mi da govorim.
Molim vas da saslušamo gospodina Ivkovića.
Apelujem, 8 meseci je prošlo, lične sujete, nezadovoljstva, pamćenja ko je kome šta učinio, nemojte bacati mnogo veći ekstrem. Umirite stvari u interesu građana Srbije. Nemojte da se vređamo, ovde su bile teške uvrede za govornicom. Vrlo teške. Da li se u se one odnosile na jednog ili drugog čoveka, a one treba da pogode svakog u ovoj sali, jer je čak rečeno da svako u ovoj sali nosi odgovornost za to, to i to. Nemojte, nije nas narod, nisu nas građani, gospodine Vučiću, birali ovde da sada raspravljamo o mudrostima narodnim koje gospodin pominje. Nas su građani Srbije ovde birali da razmatramo predloge Vlade Republike Srbije, da ocenjujemo kakvi su ti predlozi, da ih poboljšavamo, da bi privreda počela da radi, da bi standard građana rastao. Šta smo mi građanima Srbije od januara do danas uradili? Povećali smo zahvatanjaiz nacionalnog proizvoda sa 7,4% na 14%. Tri i po puta smo povećali budžet, takse smo povećali, poreze i šta je rezultat? (Iz sale: Tema.) Tema je sledeća, draga moja gospođo, koja sedite na mestu uvaženog gospodina Rake Radovića, tema su međusobni odnosi u Skupštini. Zaboravimo ljudi stranačke podele i hajde da radimo u interesu ove Srbije. Molim vas, to je replika.
Vi se javljate? Replika. Pravo na repliku narodni poslanik gospodin Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da primetim da možda nisam dovoljno pametan verovatno (Glas iz sale: To znamo.), ali nisam razumeo, ma to mogu i da priznam, to mogu i da kažem, a možda imam dovoljno hrabrosti da to saopštim javno, a za vas svi znaju, a da ne morate ni da govorite uopšte to, podrazumeva se, problem je u tome što vi ne znate da toga nema dovoljno. Molim vas da opomenete ove koji dobacuju, a nikada nisu imali ni znanja, ni znanja...
Mogu da opomenem gospodina Tomislava Nikolića, pošto sam čula i njega. [[Smeh.]]
Ne mislim na gospodina Tomislava Nikolića, jer njega nisam čuo, već sam čuo izvesnog poslanika DOS-a, ne znam koji je. Ako hoćete, u svakom slučaju...
Zaista, molim vas da ne dobacujete poslaniku kada je za govornicom.
Molim vas da vi budete korektni i da svoje nesuvisle šale zbijate sa onima sa kojima možete da ih zbijate, a ne sa pametnijima od sebe, a ja evo priznajem [[smeh]] da je Tomislav Nikolić pametniji od mene, kamoli od vas, tako da nema potrebe da dalje idete i da sa takvim stvarima dobacujete.
A najpametniji Vojislav Šešelj?
Hoćete mi dozvoliti da nastavim?
Molim vas da saslušamo gospodina Vučića.
Dakle, što se tiče svega što je govorio gospodin Vukšić (Iz sale: Tema.), a mislim da ga nisam lično pomenuo, naravno, na njega sam mislio i nije nikakav problem da izađe da govori, ako me pitate dozvolio bih i da posle mene ponovo neko nešto kaže, nikada ne bežim od toga i čini mi se da je to džentlmenski, srpski, muški kako hoćete. Ono što mislim da je najveći problem [[smeh]] a sada ako vam kažem da su oštrokonđe ili da su džaftare vi ćete da mi date opomenu, ne znam šta bi drugo rekao. Zaista nema nikakvog smisla ovo što rade. Dakle, što se tiče onoga što je rekao gospodin Vukšiuć, moram samo da ukažem na činjenicu koja ovde jeste suštinski problem. Nije problem toliko što gospodin Ivković neće da kaže da je bilo milion problema oko toga što ste vi bili blizu Miloševića, što ste vi vodili tu politiku, pa čak i ako hoćete i predaje dela teritorije Republike Srpske Zapadu, onda kada smo mi jedini kritikovali Dejtonski mirovni sporazum, jer ste vi tamo bili, a mi srpski radikali nismo. Problem je u nečemu drugom. Bio je bio, nego šta nego je bio, a problem je u tome što je gospodin Vukšić položio zakletvu i ne samo kao vojnik, kao svi mi koji smo služili vojni rok, već on ima i jednu veću obavezu, kao neko ko je bio jedan od najviših oficira JNA. Taj čovek ima posebnu obavezu u odbrani zemlje od neprijatelja. A ne kritikovati svoju zemlju, svoje rukovodstvo, svoju vojsku, svoj narod, a braniti tuđu zemlju, onu zemlju koja je napadala našu zemlju, koja je ubijala našu decu, koja je uništavala našu državu. To je problem, gospodine Vukšiću, i to je ono što se ne može dozvoliti. A, gospodine Ivkoviću, samo bih vam u nekoliko rečenica, svaki put kada krene neka rasprava, kada dođe do sukoba mišljenja između nas i DOS-a, svaki put se vi nekako pojavite da nam očitate lekciju i jednima i drugima, da vi kažete kako treba da razgovaramo, a ne znam ni ja o čemu, ne znam o čemu treba da razgovaramo, pa dođite, pa nam kažite koja je to tema. Šta bi to trebalo, o čemu bi to zaista sada trebalo da govorimo. Mislim da smo govorili o onome što je bilo na dnevnom redu, i o ratnoj šteti i o dnevnicama solidarnosti, pa i neki od vaših poslanika o tome supričali. Ne vidim gde je to bilo ko od poslanika DOS-a ili od poslanika SRS-a pogrešio. Molim vas da nam ubuduće te vrste pridika ne držite. Hvala vam najlepše.
Za reč se javio gospodin Ivković, pravo na repliku ili predstavnik poslaničke grupe? Po kom vi osnovu tražite? Replika. Vi ste izazvali repliku.
Poštovana gospođo predsedavajuća, da bi rešio problem i da vas ne bi optuživali da ste mi dali pravo na repliku, neka bude da govorim kao predsednik poslaničke grupe prvi put po ovoj tački dnevnog reda.
Ne može zato što je gospodin Obradović govorio već dva puta, treće javljanje je znači vaše.
Gospodin Obradović je govorio jedanput, ovo je onda drugi put. Meni je drago što uvažene dame dobro pamte koliko puta predstavnik socijalista govori u ovoj skupštini. Očigledno da to baš lako ne pada, ali trudićemo se da vas ne ljutimo. Gospodine Vučiću, izlazim ovde za govornicu da pomenem i vas i one druge, da smo ovde u Skupštini da bismo radili u interesu građana Srbije, a interes građana Srbije nije da međusobno jedni drugima vadimo papire da li je ovo uplaćeno ondande, a uglavnom ovde imamo povlašćene ljude koji samo vade neke papire. Mislim, počećemo i mi da vadimo papire, ali to nije u redu. Mi smo pozvani ovde da vadimo papire. Papiri se slažu, samo da znate. Sve više i više papira dolazi u poslaničku grupu SPS-a, ali nisu nas građani zbog toga izabrali. Nas su građani izabrali da ne budemo inkvizitori, žbirovi, nego da u Skupštini ... molim vas omogućite mi da govorim. Nas su građani izabrali ovde u Skupštini da radimo, da donosimo zakonske projekte koji će omogućiti da se u ovoj zemlji bolje živi, a ne samo da slušamo šta Vlada Republike Srbije predlaže. Takođe da mi vučemo inicijativu. Ovde u Skupštini postoji zahtev poslaničke grupe SPS-a da se na prvoj narednoj sednici raspravlja o Kosovu i Metohiji, o jugu Srbije, o redefinisanju odnosa između Crne Gore i Srbije u okviru SRJ, ovde mi u Skupštini treba da razgovaramo da li nam uopšte trebaju donatorske konferencije. Zašto da skupljamo mrvice sa trpeze onih koji su nas uništavali, koji su ubili 1.500 građana Srbije, koji su dokazanu materijalnu štetu od 32 milijarde dolara naneli ovoj zemlji, od onih koji nam drže zamrznute naše dve milijarde dolara u inostranim bankama. Samo u Eksim banci, u Americi, je 500 miliona dolara ove države zamrznuto. Šta će nama donatorska konferencija? Da li vi znate kako se završavaju donatorske konferencije? Ako bude milijarda dolara na donatorskoj konferenciji, zna se da će 900 miliona dolara otići u privrede tih zemalja, da nam isporuče onu robu i one tehnologije koje njima ne trebaju. Svega 100 miliona dolara će da ode u našu radnu snagu [[Dobacivanje iz sale: Tema.]] To je tema. Šta treba da radi Skupština? Skupština treba da zahteva od ključnih ljudi ove države da traže da se odmrznu sredstva SRJ u evropskim i svetskim bankama, da nama naše pare vrate. Kad nam vrate naše pare, ovaj narod je pametan, ovaj narod je vredan, ovaj narod će podići proizvodnju i podići će standard. Nikakve donatorske konferencije nam ne trebaju. Molim vas, omogućite mi da govorim. (PREDSEDAVAJUĆA: Molim vas da saslušamo gospodina Ivkovića.) Što se tiče teme, gospodin Žarko Obradović i gospodin Slobodan Pavlović su decidno izneli stav poslaničke grupe SPS-a, kada je ukidanje Zakona o sredstvima solidarnosti u pitanju. Treba samo reći da je taj zakon donet u vreme kada je zaista to bilo nezamislivo i odigrao je veliku ulogu. Nijedna država pod ratnim napadima nije smogla snage da okupi toliko potencijala, kao što se 5. aprila 1999. godine okupilo u Vladi Republike Srbije, naučnika i stručnjaka koji su krenuli da rade na programu ekonomsko-socijalnog oporavka države Srbije i Jugoslavije, nakon agresije. Zakon je donet 4. maja. Taj zakon je imao plemenite ciljeve i ispunio ih je. Ko je ovde iz Čačka, i opozicija mora da prizna šta je bilo sa "Slobodom" Čačak, sa "Cerom" iz Čačka, da ne nabrajam sva ona preduzeća koja su već ovde pomenuta. Posao je dobilo 75 hiljada radnika, 75 hiljada porodica materijalnu i socijalnu sigurnost. Smatramo da je odigrao svoju ulogu u ovim izmenjenim uslovima. Glasali smo u prelaznoj vladi i treba ga ukinuti.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, po Poslovniku.
Više od pola sata prisustvujemo ujdurmi i nečemu što uopšte nema nikakve veze sa dnevnim redom, jer je, nažalost, poslanik iz političke grupe, tj. političke koalicije kojoj i ja pripadam, prekršio član 98. stav 1. - "Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu." Vi ste mu, gospođice predsedavajuća, dozvolili da priča šest minuta i onda omogućili ljudima iz opozicije da rade dalje opstrukciju, 35 minuta gubimo vreme, a mogli smo već da pređemo na drugu tačku dnevnog reda. Na kraju bih zamolio sve levičare, kojoj god političkoj grupaciji u ovom parlamentu pripadaju, da prestanu da govore tako napamet ili ono što su naučili u školama o Ravnoj gori. Ravna gora je ponos naše istorije i molim vas da se više tako ne izjašnjavate o Ravnoj gori.
Gospodine Šormaz, dužna sam da vam odgovorim. Ne znam da li ste bili prisutni kad je gospodin Vukšić govorio, na tri minuta i 50 sekundi sam ga upozorila da se vrati na temu. Tako sam radila i sa drugim poslanicima i mislim da nisam prekršila Poslovnik. Reč ima narodni poslanik, gospodin Čedomir Jovanović, kao predsednik poslaničke grupe.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo samo naizgled skrenuli sa tačke dnevnog reda. U svojoj suštini sve ove tačke dnevnog reda zapravo su u funkciji ove skupštine, koja je sama po sebi i najvećim delom upravo onakva kakva je bila prethodnih 30 minuta. Nije bitno da li je pred poslanicima Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o sredstvima solidarnosti za zaposlene koji su privremeno ostali bez posla usled ratnih dejstava, ili je ovo prilika da se govori o NATO bombardovanju i ratnoj šteti, onima koji su se obradovali sirenama za vazdušnu opasnost. Odgovorio bih samo na nekoliko bitnih pitanja koja zaslužuju odgovor i koja ne treba izbegavati. Naša država je veoma ozbiljno pristupila definisanju problema naplate ratne štete. Mi vodimo sudski spor sa članicama NATO pakta koje su izvršile agresiju na našu zemlju, kršeći međunarodna prava. U tom smislu su neosnovane sve one kritike koje su nas predstavile na drugačiji način. Ako nekome nije jasno dokle je taj spor u ovom trenutku stigao, podsećam ga da je adresa, u skladu sa Ustavom, adresa Saveznog parlamenta na koju treba da postavi to pitanje i verujem da će u najkraćem roku dobiti konkretan odgovor. Dakle, niko nije ni pomislio da amnestira krivce od odgovornosti, niti je bilo ko od nas pomislio da se poigrava sa žrtvama tog rata, bez obzira na nacionalnu pripadnost. Što se tiče osnova za donošenje ovog zakona, mislim da niko od nas nije tokom današnjeg dana osporio motive koji su doveli do, prvo, usvajanja uredbe, a potom, kad su se stekli uslovi za sazivanje parlamenta, izglasavanje zakona na osnovu koga su ubirana sredstva iz dnevnica solidarnosti. Rekao sam da ćemo u završnom računu budžeta za 2000. godinu biti u prilici da govorimo o načinu na koji su ta sredstva trošena, o tome da li su ona trošena namenski ili nenamenski. Ovo nije prilika za nešto tako. Ovo je bila prilika da se u jednoj kratkoj skupštinskoj raspravi stavi tačka, ne na ono što je naša istorija, kako je mene pogrešno citirao jedan od poslanika, već naprotiv tačka na obezbeđivanje sredstava na jedan način koji je sam po sebi bio nužan, ali nije bio dobar: opteretiti one koji su već zaista neprihvatljivo mnogo opterećeni. Dakle, država će na sebe preuzeti obaveze koje po dužnosti mora preuzeti i te obaveze je ona, praktično, preuzela još u novembru 2000. godine. Praktično, od tada se ne ubiraju sredstva iz dnevnica solidarnosti, a obaveze se redovno ispunjavaju. Možemo da razgovaramo i kako se obezbeđuju ta sredstva. Najčešće, do sada su to bila sredstva obezbeđena iz donacija. Da li se to nama dopada ili ne, to je već druga tema, ali to su činjenice: 800 hiljada izbeglica u ovoj zemlji u najvećoj meri preživljava zahvaljujući sredstvima koja stižu putem donacija. U Lučanima, čuli ste, i to malo problema koji su mogli da se reše, rešeni su sredstvima dobijenim od donatora. Kako se ko od nas oseća u toj situaciji, potpuno je individualno pitanje. Mislim da država koja zavisi od donacije nije srećna, niti društvo može sebe smatrati uspešnim. Ali, pred nama je ozbiljan posao. Nadam se da ćemo vrlo brzo mi sami moći da pokrivamo potrebe koje smo dužni da pokrijemo. Mislim da ne stoje one primedbe koje su izrečene ovde i koje su takav naš odnos prema međunarodnoj zajednici protumačile kao nepatriotski. Verujte da najbolje sami građani znaju u kojoj meri je njima pomoć potrebna i koliko je za njih važna adresa sa koje se ta pomoć u konkretnom slučaju doprema. Dakle, pozivam vas da usvojite ovaj zakon, da sve rasprave koje su bile tokom prethodnih dva sata, karakteristične za samu Skupštinu, ne budu nešto što će pratiti naš rad do njegovog okončanja, dakle do 19,30 i da pokušamo da se vežemo za zakon. Ako nismo to uspeli u prethodnih 16 tačaka dnevnog reda, dajte da Zakon o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju ne budepovod da govorimo o onima koji su se obradovali bombama NATO pakta, da ne govorimo o onima koji se raduju žrtvama na jugu Srbije ili na Kosovu i Metohiji, već da se vežemo za problem i da pokušamo najefikasnije da ga rešimo. Zakon o zaradama zaposlenih u državnim organima je dobar primer naše spremnosti da konstruktivno razgovaramo sa opozicijom i uvažimo sve ono što opozicija predlaže. Stoga vas molim za elementarnu pristojnost, jer, verujte, ne osećamo se dužnim da odgovaramo čak i u onim situacijama u kojima se osećamo više nego povređenim. U ovoj skupštini, u poslaničkoj grupi DOS-a, sede ljudi koji su imali i lične žrtve tokom bombardovanja NATO pakta, sede ljudi koji su bili pripadnici regularnih jedinica Ministarstva unutrašnjih poslova i Vojske Jugoslavije, i verujte da je zaista za nas neprihvatljivo da učestvujemo u radu koji je sam po sebi toliko degradirajući za naše društvo. Niko se ne raduje onome što je naša prošlost, a ukoliko želimo da oni dani koji su pred nama budu drugačiji, mi moramo biti primer jednog novog doba, koje samo po sebi nije dobro ni vlasti ni opoziciji, već našem društvu koje je dovoljno bilo nesrećno.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Ukolko ne, zaključujem načelni pretres. Stavljam na glasanje Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o sredstvima solidarnosti za zaposlene koji su privremeno ostali bez posla usled ratnih dejstava u načelu. Za 155, protiv 11, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 13, a ukupno je prisutno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o sredstvima solidarnosti za zaposlene koji su privremeno ostali bez posla usled ratnih dejstava u načelu. Otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Međutim, pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne želi.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Stavljam na glasanje Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o sredstvima solidarnosti za zaposlene koji su privremeno ostali bez posla usled ratnih dejstava u celini. Za 157, protiv 10, uzdržanih nema, nije glasalo 12, ukupno je prisutno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona u celini. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZDRAVSTVENOM OSIGURANjU Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Branislav Blažić, Petar Petrović, Božidar Vujić, Slobodan Janjić, Goran Cvetanović, Nataša Jovanović, Dragan Jovanović, Dragan Todorović, Predrag Bajčetić, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Zakonodavnog odbora. Otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Želi.) Izvolite, ministar za zdravstvo, gospodin Obren Joksimović.
Uvaženo predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni posalnici, ja ću pokušati da u kratkom uvodnom izlaganju kažem na šta se odnose ove izmene i dopune Zakona o obaveznom zdravstvenom osiguranju. Naime, javni zdravstveni sektor u Srbiji zasnovan je na sistemu obaveznog socijalnog i zdravstvenog osiguranja. Sektor se finansira putem doprinosa koji se izdvajaju iz plata, a njima upravlja Fond za zdravstveno osiguranje. U poslednjih 10 godina došlo je do velikog i strašnog pogoršanja u odnosu na 1990. godinu. Naime, u 1990. godini imali smo izdvajanje u Fond zdravstvenog osiguranja u iznosu od 200 dolara po glavi stanovnika, da bi taj procenat uplate danas pao na nekih 30 dolara po glavi stanovnika, a nivo zdravstvene zaštite je ostao isti. Imamo drastičan gubitak, odnosno pomanjkanje sredstava u Fondu za zdravstvenu zaštitu, a imamo iste potrebe. Sem toga, glomazni sistem koji smo nasledili ne garantuje nam kvalitetnu tranziciju, zato što nam ponestaje, pre svega, finansijskih sredstava, menadžment za promene i što naš sektor nije osposobljen da uđe u tranziciju na kvalitetan način. Sve promene koje planiramo da izvedemo, za sada su limitirane postojećim zakonima o zdravstvu. Postoje dva zakona koja regulišu oblast zdravstva, a to su Zakon o zdravstvenoj zaštiti i Zakon o obaveznom socijalnom i zdravstvenom osiguranju. Ni jedan ni drugi zakon, sem što su jako centralizovani, ne garantuju nam i ne omogućuju nam kvalitetnu promenu. Zato je Ministarstvo zdravlja prišlo izradi novih zakona koji se odnose na zdravstveni sektor i to su novi zakon o zdravstvenoj zaštiti, zakon o zdravstvenom osiguranju, kao i novi zakon o zdravstvenim komorama, kojim se mora regulisati i privatni sektor koji je osnovan 1990. godine, ali nije uspeo da preuzme onaj deo koji je bio potreban da se preuzme da bi se olakšalo zdravstvo u celini. Ja ću, obzirom da nisam pravnik, da ne baratam dovoljno pojmovima iz tzv. jezika administracije, koji inače zovem birokratskim jezikom, da vam pročitam jedan deo uvodnog izlaganja, da bi nam bilo jasnije o čemu se radi. U cilju jedinstvenog funkcionisanja fiskalnog sistema, postavljenog na bruto zaradi, bilo je neminovno pristupiti izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju. Radi se o izmenama postojećeg zakona, a mnogi zakoni su već sada gotovi, i biće dostupni svim zdravstvenim radnicima i svima koji su zainteresovani za zdravstvo pre nego što uđu u zvaničnu javnu raspravu koju ćemo organizovati u Beogradu. Dakle, predloženim izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju izvršene su izmene i dopune samo u delu koji se odnosi na finansiranje obaveznog zdravstvenog osiguranja. U narednom periodu, do 1. juna 2001. godine, kada ovaj zakon stupa na snagu, izvršiće se dodatno usklađivanje ostalih odredbi zakona, posebno u delu koji se odnosi na prava iz zdravstvenog osiguranja, pravo na naknadu zarade za vreme privremene sprečenosti za rad, pravo na naknadu putnih troškova, kao i pravo na isplatu pogrebnih troškova, dakle pogrebnine, sa novopostavljenim principom prava bruto zarade. Suštinske izmene i dopune u Zakonu o zdravstvenom osiguranju odnose se na potpunu afirmaciju bruto zarade, a koja predstavlja i osnovicu za obračun i uplatu doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje. Odnosno, prihvaćen je princip bruto zarada, postavljen u Zakonu o radnim odnosima, u koju ulaze sva primanja zaposlenog po osnovu prava iz radnog odnosa. To su zarada, naknada zarade, dodaci na zaradu, kao i doprinosi za obavezno zdravstveno i socijalno osiguranje, i porez na zaradu. Osnovica na koju se obračunava i uplaćuje doprinos za obavezno zdravstveno osiguranje za zaposlene i sa njima izjednačena obavezna osigurana lica predstavlja bruto zarada koju zaposleni ostvaruju na osnovu cene radnog mesta, radnog učinka i vremena provedenog na radu. U bruto zaradu, kao osnovicu za uplatu doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje, ulazi i iznos primanja zaposlenog po osnovu toplog obroka, regresa, terenskog dodatka i drugih primanja zaposlenog koje ostvaruje u skladu sa Zakonom o radnim odnosima i važećim kolektivnim ugovorima. Ovako predložene izmene i dopune u saglasnosti su sa predloženim izmenama i dopunama u drugim vidovima obaveznog socijalnog osiguranja, odnosno u oblasti PIO, kao i osiguranja za slučaj nezaposlenosti. Predloženim izmenama i dopunama Zakona, zadržan je princip propisanih najnižih osnovica za obračun i uplatu doprinosa, u slučaju kada se zarada isplaćuje u manjem iznosu od zakonom propisane osnovice. Najniže propisane osnovice u rasponu od 3.033 dinara, za poslove za koje se ne zahteva stručnost, poslovi prvog i drugog stepena, do 12.724 dinara, za poslove za koje se zahteva stručnost stečena doktoratom, odnosno osmi stepen, obračunata su uz primenu bruto principa i utvrđena su prema stepenu stručne spreme i cene radnih mesta, utvrđenih granskim kolektivnim ugovorom. U predložene osnovice, pored zarade zaposlenog, obračunato u skladu sa Zakonom o radnim odnosom i kolektivnim ugovorom, uračunati su i iznosi po osnovu regresa i toplog obroka. Predloženo je da se najniže osnovice usklađuju tromesečno sa kretanjem zarada zaposlenih u Republici, a na osnovu podataka republičkog organa, nadležnog za poslove statistike, s tim da usklađene iznose osnovica objavljuje Republički zavod za zdravstveno osiguranje, u cilju lakše i jedinstvene primene u praksi. Uvođenje najnižih osnovica za obračun i uplatu doprinosa u prethodnim izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, koje su stupile na snagu 1. januara 1999. godine, pokazalo se kao dobro rešenje, odnosno na taj način ostvareni su bolji finansijski efekti uplate doprinosa od ranije važećih zakonskih rešenja. Na taj način smanjena je mogućnost poslodavaca da izbegavaju uplatu doprinosa za stvarno isplaćene zarade, odnosno onemogućava se da jedan broj poslodavaca zaposlenima isplaćuje umanjene zarade, dok se drugi deo zarada isplaćuje van legalnih tokova, izbegavajuću naravno uplatu poreza i doprinosa. Znate, najveći dužnici Fondu za zdravstveno osiguranje su veliki sistemi. Veliki sistemi su najmanji procenat ukupnih proizvodnih sistema u ovoj zemlji, ali su najveći gubitnici. Ne treba da vam napominjem da "Goša" u Smederevskoj Palanci odavno ne radi, da je "Elektronska industrija" propala, da je "Mašinska idnustrija" propala, da gospodin Matković gaji pečurke u "Sartidu" itd., a oni su upravo najveći dužnici i najmanje sredstava izdvajaju u Zdravstveni fond. U predloženim izmenama novinu predstavlja i uvođenje najviše osnovice na koju se plaća doprinos za zdravstveno osiguranje. Najviša osnovica propisana je u petostrukom iznosu prosečne bruto zarade kod zaposlenog u Republici, prema podacima nadležnog organa zaduženog za poslove statistike. Na taj način predviđeno je da su zarade iznad propisanog iznosa opterećene jedino porezom na lična primanja, dok se doprinosi za obavezno socijalno osiguranje, pa i zdravstveno osiguranje, ne uplaćuju na iznos zarada iznad najviše utvrđene osnovice. Time će se stvoriti uslovi za legalno prijavljivanje takvih zarada i sprečavanje izbegavanja uplate poreza, što će svakakao imati pozitivne efekte i u ostvarivanju prihoda budžeta Republike Srbije. Predloženim izmenama ostvaruju se uslovi za korekciju, smanjenje stope doprinosa za zdravstveno osiguranje, a time i za druge vidove obaveznog zdravstvenog osiguranja. Dakle, hteli smo da se oporezuje bruto zarada, a da se osnovica smanji da bi se što više novca prelilo u Fond zdravstvenog osiguranja. Najčešće na televiziji i u novinama kritikuju ministra što nečega nema, nema lekova, nema opreme, usluge su skupe itd. Svako onaj od vas i svako onaj ko gleda ovaj prenos neka kaže ministru zdravlja gde to ima para, odmah ću da idem da uzmem i sve ću da potrošim za najugroženije kategorije u zdravstvu. Naravno, na taj način će se stvoriti uslovi da se u narednom periodu izvrši dodatno rasterećenje privrede. Da, mi vladamo, ako ste tako dobacili, tačno je, mi upravljamo u ovom momentu državom, ali ste nam vi ostavili pustoš, prazne fondove, Fond za zdravstveno osiguranje je u manjku, nasleđenom manjku od preko 420 miliona maraka. Ukupni dugovi zdravstva u ovom momentu iznose preko dve milijarde maraka. To ste nam vi gospodo ostavili, a mi sada treba to da krpimo i da narodu obezbedimo isti nivo zdravstva i isti nivo zdravlja koji je imao od 1990. godine, kada se izdvajalo 200 dolara po glavi stanovnika, a sada nemamo ni 30 dolara po glavi stanovnika. Predloženim izmenama i dopunama Zakona pojačana je i kontrolna funkcija uplate doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje, Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, kao i nadležnog organa za poslove platnog prometa. Republički zavod za zdravstveno osiguranje popularno se spominje kao Fond. To svi spominjemo zbog naroda koji sluša, ja govorim o Fondu za zdravstveno osiguranje. Inače, nije pravilno. Pravilno je Zavod za zdravstveno osiguranje. Predloženim izmenama i dopunama zakona predviđena je i odložena primena ovog zakona do 1. juna 2001. godine, kao i svih drugih zakona iz oblasti fiskalnog sistema. Na taj način stvoriće se uslovi da poslodavci prilagode svoje poslovanje, odnosno da se u periodu do 1. juna 2001. godine obračun zarada, a time i osnovica za uplatu doprinosa uskladi sa opštinim kolektivnim ugovorom, kao i granskim kolektivnim ugovorom. To je ono što sam za prvo javljanje imao da vam kažem, a posle ćemo naravno razgovarati zavisno od toga koliko ko bude hvalio ili napado izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti.
Zahvaljujem ministru. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Ne. Da li predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Ne. Prelazimo na diskusiju narodnih poslanika. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Dragoljub Vojinović, a sledeći je narodni poslanik Predarag Mijailović - Lune.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvi put sam u ovom parlamentu u svojoj 63. godini i prvi put sam za ovom govornicom posle ovolikog vremena. Smatram se kompetentnim da o ovome mogu da govorim, jer, ako doživim dogodine ću imati 40 godina lekarskog staža. Zašto sam izašao? Izašao sam da vam kažem da ću podržati ovaj zakon i da vas pozovem da ga i vi podržite, bez mnogih diskusija koje bi ličile na one koje smo do sada vodili. Zašto? Ovde se ne radi o novom zakonu, jer ćemo mi sistemski zakon o zdravstvu dobiti, kako je i obećao gospodin minstar. Ovde se radi o dvema činjenicama: izmene stopa doprinosa su već predviđene zakonom o budžetu i o tome smo raspravljali danima. Novina je u tome što su predviđeni mehanizmi da se doprinosi uplaćuju, a to je po mom mišljenju najvažnije. Zašto je najvažnije? Prvi razlog je naveden u obrazloženju ovog predloga, a on kaže da je dobar deo poslodavaca izbegavao uplaćivanje doprinosa za socijalno osiguranje i to se odražavalo i na penziono osiguranje, ali se to moglo odložiti. Međutim, kada se tiče zdravstvenog osiguranja korišćenje prava iz zdravstvenog osiguranja, je permanentni postupak koji podrazumeva obezbeđenje neophodnih sredstava na mesečnom nivou. Nedostatak, gospodo, ovih sredstava odražavalo se na stanje zaposlenih u zdravstvu. Samo da vas podsetim da u ovom najtežem periodu, može se reći, naše istorije su uglavnom zdravstveni radnici i radili. Koliko su bili plaćeni, o tome nećemo da govorimo. Jedan lekar sa 100 maraka nije mogao da obezbedi osnovne egzistencionalne uslove za svoju porodicu, ali to nije najstrašnije. Reći će možda moje kolege koje me gledaju - kako to nije najstrašnije. Strašnije od toga je nešto drugo, ono, a ja ću vas podsetiti da stara indijska poslovica kaže - da lekar mora da ima srce lava, a ruku najnežnije žene. Mi smo to srce lava izgubili. Iz kojih razloga? Postali smo zbog ovih nedostataka sredstava deo ceremonijala lapota. Oni znaju šta je to lapot, ali ja vam o tome neću govoriti. To predanje, tamo gde sam rođen, postoji. Kako to? Tako da ako vam dođe sin, pa ako mu saopštite da za dijagnostikovanje najobičnije promene na krvnim sudovima mozga, koje se da otkloniti, treba jadnik da uplati 50 ili 100 maraka, da skupi sam negde, a on kaže - doktore, ja ću majku da vodim kući, pa neka umre, a ta majka ima 15 godina manje od mene i vaših je godina. Lekari su postali deo toga ceremonijala lapota, što je strašnije od ovoga da oni loše žive. Drugo što bih želeo da kažem, gospodo, zdravstvo je jedno od najvažnijih segmenata društvenog života i svaka država i društvo u svom odnosu prema bolesnom čoveku se prezentira. Neću dugo, a pošto je važan segment, zdravstvo je danas skupo kao vojska, kao armija. Da ne bi doživljavali ovo, na kraju svog radnog veka, a moje kolege i moji studenti na početku svog radnog veka, pokušajmo da ovim sredstvima koja su obavezna i koja treba da pristignu, obezbedimo da se ovo ne događa. Nemojmo mnogo da raspravljamo jer ćemo se kasnije raspravljati kada dođu zakoni koje je gospodin ministar predvideo. Još jednom vas pozivam da i vi glasate za ovaj predlog zakona iz navedenih razloga. Time završavam, uz molbu još za nešto: Gospodo, ovde je bilo teških i uvredljivih reči. Uzimam sebi slobodu da kažem jedan stih Desanke Maksimović: "Bio sam čobanin i znao belutke najlepše da nađem na dnu rečnog mira, zbog pruta zovinog da prođem sve pute, seljak sam pa umem i reči da probiram". Gospodo, probirajte reči.
