Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Četvrtu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Prema službenoj evidenciji sednici prisustvuju 202 narodna poslanika. Molim vas da radi utvrđivanja kvoruma ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad i odlučivanje, pošto sednici prisustvuju 202 narodna poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nenad Lemajić, Branimir Trajković, Biači Anton, Borivoje Drakulović i Slobodan Pavlović. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije. Prelazimo na usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica. Dostavljeni su vam zapisnici Druge i Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2003. godini. Pošto imamo kvorum za odlučivanje i pošto je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnike sa navedenih sednica, prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2003. godini, održane 25. i 26. marta i 1. aprila 2003. godine. Za 150, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 60, ukupno 210 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine. Stavljam na glasanje zapisnik Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2003. godini, održane 1. i 2. aprila 2003. godine. Za 134, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 78, ukupno 212 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. Komisija za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 3. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 117, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 98, ukupno 215 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 116, protiv jedan, uzdržanih nema, nije glasalo 99, ukupno 216 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni Zakona o oružju i municiji, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. aprila ove godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 118, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 98, ukupno 216 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni Zakona o Visokom savetu pravosuđa, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. aprila ove godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 115, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasao 101, ukupno 216 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, koji je podnela Narodnoj skupštii 4. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 117, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 100, od ukupno 217 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila ovaj predlog većinom glasova. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 116, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 100, od ukupno 216 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila ovaj predlog većinom glasova. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 115, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 100, od ukupno 215 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila ovaj predlog većinom glasova. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o javnom informisanju, koji je podnela Narodnoj skupštini 3. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za sedam, protiv 144, uzdržana dva, nisu glasala 64, od ukupno 217 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o republičkim administrativnim taksama, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za pet, protiv 107, uzdržana dva, nije glasalo 105, od ukupno 219 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na finansijske transakcije, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za šest, protiv 105, uzdržanih nema, nije glasalo 108, od ukupno 219 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 11, protiv 104, uzdržan jedan, nisu glasala 102, od ukupno 218 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama Zakona o akcizama, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za devet, protiv 111, uzdržana tri, nije glasalo 95, od ukupno 218 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanici Novica Đurašković, Bojan Kostreš, Zoran Bošković, Branislav Grubački, Branislav Pomoriški i Višnja Nežić predložili su da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, koji su podneli Narodnoj skupštini 3. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 14, protiv 103, uzdržanih nema, nije glasao 101, od ukupno 218 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Ivan Andrić, sa grupom narodnih poslanika, predložio je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog liste kandidata Narodne skupštine za izbor jednog člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije i izbor članova Saveta Republičke radiodifuzne agencije sa lista koje su podneli ovlašćeni predlagači. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 146, protiv dva, uzdržanih nema, nije glasao 71, od ukupno 219 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, predložio je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o obrazovanju anketne komisije Narodne skupštine Republike Srbije radi utvrđivanja činjenica i okolnosti vezanih za ubistvo predsednika Vlade Zorana Đinđića, koji je podneo Narodnoj skupštini 1. aprila 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 91, protiv 113, uzdržanih nema, nije glasalo 15, od ukupno 219 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Siniša Mitrović, na osnovu člana 136. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, Predlogu zakona o izmeni Zakona o oružju i municiji, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije (tačke 2. do 7. predloženog dnevnog reda). Da li narodni poslanik Siniša Mitrović želi reč? (Ne želi.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 117, protiv 99, uzdržanih nema, nisu glasala tri, od ukupno 219 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića. Saglasno odredbama Poslovnika Narodne skupštine, sve tačke prihvaćene po hitnom postupku uvršćuju se u dnevni red sednice po redosledu njihovog predlaganja, odnosno prihvatanja i o njima će nadležni odbori, odnosno Vlada Republike Srbije, ukoliko to već nisu učinili, podneti svoje izveštaje, odnosno mišljenja u toku trajanja sednice. Pošto smo se izjasnili o predlozima za hitan postupak, molim narodne poslanike da se izjasnimo o dnevnom redu sednice u celini. Stavljam na glasanje Predlog dnevnog reda u celini. Za 118, protiv 49, uzdržanih nema, nije glasao 51, od ukupno 218 narodnih poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, koji je podnela Komisija za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 3. Predlog zakona o izmeni Zakona o oružju i municiji, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 7. Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 8. Predlozi za prestanak funkcije, izbor, imenovanja i razrešenja nosilaca pravosudnih funkcija, 9. Predlog liste kandidata za izbor jednog člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije i izbor članova Saveta Republičke radiodifuzne agencije sa lista koje su podneli ovlašćeni predlagači. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O NAČINU I POSTUPKU PROMENE USTAVA REPUBLIKE SRBIJE (načela) Primili ste Predlog zakona, sa zaključcima koje je podnela Komisija za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja, sa zaključcima i izveštaj Zakonodavnog odbora. Odbor za ustavna pitanja predložio je da Narodna skupština usvoji zakon u predloženom tekstu, bez podnošenja amandmana, većinom glasova od ukupnog broja narodnih poslanika. Za izvestioca Odbora određen je narodni poslanik Stevan Lilić. Da li narodni poslanik želi reč? (Želi.)
Čast mi je i zadovoljstvo da u ime Odbora za ustavna pitanja Narodnoj skupštini podnesem izveštaj o Predlogu zakona o načinu i postupku donošenja novog ustava Srbije. Pitanja koja su raspravljana u okviru ustavnog odbora vezana su, između ostalog, za postupak promene Ustava Srbije, u tom smislu da su postojeće revizione klauzule Ustava takve da ne odgovaraju i ne pružaju mogućnost promene Ustava, imajući u vidu sadašnju situaciju i okolnosti. Zbog toga je Narodna skupština i donela odluku na osnovu koje je obrazovana posebna komisija koja će utvrditi Predlog zakona o načinu i postupku donošenja ustava Srbije. Ova komisija je imala veoma kratak rok i u tom roku je podnela Narodnoj skupštini, odnosno ustavnom odboru, Predlog zakona o načinu i postupku promene Ustava Srbije. Zajedno sa zakonom, o kojem će biti poseban izveštaj, predsednik komisije će podneti detaljan izveštaj o sadržini ovog zakona. Takođe su podneti i predlozi zaključaka. Predlog zaključaka je podnet zbog toga što je procedura za promenu Ustava morala da teče po posebnom osnovu, ne po onom osnovu koji je bio i koji je utvrđen u revizionim klauzulama članova od 132. do 134. Ustava Srbije. Odbor za ustavna pitanja je prihvatio tekst zakona, prihvatio je i zaključke, praktično u celini, između ostalog, da se predlog zakona usvoji u integralnom tekstu, bez podnošenja amandmana. Na ovaj način su postignute dve stvari. Prvo, omogućena je efikasnost rada to ovom značajnom pitanju, sa druge strane, obezbeđen je osnovni demokratski princip da se o zakonu može izjašnjavati za ili protiv. Takođe, ustavni odbor je prihvatio i predlog koji je vezan za pitanje određivanja sastava komisije, odnosno određivanja sastava komisije u slučaju da se ne odredi jedan broj članova komisije. Najznačajnije pitanje je vezano za prihvatanje ustavne deklaracije. Komisija je, zbog toga što je sama materija vezana za ustavnu deklaraciju takve prirode da ne može činiti sastavni deo zakona, predložila u vidu zaključaka da Narodna skupština usvoji ustavnu deklaraciju, odnosno da ustavna komisija izradi ustavnu deklaraciju. Iako je po ovom pitanju bilo različitih mišljenja u samoj komisiji, stalo se na stanovište da bi, zbog političkog značaja pristupanja izradi novog ustava, ovakva ustavna deklaracija bila ne samo jedna vrsta političkog konsenzusa, već i određeni pravni osnov, imajući u vidu da Ustavna povelja Srbije i Crne Gore u članu 65. kao imperativ nalaže donošenje novog ustava Srbije. Iz tog razloga, u ime Odbora, predlažem Narodnoj skupštini da prihvati Predlog zakona o načinu i postupku izrade novog ustava Republike Srbije.
Za reč se javio ministar pravosuđa, gospodin Vladan Batić.
Uvaženo predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni gosti, samo nekoliko reči u ime Komisije za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. Želim da izrazim svoje zadovoljstvo što je komisija vrlo efikasno, odgovorno, konstruktivno i kooperativno, i to svi članovi komisije, u roku koji je predviđen odlukom, a koji je za nekoliko dana bio prekinut zbog tragičnih događaja i ubistva predsednika Vlade Republike Srbije, izradila predloženi tekst zakona, uz napomenu da je komisija, imajući u vidu da je njen stvarni sastav brojao 21 člana, dvotrećinskom većinom, sa 14 glasova za i, da tako kažem, jednim kovertiranim glasom potpredsednika Vlade gospodina Isakova, koji nije bio prisutan, koji je bio petnaesti glas, usvojila nacrt ovog zakona. Gospodin Lilić, kao izvestilac Odbora za ustavna pitanja, obrazložio je razloge zbog kojih je komisija predložila i određene zaključke, koje je Odbor za ustavna pitanja prihvatio. Želim samo da kažem da zakon ima nekoliko poglavlja, pre svega opštu odredbu koja konstatuje šta se ovim zakonom reguliše, zatim odredbu koja se tiče načina obrazovanja i rada buduće ustavne komisije, odredbu o javnoj raspravi, o načinu usvajanja ustava i, konačno, o ustavnom zakonu za sprovođenje ustava. Moram da kažem da su svi rokovi koji se u tekstu predloga zakona pominju usaglašeni sa obavezom koja proističe iz Ustavne povelje, sa rokom od šest meseci i sa terminom 4. avgust, kao datumom kad ustav treba da se nađe na usvajanju u republičkom parlamentu. Naravno, to ne zavisi od volje članova Komisije za pripremu zakona, ali mi smo se držali tih rokova. Skrenuo bih pažnju na odredbu člana 4. koja reguliše sastav buduće ustavne komisije, sa željom da ustavna komisija u samom parlamentu bude definisana u pogledu svog stvarnog sastava, jer postoji bojazan da neke poslaničke grupe ili političke stranke neće delegirati svoje predstavnike za ustavnu komisiju, kao i da to možda neće učiniti i Skupština AP Kosova i Metohije. Bilo je, naravno,polemike, i nje će verovatno i u samom parlamentu biti, oko potrebne većine za usvajanje ustava. Ponavljam, dvotrećinski stav Komisije za pripremu zakona je bio da je to apsolutna većina od 126 narodnih poslanika, ali da taj ustav treba da bude potvrđen od strane građana, čime bi dobio apsolutno pun legitimitet, jer je volja naroda ono što je presudno u ovakvim okolnostima. Želim da kažem da ovakvo rešenje praktično jasno manifestuje želju da ustav bude donet, a ne da bude predmet maratonskihpolitičkih rasprava i stranačkih, odnosno partijskih nadmetanja. Znači, ako na referendumu, koji treba da bude sproveden po najvišim evropskim standardima, ustav koji bi prethodno usvojila Skupština, i to apsolutnom većinom dobije podršku građana, on će imati pun legitimitet. U ime Komisije za izradu zakona o načinu i postupku promene ustava još jednom želim da se zahvalim svim članovima Komisije na zaista korektnom i konstruktivnom radu. Hvala.
Po Poslovniku, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, današnju sednicu počeli smo sa radom sa sat i po vremena zakašnjenja; na stolovima ovde u Skupštini smo zatekli izveštaj Odbora za ustavna pitanja u kome u stavu 2. Odbor predlaže da; u skladu sa zaključcima koje je usvojila i dostavila Komisija za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, Narodna skupština usvoji zakon u predloženom tekstu, znači po sistemu - uzmi ili ostavi, bez podnošenja amandmana, i to većinom glasova od ukupnog broja narodnih poslanika. Pozivam se na član 75. Poslovnika, i ja ću vam pročitati član 75. Poslovnika iz koga ćete videti da Odbor nema ova ovlašćenja, da ne govorimo o tome da svaka odluka, svaki zakon koji se razmatra ovde u Narodnoj skupštini mora, prema našem Poslovniku, da se razmatra u načelu i u pojedinostima. Da vas podsetim da Narodna skupština prilikom donošenja odluke o formiranju ove komisije, nije dala toj komisiji, ovlašćenje da ona u naše ime pripremi ovaj akt, a da mi ne možemo naknadno da intervenišemo u tom aktu. To je apsolutno protiv bilo kakve parlamentarne demokratije, a da ne govorim o nekom našem unutrašnjem aktu na osnovu koga treba da radimo. Ovako možemo da radimo po svakom zakonu i ne bi me čudilo da sutra na dnevnom redu bude neki zakon i da opet neko iz odbora, nažalost, profesor univerziteta, izađe i kaže - pozivam se na član 75, odbor je doneo zaključak i smatramo da ovaj zakon ne treba razmatrati u pojedinostima, već samo u načelu. Ne vodi to ničemu dobrom. Idemo ka donošenju najvišeg pravnog akta, ustava, a već u startu ne dozvoljavamo da se poslanici ovde izjašnjavaju o nekim osnovnim, da kažem proceduralnim stvarima, jer smo još uvek u fazi proceduralnih akata. Kako će to onda izgledati kada dođemo ovde da razgovaramo o konačnom tekstu ustava? Pošto sam se javila da reklamiram povredu Poslovnika, da me predsednik posle ne bi naknadno opominjala, ja ću pročitati taj član 75: "Nakon završetka pretresa, odbor podnosi Narodnoj skupštini izveštaj koji sadrži mišljenje i predloge odbora". To se nikako ne odnosi na to da li se jedan akt razmatra samo u načelu ili može i treba da se razmatra i u pojedinostima, jer se to jednostavno apriori podrazumeva. To se ne dovodi u pitanje. Odbor određuje izvestioca koji, po potrebi, na sednici Narodne skupštine obrazlaže izveštaj odbora. Mi smo, gospodo, pisali amandmane na ovaj predlog odluke,smatrajući da je to u duhu Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, a vi možete da ih ne prihvatite, jer sam ja već iz obrazloženja koje je dato uz Predlog odluke videla da vam je to namera, ali vam je obrazloženje apsolutno nezadovoljavajuće, jer zaštita demokratskih principa, uvažavanje suprotnog mišljenja, nije na ovaj način prihvaćena...
Upozoravam vas na prekoračenje vremena, drugi put.
... jer to da se o zakonu može glasati protiv ne znači da smo poštovali sve principe parlamentarne demokratije. Ali, vi možete da odlučite kako hoćete, dokle god imate tu veštački stvorenu većinu jedne nelegitimne Skupštine koja će, samim tim, doneti oktroisani ustav.
Narodna poslanica je istakla da je izvršena povreda člana 75. Poslovnika; smatram da nema povrede Poslovnika, zato što jasno kaže da odbor podnosi Narodnoj skupštini izveštaj koji sadrži mišljenje i predloge odbora. U svom izveštaju odbor je predložio da se ovaj predlog zakona usvoji u utvrđenom tekstu, bez amandmana, i o tome će se Narodna skupština izjašnjavati, mislim o tom predlogu. Po Poslovniku? Stavljam na glasanje ... narodni poslanik Žarko Obradović, a ja vas pitam da li se javljate po Poslovniku, evo, narodni poslanik Žarko Obradović, po Poslovniku.
Nema razloga za nestrpljenje i za takvo reagovanje, jer ja sam želeo u ime poslaničke grupe SPS-a da ukažem na povredu Poslovnika, vezano za ovaj stav Odbora za ustavna pitanja i da ponovim jedan stav koji smo kolega Zoran Anđelković i ja istakli i na samoj sednici Komisije, a tako smo radili i kasnije na Komisiji. Evo, gledao sam detaljno odredbe Poslovnika, vezano i za vanredno stanje i za amandmane, od člana 141. do 145, odredbe vezane za rad Odbora za ustavna pitanja, i nigde ne piše da se ne mogu na jedan predlog zakona davati amandmani. Ne vidim razloga, niti neku bojazan, za veliku priču, jer zakon ima 12 članova i ne može biti bog zna koliki broj amandmana; na kraju krajeva, to se vidi i prema broju predloženih amandmana. Postoji, jednostavno, i poslovnička i svaka druga obaveza Narodne skupštine da omogući narodnim poslanicima da ulože predlog amandmana na ovaj predlog zakona. Inače, u drugom pogledu onda ovo nema smisla. Hvala.
Isti odgovor, to je predlog Odbora za ustavna pitanja, a po osnovu zaključaka koje je donela Komisija koju smo mi ovde izabrali i ovlastili da podnese predlog. Po Poslovniku, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi poslanici, Odbor za ustavna pitanja prekoračio je svoja ovlašćenja utvrđena članom 45. Poslovnika o radu Skupštine Srbije. Nigde ne stoji ovlašćenje odbora da uskraćuje pravo definisano ovim poslovnikom, a to je pravo na podnošenje amandmana poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. S obzirom na to da je ovo jako važno pitanje, imam predlog da se napravi pauza i da Administrativni odbor odluči da li je ovakav predlog Odbora za ustavna pitanja u skladu sa Poslovnikom i da nakon toga nastavimo rad. Znači, ističem povredu Poslovnika, člana 75 - Odbor za ustavna pitanja prekoračio je svoja ovlašćenja predlažući Skupštini da uskrati pravo poslanicima da podnose amandmane na ovaj predlog zakona.
I treći put isti odgovor. Ne znam da li da ponavljam da je to u skladu sa ovlašćenjima iz člana 75. Poslovnika, gde se odbor ovlašćuje da daje svoje predloge, a predlog je donet na osnovu zaključaka Komisije koju je obrazovala Narodna skupština.
Nisam zadovoljan odgovorom.
Pošto narodni poslanik Dejan Mihajlov nije zadovoljan odgovorom, zakazujem sednicu Administrativnog odbora i molim da se izjasni o primedbi povodom povrede člana 75. Poslovnika. Pre nego što odlučimo o predlogu Odbora za ustavna pitanja, molim da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za odlučivanje. Stavljam na glasanje predlog Odbora za ustavna pitanja da se usvoji zakon u predloženom tekstu, bez podnošenja amandmana, većinom glasova od ukupnog broja narodnih poslanika. Za 114, protiv 91, uzdržanih nema, nije glasalo sedam, od ukupno 212 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila predlog Odbora za ustavna pitanja. Liste sa redosledom narodnih poslanika prijavljenih za reč su dostavljene. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Predstavnik predlagača je već govorio. Da li predstavnik predlagača ponovo želi reč? (Ne želi.) (Dejan Mihajlov: Povreda Poslovnika.) Povreda Poslovnika ponovo. Ima reč narodni poslanik Dejan Mihajlov, a zatim narodni poslanik Žarko Obradović.
Ističem povredu Poslovnika - Skupština je ovom odlukom povredila Poslovnik time što je uskratila pravo narodnim poslanicima da predlažu amandmane na ovaj zakon. Tražim da se Administrativni odbor izjasni o ovoj povredi Poslovnika, zato što je povređen član 141. Poslovnika o radu, jer se elementarno pravo poslanika i Skupštine da podnosi amandmane na predloge zakona ovim ugrožava. Tražim da se amandmani koje smo jutros pre ove odluke podneli Skupštini Srbije na ovaj predlog zakona umnože i podele poslanicima, kako bi svi poslanici mogli da imaju uvid u to šta je Demokratska stranka Srbije predložila. Hvala.