Kao predstavnik poslaničke grupe, reč dobija gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ja sam kao ostali mislio da malo sačekam sa prvim javljanjem, ali postoje situacije u kojima ne možete da čekate. Ovo je jedna od tih situacija. Posle prethodnog govornika, koji ima dvostruke aršine, jedne kojima opominje druge, a druge prema sebi i uopšte ne oseća da čini stravičnije, gore stvari, finim, mirnim glasom, lepim naglaskom, negde iz Niša ili okoline, a govori strašne stvari koje upozoravaju na situaciju, posebno ako ih govori čovek koji za sebe kaže da je lekar. Molim prethodnika da na kraju svog radnog veka ponovo za ovom govornicom kaže koju to ceremoniju lapota primenjuju danas lekari, odnosno da li on učestvuje u tim ceremonijama, da li je sadašnja vlast za to kriva, da li je prethodna vlast za to kriva i da li uopšte zna koliko je teško reći danas, a pretpostavljam da je on čovek koji to zna, reći starijim ljudima da u lapotu učestvuju njihova deca, sinovi, unuci. Na sreću sam do sada bio pošteđen, izuzev udesa, potrebe da se obraćam lekarima. Nikada nisam naišao na nehuman odnos, nikada, čak i kad im je bilo najteže i kada su bili protiv politike koju sam vodio, pa je to bilo i sada kada je DOS došao na vlast, nalazio sam se u Urgentnom centru u Beogradu i nikada nisam naišao na doktore koji bi me zato što sam političar iz druge opcije mrzeli i nikada još nisam video lekara koji bi ubio starog čoveka samo zato što je star. Druga je priča - ima li ova država mogućnosti da leči bolesne ljude, posebno hronične bolesnike i posebno ima li mogućnosti da produži životni vek starijim ljudima koji uopšte nisu bolesni, ali postoje lekovi koje čovek u određenom dobu svog života počinje da pije, a računa se da je zdrav. Ti lekovi su sada najskuplji. Ti lekovi sada ne mogu da se kupe. I, ako čitate dnevnu štampu koja vam je potpuno naklonjena, ali ipak promiču u njima priče o tome kako su stariji ljudi prestali da nabavljaju lekove, onih koji su na spisku nema, ima ih tamo gde je kasa, ali tamo, kako kaže Milan Panić, kome je Vladan Batić hteo da pokloni Fabriku lekova, tamo je "prilazid plus" već 1.300 dinara. Evo nama našeg ministra zdravlja, koji je bio zadužen da finansijski obrazlaže jedan zakon, što zaista nije njegov posao i nije ni bilo potrebno da nam čita obrazloženje i nije bilo potrebno ni da prisustvuje ovoj sednici da bismo razgovarali o jednom zakonu koji je čisto finansijske suštine. Ovo nije zakon koji pruža čak ni priliku da se govori o tome kakva je situacija sa našim pacijentima. O tome je li bolje sada ili nekada? Da li je bolje sada nego pre dva meseca, pre pet ili pre godinu dana ili pre deset godina. Kod nas to u kontinuitetu pada, a tek će da pada zato što i ona osnova koja je do sada postojala za finansiranje zdravstvenog osiguranja nestaje pred našim očima. Pričamo i slušamo priče o tome kako sada idemo na bruto zarade, pa ćemo sprečiti poslodavce da kriju deo isplata, pa kad ih sprečimo i kad sve bude javno, onda će svaki fond, svaki zavod, dobiti toliko koliko mu sleduje po zakonu. Ali, odakle? Odakle? Nemaju od čega da plate vodu, struju. Nemaju od čega da nabave sirovinu. Nemaju novca da isplate zarade, a mi onda kažemo - ma, zarade ne moraš da isplaćuješ, ali ako za mesec dana ne uplatiš doprinose, zatvorićemo ti firmu. I, to jerazlog da imamo ozbiljnu analizu o stanju u zdravstvu, tim pre što nas je i ministar u dva-tri javna televizijska nastupa upozorio, kao sve građane Republike Srbije, da nas čekaju izuzetno teški dani. Tim pre što je ministar javno rekao da ima problema sa lobijima u okviru DOS-a, koji poništavaju neka njegova osnovna shvatanja. Na primer, o tome valjaju li kineski lekovi ili ne valjaju. U protekle dve godine neprekidno sam čitao u tzv. nezavisnim medijima i slušao sa vaših televizija priče o tome da Vlada Republike Srbije truje građane uvozeći kineske lekove. Pa su čak govorili da su to lekovi za male ljude, od metar i po, metar i šezdeset, a mi imamo dva metra, metar i devedeset, imamo 100 kila, pa to nisu doze koje su uopšte prilagođene, pa je to za žutu rasu, nije uopšte za belce, pa sve neispitano, pa okreni-obrni. A, sad saznajemo od ministra, koji u tom delu javno neke zablude razotkriva, da su oni u stvari najveći svetski proizvođači sirovina i da se svi svetski proizvođači snabdevaju njihovim sirovinama, a onaj ko ume da napravi sirovine za lek, taj ume posle i da sastavi komponente i da napravi lek. E, tu priču mi očekujemo za govornicom Narodne skupštine. Ne priču o budžetu, ne priču o finansijama, o parama. Ovaj zakon je samo malo drugačiji od tačke 14. Isti je broj članova, isti opis, iste sankcije, isti zahtevi, iste osnovice, sve je istovetno, samo se zakon drugačije zove zato što ide na drugi račun. Ali je sve istovetno. Ovo su zakoni koji su proistekli iz budžeta i iz jednog shvatanja Vlade Republike Srbije da se pređe na bruto zaradu. Mi bismo po tom zakonu mogli da ćutimo, jer smo o ovoj vrsti zakona govorili dan i po na 14. tački dnevnog reda, ali mi smo želeli da jednom u ovoj skupštini povedemo prave, ozbiljne rasprave, da ne moramo da kršimo Poslovnik da bismo razgovarali o zdravstvu. Moglo bi da se kaže da mi sad imamo povod. Evo Zakona o zdravstvenom osiguranju i ja ću da izađem i da kažem koliko koštaju lekovi za jednu staricu koja je zdrava, i koja ih više ne pije. Da pretpostavim koliko koštaju lekovi jednog starca koji je bolestan i koji lekove koje mu država nudi besplatno nigde ne može da nađe, izuzev preko puta da ih kupuje. Želeo bih jednu takvu raspravu. Ovo je rasprava koja će nas voditi ponovo u sukobe. Iskakaćemo iz dnevnog reda, pokušavajući da temu okrenemo na ono što je bitno, ali mi u tome sigurno nećemo uspeti zbog toga što imamo jednu agilnu potpredsednicu Skupštine koja će rezati opozicione poslanike, a dozvoljavati poslanicima DOS-a da govore što god hoće i da tek sačeka reakciju na njihove priče da bi opominjala poslanike opozicije. Ovde je poslanik DOS-a izašao i rekao za sve prethodnike, koji su pre njega govorili, da su oličenje bezobrazluka, nemorala. Vama to nije bila uvreda za poslanike koji su pre njega govorili, ali kad je jedan poslanik izašao i rekao da se to onda odnosilo i na ministra, koji je direktno pre njega govorio, vi ste opomenuli tog poslanika. To su aršini, to su merila kojim delite ljude u ovoj sali, a onda očekujete da rasprava teče mirno, usklađeno, bez ikakvih svađa, kao među gospodom. Pa i mi smo gospoda, što vam ne damo da rasprava tako teče, a i vi ste gospoda, što biste želeli da rasprava tako teče. Pitanje je samo ko se nalazi na vlasti, ko u opoziciji. Prepoznajem među vama iz DOS-a sve one iz opozicije, koji su bili gori nego mi sada kada smo u opoziciji. U čemu je razlika? Ima vas mnogo novih, ima vas koji ne zaslužujete da budete ovde, pošteno da vam kažem.
Kako bi bilo da se vratite na temu, gospodine Nikoliću?
Kada to budem rešio, da se vratim na temu, ja ću da se vratim na temu, ali i ovo je tema, draga moja gospođo, bio sam veoma kulturan, kao što sam uvek u životu, dok vi i još po neki ovde ne počnu da me vređaju, iz skupštinske sale, a onda umem da se branim. Dakle, razmišljajte o skupštinskoj sednici kao neko ko je bio u opoziciji, neko ko nije bio nigde, i razmišljajte vi u većini kao neki koji će uskoro biti opozicija. Ne znam hoćete li svi biti, možda će neke nove koalicije da se prave, ali već vidim vas, polovinu ovde, koji ćete biti u opoziciji ove godine. Nemojte mi reći da nisam u pravu, ja to znam mnogo bolje od mnogih od vas, možda ne znam bolje od Pal Šandodra, ali od ostalih znam bolje. Dakle, za ovo prvo javljanje, mi ćemo biti protiv ovog zakona, kao što smo bili protiv svih zakona koji su na ovaj način regulisali jednu materiju, a molim gospodina ministra da probleme sa kojima se suočava, o kojima sporadično izveštava javnost, onda kada ga naljute voditelji, ili onda kad ga naljute koalicioni partneri, da nam omogući da mu u skupštinskoj raspravi možda i pomognemo da savlada breme koje mu je natovareno na leđa. To breme su i direktori mnogih ustanova, koji se možda i mimo njegove volje postavljaju, a koji do juče nisu znali gde je kapija tih ustanova. Hvala.
Ima reč narodni poslanik, gospodin Dragoljub Vojinović, pravo na repliku [[Poslanik Tomislav Nikolić, sa mesta: Zašto replika?]] Zato što ste ga pomenuli, a drugo da vam kažem, rekli ste, prethodni govornik, koji je lekar, koji je negde iz Niša, opisivali ste ga i pogrešno ste ga protumačili. Baš se trudim da budem objektivna, pogledajte stenografske beleške. Gospodin Vukšić je opomenut početkom četvrtog minuta, upozoren i opomenut. Izvolite.
Dame i gospodo, ovo i nije replika, ali morao sam ponovo da izađem. Jer, molim vas, drugi put izlazim ovde, neko će reći da možda i ne znam, pa zato i ne izlazim često, dozvolite, ovde sam interpretiran na način da tvrdim da neko već primenjuje ceremonijal lapota. Tačno znam šta sam rekao. Najstrašnije je to da, ako lekar postaje deo ceremonijala lapota, a nisam hteo da objašnjavam šta je to lapot, nadam se da vi svi to znate, i nije bitno, ali je to strašno kada dođete u situaciju da ne možete svome pacijentu (a kome možete da pomognete) zbog nedovoljne solidarnosti da pomognete u onoj meri u kojoj možete da mu pomognete. To govorim kao lekar i nije moje da govorim. Cela porodica su mi lekari, četvoro u kući. Hvala lepo.
Ima reč gospodin Jovanović.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, samo bih želeo da se u najkraćim crtama osvrnem na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju i u tom smislu ću reći da je tačna konstatacija izneta tokom nastupa mojih prethodnika u kojoj se kaže da je, praktično, izmena koja se unosi u postojeći zakon, izmena finansijske prirode i da je ona u duhu sa, pre svega, onim poreskim izmenama i izmenama koje se odnose na prelazak, sa principa neto plate na princip bruto zarade. Mislim da je veoma važno potcrtati član 9. Predloga ovog zakona, u kome se konstatuju obaveze poslodavca, veoma ozbiljno sankcionišu, i na takav način štite prava zdravstvenih osiguranika. Tačno je da je stanje u našem zdravstvu loše. Mislim da građani znaju da se dug od dve milijarde maraka ne može napraviti za 100 dana nove Vlade. Mislim da je građanima jasno da se proizvodnja lekova ne može podići za 100 dana, ako je propadala i umanjivala se 10 godina. Stoga želim da ovu raspravu usmerim u pravcu pre svega potcrtavanja prava zdravstvenih osiguranika, u onoj oblasti u kojoj su ona formalno i do sada važila, ali nisu, osim formalnih garancija, sprovedena. Dakle, o čemu se radi - radi se o velikom broju naših sugrađana koji su kroz sticanje ličnog dohotka, ostvarivanje izvesne zarade, sticali i formalno pravo na zdravstveno osiguranje, koje, s druge strane, nije konkretizovano, s obzirom da poslodavac nije raspolagao sredstvima, ili nije želeo da uplati doprinose koje je bio dužan da uplati i na takav način obezbedi zdravstveno osiguranje. To nas je dovelo u katastrofalnu situaciju. To je, praktično, Republički zavod za zdravstveno osiguranje ostavilo bez sredstava, to je Ministarstvo zdravlja primoralo da se sa potreba koje su iznosile 200 dolara, kako je to govoreno, pre 10 godina, po stanovniku, spusti na 30 dolara, a da se obezbedi jednako kvalitetna zdravstvena nega, jer bolest pre 10 godina i bolest danas, sama po sebi, niti je drugačija, niti može biti drugačija, niti su potrebe bolesnika pre 10 godina bile manje, ili veće, u odnosu na one koje su danas. Samo su umanjene naše sposobnosti da bolesnicima izađemo u susret, i sa te strane je u pravu lekar koji je govorio pre mene i koji je govorio o situacijama u kojima se nalaze zdravstveni radnici danas. Nije tajna reći da se lekar koji primi pacijenta suočava sa činjenicama koje govore o praznim bolničkim apotekama i da vam se često desi da lekar pošalje rodbinu po neki lek, po zavoj. Pre tri ili četiri godine lekari su pacijente slali po vatu, po anasteziju, kod zubara. To su činjenice koje govore o stepenu zdravstvene zaštite, koju u ovom trenutku uživaju naši građani, i stoga je ovo prva od niza reformi koja će biti sprovedena u oblasti zdravstvenog osiguranja, a ovo nije nikako konačna reč koju smo rekli po tom pitanju, već je, naprosto, jedno usaglašavanje sa onim promenama koje su prethodile ovom predlogu zakona i koje se pre svega tiču prelaska sa neto na bruto princip. Hteo bih da vas uputim na ove osnovice i da vam kažem da mislim da smo dovoljno o tome govorili po pitanju penzionog i invalidskog osiguranja, jer su praktično to iste osnovice, i da je isti sistem utvrđivanja tih osnovica, te da stoga mislim da ne bi bilo korektno upustiti se u raspravu koja bi sama po sebi bila replika tadašnje rasprave. Dakle, ovo su bruto osnovice, u njima se sadrži sve, sve one zarade koje radnik ostvaruje, bilo da je reč o neto zaradi, regresu, toplom obroku, naknadi za terenski rad, porezu, što je takođe veoma bitno. Dakle, to je pre svega jedna konkretna mera prvog našeg nastojanja da se uspostavi ravnoteža između društvenih sposobnosti i društvenih potreba. Ovo će, naravno, biti prošireno racionalizacijom u oblasti zdravstvenog osiguranja i o tome moramo govoriti, i naravno, jednim pažljivijim raspolaganjem sredstvima zdravstvenih osiguranika, što sasvim sigurno do sada nije bio slučaj. Dakle, pozivam vas da usvojite ove promene i da, sasvim sigurno, ovo ne protumačite kao sve ono što smo imali da kažemo u oblastizdravstvenog osiguranja. Baš naprotiv, pred nama je puno posla i u tom poslu ćemo biti veoma ozbiljni. Rešavaćemo brojne probleme, probleme farmaceutske industrije, rešavaćemo probleme koji su se pojavili kao posledica definitivno drugačijih odnosa u društvu, i naravno, moraćemo da rešimo probleme koji su se pojavili nakon neracionalnog i često protivzakonitog trošenja sredstava zdravstvenih osiguranika, a o čemu je dosta toga rečeno, i o čemu možemo da govorimo kada se bude na dnevnom redu našla tačka završnog računa za budžet u 2000. godini. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Mijailović, a posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovani predsedniče, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, podržaću ovaj zakon o zdravstvenoj zaštiti i glasati za njega. Ovim zakonom se obezbeđuju finansijska sredstva za finansiranje zdravstva. Finansijska sredstva su prvi i osnovni uslov da osiguranik može da ostvari svoja prava, ako je bolestan da se leči, ako je zdrav da se preventivno deluje da se ne razboli. Zatim, zaposleni u zdravstvu da dobiju pristojne plate, ukoliko je to moguće. Mi znamo da je u zdravstvu u svim sferama stanje katastrofalno. Počeću od materijalne sfere koja je, ma koliko se kome i kako činila nebitna, jedna od od najbitnijih sfera, jer bez novca nema ni napretka niti kupovine opreme i sl. Tako u sferi dijagnostike, preventive i lečenja. Ukratko ću preći preko svih ovih katastrofalnih stanja u zdravstvu. U materijalnoj sferi zna se da je zdravstvo za oko dve milijarde nemačkih maraka u deficitu. Nažalost, te dve milijarde maraka prešle su preko zdravstvenog fonda zadnjih dve - tri godine. Nisu upotrebljene za zdravstvo, nisu upotrebljene za opremu, a da je to sve upotrebljeno u zdravstvu, mi bi danas bili, gospodo narodni poslanici i oni koji gledaju, bili bi na vrhu svetske lestvice po plaćenim kadrovima, po opremi i slično. Te su pare otišle, zna se gde, za stanove, za razne malverzacije, a uostalom meni nije ni bitno, kao lekar i neću u to da ulazim. Samo znam da nisu došle u zdravstvo. Da su došle, danas bi bilo mnogo bolje i mislim da ne bi u zdravstvu govorili o katastrofalnom stanju. Preći ću na sferu dijagnostike. U sferi dijagnostike ne postoji, gospodo narodni poslanici, u sadašnjoj savremenoj medicini, nikakve prave dijagnostike bez opreme. Oprema nam je zastarela ili pak neispravna. Još jedno, gospodo narodni poslanici, morate da znate; u sferi dijagnostike brže operema zastareva nego kod automobila ili nekih savremenih aparata. Aparati ako su kupljeni pre tri godine, već danas su stari. Gospodo narodni poslanici, mi znamo, svi koji radimo u zdravstvu, bez dobre opreme, bez dijagnostike, nema ni terapije. Sve je to dalje improvizacija. Zatim, ovaj zakon ukoliko se usvoji i smatram da treba da se usvoji, on će delimično, to stanje popraviti i on će obezbediti jedan deo finansijskih sredstava za opremu, a u isto vreme obezbediće i sredstva za eventualnu preventivu. Da započnemo gospodo narodni poslanici, sa preventivom, koju smo prestali zadnjih dve tri godine. Prethodna vlast je uništila preventivu, a samim time je uništila racionalizaciju u zdravstvu. Znači, štednja koja se može napraviti u zdravstvu, gospodo narodni poslanici, jedino može preko preventive. Reći ću vam jednu najrazvijeniju zemlju u svetu, a to je Japan, gde je bio najučestaliji karcinom želuca. Oni su preventivnim putem uspeli da 99% dijagnostikuju karcinom želuca in situ, tj. u ranom stadijumu, kada se operiše i čovek se izleči. Kod nas, suprotno od toga, 95% imamo inoperabilne karcinome i za svakog, za 5 ili 6 bolesnika kojima treba da damo terapiju, mi za njih 5, 6 damo više nego što bi dali za jedan aparat i proveli preventivu. Gospodo narodni poslanici, reći ću vam još jedan primer iz naše zemlje. Mi smo u Užicu bili počeli preventivu karcinoma debelog creva. Uspeli samo na 6.805 slučajeva da nađemo 56 slučajeva pred kanceroze, od kojih su već 72 bili prešli u karcinom. Mi smo te ljude izlečili. Reći ću vam da su troškovi lečenja samo 10 inoperabilnih tumora debelog creva dovoljni da se kupi aparat i da se sa 10 plati čovek koji je kadrovski osposobljen da to radi, čak na svetskom nivou. Gospodo narodni poslanici, mi smo sa tim prestali da radimo, jer aparati nam, jednostavno, nisu više u funkciji. Zamislite jednu ustanovu ili Užički region, gde je 700.000 ljudi tražilo pomoć, a nemate ispravan ultrazvuk, da ne govorim, gospodo narodni poslanici, dalje. Ova dva primera su dovoljna da se sazna u kakvu je situaciju prethodni sistem doveo zdravstvo. Da je Fond od tih dve milijarde maraka samo delić dao, danas bi bili mnogo bolji. Reći ću vam i još jedan primer, već kada sam se setio, oko stanova. Zamislite vi da Užički region nema patohistologa, da uradimo patohistološki pregled. Šta to znači, a to znaju hirurzi i lekari, kada se otvori pacijent i slučajno se naiđe na sumnjivu promenu, odmah u toku 5 ili 10 minuta možemo odrediti, da vidimo da li treba radikalno da radimo ili da ne radimo radikalno. Zašto ga nemamo? Nemamo da platimo, da kupimo stan od 50 kvadrata, gospodo narodni poslanici. Nemamo mikroskop koji imamo, ali je zastareo. Da ne idemo dalje. Zato ću ovaj zakon o zdravstvenoj zaštiti podržati, jer je to samo prvi korak, gospodo narodni poslanici, da se ovo pomakne sa mrtve tačke. Ovim zakonom, kao što već znamo, obezbeđuju se plate za zdravstvene radnike. Ja ću vam reći da su te plate jako loše. Uzmimo, recimo, da lekar opšte prakse ima platu, u vrednosti od 180 nemačkih maraka. To je čovek koji je morao 18 godina da uči. Iza toga nije mogao da uzme odmah mantil da obuče i da kaže - mogu sam da radim. Ne. On mora da prođe još godinu staža i još godinu - dve da bude sekundarac, pa tek onda da počne da radi, jer to govori o ozbiljnosti posla. Lekar specijalista, on najmanje ima 22 godine radnog staža i ima 250 nemačkih maraka u dinarima. Lekar specijalista, magistar, doktor nauka ne može da ima veću platu od 300 do 350 maraka, gospodo narodni poslanici. Pored toga, ljudi rade. Veliki broj naših stručnjaka je otišao u inostranstvo. Da li smo tako bogata zemlja, ko ih je oterao? Prethodni sistem. Zar smo mi toliko bogata zemlja da čovek, da bi bio suspecijalista, najmanje mora da se da od 250.000 do 300.000 maraka i da isporučimo čoveka odmah u inostranstvo. To smo radili, a nismo kupovali stanove za te ljude ili pak makar opremu. Zatim, uslovi rada u zdravstvenim ustanovama su katastrofalni i jako loši. Uzmimo, kakva nam je hrana za pacijenta, ako u jednoj ustanovi gde treba da ima 15 dijeta, mi imamo samo jednu dijetu. Znači, rodbina mora da donosi. Što se tiče uslova rada za one koji rade u zdravstvu, zamislite vi kada dolazite u direktan kontakt sa bolestima a nemate sa čim da se zaštitite. Vi imate pravo sebe da izložite, a ko daje pravo istom tom zdravstvenom radniku da odnese bolest svojoj deci, svojim najbiližima. Mi to moramo i radimo. Recimo još jedno, od uslova rada pre svega, gospodo narodni poslanici, zavisi da li ćemo bolesnom čoveku u datom momentu pomoći ili ne. Evo vam konkretnog primera. Uzmimo kada u koronarnoj jedinici imamo kliničku smrt, fibrilacija, ako nam je defibrilator neispravan, ne možemo mu ništa pomoći. Vreme teče samo od tri do pet minuta, ako mu pomognemo, sve je u redu, ako ne pomognemo, neće biti u redu. U svojoj praksi znam šta to znači, jer nisam jedanput dežurao u koronarnoj jedinici. Ako imamo sreću da nam je ispravan aparat, i da imamo sreću da imamo lekove koji će podržati tu našu intervenciju. Zato, gospodo narodni poslanici, prethodni sistem nas je doveo ovde gde jesmo, ali mi moramo sada da pokušamo da to prevaziđemo, znamo da je teško i neće moći za dan ili za godinu ili dve, ali nadam se za dve, tri da ćemo makar ponovo stasati, jer to su ogromne pare. Treba naći najmanje dva miliona maraka koje bi stvari pokrenule, a koje su potrošene u sasvim druge svrhe, a ne u svrhe u koje je potrebno. Zato, gospodo narodni poslanici, iz prethodnog primera moramo da znamo da svako od nas može doći u situaciju da je u koronarnoj jedinici, bio bogat, bio siromašan, bio opozicija ili pozicija. (Predsednik: Vreme.) Izvinjavam se, samo za momenat, jer ipak smatram da je tema dosta ozbiljna. Brzo ću završiti. To zavisi od aparata i od kadra da li će moći da pomogne ili ne. Zato, gospodo narodni poslanici, moramo misliti dok smo zdravi, moramo znati da su nam potrebni lekovi, jer je lek jedini i poslednji prijatelj bolesnog čoveka. Da završim: za ovo katastrofalno stanje u zdravstvu ne može se optužiti sadašnja vlada, sigurno. Zna se ko je doveo do ovoga. Ne može se od ove vlade tražiti preko noći, ali se može od ove vlade, ministra i cele srpske nacije, pošto je ovo nacionalno pitanje, jer je u pitanju zdravlje dece, starih i mladih, tražiti da počnemo da rešavamo ove probleme. Zato pozdravljam odluku Ministarstva i Vlade da će ući u korenite reforme zdravstva, jer samo sa korenitim reformama zdravstva možemo nešto bolje učiniti i krenuti napred, strpljivo, polako, ali sigurno, i da svaki dinar koji se ubaci u zdravstvo, mora da se zna da će biti dat u zdravstvo. (Predsednik: Molim vas da završite.) Još jednom vas pozivam da glasate, samo da ne dođete u priliku da imate jednu želju - samo da ste zdravi. Hvala. Izvinjavam se za prekoračenje.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Nebojša Jović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u odnosu na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, želeo bih da istaknem sledeće: Vlada Republike Srbije, kao predlagač ovog predloga zakona, propisuje princip osnovica za obračun doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje, polazeći od stepena utvrđene stručne spreme radnika - osiguranika. Raspon osnovice na koju će se obračunavati doprinos za zdravstveno osiguranje kreće se od 3.033 do 12.724 dinara. Naime, iz Predloga zakona se vidi da se predviđaju velike osnovice na koje treba obračunavati i plaćati doprinose za zdravstveno osiguranje. Siguran sam, dame i gospodo narodni poslanici, da se ovaj princip kojim se uvodi obračun bruto zarada, u koju zaradu se uključuje i topli obrok, regres, terenski dodatak, noćni rad, rad na dane državnih praznika i rad duži od punog radnog vremena, neće moći realizovati u praksi i zbog poznate slabe ekonomske moći naših obaveznika za plaćanje doprinosa za zdravstveno osiguranje. Baš sada, dame i gospodo narodni poslanici, imaju obavezu bolesnici koji idu u bolnicu da u bolnicu ponesu sve osim gvozdenog kreveta. Ne smemo dozvoliti i to da nam hrana u zatvorima za zatvorenike bude bolja nego za bolesnike u bolnicama. Dame i gospodo, želeo bih, pre svega, da istaknem i činjenicu da mnogi neće moći da isplaćuju radnicima zarade ukoliko bude ovaj zakon usvojen, jer će prioritet imati plaćanje doprinosa za zdravstveno osiguranje. Šta će se u praksi događati? U praksi će se dogoditi da će mnogi poslodavci, a pogotovo privatni sektor, biti prinuđeni da otpuštaju zaposlene i da će ih smanjiti na minimum, a da će sa jednim brojem radnika zaključivati ugovore o delu, pa će unositi u taj ugovor manji iznos, a na ruke će im isplaćivati veći iznos. Na taj način neće biti država u prilici, niti Vlada, da obezbedi, a ujedno ni da dovoljno kontroliše ovu oblast. Zbog toga predlažem da se ne usvoji ovaj zakon, baš zbog činjenica da su bruto zarada i osnovice koje se predviđaju previsoke i mislim da ima razloga da predlagač razmotri mogućnost i povuče Predlog ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović, a posle njega narodni poslanik Živodarka Dacin.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, zaista je tačno da je stanje u zdravstvu alarmantno. Vlada treba da učini sve da bi se to stanje poboljšalo. U tom smislu, pozdravljam što će tokom 2001. godine da se urade reforme u oblasti zdravstvenog osiguranja, zdravstvenog sistema, sa ciljem da se na makro-ekonomskom planu nivo javne potrošnje uskladi sa mogućnostima razvoja privrede, da bi se došlo do realnih sredstava za finansiranje zdravstva. Mislm da je tu srž cele istine. Mislim da Vlada u narednom periodu treba da iznađe mogućnosti da dođe do razvoja privrede. Ako ne dođe do razvoja privrede, možemo mi da menjamo bruto osnovice, ali to neće dovesti do poboljšanja sredstava u budžetu zdravstva, kao što neće doći do povećanja sredstava ni kod ostalih korisnika budžeta. Mislim da bruto sistem, koji se uvodi, neće biti osnov za povećanje zdravstvenog osiguranja, neće biti, jer ako steuveli da se do 30-og u mesecu, ne isplati zarada, dođe do toga da nadležna služba za platni promet obavesti nadležni poreski organ u mestu kome pripada poreski obveznik koji nije obračunao poreze i doprinose. Mislim da time možete u jednom mesecu možda naplatiti, ali nećete ni to učiniti, jer time će verovatno doći do blokade žiro-računa, firme će prestati da rade. Kao što rekoh, ako nema privrede, onda neće biti ni mogućnosti naplate zdravstvenog osiguranja. Sve ide na teret zdravstvenog osiguranika. Budite sigurni, ako je tačno, izvinjavam se, tako sam pročitao u novinama, novine su vaše i pišu tako, da realni izvori neće biti u zdravstvu ako budete uveli da se pregled i recept plaća 20 dinara, da se ultrazvuk plaća od 50 do 80 dinara, da skener košta od 200 do 300 dinara, magnetna rezonanca od 500 do 600 dinara, da bude procentualno učešće oko stomatoloških troškova i da se ukida besplatan prevoz sanitetom. Mislim da je ova zadnja stavka - ukidanje besplatnog prevoza sanitetom, zaista rigorozna za zdravstvenog osiguranika, posebno za čoveka koji je bubrežni bolesnik i koji treba da ide na dijalizu. Kako će on i iz čega to da plati? Zar on, ako mu je zdravlje uništeno, treba da razmišlja još kako da ode i da produži još neki dan život? Sada moram napraviti jednu paralelu između Zakona o porezu na promet i ovoga što, opet kažem, piše u novinama, ako nije istina, ja se izvinjavam, ako razmišljate o ovim merama, onda neka ovo bude povod da razmislite da li to tako treba da bude. Kaže se da 50% treba da se participira za ortopedsko pomagalo, ko koristi. Mi smo, usvajanjem Zakona o porezu na promet, uveliporez na promet na ortopedska pomagala. Amandmanom sam predložio da se ortopedska pomagala oslobode plaćanja poreza na promet, jer sam smatrao tada, a smatram i sada, da neko kome ortopedsko pomagalo služi za život i za rad, da mu je to dovoljna kazna i da ne treba da se optereti porezom na promet. Sad, prilikom kupovine ortopedskog pomagala, treba da participira 50% od iznosa pomagala. Uvodite bruto sistem kao način obračuna fiskalnih obaveza, i to pozdravljam. Međutim, mislim da je bruto osnovica u ovakvim uslovima privređivanja velika i da bi u tom smislu možda trebalo prihvatiti amandmane koje su pojedini poslanici opozicije predložili, da se ta bruto osnovica smanji. Uzimajući u obzir da je u svim prethodnim zakonima, koji su usvojeni, usvojena takva bruto osnovica, onda moj apel za smanjenje te bruto osnovice verovatno neće naići na prijem. Vi kažete da uvodite bruto zaradu, regres, topli obrok i terenski dodatak, mislim, možda je iluzorno više ponavljati to, ali moje je pravo da kažem da to nije trebalo ući u bruto osnovicu. To što govorite da se izbegavalo plaćanje doprinosa na zdravstveno osiguranje na isplate koje su bile na ruke, bonovima, ili u namirnicama, podsetio sam i ministra za rad da zakonom od 1. januara 1996. godine postoji obaveza plaćanja propisanih poreza i doprinosa. Znači, bila je obaveza plaćanja zdravstvenog osiguranja. U starom načinu obračuna doprinosa na plate, postojale su dve bruto osnovice koje vi kažete da su iznalažene na veštački način. Moram reći da su te bruto osnovice postojale upravo zbog rasterećenja privrede. Jedna bruto osnovica je postojala za obračun poreza na lična primanja, komunalne naknade i solidarnu stambenu izgradnju, a to je sada objedinjeno u fondu za zarade i privrednim komorama, dok je prava bruto osnovica bila ona na koju je obračunat porez, odnosno na koju se obračunava doprinos za penzijsko, zdravstveno i osiguranje od nezaposlenosti. Kao što je ministar rekao, od 1. januara 1999. godine Vlada je postavila najniže osnovice na koje su se plaćali porezi i doprinosi, i sada važe, ali mislim da je ta najniža osnovica koja se uređuje prema stepenu stručne spreme, mislim da je zaista problematična i da u tom smislu treba nešto učiniti. Vi kažete da će prihodi biti bolji, tvrdim, ne želim da se ostvari moja prognoza u interesu pre svega zdravstva i svih nas jer nam je to potrebno, ali mislim da na ovaj način, sa ovim obračunom do 30. u mesecu da se blokira žiro račun i sa ovim osnovicama, mislim da će priliv sredstava u zdravstvenim ustanovama biti manji. Nije tu gospodin Čeda, moraću da kažem, u sredu ili u četvrtak, stari stenogram, da se utvrdi kada je on to rekao, rekao je da kada služba za platni promet obavesti nadležni poreski organ da neko ko nije isplatio zaradu, dužan je da plati poreze i doprinose, i gospodin Jovanović je rekao da poreski organ može da se dogovori sa privrednim subjektom da te obaveze plati u roku od tri meseca. Poznavajući zakon, poreski organ nije nadležan za odlaganje uplate doprinosa i poreza, za to je nadležna Vlada Srbije, koja svojim urednim propisima uređuje i određuje za koga može da se izvrši reprogram obaveza, za koji period, pod kojim uslovima. Prema tome, mislim da to ne stoji, zbog javnosti da zna, da poreski organ ima i sada one ingerencije koje je imao i pre. Mislim da je suština u svemu tome, borim se za to da zdravstvo dođe u jedno bolje stanje jer svi zavisimo od tog zdravstva, neko u manjem, a neko u većem obimu, ali mislim da bez razvoja privrede zaista nećemo doći do situacije da nam zdravstveni fond bude bogatiji nego što je do sada. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin, a posle nje Ljubomir Mucić.