Smatram da predsedavajuća nije povredila Poslovnik, pošto ima samo jedan glas. Dakle, odluku je donela Narodna skupština. Vi tražite ponovno izjašnjenje Administrativnog odbora. Molim da se i ovo uzme u obzir prilikom odlučivanja Administrativnog odbora o primedbama na povredu Poslovnika. Počinjemo raspravu. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Narodni poslanik Stevan Lilić je već imao reč. Predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, izvolite. Za reč se prvi javio narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS, a zatim narodni poslanik Dragan Marković i narodni poslanik Borislav Pelević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SSJ.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, pošto Šabića trenutno nema, danas razmatramo Predlog zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, koji je izradila jedna komisija, koja je odlukom Narodne skupštine bila formirana iz tog razloga. Predstavnici Socijalističke partije Srbijeu pomenutoj komisiji bili smo gospodin Zoran Anđelković i ja. Članovima Komisije naši su stavovi poznati, kao i razlozi zašto smo kod pojedinih predloženih rešenja zakona, kod zakona u celini, ali i kod pojedinih zaključaka, glasali protiv. Dozvolite mi da u ime poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije upoznam narodne poslanike sa stavovima Socijalističke partije Srbije i razlozima zbog čega nismo mogli podržati ovaj predlog zakona i prateće zaključke. Prvo, kada je reč o sastavu buduće ustavne komisije, što je utvrđeno članom 4. ovog zakona, Socijalistička partija Srbije je predlagala da Komisija po sastavu apsolutno odražava sastav Narodne skupštine Republike Srbije, odnosno zastupljenost političkih stranaka u skladu sa rezultatima poslednjih parlamentarnih izbora. Tako formirana komisija ima najveći legitimitet i snagu, jer je direktan odraz Narodne skupštine, odnosno izražene izborne volje građana. Predlagali smo da Komisija broji 25 predstavnika, da se primeni princip srazmerne zastupljenosti političkih stranaka u Skupštini. Nudili smo jedno funkcionalno rešenje, da srazmerna zastupljenost stranaka postoji, a da političke stranke odluče da li će njihovi predstavnici biti iz reda narodnih poslanika ili će one autonomno odlučiti o tome ko će ih predstavljati. Predlog nije prihvaćen. Moram reći da je početni broj od 15 poslanika iz Narodne skupštine tokom rasprave i odlučivanja povećan na 20, a ne na 25 kao što smo tražili. Komisija je većinom donela odluku sadržanu u članu 4. ovog predloga zakona. U pogledu sastava komisije Socijalistička partija Srbije je protiv predloga da predstavnici Vlade Srbije budu članovi ustavne komisije. Smatramo da za Vladu ovde nema mesta, jer Vlada može, ukoliko to hoće, samostalno i direktno da podnese predlog za promenu Ustava i ne treba joj posredna zastupljenost i ulazak u komisiju za izradu ustava na mala vrata. Moram reći da je reč o principijelnom pitanju, jer je u toku rada Komisije sa sva tri predstavnika Vlade, kao i sa ostalim članovima Komisije, ostvarena vrlo korektna, demokratska i profesionalna razmena mišljenja o svim pitanjima iz domena rada Komisije. Nismo saglasni ni sa predlogom da u sastavu Komisije budu po tri predstavnika, poslanika iz Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine i Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije. Time se, po našem mišljenju, ostvaruje dvostruko predstavljanje građana preko pokrajinskih skupština i preko Skupštine Srbije. S obzirom na to da je na proteklim izborima Srbija bila jedna izborna jedinica, logično je da građani budu predstavljeni jedino preko poslanika Narodne skupštine Republike Srbije, pogotovo što među njima ima i veliki broj poslanika iz Vojvodine i sa Kosova i Metohije. Zašto bi Vojvodina i Kosovo i Metohija bili dvostruko predstavljeni u ustavnoj komisiji? Kad je reč o predstavnicima sa Kosova i Metohije, to u Predlogu zakona ne stoji, a u zaključcima se navodi, odnosno predloženo je da se prihvati kandidat koalicije "Povratak", jer se opravdano smatra da Skupština Kosova i Metohije neće predložiti svoje kandidate za komisiju. Socijalistička partija Srbije smatra da se predstavnici Kosova i Metohije, kao i Vojvodine mogu naći među poslanicima ove Narodne skupštine, jer ima i jednih i drugih koji tu žive i rade. Predstavnik Koalicije "Povratak" može biti uključen u Komisiju, ali pre Koalicije "Povratak" svakako bi trebalo da bude zastupljen neko od narodnih poslanika sa Kosova i Metohije, koji su ovde među nama. Kada je reč o sastavu ustavne komisije, na kraju treba reći da se sve ovo čini predstavnici Vladi, predstavnici Skupštine Vojvodine, Kosova i Metohije da bi se obezbedila prevlast DOS-a, kao političke grupacije, pa time i mogućnost izglasavanja potrebnih rešenja. DOS će pored poslanika iz Skupštine biti predstavljen kroz predstavnike Vlade, predstavnike Skupštine Vojvodine, jer i tamo DOS čini većinu, i na kraju preko tog predstavnika Koalicije "Povratak". Poznato je da je na proteklim izborima na Kosovu i Metohiji DOS zdušno podržao Koaliciju "Povratak" kao političku opciju koja je dole učestvovala na tim izborima. DOS na ovaj način kroz sastav komisije očigledno želi unapred da obezbedi većinu potrebnu za izglasavanje predloga koji će biti predmet rada komisije, odnosno za utvrđivanje teksta ustava Srbije. Drugo, SPS smatra da nacrt ustava Srbije, kada ga utvrdi ustavna komisija, obavezno treba da bude predmet razmatranja u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da narodni poslanici mogu da iskažu svoj stav u odnosu na nacrt ustava, da predlažu amandmane i time, ako amandmani budu usvojeni, i menjaju sadržaj nacrta ustava. Učešćem poslanika obezbeđuje se i veća demokratičnost u postupku donošenja ustava i to ustavu daje veću težinu, daje mu veći značaj. Takav način donošenja ustava mogao bi biti usvojen većinom od ukupnog broja narodnih poslanika. Tek posle toga, izjašnjavanja Skupštine, ustav bi trebalo da ide na javnu raspravu, a ne kao što je predloženo, da ustavna komisija sačini nacrt ustava, da se potom bez Skupštine organizuje javna rasprava, da ustavna komisija sumira te rezultate javne rasprave i tek onda ga dostavi Narodnoj skupštini na izjašnjavanje. Svi znamo, i opravdano je pretpostaviti, da će tekst koji prođe javnu raspravu i koji ustavna komisija posle toga kompletira suštinski biti konačan tekst ustava, i mislimo da to nije dobro rešenje. Treće - pitanje većine potrebne za usvajanje ustava Republike Srbije. Poslanici SPS-a smatraju, a to smo predlagali i samoj Komisiji koja je pripremala ovaj tekst zakona da bi bilo logično i potrebno, s obzirom na značaj i ulogu ustava kao najznačajnijeg pravnog akta svake države, pa logično i Srbije, da kada ustav prođe javnu raspravu, kada se rasprave sve primedbe i predlozi, kada se utvrdi konačan tekst ustava, da taj tekst ustava bude usvojen dvotrećinskom većinom od ukupnog broja poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ustav usvojen na ovaj način bio bi jedan postojan, jak ustav. Ustav usvojen dvotrećinskom većinom u Skupštini bi ujedno predstavljao i poruku i poziv građanima Srbije da postoji većinska saglasnost oko teksta ustava, da građani treba da izađu na referendum i podrže predloženi tekst ustava. U tom slučaju mislimo da bi i relevantno bilo pitanje da li će referendum uspeti ili ne. Ponuđeno rešenje o usvajanju ustava sa 126 poslanika, hteli mi to ili ne, objektivno postavlja pitanje i sudbine referenduma, ali i snage usvojenog ustava. Smatramo da je skupštinska većina za usvajanje ustava Srbije, dakle 2/3, potrebna i za usvajanje ustavnog zakona za sprovođenje ustava. Poštovane kolege narodni poslanici, nabrojao sam tri glavna razloga zbog kojih predstavnici SPS-a u Komisiji nisu podržali ponuđena rešenja i zbog kojih ni poslanici SPS-a ne mogu glasati za ovakav predlog zakona. Uostalom, mi smo predložili nekoliko amandmana, u skladu sa našim stavovima na Komisiji, ali to neće biti predmet razmatranja. Pošto sam pomenuo amandmane, dozvolite mi da istaknem još dva razloga koji se direktno i indirektno pominju u predlogu zakona, u obrazloženju i pratećim zaključcima, sa kojima se SPS ne slaže i zbog kojih, pored pomenutih razloga, ne možemo glasati za predloženi tekst zakona. Pored nemogućnosti predlaganja amandmana, tu je i ustavna deklaracija, njeno isticanje u toku izrade Predloga zakona i mogućnost usvajanja (sada je ustavna komisija predložila da se ustavna deklaracija i usvoji), kao i dva pitanja sa kojima se predstavnici SPS nisu složili sa većinom članova Komisije.
Da li koristite sledećih deset minuta? Izvolite.
Da. Hvala. Nije logično i mislimo da nije prihvatljivo da se na ovaj tekst predloga zakona ne mogu podnositi amandmani. Mislimo da je taj strah od amandmana bezrazložan, jer, očigledno je, rasprava se ne može proširiti i produžiti. Predložili smo samo tri amandmana i to pokazuje našu nameru da se dođe do kvalitetnog teksta, a ne da se priča priče radi. Narodni poslanici, bar prema postojećem Ustavu Republike Srbije, mogu da predlažu zakone, propise i druge akte, ali odlukom Odbora i odlukom Narodne skupštine ne mogu predlagati amandmane na ovaj tekst zakona. To je u stvari i suština ovog prvog zaključka koji je usvojen. Ne mogu predlagati amandmane na tekst zakona, neće moći na tekst ustava; poslanici suštinski ostaju po strani u procesu donošenja ustava, što je loše rešenje. Na kraju, ustavna deklaracija i pitanje diskontinuiteta koji se pominju u zaključcima, a o kojima je dosta bilo reči na sednici Komisije. Predstavnici SPS-a u Komisiji su bili protiv izrade ustavne deklaracije, jer je time Komisija, po našem mišljenju, izlazila izvan okvira poverenog zadatka. Komisija treba da utvrdi predlog zakona o načinu i postupku promene Ustava, kako bi Srbija, u skladu sa članom 65. Ustavne povelje u roku od šest meseci od usvajanja Ustavne povelje izvršila izmenu svog Ustava ili donela nov ustav, radi usklađivanja sa Ustavnom poveljom. Ustavna deklaracija se ne pominje, pa smatramo da nije trebalo da ima svoje mesto u zaključcima. Kada je reč o pitanju kontinuiteta i diskontinuiteta, smatramo da je reč o jednom čistom politikantskom pitanju. Preciznije rečeno, to je samo još jedan način da se otvaraju nove beskorisne rasprave, da se umnožavaju lažne dileme, da se pažnja građana Srbije odvlači sa suštinskih pitanja, da se podstiču sukobljavanja i troši energija. U svakom slučaju, da se građani Srbije zbunjuju. Šta se u stvari hoće sa tom raspravom o kontinuitetu i diskontinuitetu? Ako se njom želi dokazati da je dosadašnji Ustav donet na nedemokratski način, da nije sačinjen po demokratskim i stručnim standardima, da nije dobar normativni okvir za reforme, onda je to apsolutno pogrešno. Taj ustav je potvrđen na referendumu. Po njemu DOS sprovodi reforme, ma šta te reforme podrazumevale. Po ovom istom ustavu DOS sprovodi privatizaciju, menja radno zakonodavstvo, prekraja izbornu volju građana kroz manipulacije poslaničkim mandatima, zavodi vanredno stanje, derogira ulogu predsednika Republike itd. Ako se misli da neko može smisliti ili prepisati ustavni sistem koji treba nakalemiti na Srbiju da bi se omogućio brzo obećani razvoj, onda se radi o jednoj zabludi i poslu sa kratkim trajanjem. Ako, pak, DOS hoće monarhiju, ukidanje podele vlasti, federalizaciju Srbije, dominaciju izvršne nad sudskom i zakonodavnom vlašću (što je i sada praksa) ukidanje opozicije (što se čini) kao i mnoge druge stvari koje se nazivaju tekovinom petooktobarske revolucije, onda to jeste diskontinuitet i mi smo protiv toga, kao i većina građana Srbije. Budimo realni, nema čudotvornog zakona ni ustava, ne mogu se ustavnim reformama preskočiti neke faze kroz koje su druga demokratska društva prolazila vekovima. Nije dobro stvarati lažnu nadu da će novi ustav rešiti naše probleme: stvaranje konkurentne privrede, koja ne postoji; problem Kosova i Metohije, koji je gurnut u drugi plan; veći standard i blagostanje građana, koga nema. Ustav ne stvara, on samo organizuje, konstituiše. Sadašnja reforma ustavnog poretka vrši se u drugim okolnostima od one pre 15 godina. Tu se radi o diskontinuitetu. Mi treba da, uvažavajući te okolnosti evropskih integracija, modeliramo ustav koji će nas brže voditi zajedničkom cilju, dobrobiti svih građana. Ustav treba da tako grupiše društvene i političke snage da što korisnije rade na postizanju tog cilja, a tu se radi o kontinuitetu. Kada se radi o režimu podele vlasti, garantovanju ljudskih i građanskih prava i sloboda, i tu se radi o kontinuitetu. Kada se radi o promeni Ustava, i ovaj ustav treba da potvrdi narod na referendumu. Doduše, predviđen je niži cenzus, ali i to je isto deo kontinuiteta. Ako pričamo o diskontinuitetu, DOS na samom početku ustavnog posla šalje poruku da hoće Ustav Srbije samo po svojim stavovima, a ne kao izraz konsenzusa većine. Takav Ustav će građani na referendumu sigurno odbaciti, a to sigurno neće biti u prilog rešavanju krize, nego njenom produbljivanju. Smatram da je profesor Hiber, član Komisije, bio u pravu kada je na jednoj od sednica Komisije rekao da treba da se okanemo ideje da dajemo političke, istorijske, vrednosne, ideološke i druge odgovore na pitanja kontinuiteta i diskontinuiteta. Pravi odgovor na to pitanje će sigurno dati istoričari za 50 godina, a mi treba da se držimo onoga što je naš posao. Zato mi poslanici Socijalističke partije Srbije smatramo da treba što pre doći do konkretnih rešenja, pa će se videti gde smo u kontinuitetu, a gde je napravljen diskontinuitet i da li će to postići one ciljeve kojima je to opravdano. Izneli smo na Komisiji neliko razloga zašto ovaj zakon za nas nije prihvatljiv i to ćemo učiniti danas na Skupštini. Smatramo da se zakon mogao poboljšati i u svakom slučaju smatramo da ovakav zakon za nas nije prihvatljiv.
Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva, a posle njega za reč se javio narodni poslanik Bojan Pajtić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva neće glasati za Predlog ovog zakona iz nekoliko razloga, ali ja ću sebi dati za pravo da ukažem na onaj najvažniji razlog zbog koga ne možemo podržati ovaj zakonski predlog. To je pre svega član 8. koji kaže da Narodna skupština usvaja ustav većinom od ukupnog broja poslanika. Duboko sam uveren da ustav koji se usvoji prostom većinom, dakle samo sa 126 poslanika u ovoj skupštini, neće biti dugog veka i neće biti kohezioni faktor u državi Srbiji. Setimo se da mnoge demokratske države imaju ustave koji traju po 200 i više godina. Bojim se da kada posle nekih novih izbora dođe neka druga vlast da će se i ta vlast mašiti promene ustava, tako da nećemo imati nikakav kontinuitet u ustavnom uređenju države Srbije. To je osnovni razlog zbog čega ne možemo da podržimo ovaj zakonski predlog. Želim da vas podsetim da su se mnogi članovi Komisije gotovo zaklinjali u to da će ustav u Skupštini biti usvojen dvotrećinskom većinom. Mnogi od njih su sada, nažalost, članovi te komisije i promenili su svoje mišljenje i zastupaju ovaj stav koji je ova komisija predložila. Ja imam razumevanja za one članove Predloga koji govore o tome da se referendum održi tako da izađe 50% i da od tih 50% prosta većina na referendumu glasa za ustav. To je razumljivo i ima opravdanja zbog situacije u kojoj se nalazi naša južna srpska pokrajina Kosovo i Metohija, ali član 8. zaista nema nikakvog uporišta i nema nikakvog opravdanja. Želim da vas podsetim da jedna od članica državne zajednice Srbija i Crna Gora, Crna Gora u svom Ustavu u članu 117. ima stav koji kaže da se promena Ustava može usvojiti samo dvotrećinskom većinom. Ukoliko jedna članica državne zajednice ima to ugrađeno u svom ustavu ne vidim razloga da Srbija ide za tim da se ustav usvaja samo prostom većinom, odnosno sa 126 poslanika. To je osnovni razlog zbog koga Stranka srpskog jedinstva neće glasati za ovaj predlog zakona.
Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforme Srbije.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, usvajanje Zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije predstavlja najvažniji uslov za ulazak u posao promene, odnosno donošenja novog republičkog ustava. Ovaj zakon definiše ustavnu komisiju, njeno konstituisanje i način rada, i propisuje obavezu javne rasprave, način, odnosno cenzus donošenja novog republičkog ustava, odnosno ustavnog zakona za primenu tog ustava. Razlozi promene Ustava su višestruki. Prvi razlog je svakako usklađivanje sa Ustavnom poveljom zajednice država, dakle izlazak iz one situacije koju smo imali 10 godina sa odnosom republičkog i saveznog Ustava. Drugi razlog je sasvim sigurno raskid sa autoritarnom prošlošću i raskid sa onim momentima u Ustavu koji ga snažno definišu na ideološki način, od spominjanja društvene svojine, pa nadalje, dakle nešto što se prevazići mora, i sasvim sigurno osavremenjivanje onih odredaba koje se odnose na državne organe i na teritorijalnu organizaciju Republike Srbije. Funkcija ovog zakona jeste pre svega razrešavanje pitanja legalnosti, odnosno konstitucionalnosti, dakle da li je neophodno da se ispoštuje procedura koja je predviđena postojećim Ustavom prilikom donošenja novog ustava, s obzirom da se radi o ustavu koji spada u kategoriju tzv. krutih ustava, dakle praktično nepromenjivih ustava, ili je neophodno da se pođe putem diskontinuiteta, delimičnog ili potpunog. Nepromenjivost postojećeg ustava imala je mnoge teške posledice, dakle od neusklađenosti dva ustava, što je dovodilo do neusklađenosti saveznog i republičkog zakonodavstva u mnogim momentima, do činjenice da je Savezni ustavni sud osporavao ustavnost pojedinih odredaba republičkog Ustava, da nije postojao mehanizam izmene tih odredaba, niti je postojao - pošto je bilo potrebno promeniti kompletnu proceduru, što je dovodilo do zaključka da se radi o nepromenjivom ustavu - bilo koji drugi mehanizam na osnovu koga bi se mogla ispoštovati najviša ustavno-sudska vlast u zemlji, dakle Savezni ustavni sud. Dakle, jedna traumatična situacija koja je izuzetno problematična za funkcionisanje pravnog sistema na teritoriji cele Jugoslavije, a posebno na teritoriji Republike Srbije. Ovaj zakon opredeljuje put delimičnog diskontinuiteta, zadržava kategoriju referenduma, nešto drugačije dimenzioniranog. Ne zadržava onaj odnos koji je bio neophodan da se obezbedi u Skupštini prema postojećem Ustavu. Dakle, diskontinuitet koji se na ovaj način predviđa jeste nešto što smo sledili i prilikom usvajanja Ustavne povelje zajednice država, nešto što je karakteristika zemalja u tranziciji. Osim Mađarske praktično su sve zemlje u tranziciji išle tim putem diskontinuiteta: Češka, Slovačka, Slovenija, kojima je ustavni diskontinuitet bio u neposrednoj korelaciji sa državnim diskontinuitetom, ili Poljska, u kojoj nije bilo te korelacije nego je diskontinuitet bio rezultat promene društvenih odnosa u toj zemlji. Stručna javnost je takođe praktično nepodeljena po pitanju toga da je neophodno da se primeni diskontinuitet, delimično ili u potpunosti, sa prethodnim ustavom. Ovaj zakon stvara uslove da se u Republici Srbiji konstituiše ustavotvorna vlast - ne reviziona nego ona vlast koja je jedina vlast, koja sama propisuje pravila svog konstituisanja, koja sama opredeljuje obim svoje vlasti, dakle ustavotvorna vlast - kroz postupak i kroz proceduru koju ovaj zakon opredeljuje. Ovaj zakon takođe opredeljuje reprezentativnost, što je neobično važno s obzirom na karakter ovog dokumenta. Reprezentativnost se ogleda kako u predstavnicima izvršne vlasti u ustavnoj komisiji tako u predstavnicima republičkog parlamenta, ali i u predstavnicima teritorijalnih autonomija, a posebno sa naglaskom na predstavnike Skupštine Kosova i Metohije ili na predstavnike Kosova i Metohije, što nije značajno samo kao signal prema unutrašnjoj javnosti nego i prema međunarodnoj javnosti, koji snažno potvrđuje naše političko opredeljenje da je suverenitet na Kosovu i Metohiji nešto od čega Republika Srbija sasvim sigurno neće odustati. Demokratski standardi, koje ovaj predlog zakona predviđa, ogledaju se kako u institutu javne rasprave, kroz koji se zadovoljava prisustvo i naša obaveza, politička, pravnička i svaka druga, da se sasluša ono što stručna javnost ima da kaže o ovom pitanju, tako i u zadržavanju referenduma kao instituta koji odražava volju naroda, koji je jedini nosilac suvereniteta i koji jedini, u krajnjoj liniji, može da potvrdi postojanje, odnosno potrebu za postojanjem osnovnog konstitutivnog akta u određenoj političkoj zajednici. Kratak rok, od nekih 120 dana, koji se predviđa ovim zakonom kako za konstituisanje ustavne komisije i njen rad, tako i za javnu raspravu, odnosno usvajanje ustava, jasno govori o našoj volji da se ovaj posao obavi na kvalitetan način i brz način. Dakle, da se u ovaj istorijski posao uđe, s ozbirom na to da on zahteva punu meru i političke i stručne saglasnosti, ali sa druge strane, zahteva i hitnost trenutka u kome se nalazimo. Predlogom, odnosno usvajanjem ovog zakona, budući da se Ustavom i donošenjem novog ustava uvek konstituiše nova politička zajednica, mi nameravamo da konstituišemo političku zajednicu zasnovanu na principu demokratičnosti. Ovim zakonom, odnosno usvajanjem ovog zakona ostvariće se i obezbediti ono što je za svaku novu političku zajednicu od najvećeg značaja - to je najširi konsenzus stručne i političke javnosti. U tom smislu, poslanički klub DOS - Reforma Srbije glasaće za ovaj predlog. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi poslanici (bar oni koji ste u sali, s obzirom da nas nema puno, ali ima kartica, što neko kaže), nepodeljena je u najvećem delu javnosti, a verujem i u ovoj skupštini, potreba za ustavnim diskontinuitetom. Mi smo došli, ili smo se bar tako nadali, do jednog političkog diskontinuiteta i potrebe da novu demokratsku državu gradimo na drugim i novim temeljima, uz jedan pravni sistem koji će omogućiti izgradnju jedne evropske demokratske države, što bi Srbija trebalo da bude. DSS je insistirala na donošenju novog ustava, smatrajući da je to prvi korak u izgradnji pravne, demokratske države; jednog ustava koji će garantovati evropski nivo svih građanskih, ljudskih i manjinskih prava, koji će odrediti način funkcionisanja organizacija i institucija u Srbiji i koji će nam doneti jaku Skupštinu, neposredno biranog predsednika, sa manjim ovlašćenjima nego što sada ima, koji će nam doneti uslove za odgovornu vlast. Stručna javnost je, kao što sam rekao, nepodeljena. Ali, takođe, ako se sluša savet i glas stručne javnosti, treba voditi računa o tome do kraja. Treba voditi računa o tome da li je neko iz stručne javnosti pomenuo ovakav način promene Ustava Srbije, da li je neko iz stručne javnosti rekao da Ustav treba da se menja, kako neko kaže, prostom ili većinom od 126 poslanika? Da li je neko iz stručne javnosti rekao da ćemo Ustav da menjamo većinom potrebnom za izglasavanje jednog ministra, jednog člana radiodifuznog saveta, da li je neko iz stručne javnosti to govorio - nije, niti ćete čuti, niti je to praksa u bilo kojoj modernoj evropskoj zemlji, članici Saveta Evrope. Stručna javnost i evropska praksa ovakvo rešenje ne poznaju. I, ako se već pozivamo na stručnu javnost, umne glave, onda ih treba saslušati i treba ih saslušati do kraja. Ne treba ih slušati u onoj meri u kojoj vam to odgovara, a obično je to u ovim slučajevima sve manje i manje; i, kako vreme odmiče, sve manje i manje odgovara stav stručne javnosti, jer se struka u poslednje vreme sve manje sluša, a više se poštuju političke potrebe. Ovaj ustav i ovaj zakon su očigledno politička potreba. Ustav je potreba države, a ovaj zakon je potreba ostatka DOS-a, ne bi li doneo ustav koji bi malo produžio agoniju Srbiji, a njima produžio život na vlasti. Ako je u predlogu Ministarstva pravde u zakonu o narodnom advokatu, ili ombudsmanu, kako je popularno, predviđeno da se on bira sa dve trećine poslanika u ovoj skupštini, otkuda onda predlog Komisije, čiji je predsednik ministar pravde, da se ustav izglasava sa 126 poslanika? Pa, da li nam je ombudsman važniji od ustava? Koja će prava taj ombudsman da štiti, ako ne prava definisana i određena ustavom? Pa, kakvom mi našu državu pravimo, kakvu hijerarhiju akata pravimo u našoj državi i da li je uopšte ustav nešto čime se treba igrati, ili je ustav, bar u procesu diskontinuiteta, što smo mi očekivali da će da bude, posledica saglasnosti najvećeg broja političkih činilaca? Verujem da bi jedan ustav, donet u postupku gde bi se poštovali stavovi najvećeg broja stranaka, taj ustav bi mogao da bude usvojen sa dve trećine glasova, ali je očigledna namera da se tapija na donošenje ustava stavi jednoj nelegitimnoj skupštini, jednoj nelegitimnoj većini, koja svoju većinu temelji na mandatima koji su ukradeni, odnosno po Ustavu i zakonu davno je trebalo da budu oduzeti onima koji sada sede u ovoj sali. Mi ćemo dobiti jedan takav ustav, donet u nelegitimnoj skupštini, nelegitimnim mandatima. Referendum je po zakonu i najčešći oblik prethodnog izjašnjavanja o nekom pitanju. Po Zakonu o referendumu Crne Gore je to prethodni oblik, po raznim međunarodnim zakonodavstvima referendum se uvek tretira kao oblik prethodnog izjašnjavanja. Nigde, ni u jednom zakonu o referendumu, referendum se ne tretira i ne postoji kao faza u postupku donošenja jednog akta. To nigde ne postoji. Treća stvar, referendum po Zakonu Republike Srbije može da bude oblik potvrđivanja u određenim izuzecima pojedinih zakona, i to su neke stvari koje ovaj zakon ne poštuje. Ovaj zakon je jednostavno suspendovao ceo pravni sistem. Ovde su suspendovana Ustavom zajamčena prava poslanika na podnošenje amandmana i dolazimo u fazu da će referendum, biti jedna konvalidacija onoga što će poslanička nelegitimna većina, zasnovana na ukradenim mandatima, da donese. Vi uvlačite građane u konvalidiranje nelegitimnih odluka ovog parlamenta i dovodite u pitanje ceo jedan poredak, dovodite u pitanje celu državu. To je nešto što je potpuno neprihvatljivo i DSS, naravno, to ne može da podrži. Mi smo te prigovore isticali u toku rada same Komisije. Treba naročito povesti računa o sastavu komisije. Sastav komisije prejudicira rešenja u ovom ustavu. Sastav komisije prejudicira rešenje da će Srbija krenuti putem federalizacije, odnosno konfederalizacije; jer, neophodna većina za donošenje ovog ustava zavisiće od glasova poslanika koji se zalažu za federalizaciju Srbije, a sam sastav komisije, gde se predviđa dvostruko predstavljanje pojedinih građana Srbije, prejudicira rešenje u ustavu, a to je federalizacija Srbije. Građani Srbije su predstavljeni u ovoj skupštini ravnopravno i cela Srbija je jedna izborna jedinica. Svi građani su glasali sa ovu i ovakvu skupštinu i ona je bila januara 2001. godine reprezent volje građana, odnosno preslikala je volju građana u tom trenutku. Ponovno uvođenje u ovu komisiju, predstavljanje od strane pokrajinske skupštine, dovodi nas u situaciju da mi neke građane dvostruko predstavljamo; građani Vojvodine su predstavljeni (i ja sam iz Vojvodine, ima tu još poslanika iz svih stranaka iz Vojvodine) u ovoj komisiji i biće predstavljeni, kao što su tu predstavljeni i građani ostalih delova Srbije. Zašto bi građani Vojvodine bili dvostruko predstavljeni npr. u odnosu na građane Niša, Kragujevca, Kruševca, ili nekih drugih gradova, zašto bi oni imali privilegiju da više utiču na donošenje ustava i izbore sebi neka prava koja možda građani Beograda, Kruševca, Kragujevca i drugih gradova neće imati? Zašto bi u samom postupku donošenja ustava uvodili neravnopravnost i učinili građane Srbije nejednakim u pravima, a jednakim u obavezama. To je potreba da se donese ustav i da se kupe poslanici iz Vojvodine koji se zalažu za autonomiju, odnosno federalizaciju Vojvodine, kako bi glasali za ovaj predlog ustava koji će zasigurno biti ustav koji će omogućiti federalizaciju, odnosno konfederalizaciju Srbije kao jedinstvene teritorije. Ugroziće jedinstvenu teritorijalnu celovitost Srbije, funkcionisanje pravnog i političkog sistema Srbije. Uvođenje ove nesrazmere govori o nameri za kupovinom pojedinih glasova u samoj komisiji. Ustav bi, kao akt koji treba da dobije najsnažniji legitimitet, kao akt diskontinuiteta u ovom trenutku, morao da bude donet, izglasan kao posledica jednog širokog konsenzusa svih političkih činilaca, a ne preglasavanjem koje je bilo prisutno u samom radu Komisije, koje će biti prisutno i u ovoj skupštini. Na taj način sreće za Srbiju neće biti. Preglasavanje i donošenje ustava malom većinom neće doneti sreću državi Srbiji i građanima Srbije. Ono će samo produbiti političke sukobe, ugroziti pravnu sigurnost, načiniti Srbiju državom koja neće imati ustav koji će služiti generacijama, već ustav koji će biti posledica političke potrebe u funkciji održavanja još koji mesec na vlasti. Stavljanje svega u funkciju političkog održavanja u nelegitimnoj skupštini dovešće u pitanje celu državu i samu tu vlast i onemogućiće krupne sistemske promene za koje smo se svi toliko zalagali. Mi ćemo dobiti ustav diskontinuiteta sa Ustavom iz 1990. godine, ali dobićemo ustav kontinuiteta sa Ustavom iz 1974. godine, koji nam je priredio sve ono što smo proživljavali poslednjih deset godina.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, danas kada razgovaramo o ustavu i o Predlogu zakona o načinu i postupku izmene Ustava, u ovoj skupštini sedi pedesetak narodnih poslanika i čitava procedura se svodi na onu proceduru koja otprilike važi kada se donosi statut jedne mesne zajednice. U mesnoj zajednici živi oko pet hiljada građana, pozovu se na sednicu, dođe pedesetak, sa 26 glasova se donese statut mesne zajednice. Na taj nivo smo mi srozali donošenje ovako važnog akta. Da ne govorimo o tome da je zaista neprimereno jednoj demokratskoj državi, za kakvu se izdajemo, da u situaciji vanrednog stanja u zemlji donosi ovakav jedan zakon i otpočinje proceduru za promenu Ustava. Ali, o tome će javnost reći svoje onda kada bude mogla da se izjasni. Polazeći od člana 65. Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora, prema kojem će države članice izvršiti izmenu svojih ustava ili doneti nove ustave, radi usklađivanja sa Ustavnom poveljom, u roku od šest meseci od dana usvajanja Ustavne povelje, Komisija za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, ova koju je Narodna skupština formirala, dostavila nam je ovaj predlog zakona i već je u prvom članu prejudicirala svoj zadatak rekavši datreba da izradi tekst ustava Srbije, iako nas Povelja na to ne obavezuje, već nam ostavlja mogućnost da izvršimo i izmenu postojećeg ili donesemo novi ustav. Ovde se u prvom članu kaže da se "ovim zakonom reguliše obrazovanje, sastav i način rada ustavne komisije, sa zadatkom da izradi tekst ustava Srbije". Ko je toj komisiji dao ovlašćenje da ona proceni da li treba da se menja ovaj ustav amandmanski, u nekim delovima, ili treba da se donese potpuno nov ustav? Možda na nekom politbirou DOS-a, ali Narodna skupština ovoj komisiji to nije prenela u nadležnost. Dakle, ona je na sebe preuzela ovlašćenja koja joj nisu data odlukom o njenom obrazovanju. U prvom članu vidimo i da se prejudicira naziv buduće države, jer se svuda govori o ustavu Srbije, a nigde nema ustava Republike Srbije. Ne znam da li ste to primetili, ali to nije neka puka formalna greška. To je, očigledno, namerno izostavljeno, jer se očigledno ide na federalizaciju buduće države kroz donošenje novog ustava. Po nama, srpskim radikalima, ova komisija bi trebalo i ovim zakonom bi trebalo da se uredi postupak utvrđivanja i podnošenja predloga za promenu Ustava Republike Srbije, utvrđivanje teksta akta o promeni Ustava Republike Srbije, usvajanja akta o promeni Ustava Republike Srbije, postupak konačnog usvajanja akta o promeni Ustava Republike Srbije, način proglašenja akta o promeni Ustava Republike Srbije i postupak donošenja ustavnog zakona za sprovođenje promene Ustava Republike Srbije. Na ovaj način, koji je potpuno izvodljiv, omogućila bi se puna saglasnost sa odredbama i sadašnjeg Ustava Republike Srbije i Ustavne povelje državne zajednice. Oni koji tvrde da je ovaj ustav nepromenjiv, evo, na osnovu onoga što sam ja sada rekla, a što je trebalo da bude predmet jednog od amandmana na član 1. od strane poslanika SRS, shvatili bi da je to apsolutno moguće i da ovaj ustav nije nepromenjiv onako kako to neki žele da prikažu. Inače, promena ustava u svim demokratskim zemljama podrazumeva najširi politički konsenzus. Podsećam vas da ste počeli da uvodite veoma opasne presedane koji sve nas mogu veoma skupo da koštaju, naročito državu, koja nema cenu. Uvodimo presedan da ne možemo amandmanski da intervenišemo u predlogu jednog zakona, a možemo da podnosimo predloge zakona. Čist apsurd! Uvodimo presedane da je dovoljno da ovde bude 126 poslanika i da se donese bilo kakav akt, čak i ustav. To jednog dana može da se okrene na tumbe i da ne bude zaista dobro, jer ako jednom dostignemo jedan nivo koji se smatra demokratskim, možemo da ga ne menjamo za dugi niz godina. Po nama bi bilo najprihvatljivije da ova komisija broji 25 članova, da predsednik komisije bude predsednik Narodne skupštine, da svaki poslanički klub, a trenutno ih ima 12 u Skupštini Srbije, da podjednak broj poslanika u ovu komisiju, što bi značilo po dva člana. Pretpostavljam da bi svaki poslanički klub vodio računa da tu budu ljudi koji su stručni za ovu oblast; iako je ustav politička kategorija, iako su političari ti koji utiču na donošenje ustava i iznalaženje rešenja, ne možemo da zapostavimo ni struku. Među 250 poslanika ima sigurno onih koji mogu da daju i svoj stručni doprinos. Po nama, Vlada je već zastupljena kroz većinu u Narodnoj skupštini, iako se danas na početku, prilikom utvrđivanja dnevnog reda, pokazalo da to nije istina, jer su i vladini predlozi ovde bili odbijeni od strane skupštinske većine; i, apsolutno je neprimereno da njeni članovi budu u sastavu ove komisije van parlamenta. Poslanici skupštine AP, bilo koje, pogotovu ove okupatorske na Kosovu i Metohiji, ne treba da budu u sastavu komisije, jer su građani sa područja obe autonomne pokrajine već predstavljeni u parlamentu predstavnicima koji su na izborima 2000. godine dobili poverenje birača i nema potrebe da se dodatno pojačava učešće građana sa područja pojedinih autonomnih pokrajina u sastavu ove komisije. Koliko se ja sećam, na izbore smo izlazili sa pojedinim izbornim listama kao političke partije ili političke koalicije, a ne kao pripadnici određenih verskih zajednica ili određenih nacionalnih manjina. Ovde u ovom parlamentu, od nas 250, ima poslanika različite veroispovesti, različite nacionalne pripadnosti i nema potrebe da se na ovaj način i u ovakvom jednom aktu obavezujemo da u sastavu ustavne komisije bude ravnomerna nacionalna zastupljenost. Ustavna komisija može da odlučuje samo dvotrećinskom većinom i to bi trebalo da se unese u ovaj zakon (nažalost, ne možemo da ga korigujemo amandmanski), da vam se ne bi ponovila ona situacija koju ste imali prilikom izrade Poslovnika i određivanja da se odlučuje većinom od prisutnih članova u radu ove komisije koja nam je ovaj akt i predložila, u kojoj nisu učestvovali predstavnici SRS, jer nisu želeli da učestvuju u promeni Ustava na neustavan način. A, koliko znamo, nisu učestvovali u njenom radu ni predstavnici Ustavnog suda i Vrhovnog suda, tako da se i sa tog stanovišta problematizuje ovaj predlog zakona, ali to je najmanje važno.
Da li koristite i sledećih 10 minuta?
Da. Mi smo - moram da govorim o tim amandmanima koje smo dostavili Narodnoj skupštini, jer nam je samo silom onemogućeno da o njima raspravljamo i obrazlažemo - pokušali da vam pokažemo da je moguće poštovati i Ustavnu povelju državne zajednice i postojeći republički Ustav i njegove članove koji se tiču promene Ustava i izvršiti promene postojećeg ili doneti novi ustav. Kako je to moguće, verovatno se pitate, kada je po vama ovaj ustav nepromenjiv. Evo, na ovaj način - predlog za promenu Ustava Republike Srbije podnet od strane ovlašćenih predlagača, a mi nemamo ovlašćenog predlagača za promenu Ustava, a u skladu sa članom 132. Ustava Republike Srbije, predsednik Narodne skupštine dostavio bi ovoj ustavnoj komisiji koja bi bila dužna da u roku od 60 dana od dana prijema predloga razmotri taj predlog i svoje mišljenje dostavi predsedniku Narodne skupštine. O tim predlozima za promenu Ustava Republike Srbije ustavna komisija je dužna da se izjasni da li su podneti u skladu sa Ustavnom poveljom državne zajednice Srbija i Crna Gora i odredbama postojećeg Ustava, člana 132. do 134. Kada Narodna skupština Republike Srbije dvotrećinskom većinom glasova od ukupnog broja narodnih poslanika prihvati predlog za promenu Ustava Republike Srbije, ustavna komisija u narednom roku od 60 dana bi bila dužna da utvrdi tekst akta o promeni Ustava Republike Srbije. Znam da vi sada pitate kako je moguće ovde obezbediti dvotrećinsku većinu, a to je moguće. Znači, ako bi sastav komisije bio onakav kako smo mi to predložili, dakle da svaki poslanički klub predloži po dva člana, taj konsenzus bi postojao već u radu same komisije i preslikao bi se posle ovde u Narodnoj skupštini i mogli bismo verovatno dvotrećinskom većinom, političkim konsenzusom, što mora da bude u najširem smislu kada je u pitanju ustav, da donesemo ovaj akt. Akt o promeni Ustava Republike Srbije koji je utvrdila ustavna komisija dostavio bi se Narodnoj skupštini Republike Srbije, a smatrao bi se usvojenim ukoliko za taj akt glasa najmanje dve trećine od ukupnog broja narodnih poslanika. Naravno, i u Ustavu zadnju reč daju birači na referendumsko pitanje, onako kako ste predvideli, naime polovina ukupnog broja birača je potrebna da izađe, i od te polovine treba da se polovina izjasni pozitivno na referendumsko pitanje. To znači da bi na referendumu 1.650.000 birača trebalo da da potvrdan odgovor na referendumsko pitanje i da se donese ustav. Smatramo to apsolutno pogrešnim, odnosno da na ovaj referendum mora da izađe što veći broj birača, birači moraju da se motivišu i da bi bilo neophodno da se o referendumskom pitanju izjasni polovina od ukupnog broja upisanih birača. Radi se o Ustavu, ne zaboravite, taj ustav tretira sva ljudska i manjinska prava, sve slobode i logično je da građani moraju da budu zainteresovani i da daju potvrdu Narodnoj skupštini svojim izjašnjavanjem na referendumu. Naravno, po nama, šta bi to bila posledica neuspelog referenduma? Tvrdim da referendum neće uspeti ako ga ne vežete za neke izbore, ako predizborna kampanja ne bude uopšte podnošljiva za sve političke faktore i ukoliko ne budemo uspeli da motivišemo birače da izađu na izbore. Posledica toga bi bila raspuštanje Narodne skupštine, jer bi onda bilo očigledno da smo izneverili volju građana, dajući joj na izjašnjavanje tekst ustava koji građanima ne odgovara. Po nama referendum, to su dosadašnja iskustva pokazala, može vrlo lako da se falsifikuje; referendum uvek organizuje vlast, nema mogućnosti da politički faktori i političke stranke prate sprovođenje referenduma i uvek može da se dovede u pitanje rezultat referenduma. Ovim predlogom zakona vi predviđate i javnu raspravu. Naravno, postavlja se pitanje mogućnosti vođenja javne rasprave u vanrednom stanju, a rekla sam na početku i otpočinjanja ovog postupka, pa vas ja pitam kako mi to da vodimo javnu raspravu ako budemo u vanrednom stanju? Kako ćemo mi to da okupimo građane ili tu stručnu javnost za čije ste mišljenje vi veoma zainteresovani, a zato niste zainteresovani za mišljenja narodnih poslanika, i da im objašnjavamo šta smo tim ustavom hteli? Ili ćemo u vanrednom stanju da omogućimo samo predstavnicima Vlade i uz predstavnike Vlade, naravno, mogu da budu tu i šefovi, odnosno šef poslaničkog kluba većine ili predsednik ovog ili onog odbora većine koji ima ovlašćenja da o tome govori. Gde smo svi mi ostali iz ovog parlamenta? Građani moraju da čuju mišljenje i jednih, i drugih i trećih. Treba da se osluškuje i mišljenje stručne javnosti. Sada vas pitam kako je moguće ovo što je u članu 7. predviđeno, da na osnovu rezultata javne rasprave ustavna komisija utvrđuje tekst ustava Srbije i dostavlja ga Narodnoj skupštini u roku od 15 dana od dana okončanja javne rasprave, koja inače traje 45 dana. Znači, ustavna komisija će na osnovu rezultata javne rasprave i mišljenja stručne javnosti intervenisati u tom tekstu ustava i dostaviće nama ovde u Skupštinu, opet po principu uzmi ili ostavi. Pa ko smo onda mi ovde? Da li ova skupština treba jošuvek da radi ili je vreme da se rasturamo, da idemo ponovo na izbore, da idemona izbore za ustavotvornu skupštinu. Moram da vas podsetim da su se i ustavotvorne skupštine raspuštale onda kada nisu bile u stanju da donesu ustav u roku koji im je ostavljen. Šta će biti sa ovom skupštinom, ako u ovom roku, koji je ovde propisan zakonom, ne donese novi ustav? Videćemo. Ja mislim da odavno ova skupština nema legitimitet da donosi ni najobičnije odluke o imenovanju raznoraznih funkcionera nosilaca pravosudnih funkcija, niti o izboru, a kamoli da donosi ovako važne akte kao što su predlozi zakona koji se tiču postupka promene Ustava Republike Srbije. Poslanici Srpske radikalne stranke neće glasati za ovakav predlog zakona, neće da učestvuju u promeni Ustava na neustavan način. Vama ostalima ostavljamo da to ide na vašu dušu i istorijsku odgovornost. Kakve će to posledice imati po čitavu državu, o tome će, naravno, građani reći na sledećim izborima koji su, očigledno, veoma blizu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija.
Gospođo potpredsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, bio sam član Komisije koja je donela ovaj predlog zakona o načinu promene Ustava Republike Srbije. U početkuizražavam zadovoljstvo zbog efikasnosti u radu. Naravno, ovaj bi rok bio i skraćen da nije bilo više sile, odnosno tragičnog događaja, atentata na predsednika Vlade Republike Srbije. Naravno, zadovoljstvo zbog tog roka ne delim u pogledu rešenja, u pogledu odredbi koje je ovaj zakon doneo. Ono što je sigurno i što niko ne spori jeste činjenica da se Ustav mora promeniti. Rokovi su obavezujući iz razloga što je to i Ustavna povelja propisala. Ono što je najznačajnije, jeste da je postojeći Ustav anahron i da je posle petooktobarskih promena trebalo doneti ustav koji bi mogao da pospeši reforme. Postoji nekoliko dilema, postoji nekoliko problema koji su otvoreni na ovaj način. Činjenica je da se mi zalažemo za diskontinuitet. To znači da su prethodna ustavna rešenja prevaziđena i da ćemo u najboljoj demokratskoj formi, da ne kažem tradiciji, pošto smo mi zemlja koja nema posebnu demokratsku tradiciju, doneti nova, na način koji bi najbolje mogao da odražava narodnu volju. Iz tog razloga izražavam žaljenje što Komisija koja je donela ovaj predlog zakona nije imala sluha za jedno rešenje koje bi moglo da reši mnoge probleme. To je pitanje referenduma, odnosno pitanje referendumskog izjašnjavanja o Ustavu. Nova Srbija i ja kao njen predstavnik smo se zalagali za jedno malo originalno rešenje. Ono jeste dobro, jeru pravoj meri odražava volju naroda. Zalagao sam se da građani Srbije učestvuju u kreiranju ustavnog teksta. Iz tog razloga sam predlagao našim vrsnim pravnicima da prosto identifikuju koje su to ustavne kategorije koje stvaraju određene dileme. Meni se čini da tu postoje tri pitanja koja su se mogla razjasniti na tzv. predreferendumskom izjašnjavanju. Referendum ima smisla ako zakonodavcu ukaže na ono za šta se narod zalaže, ono što u tom momentu predstavlja narodnu volju. Kad govorim o ove tri stvari, na Komisiji sam istakao, drago mi je što je te iste stvari primetio i uvaženi profesor Lilić. On treću stvar koju ću ja pomenuti nije pomenuo. Ja ću reći zbog čega mi se čini da sam u pravu, a ne on. Smatram da su tri stvari nerazjašnjene. Prvo, pitanje državnog uređenja. Ako mi zaista shvatimo da je komunistička revolucija bila jedan nonsens u revoluciji, jedan incident, onda je stanje koje je nakon toga trajalo bilo incidentno stanje. To je prosto jedan režim koji predstavlja u srpskoj istoriji crnu rupu. To je ono što mi ne priznajemo. Diskontinuitet u tom smislu jeste da pitamo građane - da li se vama dopada da i dalje imate republiku, mada pre komunizma to niste imali. Ako građani kažu - to nam se dopada, to je činjenica koju moramo uvažavati. U tom slučaju, ako bi se građani izjasnili za republiku kao oblik državnog uređenja, može se postaviti pitanje da li će se šef države birati posredno u parlamentu ili neposredno na izborima. To je potpitanje ovog pitanja. Znači, tek onda kadaustanovimo da je republika ono što građani Srbije preferiraju, to pitanjese postavlja. To pitanje je stvar ustavnog koncepta, a ustavni koncept kaže da li mi zagovaramo kancelarski sistem, tj. smatramo da je izvršna vlast ono što je dobro, ili zagovaramo predsednički sistem, kao što je to, recimo, uFrancuskoj. U zavisnosti od tog ustavnog koncepta bi se moglo otvoriti ovo pitanje. Ovo pitanje se ne otvara pre nego što utvrdimo na referendumu da li su građani Srbije za promenu državnog uređenja, jer smatraju da je postojeće nametnuto revolucijom i revolucionarnim nasiljem. Ja nemam nikakvih drugih saznanja o raspoloženju građana osim onoga što mi saopštavaju mediji. U razgovoru sa svojim prijateljima stičem utisak da je monarhija ono za šta se građani Srbije zalažu. Ne tvrdim da je to tako, ali zašto ih ne bismo pitali. Ako ih pitamo, oni će reći, i kad nam kažu, onda znamo. Do sada sam u nekim anketama na televizijskom programu video da je veliki broj građana Srbije rojalistički raspoložen. Moguće je da su u tom momentu samo rojalisti smatrali da je potrebno da se jave. Profesor Lilić kaže - čini mi se da su argumenti za republikanski oblik uređenja jači. Naravno, oni su jači republikancima, ali je monarhizam jači monarhistima. Prema tome, argumenti su nekima jači, a to zavisi od toga za šta su se opredelili. To je stvar o kojoj nećemo polemisati. Druga stvar koja stvara određene dileme, i ne samo dileme nego, rekao bih, čak i konflikte u našem političkom životu jeste pitanje regionalizacije. Prateći ova četiri ustavna rešenja koja su u medijima objavljivana, vidimo da su tu stavovi podeljeni. Neki se zalažu za 12 okruga, srezova ili pokrajina, nije važno, a neki se zalažu za šest. Ne znam šta je tu prava mera. Hajde da pitamo građane šta oni misle da je dobro. Treća stvar je pitanje državnih simbola. To pitanje sam postavio na prvoj konstitutivnoj sednici ovog saziva, već 2001. godine u mesecu januaru. Sada opet izražavam žaljenje, zbog čega ovaj žalosni amblem Đorđa Andrejevića - Kuna još predstavlja ovu zemlju. Ako je već pitanje diskontinuiteta, onda da ustanovimo, jer nijedna od zemalja koje su nastale iz bivše Jugoslavije nije zadržala ovaj amblem, osim Makedonije. Makedonija nije imala drugi, Makedonci su dobili državu tek kada su im je komunisti napravili. Srbima nije bilo potrebno da komunizam pravi državu, oni su je imali pre nego što su komunisti, nažalost, došli na vlast. Ako bi ta tri pitanja zaista razrešili jednim referendumom, onda je naknadno referendumsko potvrđivanje nepotrebno. Građani Srbije su učestvovali, kreirali su postojeći ustavni tekst. Time će nama, kao narodnim predstavnicima, da pošalju signal u kome će reći - to je ono za šta se mi zalažemo. Ako dobijemo takvu povratnu informaciju, onda bi i parlamentarna većina koja podrži određeno ustavno rešenje imala veću potporu u narodu. Zbog čega sam se zalagao za ovakav način komunikacije sa narodom? Iz još jednog razloga: na ovaj način će svaki referendum da uspe. Mi ćemo ova tri pitanja sa dve dileme, naravno, sa dve alternative da razrešimo i dobićemo odgovor. Postojećim predlogom referendumskog izjašnjavanja referendum može da ne uspe na dva načina. Prvi način je, prosto, da se građani ogluše o naš apel da izađu na referendum. Znači, to je tehnički problem, ali jeste problem jer nismo dobili odgovor. Drugi način da referendum ne uspe jeste da građani ne podrže ono za šta se ustavna komisija zalaže. Ako bismo usvojili ovaj model za koji sam se zalagao, onda ne bismo došli u ove neprilike za koje ne tvrdim da će ih biti, ali su moguće. Nakon toga priča kako je to prosto politički neuspelo ništa ne znači, jer ustavna komisija je onda blokirana. Ako referendum ne uspe, onda smo mi prosto trošili vreme i novac i nismo došli ni do kakvog rešenja, a postojeći ustav i dalje je na snazi i petooktobarske promene ništa u stvari nisu donele. (Predsedavajuća: Da li koristite i sledećih deset minuta?) Završiću ovo moje prvo izlaganje sa još jednom rečenicom. Smatram da nam nedostatak sluha za ovo rešenje može stvoriti probleme. Moguće je da zaista tesna većina izglasa ustav i da to kasnije bude signal da svaki novi saziv Skupštine posegne za promenom ustava, a to zaista ne bi bilo dobro. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Ako ne, prelazimo na redosled narodnih poslanika po prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. Prvi prijavljeni za reč je narodni poslanik Velimir Simonović, a posle njega narodni poslanik Miloš Lukić.