Poštovani predsedniče, uvaženi gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, pre svega kao čovek koji radi u zdravstvu 24 godine apsolutno sam za poštovanje svih zakonskih regulativa koje će dovesti do popunjavanja sada i te kako ispražnjene zdravstvene kase. Ovaj predlog zakona o zdravstvenom osiguranju predstavlja samo jedan deo sadržaja Zakona o radnim odnosima i praktično njegova jedina izmena je što se prelazi na obračunavanje bruto dohotka, gde će se određivati porez i za zdravstvo u budžetski fond i od toplih obroka, od regresa i svih ostalih dvanja. Naravno, to proširuje neku osnovicu i sigurno da bi trebalo očekivati da se i zdravstvena kasa polako, ali sigurno popunjava. Međutim, postoji jedno veliko - ali. Smatram da ovde verovatno ne bi bilo niti toliko diskusija, niti amandmana, da smo stvorili jedan osnovni preduslov, a to je, pre svega, upošljavanje i porast rada u privredi, a isto tako automatski i dizanje standarda svih zaposlenih i u privredi, a naravno i u društvenoj delatnosti, pogotovu što se i zdravstvo finansira upravo na budžetu, kao što je to bilo i do sada. Kada poboljšamo standard svakog zaposlenog, znamo da se sve države uglavnom u oblasti zdravstva finansiraju na ovaj način, niko ne bi govorio o tome da li je to preveliko ili malo davanja bilo da se odvaja porez na plaćanje državi što je potrebno, ili bilo da može da omogući da se popuni zdravstvena kasa. No, kako bilo, moram da kažem da su i pacijenti, i mi zdravstveni radnici vrlo mnogo očekujemo i očekivali smo od promena i transformacija koje su najavljene u ovom periodu. Mislim da je zaista zdravstvo primarno po svim problemima koje nosi sa sobom i da smo trebali o zdravstvu da raspravljamo mnogo ranije, rekla bih i pre svih ovih poreskih paketa. Kada posmatramo ovaj zakon, postoji posmatranje sa dva aspekta. Jedan je da su za njega vrlo zaintersovani pacijenti, a sa druge strane smo vrlo zainteresovani, i svi mi zaposleni u zdravstvu. Kada kažem za pacijente, ne želim da lamentiram, ali je istinito i činjenično stanje takovo kakvo jeste, da još uvek, bez obzira što je već u ovoj vlasti bilo najava u poslednjih par nedelja, sve do kraja nedelje pojaviće se lekovi u apotekama, njih i dalje nema. Jedino se mogu nabaviti u privatnim apotekama, a povećanje cena za koje smatram da fabrike samo koriste svaku krizu, pa i ovu momentalnu u kojoj se našlo zdravstvo to nisu povećale 82%, možda u proseku, ali pojedini lekovi povećani su za 500 puta više, odnosno njihova cena. Ako znamo da je normalno i ako svako pravilo ima izuzetaka, da toj kategoriji najviše pripadaju naši penzioneri, ako znamo kolika je njihova prosečna penzija, pod uslovom da najmanje pet lekova piju u proseku, a lično poznajem i one koji piju 12 različitih na dan, da mogu da imaju vrlo kvalitetan život sa njima, na ovaj način sigurno su onemogućeni zbog nedostatka finansijskih sredstava. Zaista sam, pre svega, kao čovek, uvek optimista i želim da verujem u neospornu dobru volju i težnje ove vlade da se nađe načini polako rešavaju problemi u zdravstvu. Drugi aspekt, mislim da je materijalni status zaposlenih u zdravstvu takav videli smo iz Zakona o zdravstvenom osiguranju da je ovde vrlo značajno mesto zauzelo i to, pa bi na taj način moglo ono što sam ovde već par puta iznosila, da vrlo niske zarade u zdravstvu budu poboljšane. Kada, kao i kako, ne znam. Bojim se da je naš resorni ministar zbilja dobio najosetljiviju temu pod svojim resorom, najvreliji krompir, moram da kažem, jer tu su svi nezadovoljni, i pacijenti, i zdravstveni radnici i svi zaista očekuju čudo, a znamo da se čuda ne dešavaju tako lako. Bojim se da se ne vrati samo kao bumerang činjenica da, recimo, ministar zbog bruto plata ne bude bio u mogućnosti da isplaćuje nama zdravstvenim radnicima topli obrok ili regres. Znamo, i to je istina, da su zdravstveni radnici u ovoj godini, kada se isplaćivalo bez oporezivanja, dobili svega 200 dinara na ime regresa, dok su pojedine radne organizacije, normalno, uspele to da isplate i samim tim eskivirale ovu bruto uplatu poreza i povećanje finansijske kase u zdravstvu. Još nešto bih htela da kažem, znam da će se to tako usvojiti i zaista želim samo da dam neko svoje lično viđenje, to je da su u članu 10. propisane kaznene odredbe za poslodavca u iznosu od 10.000 do 200.000 dinara za prekršaj. U istom članu dodat je stav 4. kojim se poslodavcima pored novčane kazne, propisuje i mogućnost zabrane obavljanja delatnosti u trajanju od 30 do 90 dana. Da li je ovo ipak malo prestrogo ponovo? Sigurna sam i neću ovde da govorim o tome da postoji pretnja da zbog tih istih problema bude zatvoren neki dom zdravlja ili bolnica, jer za to nam je garant naš ministar i ova vlada, ali mislim da je to mnogo osetljivije pitanje za sve one u oblasti zdravstva koji se bavi privatnom praksom. Iako smo pričali da postoji suficit zaposlenih u zdravstvu, pogotovo kada se imaju u vidu sva ova davanja koja je potrebno pripremiti i ako vidimo da je u poslednjih par godina zaista zaživela privatna praksa, da su otvorene mnoge apoteke, stomatološke ordinacije, zdravstvene ordinacije, da je svaka od njih uposlila još po bar dav ili tri čoveka i da su se kao takvi skinuli sa tereta zdravstvene kase i državnog budžeta, tvrdim i dalje da nema viška zaposlenih. Znamo isto tako da su tu uglavnom sve investicije i sva dobit koja se zapravo ovim obavljanjem privatne prakse dobije ulaže u nova sredstva, u kupovinu lekova, u nabavku opreme itd. Pitanje je da li će samostalno svaka ta ordinacija moći da egzistira sama za sebe ili će biti prinuđena da zatvori zato što neće imati mogućnosti da isplati sve ove namete. Vrlo je teško, bar lično smatram, iako nemam privatnu praksu, ne govorim to iz nekog iskustva, ali iz komunikacije sa ljudima znam, vrlo je teško, ako se recimo 90 dana zatvori privatna praksa, skupiti snage, ne mislim psihičke, nego finansijske, i započeti ponovo tamo gde se stalo, a bez posledica. Smatram da bi zatvaranje bilo koje privatne prakse iz oblasti zdravstva bilo katastrofalno, da bi verovatno i jedan broj problema novih nastalo u oblasti zaposlenih u zdravstvu, te zbog toga prosto očekujem da će se možda tu i napraviti neka iznimka koja je, kada su ovi socijalni zakoni u pitanju, i bilo predviđeno u najavi ministara kada su bile prethodne tačke dnevnog reda. Međutim, kako god bilo, mi ćemo i danas prodiskutovati o ovom zakonu u načelu, saslušati odgovarajuće amandmane, ali, kao i o svakom zakonu, i o ovom poslednju reč će dati upravo oni koji su najviše zainteresovani za dobrobit ovog zakona, a to su pre svega pacijenti i svi mi zaposleni u zdravstvu.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, evo opet je 10 do dva, da ne kažem 5 do 12, da još jednom prozborimo i ukažemo na one probleme koje smo i do sada u raspravi isticali, počev od zakona koji se tiče rada i zapošljavanja, zatim izmena zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju i izmena zakona o zdravstvnoj zaštiti i oko neprimenjivih osnovica za obračun od 1. juna. Prošli sam put predložio da Odbor za budžet i finansije i predstavnici svih ministarstava koji se ovde pominju još jednom preispitaju ove osnovice i da se utvrde prave veličine u odnosu na ono što je bilo i na način na koji u ovom trenutku, od 1. juna, treba da zažive najniže osnovice za obračun bruto, odnosno neto zarada. Drugo, mislim da izmene ovih zakonskih propisa, sva tri ova zakona nisu mnogo vezana za poboljšanje stanja ni u jednoj od ovih oblasti. Uglavnom su vezana za usklađivanje radnog zakonodavstva u cilju sprovođenja onog zakona koji tek treba da dođe za neki mesec, a pre svega mislim ovde na zakon o privatizaciji. Takođe mislim da je stanje u zdravstvu u ovom trenutku zaista katastrofalno i mnogo gore nego što je bilo pre osam meseci, a krajnje je neprimereno i cinično isplaćivati zdravstvenim radnicima 200 dinara regresa za godišnji odmor mesečno. Mislim da je humanije isplatiti ceo regres za godišnji odmor u ovom trentuku i da im se poboljša bar malo materijalni položaj. Sledeće, opet određene kategorije se brkaju i u ovim obrazloženjima i zaista gospodin ministar sigurno nije upućen u ove kategorije obračuna i osnovica za obračun, a takođe mislim da ona činjenica da gospođa ministar prošli put, kada smo raspravljali o zakonu o penzijskom osiguranju, nije nam pružila podatke o stopama doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje, a sutradan u novinama je osvanula stopa gde je sa 31% predložena stopa 19,6%, a od toga 9,8% na teret poslodavca, a 9,8% na teret bruto ličnog dohotka radnika, što znači da se princip obračuna i uplate doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje ništa nije promenio u odnosu na ono što je bilo. Bruto lični dohodak, koji ide na teret poslodavca i ukupan bruto lično dohodak, to je ono što je do sada bilo na teret poslodavca. Hteo bih još nešto da kažem, da i u obrazloženju stoji - predloženim izmenama i dopunama zakona zadržan je takođe princip najnižih osnovica za obračun i plaćnje doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje prema stepenu stručne spreme. I ovo rešenje se pokazalo u prethodnom periodu od dana primene 1. januara 1999. godine dobrim, dalo dobre rezultate, odnosno bolji finansijski efekat od zakonskog rešenja koje je do tada važilo. Zapravo, na ovaj način se nadalje onemogućava da jedan broj poslodavaca zaposlenom isplaćuje umanjene zarade, dok drugi deo zarada isplaćuje van legalnih tokova, izbegavajući uplatu poreza i doprinosa, kao i drugih fiskalnih opterećenja zarada. To je u odnosu na postojeće rešenje, a sada se predlaže da je razlog za uključivanje drugih ličnih primanja u bruto zarade, na koje se obračunava i plaća doprinos i porez, leži u činjenici da je veliki broj poslodavaca pribegavao isplati upravo drugih ličnih primanja, regres, topli obrok, na uštrb isplate zarada. Takođe, jedna je činjenica da se u ovom sistemu prelazi na bruto princip obračuna zarada. Znači opet bruto princip, neto princip, bruto zarada, neto zarada, najniža osnovica. Zarada obračunata po navedenom neto principu predstavlja osnovicu za obračun i plaćanje doprinosa za zdravstveno osiguranje za osiguranike. S druge strane, na početku kaže - osnovni razlozi i pravci u predloženim izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju u ovom momentu su usklađivanje finansiranja zdravstvenog osiguranja sa promenama fiskalnog tretmana zarada, uz zadržavanja sadašnjeg fiskalnog opterećenja, što je nemoguće, dok se ne zna stopa koliko je fiskalno opterećenje, sa potpunom afirmacijom principa bruto zarada kao osnovice za obračun svih fiskalnih dažbina na zarade: poreza, doprinosa, taksa. Za mene je nejasno i nelogično, neto princip, bruto zarada. Zaista predlažem da pošto su ovlašćena sva tri ministra, da zajednički sednu i ovo pitanje razreše, imajući u vidu da i ministar nadležan za poslove zdravlja, ministar nadležan za poslove rada i ministar nadležna za poslove socijalnih pitanja sporazumno propisuju način obračuna i plate doprinosa, kao i sadržinu obrasca. A, svaki fond posebno objavljuje najniže osnovice i usklađuje ih sa svakim ovim. Pa, zar nije logično, ako je isti pravilnik kojim se obračunava zarada, pošto se primenjuju iste osnovice u sva tri fonda, da se objavljuje jedna osnovica, da ne bude tri iste osnovice u tri različita fonda. Takođe, i ove osnovice koje su ovde predložene, najniže osnovice, uskladiće se za rast neto ličnih dohodaka u periodu februar-april, što znači da već kroz uputstvo može da se reguliše najniža osnovica koja je ovim zakonom i propisana. U članu 1. stav 3. osnovica koja služi za obračun i uplatu doprinosa, ako se zarada ili deo zarade isplaćuje sa zakašnjenjem od najmanje šest meseci, čini zaradu odnosno srazmerni deo neisplaćene zarade koja zaposlenom pripada u skladu sa zakonom i kolektivnim ugovorom na dan uplate doprinosa. Ako neko nije isplatio šest meseci platu, odnosno po starom obračunu, mislim da u ovom trenutku zaista nikakve mogućnosti ne postoje da se i na taj način ovo pitanje reguliše. I, istaknuto je još jedno pitanje, a to je da ako se u tekućem mesecu ne isplati lični dohodak za prethodni mesec, šta sleduje. Mislim da ono što smo prošlog puta govorili oko blokade žiro računa, stečaja i ostalog, je jedna priprema za donošenje zakona o privatizaciji i njegovom dejstvu. Na kraju, u okviru teme, moram da kažem da smo mi u Valjevu dosta učinili, bar u poboljšanju stanja u zdravstvenim ustanovama, imajući u vidu da 25 godina funkcioniše samodoprinos za izgradnju hirurškog bloka koji je davno završen, za rekonstrukciju stare zgrade bolnice, a takođe i sredstava od zemljotresa kada je oštećen stari objekat valjevske bolnice, sa preko 2.200 m2, sa preko 22 miliona uloženih sredstava. Postavio bih i jedno pitanje - na koji način, kako će se regulisati dalje pitanje izdvajanja samodoprinosa za rekonstrukciju stare zgrade valjevske bolnice, imajući u vidu da je odluka kojom se plaća ovaj samodoprinos - neto lični dohodak radnika. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, sa radom nastavljamo u 15,30 časova. Prvi govornik je narodni poslanik Zoran Radovanović. [[Posle pauze.]] Gospodo poslanici, molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum za rad. Konstatujem da imamo kvorum za nastavak rada sednice. Reč ima narodni poslanik Zoran Radovanović.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministri, definicija Svetske zdravstvene organizacije kaže da zdravlje nije samo osnov bolesti, već stanje potpune psihičke, fizičke i socijalne sigurnosti ili socijalnog blagostanja. Da su oni, svetski stručnjaci koji su pisali ovu definiciju, znali za genijalni paket poreskih zakona našeg ministra Đelića, sigurno bi iz definicije ovu kategoriju - socijalno blagostanje, izbacili. Inače, poreski lekovi, pošto postoje i pravni lekovi i medicinski lekovi, koje vi nudite ovom narodu, po prepisanom receptu MMF-a, Svetske banke i ostalih kuća, koje brinu o malim narodima, sigurno će zdravlje ovih ljudi upropastiti do kraja. Inače, što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, moram da primetim nekoliko stvari - dok ste bili u opoziciji, vi ste, kao i sve drugo, i ovaj naš zakon maksimalno osporavali, negirali, izvrgavali ruglu. Ako se malo bolje pogleda, u ovom predlogu zakona postoji samo nekoliko izmena, koje pokazuju da je naš zakon pre svega bio dobar. Inače, DOS ne bi bio DOS kada ne bi te male izmene, umesto nabolje, promenio nagore. Mnogo je ovde govoreno o osnovicama, koje su stvarno izuzetno visoke, neprimerene privrednom trenutku naše zemlje. Mnogo se govorilo o bruto i neto platama, a mislim da dobar deo poslanika DOS-a i dan - danas ne zna šta je bruto, a šta neto plata. Međutim, mene brine ovaj član zakona gde, osim toga što postoje kaznene odredbe u smislu novčane kazne, postoji i onaj stav gde se kaže da poslodavac može biti zatvoren, ne on kao on, nego firma na 30 i 90 dana. Da li to znači da će, ukoliko Klinički centar u Nišu, ili Dom zdravlja u Nišu, ili Institut "Niška Banja" ne uplati ove poreze i doprinose, da će i oni biti zatvoreni na 30 dana, ili 90 dana, i šta raditi sa zdravstvenim radnicima u tom slučaju? U obrazloženju za donošenje Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju istaknuti su osnovni razlozi, i to - usklađivanje sa principom bruto zarada, korekcija stope, tačnije, smanjenje stope doprinosa za zdravstveno osiguranje, ali za mene je najbitniji razlog onaj koji govori o uvođenju jedinstvene osnovice za plaćanje poreza i dopriniosa, ne onako kako je to Vlada objasnila, zbog pojednostavljenja, već pre svega zbog sledećeg - Zakonom o porezu na promet, iz koga proizilaze svi ostali zakoni, prvi put, i to narod u Srbiji mora da zna, prvi put u istoriji Srbije lekovi su oporezovani. Na primer, lekovi u Crnoj Gori nisu oporezovani, znači, lekovi, medicinska sredstva i ortopedska pomagala. Isto tako i u Engleskoj, Irskoj, Poljskoj, Mađarskoj, sve ove stvari nisu oporezovane. U nekim drugim zemljama Evrope, kao što su Francuska, Holandija, Nemačka, stopa oporezivanja je od 5 do 10%. Zašto pričam o porezu na lekove i o ovom predlogu zakona, sada ću, drage moje koleginice, da objasnim - pričam pre svega zbog toga što sve zdravstvene ustanove, bolnice, klinike i domovi zdravlja, lekove, medicinska sredstva i ortopedska pomagala nabavljaju po ceni većoj za 20%. Ovo će ionako težak položaj zdravstvenih ustanova još više pogoršati i, po automatizmu, dovesti do rasta stope doprinosa, do koje je i dovelo zdravstveno osiguranje ili pokrivanje ovih troškova iz budžeta. Kada smo sa ove govornice upozoravali da je ceo paket poreskih zakona izuzetno loš,tačnije dobar, ali za neku drugu privredu i drugi trenutak ove zemlje, ukazivali smo da će oni izazvati lančanu reakciju, da će konkretne finansijske probleme u zdravstvu još više produbiti, da će tenzije u zdravstvu još više podići, tada vi, drage moje kolege iz DOS-a, niste imali sluha. Amandmane poslanika opozicije niste prihvatali, iako smo znali da će time, što imate apsolutnu većinu, ti zakoni biti usvojeni, naši amandmani su bili u cilju korekcije. Tri naslova iz "Glasa javnosti", 9.5. ove godine, govore sami za sebe, iako iza njih stoji grupa eksperata, ekonomskih eksperata, koja je dala ocenu vaše poreske reforme. Prvi je - "Akcize mimo Evrope", drugi je "Namet na lek", i treći naslov "Budžet ili glad". Ostaće zapamćeno da se od 1. aprila 2001. godine, zbog vaših poreza koji su pre svega uzrok ovih nenormalno visokih osnovica u ovom predlogu zakona, Srbija svrstala u zemlje u Evropi sa najvećom stopom oporezovanja lekova i hrane. Cene lekova ste podigli za 130% pred novu godinu, pa još jedno povećanje posle nove godine, čime ste uspeli da izjednačite cenu sa cenom u pet velikih evropskih zemalja, ali da vas podsetim, standard nam ni slučajno nije isti. Ono što već svi građani Srbije znaju, a to je da smo od svih onih vaših proklamovanih prozapadnih obećanja dobili izgleda samo ono jedno, ne daj bože da se neko razboli, jer ko će plaćati lečenje. Time ću završiti jednu kratku simulaciju ću da dam, imam još malo vremena: čovek se razboli, normalno je hoće promene, hoće da ozdravi. Taj isti čovek ode u bolnicu i tamo ga sačeka participacija, sačekaju ga lekovi koji su skupi, sačekaju ga lekovi kojih ima ili nema, sačekaju ga kineski lekovi koji su čas zdravi, čas otrovni. Šta on da radi? Ili ga sačekaju zdravstveni radnici koji ne primaju kako treba da primaju plate. Onda on, kao svaki rekonvalescent ode kući i taj rekonvalescent kad dođe kući mora da kupi neka osnovna sredstva. Njemu treba samo za hleb i mleko 1.100 dinara za mesec, da bi kupio novine za mesec, jednu novinu, treba mu 450 dinara, a mora da kupi novine, jer mu je skupa struja, poskupela mu struja, pa ne može da gleda televiziju, poskupeo gas (Glas iz sale: Poskupelo pivo pa ne može da se naliže.), poskupelo mu gorivo, pa deca ne mogu da ga obilaze. Sve u svemu, sve je poskupelo, tako da ćete i vi sami videti na sledećim izborima šta će vas da sačeka. Uzgred da ne zaboravim, jedno prosto pitanje, kada će onih 6 milijardi da stigne. Narod me pita na ulici, pa samo da im kažem. Hvala.
Reč ima ministar zdravlja, gospodin Obren Joksimović, a posle njega narodni poslanik Dragan Čolić.
Ispravna je voda. Dame i gospodo narodni poslanici, mislio sam da o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju ne treba baš tako mnogo da se govori, da ne treba da se otvaraju sva pitanja koja su počela da se otvaraju na ovoj skupštini. Mislim da to nije dobro, ali da, obzirom da smo otvorili neka pitanja to zahteva jednu opširniju elaboraciju koja se mnogima ovde neće dopasti. Ono što smo mi nasledili, što je nasledila sadašnja vlast od prethodne vlasti, u međunarodnom rečniku, u rečniku međunarodnih izraza i pojmova se kaže - katastrofa. To srpski može da se kaže i opšta propast ili opšte propadanje, ali je činjenica da je to tako. Od zdravstva nije ostalo gotovo niša osim bolesnih ljudi. Prethodna vlast se uglavnom lečila, bavila lečenjem bolesnih kako tako, ali nije sprečavala bolesti, što se radi svuda u svetu, pa se i mi sada uglavnom moramo baviti lečenjem bolesnih umesto preventive. Primera radi, a tako se vodila i kadrovska politika, na jednog lekara opšte prakse u Srbiji imate 6 lekara specijalista. Kada gledate taj odnos na relaciji specijalista : specijalista, specijalista iz preventivne grane medicine i tzv. elitne ili kurentne grane medicine hirurške, onda je taj odnos katastrofalan, onda je 15 : 1, čak mestimično je veći. Dakle, mi smo potpuno zalutali. Fondovi su nam prazni. Fondove, dame i gospodo, nisu potrošili sadašnji ministri i sadašnji predsednik Vlade, nego su potrošile prethodne vlasti. Potrošile su ih nerazumnom i neracionalnom politikom na svim poljima. Pre svega, nije se uopšte vodilo računa gde se, šta i koliko troši. Ministarstvo za zdravlje od 1946. godine do danas uopšte nije ni imalo službu za medicinsko snabdevanje. Znate li zašto? Zato što se svako ko je želeo da se bavi snabdevanjem time i bavio i uzimao bolesne procente. Svuda u svetu procenti koji se izdvajaju u zdravstvu za proviziju idu od 0,5%, 1%, 2% do 5%, a kod nas su procenti 100%, 150%, 300%, pa i više posto. Procenti su pojeli srpsko zdravstvo. Vi govorite o kriminalizaciji u zdravstvu, naravno da ima kriminalizacije u zdravstvu, ali se time nisu bavili zdravstveni radnici i paramedicinski radnici, nego oni koji su imali vlast, koji su zidali, gradili, kupovali opremu, išli na skupe seminare, koji su bili samo formalno seminari, a ništa od edukacije tamo nije viđeno. Oni su potrošili pare. Sad govorimo o kriminalizaciji, zdravstva. Naravno, ničega nema. Došao mi je jedan gospodin koji je kupio jedan skupi aparat za tri miliona maraka, a koji inače košta milion i ladno me pita, ko će to da plati. A ja pitam vas, ko je njemu u njegovoj partiji dozvolio da kupi tri puta skuplji aparat nego što košta, da li mu je dozvolio sadašnji ministar zdravlja ili možda sadašnji premijer? Da li je pitao nekoga kada je to radio? Kako se uopšte moglo dogoditi da u jednoj istoj zdravstvenoj organizaciji imate 15 različitih aparata od 15 različitih proizvođača. Sada ne možete da napravite ni servis. Kako da napravite servis kada imate sve različite proizvođače. Treba servis za svaki proizvod posebno. Hoćete da vam napominjem kako ste školovali kadrove i gde? Šta ste radili sa njima? Hoćete da vam pričam kako ste kupovali materijal za gradnju? [[Žagor u sali.]] Ima bezbroj primera zloupotreba kojima neće da se bavi ministar zdravlja i Ministarstvo zdravlja, nego će time da se bave službe koje su za to nadležne. Nestašice u zdravstvu su proizvod neracionalne potrošnje, a potrošili ste sve i sada nemamo odakle, nemamo za šta, narod mora da zna da mi nemamo za šta da kupimo lekove. Usput, napravili ste krvavo zamešateljstvo sa najvećom fabrikom lekova u ovoj zemlji. Vi ste, gospodo, kada vam je trebao Milan Panić prodavali "Galeniku" njemu po koje, ne znam ni ja, jeftine pare. Fabriku koja košta više od milijardu dolara vi ste namerili da prodate za 220. Na sreću, on vam nije dao ni toliko, pa sad mora da je vrati. Ako hoćete da je kriv ministar zdravlja, jesam li ja kriv što ste nas uterali u dugove (Iz sale: Jesi.). Pristajem da budem kriv, pristajem naravno da budem kriv, a vi ste kupovali lekove u Kini. Pristajem da budem kriv i što ste kupovali lekove u Kini.