Dame i gospodo, imam izvesne rezerve prema tekstu zakona koji nam je danas predložen. Ako je ustav načelni dokument na kome treba da se bazira svako demokratsko društvo, a mi želimo da budemo takvo društvo, onda ne vidim nikakvu opasnost da se ovde ne može obezbediti dvotrećinska većina za njegovo usvajanje. U uvodnoj reči ministar Batić je rekao da treba da bude napisan ustav po evropskim standardima. Kako smo mi svi pristalice toga da poštujemo te evropske standarde, ubeđen sam da ustavna komisija može da napiše tekst ustava, kao što rekoh, strogo načelni. Ako daje neke osnovne principe na kojima se bazira država, može se vrlo lako obezbediti dvotrećinska većina. Na kraju krajeva, zato je dvotrećinska većina i važna. Mi zaboravljamo u ovim raspravama jednu osnovnu činjenicu: nas 250 poslanika ovde zastupamo suvereni narod. Mi zastupamo te naše birače, u njihovo ime možemo da odlučujemo, jer ne može da se skupi svih 6 miliona birača da donose odluke. U tom smislu je pitanje, da li je čak i referendum potreban ili recimo da li je potrebna javna rasprava. Ako se na osnovu javne rasprave, koja treba da bude pre svega stručna, komisija odluči da dotera svoj prvobitni predlog ustava, onda ćemo posle toga videti da li treba da idemo na referendum, s obzirom na to, kao što rekoh, da mi zastupamo narod ovde u ovom parlamentu. Ako idemo na referendum, s obzirom na to kako je ovde predloženo, da može da se usvoji ustavni tekst sa 126 poslanika, dakle prostom većinom, potrebno je 50% plus jedan i treba da glasa za ustav opet polovina birača plus jedan. Može se dogoditi, teorijski govoreći, da samo četvrtina birača Republike Srbije izglasa ustav. To je, razume se, suviše malo i zato sam pristalica toga da ne bismo smeli da idemo ispod nivoa dvotrećinske većine ovde u ovom parlamentu. Sam sastav Komisije je pomalo diskutabilan; za mene nije bilo normalno ni to da je predsednik komisije za pripremu ovog zakona član Vlade. Dakle, molim vas, Komisija koju određuje Skupština ima za predsednika ministra Vlade! To, razume se, nije u redu. Isto tako, mislim da nije u redu, jer mešamo zakonodavnu i izvršnu vlast, da u komisiju koju treba Skupština da se izabere uđu tri predstavnika Republičke vlade. Ta komisija mora da bude čisto parlamentarna i da ovde predloži tekst ustava. Da li ćemo ići na referendum - možda, nisam protiv u principu, ali smatram da se i bez toga može proći ako se ovde u ovoj sali obezbedi dvotrećinska većina za usvajanje ustava. Ponavljam svoje duboko ubeđenje, za jedan dobar tekst ustava se takva većina može ovde obezbediti, čak bez velikih problema. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić. Za raspravu u načelu prijavilo se ukupno 19 narodnih poslanika iz četiri poslaničke grupe. Vreme koje im je na raspolaganju ukupno je 134 minuta. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, SSJ je uzela učešće u radu ove komisije za izradu Predloga zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, jer smo želeli da pokažemo dobru volju i da i mi smatramo da je potrebno izvršiti ustavne promene. Očigledno je da je važeći Ustav anahron i da su se mnoge stvari dogodile u međuvremenu i više to nije ni ta teritorija, a na kraju krajeva, ni društveno uređenje nije ono koje je bilo kada je taj ustav donošen. S druge strane, taj ustav se oslanjao na Ustav SRJ i, takođe, bilo je mnogo problema u funkcionisanju na toj relaciji. Svesni smo da je ta obaveza proistekla iz Ustavne povelje koja uređuje odnose Srbije i Crne Gore. Zbog toga, još jednom naglašavam, želeli smo da imamo aktivnu ulogu u izradi ovog zakona i kasnije u izradi teksta ustava. Insistirali smo već na početku na kvalifikovanoj većini, kada je donošena ova prva odluka, jer smo smatrali da je u svim fazama promene Ustava potrebna kvalifikovana većina, da je to jedan dobar signal koji bi pokazao da postoji u ovoj državi dobra volja i želja da se većina okupi na jednoj strani, oko jedne ideje, a to je ideja promene Ustava. Međutim, naišli smo na jedan problem, a to je da se u startu već počelo odlučivati prostom većinom i jedina svetla tačka je bilo odlučivanje u Komisiji gde je doneta odluka da se glasa tropetinskom većinom. Naime, Komisija je konstituisana na bazi 25 članova i zbog toga izgleda da će to biti jedina faza kada je odlučivano jednim oblikom kvalifikovane većine. Kada je reč o konstituisanju ustavne komisije nailazimo na pokušaj da se ta greška, koju smo imali u radu ove komisije, ispravi; sada se predlaže članom 4. da se komisija konstituiše tek kada se članovi pojave i legitimišu na ustavnoj komisiji i kada se konstatuje ko je dao svog predstavnika, a ko nije. Očigledno je da ovaj sastav komisije, gde Skupština daje 20 članova, Vlada tri, Skupština Vojvodine tri, Skupština Kosova tri, ne može da predstavlja pravi odraz političke volje građana, jer ta politička volja se manifestuje kroz odnos u skupštini i realno je bilo da se prihvate predlozi opozicije da to bude sastav koji odgovara sastavu u Skupštini. Naš predlog je bio da to bude 25 članova, a ostala je mogućnost da pojedine grupe daju i eksperte van Skupštine, ukoliko to žele. Međutim, očigledno je da će komisija biti konstituisana na ovaj način i takođe je očigledno da će Skupština Kosova i Metohije odbiti naš poziv, tako da ćemo imati jednog predstavnika Koalicije "Povratak" u ovoj komisiji. Član 8. takođe donosi jedno veliko nezadovoljstvo, kako kod nas tako i kod većine onih koji su upućeni u ovu materiju, za to što će budući ustav biti usvojen većinom od ukupnog broja poslanika. Napraviću malu digresiju. Kada je reč o radu u komisijama, vrlo često se desi da mi, članovi tih komisija ili odbora Skupštine, kroz taj rad zaboravimo na svoje stranačko opredeljenje, na stranačku pripadnost, pa se vrlo često stvori radna i konstruktivna atmosfera. Tako je bilo u prvoj fazi rada ove komisije. Međutim, jednog momenta je došlo do naglog zaokreta i usvojen je stav da se ide sa prostom većinom, odnosno sa većinom od ukupnog broja poslanika. Naime, ja bih vrlo rado podsetio, međutim, ne vidim ovde u sali članove Komisije koji su izričito govorili da oni lično, bez obzira na stranačke stavove, na koalicione stavove, ne bi sebi želeli da dozvole da se izjasne da se Ustav menja prostom većinom, jer je to jedno moralno pitanje i svi su se zaklinjali u te principe, međutim na kraju, bez ikakvog obrazloženja došli smo do ovog načina na koji će Ustav biti usvojen. Sledeća stvar koja je vrlo problematična jeste pitanje referenduma. Tu nailazimo na jednu veliku protivurečnost. Na Odboru za ustavna pitanja i u prvom delu rada Komisije iznošeno je vrlo mnogo argumenata u prilog tome da promena Ustava nije moguća po postojećem Ustavu zato što on predviđa referendum. Referendum nije moguće sprovesti na celoj teritoriji, i to su na neki način sa oduševljenjem neki članovi koji su to obrazlagali objašnjavali kao da su otkrili veliki povod zbog čega Ustav ne može da se menja na postojeći način, pa mora doći do diskontinuiteta. U čemu se ova protivurečnost sastoji? Sastoji se u tome što je po postojećem Ustavu potrebno da na referendum izađe 50% birača, odnosno da glasa za. Sada imamo obavezu da izađe 50% birača i da od toga polovina glasa za. Ako budemo realni, trebalo bi da budemo, svi smo pametni ljudi, ako se ovaj ustavni tekst bude usvojio sa 126 poslanika u ovoj skupštini, vrlo teško će 50% građana izaći na taj referendum. Zapitajte se, razmislite i videćete da sam u pravu. Sa druge strane, ukoliko izađe 50% građana, ti građani koji izađu uglavnom će glasati za. Ta priča da će izaći 50%, a da 25% glasa za Ustav apsolutno ne stoji. Može da se pojavi par procenata, neznatan broj onih koji će glasati protiv, tako da se praktično vraćamo na ono prvobitno rešenje. Još jedno ozbiljno pitanje se postavlja - šta ako taj referendum ne uspe? Mi ga imamo usvojenog u Skupštini, referendum ne uspe i naravno ovaj sadašnji Ustav ne radi, jer smo se opredelili za diskontinuitet i imamo jednu situaciju koja je totalno protivustavna; ali, život teče dalje, i pretpostavljam da bi se taj ustav, koji je usvojen u ovoj skupštini, primenjivao i bez uspeha na referendumu. Još jedna primedba, koju bih izneo ovde, a to sam izneo i na Komisiji - smatram da je Komisija prekoračila svoja ovlašćenja koja je dobila odlukom o formiranju, time što je mimo teksta zakona predložila i posebne zaključke, jer mi ovlašćenje za podnošenje zaključaka nismo imali. Na kraju krajeva, bar deo tih zaključaka smo mogli da udenemo u tekst zakona ili u preambulu zakona. Takođe, mislim da nije bilo mnogo razloga da se odbije mogućnost da se amandmandski interveniše, s obzirom na činjenicu da je to tekst koji se formira na osnovu odluke ove skupštine. Komisiju je formirala ova skupština i Komisija je ovoj skupštini podnela taj predlog, tako da ne bismo mogli da koristimo analogiju sa Ustavnom poveljom koja je istovremeno trebalo da bude usvojena i u Skupštini Crne Gore i u tadašnjoj saveznoj skupštini. Ta analogija ovde nije mogla da prođe i mislim da je zloupotrebljena na neki način. Donošenje ustavne deklaracije, što je takođe jedan od zaključaka, vrlo je problematično. Da budem iskren, imam utisak da smo mi u Komisiji na neki način izbegli rešavanje tog pitanja; to je ono što je trebalo da stoji u preambuli ovog zakona ili da uopšte ne stoji, jer ustavna deklaracija kao takva, a imali smo prilike da pogledamo jedan predlog, nosi mnoga rešenja koja unapred praktično opredeljuju sadržinu Ustava, kao što je pitanje autonomije, pitanje monarhije ili republike. Praktično se ovom deklaracijom mnoge stvari prejudiciraju. Takođe smatram da ovaj sastav komisije, gde ulaze predstavnici pokrajina, na neki način narušava ovu izbornu volju građana i da se građani Vojvodine dvostruko predstavljaju, a učešće Vlade je moglo da bude u nekoj drugoj formi, a ne da ona učestvuje u prebrojavanju glasova praktično unutar ustavne komisije. Na neki način čini se kao da se demokratski odlučuje, međutim sastav ove komisije i sastav ustavne komisije garantuju DOS-u jednu apsolutnu većinu; i, postavlja se vrlo ozbiljno pitanje učešća opozicije, da li ćemo biti samo dekor ili će naši stavovi i naši predlozi biti ravnopravno tretirani u radu ustavne komisije. Stranka srpskog jedinstva ne može podržati ovaj tekst zakona, a o svom učešću u radu ustavne komisije naknadno će odlučiti.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković.
U okviru prve tačke dnevnog reda, danas razmatramo jedan predlog zakona koji nije pravno moguć. On nema pravni osnov u Ustavu Republike Srbije, a pozivanje na član 65. Ustavne povelje nije taj pravni osnov, koji nam daje mogućnost da donesemo ovakav zakon, iz jednog prostog razloga, što Ustavna povelja ukazuje na to da je moguća promena, odnosno da je potrebna promena postojećeg ustava, ili eventualno donošenje novog ustava, i određuje neki rok, ali Ustavna povelja ne definiše ovo što ste vi u nazivu zakona pogrešno naveli da se zove način i postupak promene Ustava. Iz te povrede sledi druga vrlo važna i značajna povreda, što ovaj zakon ima čak i pogrešan naziv. Očigledno je neko, ko se malo razume u ustavnu materiju, hteo da napravi kombinaciju dva odvojena pojma, nečega što se zove postupak i što je karakteristika nekih procesnih prava i nečega što se zove način, koji duboko zadire u slobode, prava i dužnosti čoveka i građanina. Jer, pogotovo svim našim ustavima, samo način ostvarivanja pojedinih sloboda i prava je moguće urediti zakonom, te praktično na ovaj način tvorci ovog predloga zakona nam dokazuju da se nalazimo u materiji suverenosti koja pripada građanima Republike Srbije. Pošto se nalazimo u toj materiji, onda moramo da se osvrnemo na postojeće odredbe Ustava Republike Srbije, koje su pravno kompletne; to su one odredbe koje pružaju samozaštitu ustavu, kao najvišem pravnom aktu, od političkog avanturizma, neozbiljnosti i bilo kakvih drugih promena koje mogu da izazovu nestabilnost i dovedu u pitanje suverenitet jedne države. Zbog toga u gotovo svim ustavima, a možete pogledati ustavne sisteme, ima i nekoliko knjiga, recimo, deset uporednih ustavnih sistema u Evropi, i videćete da ovakvih rešenja, kakva se nude i Ustavnom poveljom i ovim zakonom, gotovo nema, jer pravno nisu ni moguća. Znači, pogrešan naziv zakona daje i pogrešnu sadržinu. Sledeća greška koja se ovde javlja jeste zahtev za efikasnošću. Izvinite, molim vas, u ustavnoj materiji efikasnost ne postoji kao pojam. Ustavi se donose i menjaju po jednoj proceduri koja treba da bude stabilna, sigurna, a to treba da bude garancija da će taj ustav, kao najviši pravni akt, da odrazi volju, interese i zahteve najvećeg broja građana teritorije na kojoj treba taj najviši pravni akt da se primenjuje. Zato svi ustavi sadrže odredbu o posebno kvalifikovanoj većini, ili o sazivanju posebnih ustavotvornih skupština, koje ad hok završe vrlo značajan posao, pošto se sprovedu odgovarajuće političke pripreme. Naravno, u prilog ovoj tezi da nije potrebna efikasnost treba prokomentarisati ovo što neki tumače političkim i pravnim diskontinuitetom. To, kako je navedeno u obrazloženju ovog predloga zakona, osim toga što ne bi smelo ništa da znači, jeste nešto što je poražavajuće. Politički i pravni kontinuitet, ili uopšte, kad se priča o nečemu uz korišćenje tih reči - politika i pravo, duboko se zadire u državotvornost jednog naroda i državotvornost jednog prostora, tako da onaj ko se odriče na taj način i to koristi da se odriče kontinuiteta, praktično tvrdi nešto što je nemoguće. To bi otprilike bilo kao da Dušan Mihajlović ili Čović izađu ispred Skupštine i kažu - mi nikada nismo bili u vlasti. Ili, dete koje je rodila jedna žena, po punoletstvu kaže - mene ta majka nije rodila, a svi znaju da ga je rodila. Naravno, ova moja intervencija ne odnosi se na ova lica, nego samo da ukaže na besmislenost nekih stvari koje su napisane i koje ostaju za istoriju. Sledeća stvar koja svakako treba da zasluži pažnju jeste naziv budućeg najvišeg pravnog akta - to je ustavna deklaracija. Od toga predlagač treba da se okane, iz prostog razloga što ne odgovara našoj istorijskoj praksi, a ovako navedeno daje otprilike neki značaj, da nevladina organizacija formira nešto što ne bi smelo da bude nešto tako obavezno, već slobodno i dostupno svima. O većini ne treba posebno trošiti reči, jer je ta zakonom propisana većina garancija ozbiljnosti, a ustav mora da bude ozbiljan akt.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, danas imamo pred sobom Zakon o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. U stvari, mi smo o načinu kako ćemo doći do ovog zakona razgovarali i kada je na dnevnom redu bio predlog sastava komisije koja bi trebalo da radi na predlogu o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. Ono na šta smo tada upozorili sa ove govornice u stvari se pokazalo potpuno tačnim i ispravnim. Tada smo upozorili da se predlogom sastava Komisije prejudicira rešenje koje će biti u ovoj skupštini i da se, u suštini, već tada ovde moglo razgovarati o predlogu zakona, jer kad se video sastav Komisije i način na koji je formirana, znalo se šta će u stvari u predlogu zakona biti, koja će rešenja biti. Moguće je da budu neke nijanse u tom smislu, ali je suština bila potpuno jasna. Tada smo već rekli da se predlogom tadašnje komisije u suštini stvara osnov za dvotrećinsku većinu u toj komisiji, koja treba da predloži odgovarajuće rešenje, i da obezbedi već u startu da stavovi vladajuće većine, ili dela Vlade Republike Srbije, budu ovde apsolutno prihvatljivi. To je, u suštini, i danas ovde pred nama i to se pokazalo tačnim i u radu same komisije. Moram odmah da kažem da nije problem bio u korektnosti u radu Komisije, odnos u Komisiji je bio korektan i moram da budem potpuno iskren: mislim da je jedna tolerantna atmosfera, i predsednika odbora i zamenika predsednika i svih članova odbora, bila tu apsolutno prisutna, i to nije sporno. Nije reč o tome, reč je u stvari o političkim stavovima, kao što jedan moj prethodnik ovde reče, koji su do jednog dela rada Komisije bili tretirani na jedan način, a onda, posle sednice politbiroa DOS-a, potpuno na drugačiji način. Do te sednice komisije i do sednice predsedništva DOS-a bila je inicijativa i stav i Boška Ristića, kao člana Komisije i predstavnika DOS-a, da neće sebi da dozvoli da se u Skupštini bira i usvaja ustav bez dvotrećinske većine, da bi posle sednice predsedništva DOS-a to sve bilo promenjeno i bili su potpuno drugačiji politički stavovi. U suštini, to vas dovodi u jednu poziciju - da li da učestvujete u radu takve jedne komisije, kada znate ishod, ili ne? Otuda su razlozi i razlike u tome na šta smo mi imali primedbe. Zašto govorim o sastavu Komisije koja je radila ovaj posao - to govorim baš zbog člana 4. Isti princip, ista suština se sada predlaže u ovom zakonu, na osnovu koga treba da se formira ustavna komisija. I, nova ustavna komisija, ili bolje reći, ustavna komisija koja treba da predloži ustav Republike Srbije, na taj način se formira da obezbeđuje apsolutnu većinu predstavnika DOS-a, dvotrećinsku većinu predstavnika DOS-a u ustavnoj komisiji. Naime, bilo je predloga - prvo, 15 narodnih poslanika, a moram da izrazim zadovoljstvo u ime gospodina Obradovića i svoje, da smo predložili da se poveća na 25. Dobro, prihvaćeno je 20, što je veća prisutnost, sasvim sigurno, narodnih poslanika i predstavnika Narodne skupštine u toj komisiji. Naravno, može i Vlada da predloži, kao zaseban organ, ali suština je da ova skupština bira ustavnu komisiju, koja predlaže ustav, polazeći pre svega od proporcionalne zastupljenosti političkih partija u ovom parlamentu. Mogu da budem zadovoljan ili nezadovoljan time šta su građaniSrbije dali SPS-u, ali sa toliko koliko su dali, SPS treba da participira u izradi novog ustava. Iz ovoga što se ovde predlaže očito je da ona neće (ni SPS, ni bilo koja druga politička partija, sem DOS-a) da participira u onom broju predstavnika u toj ustavnoj komisiji, koliko su građani Srbije dali poverenje toj poslaničkoj grupi ili toj političkoj partiji koja treba da učestvuje u radu ustavne komisije. Ovde nije reč samo o predstavnicima Vojvodine i Kosova, da se oni dva puta pojavljuju u ustavnoj komisiji,već se sada, pre nego što smo došli do nacrta ustava Republike Srbije, vraća Ustav iz 1974. godine. Narod je za taj ustav, ne na referendumu, nego na protestima, na ulici, tražio da se promeni i da se Srbija ponovo objedini. Sada mi, faktički, te delove u ovom predlogu zakona već ugrađujemo time što imamo predstavnike Skupštine Vojvodine i Skupštine Kosova u samoj komisiji, kao i predstavnike Vlade. Znate, ako Vlada po sadašnjem ustavu ima pravo da predloži ustav, što naravno nije sporno, i ona preuzima odgovornost da li će taj ustav proći u ovoj skupštini ili neće, i na referendumu, onda nema potrebe da ona bude predstavljena i u ustavnoj komisiji. Nije dobro, to je profesor Simonović odlično primetio, da ustavnu komisiju, a ispašće tako, jer i ovu komisiju vodi ministar pravde; nije bitno što je ministar pravde, nije reč o njemu personalno, nego je reč o principu, nije dobro da član Vlade vodi ustavnu komisiju, i da članovi Vlade budu u ustavnoj komisiji koju Skupština formira. U tom smislu smo mi bili protiv tog člana. Insistirali smo da ustavna komisija ima 25 članova, da bude 10% od broja poslanika, da se oni proporcionalno biraju i da na taj način odraze odnos snaga u republičkom parlamentu, tim pre što je danas, faktički, Skupština prejudicirala, mi smo preveslani na komisiji tako što smo dobili jedan predlog zaključaka sa alternativom - da li će biti ustavna deklaracija ili nacrt. Bilo je logično da se raspravlja o nacrtu i do današnjeg dana je bila alternativa, a danas se izgubila ta alternativa i dobili smo ustavnu deklaraciju o kojoj će se razgovarati ovde, a neće se razgovarati o nacrtu. Zato kažem da tim pre ovaj član 4. treba da bude promenjen. Kada nema amandmana, neophodno je da se o nacrtu ustava razgovara u Skupštini Srbije. Pazite, ustavna komisija koja je na ovaj način formirana ima devet članova više nego što je proporcija u odnosu na Skupštinu, a to je 9:0; ona pravi ustav, ona nacrt ustava šalje na ustavnu raspravu, ona obezbeđuje podršku građana i onda ona donosi taj ustav i daje ga Skupštini da ga usvoji bez amandmana i to je kraj, uslovno rečeno, jer referendum je predložen tako kako je predložen, bez amandmana. (Pal Šandor, sa mesta: Ali ne na ulici.) Bolje je i na ulici kad narod prihvati i shvati da taj ustav nije dobar, jer neće proći ovaj cenzus na referendumu, to je sasvim izvesno, ako se na ovaj način priprema. Ovde se potpuno zaobilaze poslanici da učestvuju u izradi najvišeg akta, koji pripada građanima Srbije. Zaobilaze se tako što ne razgovaraju o nacrtu, što nemaju pravo ni u jednoj pravnoj proceduri, ni u jednom domenu rada na ustavu da daju amandmane, nijednog trenutka nemaju mogućnost da razgovaraju o tom ustavu. Imaju mogućnosti da u načelu raspravljaju o samom predlogu ustava, bez amandmana, i to je kraj priče. Onda je bolje bilo da sada, dok traje vanredno stanje, gospođa Nataša Mićić proglasi novi ustav, to je po zakonu i po ustavu moguće, pa da rešimo taj problem, a ne da pokušamo da pravimo neke zaobilaznice koje su potpuno van zakonskih propisa. Nisu van ustava, već van nekih normalnih demokratskih načela koja u svetu postoje. Nemojmo, s jedne strane, da slavimo ulazak u Savet Evrope, a da ništa od onoga što u tim demokratskim zemljama, članicama Saveta Evrope, funkcioniše i poštuje se i primenjuje se kao princip promene nekih takvih akata kao što je ustav jedne zemlje, ne primenjujemo u našoj zemlji. Naravno, možemo sve. I danas, kada razgovaramo o početku promene ustava, mi razgovaramo na zatvorenoj sednici, na tajnoj sednici, na tajnoj večeri, ali već od prvog dana je neophodno da o ustavu svi građani Srbije budu informisani, da učestvuju...