Molim vas, pustite ministra da govori.
Lekove u Kini ste kupovali, dame i gospodo, zato što ste tamo ubirali visoke procente, zato što su tamo lekovi jeftini, a vi ste ih ovde prodavali skupo i pravili ste ogromnu razliku koju ste trpali u džepove. To je suština kineskog paketa. Niste vi njih kupovali tamo što su manje vredni, što su otrovni, nego zato što ste uzimali visoke procente za to. Sada treba neko drugi da vam bude kriv.
Molim vas da saslušate gospodina ministra. Nije prijatno, ali je korisno.
Gospodin Nikolić je pitao za kineski paket, odgovor je decidan i jasan, napravili ste velike profite i zato ste u dva maha išli i pravili kineski aranžman. To je paket koji košta 18 miliona dolara, na tome se neko bogato ovajdio. Hoćete li sada da neko drugi za to bude odgovoran? (Iz sale: Hoćemo.) Ne može, dame i gospodo, ne može nikako. Pazite, vi ste napravili privilegovane u zdravstvu, a sada pričate i bunite se kako je ministar zdravlja najavio participaciju. Naravno da sam najavio participaciju, zato što će zdravstvo umreti ako se hitno ne interveniše. Mora hitno da se interveniše da bi zdravstvo živelo. Zakon koji je predložen nije zato da biste se vi smejali, gospodine Nikoliću, nego je predložen da bismo koliko toliko stekli i stavili novca u fond, a odatle možemo da kupimo osnovne lekove. Od participacije, gospodine Nikoliću, biće izuzeti oni bolesnici koji su i do sada bili izuzeti od participacije. Dakle, neće plaćati trudnice, neće plaćati deca, neće plaćati dijabetičari, bubrežni bolesnici, neće plaćati one najugroženije kategorije stanovništva. Vi gospodo, vi ćete plaćati, vi ćete morati da platite, ne samo participaciju u zdravstvu, platićete vi još štošta. [[Aplauz.]] Zato vas upozoravam, molim vas za razumevanje, da lepo izglasamo ovaj zakon koji nije dobar. Jedan moj kolega, mislim da je moj kolega, a poslanik SPS,kazao je ovde da je najbolji dokaz da je taj zakon dobar, što ga mi sad popravljamo. Nije dragi moj kolega, taj zakon ne valja ništa. Taj zakon mi popravljamo da bi potrajao, jer mi smo znate legalisti, pa poštujemo i najgore zakone, za razliku od vas koji ste pravili zakone, a niste ih poštovali. Radili ste šta ste hteli. Dakle, mi ćemo poštovati taj zakon dok ne donesemo drugi. Drugi zakon o zdravstvu, zdravstvenoj zaštiti, zdravstvenom osiguranju i lekarskim i farmaceutskim komorama su već napravljeni. On je gotov. Uputićemo ga na javnu proveru. Biće javna rasprava. Svi će o njemu moći da kažu svoju reč, pa će onda taj zakon doći ovde pred vas, pa ćete i ovde moći da kažete svoju reč. Usvojićemo sve te zakone, ako bog da. Tako će nam biti lakše da ulazimo u tranziciju, da promenimo sistem zdravstvene zaštite i celo zdravstvo da promenimo na bolje. Sa ovim zakonom i sa zakonom o zdravstvenoj zaštiti, koji nas u svemu limitira, mi nismo u stanju ništa da uradimo. Možemo da krpimo i krpimo na parče, jer drugog izlaza u ovom momentu nema. Mi ćemo svojim trudom i zalaganjem i iz tog ničega, i iz tog malog gubera pod koji sad moramo da stanemo, napraviti veliki guber za naš narod. Vi ste ga saterali pod tako mali guber, vi ste ga doveli u ovu sadašnju situaciju. Narod jeste nezadovoljan, naravno da treba i nas da grdi, treba da menja ministre, treba da menja vlade, sve dok mu ne bude bolje. Ali, treba da bude odgovoran i treba malo i da propati što je trpeo toliko godina takvu vlast.
Gospodin Nikolić, replika.
Dame i gosodo narodni poslanici, pošto je ministar kod jednog broja poslanika, koji imaju izvesnih zdravstvenih tegoba, izazvao zdravstvene tegobe, povadiše na brzinu da izabere ministar za ovo svoje stanje, da sam odabere šta će da popije i da se malo smiri. Mislio sam da je Vladan Batić najgori ministar u Vladi Srbije. Najgori je ovaj. Najgori ministar je ministar zdravlja. Gospodine ministre, niste prisustvovali sednicama. Vi ministri nemate običaj da poštujete ovu narodnu skupštinu, ali rekao bih da ste sve lepo govorili. Mitingaški to dobro deluje, samo ste uputili poruku poslanicima Skupštine Srbije, niste nas razdvojili na vlast i opoziciju, ali ste rekli da smo pljačkali, da smo uzimali novac, da smo putovali u Kinu da bismo tamo zaradili novac. Ne znam ni kako se ide za Kinu, da li preko Bugarske ili preko Rumunije. Obren Joksimović, sa mesta: Što se vi osećate prozvanim? Moram da se osetim prozvanim. Gospodine ministre, sve ste vi u pravu, podržao bih svaku vašu meru ako biste rekli - Sima Simić je išao u Kinu i tamo je oteo ovom narodu pet miliona dolara zato što je kupio ovaj lek po ovoj ceni, a prodavao ga narodu po ovoj ceni. Kad tako nastupi nova vlast za ovom govornicom, imaće podršku opozicije. Nešto ne vidim u ovoj sali da bilo ko od nas, koji smo na bilo koji način učestvovali u vlasti, može da se oseti prozvanim. Gospodine ministre, ovaj vaš oglas za nabavku lekova koje domaći proizvođači ne mogu da proizvedu u dovoljnim količinama, pisan kao u vreme kada je JUL nabavljao lekove za Srbiju, pa kaže: "Od momenta kad izađe oglas ponuđači mogu da preuzmu materijal u roku od tri dana, a posle toga mogu da podnesu ponudu u roku od tri dana, a Ministarstvo, (znači, ministar) zadržava sebi pravo da ne izabere finansijski najjeftinijeg ponuđača, nego da izabere najpovoljnijeg ponuđača." Da li je to tačno sve? Da li tako izgleda vaš oglas? Šta je to gospodine ministre?Za tri dana da se jave zainteresovani, za tri dana da dostave ponude od svetskih proizvođača, a onda ministar da se opredeli koja je ponuda najpovoljnija. To je već viđeno, ministre. To vas vode isti oni savetnici koji su i dosadašnje ministre vodili. Svi oni sede i dalje u ministarstvima. To je bilo i u vreme Leposave Milićević i u vreme onog što ste ga uhapsili i držite ga u zatvoru, iz Onkološkog instituta. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Znači, sviđaju mi se vaši govori. Ministre, vama mikrofon ne treba uopšte. Sviđaju mi se vaši govori, jaki su, bučni, delujete dosta muški, samo bih vas zamolio, gospodine ministre, da kažete u ovoj sali - evo, tebi se obraćam Simo Simiću, ti su ukrao novac od pacijenata koji su bili bolesni, tebi se obraćam Lazo Laziću, ti su kupovao neispravne instrumente. Ovako, da svi mi poslanici trpimo vašu viku sa govornice, ja to ne dozvoljavam. Ako ste vikali na poslanike, recite mi na kog ste poslanika vikali, a ako imate običaj da vičete bez razloga, ponovo vam preporučujem lekove iz ove desne šake, ima i dijazepama, ali ovo je plaćeno ministre i ne bih smeo da vam dam.
Gospodin Ivković, prvo javljanje.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poslanici SPS-a su apsolutno izneli stavove SPS-a povodom zakona koji je na dnevnom redu. Želim nešto drugo da kažem - funkcija ministra je izuzetno visoka funkcija. Funkcija ministra je funkcija koja podrazumeva da svakoga trenutka građani Srbije gledaju šta radi i kako govori ministar njihove vlade u njihovoj državi. Ministar je promoter oblasti za koju se zalaže. Ministar ima obavezu da o toj oblasti govori najmanje onako kako jeste, a uvek malo bolje nego što jeste, da bi postavio ciljeve i stvorio uverenje kod građana Srbije da su poslenici u toj oblasti pravi i da rade korektno svoj posao. Sigurno se grešilo u oblasti zdravstvene politike ranije. To je tačno. Ali, draga moja gospodo, već osam meseci neki drugi ljudi vode Ministarstvo zdravlja, već osam meseci neko drugi odlučuje, a ne oni što su bili do tada u Ministarstvu. Šta se od tada do danas uradilo? Građani Srbije vole da čuju ministra kako ocenjuje ono što je bilo, ali još više njih interesuje i vole da čuju kako je danas i kako će biti sutra, da objasni zašto je Vlada sa tri i po puta manjim budžetom ipak uspevala neke stvari da obezbedi i da zdravstvo u određenoj meri funkcioniše, a zašto ova vlada sa tri i po puta većim budžetom uzima participacije i najavljuje još veće participacije? To ministar treba da objasni i da kaže zbog čega se to događa. Ovde sam izašao da odbranim zdravstvo i zdravstvene radnike. Ja sam svedok koliko puta su zdravstveni radnici reagovali i radili sa velikim znanjem, sa velikom savešću, promptno. Ovo je zemlja koja je primila 650 hiljada izbeglica, nijednu epidemiju nije imala, nijednu zdravstvenu nesreću nije imala, zato što su radnici dan-noć radili. Ako je trebalo u roku od dva sata organizovati specijalne autobuse, specijalne ekipe hitne pomoći, i ovde i u Republici Srpskoj, da se pomogne, ljudi su sedeli i radili svoj posao, ostavljali svoje porodice i radili. Tvrdim da mi imamo vodeće zdravstvene stručnjake u mnogim oblastima, i u Evropi i u svetu, od koloprotologije, pa nadalje. Imamo izuzetne stručnjake. Tačno je, nemamo jaku materijalnu bazu, kupovalo se mnogo istih stvari na različitim mestima, i gde ne treba, i skenera i svih ovih čuda. To je tačno. Ali, imamo ono što je najvažnije, imamo izuzetno obrazovane i kvalitetne lekare koji na međunarodnim skupovima postižu izuzetne reference i uvek bilo gde u svetu mogu da se zaposle. Zdravstveni radnici su odlični radnici. Rade u teškim uslovima. Dajte da vidimo viziju, zašto kada je trii po puta veći budžet moraju da budu participacije? Zašto onaj koji ne prima platu po ovom zakonu mora da da pare za zdravstvo? Zbog čega?
Reč ima gospodin Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, teško da po ovoj tački dnevnog reda možemo da se ponašamo drugačije nego kao u svim prethodnim. Možda Srbija nije imala nijednu epidemiju, ali je imala Milovana Bojića, Leposavu Milićević, Tomislava Jankovića, koji su za sobom ostavili takve posledice koje su po periodu sanacije mnogo duže od posledica bilo kakve epidemije. Među vama ima lekara, recite koliko traje karantin. Ja vam kažem da nema takvog karantina koji će trajati onoliko koliko će trajati nadoknada štete koja je ostala za takvom politikom u oblasti zdravstvenog osiguranja. Mi smo ovde predstavljajući budžet za 2001. godinu, jasno pokazali da su uvećana sredstva namenjena prosveti i zdravstvu, ali niko od nas nije rekao da su ta sredstva dovoljna. Zbog toga je potrebna participacija. Pitajte pacijente da li pristaju na participaciju ili na zatvorena vrata i poruku - idite u privatnu ordinaciju. Nije samo materijalno opustošeno naše zdravstvo, ono je profesionalno degradirano i to su tragične posledice sa kojima se mi danas suočavamo. Dva glasa su falila da Milovan Bojić postane akademik. Ispostavilo se da danas, ne da nema osnova da bude akademik, već nije položio ni specijalizaciju. Ratko Krsmanović nije bio na platnom spisku Jugoslovenske levice, nego je bio na platnom spisku Instituta za kardiovaskularne bolesti - Dedinje. Danas naravno da to nema nikakve veze sa prethodnim režimom, sa prethodnom vlasti, nema veze sa onima koji sa govornice dele bensedine, ali otvorite ordinacije na ulici, pa tamo delite lekove. Ako niste mogli 10 godina to da radite, radite ubuduće. Niko vas u tome neće sprečiti. [[Aplauz.]] Samo mi se čini da, po pravilu, mi ne možemo da ostanemo na nivou argumenata i činjenica, već na nivou fraza koje su same po sebi, možda, nekome bliske, ali ta osoba sigurno nije bila ni bolesna niti je imala nekoga ko je bolestan u njenoj porodici. Takvim osobama ne možete pričati priče, koje pričate danas. Naše zdravstvo je sjajno - samo sve što je u njemu ostalo nije dobro, zahvaljujući 10-to godišnjojvladavini vašeg režima - zahvaljujući neverovatnoj otpornosti tih ljudi. Prevladala je ta moralna dimenzija i osećanje profesionalne etike koja je nalagala tim ljudima da i u takvim okolnostima funkcionišu, ali ništa nije večito. Ni njihovo strpljenje nije večito. Zato danas, kada vodimo pažljivo kadrovsku politiku u zdravstvu, kada pokušavamo da racionalno trošimo sredstva zdravstvenih osiguranika, mi moramo da ukazujemo na probleme koji su ozbiljni i na probleme koji sami po sebi ne mogu biti rešeni. Nije tačno da je budžet 3,5 puta veći i nije tačno da smo bilo kada rekli da će iz tog budžeta moći da se pokriju svi troškovi koji moraju da se pokrivaju, između ostalog i primenom sredstava iz participacije. Ali, oni najugroženiji imaju mnogo veću brigu i mnogo više strpljenja i pažnje od strane predstavnika vlasti u oblasti zdravstvenog osiguranja i zdravstvene zaštite, nego što je to bio slučaj sa prethodnim režimom. Ako nije tako, izađite i na osnovu argumenata recite ovde, recite odmah kako sredstva danas troši Ministarstvo zdravlja i Fond zdravstvenog osiguranja i kako su trošena do sada. Recite na osnovu kojih činjenica se mogu pobiti one neverovatne stvari, koje govore o gospodinu Jankoviću, o gospodinu Bojiću. Mi bismo voleli da možemo sa njima da razgovaramo, ali nam nisu dostupni. Jedan je u bekstvu, a drugi je u zatvoru. Ni jedan ni drugi ne zaslužuju da ih posećujemo. U svakom slučaju budite sigurni da ćemo izglasati ovaj zakon i da ovo nije poslednje što smo imali da kažemo u oblasti zdravstvenog osiguranja i zadravstvene zaštite našeg stanovništva. Ovo je samo prvi korak i on je isključivo podsticaj poreskih reformi koje su uvedene u našem društvu i sasvim sigurno, budite ubeđeni, da će vreme koje je pred nama, biti vreme u kome ćete moći da nas kritikujete, ali nikako neće biti vreme u kome ćete moći da argumentovano govorite u prilog činjenica koje mi danas možemo izneti opisujući ono što ste vi radili u prethodnih 10 godina.
Tomislav Nikolić, drugo javljanje [[Tomislav Nikolić, sa mesta: Nije, nego replika, pogrešno me je protumačio]] Nije vas pomenuo, a jeste, za lekove?Evo, koleginica vas je zamolila, kaže da jeste.
Gospodo narodni poslanici, bensedin nisam pomenuo. Pomenuo sam nekoliko drugih lekova, ali gospodin Jovanović se dobro razume u psihofarmu i u anksiolitike, vidim da već pominje bensedin. Ja ga pomenuo nisam. Bio sam potpredsednik Vlade Srbije godinu dana i u tom razdoblju tri muškarca i jedna žena su mi se obratili za zdravstvenu pomoć, koja im je bila neophodna, a bila je moguća samo u Beogradu i bila je moguća samo na Dedinju, gde je direktor bio Milovan Bojić. Nisam član JUL-a i nemam nikakvog razloga, nisam bio na platnom spisku ničijem, nemam nikakvog razloga bilo koga da branim, ali bilo je dovoljno da zapitam da li mogu da budu pregledani, bili su pregledani, smešteni, dvoje je operisano, uspešno, Bogu hvala, bez ikakve nadoknade i bez toga da je bilo koji lekar, bilo šta za tu uslugu tražio. Ali, kako čujem, u međuvremenu situacija se gore promenila. Sada neki predstavnici DOS-a tu smeštaju svoju rodbinu, ili to možda nije tačno, gospodine Jovanoviću, čak i one kojima ništa nije, koji nemaju nikakvih zdravstvenih tegoba, smeste dva ili tri meseca da se gore lepo odmore. Da li je to tačno ili nije tačno? To je jedna stvar. Druga stvar, budžet iz koga se zdravstvo izdržava, planira se za godinu dana i završi se te godine. Prošla je 2000. godina, a u 2001. godini vi ste dužni da obezbedite sredstva za zdravstvenu zaštitu i da lečite narod. Više ne možemo da slušamo priče da ne možete da lečite narod zato što 1946. godine nije pravilno ulagano u zdravstvo. Kakva god da je bila država, lekari su radili, izuzev kada su štrajkovali, kada ih nagovarate vi, pojedinci. Ti štrajkovi nisu bili dugotrajni, tako da pacijenti nisu imali razloga da se žale. Lekari su uvek radili i narod je uvek bio lečen. Vraćam vas samo na jedno, ovu materijalu osnovu koju biste vi mogli da stvorite, za nadgradnju i ovih 10 godina kada su uvedene sankcije, ni jedna vlada nije bila u mogućnosti da stvara. Isprsite se, pokažite se, sa onako malim mogućnostima, sa potpuno blokiranom državom, sve vlade koje su postojale do sada obavljale su sve svoje funkcije, a ako su pojedinci bili lopovi, neka idu u zatvor. Vi, pred vama je široko polje. Vi imate sve mogućnosti, privredi su otvorena vrata, kod vas svakodnevno dolaze pomagači, investitori, strateški partneri, vaši su fondovi puni, budžet je pun, donacije stižu sa svih strana, lekari bez granica ne izlaze iz bolnica, pokažite sada vi, kako vodite zdravstvo, sredstvima koje vi obezbeđujete i vi raspodeljujete. Samo je to bitno. Jeste, kod nas su fabrike lekova bile u izuzetno teškoj situaciji. Sada ste im odobrili, nekim lekovima, poskupljenje i do osam puta. Ima li lekova na tržištu, onih koje onaj koji plaća svoje osiguranje može da dobije besplatno? Tvrdim da nema i tvrdim da ih neće ni biti dok vi ne rasterate lopove.... Predsednik: Molim vas da završite. ... i iz zdravstva i iz farmaceutske industrije. Hvala. Izvinjavam se.
Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, a posle njega narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije sporno da sfera zdravstva zaslužuje ozbiljan pristup, ne samo zbog najavljenih reformi, već i zbog zaista, lošeg stanja u ovoj značajnoj i važnoj oblasti. Ubeđen sam da Vlada Republike Srbije i u ovoj oblasti neće biti uspešna, neće biti ništa od reformi zdravstvenog osiguranja. Afirmacija bruto zarada koja navodno predstavlja osnov za uspešnije delovanje ove oblasti, nije garant da će zdravstvu biti bolje. Često od poslanika DOS-a, a naročito od šefa poslaničke grupe DOS-a, Čedomira Jovanovića, čujemo apologetske nastupe, slične mitingaškim nastupima DOS-a, koji se poziva na to da im je vreme i nasleđe vlasti teško, da su nasledili loše stanje. Slično je nastupio i gospodin ministar zdravlja Joksimović. Dužina njegove funkcije ministra biće upravo zavisna od uspešnosti rada i delovanja u sferi zdravstva,a nikako neće da bude uspešan ministar ukoliko sa ove govornice samo govori o nekom nasleđu koje je bilo ovakvo ili onakvo. Ministar zdravlja je odgovoran i za činjenje, odgovoran je i za nečinjenje. Nemamo koga drugog u sferi zdravstva da okrivimo za stanje u zdravstvu, nego gospodina ministra zdravlja. Ne razumem otkud ovolika nervoza, a te priče više ne piju vodu o tome kako je nasleđe bilo bremenito, kako je nasleđe bilo teško. Narod je dobio obećanja u predizbornoj kamapnji DOS-a da će se to loše stanje promeniti na bolje, a stanje ne samo da nije status kvo, da je ostalo kakvo je i bilo, ne bi nikome ništa zamerili da je ostalo onako kako je bilo, nego se stanje promenilo na gore. DOS konačno mora da shvati da je vlast, da je na vlasti i da samo DOS i Vlada Republike Srbije snose odgovornost za veoma tešku situaciju u svim sferama društva, a ne samo u zdravstvu. Zdravstveni radnici rade u nikad težim uslovima i često su prinuđeni da improvizuju da bi obezbedili elementarne uslove za rad. Materijalna primanja zdravstvenih radnika neće zavisiti od afirmacije principa bruto zarada, već će zavisiti od uspešnosti srpske privrede, koja bi trebalo da obezbdi potrebna sredstva koja bi popunila prazan zdravstveni fond. Nisam ubeđen da će pod vlašću DOS-a bilo šta u ovoj zemlji biti bolje, niti verujem u reforme u oblasti zdravstvenog osiguranja. Lično sam se uverio kakva je situacija i položaj zdravstvenih radnika zbog porodične tragedije koja me je zadesila. Bio sam svedok u Smederevskoj bolnici. Ne pominjem Smederevo zbog toga što sam ja poslanik iz Smedereva. Mi srpski radikali ne bolujemo od lokalpatriotizma. Nama je podjednako drag i podjednako važan svaki grad u Srbiji, svako selo u Srbiji, svaka opština u Srbiji. Bio sam svedok da hirurg u revoltu baca tupe makaze kojima nije mogao da preseče hirurški konac. To je zaista tako bilo. Materijalni položaj svih radnika u zdravstvu je veoma težak. Afirmacija principa bruto zarada kao osnovice za obračun svih fiskalnih dažbina neće pomoći ukoliko se ne popravi izrazito loša ekonomska i socijalna situacija. Neuspešno delovanje koalicije DOS reflektuje se na sve oblasti društva. Da li će Republički zavod za zdravstveno osiguranje, usvajanjem predloženog zakona, ostvariti bolje prihode i time obezbediti isplate zarada zaposlenima u zdravstvenim ustanovama? Često sam sa ove govornice iskazao svoje nepovrenje u Zorana Đinđića, pa zatim u ostale ministre Vlade Republike Srbije. Ima nešto trulo u Vladi što govori u prilog mojim argumentima. Ima skandala, afera, nepotizma i sve to neće doprineti boljem životu građana Srbije. Poslanici DOS-a će, onako kako je njima svojstveno, čoporativno glasati za predloženi zakon, a posledice koje će sigurno biti u narednom periodu pokazaće da nisu bili u pravu. Za one poslanike DOS-a koji se u narodnom parlamentu, srpskom parlamentu ponašaju kao da su na fudbalskoj utakmici, a posebno za poslanika DOS-a Vukšića, ima nešto što je indikativno. To je jedna narodna izreka - vo nosi zvonce da se ne izgubi, a luda jezik.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a posle njega narodni poslanik Radojko Petrić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zdravstveno osiguranje u svakom društvu, pa i u našem, čini socijalnu sigurnost svakog radnog čoveka i njegove porodice. Prilikom dolaska na vlast DOS-a predstavnici su govorili i na sva usta obećavali da za svaki zakon imaju alternativu, odnosno da će sve zakone prilagoditi svom narodu. DOS-ove ekspertske grupe imaju spremne pakete zakona, tako da imaju spreman i nov zakon o zdravstvenom osiguranju. Međutim, mi danas raspravljamo samo o izmenama i dopunama koje regulišu finansijsku sferu, a Zakon o celini će verovatno biti predložen u nekom budućem vremenu. To reče ministar Joksimović. Možda, u trećoj dekadi od 100 dana, jer u ovih prvih 100 dana čuli smo da i DOS-ovski korpus nije zadovoljan. Kako da bude zadovoljan kad su samo pojedinci iz Vlade zadovoljni, jer ne daj bože da oni nisu zadovoljni. Da bi izradili nov zakon potrebno je da ova oblast bude tako projektovana da zakon i sve što je vezano za njega bude na višem nivou od današnjeg. Kako to rešiti, kad sumnjam i u budžet koji treba da poboljša finansije i u ovaj zakon. Sistem bruto zarada je i u ovom zakonu osnovica za finansiranje. Neko je rekao da smo u 90-toj godini u Fond za socijalno osiguranje davali po 200 dolara po glavi stanovnika, a danas 30 dolara i potrebe su ostale iste. Glomazan sistem ne garantuje tranziciju.To nas navodi da će i ovde doći do otpuštanja određenog broja radnika. Gde ćemo sa njima i kako, verovatno će postojati program i plan, koji će negativno delovati i davati loš komentar. Ovim predlogom zakona privatni sektor je izostao, tako da i to treba detaljno izanalizirati i pretočiti u pravne norme. Suština ovog zakona je afirmacija bruto zarada. Znamo da su propisane osnovice od 3.000 do 12.000kao sigurnost za punjenje ovog fonda. Najveći dužnici su veliki sistemi, a oni su i najvećigubitnici. Kako će se to rešiti, to je isto problem koji sam već napomenuo. Nije pustoš ostavljena u tom obimu i obliku. Pustoš su prouzrokovali ljudi koji su vršili dugotrajnu opstrukciju u našem zdravstvu i našoj farmaceutskoj industriji, jer su želeli da ih podrede svojim interesima. To su radili gospodin Panić i njegovi pajtaši. Rešiti plate zaposlenih u zdravstvenim ustanovama mora da prati veći nivo tehnološke discipline, Vlade i celokupne privrede. I ovaj predlog zakona o zdravstvenom osiguranju daje nam samo pretpostavku, a ta pretpostavka je povezana sa mrežom mnogih nepoznanica. Ovim predlogom zakona, po mojoj pretpostavci, će doći pod udar preduzeća koja su i sada u tešekoj situaciji.Mislio sam da će seljačko pitanje biti regulisano ovim zakonom, ali i ovoga puta se to pitanje zaobilazi. Što bi mi ovim predlogom to pitanje i rešavali, jer se verovatno čeka novi zakon. Zašto se seljak uvek ostavlja zakraj, a ne za početak? Donošenjem ovog zakona Vlada će odmah krenuti da donosi podzakonske akte, kojima će se regulisati stope doprinosa. Zašto adakta, kad može to da reši novi zakon? Ali, verovatno, eksperti nisu sada spremni za tako nešto.Jer, reformski zakoni sa mesta pomeraju političke gromade, a ovo je samo zrnce u odnosu na gromadu. Danas je u bolnicama teško stanje, danas je u domovima zdravlja teško stanje, danas je u našem Ministarstvu zdravlja teško stanje, danas je i u Skupštini teško stanje. Poboljšao se samo kvorum i kreće se oko 135 poslanika od mogućih 176 DOS-ovskog korpusa.
Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, a posle njega narodni poslanik Branislav Blažić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani članovi Vlade, prošle nedelje, prilikom razmatranja Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju i Zakona o zapošljavanju, više poslanika je opravdano ukazivalo da je predložena visoka osnovica na koju treba da se plaćaju doprinosi za obavezno socijalno osiguranje. To isto važi i sada kada raspravljamo o Predlogu zakona o zdravstvenom osiguranju i plaćanju doprinosa za zdravstveno osiguranje. Druga je stvar što su velike potrebe za zdravstvom, ali ne može se ni opteretiti privreda, jer ni ona ne može da izdrži sa toliko visokim doprinosima koje treba da plaća. Na bazi samog teksta predloženog zakona, kao i datog obrazloženja, koje je dostavljeno uz Predlog zakona, ne može se ni lako, ni jednostavno da sagleda šta je osnovica i kako treba obračunavati doprinos za zdravstveno osiguranje. Stvaraju zabunu i određena netačna obrazloženja. Primera radi, navodi se da je do sada najniža osnovica za obračun doprinosa bila 470 dinara. Međutim, poznato je da su i do sada tromesečno vršene ispravke u skladu sa rastom prosečnih zarada i da je ta osnovica ipak bila iznad tih 470 dinara. Iz predloženog zakona, kao i priloženog obrazloženja, ne vidi se da li će stope doprinosa biti proporcionalne ili progresivne. Bilo bi logično da Vlada priprema koncizne i jasne propise koji će biti jasni i razumljivi prosečnom građaninu. Međutim, vidimo da po ovom pitanju predložene odredbe nisu jasne ni nama poslanicima koji treba da ih zvanično usvojimo. Kako će ove propise, koje sada usvajamo, sutra moći da shvate i primene radnici koji kod poslodavaca rade na obračunu zarada. Već u startu dolazimo u poziciju da će nadležna ministarstva morati da daju uputstva za primenu zakona, razna tumačenja itd. Niz udruženja i drugih stručnih institucija organizovaće seminare za tumačenje kako treba primeniti zakon. Da li ovim Vlada podiže efikasnost rada administracije kod poslodavaca? Zar nisu mogle stručne službe ministarstava, ili da je zatraženo od stručnih službi ZOP-a pri NBJ, Republičke uprave javnih prihoda, Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje i Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, da uradi hipotetične primere za sve predložene kategorije stručnosti. To je osam pretpostavljenih slučajeva, od nekvalifikovanih radnika, kvalifikovanih, SSS, VKV, viša, fakultet, magistratura, specijalizacija i doktorat. Da su bili dati takvi primeri i obrazloženja normalno, Skupština bi mnogo manje vremena utrošila u raspravi. Ovo svakako podrazumeva da bi same predložene odredbe morale biti preformulisane i jasnije. Podsetiću Vladu na određen uzor iz naše ne baš bliske prošlosti. Kada je knez Miloš trebao da odobri neki zakon, on je tražio da mu dovedu Milisava, seljaka iz Šumadije, da mu pročitaju zakon. Ako Milisav kaže da mu zakon nije jasan, takav zakon nije mogao da prođe. Znači, mogao je da prođe zakon koji je razumljiv prosečnom građaninu. Može sadašnja Vlada iz toga izvući pozitivnu pouku. Dalje, želim da ukažem na član 2. predloženog zakona, gde je rečeno sledeće - "ministar nadležan za poslove zdravlja, ministar nadležan za poslove rada, ministar nadležan za poslove socijalnih pitanja, sporazumno propisuju način obračuna i uplate doprinosa." Šta će se desiti ako ta tri ministarstva ne mogu da usklade stavove? Znači, moraće da se prolongiraju rokovi za donošenje uputstva na neki način, neko će morati i da arbitrira. Zar nije bilo logičnije da se kaže da će to i to ministarstvo doneti to uputstvo, ili da je to dužna Vlada da učini. Dalje, članom 9. predloženog zakona, obavezuje se organ nadležan za poslove platnog prometa da do kraja tekućeg meseca obavesti nadležni republički organ o poslodavcima koji nisu izvršili isplatu zarada za prethodni mesec, odnosno doprinos za zdravstveno osiguranje. Dalje se obavezuje nadležni poreski organ da u roku od 8 dana utvrdi obaveze poslodavca da u određenom roku uplati doprinos. Molim vas, pogledajmo koliko ovde ima nedorečenosti. Ne kaže se određeno u kojim se rokovima nalaže da se ta obaveza izvrši. Moralo se ovde definisati da će se taj postupak sprovesti na bazi već postojećih propisa, kao što je Zakon o opštem upravnom postupku ili neki drugi propis ili tačno odrediti rok, koji su to rokovi. Na primer, koji je rok u kome se moraju dati primedbe na zapisnik, u kom se roku mora doneti rešenje, u kom roku treba izvršiti rešenje i dr. Ne zna se da li su to rokovi od 8 dana, od tri dana, od 15 dana ili nekoliko meseci. Ova nedorečenost ostavlja mogućnost da se prema poslodavcima primenjuju različiti rokovi. To je pre neki dan potvrdio u svojoj diskusiji predsednik poslaničke grupe parlamentarne većine, poslanik Čeda Jovanović, kada je objašnjavao Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji je u ovom delu istovetan sa ovim zakonom. Ovo zaista nije dobro. I pored najbolje namere može doći do izražaja veliko odstupanje. Biće prisutne i drugarske, rodbinske, stranačke i druge veze. Ovo stvara povoljne uslove i za podmićivanje i korupciju da bi se dobio povoljniji tretman, što sve za posledicu ima materijalna sredstva. Sve ovo ima druge još teže implikacije na ukupan pravni sistem zemlje. Ako hoćemo pravnu državu, to podrazumeva i striktno poštovanje zakona, da su pred zakonom svi jednaki. Misli se da su pred zakonom jednaki svi građani, ali i svi poslodavci i sva pravna lica. Prema napred predloženim odredbama vidimo da svi poslodavci, odnosno pravna lica, neće biti jednaki pred zakonom. Ovo još više dolazi do izražaja kada pogledamo predloženi član 10. zakona, gde se propisuje da se pored novčane kazne može, naglašavam da se kaže - da se može izreći i mera zabrane obavljanja delatnosti u roku od 30 do 90 dana. Na stranu može li se postići preventivna mera plaćanja doprinosa pomoću drugih instrumenata bez ovakve rigoroznosti, koja može poslodavca oterati u stečaj. Ovde govorim da poslodavci, odnosno pravna lica, neće biti jednaka pred zakonom. Naime, nekima će se izreći mera zabrane rada, a nekima neće. To će zavisiti od pojedinca koji tu meru izriče. Zbog navedenih razloga bilo bi neophodno da Vlada bar u ovim delovima preinači Predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, problemi u zdravstvu su sigurno izuzetno složeni i kompleksni. Ti problemi su iz prethodnog perioda, a neki su načeti u poslednje vreme. Sigurno je da oni nisu samo u sferi Zakona o zdravstvenom osiguranju. Pored tog zakona, značajan zakon je i Zakon o zdravstvenoj zaštiti, koji bi morao da ide paralelno sa ovim zakonom, a pogotovu sa Zakonom o lekarskim komorama i informacionom sistemu. Zbog čega mislim da moraju da idu paralelno. Ovog momenta mi ćemo da određujemo eventualno da li ćeuspeti u ovako teškoj ekonomskoj situaciji obezbeđenje više sredstava za funkcionisanje zdravstva, a u isto vreme ostavljamo jedan Zakon o zdravstvenoj zaštiti, koji je prevaziđen i koji sigurno sa ovakvim pravima i onome što zdravstvo ovog momenta može da pruži, ne prati situaciju koju treba da obezbedi preko doprinosa za zdravstvo. Tu se raspravlja samo o tome da li je to na neto osnovicu i sada imamo na bruto osnovicu, odnosno da li ćemo uspeti na bruto osnovicu da obezbedimo više para koje će ući u zdravstveni fond. Mislim da nećemo uspeti i to će biti glavni problem, koji će nas pratiti u narednom periodu, a kada dođe reforma zdravstva odraziće se vrlo nepovoljno. Logično bi bilo da kada povećate osnovicu i izbacite sve zloupotrebe koje su bile u prethodnom periodu, kada su mnogi direktori izbegavali da plate doprinos za zdravstvo, kada su prodavanjem roba jednostavno izbegavali sve doprinose i pokušavali da smanje sebi izdvajanja, logično bi bilokada toga ne bude, da ćemo uspeti da ubacimo u fond za zdravstvo veća sredstva. Ali, šta će se desiti kada vi ovako restriktivnim i represivnim metodama opteretite privredu, koja je praktično na izdisaju. Desiće se da ćemo imati smanjenje broja zaposlenih, da će pojedinci, privrednici, poslodavci, morati da idu na otpuštanje određenog broja radnika. U razgovoru sa nekim ljudima, poslodavcima, u poslednje vreme rečeno mi je otvoreno da ko ima šest radnika, jednostavno tri će morati da otpusti, jer u ovoj situaciji neće moći da plaća sve te poreze koji su određeni. Tu ćemo doći u jednu situaciju da ćemo praktično imati još manje sredstava za zdravstvo nego što želimo, a zakonodavac želi da ima više para. Rečeno je da je 200 dolara u 1990. godini bilo uplaćeno u zdravstvo. To je tačan podatak. A, sada smo negde na 30 dolara. Međutim, tu se zaboravlja da u ono vreme nismo imali toliko privatnih ordinacija, a sada ih imamo. Zaboravlja se i nešto još važnije. Kada danas idete u bolnicu, sem kreveta sve drugo morate da ponesete. Vi ste 1990. godine u bolnicu išli sa peškirom i eventualno papučama. Danas ćete vi tamo platiti lekove, tamo ćete platiti ispitivanja, tamo ćete poneti od kuće hranu. Kad sve to uračunate, vi ste došli na isto, znači, suštinski se to ništa mnogo nije promenilo, i ne može nešto mnogo da se promeni. Vi imate jedan nivo zdravstvene zaštite, koji pokušavamo da održimo, i to toliko košta, i to je taj kolač koji tu postoji. Ne možete vi sada uzeti toplu vodu i kazati - e, sada ćemo tu nešto mućkati, pa će to biti jevtinije, jer ćemo odjedanput stvoriti pare, pa će nam zdravstvo procvetati. Nema od toga ništa, jednostavno, to tako mora da ide, moramo da budemo svesni toga da, dok u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti ne rešimo problem i nivoa zdravstvene zaštite, znači da idemo na nekoliko nivoa, da se zna šta je osnovna zaštita, šta mora da se plati, a šta je nešto što, jednostavno, ne može ući u ono što će se izdvajati preko poreza, nego pojedinac koji to hoće da ima mora i da izvadi pare da plati. E, do tog momenta, dok ne dođemo u jedno sveopšte strateško praćenje svih problema koje zdravstvo ima, ovo je krpljenje nečega što, na kraju krajeva, neće dati nikakve rezultate. Ministar je je ovde govorio od dve milijarde maraka duga. Nije rekao kakav je to dug i kako je dug napravljen. To je jako značajno pitanje, zato što je to dug zdravstva, koje je zdravstvo pravilo radeći, a ne imajući sredstava da plaća sve ono što je koristilo. Prema tome, lako bi se mogao steći utisak da je te dve milijarde maraka neko jednostavno pokupio i odneo, i sada je zdravstvo ostavljeno u dubiozi, pa neko drugi treba to da nadoknadi sada. Mislim da to nije korektno, ali sigurno da je bilo i da još uvek ima stravične dezorganizacije u zdravstvu, jer, verujte, nema tih para, nema te države, nema te privrede, koja je u stanju da plati dezorganizovano, loše organizovano zdravstvo. Imali smo zdravstvo u kome su se kupovali skeneri u nekoj tamo zabiti, ogromne pare davali, a ostavili smo, recimo, čitavu Srbiju bez ultrazvuka, ili bez nečega što je neophodno za dijagnostiku, pa smo centre u provinciji ostavili da se "sa štapom i kanapom" lekari snalaze kako znaju, a gradili smo, recimo, na Dedinju svetski centar, ulagane su milijarde i milijarde. Znači, tu je sigurno bilo velilkih propusta u organizaciji. Nadam se da će ti propusti biti otklonjeni, ali ne može se baš sada sve kvalifikovati, a pogotovo reći - vi ste išli u Kinu (ko je ovde, iz ove sale, išao u Kinu, ne verujem da je iko išao u Kinu), ili ko je to radio? To su te paušalne, uopštene priče, koje su već svima dosadile, kao da svako može i hoće da putuje u Kinu. Ono što je ovog momenta suština i što će još više opteretitizdravstvo je cena lekova koja je 120% otišla u poslednje vreme. To je katastrofa, to se nije smelo dogoditi, jer to baca zdravstvo iz jedne teške situacije u potpunu katastrofu. Farmaceutska industrija je poslovala pozitivno, farmaceutska industrija je pravila sportske hale i imala silne pare, a u farmaceutskoj industriji, funkcionisanju te industrije, i pogotovu privatnih apoteka, pa i nekih drugih nabavljača, bilo je najviše zloupotrebe. Tu se zdravstveni dinar najviše gubio, na tom putu. Međutim, na tom polju se bukvalno ništa nije uradilo. Ali šta se sada dešava - jednoj industriji, koja je radila pozitivno i dobro i koja je imala viška para da ulaže u sportske klubove i ostalo, daje se 120% da se podignu cene lekova, da idemo na evropski nivo lekova. Pa kakav evropski nivo, cena lekova, kada je ovo afrička mogućnost građana da to plate. I šta sada imamo - rumunske i mađarske lekove, kojih ima na pijaci, koje sada građani kupuju na pijaci, da obezbede sebi lek. Katastrofalno, uopšte, bez ikakvog razloga dizanje cene leka na nivo da ćemo doći u situaciju da građani stvarno neće moći da obezbede ni osnovne lekove. Mi smo imali ovde priču o participaciji. Participacija, gospodo, ima efekta jedino ako je u funkciji ušteda. Pare koje će se dobiti kroz participaciju, ako se ide na sve lekove, nisu ništa, to je kap vode u moru. Ništa time ne dobijate. Ako to ide u funkciju uštede, znači, ako ide u funkciju da najskuplji lekovi, koji koštaju po nekoliko hiljada dinara u jednoj dozi, idu na participaciju, da bi se sprečilo da lekari te lekove daju, ako baš nisu neophodni i da onaj ko hoće da prima te lekove mora da ih dotira, to onda ima nekog smisla, nekog efekta. Ovako, to će biti veliko opterećenje za građane ponovo, jer je na onu osnovnu cenu, koja je stravično velika, nadodata participacija, nadodat novi porez koga nije bilo, pa to već stvarno nema nikakvog smisla. Bilo je ovde govora o preventivi, mislim da je gospodin Lune pričao o toj preventivi, kako Japanci vrše gastroskopiju na šest meseci, pa su sprečili povećan broj karcinoma želuca. To je potpuno tačno, ali uopšte se ne uklapa to sa pričom da je nedostatak para, pa mi nemamo preventivu. Preventiva ne traži nikakva velika sredstva. Za tako nešto je potreban jedan gastroskop, i ništa više. Ne radi se ni preventiva ranih otkrivanja, recimo, ne idu žene na redovne preglede, niti se rade druge stvari, kao što smo nekada imali fluorografisanje pluća, ili rano otkrivanje šećera itd. Znači, nije stvar u parama, nego je često stvar, i najčešće stvar kod nas u dezorganizaciji. Zbog toga, i ovaj zakon, ovako kako je nabačen, neće biti bruto, neće biti neto, pa će to tako da prođe, u suštini ništa ne donosi i ništa se ne dobija u zdravstvenoj zaštiti, ako on ne bude pratio i Zakon o zdravstvenoj zaštiti, o reformi zdravstva, o lekarskim komorama, o informativnom sistemu, ako se sve te stvari koje su se godinama nagomilavale i predstavljaju veliko opterećenje, ako se sve one ne eliminišu, ako se jedna zdrava strategija, i da znamo šta hoćemo i koliko možemo, kao država i kao društvo, u zdravstvu, ako ne stanemo na noge, onda od ovoga neće biti ništa.
Reč ima narodni poslanik Torde Laslo .
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zdravstvo i problematika oko zdravstvenog osiguranja i zdravstvene zaštite, su svakako takva stvar da se skupštinske rasprave na tu temu mogu voditi danima i danima. Ne čudim se da, u stvari, povodom jednog čisto tehničkog zakona, tj. predloga o promeni zakona,mi ovde diskutujemo celo pre podne, a sada je 17,00 časova, pa ćemo verovatno i sutra nastaviti tu diskusiju. No, to je svakako jedna zahvalna tema, gde svi očekuju da, eventualno, zarade koji politički poen, a normalno je da svaka stranka iznosi neka svoja shvatanja u vezi sa tom problematikom. Koliko sam shvatio, suština tog predloga za promenu zakona je stvarno čisto tehničke prirode, tako da se ona uklapa u promenu, tj. prelazak sa sistema obračunavanja tih poreza i doprinosa sa neto ličnih dohodaka, na bruto lične dohotke. A što se stopa tiče, tj. osnovica, koje se donekle osporavaju,tu samneku računicu otprilike napravio - na najnižu osnovicu, koja je oko 3.000 dinara, ako uzmemo stopu od 6%, to je godišnje 2.200 dinara (kažem okvirno, nemojte mi uzeti za zlo ako grešim za nekoliko dinara), a za najvišu zaradu to je godišnje 8.500 dinara. Ako to pretvorimo u marke, pošto smo mi, nažalost, navikli zadnjih nekoliko godina da realnu vrednost iznosimo u markama, onda možemo reći da je za tu najnižu zaradu to daleko ispod 100 maraka, a za najvišu zaradu je tu negde 200, 300 maraka, ili nešto malo manje. Ne bih spominjao stvarne cene koštanja zdravstvenih usluga, mada od prelaska na tržišno privređivanje u okviru tržišnih reformi, to je svakako jedna stvar o čemu ipak moramo voditi računa, tako da je jedna stvar sigurna, da sa tim malim izdvajanjima, koja postoje, koja su do sada postojala u zdravstvu, mi toliko široka prava, koja po zakonu osiguranici imaju, nismo do sada mogli da zadovoljimo, a pitanje je kako ćemo i od sada uspeti u tome. Do sada je suštinski Zakon o zdravstvenoj zaštiti, tj. i o zdravstvenom osiguranju, što je možda bitnije oko ove problematike, dozvoljavao sva prava, ali videli smo kako se to u stvari odražavalo u svakodnevnom životu. Činjenica je da je osiguranik imao sva prava. Međutim, oko ostvarivanja tih prava uvek nailazimo na zid. Tako da ove participacije koje se sada predlažu, to je što bi se reklo dečija igra u odnosu recimo na Bojićeve participacije, tj. učešća, obzirom da sam hirurg, znam cene, predložene cene njegovih operacija, koje su tada bile čak skuplje u nekim oblastima od cena u privatnim klinikama. Tako da smatram ovu promenu, predlog promene zakona kao samo jedan prvi i početni korak u ostvarivanju nekog boljitka na planu zdravstva. To o čemu moramo voditi računa je svakako realizacija tih sredstava. Nadam se da nećemo doći u tu situaciju kao prethodnih godina, da na nivou pojedinih filijala Republičkog fonda za zdravstvo ta realizacije bude 40%, 50% ili 60%. Znači, ta realizacija bi morala biti preko 90% i onda bi to imalo smisla. Nadam se da ćemo imati sa tim zakonskim mogućnostima i instrumenata da dovedemo do tog stepena realizacije. Svi znamo da je do sada bila praksa oslobađanje određenih "uspešnih" plaćanja doprinosa, pa između ostalog i doprinosa o zdravstvu. Svakako da će rešenje dati novi zakon o zdravstvenom osiguranju i novi zakon o zdravstvenoj zaštiti, gde se sigurno očekuje prava reforma oko ove problematike. Prava reforma u tom smislu da na planu zdravstvenog osiguranja stvarno se približimo evropskim zemljama i da uzmemo jedan model koji će biti primereniji, nego što je ovaj dosadašnji bio. Još jedan segment bih po meni vrlo bitan istakao, a to je decentralizacija. Decentralizacija u zdravstvu je neophodna, jer upravljanje jednim tako glomaznim, ogromnim sistemom iz jednog centra kao što je to dosad slučaj, jako je teško i verovatno nosi niz problema. Tako da se nadam da će decentralizcija biti jedan od segmenata koji će doprineti uspešnijem funkconisanju zdravstva. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović, a posle njega narodni poslanik Miroljub Veljković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ode nam ministar, ode nam i Čeda, ali dobro je, tu je Lune, budući ministar. Neće biti problema. Predloženim izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju potrebno je zadržati princip najnižih osnovica za obračun i plaćanje doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje, utvrđenih prema stepenu stručne spreme, cene rada radnih mesta utvrđenih granskim kolektivnim ugovorom koji važi od 1.januara 1999. godine. Ovo rešenje pokazalo je u prethodnom periodu dobre rezultate u naplati doprinosa, odnosno bolji finansijski efekat. Na taj način smanjena je mogućnost poslodavaca da izbegavaju uplatu doprinosa na stvarno isplaćene zarade, u skladu sa zakonom, odnosno kolektivnim ugovorom. Na ovaj način se i nadalje želi sprečiti da jedan broj poslodavaca isplaćuje umanjene zarade, a drugi deo zarade isplaćuje van legalnih tokova, izbegavajući uplatu poreza i doprinosa, kao i drugih fiskalnih opterećenja zarade. Sa ciljem da se na mikro-ekonomskom planu nivo javne potrošnje uskladi sa mogućnostima i razvojem privrede, odnosno da se iz realnih izvora obezbede potrebna sredstva za funkcionisanje zdravstvene službe i ostvarivanja zakonom utvrđenih prava iz zdravstvenog osiguranja, potrebno je izvršiti usklađivanje finansiranja zdravstvenog osiguranja sa promenama fiskalnog tretmana zarada, uz zadržavanje sadašnjeg fiskalnog opterećenja, gde će osnovica za obračun biti neto zarada, bez učešća ostalih fiskalnih dažbina. Takođe, u osnovicu za obračun i uplatu doprinosa, koje poslodavac isplaćuje u skladu sa zakonom, topli obrok, regres i drugo, ne treba da ulaze, jer će ionako otežati tešku situaciju vezanu za uplatu u Fond zdravstvenog osiguranja. Osnovica ne može biti niža od sledećih iznosa: i ako pogledamo, I stepen je bio ranije 470 dinara, a sada je 3.033 dinara, znači negde približno oko 6 puta više. To je otprilike taj odnos koji je propraćen od I do VIII stepena, za koji je nekada osnovica bila 2.300, a sada treba da bude 12.724 dinara. Opet isti problem kao i PIO, i ovde se osnovica za uplatu doprinosa odnosi u petostrukom iznosu prosečne bruto zarade po zaposlenom u Republici. Na taj način opet se došlo do finansijskog udara na preduzeća, koja ionako teškom mukom uspevaju da izmiruju obaveze. Dame i gospodo, ovde je sramota što nigde nije predviđen problem zdravstvenog osiguranja seljaka. Moram reći da iznos za zdravstveno osiguranje iznosi od dvado tri puta više nego što iznosi porez na dohodak i imovinu seljaka. I pored ovolikog izdvajanja, on iz ovog fonda nema ništa, kada se nađe u položaju da ga treba koristiti. Bolnica i sva moguća bolnička lečenja opet padaju na njegov finansijski teret. U sadašnjoj situaciji kada su mnoga seljačka domaćinstva, starački=a postala socijalni slučaj i ovog puta Vlada prema selu i seljacima nije ispunila predizborno obećanje. Lekova nema, zdravstvene usluge su sve lošije i lošije, bolnice su ruinirane, položaj zaposlenih je težak, a Vlada za rešavanje ovih problema ne preduzima ništa. Ne znam da li bolnice i sve zdravstvene ustanove ova vlada želi da proda. Nekada smo se ponosili, i mogli da kažemo da smo po zdravstvenoj humanitarnoj zaštiti bili u samom svetskom vrhu. Gospodine ministre,izvinjavamse , on je otišao,rekoste da je u prethodnom periodu došlo do pustoši u zdravstvu. I ja se pitam tolika humanitarna pomoć gde se dela, vi ste bili bliže toj materiji, znači tom problemu i o tim mahinacijama verovatno više znate od mene. Kada je usvajan budžet za 2001. godinu predlagao sam da sredstva namenjena za zdravstvo budu uvećana za duplo, vaši politički istomišljenici su glatko odbili. Bolnice su u veoma jadnom i bednom stanju. Instrumenti su zastareli ili usled velike upotrebe neupotrebljivi. Plate lekara i zdravstvenih radnika su mizerne, a oni obično pribegavaju inprovizacijama da bi obavili ovaj veoma važan i delikatan posao. Dame i gospodo, kada je DOS došao na vlast prvo je gospodin ministar pravde Batić podigao plate u sudstvu, nemam ništa protiv, verovatno pokušava da isteruje pravdu, a nije se pristupilo poboljšanju uslova najznačajnije profesije. Danas bolesnik kad polazi u bolnicu samo što ne ponese krevet i oni su jadni u bolnici, sve ostalo ponese sa sobom, kao da se, ne daj bože, seli zauvek od svoje porodice. Dame i gospodo, socijalno osiguranje za zemljoradnike, kao i PIO, potrebno je da bude dobrovoljno a ne nametnuto od strane Vlade. Seljaci neće ovaj namet plaćati. Zahvaljujem na pažlji.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Veljković, a posle njega narodni poslanik Rade Bajić.
Poštovani narodni poslanici, poslanik je u pravu, ovo je trebalo da bude jedna tehnička stvar, da se izmene i dopune zakona o socijalnom i zdravstvnom stanju usklade sa setom poreskih zakona. No, širu diskusiju je o stanju u zdravstvu započeo ministar, tako da ćemo svakako u našem izlaganju, bar mi srpski radikali i toga da se dotaknemo. Normalno, nešto ću reći i o samim izmenama i dopunama Zakona o socijalnom i zdravstvenom osiguranju. To je znači samo nastavak usklađivanja radnog i socijalnog zakonodavstva sa setom poreskih zakona, koje je ova skupštinska većina već usvojila. Iz loših rešenja u poreskom paketu, normalno da moraju da proisteknu loša rešenja u radnom i socijalnom zakonodavstvu. Osnovica za oporezivanje, odnosno, osnovica za primenu doprinosa za zdravstvo, postaje već čuvena tzv. bruto zarada. Ona će značajno i u većem obimu opteretiti poreske obveznike. Iz te činjenice je ministar zdravlja izveo zaključak da će iz povećanog priliva sredstava revitalizovati fond zdravstva, tj. radikalno popraviti situaciju u zdravstvu uopšte. Tvrdim da do toga neće doći, iz prostog razloga što privreda neće moći da izbaci tolike poreze i doprinose. Šta više, mislim da će se finansijska situacija u fondu pogoršati, a samim tim i u čitavom zdravstvu. Sa ove govornice već nedeljama vas ubeđujemo da to što ste učinili u sferi poreskih zakona nije dobro i da će se kao bumerang vrlo brzo vratiti upravo budžetskim korisnicima: lekarima, profesorima i ostalima. Umesto da značajno snizite poreska opterećenja, a proširite broj poreskih obveznika i na taj način popunite budžet, vi ste uradili suprotno. Do nepodnošljivog nivoa ste podigli poreze, ubili i ovo malo privrede što je ostalo posle 10-godišnjih sankcija i bombardovanja i budžet će vam ostati prazan. Budite sigurni da će vam budžet ostati prazan. Bojim se da će sudbinu budžeta Republike Srbije doživet fond za zdravstvo. Ostaće prazan. Situacija u zdravstvu je izuzetno loša. Ona je loša, kako sa stanovišta nivoa i kvaliteta zdravstvenih usluga, loša je sa stanovišta opremljenosti zdravstvenih ustanova, odnosno nedostatka investiconih sredstava, i na kraju, materijalni položaj zdravstvenih radnika je katastrofalan. Tu se slažem potpuno sa gospodinom ministrom. Situacija u zdravstvu se zadnjih 10 godina drastično pogoršavala, iz godinu u godinu je bila sve gora i gora. Po meni, razlozi za ovakvo stanje su sledeći: pre svega, to je težak položaj privrede koja ovako glomazan aparat nije mogla da finansira na stari zurovski način. Vi se setite, za vreme samoupravljanja smo imali SIZ za zdravstveno osiguranje, tu su se slivala sva sredstva i odatle smo centralizovano izdržavali kompletno zdravstvo Republike. Privreda je u to vreme, sećate se, bila daleko moćnija i mogla je da izdrži takav glomazan i skup aparat. Međutim, u ovih 10 godina, kada je privredna situacija iz godine u godinu bila sve teža i teža, takav sistem finansiranja zdravstva jednostavno nije mogao da opstane i situacija je bila sve gora i gora. Desetogodišnje razorne i, slobodno mogu reći, genocidne sankcije su imale cilj da razore našu privredu. Pre svega, da razore privredu, i da na prenosan, posredan način unište i zdravstvenu zaštitu ovog naroda i ove nacije. Zato su sankcije izrazito genocidne. Dalje, razlog za ovakvo stanje u zdravstvu je 10-godišnja pauza u bilo kakvim reformskim potezima u ovoj oblasti. Ovako glomazan, okoštali zdravstveni sistem se jednostavno mora reformisati, bez obzira koliki priliv bude u fond za zdravstvo, bez obzira koliko budu ta sredstva, ako budu ovako centralizovana i na ovakav način se bude finansiralo zdravstvo, to nikad neće dati efekte. Uvek će biti centara moći, da li je ta klinika na Dedinju ili u Smederevu, i doći će do, da kažem, nepoštene i neravnopravne raspodele tih sredstava na pojedine centre. Na kraju, ovakvoj situaciji su značajno doprineli, tu se slažem sa gospodinom ministrom, i velike zloupotrebe u sektoru zdravstva. Setimo se samo direktora Đorđevića i te velike afere, verovatno je bilo i mahinacija oko uvoza lekova. Tu se slažem sa gospodinom Nikolićem, ako ima takvih informacija, onda se za ovom skupštinskom govornicom mora reći ime i prezime, a ne onako paušalno - vi ste radili to, prethodna vlast je radila ovo, nego mora da se kaže i ime i prezime čoveka koji je to radio. Setimo se, na kraju krajeva, to ministar nije pomenuo, otimanja "Galenike" od strane Panića, u tom istom prethodnom periiodu. Sve ovo napred izneto su po meni glavni razlozi što je zdravstvo u takvoj situaciji, kakvoj je. Šta danas imamo, kakvu situaciju danas imamo? Imamo DOS koji je na vlasti već skoro osam meseci u ovoj zemlji. Sankcije su skinute i navodno imamo pristup svim međunarodnim monetarnim institucijama: Pariski, Londonski klub, Svetska banka, MMF, sankcije ne postoje, čak ni onaj spoljni finansijski zid sankcija. To su činjenice. Zatim, imamo privredu i to je neosporna činjenica, to pokazuju svi statistički podaci, koja je još u goroj materijalnoj situaciji nego što je bila pre sedam-osam meseci. Imamo privredu koja je strahovito opterećena novim porezima i doprinosima, što će za posledicu svakako imati manji priliv sredstava u sektor zdravstva. Imamo najgoru situaciju u snabdevanju lekova u zadnjih 10 godina. Imamo najskuplje lekove u zadnjih 10 godina. Ovi stručnjaci iz Vlade su se setili da čak i lekove oporezuju 20%. Evo jedan mali primer, koliki je to cinizam. DOS-ova većina je ovde podržala vladin predlog i uveli smo poreze 20% na lekove. Npr. lek je bio 100 dinara i koštao je 120 dinara. To je u redu. Odmah posle 10 dana Savezna vlada donosi uredbu i dozvoljava da lekovi poskupe za još 100%. Znači, taj isti lek koji je samo do pre mesec dana koštao 100 dinara, sada košta 240 dinara. Vlada Republike Srbije 40 dinara na tom leku uzima za budžet Republike Srbije. Normalno da će situacija biti takva. Argument Savezne i Republičke vlade je da će poskupljenjem lekova doći do bolje snabdevenosti lekovima. Ne čudi onda ovaj oglas danas u "Politici", od Ministarstva zdravlja, daje se tender, ponuda za nabavku lekova, pa se kaže u jednoj klauzuli tamo da neće biti kriterijum koji je lek najjeftiniji, ko da najjeftiniju ponudu, već ko, navodno, da neku ponudu koja bude prihvatljiva ministru ili ne znam kome. Zamislite koliko je stimulisan bilo ko od privrednih subjekata da da tako neku ponudu. Potpuno je jasno šta će to biti najprihvatljivije ako to nije najjeftinije. Razumem da su tamo kriteriji: kvalitet lekova, odnosno, zna se, ono što je registrovano u ovoj zemlji, i cena. Nije valjda kriterij da ministar odluči kome će dati. To se taksativno, štaviše, u tom oglasu kaže. Dalje, kakvu imamo situaciju. Uzurpacija i kriminal u sektoru zdravstva se nisu smanjili. To čak poprima razmere pravog gangsterskog rata. Uzmite samo dešavanja oko "Galenike". Panić se juče oglasio i uputio poruku Vladi Republike Srbije, šteta što tu nije ministar, u toj poruci kaže - ja sam mnogo opasan čovek, mnogo opasan biznismen, imam mnogo prijatelja u toj vladi, pa neću još malo. Šta je to? Zamislite Panića, on preti Vladi - ukoliko mi ne poklonite "Galeniku", dovešću gangstere iz Čikaga ili, ne znam gde živi, u Kaliforniji. Normalno, i to mora da se zna, ne bi on smeo tako da se ponaša da mu logistiku ne daje Batić. Budite sigurni u to. Jedan takav čovek, jedan takav kriminalac da preti Vladi Republike Srbije, i to javno u medijima, izašao čovek na televiziju, piše itd. Na kraju, imamo od oktobra meseca negativnu selekciju kadrova u zdravstvu. Postavljanjem vaših članova na rukovodeća mesta, ono što smo imali u prethodnom periodu, da su se kadrovi selekcionisali na taj način da li pripadaju političkoj opciji JUL-a, SPS-a itd., sad imamo istu takvu selekciju kadrova, bez obzira na stručnost, moralne kvalitete, ugled koji uživa u toj zdravstvenoj ustanovi itd. To će svakako, to negativno kadrovisanje, dodatno napraviti velike probleme. To je učinak za ovih 7 ili 8 meseci, haos, potpunihaos. Imamo i ministra zdravlja, punog optimizma, koji najavljuje duboke reformske zahvate u zdravstvu, pa predlažem, hajde i to da sačekamo, pošto on najavljuje da će to biti za 15 do 20 dana, da vidimo kakve nam to reforme taj ministar predlaže. No, kada sam čou za Panićeve pretnje, mislim da ministar neće uspeti. On je inače meni mnogo simpatičan ovako, kao da ne pripada DOS-u. On je otvoren čovek. Mislim da neće uspeti, dokle god ima ovu mafiju koja mu dahće za vratom. Na kraju krajeva, nije uspeo, kao što ste videli, ni Vuk Obradović.