Narodni poslaniče, u obavezi ste da iznosite istinite činjenice. Sednica Narodne skupštine nije zatvorena i nije tajna. Pobrkali ste sa prethodnim procesom donošenja ustava, ova sednica je bez direktnog prenosa.
Tajna je samim tim što o ovome što mi pričamo neće večeras biti ništa ni na jednom televizijskom kanalu, ni na jednoj radio-stanici, ni u jednoj novinskoj agenciji. Biće samo ono što su stavovi Vlade. U tom smislu je ona tajna, a ne u smislu toga što je odluka doneta ili nije doneta. Tu je stvar potpuno jasna. Kad nema javnog prenosa, iz onoga što ćemo pročitati sutra u novinama, u stvari, videćemo da stavovi opozicije neće biti prisutni kao stavovi vezani za ovaj ustav. U tom smislu sam rekao. Kada je reč o samoj odluci, vi ste potpuno u pravu i ako se tako tumači, izvinjavam se. Prema tome, iz tih razloga mi kao SPS nećemo moći da podržimo ovaj zakon. To smo rekli i na ovoj komisiji. Da li ćemo učestvovati u toj ustavnoj komisiji, zavisi od svih drugih političkih partija i o tome ćemo odlučiti.
Određujem pauzu do 15,00 časova, kada reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, a posle njega narodni poslanik Petar Petrović, u nastavku popodnevnog dela sednice.
Poštovane dame i gospodo, molim vas da ubacite identifikacione kartice radi utvrđivanja kvoruma. Konstatujem da imamo kvorum i možemo nastaviti načelnu raspravu prema prijavama za reč narodnih poslanika o Predlogu zakona o načinu i postupku promene Ustava. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Petar Petrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Ustavom Republike Srbije predviđeno je da predlog za promenu Ustava mogu da podnesu predsednik Republike, Vlada, najmanje 50 narodnih poslanika i najmanje 100.000 birača, a radi se o članu 132. Ustava Srbije. Znači da je sama ustavna komisija, podnoseći ovaj predlog zakona, za sebe monopolisala pravo predlaganja promene Ustava. Mogla je ovaj predlog zakona da nam da i Vlada Republike Srbije, pa da bude pred još uvek važećim Ustavom nekako, da kažem tako, čistije sve. U svakom slučaju, prvo ću govoriti o samom sastavu ustavne komisije, koji sam po sebi otkriva nameru izvršne vlasti da Srbiji oktroiše Ustav, pre svega po tome što Narodna skupština prilikom izbora narodnih poslanika koji ulaze u sastav ustavne komisije polazi od stanja zastupljenosti političkih stranaka u Skupštini na dan usvajanja zakona, a sami znamo da sadašnji sastav Skupštine ne izražava volju građana koju su iskazali na poslednjim parlamentarnim izborima, održanim u decembru 2000. godine. Po mišljenju nas iz DSS-a, otprilike nešto manje od 10% poslanika u ovom sastavu je nezakonito. Mi smo podneli jedan broj amandmana, nažalost, neće biti prihvaćeno da uopšte raspravljamo o mogućim amandmanima poslanika na ovaj predlog zakona. Naš predlog je bio da sastav ustavne komisije čini 20 narodnih poslanika, odnosno zastupnici svih političkih stranaka koje sede u parlamentu, i jedan predstavnik Vlade. Svrha pravila prema kojima Vlada u ovom slučaju ima čak tri predstavnika u ustavnoj komisiji ne može biti druga do želje predlagača zakona da izvršna vlast pomogne unapred odabranim narodnim poslanicima u preglasavanju svih ostalih u ustavnoj komisiji. Upliv izvršne vlasti ovde služi stvaranju većine u ustavnoj komisiji, a predstavnici izvršne vlasti treba da svojim glasanjem kontrolišu moguću nesaglasnost između predstavnika skupštinske većine u ustavnoj komisiji. Motiv predlagača zakona nije u tome da se poboljša rad ustavne komisije, već da se omogući kontrola izvršne vlasti nad njenim radom. Ako Vlada hoće kontrolu nad izradom nacrta ustava, ponavljam još jednom, najbolje bi bilo da je sama predložila izmene Ustava ili novi nacrt ustava. Uvođenje poslanika iz skupština pokrajina u ustavnu komisiju po našem mišljenju je čista konfederalizacija njenog sastava, konfederalizacija koja direktno najavljuje budući ustavni status, makar Vojvodine, ako ne i samog Kosova, jer znamo da se tu sami mnogo i ne pitamo, jer je još uvek na snazi Rezolucija 1244. Pored toga, ima za svrhu takođe da pojača već stvorenu većinu u ustavnoj komisiji. Podsetio bih na ono što su već rekli neki poslanici - da je cela Srbija jedna izborna jedinica, da mi imamo veliki broj poslanika i iz Vojvodine i sa Kosova u ovom sastavu. I, uopšte nam nije jasno zašto bi autonomne pokrajine Vojvodina i Kosovo i Metohija bile posebno zastupljene u ovoj ustavnoj komisiji i privilegovane u odnosu na sve ostale delove Republike Srbije. Ima dovoljno poslanika iz Vojvodine i smatramo da su oni mogli da doprinesu svojim konstruktivnim radom, da nije bilo potrebe za nekim tutorstvom Skupštine AP Vojvodine nad njima, da bi oni znali kako da svoje mišljenje zastupaju u samoj ustavnoj komisiji,bez prisustva nekoga iz Skupštine AP. Prema Predlogu zakona koji smo dobili, Narodna skupština usvaja Ustav većinom od ukupnog broja narodnih poslanika (to vam je član 8. Predloga) tj. sa 126 poslanika. Ovakva većina glasova predviđena je za izbor Vlade, to su već neki rekli, za razrešenje člana Vlade, nekog ministra ili cele Vlade, dok je posebna dvotrećinska većina od ukupnog broja narodnih poslanika Ustavom propisana za pokretanje postupka opoziva predsednika Republika (član 88. stav 2. Ustava Srbije) i za usvajanje akta o promeni Ustava (član 133. stav 1. Ustava Srbije). To što se ovo nije ispoštovalo obrazlaže se diskontinuitetom. Ustav bi se usvajao istom većinom, znači na ovaj način, ako usvojimo ovaj predlog zakona, kako se bira i razrešava ministar u Vladi ili cela Vlada, a manjom većinom od one kojom se pokreće postupak opoziva predsednika Republike. Sa druge strane, podsetiću vas i na to, a rečeno je već sa ove govornice, da je predsednik Komisije za pripremu Predloga zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije gospodin Vladan Batić, u svojstvu člana Vlade, tj. ministra pravde, pripremio Predlog zakona o narodnom advokatu, a to je Vlada dostavila Narodnoj skupštini. Prema tom predlogu zakona narodni advokat bira se dvotrećinskom većinom glasova narodnih poslanika, član 24. stav 1. ovog predloga zakona o narodnom advokatu. Sve ovo govori koliko je ovaj predlog da sa 126 poslanika izglasavamo promenu Ustava besmislen, jer je Ustav najviši pravni akt u državi i iz njega proizilazi čitav pravni poredak. Otuda i imperativ da se Ustav donosi najsnažnijom većinom glasova poslanika u Narodnoj skupštini, tj. dvotrećinskom većinom. Mi iz DSS-a smo ubeđeni, bez obzira na sva trvenja i nesuglasice koje imamo u ovoj skupštini već skoro dve godine, da bismo za promenu Ustava, uz jedan ozbiljan rad ustavne komisije, obezbedili dvotrećinsku većinu i ne bismo se našli na udaru stručne javnosti zbog ovoga što danas radimo. Predlagači zakona smatraju da treba načiniti diskontinuitet sa važećim postupkom promene Ustava Srbije, ali on se ne postiže tako što se za usvajanje ustava propisuje ista većina kao za razrešenje ministara, niti referendumom gde je potreban glas četvrtine biračkog tela da bi ustav bio potvrđen, član 9. Predloga zakona. Diskontinuitet smo mogli da imamo na primer, ako smo ga zaista želeli, i u izborima za ustavotvornu skupštinu. Mogli smo da raspišemo izbore za ustavotvornu skupštinu, pa onda od praznog papira da počnemo sa sastavom skupštine, onakvim kakav birači u ovom trenutku žele, sa samim našim predlozima kako da izgleda novi ustav; onda bismo u toj takvoj skupštini imali legitimitet da donesemo novi ustav. Odsustvo potrebne većine glasova narodnih poslanika predlagač nadomešta odredbom prema kojoj se Ustav koji Narodna skupština izglasa iznosi na obavezan potvrđujući referendum, a Ustav je na referendumu potvrđen ako za njega glasa četvrtina birača u Srbiji, stavovi 2. i 3. člana 9. Predloga zakona, a ta četvrtina je da izađe 50% plus jedan birač i da polovina od tog broja glasa za promenu Ustava. Ta četvrtina bi trebalo da podupre slabu i nedovoljnu većinu koja je predviđena za usvajanje ustava u Skupštini i podari mu legitimitet. Međutim, da li će mu takav referendum podariti legitimitet? Ja bih podsetio naročito stručne ljude koji sede u ovoj komisiji, neki su izlazili za govornicu, da je za najobičniji seoski samodoprinos, po važećim pravnim aktima i zakonima, potrebno da izađe 50% plus jedan meštana te mesne zajednice i da njih pola od tog broja odluči da se uvede u selu samodoprinos i da se asfaltira neka ulica, ili da se sakupe pare za nasipanje njivskih puteva. Ako zaista smatramo da je dovoljan isti procenat ljudi da se izjasni o najvišem pravnom aktu, kao što je potreban za običan seoski samodoprinos, čini mi se da svi koji su predložili ovakav predlog zakona nemaju mnogo veze sa pravom, nemaju mnogo veze sa državom, nemaju ni mnogo odgovornosti pred narodom i državom za ono što rade i sve što rade rade samo u cilju jednog jedinog političkog razloga, a to je odugovlačenje za raspisivanje vanrednih parlamentarnih izbora i zadržavanje izvršne vlasti, ovakva kakva je, što je duže moguće. Ništa drugo nije motiv ovakvog predloga zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Milorad Mirčić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, za Stranku srpskog jedinstva nije sporno da treba ući u promenu Ustava Republike Srbije. Smatramo da su sazreli politički, ekonomski i svi drugi uslovi da dođe do promene Ustava. Međutim, Stranka srpskog jedinstva neće podržati predloženi zakon o načinu i postupku promene Ustava iz jednog jedinog i osnovnog razloga, što je on u direktnoj suprotnosti sa čl. 132, 133. i 134. postojećeg i važećeg Ustava Republike Srbije. Da bismo bili priznata zemlja, kao što želimo da budemo, u demokratskom svetu, moramo da poštujemo jednu zakonsku i ustavnu proceduru za promenu svakog akta, pa i promenu najvišeg pravnog akta jedne države, Republičkog ustava. Interesantno je za Stranku srpskog jedinstva da se većina u ovom parlamentu uvek poziva na Ustav kada joj to odgovara i primenjuje određene odredbe postojećeg i važećeg Ustava Republike Srbije kada je to u interesu da se donese neka uredba, neki zakon i neki drugi opšti akt. Međutim, kada treba da uđemo u promenu Ustava, kao najvišeg pravnog akta države, onda nije važno da moramo da ispoštujemo proceduru članova koje sam naveo i da taj ustav promenimo na način kako je predviđeno u čl. 132. do 134. Ustava. Stranka srpskog jedinstva smatra da nije dobro vršiti promenu Ustava na predloženi način; ako se malo vratimo unazad,vidimo da u ovoj većini, koja treba da izglasa ovaj zakon, koji predviđa način i postupak promene Ustava, od 126. ili ne znam koliko poslanika, dobar deo tih poslanika nema legitimitet da bude u ovoj skupštini; znamo na koji način su ostali da budu poslanici, jer se ne poštuju određene odredbe Zakona o izboru narodnih poslanika. S druge strane, Stranka srpskog jedinstva smatra da je moglo da dođe do promene Ustava na način kako je predviđeno čl. 132. do 134. i da se postigne puni stranački konsenzus oko promene Ustava, i to tako što bi se dvotrećinskom većinom u ovom parlamentu izglasao novi predlog ustava i bio upućen na izjašnjavanje građanima Republike Srbije na referendumu, takođe kako je predviđeno članom 133. Ustava da više od polovine ukupno upisanih birača glasa, odnosno da poverenje za tako usvojen predlog Ustava Republike Srbije. Postavlja se pitanje dokle će i koliko će važiti budući ustav, koga u ovom parlamentu usvoji 126 poslanika Narodne skupštine Republike Srbije, a na referendumu, pod uslovom da izađe 50% plus jedan upisanih birača, za takav predlog ustava glasa 25% plus jedan izašlih birača. Da li to znači da će svaka sledeća vlast, svaki sledeći parlament menjati Ustav Republike Srbije? Dame i gospodo, dajmo jednom da ličimo na jednu ozbiljnu demokratsku državu, da donesemo ustav Republike Srbije, koji će važiti i za buduća pokolenja a ne samo od izbora do izbora. Ugledajmo se na te visokorazvijene demokratske zemlje, koje svoje ustave ne menjaju godinama, a stalno se pozivamo na to. Meni je, da budem iskren, kao pripadniku Stranke srpskog jedinstva i diplomiranom pravniku, jako žao kada vidim da se pojedini profesori pravnog fakulteta, doktori nauka itd, priznati u ovoj zemlji i izvan ove zemlje, trude da objasne nešto što ne može da se objasni, što nema ni pravnu logiku, ni pravnu podlogu. Da li je moguće da objašnjavaju da se novi ustav donosi kršenjem postojećeg Ustava? Takav je, gospodo, ali moramo ga poštovati, da bismo bili zemlja koja će biti priznata, kao što želimo da budemo. Dame i gospodo, iz ovog i mnogih drugih razloga, Stranka srpskog jedinstva ne može dati povoljnu ocenu predloženom zakonu i glasaćemo protiv, jer želimo da Srbija dobije jedan moderan ustav, koji će biti dugo, dugo u primeni, bez obzira ko bude bio na vlasti.
Narodni poslanik Petar Petrović je svojim izlaganjem iskoristio vreme poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva, pošto je bio još jedan prijavljen za reč. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Sledeći prijavljeni za reč je Toma Bušetić. Srpska radikalna stranka - 22 minuta. Izvolite.