Reč ima narodni poslanik Rade Bajić, a posle toga Srđa Popović.
Uvaženi gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, i u prethodnim zakonima koji su bili na dnevnom redu, ono oko čega se najviše diskutovalo, to su ove famozne osnovice po kojima se moraju plaćati doprinosi za socijalno i zdravstveno osiguranje. Učestvovao i u načelu i u amandmanima, međutim, pojedinici koji su posle izlazili, ili nisu shvatili, ili su namerno izvrnuli ono što se diskutovalo o tim osnovicama. Pogotovu, ovde niko od poslanika SPS-a, niti je prilazio demagoški ovom problemu, niti je plakao nad nečijom sudbinom, već je jednostavno hteo argumentima da pokaže da zbilja ove osnovice mnoge poslodavce će dovesti u veoma neugodan položaj, a pojedinci će morati na neki način i da zatvore svoja preduzeća. Ako taj uvod u stečaj, ili nešto drugo, onda je to sasvim drugo pitanje, a ja ponavljam, a i rekao sam, ako se setimo da u mnogim opštinama u Republici Srbiji, prosečan lični dohodak daleko je ispod onih 4.200 dinara koliko je sada zvaničan, a da se na osnovu tog proseka od 4.200 dinara pravila osnovica, normalno dodajući sve ono, ali sada bruto platu, regres, topli obrok, naknada za terenski dodatak, bruto jedan, bruto dva, odnosno porezi i doprinosi i onda se došlo do osnovice od 3.033 dinara za najjednostavnije poslove do 12.724 dinara za doktora nauka. Sada, uzmite preduzeće koje je imalo prosek 1000 dinara ili 1.500, a mnogi u mnogim opštinama takva preduzeća postoje. Dakle, mi smo na osnovu jednog proseka od 4.200 dinara, a znamo kako se dolazi do proseka, u njega su ulazila preduzeća koja su imala 1.000 prosečan neto lični dohodak i 2.000 i onima od 7 do 8 hiljada dinara. Svi su plaćali shodno svome ostvarenom dohotku, odnosno ostvarenom proseku poreze i doprinose za socijalno, odnosno za zdravstveno osiguranje. Sada smo napravili prosek, recimo od 3.033 dinara do 12.724 dinara za sva preduzeća, ili za ona preduzeća koja su imala daleko ispod sada te srednje osnovice, odnosno srednjeg neto ličnog dohotka, doveli smo u situaciju da ne mogu izmiriti obaveze. Da li to znači jednostavno da detetu damo džak od 50 kilograma, odnosno osnovcu, damo džak da ga nosi i naravno da ne može da ga nosi. Sačekajmo da odraste, sačekajmo i normalno kada ima tu snagu, on će nositi džak od 50 kilograma. Nisu poslanici SPS-a protiv bruto zarade, to smo već ovde istakli, da jesmo, slažemo se za taj princip, nismo protiv toga da se pune fondovi socijalnog i zdravstvenog osiguranja, nismo protiv toga, znamo u kakvoj je situaciji zdravstvo, radnici koji rade u tim ustanovama, ali moramo sačekati vreme, odnosno prilagoditi sadašnje zakonske propise situaciji i poslodavaca i onih koji koriste te usluge, odnosno mislim na građane. Nemojmo dovoditi neke u situaciju da zatvaraju svoja preduzeća, a kaznama ih primoravamo da moraju da isplate lične dohotke, isto tako po osnovu onih propisanih zakonskih osnovica da plate doprinose i poreze. U protivnom, ako to ne urade, sprema se da im se zabrani rad od 30 do 90 dana. Dakle, nije situacija, nije ovo plakanje nad sudbinom, već ukazivanje da mnoga preduzeća neće moći da izmire ove obaveze, da mnogi privatnici neće hteti da izmiruju svoje obaveze. Kada oseti da ne ostvaruje dohodak, najednostavnije je da otpusti radnike i da ne plaća doprinose. Dakle, moramo se prilagoditi ne na osnovicu od 3.033 dinara za najnižu stručnu spremu, odnosno od 6.635 dinara za peti stepen, ili 9.000 i 10.500 za visoku spremu, već jednostavno da prilagodimo njihovom ostvarenju u tim preduzećima gde imaju mali lični dohodak, da prilagodimo i da plaćaju i zarade i obaveze dobavljačima i obaveze državi. Ne pod obavezu, što kaže narod, pod mus da mora državi platiti, a ostalima šta bude. Dakle, preveliki je teret koji u ovom trenutku ne mogu prihvatiti i mora se sačekati određeno vreme da se stabilizuje, pa onda da mogu uplaćivati. Da vam nešto kažem, isti priliv će biti u fondovima, jer onaj ko ima 10.000 platiće na tih svojih 10.000 dinara, a onaj ko ima 1.000 dinara plaćaće doprinose na svojih 1.000 dinara i u proseku će to biti, ali ćemo dovesti u jednak položaj sve. Hajde da nađemo jednu tačku od koje ćemo svi biti udaljeni na isti način ili blizu na isti način. Nemojmo jedna preduzeća dovoditi u situaciju da dolaze pod stečaj, a druga preduzeća dovoditi u situaciju da mogu olako sve isplatiti. Nažalost, preduzeća koja mogu olako isplatiti ima vrlo malo, pogledajte statističke podatke, pogledajte opštine koje imaju te prosečne lične dohotke, ispod proseka, koliko njihovih preduzeća ima. Dakle, mnogo više preduzeća ne mogu još izmiriti svoje obaveze. Ponavljam da sačekamo, da se stabilizujemo, da odraste taj osnovac da može nositi džak, pa da onda uvedemo ove stope, a ne ovako šta raditi, kada je u pitanju ministar, i njegovo izlaganje. Uvek sam govorio, i prvog dana kada sam ušao ovde, da ovo smatram institucijom, najvećom institucijom u državi, smatram da i poslanici treba tako da se ponašaju prema ovoj instituciji. Štaviše, uvek sam mislio da ministri moraju još više i još proverenije da se ponašaju ovde. Ministar je održao tiradu i izašao je napolje. Jednostavno bio sam oduševljen kako je ministar po prethodnom zakonu to uradio, kakva je bila, gospođa Matković. Držala se striktno zakona i ni jedan izlet nije napravila ni u prošlost, ni u budućnost, već je isključivo želela da se razgovara o zakonu, o trenutnoj situaciji i o onome što nas čeka. Pretpostavljam da tako ministar treba da se ponaša. Ovde je ministar održao jednu tiradu koja uopšte ne priliči ministru, izašao je napolje, a mene su u nedelju nazvali lekari, grupa lekara iz zdravstvenog centra u Novom Sadu, jedan od najvećih centara u Novom Sadu. Rekli su mi, ne pripadamo tvojoj partiji,obratili smo se i Ministarstvu i Vladi Izvršnog veća Pokrajine, obratili smo se u gradu, znaju za naš problem, kadrovska problematika i kadrovska rešenja, sada je situacija takva u zdravstvenom centru u Novom Sadu, ona je kriminalna, i ona su potpuno unazadila i unakazila ovu ustanovu. Polako, gospodo, jednostavno i pored svih teškoća ukazuju i obratiće se svima, da ne radi već stomatološka služba, da ne radi služba dežurstva, da je dovedena u pitanje i služba hitne pomoći i oni su me zamolili da kažem, iako ne pripadaju stranci kojoj pripadam, nekoliko rečenica i koristim ovu priliku. Mislio sam da ne kažem, ali kada je ministar održao predavanje, morao sam da se javim. Još nešto, ministar reče, u hodniku pre neki dan, da je potpuno siguran da je ispravno urađena nabavka lekova u Kini, da su cene bile najniže i da je logično bilo da se uvezu ti lekovi. On danas reče sasvim nešto drugo. Mene uopšte ne zanima, odnosno zanima me i za to sam da odgovara ako je neko uzeo proviziju za te lekove. Ali, kako je moguće ako je već neko gradio cenu i sebi stavljao u džep, da te iste lekove poskupi, još za 120%. Ko je onda za to odgovoran? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđa Popović, a sledeći je narodni poslanik Mihajlo Jagodić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u pokušaju da se pripremimo za ovu sednicu mi poslanici DOS-a hteli smo da se raspitamo malo o sadašnjem stanju u zdravstvenom osiguranju i o stanju u zdravstvu. Ustanovili smo da je to izuzetno teško. Gospodin Toma Janković, direktor Fonda za zdravstvo je u zatvoru i nismo mogli da ga pitamo zašto nam je stanje u zdravstvu ovakvo kakvo je. Gospodin Nenad Đorđević, bivši direktor Fonda za zdravstvo, doduše nije u zatvoru, ali je u bekstvu na Ostrvu cveća. Još nekoliko visokih funkconera bivše vlasti koji su bili u zdravstvu nisu više u mogućnosti da nam odgovore na pitanja šta da radimo sa zdravstvenim osiguranjem, pa smo rešili da potražimo neko rešenje sami i zato se danas pred nama nalazi ovaj zakon. Pominjali su narodni poslanici ovde vrlo istinite podatke o dugu u zdravstvu, o strašnom stanju u kome se nalze zdravstvene ustanove, o stanju u kome se nalaze institucije koje su vezane za ovo. Možda ćemo otkriti gde su te pare kada uhvatimo gospodina Bojića, bivšeg ministra, koji je u bekstvu, a možda i nećemo. Do tada ova vlada je pokušala nešto da uradi i u dosadašnjem zakonskom okviru. Pre nego što smo ušli u sistematsku promenu zakona, poreskih zakona, zakona u vezi socijale i sada zdravstvenog zakona, predloga zakona o radnim odnosima, kojim se uspostavlja potpuno nov sistem bruto plata u našem društvu, jednom odgovornom i domaćinskom politikom bilo je moguće uraditi nešto i u okviru postojeće zakonske regulative. Tako je neko pominjao donacije. Za 100 dana nova Vlada 12,77 miliona dolara je realizovala od strane pomoći. Započeti su projekti za još 8,24 miliona dolara koji će biti završeni u toku ove godine. Radi se o opremi za zdravstvene ustanove. Od strane ove vlade u prvih 100 dana isplaćen je dug koje je zatečen na računu Ministarstva zdravlja koji je iznosio 54,5 milina dinara i pitamo se zašto je važna domaćinska politika. Obezbeđene su redovne isplate plata za ljude koji rade u zdravstvu.One su, da vas podsetim, u septembru 2000. godine iznosile 4.278 dinara, a sada iznose 5.648 dinara. To je povećanje od 32% i ono je realno. To se moglo uraditi sa jednom pametnom i domaćinskom politikom za 100 dana. Sada ćemo moći da uradimo još više i, ono što je vrlo važno, da mi ovim zakonom o zdravstvenom osiguranju pravimo jedan zdrav temelj u kome nikada više neće biti strepnje da će ljudi biti siročad i da će se prema njima država odnositi kao da su neprijatelji, a ne njeni građani, da stanje u zdravstvu bude kakvo je bilo do sada i to je ono što donosi novi koncept bruto plata. Izmena zakona je, slažem se, tehnička. Pristup problemu je drugačiji i to je još jedan važan korak, mislim na nas poslanike DOS-a. Nama je jasno da mi nismo dobili nikakav mandat da vladamo. Mi smo dobili mandat da menjamo i imamo samo jednu misiju, ta misija je da dovedemo Srbiju do one tačke od koje više nikada nema povratka na staro, u onu kriminalizovanu, korumpiranu, osiromašenu državu u kojoj smo bili, u državu u kojoj je mogao najčuveniji srbijanski kardio-hirurg da bude gospodin Ratko Krsmanović, koji prima platu na Institutu na Dedinju u kojoj je gospodin Aleksandar Radović, gospodo radikali, šofer potpredsednika Vlade Tome Nikolića, gospodin Alekasndar Radović primao platu kod Bojića na Dedinju. Tako su ulagane pare u naše zdravstvo i kako vas nije sramota da branite srpsko zdravstvo ovde?
Drugo javljanje kao predstavnik poslaničke grupe Branislav Ivković.
Dame i gospodo, mislim da svako od nas nosi obavezu da čuva dostojanstvo Skupštine. Ako smo već u poziciji da u štampanim medijima imamo priliku da tekst koji nečija ruka u celini preda 12. aprila, objavi se 13. aprila, na crni petak slobode medijske štampe, u celini, i da se tim tekstom da krivična prijava, vodi istražni postupak, podiže optužnica, sudi i presuđuje. Nemojte to da radimo ovde u Skupštini. Čuvajmo Skupštinu, Narodnu skupštinu Republike Srbije, čuvajmo je od podataka kojima očigledno barata posebna grupa poslanika, povlašćena Vlada, čuvajmo se od toga da govorimo - kako vas nije sramota, čuvajmo se od toga da govorimo unapred da je neko lopov, jer kako se sada radi u pravosuđu ne mora uopšte da znači da onaj ko je u zatvoru da je uopšte kriv. To se jako dobro vidi. Ako Vlada Republike Srbije u reklamnom četvorosatnom materijalu dopusti sebi da napiše reč da je neko proneverio, a Vlada Republike Srbije nije ni tužilac, nije ni istražni sudija, nije ni sud, niti može da presudi, naravno dobiće krivičnu prijavu i biće tužena zbog te reči - pronevera. Kako možete očekivati onda da je sudstvo nezavisno, jer ako Vlada koja obezbeđuje platu u sudstvu unapred kaže da je neko proneverio, naravno da sudstvo mora da sluša svoju Vladu i da presudi tako. Nemojte da se mi ovde u Skupštini bavimo optuživanjem, izabrani smo ljudi da govorimo o zakonima, da pokrećemo inicijative, da stvaramo bolje uslove za život i rad. Prestanimo da vadimo podatke, jer ako smo izabrani da vadimo podatke i ako je to svrha, onda ćemo da vadimo podatke, ali će građani imati onda šta da čuju.
Pravo na repliku, gospodin Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislio sam da bar neko ima bar malo duše od vas koji ste u DOS-u, a sada ću da vam ispričam čitavu tu priču, pa vi koji ste roditelji presuđujte i prosuđujte. Zamolio bih vas da ne dobacujete dok ne čujete priču. Meni se obratio jedan dečko iz Kragujevca, 7 pacijenata takvih ima u Srbiji. Boluje od bolesti koja je, sada to pričam iako on možda sve to zna, ali kojoj je prognoza zaista loša. Taj dečko će završiti verovatno u kolicima. On je imao tragediju u porodici, ostao je bez oca. Pitao je kako može da dođe do malo novaca da kupi lekove, pošto nema ni zdravstveno osiguranje. Za tu priču sam saznao i pokušao sam da pomognem. Pošto se nalazio jednog dana u Beogradu na VMA, a pošto su on i Milovan Bojić poreklom iz istog sela, otišao je na Dedinje i tražio da ga pregledaju na Dedinju. Milovan Bojić, koga vi svi tako opštužujete, koji je možda načinio neko delo zbog koga treba da odgovara, ali nikako ne treba da odgovara za ono što je dobro učinio, je pogledao dijagnozu. Tom detetu treba mnogo lekova mesečno i uglavnom se nabavljaju iz inostranstva. Dogovrili smo se da počenomo da lečimo to dete. Da bismo mogli da ga lečimo, morao je da ima zdravstveno osiguranje. Da bi imao zdravstveno osiguranje, morao je da se zaposli, a toje dete, ama prekini čoveče. Ako nisi ženjen i ako nećeš da imaš decu izađi napolje. Taj dečko je zaposlen na Dedinju. Od vremena koje je proveo, a to je skoro godinu i po dana ili dve kao zapslen, skoro godinu dana je bio na VMA, ležao kao pacijent i kada je počelo to sa promenama i kada je ušla revolucionarna vlast na Dedinje, prvo je bilo da njemu kažu da više nema nikakvih prava ni obaveza na Dedinju. Nekada je u Vladi Republike Srbije donosio poštu Milovanu Bojiću i meni, i evo ga sada ponovo kod kuće bez zdravstvenog i socijalnog osiguranja. Bila je kod njega policija, dao je izjavu iz srca, od a do š, kako je to teklo s njim i mislio sam da vi koji se bavite personalnim dosijeima pojedinih ljudi u Srbiji umete, kada nešto pročitate, da odvojite ono što treba da napadate od onoga što ne treba da napadate. Ovaj slučaj, slučaj ovog deteta bi mogao da posluži da se Milovanu Bojiću neka mala medaljica da, a nikako da ga zbog toga prozivate, nikada i nikako. Naravno, to dete je ponovo upućeno na to da po komošiluku pomalo novca nađe za lekove. Više nema nikakva prava zato što više nema ni radni odnos, ali to samo govori o vama koliko ste sitne duše pojedinci i neću sve da vas optužujem. Ne znam ni ko je to izrekao za govornicom. Pitao sam Srđu da li je on. Ti si Srđo mlad dečko. To je dečko tvojih godina, mogao bi da ga vidiš kako ide ulicom i onda bi ti sve bilo jasno. (Predsedavajuća: Gospodine Nikoliću, molim Vas ...) E, nemojte sad. Dok čačkate, vama je to lepo, a kad vam čovek ukaže šta se dešava, vama je to ružno. Niti je taj nečiji rođak, niti je nečiji brat, stric, strina, tetka. Dete koje nikoga ne poznaje, zakucalo je na vrata da traži pomoć i pomoć je dobilo. Kad vi budete tako nešto humano uradili u svom životu, javite se. A, ženska mreža bi imala šta da sazna kada bi se o tom slučaju raspitala. Bilo bi dobro da pomalo i vi pomognete, a ja ću vam dati broj telefona, adresu tog dečka, pa mu bar pomozite.
Gospodine Nikoliću, meni je žao tog dečka. Samo, mogu da vam pomognem, i nezaposleni imaju isto pravo na zdravstveno osiguranje. (Nikolić, sa mesta: A ko je to rekao da imaju pravo?) Imaju pravo, prijave se na biro rada. Kao predsednik poslaničke grupe, reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nije ovo prilika da dokazujemo svoju humanost. Brojni su primeri koji govore o individualnim činovima koji su potpuno drugačiji i u apsolutnoj suprotnosti sa onim što je karakteristika nekog pojedinca, nekog pokreta, čak i države. Ne može se jednim humanim gestom, koji umiruje nečiju svest, ispraviti sve ono što je posledica neke konkretne politike. Od koje to bolesti je oboleo Ratko Krsmanović? Od koje bolesti je bolovalo 120 ljudi na tom institutu na kome je primalo platu? I po kom osnovu? Od koje bolesti su bolovali oni koji su lek tražili na Institutu za onkologiju, a lek nisu dobili? Reč je o citostaticima. A, zato što su sredstva proneverena. O tome možemo da razgovaramo, ali ne ovom prilikom. Jer, od toga niko neće imati koristi. Ako mi nešto možemo da uradimo, spremni smo da pomognemo svakome, pa i konkretnom gospodinu koji je ovde pomenut, ako nešto možemo da pomognemo. Ali, to nije put za rešavanje ni njegovog ličnog problema, ni svih problema koji su se pojavili tokom prošlosti koja je ostala za nama. Dakle, kada o nečemu govorimo, ne možemo govoriti na osnovu jednog primera, već na osnovu onoga što je činjenica i konkretan dokaz nesreće u kojoj smo mi živeli, nesreće sa kojom smo se rastali i u koju se sigurno više nikada nećemo vratiti. Kako zbog toga što mi tako nešto nećemo dozvoliti, tako i zbog toga što mi se čini da ste i sami svesni koliko je taj period bio težak i tragičan i da sami povremeno mislite ono što mislimo i mi o svima onima koje povremeno branite. Dakle, nemojte na tom jednom primeru pokušavati da odbranite nešto što je neodbranjivo. Mi smo živeli u obespravljenom društvu, moralno degradiranom, u društvu gde su sudbine određivali pojedinci, poput gospodina koji ne zaslužuje da o njemu uopšte govorimo u parlamentu.
Nemate [[obraća se poslaniku Nikoliću koji traži repliku]] Vi ste koristili pravo na repliku. Nisam čula da ste spomenuti. Reč ima narodni poslanik gospodin Mihajlo Jagodić.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo poslanici, želim da verujem da ovako burna i dugotrajna rasprava o zdravstvu znači delikatnost i težinu problema kojim se mi sada bavimo i u kojima je naše zdravstvo, a ne da je to skupljanje političkih poena. Kao neuropsihijatar, lekar koji je radio 16 godina u društvenom sektoru i 6 godina u privatnom, želim da vam kažem da je naš narod izuzetno emotivan narod. Mi smo Balkanci. Mi ne možemo bez emocija. A, strah je nešto što je emocija. Ne treba da pobuđujemo dodatne strahove u našem narodu, dodatnu sumnjičavost, da misle da se sada nešto valja iza brda i da će ti porezi biti takvi da će život i sve oko njih propasti. Demokratska opozicija Srbije i Demokratska stranka, čiji sam član, smatra da će sve biti u redu ako mi gledamo unapred i gledamo u jedan cilj. Taj cilj će doći, samo nam promene koje želimo idu sporo. Razlozi za promene, koje se vide u daljini, sigurno postoje, ali sporo nastupaju. Zato osećam potrebu da vam kažem da ova govornica jeste za sticanje političkih poena, ali je zdravstvo ipak jedna oblast koja ima pijetet i ne treba se sa njom tako ponašati. Vratio bih se na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju. Već su moji prethodnici rekli da je to usklađivanje sa već usvojenim poreskim zakonima i o tome ne bih, to je jedna vrsta kodifikacije, ali pojava i afirmacija bruto zarade je nužno zlo u ovom trenutku. Direktori i rukovodioci raznih firmi su se snalazili na razne načine da izbegnu da uplate doprinose, dajući im to kroz neke druge načine, kroz regres, nešto drugo i zbog toga je bruto zarada jedna mogućnost da se poboljša finansijska disciplina i da ljudi koji treba da plate doprinos i plate taj svoj doprinos. Kada se u narodu govori o porezima i doprinosima, niko ne kaže da su doprinosi preveliki, nego kažu da ne plaćaju svi. I, da nije podjednako raspoređeno, jer neki ljudi prijavljuju manje prihode nego što bi trebalo, ili ne prijavljuju svoje radnike ili svoje prihode prijavljuju mnogo manje nego što jesu. Zbog toga je taj problem velik, a bruto zarada je nešto što taj problem treba da eliminiše. Sigurno da ona nije perfektna. Stepenovanje po stepenu obrazovanja nije baš neko rešenje, jer znamo da u nekim preduzećima koja dobro stoje u našoj privredi i neki nekvalifikovani radnici imaju mnogo bolje plate od intelektualaca sa visokom stručnom spremom. Tako, to stepenovanje po obrazovanju je neko nužno zlo, ali nije rešenje problema. Sigurno je da ćemo doći i do boljih rešenja. Sve ovo što sada pokušavamo da dogovorimo i usvojimo, smatram kao neku vrstu prelaznog rešenja. Zbog toga mislim da neki delovi nisu ni dirnuti. Na primer, doprinosi za samostalne radnje nisu menjani. Ostali su isti. Možda bi i tu neke promene mogle da se dese. Rekao bih i još jednu stvar. Ovo limitiranje, da osnovica bude pet puta veća, kao neki limit, je nešto što je ipak trenutno potrebno, ali ne treba da bude trajno. Jer, ovim je zakonodavac hteo da privoli ljude koji imaju velika primanja da prijave svoja primanja. To možda nije pravo rešenje. Neko ko ima veća primanja, kroz neke vidove solidarnosti, neka bude u principu da da malo više, ali u našoj svesti to još ne može da bude. Sigurno je da o tome treba narodu govoriti, da ljudi počnu da misle drugačije. Nedostatak novca u fondovima i zdravstvenim ustanovama je takođe jedan veliki problem. Fondovi i ustanove su raznim kompenzacijama pokušavali da premoste te situacije. To se dešava i dalje. Kompenzacije su nužno zlo, ali mi moramo da ih prevaziđemo. Sigurno da i ovaj naš Zakon o zdravstvenom osiguranju mora da prevaziđe i te kompenzacije koje su privremeno rešenje. Moram da kažem da je siromaštvo teško svima, i Bogu je teško. Moramo ovu fazu sada da preživimo i da našem narodu tako objasnimo, da će biti bolje, da u njemu stvorimo jedno strpljenje i da pokažemo svoju dobru nameru. Ako mi uspostavimo neku situaciju međusobne svađe i nerazumevanja, onda ćemo samo otežati razumevanje ljudima koji nas slušaju i gledaju. Predstojeća reforma zdravstva, zdravstvene zaštite, lekarskih komora, koje još uvek ne mogu da se formiraju, to je sigurno nešto što će doneti mnogo dobroga u ovoj sferi. Taj posao nije lak i biće javne diskusije, i imaćemo prilike da o tome sve ispričamo, ali sada, ovo je trenutak da mi prihvatimo ove izmene i ja ću glasati za njih. Hvala.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Rajko Baralić.
Gospodo narodni poslanici, cenjeni novinari i draga gospođo potpredsednice, ovde čovek rizikuje da, kad se za nešto principijelno zalaže, bude opomenut. No, ja ću rizikovati još jednom, mada nema gospodina Joksimovića, osim zamerki koje imamo prema njemu, kao ministru, postoje dve stvari koje je uradio sjajno - na krajnje efikasan način je prizemljio novinara Jugoslava Ćosića i saopštio mu, na čistom srpskom jeziku, ko ga plaća i za čiji interes radi. I na ovom istom jeziku je saopštio da ne izražava sumnju u kontigent lekova koji su došli iz Kine, dakle, da je on tu, on bi to čuo, ali nije. Želeo sam to da kažem, a rekao sam mu to i lično. Kada bih bio siguran da će usvajanjem izmena i dopuna ovog zakona bolesnim ljudima u Srbiji za jedan dinar biti bolje i da će im u bilo čemu biti bolje, ja bih se za ovaj zakon danas izjasnio, bez obzira na stav svoje poslaničke grupe. Ali, nisam ubeđen da će se to dogoditi. Problemi u zdravstvu nastali su još 70-tih godina, kada su spojeni fondovi radničkog i zemljoradničkog osiguranja. Onaj ko hoće da kaže pošteno, treba da kaže, zato što nas slušaju građani Srbije, da su tom prilikom izjednačena prava radnika i zemljoradnika, a da je nivo finansijskih obaveza prema Fondu zdravstvenog osiguranja praktično ostao na ljudima koji su bili zaposleni u industriji. Ta mera je bila neophodna, ona je bila svrsishodna, samo što je, naravno, ta mera, pored ostalih problema koje imamo, uslovila da se fondovi zdravstvenog osiguranja brže prazne, nego što se pune. To je elementarna istina o samom početku finansijske krize u ovoj važnoj oblasti. Osim prosvetitelja, za koje svi iskreno verujemo da rade najhumaniji mogući posao, medicinski radnici, ako se to uopšte može gradirati, za samo jedan mali stepen niže rade taj isti posao, kako bi se to ranije govorilo, na opštu korist stanovništva, sa krajnjom odgovornošću, i naša je obaveza da zdravstvenim radnicima uputimo reči hvale za jedan delikatan i težak rad u proteklih nekoliko godina i decenija, zato što oni to zaslužuju, bez obzira što su neki ljudi iz te profesije, kao i u mnogim drugim, uspeli da načine postupke koji samo te pojedince diskvalifikuju, ali ne profesiju u celini. Mislim da je to važno (u ovojskupštini ima takođe nekoliko lekara i nekoliko medicinskih radnika), zato što se u Srbiji najlaške poteže pištolj, pa onda reč - lopov. I onda, veliki broj ljudi, ili čitave profesije, uz pomoć nesavesnih, ili tzv. angažovanih novinara, dovodimo u poziciju da govore o stvarima, ili da se brane od nečega što nisu činili, niti što su želeli da učine. Ovde je danas u nekoliko navrata nekoliko narodnih poslanika iz partija koje pripadaju vlasti govorilo o nekim ljudima koji su radili odgovorne poslove u zdravstvu Srbije, pri čemu su im izrekli optužbe, izrekli presude, nazvali ih lopovima itd. O tome je već govorio šef našeg poslaničkog kluba, dr Branislav Ivković. Ostavimo da svako radi i uradi svoj posao, zato što, kada jednom kažete nekome da je lopov, nikakav demanti nakon toga ne može ga lišiti te ružne kvalifikacije, mnogo godina iza toga. Nije, gospodo draga, ni u DOS-u sve sama pretrebljena pšenica. Evo, ovde je gospodin Nenad Bogdanović, predsednik gradske Vlade Skupštine grada Beograda. Grad Beograd je u mnogo čemu jedna polovina, nekad jedna trećina, a nekada dve trećine Srbije, zavisi o čemu se radi. U toj vladi, za koju je on odgovoran, jer nema drugog, nema predsednika Skupštine grada, nalazi se, nažalost,jedan lekar koji je nekoliko godina proveo iza rešetaka, zato što je uradio stvari koje nisu dozvoljene, zato što su na sudu dokazane. Ovih dana čitam njegove izjave po novinama, kao lični stav, a upravo pokriva oblast u toj vladi, o kojoj mi danas ovde govorimo. Vi koji se bavite tuđim dosijeima, zavirite u taj dosije, biće za vas interesantan. Gospodin je član Demokratske stranke, veoma se često eksponira i govori o drugima, kao o lopovima. Dakle, nije lako i nije jednostavno govoriti o ljudima, a da se nema elementarna odgovornost i osećaj za meru, kad se iznose tuđa imena i kvalifikacije, koje idu uz njih. Ako, draga gospodo, ustanovite da su neka od lica, za koja ste tvrdili da su pokrali zdravstvo Srbije, to zaista učinila, učinite sve da budu osuđeni najstrožije što je moguće, jer su zloupotrebili oblast na koju smo svi najosetljiviji, ali tek onda kada to bude konačno, i ako bude konačno. Bilo bi bolje da imamo pred sobom danas kompletan zakon, zato što u svakom programu naših političkih partija, kojima pripadamo, narodno zdravlje jeste na jednom od najvažnijih mesta, i to nije demagoški, to jeste iskreno. Onaj ko tome ne poklanja dužnu pažnju, nema gotovo nikakve šanse da se ozbiljno bavi politikom. Nemojte govoriti o dugovima u zdravstvu kao o parama koje je neko pokrao. U te dugove, između ostalog, spada osmogodišnje lečenje prognanih i izbeglih lica, kojih je samo u Čačku bilo 20.000, koje nikada niko nije mogao da plati. Nesebična i dugogodišnja pomoć zdravstvenim radnicima i bolesnim ljudima u Republici Srpskoj Krajini i Republici Srpskoj, u nekim drugim delovima, zar je neophodno da o tome danas govorim. U tim parama, u tom dugu nalaze se, između ostalog, isplaćena bolovanja, isplaćeni putni troškovi, a kako se to kaže plaćanje stranim zavodima, lečenje na strani i mnogo toga drugog što je moralo da se učini, jer kada neko jeste bolestan, on ima za njega samog najveći mogući problem. Kod lekara se ulazi skoro kao u crkvu, skoro pobožno. Lekaru se veruje, od njega se očekuje izlečenje, očekuje se savet, očekuje se uteha, ako nema povoljnog ishoda. Zato sve treba učiniti u ovom parlamentu da ti ljudi budu dostojno nagrađeni. Oni ne mogu biti dostojno nagrađeni tako što će se uzeti novac odande gde ga nema. Oni su toga svesni. Najmanje je bilo štrajkova kod medicinskih radnika, a upravo zbog nivoa odgovornosti prema pacijentu. Zar neko misli da zdravstveni radnici nisu štrajkovali zbog toga što im nije bila dovoljno mala plata. Ona je često bila ponižavajuća. Naša je obaveza da pomognemo, da ovaj važan segment društva stane na svoje noge, da prestanemo da se optužujemo i da svi koliko možemo pomognemo da zdravstvo ozdravi. Moramo da kažemo, ako smo pošteni...