Promeni ustava ili ustavnog uređenja svaka ozbiljna država pristupa onog trenutka kada za to nastanu realni razlozi. Realni razlozi koje je ovde navela skupštinska većina se nalaze u tome što je postojeći Ustav, ili kako to većina kaže prethodni Ustav doneo Slobodan Milošević i zbog toga ne valja taj Ustav, zbog toga ga treba menjati. Drugi realan razlog po skupštinskoj većini je činjenica što je usvojena Ustavna povelja i ona obavezuje. Da vidimo koliko su to realni razlozi? Slažemo se, mi srpski radikali, da u postojećem Ustavu treba neke stvari menjati. Vreme je pokazalo i dokazalo neke stvari nisu jasno definisane u Ustavu, da neke stvari treba dopuniti, neke korigovati, ali to se radi na ustaljeni i uobičajeni način već viđen u svetu, u pravnim državama, a to je pomoću ustavnih amandmana. Na naše pitanje, šta to nije valjalo, gospodo, u ovom, kako vi kažete, Miloševićevom Ustavu, niko ne zna da kaže šta to ne valja. Samo je loše to što je donesen u prethodnom režimu. U postrevolucionarnom periodu u svakoj državi se dešavaju promene. Svaka država pristupa promenama. Te promene u principu ili u svojoj osnovi treba da nose nešto pozitivno. Ove promene koje se dešavaju posle petooktobarske revolucije su sve gore i gore i sve lošije i lošije po Srbiju. Na kraju, završava se tako što se po svaku cenu želi doneti novi ustav. Koji su realni razlozi za to - niko ovde u ovoj sali, naravno, od skupštinske većine, ne može da iznese nijedan argument. Svi mi znamo, manje-više, šta se krije iza toga. To je jedan od krucijalnih razloga skupštinske većine, izbor predsednika Srbije, recimo; to je jedan od krucijalnih razloga kako vi to volite da navodite. Da li će se predsednik Srbije umesto kao do sada neposrednim načinom birati posrednim, u Skupštini, to bi ustav trebalo da definiše. Mogli ste to amandmanom, gospodo, niko vam ne bi zamerio. Što se tiče ovog drugog razloga koji navodi skupštinska većina, to je Ustavna povelja. Kakvu vi obavezu imate koja prističe iz Ustavne povelje? Vi ste tu ustavnu povelju odmah prekršili. Prilikom formiranja Saveta ministara, vi ste jasno javnosti saopštili da ta ustavna povelja vas ne obavezuje. U Ustavnoj povelji decidirano stoji da ministar odbrane i ministar spoljnih poslova ne mogu da budu iz iste članice saveza Srbije i Crne Gore. Vi ste to uradili. Šta ste rekli - dogovorili smo se;kako to neki ministri ovde kažu, sele dve neformalne grupe, Milova i ova druga, i dogovorile se. I šta vama znači Ustavna povelja? Sada insistirate na toj ustavnoj povelji. Da li je toliko stalo vama, za šest meseci, da ispoštujete Ustavnu povelju koju ste odmah na početku kršili. Ono što mi srpski radikali zameramo, to je što ustav, osim što odražava uređenje jedne države, što reguliše pravni poredak u toj državi i niz stvari, na neki način sadrži i razvoj demokratije, pogotovo u vladajućoj, ovog puta, koaliciji. Taj ustav će biti trag kako ste i na koji način, gospodo, vladali. Vi na početku tu demokratiju bacate u stranu, gazite po toj demokratiji, jer predlogom ovog zakona ne dozvoljavate da se u ovoj skupštini vodi demokratska rasprava. Ne dozvoljavate čak ni amandmanima da se interveniše. Kakva je to demokratija? Šta očekivati od takvog "demokratskog" ustava. Ništa drugo, osim da bude restriktivan i da bude u vašu korist. Mi vam, gospodo, savetujemo jedno. Bez obzira koliko vi uvažavali pojedine političke partije, morate uvažavati glasove koje su dobile te političke partije na prethodnim izborima. Jasna slika. Ako vam ništa nije jasno, onda treba da vam ideja vodilja budu poslednji izbori koji su održani. Vaš kandidat, koji je bio podržan od čitavog DOS-a, (govorim o DOS-reforme), nije mogao da zadovolji zakonom propisane uslove, nije izašlo ni 50% građana. Na bazi čega vi mislite da će izaći 50% građana, ako pojedine političke stranke i partije nisu zastupljene u izradi ovog ustava? Naravno da će te političke stranke pozvati svoje simpatizere, svoje glasače da bojkotuju taj vaš referendum. Da li pri donošenju ustava treba da delimo Srbiju na Srbiju koja je naklonjena vama i Srbiju koja je protiv vas? To ste već uradili gospodo, to vam se obilo o glavu. U pamet se, gospodo, ovo je ipak nešto čega ćete morati da se stidite ili da se ponosite.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Đorđe Mamula.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle silnih najava i galame o potrebi promene postojećeg ustava, danas raspravljamo o zakonu o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, a da pri tom nismo imali niti jednu ozbiljniju reč niti argument zašto se ovaj ustav menja. Uglavnom se govori o tome da je to ustav iz jednopartijskog sistema, da je ustav vezan za bivši režim i da su neodržive odrednice vezane za društvenu svojinu. Kolege iz SRS su osporavale i naziv i sadržaj ovog zakona, a ja se slažem sa njima po tom pitanju. Zadržao bih se pre svega na sadržini predloženog zakona. On je za nas neprihvatljiv, tako reći, po svim tačkama. Kada je reč o samoj komisiji, o sastavu komisije, neprihvatljivo je da u sastav komisije ulaze i predstavnici Vlade, poslanici iz Vojvodine, poslanici sa Kosova i Metohije. Jednostavno, svi oni su već sadržani u postojećoj većini, kada je reč o Vladi, većina je DOS-ovska. Poslanici Vojvodine i Kosova takođe imaju svoje predstavnike ovde u republičkom parlamentu. Možda je jedino pravo rešenje da se pored ove parlamentarne komisije našlo mesta i za stručnjake, jer ih mi u Srbiji imamo; i ako ste bili spremni da angažujete eksperte za neke sitne male zakone, svakako je to bila obaveza i za ovaj najznačajniji politički i pravni dokument koji donosi jedna država. Sama javna rasprava, iako je to naizgled beznačajno pitanje, od 45 dana, koja treba da se vodi u vremenu od 15. juna do 1. avgusta, jasno govori da ovde ne postoje ozbiljne namere da se održi stvarna i ozbiljna rasprava o ovakvom krupnom pitanju. Neko je govorio da je referendum potreban, ali kao prethodno izjašnjavanje. Stvarno, ovde su krupna pitanja. Neke kolege su govorile o tome. Koja su to krupna pitanja? To je državno uređenje, izbor predsednika Srbije i teritorijalna organizacija. Kada je reč o državnom uređenju, imamo dva zalaganja: za monarhiju i za republiku, iako je sasvim jasno da je monarhija jedno anahrono rešenje i da se samo zemlje koje dođu u totalno beznađe, i ekonomsko i socijalno, opredeljuju se za takvo rešenje, povratak kralja i monarhije. Mi znamo kakvi su ti rezultati. S druge strane, u ovoj tankoj većini DOS-a, imamo različitih zalaganja. Neki su za monarhiju, a neki su za republiku. Izbor predsednika Srbije je isto krupno pitanje, jer sigurno je da je pravno rešenje neposredan izbor predsednika, ali, imajući u vidu da je veliki broj stranaka u DOS-u, stranke koje nemaju prave kandidate za predsednika Srbije, će se ovde tom tankom većinom opredeliti za izbor predsednika u parlamentu. Kada je reč o samoj teritorijalnoj organizaciji, tu će biti dosta problema. Imamo različita zalaganja oko regionalizacije Srbije ili teritorijalne organizacije, u smislu asimetrične decentralizacije. Sve će to ispasti na kraju naopako. Najbolje rešenje je bilo sadašnje rešenje, znači jedinstvena Srbija sa okruzima;okruzi su potvrdili ispravnost takve politike i takvog rešenja. Pitanje je kako će ova tanka većina DOS-a rešiti neka druga pitanja, koja naizgled izgledaju nevažna, kao što su himna, zastava. Danas na nivou državne zajednice Srbije i Crne Gore postavlja se pitanje - kakva će zastava da bude. Crnogorci kažu - treba da bude plavičasta, a trenutno većinska Srbija kaže - treba da bude plava. Ko će se tu dogovoriti na pravi način? Imajući sve ovo u vidu, imajući u vidu da je DOS konglomerat i monarhista, i mondijalista, i neokomunista, i liberala i raznih autonomaša, mislim da nećemo naći nikakvo rešenje o svim ovim krupnim pitanjima koje ste vi, odnosno profesor Lilić zacrtao i govorio u sredstvima javnog informisanja. Ovakvo usvajanje ustava je za nas neprihvatljivo. Kvalifikovana, odnosno dvotrećinska većina je pravo rešenje, jer samo se na taj način postiže prava saglasnost. Ovako, sa 126 poslanika, ispada da ustav donosimo po istom sistemu kao kada se donosi npr. Zakon o budžetu ili kao kada se bira jedan ministar Vlade Srbije. Nije valjda to isto i sigurno da nije isto. Sve u svemu, usvajanje ustava na ovakav način - sa 126 poslanika, sa 25% podrške birača, a to je negde oko milion i 600 hiljada birača u uslovima kada Srbija ima šest i po miliona birača - sasvim je neozbiljna stvar. I, sasvim je sigurno, ovaj ustav neće izdržati probu vremena, veoma kratko će trajati. S druge strane, ustav skrojen na ovaj način, duboko verujem, biće, sa ovim akterima, nalik onom ustavu iz 1974. godine, kada je Srbija razbijena. SPS neće glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Ovaj predlog zakona pokazuje krizu društva, morala, institucija. Jedan od članova koji zavređuje pažnju, član 4. kaže da će u ustavnoj komisiji biti tri člana iz reda Vlade Republike Srbije, koje predloži Vlada Republike Srbije. Posle izjave gospodina predsednika Vlade Zorana Živkovića da Narodna banka Srbije ne postoji i da se štampa lažni novac, pitam se šta predstavnici Vlade Srbije uopšte traže u ovoj skupštini u prvom redu. Nemam ništa protiv vas, gospodine Šabiću, niti protiv gospodina Jovanovića, ni protiv gospodina Batića, ali kako će se braniti ustavni principi kada se tvrdi da ne postoji ustavna kategorija kao što je Narodna banka Srbije. Gospodin Dinkić je imao drugačije stavove. Šta je po sredi? Ko je u pravu? Ako niste mogli da shvatite, ja ne mogu da vam pomognem, što se tiče teme. Takođe se u članu 4. kaže - prilikom predlaganja svojih kandidata za ustavnu komisiju svi predlagači vodiće računa o ravnomernoj nacionalnoj zastupljenosti. Od svih ravnopravnosti izabrana je samo nacionalna, a Ustavna povelja, Povelja o ljudskim pravima i Ustav Srbije priznaju više ravnopravnosti. Pitali smo predstavnike verskih zajednica šta oni misle zašto se ne vodi računa o ravnopravnosti veroispovesti i oni kažu da nisu iznenađeni ovakvim predlogom, jer vlast koja ne vraća imovinu verskih zajednica ne može ni da brani ravnopravnost veroispovesti. Pored toga, jedna je ravnopravnost s obzirom na političko i drugo uverenje. Ceo DOS je primljen u Socijalističku internacionalu, Vlada Srbije je socijalistička, i ako se to sabere kakva će onda biti ravnopravnost onih koji ne dele politička uverenja DOS-a ili Vlade Srbije. Sledeća je ravnopravnost polova. Očekivao sam da će neke žene poslanici ukazati na to, budući da su proteklih meseci stalno držale lekcije o tome da su žene zapostavljene. Međutim, najinteresantnije je bilo mišljenje jednog predstavnika verske zajednice koji je rekao - ako bi se poštovala ravnopravnost veroispovesti, ne bi moglo da dođe do donošenja ustava. To je nešto o čemu treba da razmislimo i zato mislim da ovaj predlog zakona treba povući, urediti ga sa Ustavnom poveljom, Poveljom o ljudskim pravima, koja je izglasana jednoglasno i tek tada tako uređen predlog ponovo izneti pred ovu skupštinu. Izvinjavam se onima koji nisu mogli da shvate moje reči.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Đura Lazić.
Dame i gospodo, slušao sam danas ministra Batića koji je govorio da će Zakon o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, obrazovanje, sastav i način rada komisije koja ima za zadatak da izradi tekst ustava, samo sprovođenje javne rasprave o nacrtu ustava i potom referendum o Ustavu Republike Srbije biti uređeni tako da će zadovoljiti najviše evropske standarde i da ćemo na jedan demokratski, krajnje regularan način doći do novog ustava Republike Srbije. To govori o visokim standardima u trenutku kada se predlažu zakoni koji mogu pritvor produžiti do 270 dana, kada se može uvesti preventivni pritvor, kada je moguće doneti promene sa brojem poslanika koji ne odgovara stvarnoj izbornoj volji građana, kada se ministri, pa i sam predsednik Vlade, utrkuju ko će izneti optužbe i presude za navodne zločine, i to pre nego što su i započeti, a taman posla da su završeni, sudski procesi. Govorimo o visokim standarima u trenutku kada predsednik Vlade optužuje guvernera Narodne banke da je falsifikator novca, a ovaj uzvraća da će ga tužiti za uvredu i klevetu. Govorimo o visokim standardima u trenutku kada je na donošenje zakona zabranjeno podnositi amandmane, kada se mora usvojiti po principu - uzmi ili ostavi. Danas je, po mišljenju Srpske radikalne stranke, mnogo teže izabrati predsednika opštine u Vlasotincu, Ubu, u nekom malom gradiću, nego što je način na koji će se doneti novi ustav Republike Srbije. Mi iz Srpske radikalne stranke smatramo da mora postojati konsenzus, da mora postojati dobra volja i dogovor svih političkih stranaka i svih poslanika u srpskom parlamentu, pa samim tim i građana Srbije koji su izabrali svoje predstavnike iz onih političkih stranaka kojima su poverili svoje glasove. Samo tako se može doći do sloge i mira u ovoj našoj Srbiji. Ne radi se ovde o nekom zakonu koji možemo menjati svakih nekoliko meseci. Ne radi se o akcizama i porezima koje ćemo ubirati srazmerno potrebi državnog budžeta, nekada u višem, a nekada u manjem iznosu. Na kraju, nije ova država mesna zajednica da možemo da se igramo sa najvišim pravnim aktom ove zemlje. Mislimo da ovaj ustav treba doneti tako da traje decenijama, da traje vekovima, da se menja teško i na način kako se menjaju ustavi razvijenih država, kao što se menja američki ustav koji traje maltene od formiranja Sjedinjenih Američkih Država. Bez obzira što i to pokušavateda donesete sa 126 poslanika, ni to nije legalno, jer znamo da ovde sede neki poslanici koji to nisu, kojima je mandat davno prestao i koji, da se poštuje zakon i Ustav ove države, ne bi sedeli ovde nego bi na nekim sledećim izborima okušali sreću, formirali svoje političke partije, izlagali svoje programe pred licem javnosti i možda i dobili određeni broj mandata. Mi mislimo da je na način koji je predložila Srpska radikalna stranka, da svaka poslanička grupa predloži po dva predstavnika u ovu komisiju i da predsednik te komisije bude predsednik Narodne skupštine, moguće doći do toga da se dvotrećinskom većinom u parlamentu usvoji ovaj predlog zakona, da se tekst Ustava, koji će biti predložen na referendumu, donese na takav način, a da onda sve političke stranke mogu pozvati birače koji bi izašli na referendum i verovatno bi sa preko 50% glasova taj referendum bio prihvaćen u Srbiji. Dotle, dame i gospodo, Evropa će ići dalje, sve će ići dalje, trudiće se da poboljšaju standard svojih građana, da dođu do raznih poboljšanja u životu svojih građana, a Srbi će donositi i menjati ustave. Svaka sledeća vlada, svaka sledeća parlamentarna većina će se truditi da poništi ono što je silom ruku, bez argumenata donela prethodna vlada i prethodna poslanička većina. Uostalom, ako na ovakav način menjamo najviši pravni akt države, nešto na čemu će se temeljiti zakoni i sve ono što se uređuje u jednoj državi, ko će nas više u svetu ozbiljno shvatiti. Neće nam više biti od pomoći ni to što se u nekoliko ranijih meseci davala neka pomoć itd. Moramo sami da radimo i moramo sve učiniti da nas svet ozbiljno shvati. U tom smislu kažem i ponavljam ono što su govorili prethodnici iz Srpske radikalne stranke; Srpska radikalna stranka na ovakav način ne može podržati ovakav predlog zakona i mi ćemo glasati protiv.
Reč ima narodni poslanik Đura Lazić, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Milan Radulović.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, kolege i koleginice narodni poslanici, promena ustava je najozbiljnije političko-pravno pitanje, jer on nije po mom mišljenju, a i mišljenju mnogih kolega, za dnevno-političke potrebe, već je to trajni akt jedne države, na koji treba da se nadovezuju svi zakonski akti, uredbe, pa i statuti opština, pokrajina i tome slično. Zato je ovo pitanje izuzetno ozbiljno i ne treba tako brzo prelaziti preko njega. Pri tom, mora se voditi računa o doslednoj primeni ustavnih odredaba prilikom utvrđivanja postupka i načina izmena i dopuna ovog najvišeg pravnog akta. Predlog za izradu ustavne deklaracije je, čini mi se, ne samo devalviranje Ustava, kao najvišeg pravnog akta, već put ka novom razgrađivanju najvišeg akta države Srbije. Ovim predlogom se, pod plaštom diskontinuiteta, primenjuju metode koje će, bojim se, neminovno dovesti do oktroisanog ustava, a to, moramo svi priznati, nije demokratski. Više kolega je ovde potenciralo, a posebno delim mišljenjeprofesora Simonovića, narodnog poslanika, da se jednim ozbiljnijim konsenzusom parlamentarnih stranaka moglo doći do jednog kvalitetnog rešenja i do obezbeđenja dvotrećinske većine u ovom parlamentu za usvajanje novog teksta ustava, čime ne bismo prekršili ustavnu odredbu o načinu izmene ustava i na taj način zaista bismo učinili ozbiljan poduhvat i napravili jedan akt koji ne bismo morali često, prilikom svake promene vlasti, da menjamo. Posebno je pitanje referenduma, koje se predviđa u ovom predlogu zakona. U ovom predlogu se takođe krše odredbe Ustava o načinu izmene Ustava, jer odredbe st. 2. i 3. člana 9. ovog predloga zakona mogle da glase i da se ustav usvoji glasovima jedne četvrtine ukupnog broja birača u Republici Srbiji. Mislim da to nije u redu. Kad je u pitanju referendum, hteo bih posebno da naglasim da nikako u tom poduhvatu u određivanju te obaveze ne bi trebalo ni po koju cenu mimoići Kosovo i Metohiju, bez obzira koliko god bili pritisci i drugi nalozi nekih koji se predstavljaju kao dušebrižnici demokratije na Kosovu i Metohiji; ni po koju cenu ne treba da izostavimo građane Kosova i Metohije sa tog referenduma. Jer, tvrdim da postoji veliki broj građana na Kosovu i Metohiji, ne samo Srba, Roma i drugih nealbanaca, nego i značajan broj Šiptara, koji bi i te kako izašli na referendum kada bi im se omogućilo da slobodno, bez straha od posledica, glasaju i opredeljuju se prema jednom ovakvom aktu. Takođe, mislim da bi ustavna komisija trebalo da krene sa ozbiljnijim radom. Prvo, što bi bilo najvažnije, to je da treba utvrditi šta ne valja u ovom postojećem ustavu, da li ne valja član 1. Ustava, koji sve građane ove zemlje izjednačava, ne deli ih ni po kojoj osnovi, da li ovaj važeći ustav ne valja zato što posebno uređuje status autonomnih pokrajina? Treba da se vidi šta to ne valja. Ako ne valja pitanje centralizacije, videli smo da preko određenog zakona o decentralizaciji, o prenošenju nadležnosti opštinama i okruzima, može i te kako postojeći ustav da se poboljša. Zato mislim da bi jednim pažljivijim radom ustavna komisija mogla i te kako, uz određeni konsenzus, da da valjani predlog i jedno prihvatljivo rešenje, sa kojim bi se obezbedila dvotrećinska većina u ovom parlamentu; i, naravno, to bi se reflektovalo na veći izlazak građana na referendum o ovom pitanju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Radulović (nije prisutan). Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije sporno da parlamentarna većina izražava svoju želju, svoju volju za stvaranjem diskontinuiteta bez obzira da li je to politički ili pravni diskontinuitet, ali kada govorimo o pravnom diskontinuitetu, treba reći da je to veoma ozbiljna stvar, jer pravni poredak jedne zemlje, bez obzira o kom vremenu se radi, predstavlja jedno normativno bogatstvo, normativno blago, koje svaka civilizacija i svaka država i vlast treba da čuvaju. Ovde je problematično to što je kršenjem Ustava SRJ došlo do, uslovno rečeno, usvajanja Ustavne povelje, i na osnovu te Ustavne povelje određena grupa ljudi, da li je to formalno izabrana grupa ljudi, meni lično nije poznato, ali zove se Komisija za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije - pretpostavljam da je ta komisija formirana od strane Narodne skupštine. Ako ima neku pravnu vezu i pravni osnov u članu 65. Ustavne povelje da podnosi Skupštini Srbije predlog za promenu Ustava Srbije, i ako se ta veza uspostavlja u jednom problematičnom, sumnjivom obliku, onda postavljam pitanje - odakle pravo toj komisiji da u svom predlogu Narodnoj skupštini podnosi tekst promene Ustava koji je u direktnoj suprotnosti i krši odredbe Ustava Republike Srbije. Ako već menjamo jedan pravni akt, znači priznajemo i pokazujemo da on postoji, da je on pozitivan propis, da se on primenjuje, a ovim predlogom direktno Komisija, u tekstu koji je podnela, krši odredbe čl. 132. i 134. Ustava Republike Srbije. Po članu 132. Ustava Republike Srbije taksativno su navedena lica, odnosno organi koji mogu biti podnosioci predloga promene Ustava Srbije. Po ovome, dolazimo do zaključka da je Komisija za pripremu zakona o načinu i postupku promene Ustava Srbije neovlašćeni predlagač predloga za promenu Ustava Republike Srbije. Dalje, u predlogu ovog zakona i tekst je u nekim delovima u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, gde se prelaže da se usvaja ustav, naravno posle određene procedure, većinom poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a u Ustavu Republike Srbije je predviđeno da to bude dvotrećinska većina. U kom smislu je gospodin Stevan Lilić, koji je ovde izlagao u svojstvu podnosioca izveštaja Odbora, rekao da neki budući ustav može da sadrži predviđenu dvotrećinsku većinu za njegovu dalju promenu. Taj pravni diskontinuitet je veoma i u ovom smislu opasan. Šta ako neka buduća vlast, bez obzira koja ona bila, isto tako misli kao i gospodin Stevan Lilić, da i ona "prebacuje loptu" i svoju odgovornost na neku tamo treću, narednu vlast, koja može uvesti odredbu da tada važeći ustav menja u Skupštini Srbije dvotrećinskom većinom. Time se i priznaje da sada postoji ozbiljna manjkavost i nedostatak, da se sve ove odredbe menjaju običnom, prostom većinom. U kom smislu zaključci Komisije i Odbora za ustavna pitanja prejudiciraju eventualno neučešće pojedinih poslaničkih grupa u predlaganju članova komisije; u kom smislu članovi buduće ustavne komisije treba da budu iz Skupštine AP Kosova i Metohije, pa i Vojvodine, kada imamo činjenicu da su 2001. i 2002. godine određene političke grupacije dale legitimitet Kosovu i Metohiji u njihovom nastojanju da se odvoje od Srbije, sada državne zajednice Srbija i Crna Gora. Po mom ličnom mišljenju, apsolutno je svejedno da li će Skupština Kosova da skupštinskom većinom odredi tri ili već koliko članova ustavne komisije, ili će poslanička grupa "Povratak", ili DOS-Reforme, ili DOS-DSS, apsolutno je svejedno, jer stoje na istim pozicijama ideologije političkog globalizma. U političkom smislu je apsolutno svejedno da li će biti jedni, drugi ili treći. Uskraćuje se pravo poslanicima da podnose amandmane. Time se uskraćuju slobode i prava koja su Ustavom zagarantovana, a to je i u ovom smislu ograničavanje prava poslanika na ustavni i pravni rad i aktivnosti.
Reč ima narodni poslanik Joca Arsić, posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, ne razumem čemu ova potreba za tolikom žurbom. Radi se o jednoj vrlo ozbiljnoj temi i ako je šta važno u ovoj zemlji mislim da je Ustav i promena Ustava najvažnija stvar, jer iz nje proističe sve ono što će se dešavati i u pravima građana, i u zakonskim aktima i u onome što će značiti politički, ekonomski i društveni život u ovoj zemlji. Ako to neko ne razume, to je već njegov problem. Mislim da smo ovom poslu pristupili na jedan način koji nije odgovarajući, nije korektan, nije saglasan ni sa Ustavnom poveljom, ni sa važećim Ustavom Republike Srbije. Sve ono što se radi i menja na način koji nije u saglasnosti sa najvišim pravnim aktima u jednoj zemlji, ne mislim da će doneti kvalitetno i dobro rešenje. Zašto ovo govorim? Prvo, ovde se poziva na član 65. Ustavne povelje, koji govori o diskontinuitetu i govori samo o vremenskom periodu u kome mora da se izvrši usaglašavanje ustava država članica zajednice država Srbija i Crna Gorai ništa drugo. Iz njega se ništa drugo ni posebno ne može zaključiti. Mi smo ovde formirali komisiju za donošenje zakona o pristupanju promeni Ustava, na način koji je bio volja većine, a nisu uzeta u obzir mišljenja i stavovi drugih političkih partija i drugih političkih opcija koje čine ovu skupštinu. Osnovna primedba Socijalističke partije jeste da pravi reprezent u budućoj komisiji za izradu ustava treba da bude Skupština Srbije i odnos snaga u njoj. Mislim da je o tome bilo dosta govora i mislim da je to rešenje, želim da ponovim, najadekvatnije i najbolje, da to bude jedna desetina od broja poslanika u Skupštini i da odražava upravo ono što poslaničke grupe sačinjavaju u ovoj skupštini. Ne razumem zašto se insistira na tome da mi stalno tražimo i želimo da dokažemo da je Kosovo i da je Vojvodina sastavni deo Srbije. Oni to jesu i nama to priznaju i drugi. Tamo su suspendovani privremeno, ali su sastavni deo Srbije. Ovde ima poslanika sa Kosova. Nećemo da kažemo da oni nisu narodni poslanici. Oni odražavaju volju i želju biračkog tela sa Kosova, naravno, onog koje je želelo da učestvuje u izborima. Ono drugo koje nije želelo, koje nije priznavalo i ne želi da prizna ovu zemlju, mislim da i dan - danas ne želi da je prizna i trudi se da ode, ono i ne treba da učestvuje u ovom delu ostvarivanja interesa u državi Srbiji. Imamo i drugih sredina koje su apstinirale na izborima, pa ih nismo kaznili tako što neće učestvovati i što neće poslanici iz tih sredina biti validni. Nije to samo deo Srbije koji se zove Kosovo i Metohija. Mislim da ti argumenti nisu dovoljno dobri i da neće doneti ništa kvalitetno. Ovde je pominjana najvažnija stvar, a to je opšti konsenzus za donošenje ustava, pored toga što on mora da bude donet na ustavan i zakonit način. Drugo je politički konsenzus. Ako nema političkog konsenzusa pri donošenju ustava i traženju ustavnih rešenja ovde u parlamentu, u komisiji, ako mi moramo da budemo samo organ koji će da potvrđuje ono što jedna grupa ljudi donese, onda od toga velike vajde neće biti. Ko će voditi političku akciju na terenu, ko će pozvati birače da izađu na referendum, da daju glas, ne samo da izađu, nego i da daju glas za taj akt koji treba da bude jedan opšti politički konsenzus u ovoj zemlji. Ako oko tog pitanja u ovoj zemlji ne možemo da nađemo zajednički jezik i da se dogovorimo, ne znam o kom će važnijem pitanju ova skupština da razgovara i da raspravlja, ako neće o pitanju ustava. Ako tu nema konsenzusa, onda od ovog posla nema ništa. Nama i dalje slede podele i političke razlike, od toga da se neko poziva na to da li će ovaj oblik biti republikanski ili monarhistički, do drugih pitanja, pitanja svojine, pitanja ekonomskih odnosa, pitanja ljudskih prava. Postojeći Ustav obuhvata sva ljudska prava koja se utvrđuju svim evropskim poveljama. Mislim da ćemo zakonskim rešenjima koja će proisteći ovih dana prekršiti neke ključne odredbe ljudskih prava. Ima čak primedaba iz pozicionih partija i amandmana na rešenja koja su data u predloženim zakonima koji će biti predmet rasprave u drugim tačkama, a koja su u suprotnosti sa osnovnim odrednicama ljudskih prava. Mi smo pre neki dan primljeni u Savet Evrope. Bićemo primljeni kad to bude drugi hteo. Naša želja će biti latentna, ali nećemo odlučivati mi. Na kraju, da podsetim one koji su se zalagali za monarhistički način uređenja ove zemlje da ćemo i tu imati problem, ukoliko se ovaj narod odluči za tako nešto. Imaćemo problem, jer mi dinastiju za sada nemamo. Naša dinastija se odrekla prava na presto, ova prethodna. Morali bi ponovo da organizujemo neki oblik izbora ili referenduma, da utvrdimo ko je taj monarh koji će voditi ovu zemlju.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Branko Ružić.
Dame i gospodo narodni poslanici, bilo bi dobro da se vrati, da uđe ovog trenutka na vrata ministar Vladan Batić, da izađe za skupštinsku govornicu i da nam saopšti - pre svega, zbog nas ozbiljnih ljudi, pripadnika SRS, svih drugih koji se protive ovako nakaradnom zakonskom projektu za promenu Ustava, a najviše zbog građana Srbije koji su u potpunoj blokadi i ne mogu da prate šta se ovde dešava, - da je reč o prvoaprilskoj šali. Ovo što je nama u Predlogu zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije uputila tzv. Komisija za promenu Ustava, urađeno je prvog aprila. Bilo bi dobro da je tako, nažalost i politička realnost i reči koje smo danas čuli i od strane ministra i od strane profesora sa sumnjivim kredibilitetom Stevana Lilića (o čemu smo mi mnogo pisali i govorili i upoznali javnost) u najmanju ruku su žalosne. Znate, za ljude koji nisu pravnici i koji ne žele i ne mogu da pretenduju da su pravni eksperti, žalosno je kada se pojavi neko ko za sebe kaže da je pravni ekspert, a onda izađe sa tvrdnjom da se ponosi zbog toga što se pravi ustavni diskontinuitet. Postavlja se jedno logično pitanje, naime, da li je danas uopšte potrebno da vodimo ovu jalovu raspravu. To nije potrebno, jer vi ste nervozni, jedva i da možete da saslušate, iritira vas, evo, i kada ja govorim i kada govore drugi predstavnici SRS i predstavnici opozicionih stranaka. Ali, zašto niste u tekstu deklaracije na način na koji ste to predvideli ovim zakonom, pred poslanike servirali tekst deklaracije i da se jednostavno o tome glasa. Ovako, doveli ste jedine legitimne političke predstavnike naroda, narodne poslanike do toga da moraju po hiljaditi put da vam kažu da ne samo da niste demokrate, već ste zaveli otvorenu diktaturu danas u zemlji. I ne samo da nam ne dajete mogućnost da važeći Ustav koristimo, nego se ponosite time kada kažete da Ustav nije Sveto pismo; tačno je, Ustav nije Sveto pismo, Sveto pismo nije promenjivo,a Ustav je promenjiv. Ali, morao bi neko od vas, gospodo iz DOS-a, a da to nisu ni vajni eksperti na državnoj televiziji i drugim centralnim televizijama koje su pod Vesićevom i Bebinom kontrolom, a pojavljuju se na okruglim stolovima i govore o tome da je potrebno da se Ustav menja i da što pre treba da se donese. Doduše, to je manir i Vojislava Koštunice koji kao pokvarena ploča od 2000. godine ponavlja da Ustav mora da se menja, a onda nam kaže baš on, kao i ljudi iz tzv. Beogradskog centra za ljudska prava da su oni za to da se postigne celokupna javna saglasnost, koje očigledno ovde nema, jer vi nemate pristanak ogromnog broja opoziconih poslanika da se na ovakav način menja Ustav. Sa druge strane, on sam i Beogradski centar za ljudska prava kažu da se oni, sada ću vam citirati "nalaze u tipološkoj granici regionalne i federalne države" pa se upravo tu krije opasnost, i ono što će u najvećem delu takav ustavni projekat i koncept da prihvati ovaj ostatak DOS-a, opasnost za opstanak i za sudbinu naroda, kako na celokupnoj teritoriji Republike Srbije, a pre svega tu mislim na autonomne pokrajine. Da ste imali razuma i da ste hteli da slušate šta vam poručujemo mi koji predstavljamo 1.100.000 birača trenutno, a taj broj može samo da bude sve veći i veći, da ste hteli da slušatešta to treba da se menja u Ustavu, jer 99% prisutnih poslanika to svakako niti želi da zna niti o tome racionalno razmišlja, onda biste uzeli u obzir činjenicu da nešto što je društvena svojina i što je ostatak brozovštine i kardeljevštine (iako ovde ima mnogo Brozove ideološke dece) treba svakako brisati iz važećeg Ustava Republike Srbije. Ono što je monopol nad građevinskim zemljištem takođe treba brisati i, naravno, saglasni smo da se grb i himna Srbije promene. Međutim, ovako imate situaciju jedne veoma nestabilne, iako vi to želite na drugi način da prikažete, političke situacije u zemlji, imate činjenicu da je ova skupština nelegitimna i da će Ustav da bude promenjen sa 20 građana Srbije; pa, hajde onda da pozovem i ja da dođu neki iz Kragujevca, nekih 20, pozvaće Steva iz Sombora, Gordana iz Zemuna i da dođu građani ovde, kao što je 20 građana, nelegitimnih poslanika, prisutno i na takav način će da menjaju Ustav. Ne, mi ćemo tome oštro da se protivimo i ukoliko u isto vreme kad dođe do održavanja parlamentarnih izbora, a neophodni su nam što pre, bude održavan ovaj referendum, kako Batić reče, moram da ga citiram, "po najvišim evropskim standardima", SRS, sa preko milion birača kojih će, verujem, biti sve više i više, pozvaće tog dana građane Srbije da uzmu u svoje ruke glasački listić i glasaju za listu kandidata SRS, ali da ne glasaju za referendum o takvom nakaradnom načinu promene onoga što je svetinja za svakoga ko drži do pravnih demokratskih načela i do ustrojstva države, gde će striktno biti podeljena i organizovana takva demokratska vlast koja će poštovati i ovu instituciju i pre svega političke predstavnike naroda, narodne poslanike. Uahvaljujem se na pažnji poslanicima koji podržavaju ovaj stav.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić, a posle njega narodni poslanik Dragan Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, zakonski predlog o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije po mom skromnom mišljenju zavređuje pažnju šire javnosti, svih građana čiji će životni standard, nivo ljudskih prava, stabilnost i poverenje u demokratske institucije umnogome zavisiti od svih odredaba najvišeg pravnog akta naše države. Neprirodno je da poziciona i opoziciona gledišta u predloženom zakonskom rešenju građani Srbije nemaju prilike da čuju. Da li to znači da u novom ustavu neće biti odredaba koje definišu pitanja slobodnog i javnog pristupa informacijama? Ukoliko je TV prenos skupštinskih zasedanja stavljen u širi kontekst uvedenog vanrednog stanja i njegovo ukidanje takođe doprinosi borbi protiv kriminala, u čemu inače imate podršku svih relevantnih političkih faktora, među kojima je i Socijalistička partija Srbije, onda takvu restriktivnost u informisanju građana podržavamo, ali teško da je takvu tezu moguće braniti racionalnim razlozima, a pri tom ne vređati inteligenciju prosečnog građanina Srbije. Politička relanost i činjenica da nam usvojena Ustavna povelja i prateća akta nameću potrebu donošenja ustava u jasno definisanim rokovima nisu opravdanja da se unapred način i postupak donošenja, a sledstveno tome u velikom delu i sam nacrt ustava, svedu na puku refleksiju političkog interesa vladajuće nelegitimne većine. Da bi predložena ustavna komisija imala značaj, specifičnu težinu i legitimitet, smatram da bi bilo dobro i politički racionalno da je svojim glasom podrži dvotrećinska većina skupštinskog sastava, iz prostog razloga što svi ovde znamo da nategnutih 127 poslanika, od kojih je 10-tak imenovano od strane izvršne vlasti uzurpacijom mandata, ne može značiti davanje legitimiteta predloženoj ustavnoj komisiji koja će raditi na vrlo ozbiljnom poslu. Predloženi princip sastavljanja ustavne komisije je takođe vrlo problematičan. Nije jasno iz kog razloga Vlada koja je vlasna da i sama predloži određeni nacrt novog ustava treba uopšte da ima predstavnike u komisiji, zašto je potrebno dvostruko zastupanje interesa autonomnih pokrajina Vojvodine i Kosova i Metohije preko poslanika iz skupština ovih dveju srpskih pokrajina, kada u aktuelnom sastavu Skupštine Republike Srbije imamo narodne poslanike kao nosioce narodnog legitimiteta, pripadnike svih političkih opcija koji su birani na biralištima u Vojvodini i na Kosovu i Metohiji. Takođe bi morali da uvažite činjenicu da je Srbija bila jedna izborna jedinica. Što se tiče 20 narodnih poslanika iz reda Skupštine Republike Srbije, treba precizirati da u ustavnu komisiju ulaze poslanici srazmerno zastupljenosti svojih političkih stranaka, ali isključivo onih političkih stranaka koje su učestvovale na izborima u decembru 2000. godine. Što se tiče javne rasprave, ona po predlagaču predstavlja ekskluzivno pravo ustavne komisije i u tih 45 dana trajanja javne rasprave Skupština Srbije kao vrhovni i zakonodavni organ ostaje po strani i nema mogućnosti aktivne uloge u kreiranju što boljeg ustavnog rešenja. Sve ukazuje na to da se ide na fingiranje javne rasprave, onemogućavanje narodnih poslanika da daju svoj konstruktivni doprinos u izradi što boljeg i kvalitetnijeg ustavnog rešenja, kao i usvajanje nacrta uz pomoć glasačke mašine, a biće politički oportun isključivo za vladajuće strukture. Pored svih ovih manjkavosti predlagač beži od dvotrećinske većine u parlamentu, a ona bi morala da usvoji ustav i da na taj način svojim legitimitetom stane iza najvišeg pravnog akta koji se iznosi na referendum radi potvrđivanja. Što se tiče cenzusa i većine potrebne da referendum uspe, to je nešto što je uzrokovano nametnutom dinamikom i aktuelnom političkom realnošću, tako da za takav princip potvrđivanja ustava na referendumu možemo imati razumevanja. Takođe, predlagač se poziva na pravni i politički diskontinutet u odnosu na Ustav Republike Srbije iz 1990. godine, zaboravljajući da je koalicija DOS upravo došla na vlast u skladu sa odredbama tog ustava, da je doneto pregršt zakona štetnih po građane Srbije, a u njihovim obrazloženjima uporište je bio upravo taj Ustav i njegove odredbe. Ukoliko ste toliko principijelni i ne želite da budete politički recidiv Ustava iz 1990. godine, paralelno sa referendumom raspišite izbore. Na taj način bi se situacija na političkoj sceni donekle iskristalisala, a vi biste time bili izraz diskontinuiteta. Predlog da se u vezi sa ovim zakonom izbegne amandmanska procedura, kako bi se, navodno, zaštitio "demokratski princip uvažavanja suprotnog mišljenja, imajući u vidu mogućnost glasanja protiv", govori o neznanju autora napomene koja ide uz ovaj zakonski predlog. Amandmanska procedura bi mogla umnogome da uozbilji ovaj predlog i da ga podigne na nivo koji je potreban za posao koji je predmet ovog zakona. Na kraju, ostaje nejasno šta predlagač želi davanjem opcije izbora između nacrta ustava i ustavne deklaracije, jer, ukoliko se radi o potrebi zgrtanja političkog profita u nekom projektovanom političkom trenutku, pitanjedonošenja ustava sigurno nije pitanje na kome se to može činiti. Pisanje ustava je vrlo ozbiljanposao i ne bi trebalo u startu praviti konstrukcionu grešku. Do glasanja o ovom zakonskom predlogu nije kasno da promenite svoj ugao posmatranja ovog pitanja i uvažite zaista dobronamerne kritike i konstruktivne predloge poslanika Socijalističke partije Srbije i drugih opozicionih stranaka. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Lazić, posle njega narodni poslanik Dragiša Đoković i on je poslednji prijavljeni govornik na listi prijavljenih za reč u načelnom pretresu.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo poslanici, uglavnom je sve rečeno. Poslanici Demokratske stranke Srbije neće glasati za ovaj predlog zakona, što je rekao i šef našeg poslaničkog kluba gospodin Mihajlov. Vezao bih seza jednu od tačaka izveštaja Odbora za ustavna pitanja, da se prihvati kandidatura jednog člana Koalicije "Povratak", ukoliko Skupština Autonomne Pokrajine Kosovo i Metohija ne predloži svoje kandidate u skladu sa članom 4.stav 1. alineja 4. Predloga zakona. Nelogično je, jer mislim da su mnogi poslanici pre mene istakli da se jednostavno krši izborna volja građana Srbije, zato što je izbornim sistemom iz 2000. godine Srbija bila jedna izborna jedinica, a samim tim, tako je predviđeno da svi budu i sa Kosova i Metohije i iz Vojvodine, zastupljeni u republičkom parlamentu. Ako bi se to uradilo, onda bi se flagrantno prekršila izborna volja građana. Ako se već nešto mislilo na tu temu, onda je trebalo predložiti mnogo ranije, kao gest dobre volje, da se Albancima ostavi jedan prostor u Skupštini Srbije, eventualno u Skupštini zajednice Srbija i Crna Gora. Rezolucijom 1244 i inače se ne spominje Srbija, već Savezna Republika Jugoslavija, pod čijom je ingerencijom Kosovo i Metohija. Ako se pogleda Ustavna povelja zajednice Srbija i Crna Gora, može da se vidi da u slučaju referenduma i izdvajanja Crne Gore iz zajednice Srbija i Crna Gora, jedina država koja nasleđuje kontinuitet i, kada je u pitanju Kosovo i Metohija, i subjektivitet, jeste Srbija. U ovom slučaju se o tome nije razmišljalo. Mislim da je ovo bacanje prašine u oči, bez obzira na to što bi možda bilo dobro da neko iz Koalicije "Povratak" bude u ustavnoj komisiji. Ono na čemu bih se posebnozadržao jeste nešto što vladajuća nomenklatura u Srbiji uvodi u političku stvarnost, a to je obesmišljavanje svih institucija, osim Vlade Republike Srbije. Prvo je obesmišljena Skupština prekrajanjem izborne volje građana, zatim je obesmišljena funkcijapredsednika Republike samom činjenicom da nije smanjen cenzus, što će ovih dana biti urađeno u Crnoj Gori i izaći će se po sasvim drugačijim uslovima na predsedničke izbore i na neki način je trebalo da se uvede na mala vrata kancelarski sistem. Obezvređuje se funkcija predsednika Republike, s tim što je inače nekim budućim ustavnim projektom predviđeno da predsednika Srbije bira ovaj skupštinskisaziv. Treće, obesmišljena je i državna zajednica Srbija i Crna Gora. To se najbolje videlo na konstitutivnoj sednici. Demokratska stranka Srbije se uvek zalagala za to da ta država bude funkcionalna, da sve institucije buduće državne zajednice budu funkcionalne, ali ono što je urađeno u praktičnom smislu reči i ono što se radi sada, zaista je samo jedan vid obesmišljavanja i te institucije koja je od značaja za sve građane dveju država članica. I na kraju, obesmišljava se i predlog ovog zakona o načinu i postupku promene Ustava Srbije i, što neko malopre reče, polako ali sigurno Srbija se uvodi u jednu fazu diktature. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković. (Narodni poslanik nije prisutan.) Na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč. Pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik Poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije.
Dame i gospodo uvaženi poslanici, ovo je suviše ozbiljan posao da bi ga ovako neozbiljno radili, a još neozbiljnije shvatali. Shvatanje posla donošenja novog ustava na ovaj način govori o političkoj zrelosti i spremnosti da se istinski radi na izgradnji institucija u ovoj državi. Ono na šta ovaj zakon ukazuje i što će verovatno biti rezultat jedne ovakve komisije, to je konfederalizacija Srbije, odnosno pretvaranje pokrajinskih granica u republičke, pokrajinskih institucija maltene u državne, što je potpuno suprotno onome za šta se mi ovde zalažemo. Mi se zalažemo za modernu državu koja će nesmetano funkcionisati, a upravo ovo nas vodi ka jednom novom haosu i ka novim produbljivanjima kriza. Ako krenemo od većine za izglasavanje ovog ustava utvrđene ovim zakonom, to neće biti većina koja će, možda, neke političke nesporazume izgladiti, neke političke sukobe rešiti i udariti temelje jedne nove demokratske države, već većina koja će učiniti sasvim suprotno. Ako pobrojimo šta od institucija imamo u Srbiji - nemamo predsednika Srbije, imamo vršioca dužnosti predsednika Srbije, koji je prekršio Ustavtime što neće da raspiše izbore za izbor predsednika Srbije; imamo nelegitimnu Skupštinu u kojoj poslanici koji imaju kradene mandate biraju Vladu i ti isti poslanici biraju Svetozara Marovića za predsednika državne zajednice Srbija i Crna Gora. Imamo vršioca dužnosti predsednika Vrhovnog suda Srbije i imamo vršioca dužnosti Republičkog javnog tužioca. Dobićemo ustav koji će da izglasa nelegitimna Skupština. Mi ćemo imati državu u vanrednom stanju. Mi nećemo imati državu. Imaćemo nešto što je nedržava, nešto što nisu institucije, imaćemo nešto što je partijska tvorevina, koja treba da posluži za jednokratnu upotrebu. Tako se ne gradi država. (Poslanik iz sale: "Baš tako".) Zamolio bih, pošto je poslanik sa ove strane iz DOS-a rekao: "Baš tako", da to uđe u stenogram, da se zna da je to namera. Pošto je ova država partijska tvorevina, tako se ne gradi država. Tako se ne grade institucije. Ovo nije način da uradimo nešto što će trajati generacijama. Ovo je način da uradimo nešto što će trajati šest - sedam meseci, ili godinu dana, što će poslužiti za maskiranje ili za prolongiranje odlaska sa vlasti, ali svakako neće olakšati život građanima Srbije i neće stvoriti pravnu sigurnost, koja nam je toliko potrebna u ovim trenucima, jake institucije, i neće Srbiju približiti Evropi. Ako nemate dobar ustav, ako nemate jaku državu, vi nemate garanciju ljudskih, političkih i svih drugih prava. To vidimo danas, kada se ta prava narušavaju. Po sledećim tačkama dnevnog reda razgovaraćemo o tome kakvi su predlozi zakona - suprotni Evropskoj povelji o ljudskim pravima i suprotni načelima Saveta Evrope u koji smo sada primljeni. Upravo nepostojanje države, nepostojanje institucija omogućava samovolju oligarhije na vlasti, divljanje partijske države i omogućava stvaranje policijske države. Zato je ...
Narodni poslaniče, zamolila bih vas da se setite osnovnih odredaba iz Poslovnika ove Narodne skupštine, uz svo razumevanje da tema na kojoj smo ovog trenutka podrazumeva slobodu argumentacije, ali napravite razliku između političkog stava i između nedostatka osnovnih normi dobrog ukusa, kada je argumentacija u pitanju. Upozoravam vas na način kojim se obraćate Narodnoj skupštini.
To što ste vaše ponašanje okarakterisali kao nedostatak dobrog ukusa, tome bih se pridružio.
Izričem vam prvu opomenu, zbog nepoštovanja Poslovnika. [[Žagor.]]
Mogu samo da kažem da opomena koju mi dajete samo potvrđuje da radimo dobru stvar i da borba za pravnu državu i dobar ustav neće biti ometena ni policijskim merama, ni lošim zakonima, ni represijom, pa ni ovim bednim opomenama ovde u Skupštini.