Gospodine Baraliću, vreme.
Završavam, da nivo prava zdravstvene zaštite mora biti ekvivalentan finansijskim sredstvima koja se za ovu oblast ubiraju. Ponuđenim izmenama i dopunama zakona koji je danas pred nama, još jednom kažem nisam stekao uverenje da zdravstvo može dobiti nešto više, a da će poslodavci davati nešto više, u to treba verovati, jer smo to već videli na samom početku. Hvala lepo.
Replika, izvolite, pravo na repliku gospodin Bogdanović.
Prvo, zahvalnost gospodinu Baraliću što me je unapredio, daleko mu svaka pohvala. Ja nisam prvi čovek grada, to su predsednik ili potpredsednik Skupštine grada, a što je potpuno normalno. Nisam se prepoznao, nego mi je ime spomenuo gospodine, a to što vi ne možete da čujete dobro zbog verovatno svih tih silnih lekova koje koristite, to je vaš problem. Dakle, što se tiče ovoga što je gospodin Baralić govorio, stvarno je sramota. Znate, gospodine Baraliću, znali ste vi pre 20 i 25 godina da pravite razne montirane procese. Neki su govorili, vaši bivši partneri kako ste to umeli da radite i u zadnjih 10-tak godina. Prema tome, nije lepo što ste zloupotrebili ovu govornicu. Ako treba da utvrdimo o čemu se radilo pre 20 ili 25 godina, sa jednim mladim čovekom, onda sešćemo, pa ćemo zajedno proveriti. Ovi ljudi koji su spomenuti danas ovde i koji su vaši ljudi, su ljudi koji su učestvovali u vlasti. Jednu trećinu ste uhapsili vi, jedna trećina je pobegla iz zemlje, a jednu trećinu je uhapsila nova vlast. Očigledno još nije dostigla čak ni vašu kvotu koju ste vi imali. Prema tome, zašto se vi toliko brinete za njih, svi će oni dokazati ko su i šta su. Jako je ružno to što ste rekli, a pozivam vas da zajedno, pošto ste vi iz Čačka, da zajedno to što se dešavalo pre 20 ili 25 godina, proverimo, pa ćete onda da vidite o čemu se radi. Mislim da ćete se i vi malo zacrveneti.
Ne možete, vi ste izazvali repliku. Nema replike na repliku. Dajem reč narodnom poslaniku gospodinu Milanu Ernjakoviću, a sledeći prijavljeni za diskusiju je narodni poslanik gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, nisam mislio danas da se javim za reč. U ovoj skupštini ima mnogo lekara, koji su danas govorili iz više partija i više stranaka. Moja želja je u mom izlaganju da se politički ne dotičem partija ni stranaka, kada je u pitanju zdravstvo i medicina. Zdrav čovek ima 100 želja, a bolestan ima samo jednu jednu, da ozdravi. Ako je pitati se za ovaj zakon, činjenica je da on nije vrlo dobar, čak nije ni dobar, ali je takođe činjenica neosporna da za njega treba glasati, odnosno ja ću glasati za njega. Taj zakon može doživjeti korekcije. Ako se osvrnemo malo iza sebe, pa pogledamo situaciju koja nas je pogodila za zadnjih 10 godina, a sa činjenicom da smo naučili da živimo u jednom sistemu, gdje se moglo birati bolnica, gde se radnik i seljak mogao izlečiti kod jednog liječnika, spavati u istoj sobi i jesti za istim stolom i to besplatno. Danas smo u situaciji da kada dođemo u bolnicu, moramo nositi od kašike i viljuške, tanjira, jastučnice, jastuka, ćebeta, plahte, sve ostalo, a od lekova i igle, i špric, da ne govorimo. To je dokaz o jednom padu standarda. To je dokaz o jednim sankcijama koje su pogodile našu zemlju, o nečemu što je ta Zapadna Evropa napravila-genocid nad našim narodom. To je dokaz o ratnom okruženju koje je okruživalo nas, kada smo mi iz Republike Srpske Krajine, a ja pripadam otuda, dolazili 1992. i 1993, i 1994. i 1995. godine u Banjaluku i u Beograd, a to su bili za nas jedini izlaz i spas. Lečili smo se, operisali, naši borci, naši ljudi besplatno. Sve je to podnosio narod i građani i lečnici ove zemlje, ove matice države. [[Aplauz.]] Mi tu moramo biti. Znate, nisam ovo rekao da bi mi se aplaudiralo, ovde moram biti iskren i otvoreno reći šta je to. Onda, 1999. godine događa se nešto što nije svet zapamtio, što nije civilizacija zapamtila, što će knjige o istoriji pisati da 19 zemalja NATO alijanse tuče jednu zemlju od 10 miliona stanovnika. U tu zemlju šta unosi? Unosi otrove, unosi otrove koji će se tek u budućnosti generacija videti šta su. Gore otrove nego što je Japan doživio posle atomske bombe bačene 6. avgusta 1945. na Hirošimu i Nagasaki. Plutonijum i uranijum, šta su donosili i šta će doneti ovom našem narodu, tek će se videti. Da ne otvaram tu stranu i da ne bih izazvao jedan zabrinjavajući dio kod čovječanstva, staću na ovoj tački, ali ću samo nešto drugo otvoriti, jednu kutiju i reći. Danas kada čovek oboli je nešto drugo, a ja to govorim iz ličnog iskustva, jer sam imao tešku operaciju srca 1990. godine u Sremskoj Kamenici kod profesora Radovanovića. Znam situaciju kakva je bila 1990. godine, kada je operacija traja 7 sati. Znam situaciju i danas, kada se ide na pregled, a ujedno odem i kao lekar, kada su dolazili kod mene na lečenje, danas i prijašnja situacija je velika razlika. Danas kada čovek oboli, pitanje je kome je teže, njemu ili lekaru. Naravno, teže je bolesniku, ali lekar kada je nemoćan on je u tužnoj situaciji. Ima 20 godina škole ima znanje, a nema načina i mogućnosti da leči. Zbog toga su naši mnogi liječnici otišli u inostranstvo i postali su čuveni. Dozvolite mi, dame i gospodo poslanici, da se malo osvrnem i na jedan dio negativnog djelovanja koje je kod nas bilo poslednjih godina, a i sad je na uzrastu. Ne bih želio u ovoj situaciji da kažem, neko je rekao osam meseci DOS-a, vidim da je 100 dana Vlade, znači, ne može biti osam meseci, ali situacija u zdravstvu se neće rapidno ni bitno popraviti u dogledno vrijeme, ni za godinu, ni za dve, da idemo velikim koracima naprijed, jer smo duboko u katastrofi i duboko smo u dnu. Velika je greška što su u zdravstvo došli neki menadžeri, pa su počeli nabavljati moderne strojeve iz inostranstva da bi napunili vlastite džepove. Tu, nažalost, ima mali broj lekara, ali više ima ekonomista i pravnika. Ja ću vam napomenuti da u mnogim dijelovima naše Republike ima strojeva koji su od velike vrijednosti, koji važe i po nekoliko miliona maraka. Jedna magnetna rezonanca i njen pregled ne koštaju mnogo, koliko mnogo mogu ustoličiti terapiju, odnosno dijagnostikovati je. Mnoge moje kolege koje su se javile danas nisu spomenule jednu drugu činjenicu, a to je ljudski faktor, isto bitan. Padom standarda ljudi su se snalazili i na taj način su u neku ruku pokušali preživljavati, ali u nekim slučajevima i zloupotrebljavati, ne kažem svi, ali pojedinci, zloupotrebljavati svoj položaj. Radili su u zdravstvenim ustanovama, društvenog i državnog tipa, a otvarali su privatne ordinacije kod kuće i u stanu. To su činjenice koje mi ne možemo izbjeći i koje su tačne. Onda se stvara lobi, stvori se prsten ili krug - internista, hirurg, ginekolog i još po neki specijalista i onda kolega kolegi šalje istog pacijenta da kruži krug i on to plaća. Meni će mnogi na ovim riječima zamjeriti, međutim, moram otvoriti i ovaj dio segmenta i tačke, pa onaj ko se nađe pogođen, neka preispita sam sebe, a neka kazni i neka zamjeri i meni ako sam prekoračio neku određenu mjeru [[Dobacivanje iz sale: Vreme.]] Vrijeme je, gospodine kolega, vrlo bitno. Neko je rekao davno - ko nađe veću konstantu od vremena da će biti veći genije od njega. Da li je to bio Anštajn ili neko drugi, ne bih sada mogao tačno da potvrdim. Ima i ono da panta vej, sve teče. Međutim, vrijeme o kome mi govorimo i u zdravstvu koje je na temi danas, je veoma bitno za čovječanstvo i za ljudskost. Veoma je bitno za ovo stanovništvo, jer, nažalost, onaj ko pogleda unaprijed, vidjeće da će nas sačekati još gori dani nego što su danas, ne samo da će se participacija uzimati u zdravstvu, za pregled, za lek, već će se možda i u prosveti doći do ideje da se i u prosveti uzima participacija, da onaj ko bude slušao predavanja, ko bude išao na ispit, da će i on morati plaćati. Doći će i to vreme. Mi idemo i koračamo u vrijeme jednog crnog kapitalizma, a živjeli smo u jednom sasvim drugom sistemu, kada se ljudska vrednost i ljudskost tretirala na sasvim drugi način i kada ljudsko zdravlje nije imalo cijenu. Danas se sve gleda kroz prizmu dolara, kroz prizmu marke i kroz prizmu dinara. Prema tome, jedna materijalizacija društva je danas na pomolu, a sve ostalo, pa i ljudski život i zdravlje, dolazi u situaciju kad moramo da pognemo glavu, i ako ne dovoljno, um i razum. Ja sam imao toliko da kažem i zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Veroljub Arsić, a sledeći narodni poslanik, gospodi Vladimir Garčević.
Dame i gospodo poslanici, mogu da kažem da mi je mnogo žao što ovlašćeni predstavnik Vlade, povodom ovog zakona, trenutno nije u sali, jer bi hteo da mu nešto kažem i da ga nešto pitam, kao takvog. Međutim, i pored te obaveze on trenutno nije ovde sa nama. Za vreme svog izlaganja održao je jedan mali kratak miting o stanju u zdravstvu, o poštenju, o moralu i ko je za to kriv, pa između ostalog, optužio je za to i članove SRS-a i njeno rukovodstvo. Sada, pošto on nije tu, barem vas poslanike iz DOS-a moram da zamolim da mu prenesete ono što ću da mu kažem, od reči do reči.
Molim vas da saslušamo gospodina Arsića. Ako može, malo tiše.
Kada reši da napada SRS, neka se dobro raspita koji su poslanici SRS-a i ima li među njima poslanika koji su iz kraja gde je živeo i radio. Jer, da je to znao, da ima i takvih, ja sam iz Požarevca, u SRS-u sam predsednik Braničevskog okruga Srpske radikalne stranke, između ostalog i predsednik Opštinskog odbora u Petrovcu, koji je pod mojim patronatom. Gospodin Obren Joksimović je radio u Petrovcu. Kao takav, koji sada nama priča kakvo je stanje u zdravstvu, mogu da kažem da je jedan od odgovornih za to stanje. Odgovoran je zato što su ga građani Petrovca uhvatili jednom prilikom kada je krao, iz kruga zdravstvenog centra gde je radio, armaturno gvožđe. Krao je, a kad su ga uhvatili, cvileo je. Gospodo, shvatam vaše negodovanje, samo ne znam na koga ste ljuti, da li na gospodina Obrena Joksimovića što je to radio ili ste ljuti na mene. Ako ste ljuti na mene, onda ste isti kao i on. Krao je i kad su ga uhvatili cvileo je da ga puste i da to nikome ne kažu. Pustili ga jesu, ali su rekli i meni. Kriv je i nema pravo da raspravlja o tome kakvo je stanje u zdravstvu, zato što je od pacijenata kojima je pružao usluge tražio novac. Njihova želja je bila da ova skupština i cela Srbija saznaju kakvog ministra zdravlja imate u Vladi Republike Srbije i kakav je to ekspert. Znači, kada priča o nekom poštenju, nemojte da se obraća nama iz SRS-a. Ovo što je rečeno je 100% tačno, to pričaju birači iz Petrovca na Mlavi. Što se samog zakona tiče, mogu da kažem da je to zakon kome ste samo ime promenili i koji je sačinjen iz sledećih zakona: Zakon o radnim odnosima, Zakon o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica, Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju i, sada, Zakon o zdravstvenom osiguranju. Svi ti zakoni su doslovce prepisani, maltene od tačke do tačke, od člana do člana, od stava do stava. Ako su to ekspertski zakoni, svaka vam čast gospodo. Mogu samo da vam kažem da ovaj zakon, kakav je, nije napravljen da pomogne zdravstvu, nego je napravljen da popuni budžet Bože - derikože, da privredu dovede na ivicu propasti, da dovede do velikog broja nezaposlenih radnika, da bi vaše gazde sa Zapada što lakše i sa što manje radnika kupile naša preduzeća. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, a posle njega narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Hajde malo da se saslušamo, molim vas. Da li može malo tiše, molim vas.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, lično sam očekivao da će naš uvaženi ministar biti ovde da mu postavim nekoliko pitanja koja traže odgovor.Moje mesto je Sremska Mitrovica i građani sa kojima se susrećem, a jedno od pitanja, ja to moram da uradim, bez obzira što ministar nije tu, dakle neće mu se.... (Poslanici SRS dobacuju: Evo, tu je Lune.)
Nemojte dobacivati.
Imam pitanje šta je to kosovski sindrom i informaciju sa VMA koja je neophodna građanima Srbije? Dalje, predlažem da Ministarstvo zdravstva Srbije, genetski modifikanu soju zabrani za upotrebu na teritoriji Srbije. Objašnjenje ministra saveznog za poljoprivredu, ili ne znam čega, da je to humanitarna pomoć i da ne pokvarimo odnose sa Amerikom. Molim vas, ako je zabranjeno u Evropskoj uniji građani Srbije moraju znati da mi nismo gori građani, građani drugog reda u ovoj zemlji. Predlažem da se ta soja zabrani tih 50, koliko već miliona ili tona ima, u upotrebi na teritoriji Srbije, bilo za ishranu stoke, odnosno u ljudskoj ishrani. Dalje, ono što sam hteo ovde da pitam, a to je, šta je sa Galenikom, koliko haotično stanje koje se manifestuje ima uticaja na povećanja cena lekova? Da li institucija Galenike snabdeva, gde, kako, i šta se događa i kakav je njen uticaj na lekove? To su pitanja koja sam hteo postaviti, a ako ne budem dobio odgovore, sada, postaviću ih verovatno kao poslanička pitanja na kraju ove sednice, mislim zasedanja, jer to je od interesa za građane Srbije. Dalje, u uvodnom izlaganju ministar je bio sasvim korektan i očekivao sam lično da ćemo mi da vodimo raspravu o ovom zakonu i ukazivanju na jedan korektan način. Rekao je, što nije bilo prisutno kod ovih ministara do sada, a to je da u problematiku nije upućen, je li to ekonomija, jeste ekonomija, nije baš zdravstvo i normalno, čovek je pročitao ono što ima pred sobom na jedan korektan način. Mislim da ministri svi treba da izbegavaju onaj deo koji je ovde radio ministar pravde. Zamolio bih da i mi poslanici i ministri izbegnemo takve reakcije i takve govore. Govorilo se ovde o stanju u zdravstvu, govorilo se o kadrovima. Tvrdim odgovorno da Srbija ima najbolje kadrove srednjeg, višeg i visokog obrazovanja u svetu. Vi se smejte, ali to je istina. Mi nemamo tehnologije da bi do tog stepena došli u primeni. Međutim, naš kadar je dovoljno stručan da može pristupiti bilo gde u Evropi. Molim vas, bilo bi najbolje da srednjoškolski kadar, iz Srbije ne idu u Evropu, da imamo mogućnosti da zaposlimo taj kadar i tu ćemo svi da se usaglasimo, on je kvalitetan i nigde ne polaže ništa da bi radio svoj posao, bez obzira da li je Novi Zeland, Australija, Amerika, Evropa i bilo gde. To znači da su i programski sadržaji obrazovanja sasvim kvalitetni. Još jednom moram reći, pošto sam oslonjen, sticajem okolnosti,radom prema zdravstvu, a jedno vreme sam pratio period naše nesreće, tragedije, kako god hoćete u Republici Srpskoj, u Srpskoj Krajini, kao humanitarni radnik. Mogu da kažem da zdravstveni radnici,moram to da kažem, Sremske Mitrovice, gde sam upućen, su radili i natčovečanski za svoj period dali zaštitu izbeglicama i svim građanima koji su sa teritorije Srpske Karajine i područja Srpske Republike prošli kroz Sremsku Mitrovicu, a to su uradili i svi građani koji su doprineli da pomognu u datom trenutku, a pomažu i danas. U to, u taj deo, ne računajući, da ako negde ima ispada pojedinaca, mogu reći da zdravstvo u Sremskoj Mitrovici ima izuzetan kadar, nema najsavremenije instrumente, ali ima izuzetno dobre i kvalitetne kadrove. Stvaralo se nešto na objektima, tu je novi hirurški blok, snabdeveno je sa određenom aparaturom, ali sigurno da nedostaje dosta i u narednom periodu ne očekujem da će se brezo razrešiti pitanje zaštite u zdravstvu. Kada se radi o zdravstvu, isto tako, u prethodnih 10 godina, bile su sankcije i taj momenat i NATO bombardovanje ne smemo ispustiti iz vida da su doprineli teškoj situaciji u društvu i teškoj situaciji u zdravstvu. Prelazak sa neto na bruto, moram reći, pitao sam našeg ministra, finansija, Đelića - zašto ne prihvatite, on kaže -to ne mogu da prihvatim, takvo je naređenje. Prema tome, znači, ovo je dogovor i tako ga mogu prihvatiti, jedino da se pređe sa tog sistema na drugi sistem. Pokazaće vreme da li je to bilo dobro ili nije. Oko uvođenja plaćanja lekova to bih možda prihvatio kada bi imali socijalnu kartu. Nismo je mi ni napravili, nemate ni vi sada, kratko je vreme, socijalna karta bi omogućila da zaštitimo u tom delu bar onaj deo stanovništva, pored starog i iznemoglog, pored dece, omladine, da zaštitimo i stanovništvo koje nije u stanju da plati pregled i nije u stanju da obezbedi sredstva za lekove. Zato mislim da sadašnje povećanje lekova, jeste da je to donela Savezna vlada, a i ono što se najavljuje, još povećanja, ne ide u prilog socijalnoj i zdravstvenoj zaštiti stanovništva.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a posle nje Božidar Vučurović.
Dame i gospodo narodni poslanici, interesantno je da smo imali odlaganje rasprave po ovoj tački dnevnog reda, jer ministar Joksimović nije mogao da prisustvuje sednici onog dana, kada je ta tačka dnevnog reda bila na redu, ali pokazuje svoje potpuno neinteresovanje za ovo o čemu mi danas govorimo time što je napustio sednicu Narodne skupštine. Ne znam šta je to bilo preče, nego da bude prisutan i ukrsti argumente sa nama, narodnim poslanicima. Ono što bismo mi kao poslanici mogli da istaknemo, mislim na argumente protiv ovako predloženog zakona, potpuno su isti argumenti koje smo isticali u raspravi po tačkama dnevnog reda koje su se ticale Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, Zakona o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica, Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju i da vas podsetim to su kritike na ovako visoke osnovice na koje se obračunavaju porezi i joše neke zamerke koje ćukasnije potencirati u toku svog izlaganja. Ministar nas je u svom izlaganju podsetio da smo 1990. godine po glavi stanovnika imali 200 dolara priliva u zdravstveni fond. Danas je to samo 30 dolara. Ipak, ne možemo da prenebregnemo činjenicu da se poslednjih 10 godina država nalazi u ratnom okruženju, da je bila pod sankcijama i da je bila pogođena agresijom, pa smo i u tim uslovima išli na smanjenje stopa doprinosa, ako se sećate, sa 126 na 96%, tražeći način da privredi ostavimo što veći prostor za obnavljanje proizvodnje, jer smo znali da ako privreda nije zdrava ne vrede nam nikakve stope, mogu da budu i 200%, mi ih ne možemo naplatiti i ne možemo taj fond popuniti. Zaboravili smo i na veliki broj izbeglica koje su za ovih 10 godina došle u Srbiju i koje su, sve redom, dobile zdravstveno osiguranje, odnosno zdravstvenu pomoć i negu, bez obzira što nisu imali zdravstveno osiguranje. Sada se Vlada Srbije nije usudila da poveća stope doprinosa za zdravstveno osiguranje, već pribegava drastičnom povećanju osnovice za obračun i uplatu doprinosa. Mnogi poslodavci neće biti u stanju da do 30. u mesecu uplate ovako visoke doprinose za prethodni mesec, a obaveza je da to urade čak i ako nisu isplatili zarade, pa se postavlja pitanje da li Vlada Srbije želi da uništi granu na kojoj sedi, a to je privreda. Naravno da smo svi zainteresovani za to da stanje u zdravstvu bude bolje, da plate zaposlenih u zdravstvu budu veće, da zdravstvene ustanove budu opremljene potrebnim aparatima i opremom, ali reći ću vam kako to danas, za vreme DOS-ove vlasti i DOS-ove Vlade, izgleda. Šta se dešava u zdravstvu? Direktor jedne bolnice u Beogradu odlazi u SMIP i traži pomoć od pristigle novčane pomoći iz inostranstva. Kaže, trebaju mu inkubatori, a odgovorno lice u SMIP-u kaže - pare nemoj da tražiš, pare dođu i odu, ne zna se kud nestanu. To govorim zbog toga što i mi narodni poslanici ovde ne znamo šta se dešava sa novcem koji dolazi. Ovde je neko spomenuo 12,7 milijardi dolara koje su došle u ovu svrhu i očekujemo da ćemo jednog dana saznati gde su otišle. Rečeno je tom istom direktoru - reci šta ti konkretno od opreme treba, ima dobrih ljudi u inostranstvu, naših ljudi, koji će to dobaviti, ali pare ne daju, jer pare nestaju. Nije ovaj zakon dakle garancija da će se ubrati veća sredstva po osnovu doprinosa za zdravstveno osiguranje. Sredstava će biti manje, jer privreda je u mnogo goroj situaciji nego što je to bila tokom prošle godine, recimo. Garancija za to može biti samo veća uposlenost, veće plate i ulaganje u privredni oporavak zemlje, a ne vidim da ste preduzeli ijedan korak ka tome. Zato je greška ove vlade što je na dnevni red prvo stavila poreske zakone i zakone iz radnog i socijalnog zakonodavstva, umesto predloga zakona koji bi omogućili konsolidaciju privrede. Moram da dodam da je veoma mali broj zemalja u Evropi koje uopšte imaju utvrđen porez na lekove i ortopedska pomagala, a i one koje imaju te stope, one ne dostižu nivo veći od 6 do 7%, a kod nas je to 20%. To je ono što je neizdrživo za naše uslove. Stalno okrivljujete neku prošlu vlast i nalazite neke razloge lošeg stanja u nečemu što je prošlo. Verovatno ima dosta toga što je bilo loše, ima dosta propusta, ima i objektivnih i subjektivnih nedostataka, međutim sada materijalnu osnovicu za funkcionisanje zdravstva obezbeđujete vi i niko drugi. Budžet je veći četiri puta nego što je bio prošle godine. Doduše, imate na počektu iskazan deficit od 40 milijardi, kako ćete ga popuniti vaša je briga, na kraju godine videćemo šta ste uradili, ali tada više nećete moći da se izgovarate na nešto što je bilo u prošlosti. Gospoda iz Vlade bave se onim što im nije u nadležnosti i umesto što smišljaju zavere, prisluškuju jedni druge, stvaraju afere iako afere ne postoje i čim im neko uđe u trag, odnosno čim u njihovom okruženju nađu nekog za koga može da se veže neki kriminal, odmah ga smenjuju sa funkcije. U ovom slučaju su to uradili sa Vukom Obradovićem, a ko je sledeći vrlo brzo ćemo videti. Kopajte vi po tuđim dosijeima, gospodo, plašite narod, narod je već dovoljno uplašen. Verujte, vide koliko ste beskrupulozni i koliko ste spremni na razne niskosti i represije.
Reč ima narodni poslanik Božidar Vučurović, a posle njega narodni poslanik Milan Stanković.
Dame i gospodo narodni poslanici, niko od nas ne živi unazad i niko od nas neće sutra biti jedan dan mlađi nego jedan dan stariji i, svidelo se to nama ili ne, svi se bližimo onom periodu svoga života kada će nam i lekarska pomoć i lekovi biti neophodni. Niko normalan nije protiv toga da zdravstveni fond bude pun, ali niko normalan ne može da pomisli da će se na ovaj način napuniti. Od nakradnog seta poreskih zakona došli smo nakaradne bruto osnovice, a ta bruto osnovica će proizvesti onoliko nezaposlenih koliko bi, da su ostali zaposleni, bili dovoljni da se bez povećanja poreske osnovice i osnovice za doprinose ovaj fond napuni. Do toga će doći naročito u privatnom sektoru, jer je privatniku mnogo lako da otpusti čoveka. Mi smo imali u prethodnom nedemokratskom režimu stope poreza i doprinosa koje su opterećivale plate sa 96%. U ovom novom demokratskom režimu to je preko 100% i svi su to lepo krili, osim gospođe Matković, koja je napisala u obrazloženju, ali samo u njenom obrazloženju to stoji i ni u jednom drugom, da na platu od 2.400 ukupna davanja iznose 5.183 dinara. Znači, preko 100%. Ukoliko opet dođemo do onoga što nam je objasnio ministar za rad, da proces privatizacije i tranzicije zahteva još veći broj neazposlenih, eto nam tačne slike koliko će se novca od doprinosa sliti u fond zdravstva. Sve se brani onim što je uradila prošla vlast i ja kažem da jeste, ali vam nije teško da u Službi Skupštine vidite ko je sve potpisivao te tako nakaradne zakone, pa ćete videti da je gomilu tih zakona, pogotovo ovih, potpisao niko drugi do vaš potpredsednik Vlade i ministar policije, pa ćete videti da većeg sunovarata Srbija nije imala od onog perioda kada je Nova demokratija participirala u vlasti. Nisu radikali za dve godine mogli da upropaste ono što je već Nova demokratija za svoje šestogodišnje vladavine upropastila. No, ko je kriv, nije bitno. Bitno je šta ćemo sada. Bitno je kako da se zdravstveni fondovi napune. Bitno je kako da se omoguće donacije zdravstvenim ustanovama, koje ste vi, opet svojim nakaradnim poreskim zakonima, potpuno ukinuli. Evo šta se dešava. Bilo je mnogo ljudi, kako mi volimo da kažemo, dobre volje, koji su pomagali zdravstvene ustanove u sanitetskom materijalu, aparatima, lekovima, u sredstvima za dezinfekciju, u hrani. I to je bilo oslobođeno poreza na dobit u apsolutnom iznosu. Vašim nakaradnim porezom vi ste neoporezivi deo dobiti limitirali. Pa, sada, ako Božidar Vučurović hoće da pokloni računar Institutu za neurologiju, mora da plati 20% poreza na računar, ali mora da plati i 20% poreza na dobit, jer mu se to računa u - ostale prihode. Duplo oporezivanje će učiniti da će i ono malo ljudi koje je do sada pomaglao zdravstvene ustanove okrenuti leđa. Na stranu to što ste već sada proizveli oko 100.000 nezaposlenih, preko 50.000, samo vašom čuvenom uredbom kojom se već otpuštaju ljudi iz Jugoslovenskog rečnog brodarstva, iz špediterskih kuća, gde skoro 2.000 ljudi, vlasnika cisterni, ostaje bez posla, a svaka ta cisterna vuče bar tri čoveka. To vam je minus u Fondu za zdravstvo i minus u svim ostalim fondovima. Ono što ne radi ne može da plaća, a i ono što može da plaća, moći će da plaća vrlo kratko. Onda ćete ih opet zatvoriti, kako to biva, na 90 dana. Još mi niko nije odgovorio šta će se desiti kada Vlada kao poslodavac ne uspe da isplati doprinose i plate radnicima. Koji će to inspektor rada zatvoriti Vladu na 90 dana? Znam da će je neko zatvoriti na pet godina, ne celu, ali pojedinačno, ali neozbiljni zakoni stvaraju neozbiljne fondove, a neozbiljni fondovi stvaraju ozbiljne probleme ljudima koji zavise od usluga korisnika budžetskih sredstava.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon predstavlja još jedan zakon u paketu kojim se prihvata bruto princip obračunavanja. U članu 1. Zakona o zdravstvenom osiguranju menja se član 108b i glasi: "Osnovicu na koju se obračunava i plaća doprinos za osiguranike iz člana 8. stav 1. tačka 1. novog zakona čini zarada, u skladu sa zakonom, odnosno kolektivnim ugovorom". Dalje je određeno koliko je minimalna osnovica za pojedine poslove u zavisnosti od stručne spreme. U obrazloženju zakona između ostalog se kaže da će se u 2001. godini sprovesti reforma zdravstvene službe i zdravstvenih organizacija i da će se prilagoditi mogućnostima zemlje, tj. privrede. Znači, namera Vlade je da zdravstvo finansira iz realnih izvora. Svakako da je cilj svih nas, čitave zemlje, da se sva društvena nadgradnja, pa i zdravstvo, finansira iz realnih izvora. Međutim, postavlja se pitanje da li je naša privreda u ovom trenutku uopšte sposobna da izdrži sva poreska opterećenja, pa zatim, doprinose za penziono i zdravstveno osiguranje, sa osnovicama koje su predložene, i na kraju tu moramo da računamo i zarade zaposlenih. Sve ovo naša privreda treba da izdrži u ovom trenutku. Međutim, ne treba da vas podsećam da naš privredni razvoj u poslednjih osam meseci ne da ne napreduje, ne stoji u mestu, on pada svakim mesecom sve više i više. S druge strane, postoji zdravstvo koje funkcioniše u vrlo teškim uslovima. I otežani uslovi u zdravstvu uslovljeni su teškim uslovima u privredi. Tako imamo jedan začaran krug. Privreda nema dovoljno novca za zdravstvo, a zdravstvo zbog nedostatka novca ne daje odgovarajuće usluge korisnicima, niti može da plati doprinose čak ni za sebe. Svakako da taj začarani krug treba preseći. Koliko mogu da vidim Vlada smatra da će to učiniti tako što će puniti ili će bar pokušati da napuni budžet pošto-poto. Vlada pri tom nije pokušala da reši osnovni uzrok, a to je loša privreda u našoj državi. Više puta je ovde već rečeno, ali ja ću još jednom ponoviti, da je izlaz iz loše ekonomske situacije unapređenje privrede. Prema tome, izlaz iz loše situacije u zdravstvu je takođe unapređenje privrede. Iz ovoga što sam do sada rekao sledi da je prvi potez Vlade trebalo da bude stvaranje uslova i aktiviranje privrede, posebno sada kada su sankcije ukinute, a tek onda, nakon toga, može se očekivati poboljšanje materijalnog položaja i zdravstvenih radnika. I, ne samo to, nego i unapređenje uslova rada i usluga korisnicima. Iz tih razloga treba preispitati i visinu predloženih osnovica i prilagoditi ih trenutnoj privrednoj sitauciji. Tek kada privreda ojača, lako možemo povećati osnovice i, naravno, na taj način poboljšati uslove funkcionisanja zdravstvene službe. Druga ozbiljna primedba se odnosi na kaznene odredbe koje su predviđene u članu 10. stav 4. koji predviđa da ukoliko se ne plaćaju doprinosi najdrastičnija mera zabrane može biti izrečena zatvaranjem delatnosti, odnosno zabrana obavljanja delatnosti u trajanju od 30 do 90 dana. Iskreno se nadam da se neće olako posezati za ovim članom zakona, ali to je samo nada. Međutim, tu nema nikakvih garancija. Shodno tome treba preispitati još jednom odredbe ovog člana, ili ga ukinuti, ili precizirati - posebne uslove i način njegove primene, inače ćemo doći u situaciju da preduzeća, koja su inače plaćala doprinose za socijalno i penzijsko osiguranje, zbog neobavljanja delatnosti, neće moći da plaćaju na kraju krajeva sve ove obaveze, pa će se nastaviti začarani krug o kome sam maločas govorio. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić.
Uvaženi predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, smatram za potrebno da kao poslanik sa Kosova i Metohije ukažem na nekoliko stvari za koje mislim da će biti korisne i predlagaču zakona, a i svim poslanicima, nama koji smo onako lepo prezentirali naš jedinstven stav kod nedavnog usvajanja deklaracije o stanju na Kosovu i Metohiji. Pred nama je danas jedan vrlo značajan zakon, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona ozdravstvenom osiguranju, koji je, kako stoji u obrazloženju, u razlozima za donošenje ovog predloga, prvi korak ka predstojećoj reformi u oblasti zdravstva, kao i u dogradnji sistema zdravstvenog osiguranja. Sve do rata na Kosovu i Metohiji 1999. godine sistem zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja funkcionisao je, i pored određenih objektivnih teškoća, na sasvim zadovoljavajući način. U svih pet okruga na Kosovu i Metohiji postojala je razvijena mreža, kako specijalističke bolničke, tako i preventivne zaštite. Teritorija Kosova i Metohije bila je prošarana filijalama Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, a u manjim sredinama i njihovim ispostavama preko kojih su osiguranici, bez obzira na nacionalnu, versku ili bilo koju drugu pripadnost, ostvarivali svoja prava kako u zdravstvenoj zaštiti, tako i prava iz zdravstvenog osiguranja. Završetak rata na Kosovu i Metohiji, juna 1999. godine, proterivanje velikog broja našeg stanovništva sa svojih vekovnih ognjišta, stvorio je haotično stanje, i u tom teškom periodu za naš narod i državu, živote je izgubio jedan broj zdravstvenih radnika. Poznat vam je slučaj Albanke koja je izvršila atentat u Prištini, u prištinskoj bolnici, na lekara Srbina, a jedan broj zdravstvenih radnika je kidnapovan. Nažalost, među njima je i prof.dr Andrija Tomanović, naš bivši kolega, narodni poslanik, humanista i čovek koji je čitav svoj radni vek posvetio lečenju bolesnika na Kosovu i Metohiji, ne pitajući ih za versku, nacionalnu ili bilo koju drugu pripadnost. O njihovoj sudbini se, nažalost, ništa ne zna, ali se zato pojedini krvnici, pušteni iz naših zatvora, šetaju danas slobodno Kosovom i Metohijom. Ne mogu a da ne istaknem i odlučnost zdravstvenih radnika Zdravstvenog centra Kosovska Mitrovica, Doma zdravlja Prilužje, ustanova zdravstva u Štrpcu, i mnogih drugih ustanova širom Kosova i Metohije, koji, kako to reče jedan naš uvaženi kolega, narodni poslanik, imaju srce lava i čija hrabrost i odlučnost je takođe jedan od faktora ostanka i opstanka srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Vreme i mesto je da se takođe pomenu i napori koje su učinili članovi republičkog Ministarstva zdravlja, članovi Jugoslovenskog komiteta za saradnju sa UNMIK-om i KFOR-om, koji do kraja prošle godine nisu štedeli sebe, izlažući se opasnostima i rizikujući svoje živote, obilazeći ustanove širom Kosova i Metohije, u cilju ostanka srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Tu hrabru i odlučnu ekipu ljudi predvodio je dr Periša Simonović. Poštovane kolege poslanici, izuzev severnog dela Kosova i Metohije, gde zdravstvene institucije funkcionišu kao i pre rata, na preostalom prostoru zdravstvena zaštita koja se pruža bolesnicima, nažalost, nije adkevatna. Zbog takvog stanja, veliki broj srpskog stanovništva sa teritorije Kosova i Metohije, pod velikim rizikom za ličnu bezbednost, lekarsku pomoć isključivo koristi u severnom delu Kosovske Mitrovice. Nažalost, ni ova zdravstvena ustanova nije u mogućnosti da pruži potpunu zdravstvenu zaštitu, jer, zbog teške situacije u zdravstvu, nije dovoljno opremljena medicinskim aparatima za dijagnostiku, laboratorijama, a potrebna joj je i dodatna stručna radna snaga. Zbog toga je veliki broj bolesnika sa prostora Kosova i Metohije prinuđen da nastavi lečenje u drugim zdravstvenim institucijama širom Srbije. To je potrebno jer je patologija bolesti nakon rata proširena, naročito na duševne bolesnike, kao i razne kancerogene bolesti. Zahvaljujući zdravstvenim ustanovama širom Srbije, lečenje bolesnika sa Kosova i Metohije nikada nije dovedeno u pitanje. I pored određenih problema, oko naplata, usluga, Srbi sa Kosova i Metohije zahvalni su svim zdravstvenim institucijama i zdravstvenim radnicima na nesebičnoj pomoći, koju su dobijali u proteklom periodu, a nadam se da će tako biti i ubuduće. Nažalost, međunarodna zajednica, koja bi mogla pomoći, nije u stanju da taj problem reši, adekvatno potrebama, a institucije UNMIK i KFOR, sem određenih uslova i pritisaka koje vrše na zdravstvene institucije i zdravstvene radnike, imaju za cilj jedino da pripreme novi egzodus srpskog naroda. Drugo ništa ne nude da se stanje u zdravstvu dovede u nekakvu normalu. Nadam se da će nove izmene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju naći primenu i na Kosovu i Metohiji, mada će to doduše biti veoma teško sprovesti zbog minimalnih uslova koji tamo postoje za tako nešto sada. Prvo, zato što je privreda u katastrofalnom stanju, a i mali je broj preduzeća koja mogu da uplaćuju i isplaćuju predviđenu osnovicu koja se obračunava i da plaćaju doprinos. Drugo, nadležne službe platnog prometa i poreski organi nisu u stanju da prinudnim putem tu naplatu izvrše, jer ne poseduju izvršnu moć, koja je neophodna za sprovođenje zakonom predviđenih obaveza. I naplata doprinosa mogla bi delimično biti primenjena, nažalost, samo na delu teritorije i nad populacijom koja poštuje zakone Republike Srbije, a to su samo srpske sredine, gde je situacija u privredi najteža, dok se na većem prostoru teritorije ove zakonom predviđene izmene i dopune ne mogu sprovesti, jer se zakoni Srbije tamo ne sprovode. Zato bi jedno od pitanja Vladi bilo - šta može da uradi po tom pitanju? Zato je potrebno da što pre državni organi, u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti 1244, o kojoj smo i govorili na prošloj, vanrednoj sednici, sprovedu da se pre svega vojska i policija što pre vrate na Kosovu i Metohiju, kako bi pravni sistem mogao da funkcioniše u Pokrajini, jer u suprotnom, svi zakoni koji se donose u Republici Srbiji, biće "mrtvo slovo na papiru", za staru Srbiju, tj. za pokrajinu Kosovo i Metohiju. I treće pitanje - nažalost, ministar nije ovde - uslov svega je proizvodnja, pa me interesuje: kako će se obezbediti sredstva za normalno funkcionisanje zdravstva, ako znamo da je veliki pad industrijske proizvodnje, u odnosu na prošlu godinu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Nešović.
Poštovani gospodine predsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, pre 15 dana sam sreo jednog prijatelja iz Zagreba, koji radi u fabrici "Nikola Tesla" i kaže mi da je veliki broj mladića iz operacija "Plamen", "Vatra" i "Oluja" izvršilo samoubistva. Radi se o oko 1.000 mladića, a isto mi kaže da se njih nekoliko hiljada, tih mladića koji su učestvovali u toj operaciji, javilo kod neuropsihijatra za pomoć. Ovo govorim da shvatimo koliko je važna oblast zdravstvo i mislim da to razumeju svi poslanici danas ovde, u ovoj skupštini, a kako se mi ponašamo na ovoj skupštini (ne izlazim često), kakve poruke upućujemo jedni drugima, koliko jedni druge vređamo, mislim da će mnogi i od nas potražiti pomoć posle izvesnog vremena kod neuropsihijatra. Da kažem da, sticajem okolnosti, zdravstvo dosta dobro poznajem. Ne po struci, da sam u struci nešto, već zato što sam pre dve godine vodio jedan veliki posao, a to je adaptacija, rekonstrukcija i dogradnja internističke bolnice u Kraljevu, i naravno, opremanje te bolnice, i tada sam upoznao mnoge probleme zdravstva i video sa kakvim problemima se ti ljudi bore i kako se uopšte snalaze. Zato i kažem - mislim da niko od poslanika ne kritikuje ovde zato što smatra da ne treba te osnovice i neku veću stopu primeniti, kada je u pitanju zdravstvo i oblast zdravstva. Ovde se radi, po meni, o tome da smo krenuli na neki način ne pravim putem, već naopako. Bojim se da ove stope koje će biti primenjene na ovu osnovicu ne zatvore mnoga preduzeća, jer polazim od primera da u Kraljevu mi imamo "Magnohrom" Fabriku vagona, Industriju "Jasen", koje uopšte sada ne rade. Do pre izvesnog vremena "Magnohrom" je radio, a sada "Magnohrom" ne radi. Pa se bojim, trgovina ne radi, ne radi ništa, odakle ćemo obezbediti ta sredstva, a tvrdim da i ova sredstva koja će biti izdvojena po ovim osnovicama, neće biti dovoljna da zadovolje potrebe zdravstva. To je problem i mislim da treba tražiti i neke druge načine, jer zatvaranjem preduzeća, jednostavno otpuštanjem radnika, koje će se dogoditi sigurno kod privatnog sektora, mislim da nećemo obezbediti ni ovo što smo planirali da se za budžet 2001. godine izdvoji. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
I kod ove dopune i izmene zakona, dame i gospodo, postavlja se jedno pitanje - koliko je realna ova osnovica, a koliko je realno procenjena od strane Vlade? Realna u onom delu da će privreda, kakva je sada, moći da izdvaja i plaća stopu doprinosa koja se obračunava na ovu ili u ovoj osnovicu. Do sada nismo dobili precizna tumačenja da li je stopa obračunata "u ovoj osnovici" ili se obračunava "na ovu osnovicu". To uslovno rečeno je manje bitno, koliko je bitno da smo čuli od ministra, (resornog ministra koga smo čekali, uz obrazloženje kada se odlagala ova tačka dnevnog reda, da ministar dolazi i čeka se prisustvo ministra), iskreno govoreći mi, srpski radikali, smo očekivali ministra da kaže: jeste, gospodo, ova stopa je realna, na osnovu nekih parametara ili simulacije situacije kako će se odvijati u privredi moći će da se budžet puni, odnosno fondovi da se pune u visini tolikih i tolikih sredstava. Ta sredstva će poslužiti da se trenutno reše gorući problemi koji su u zdravstvu. To bi bilo normalno što smo mi, srpski radikali, očekivali od jednog ministra. Međutim, nažalost, uz puno razumevanje da smo mi svi ljudi, svi možemo da grešimo, ali ministar je čovek koji svojim učešćem u Vladi, koji svojim radom, a pogotovo u javnim nastupima, mora da nosi određeni stepen odgovornosti. Ne može ministar zanemariti ovaj predlog izmena i dopuna zakona, da bi sa ove govornice iskoristio priliku da, izbacujući političke pamflete, optužuje prethodnu vlast i političke partije koje su učestvovale u toj vlasti, a u pomoć mu pritrčavaju članovi DOS-a, ovlaš, blanko, na neviđeno, što bi se reklo, optužuju pojedince. To je najlakše. Izaći za ovu govornicu, prozvati nekoga ko je učestvovao u vlasti, pa taman to bio i Milovan Bojić, koji je i dan-danas na slobodi, a reći sa ove govornice da je okrivljen, da je u bekstvu, da treba da odgovara za kriminal. Svi mi znamo da reči izgovorene sa ove govornice ne povlačke nikakvu odgovornost. Odgovornost je i dalje na ministru, jer pomoć koja mu pristiže iz DOS-a može da se tumači kao parlamentarno nadmetanje. Iskreno govoreći, manje-više većina je razočarana sa obrazloženjem koje je dao ministar. Zar ne bi bilo normalno da je ministar rekao, trenutna materijalna situacija u zdravstvu je takva, ako bude ovo osnovica i ako Parlament usvoji ovu osnovicu, materijalna situacija, kadasu u pitanju zdravstvene ustanove, poboljšaće se na taj i taj način. Ili, materijalna situacija samih zdravstvenih radnika, koji jedva čekaju da čuju od ministra kakva im je budućnost, kakva je perspektiva, ili onih koji su direktno vezani kao pacijenti za ovu oblast, da čuju koliko će ovo izdvajanje i ova osnovica doprineti da se pojeftine lekarske usluge. To bi bilo nešto što je normalno očekivati, da ministar da odgovor. Međutim, ministar zanemaruje sve to. Kreće u obračun, kreće u prozivku, započinje priču oko snabdevenosti sa lekovima i ne dovršava tu priču. Ostavlja sve nas u nedoumici. Ono što je život, ono što je stvarnost, ono što je realnost, a to je kada je već resorni minstar pokrenuoto pitanje, da su lekovi poskupeli - zbog čega su poskupeli? Nijednog logičnog, nijednog normalnog obrazloženja. Obrazloženje je, nije kriva Republička vlada, Savezna vlada je donela takvu odluku. Nijedno obrazloženje, nijedna reč, a šta je to sa deficitarnim lekovima, koliko će ovo poboljšati situaciju u snabdevanju lekova, koliko je ukupno ili celokupna situacija i sve ono što se odigravalo kod "Galenike" uticalo na snabdevanje sa medikamentima. O tome se ćuti ili se dolazi do pola priče ili se daju poluzvanične, odnosno nezvanične, kako kasnije kažu informacije. Da li je "Galenika" konačno vraćena pod ingerenciju Vlade? Da li je u "Galenici" normalizovana situacija? Šta je sa onim repromaterijalom koji je u velikim i ogromnim količinama zatečen, koji je uvezen iz Kine? Gde je taj repromaterijal, ako je u "Galenici", da li se ugrađuje u lekove? Zašto se ne proizvode lekovi u "Galenici", koji su obavezni na osnovu ugovora koji je nekada sa Vladom Srbije potpisao Milan Panić. Od toga ili od odgovora nema ništa. Ne samo za skupštinskom govornicom, nego svaku priliku koriste i u sredstvima javnog informisanja, trude se i nastoje da ovakvu situaciju, kakva je trenutno u zdravstvu kada je u pitanju položaj ustanova, a i samih zaposlenih u zdravstvu, a pogotovo kada je u pitanju snabdevenost sa lekovima, još više zamute, da ne bude nikome jasno šta se to zbiva, šta se to sve dešava u Srbiji po pitanju zdravstva, po pitanju snabdevenosti lekova. Znamo mi kako je bilo. Ne treba se pozivati na to. Bilo je loše. Zato je narod i kaznio one koji su bili na vlasti. Ali, narod je glasao za DOS nadajući se da će biti bolje. Ta nada je potkrepljena sa predizbornim obećanjima. Rečeno je, biće otvorene granice, snabdevanje lekovima, biće normalizovano, položaj medicinskog osoblja i radnika biće poboljšan, uslovi u zdravstvu biće podignuti na viši nivo. Od toga nema ništa. Osim onog dela gde direktno je uslovljena humanitarna pomoć na ulaganje u zdravstvu, a ne ulaže niti se trudi ova vlada da poboljša tostanje. Nećemo valjda, gospodo, da se molimo i da čekamo da nam iz inostranstva pomognu, kako bi mogli lekari da nabave osnovna sredstva za njihov rad. Ima jednim delom opravdanja za onaj period, kada su pacijenti sami morali da kupuju zavoje i lekove, i konce, i instrumente čak neke, kada je u pitanju hirurška operacija. To vreme delom je opravdano sa međunarodnom blokadom. Šta je sada? Sada nema međunarodne blokade. Kakva je situacija u zdravstvu, kada se porede na osnovu uslova u kojima živi i funkcioniše ova vlada u odnosu na protekli period, mnogo gore je realno stanje. Gde god hoćete i gde god vršite poređenja, ali ne služi to vladajućoj koaliciji da bi ovde možda i tražila od svog minsitra da sasvim odgovorno, zrelo sa ove govornice razgovara ili da predoči situaciju kakva je u zdravstvu. Ili, viđenje njegovo kao resornog ministra, već se služi, već to DOS-u služi da pojedinci izlaze ovde za govornicu, iznose sramne primere, navodeći primere koje nijedan normalan čovek, humanista, ne bi sebi dozvoli da govori sa ove govornice. Možete misliti koliko ide svest pojedinaca koji i posle demantija sa ove govornice, od strane srpskih radikala, ne nađe za shodno da se izvini. Zar je to veliki greh ako je slučajno napravio grešku, ako mu je neko dao pogrešnu informaciju o čoveku koji se fiktivno vodio da je zaposlen, zar je to neka velika greška da izađe i da se izvini, ne poslanicima SRS-a, nego onom momku o kome se razgovaralo, nego mora šef poslaničke grupe da vadi vruće kestenje, a i dalje pojedinci u DOS-u misle da su uradili sve, da su dominirali ovom govornicom, ako su naveli jedan primer i to baš onaj koji ne treba. Ima možda mnogo više primera koje treba sa ove govornice govoriti, ali treba uvek nastojati da to bude istina, bez obzira o kome se radi, bez obzira ko će da snosi odgovornost. Još jednom apelujem i pozivam kolege iz većinske koalicije da ubuduće utiču na svoje ministre, kad budu izlazili sa ove govornice, bar elementarno nek urade, nek onaj tekst u obrazloženju predloga izmena zakona nauče, ako ništa drugo, onda bar napamet. To će biti dovoljno. Mi radikali ćemo biti zadovoljni, ne u potpunosti, ali znamo o kome se radi, dovoljno je i to.
Da li se još neko javlja za reč? Ovo je falsifikovan listić. Piše latinicom.
Čija je to azbuka?
Nije zvanična. U Narodnoj skupštini Republike Srbije se ne upotrebljava latinica.
Pročitajte šta piše.
Ne znam to da pročitam. Piše nešto - Srpska radikalna stranka je najgora.
Mislim da je bolje da ste iskoristili ovo vreme, da ne ispadne posle da ponovo Janjić daje neke dezinformacije, da ovu skupštinu informišete šta se to dešava i kakva su to ratna dejstva trenutno na jugu Srbije, da ne ispadne posle da širim neke dezinformacije, i da nas obavestite do kraja Skupštine, jer su informacije stvarno zastrašujuće. Ono što je sinoć pričao gospodin Čović, to su obične laži, jer je moj lični prijatelj iz Surdulice, rezervista, povređen juče. On je rekao da niko nije povređen. To su laži.
Gospodine Janjiću, molim vas da stvarno ne koristite govornicu na ovaj način.
Vi se informišite, pa nas obavestite šta se tamo događa, gospodine predsedavajući.
Ovo je ordinarna zloupotreba govornice. Govorite nešto što ne samo da nema veze sa dnevnim redom, nego zaista predstavlja sramotu. Na taj način se to ne radi.
Nije imalo veze ni sa dnevnim redom da je moja prijavnica bila napisana latinicom ili ćirilicom, smatram da su obadva pisma srpska.
Naravno da jesu, sem što su u upotrebi u Narodnoj skupštini Republike Srbije, po odluci donetoj još iz vremena kad ste vi bili na vlasti, da se u službenim spisima koristi isključivo ćirilica.
Kad ponovo budemo na vlasti, ponovo ćemo da radimo isto tako, a to će biti veoma brzo.
Molim vas da pređete na dnevni red.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle ovoliko govornika reći nešto novo prosto je nemoguće. Izašao sam za ovu govornicu... [[smeh u sali]] Vi se samo smejte, ne smejete se vi meni, smejete se vi biračima koji su vam dali glasove. Oni vas sad gledaju i znajte da se kaju što su takve birali. Nisam ovde izašao da se s nekim sporim kakvi će biti efekti ovako izmenjenog i dopunjenog Zakona o zdravstvenom osiguranju. Efekti će, nažalost, biti katastrofalni i po pacijente i po zaposlene u zdravstvu. Čudi me da se ministar, koji je verovatno lekar, zalaže za pogrešnu terapiju, pa će pacijentu, odnosno zdravstvu, biti još gore. Zdravstvu je potrebna hitna pomoć i to, kako za zaposlene, tako i za subvenciju farmaceutske industrije da bi lekovi bili jeftiniji i pristupačniji građanima. Ukoliko je neko krao zdravstveni dinar, treba to dokazati i osuditi ga najstrožije. Od 5. oktobra gospoda iz DOS-a kontrolišu sve fondove, a stanje je sve gore i gore. Da li to znači da sada vi, gospodo, netransparentno kradete sve više i više ili ste nesposobni? Uostalom, za pacijente nije bitno da li ste nesposobni ili više kradete, ionako nećete dugo. Važno im je da lekovi budu jeftiniji, zdravstveni radnici bolje plaćeni, a oprema popravljena, jer veliki broj aparata je u kvaru. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Na onoj prijavi je zalepljen neki lik, verovatno sa novčanice koju Nenad Čanak pravi, od 225 novih dinara. U razlozima za donošenje zakona predlagač kaže: "Kako se u toku 2001. godine očekuje sprovođenje reforme zdravstvenog osiguranja u Republici Srbiji, kao i zdravstvenog sistema, sa ciljem da se na makro-ekonomskom planu nivo javne potrošnje uskladi ..." itd. Kaže se da će tek u toku 2001. godine, znači, u toku ove godine biti donesen novi kompletni zakon, a da je ovo samo prvi deo tih izmena i promena koje se očekuju. Svi zakone koje smo do sada donosili u ovoj godini, imaju ovakvo obrazloženje. Zašto niste onda sačekali da se napravi kompletan zakon, da se ponudi čitav paket zakona koji će biti trajnije rešenje za ono što danas predlagač zakona nama predlaže? Mislim da je to već postao manir, praksa. Koliko će trebati? Možda ćemo u toku juna ili jula meseca već donositi nove zakone. Šta se u međuvremenu promenilo? Kako koji god zakon donesemo, nešto poskupi, nešto nas više košta. Pričali su i o poskupljenju lekova, o poskupljenju struje i svega što je počelo da poskupljuje od kako ste vi došli na vlast. Evo, pre neki dan je ministar posetio Niš. Obišao je Klinički centar, požalio se da su krivi oni prethodnici, trenutno nema para i ničeg novog nema. Mi očekujemo da bar nešto krene na bolje, da bar više ne nosimo zavoje, da ne nosimo lekove, da ne kupujemo injekcije kad pođemo kod lekara. Nema promena. Ta poseta ministra završila se, naravno, kao i u prethodnom periodu, ručkom ili večerom, a ministar je, umesto da ponudi tim ljudima neku nadu, da im kaže šta će biti, samo rekao - biće teško i moramo da se strpimo. Gde je onda novac od donacija, gde je onda ta pomoć koju dobijamo, navodno, svakodnevno? Predlažem vam da ubuduće ne predlažete ovakve polovične zakone, nego da lepo to sve skupite na jedno mesto i da kad ponudite zakon on bude kompletno rešenje. Jer, pričali ste da imate gotove zakone, da imate najbolje kadrove, a sada čitam u novinama, kaže Đinđić - nismo bili kadrovski spremni da uzmemo vlast, jer nam mnogi kadrovi nedostaju. Ukoliko vam kadrovi nedostaju, nemojte onda da donosite uputstva, kao što je to urađeno u Nišu kod izbora direktora škola. Uslov je da ni jedan kandidat za direktora ne sme biti član JUL-a, SPS-a ili SRS. Nemojte partijski da postavljate ljude. Evo, i Adžić se smeje, ali mislim da se ni on nije sa tim složio.
Pričamo o zdravstvu, a ne o školstvu.
Vi ste duhoviti, predsedniče, a ja upoređujem to samo sa....
Sa školstvom.
Tako je, sa školstvom. Prema tome, pokušajte da uključite i druge stručne ljude, nemojte da budete tako isključivi i da samo neko ko ima od juče ili prekjuče partijsku knjižicu, neke od stranaka koje su trenutno na vlasti, da kreiraju i kroje ovakve zakone. Ovo potvrđuje, ono što stalno kažem da je - DOS stvarno najgori.
Da li se još neko javlja za reč? Ne teram vas. Ako ne, zaključujem načelni pretres. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju u načelu. Za 115, protiv 44, uzdržanih nema, nisu glasala četiri, ukupno su prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Deset minuta imamo do prekida, predlažem..... Da li se slažete? Da ne bude posle prigovora da sam neovlašćeno prekinuo sednicu 10 minuta pre kraja. Nastavljamo rad sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 129 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su odsustvo prijavili sledeći narodni poslanici: Ljubiša Đoković, Dušan Budišin, Željko Tomić, Ratimir Svirčević, Miloš Radivojčević, Petar Mišić, Sava Popadić, Dragiša Đoković, Vuk Antonijević, Marko Jakšić, Nenad Bogdanoviću, Dragiša Marinković, Ljubodrag Grbić, Anton Biač, Dragn Šutanovc, Vojislav Došen, Igor Soldatović, Teodora Vlahović, Sredoje Mihajlov, Branislav Pomoriški, Srđan Sikimuć, Velimir Živojinović, Stanko Kovačević i Ljubiša Kesić. Pre podne odsustvuju: Mihajlo Jagodić, Pal Šandor, Nataša Milojević i Milorad Stanulov, popodne - Vladan Jovičić, a Miloš Lučić i Milutin Prodanović su najavili zakašnjenje. Obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZDRAVSTVENOM OSIGURANjU (pojedinosti) Pošto smo na jučerašnjoj sednici usvojili Predlog zakona u načelu, otvaram pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Petrović. Vlada, Odbor za zdravlje i porodicu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li se neko drugi javlja za reč? (Da.) Izvolite, ministar zdravlja, gospodin Obren Joksimović.