Da li još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Da li predstavnik predlagača, ministar, želi reč? (Ne.) Ako ne, reč ima narodni poslanik Stevan Lilić, kao izvestilac Odbora za ustavna pitanja, zamenik predsednika Odbora za ustavna pitanja. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nakon ove debate mislim da su mnoga pitanja otvorena i o mnogim pitanjima se raspravljalo. Mislim da zaslužuje da se na mnoga od ovih pitanja da jedan odgovor kojim bi se pre svega narodnim poslanicima, a isto tako i građanima Srbije, potpuno razjasnile okolnosti vezane za ovaj poseban postupak i poseban zakon u vezi sa revizijom Ustava. Dakle, reč je o posebnim revizionim klauzulama koje je na osnovu Odluke Narodne skupštine izradila Komisija, čiji je Predlog zakona sada na dnevnom redu, uz napomenu da je u ovoj proceduri poštovan s jedne strane legitimitet, a s druge strane legalitet. Legalitet ove procedure baziran je na samom zakonu o načinu i postupku promene Ustava i na članu 8. ovog zakona. Što se tiče legitimiteta, ovaj legitimitet proističe iz načina na koji će biti usvojen novi ustav Srbije, a to je na osnovu referenduma, ali i na osnovu Ustavne povelje koja treba da konstatuje osnovne razloge zbog kojih dolazi do ove promene. Poštovan je i princip kvalifikovane većine na odgovarajući način, jer se kvalifikovana većina u ovoj ustavnoj proceduri generiše tako što Narodna skupština usvaja tekst ustava većinom glasova, tekst ustava ide na potvrdu preko ustavnog referenduma. Mnogo je bilo prigovora u smislu da je neophodno da se u Skupštini dvotrećinskom većinom izglasa tekst ustava. Imajući u vidu da je Srbija jedna izborna jedinica, a da je postojeći Ustav u kome postoji dvotrećinska većina, donet u situaciji kada je Srbija imala devet izbornih jedinica, može se reći da je običnom, tj. apsolutnom većinom glasova ovaj postupak kvalifikovanosti u donošenju ustava poštovan. Kada se to kombinuje sa referendumom, dobijemo minimum demokratskih standarda koji je neophodan za usvajanje ustava. Što se tiče amandmana u odnosu na Ustav (ne amandmana u odnosu na ovaj zakon, nego amandmane na odnosu na Ustav), želim da podsetim da prema revizionim klauzulama postojećeg Ustava amandmanska procedura zapravo nije ni predviđena. Predviđeno je samo da se predlog promene Ustava stavlja na raspravu i da se usvaja odgovarajućom većinom. Ovde je bilo rečeno, u vezi sa dvotrećinskom većinom, da je moguće da svaka buduća konstelacija Skupštine, odnosno Vlada menja ustav prostom većinom, odnosno apsolutnom. Treba skrenuti pažnju da revizija budućeg ustava nije stvar ovog ustavnog zakona, već je revizija budućeg ustava predmet budućeg ustava, revizione klauzule tog ustava će određivati kako će se menjati budući ustav. Konačno, mislim da ima jedan značajan argument koji je ovde istaknut (na šta treba odgovoriti u potpunosti i sa argumentima), a to je zašto se pristupilo donošenju novog ustava, a ne promeni postojećeg Ustava. Zapravo, ovde treba imati u vidu da izraz"promena ustava" može da podrazumeva i izmenu i donošenje novog ustava. Postojeće ustavne klauzule govore o promeni ustava. Razlog što se Komisija, odnosno Skupština opredelila za promenu Ustava u vidu donošenja novog ustava je taj što je postojeći Ustav zapravo bio osnovni uzrok razbijanja Srbije. To proističe iz nekoliko elemenata. Prvi i osnovni razlog možemo naći u članu 135. Ustava Srbije, ko je zapravo bio generator raspada SFRJ. Pročitajte tu odredbu i videćete kakav je bio Ustav Srbije, odnosno političke snage koje su stajale iza njega, osnovni generator za razbijanje tadašnjeg ustavnog okvira SFRJ. Drugo, postojeći Ustav Srbije ima najmanje dve odredbe koje se tiču ekonomskih osnova i političkih institucija koje nisu u skladu sa osnovnim postulatima savremenog demokratskog standarda. Prvo, u članu 56. posebno se garantuje zaštita društvene svojine. Nema potrebe posebno ulaziti u detalje. Drugo je pitanje vezano za institucije vlasti. U članu 9. postojećeg Ustava Srbije između ostalog se kaže da predsednik Republike predstavlja i izražava državno jedinstvo Srbije. Dakle, predsednik Republike u ovom kontekstu ima praktično prerogative apsolutističkog vladara. Izražavati državno jedinstvo je nešto što nije u skladu sa savremenim demokratskim standardima, kada je reč o predsedniku Republike. To može da bude parlament, to mogu da budu domovi parlamenta, ali to ne može da bude institucija predsednika Republike. Konačno, jaka država je ona država koja ima snage da se obračuna sa organizovanim kriminalom. Nije jaka ona država koja se obračunava sa svojim građanima. Zbog ovih razloga, mislim da ima dovoljno argumenata, pre svega pravnih, proceduralnih, ali isto tako i onih koji proističu iz naše realnosti, da je neophodno pristupiti promeni Ustava Srbije u smislu da se donese nov ustav Srbije. Iz tih razloga, apelujem i na one narodne poslanike koji su imali drugačiji stav i koji su u debati zauzimali stanovište da postoje razne tehničke i druge smetnje u vezi sa procedurom promene Ustava, da imaju u vidu opšti interes koji je sada Srbiji neophodan, Srbiji koja je već napravila prvi korak i uključena je u evropske integracije preko Saveta Evrope, da podrže usvajanje ovog zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. Hvala.
Pošto su svi koji po Poslovniku imaju pravo, iskoristili svoje pravo na reč, zaključujem načelni pretres. Kako smo obavili pretres Predloga zakona u načelu, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Žarko Obradović.
Nije reč o povredi Poslovnika nego o predlogu da se ukupno vreme za raspravu poveća duplo, znači da vreme bude deset sati, s obzirom da imamo šest tačaka dnevnog reda, izmene i dopune šest zakona. Mislimo da je reč o važnim zakonima, da ima potpuno smisla da se Skupština o tome izjasni i, u skladu sa odredbom člana 90. stav 3. u ime poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, predlažem da ukupno vreme za raspravu bude deset sati.
Narodni poslanik je izrekao predlog o kome će se Narodna skupština izjasniti. Molim da utvrdimo kvorum za glasanje. Konstatujem da je elektronskim sistemom utvrđeno da sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, te stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Žarka Obradovića o produženju rasprave. Za 61, protiv 74, uzdržanih nema, nije glasalo 12, ukupno 147 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog narodnog poslanika Žarka Obradovića. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA (zajednički načelni pretres sa 3, 4, 5, 6. i 7. tačkom dnevnog reda) Ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova i ovo vreme će se rasporediti na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, Predlogu zakona o izmeni Zakona o oružju i municiji, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije. Da li predstavnici predlagača, dr Vladan Batić ministar pravde ili Dušan Mihajlović, potpredsednik Vlade žele reč? Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije gospodin Vladan Batić.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, najpre nekoliko reči o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Predlogom zakona se na novi način definiše pojam organizovanog kriminala kao vršenje krivičnih dela od strane organizovane kriminalne grupe, odnosno druge kriminalne grupe ili njenih pripadnika, za koje je predviđena kazna zatvora od najmanje četiri godine. Koje su novine u tekstu Predloga? Predlogom zakona predviđaju se posebna ovlašćenja nadležnih državnih organa u postupku koji se tiče krivičnih dela organizovanog kriminala, i to: preventivno zadržavanje najduže 24 časa za lice koje može da pruži obaveštenje i dokaze o organizovanom kriminalu, a izuzetno do 30 dana; zadržavanje do 30 i još 30 dana iz naročito opravdanih razloga za lice za koje postoje osnovi sumnje da je izvršilo krivično delo sa elementom organizovanog kriminala; pritvor u posebnoj pritvorskoj jedinici do tri meseca i još tri meseca iz naročito opravdanih razloga, uz napomenu da i po postojećim odredbama ZKP-a postoji mogućnost pritvora do šest meseci, pa čak u određenim okolnostima i preko toga, ako je neophodno utvrđivanje identiteta i hvatanje pripadnika organizovane kriminalne grupe. Radi veće efikasnosti postupka predviđeni su i novi rokovi. U odnosu na ZKP ovo je praktično jedna vrsta ledž specialisa. Novi rokovi za podizanje optužnice, za puštanje okrivljenog na slobodu, za odlučivanje o daljem gonjenju, za donošenje prvostepene presude, za donošenje drugostepene presude, za predlaganje novih dokaza, za postupak veštačenja i dostavljanja nalaza i mišljenja veštaka i mogućnost privremene zabrane bavljenja veštačenjem. Predviđa se, kao potpuno novi institut, završna sednica za evidentiranje dokaza, kao i mogućnost vođenja audio zapisa o toku glavnog pretresa. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, ukazao bih samo na novine. Predlogom zakona uvode se nova krivična dela, i to: u grupi krivičnih dela protiv života i tela dodaje se novo krivično delo - nasilno uzimanje ljudskih organa ili delova tela. U grupi krivičnih dela protiv dostojanstva ličnosti i morala dodaje se novo krivično delo - iskorišćavanje maloletnih lica za pornografiju. Dodaje se i nova grupa krivičnih dela - krivična dela protiv bezbednosti računarskih podataka, i to: neovlašćeno korišćenje računara i računarske mreže, računarska sabotaža, pravljenje i unošenje računarskih virusa, računarska prevara, ometanje funkcionisanja elektronske obrade i prenosa podataka i računarske mreže, neovlašćeni pristup zaštićenom računaru ili računarskoj mreži, sprečavanje i ograničavanje pristupa javnoj računarskoj mreži. Koje su najvažnije izmene postojećih rešenja? Kod sledećih krivičnih dela visina kazne zatvora se značajno povećava. U grupi krivičnih dela protiv života i tela za krivično delo ubistva. U grupi krivičnih dela protiv slobode i prava čoveka i građanina - protivpravno lišenje slobode, otmica, iznuđivanje iskaza i ugrožavanje sigurnosti. U grupi krivičnih dela protiv imovine - razbojništvo, teški slučajevi razbojničkih krađa i razbojništva, iznuda, neovlašćeno korišćenje autorskog i drugog srodnog prava, prikrivanje. U grupi krivičnih dela protiv pravosuđa - davanje lažnog iskaza. U grupi krivičnih dela protiv javnog reda i pravnog saobraćaja - izrađivanje i nabavljanje oružja i sredstava namenjenih za izvršenje krivičnih dela. U grupi krivičnih dela protiv službene dužnosti - falsifikovanje službene isprave. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona Savezne Republike Jugoslavije, koji se nakon usvajanja Ustavne povelje smatra Krivičnim zakonom Srbije, a radi pravljenja jasne distinkcije u odnosu na postojeći Krivični zakon Srbije, ovaj zakon će se ubuduće nazivati, dok se ne izvrši potpuna kodifikacija krivičnog zakonodavstva, osnovnim krivičnim zakonom. Odredbe koje se odnose na obavezno primenjivanje blažeg krivičnog zakona dopunjavaju se rešenjem po kome se učiniocu krivičnog dela može izreći kazna zatvora od 40 godina ukoliko je u vreme izvršenja krivičnih dela za to krivično delo bila propisana smrtna kazna. Jedna od osnovnih novina je uvođenje konfiskacije imovine kao posebne vrste kazne. Konfiskacija imovine se sastoji u oduzimanju imovine osuđenom licu, bez naknade, u granicama propisanim zakonom. Može se izreći učiniocu krivičnog dela, sa elementom organizovanog kriminala, kome je izrečena kazna zatvora u trajanju od najmanje četiri godine, i to kao sporedna kazna. Uvođenje ove kazne usloviće i promenu Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, kako bi se uredio način izvršenja kazne konfiskacije imovine. Predlogom zakona ponovo se uvodi institut koji je nekada postojao - osobito težak slučaj, uz napomenu da je i konfiskacija imovine takođe nekada bila inkorporirana u Krivični zakon, kao posebna vrsta kazni. Institut osobito teškog slučaja je razlog za izricanje teže kazne. Kao uslovi za primenu ovog instituta predviđeni su naročito odlučnost, upornost i bezobzirnost učinioca, da je delo izazvalo naročito teške posledice, ili je učinjeno pod drugim osobito otežavajućim okolnostima. Koje su izmene postojećih zakona - predlogom zakona pooštravaju se kazne za učinioce krivičnih dela u povratu i precizira da se povratnikom smatra lice koje je jedanput već osuđivano za krivično delo. Visina kazne može da bude veća od 15 godina. Pri izricanju kazne učiniocu koji je izvršio više krivičnih dela, odnosno u sticaju, uvodi se mogućnost izricanja jedinstvene kazne, koja može biti veća i od 15, i od 40 godina, s tim što ne može biti veća od zbira kazni utvrđenih za pojedino krivično delo. Drugim rečima, ovde je moguće da jedinstvena kazna bude i nekoliko desetina godina, bukvalno i 100 godina. Grupa krivičnih dela protiv ustavnog uređenja, gde se kazne zatvora značajno povećavaju - napad na ustavno uređenje, ubistvo predstavnika najviših državnih organa, oružana pobuna, udruživanje radi neprijateljske delatnosti, pružanje pomoći učiniocu posle izvršenog krivičnog dela, i - kažnjavanje za pripremanje krivičnog dela. U grupi krivičnih dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava značajno se povećava kazna za krivično delo zasnivanja ropskog odnosa i prevoza lica u ropskom odnosu. U grupi krivičnih dela protiv drugih društvenih vrednosti, pooštravaju se kazne, i to drastično, za naše prilike drakonski, za neovlašćenu proizvodnju i stavljanje u promet opojnih droga i za omogućavanje uživanja opojnih droga. Biće, i Vlada je prihvatila amandman, kojim se inkriminiše i samo posedovanje droge. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu praktično se predviđa da državnog tužioca predlaže Vlada, bira ga parlament; zamenike javnog tužioca imenuje Vlada; i sve ono što je bilo u nadležnosti Visokog saveta pravosuđa prelazi na Vladu, što je rešenje poznato većini evropskih zemalja. Dosadašnje rešenje pokazalo je loše rezultate, loša iskustva. Ovde se, jednostavno, nameće princip odgovornosti. Paralelno s tim, menjaju se i odredbe Zakona o Visokom savetu pravosuđa. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Ima reč narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodo ministri, pred nama se nalazi set zakona čijim izmenama i dopunama se želi postići veća efikasnost države u suzbijanju kriminala. Postavljeni cilj sam po sebi nije sporan. SPS takođe smatra da je borba protiv kriminala i terorizma nacionalni i državni interes, da borba protiv ovog zla treba da se vodi konstantno i da o tome svakako treba da postoji konsenzus svih političkih stranaka. Ono sa čime se mi ne možemo složiti je da se postavljeni ciljevi mogu ostvariti na ovaj način, predloženim izmenama i dopunama zakona, iz razloga što su one u značajnom delu nepotpune, u mnogimelementima suprotne principima krivičnog prava, odredbama Ustava Republike Srbije, odredbama Povelje o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, koju smo, da podsetim, usvojili pre nešto više od dva meseca u ovom parlamentu, suprotne dokumentima Saveta Evrope, čiji smo punopravni član postali pre nekoliko dana. Potom, tu su neprecizne odredbe, neke potpuno nepotrebne, neke neprimenjive, nedorečene, čime se otvaraju mogućnosti za njihovu zloupotrebu; nekim odredbama se suspenduju i odredbe važećih zakona, kao kad je reč o Zakonu o krivičnom postupku itd. Jednom rečju, predložene izmene i dopune ovog kompleta zakona su loše. Suština predloženih izmena jeste u stvari u tome što se mere iz vanrednog stanja žele preneti u redovno, pretočiti u zakonske tekstove, da dobiju pravnu, zakonsku formu. Istorija i praksa mnogih zemalja bezbroj puta je pokazala da za vreme trajanja vanrednog stanja u nekoj zemlji nije mudro vršiti nikakve temeljnije izmene postojećeg zakonodavstva, jer se najčešće ti zakoni učine znatno lošijim i manje demokratičnim. Takva situacija je i sa ovim predloženim izmenama. Konkretne primedbe poslaničke grupe SPS, u odnosu na izmene i dopune predloženih zakona su sledeće - prvo, kad je reč o Zakonu o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, smatramo da je loše što se briše odredba zakona koja ipak precizno određuje krivična dela, koja potpadaju pod organizovani kriminal, kao što su npr. neovlašćena proizvodnja i stavljanje u promet opojnih droga, nedozvoljena trgovina oružjem, iznuda i otmice, razbojnička krađa i drugo, a posebno falsifikovanje i pranje novca. Pominjem ovo krivično delo, jer smo od predsednika Vlade Republike Srbije čuli da guverner Narodne banke štampa lažni novac, što je teško krivično delo, pa očekujemo da državni organi preduzmu odgovarajuće mere i u tom slučaju, da pokažu u javnosti prikazanu efikasnost i doslednost, da dokažu da je zakon isti za sve i da svi moraju zakon poštovati. Umesto preciznog određenja šta se podrazumeva pod organizovanim kriminalom, dobili smo jednu opštu formulaciju, koja može da znači sve i ništa, koja će zasigurno biti predmet slobodnog sudijskog uverenja, a samim tim i selektivne primene. Odredbe članova 15v i 15g, koje se predložene u ovim izmenama i dopunama zakona, koje govore o dve vrste pritvora, preventivnom zadržavanju lica na osnovu odluke tužioca i zadržavanju lica za koje postoje osnovi sumnje, mesec dana na osnovu odluke službenog lica, pa još mesec dana odlukom ministra, nisu u skladu sa Ustavom. Hipotetički je, dakle, moguće da jedna osoba bude preventivno zadržana dva puta po 15 dana, a potom na osnovu sumnje još dva meseca, i to sve bez odluke suda. To je direktno suprotno Ustavu Republike Srbije i drugim dokumentima. U predlogu ovog zakona je određeno da tu odluku o preventivno zadržanom licu donosi specijalni tužilac, odnosno javni tužilac ili zamenik javnog tužioca koga odredi specijalni tužilac. O žalbi opet odlučuje Republički javni tužilac u propisanom roku. U članu 15g se kaže: "Lice za koje postoje osnovi sumnje da je izvršilo krivično delo sa elementom organizovanog kriminala, može se zadržati u prostorijama posebne pritvorske jedinice u trajanju do trideset dana. Rešenje o zadržavanju lica iz stava 1. ovog člana donosi ovlašćeno lice službe. Iz naročito opravdanih razloga, na obrazloženi predlog ovlašćenog službenog lica, ministar nadležan za unutrašnje poslove može produžiti zadržavanje lica iz stava 1. ovog člana za još najviše trideset dana." Smatramo da su sve ove odredbe direktno suprotne Ustavu Republike Srbije i to članu 16, jer se sve one odnose na pritvor i donose se bez odluke suda. Naime, u članu 16. Ustava Republike Srbije se kaže: "Lice za koje postoji osnovana sumnja da je izvršilo krivično delo može, na osnovu odluke nadležnog suda, biti pritvoreno i zadržano u pritvoru samo ako je to neophodno radi vođenja krivičnog postupka ili bezbednosti ljudi". Pored toga, smatramo da je ova odredba suprotna i članu 15. Povelje o građanskim i manjinskim pravima, koju je ova skupština usvojila predvameseca.Miovupovelju,makaru javnosti, nazivamo nekim malim ustavom. U stavu 2. člana 15. ove povelje se kaže: "Uhapšeno lice se mora bez odlaganja, a najkasnije u roku od 48 sati, izvesti pred nadležni sud. U suprotnom, ono se pušta na slobodu". Stav 3: "Lice za koje postoji osnovana sumnja da je izvršilo krivično delo može se pritvoriti samo odlukom nadležnog suda, ako je to neophodno radi vođenja krivičnog postupka". Zadnji stav: "Trajanje pritvora mora se svesti na najkraće nužno vreme, u skladu sa zakonom, o čemu se stara nadležni sud". Dakle, sud, sud, sud i samo sud, a u ovom predlogu zakona o sudu nema ni pomena. Smatramo da su ove odredbe suprotne i Konvenciji o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda, koju je Savet Evrope doneo još 1950. godine. Pored Saveta Evrope, čiji smo član postali pre neki dan i logično bi bilo da primenjujemo i odredbe dokumenata koje oni usvajaju i koji su usvojeni, moraćemo ih usvojiti, preko štampe smo mogli saznati dai nevladine organizacije izražavaju sumnje u odnosu na predloženi tekst zakona o kojem mi večeras razgovaramo i to "International Human Rights njatch". Što se tiče predloga ovog zakona, toliko. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona SRJ i Krivičnog zakona Republike Srbije, smatramo da pooštravanje kaznene politike neće rešiti problem kriminaliteta u našoj zemlji, jer poznato je da smo mi zemlja sa najvećim brojem izrečenih kazni u Evropi, dok istovremeno imamo najmanje izrečenih novčanih kazni. Otud bi bilo svrsishodnije u našoj sudskoj praksi da se afirmiše primena izricanja novčanih kazni. Tim pre, jer stalnim pooštravanjem i povećavanjem kaznene politike krivično zakonodavstvo gubi svrhu svog postojanja. Velike kazne zatvora ne doprinose sprečavanju porasta kriminaliteta, jer da je tako, u zemljama u kojima je u krivičnom zakonodavstvu predviđena smrtna kazna bilo bi vrlo malo izvršilaca krivičnih dela, a poznato je da tako u praksi nije. Osim toga, lice koje je deset ili petnaest godina provelo u zatvoru, gotovo je nemoguće resocijalizovati, čime se gubi značajna funkcija krivičnog zakona. Ovako drastične kazne, kao što se sada predlažu, bile su karakteristične za bivše socijalističke zemlje koje su ovu praksu napustile. Primer Mađarske koja je u svojoj praksi imala 35-40% izricanja velikih i nehumanih kazni, danas je to svela na svega 12%, dok je u Nemačkoj taj procenat oko 6%, a u Engleskoj 5%.
Da li želite da koristite narednih deset minuta? (Ne.) Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Ne.) Nastavljamo raspravu prema redosledu prijavljenih narodnih poslanika u zajedničkoj načelnoj raspravi. Reč ima narodni poslanik Adam Urošević, poslanička grupa SSJ, a zatim narodni poslanik Zoran Krasić, poslanička grupa SRS.
Uvaženo predsedništvo, gospodo ministri, braćo i sestre Srbi, poštovani predstavnici nacionalnih manjina i etničkih zajednica, pre nego što vas upoznam sa stavom SSJ povodom Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, dozvolite mi da napravim malu digresiju. Radni staž od 30 godina u pravosuđu ili, da budem precizniji, u tužilaštvu, daje mi pravo ili stvara obavezu da se ne složim sa nekim paušalnim ocenama da je stanje u pravosuđu katastrofalno. Pre bismo mogli reći da je stanje u pravosuđu upozoravajuće, a ovo zbog blage kaznene politike i suženih prava organa unutrašnjih poslova u pretkrivičnom postupku. Dozvolite mi da vas podsetim, u svakoj parnici ili sudskom postupku postoje dve stranke ili dve strane. Jedna će biti zadovoljna sudskom odlukom, a druga ne. Naravno da bi najidealnije bilo u nekom utopijskom društvu, gde bi određeni moralni okviri sprečavali vršenje krivičnih dela. Nažalost, još uvek ne živimo u takvom društvu. Što se tiče kaznene politike, SSJ se uvek zalagala za strožiju kaznenu politiku za krivična dela, jer smatramo da zaprećena kazna treba, pored represije i resocijalizacije osuđenog, upozoravajuće i preventivno da osujeti izvršioca krivičnog dela. Dozvolite mi, takođe, da vas podsetim da je SSJ jedina od opozicionih stranaka koja je glasala za donošenje Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala i formiranju Bezbednosno-informativne agencije(BIA). Takođe smo se zalagali i u izmenama Krivičnog zakona Srbije za strožije kazne, uključujući tu i zadržavanje smrtne kazne za ona najteža krivična dela. Zalažemo se i za veća ovlašćenja službe specijalnog tužioca i posebnog odeljenja okružnog suda koje će se baviti organizovanim kriminalom. Da se vratim na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Naime, skrenuo bih vam pažnju na član 15e predloženih izmena zakona, koji u prvom stavu kaže: "Do okončanja pritvora iz člana 15d ili 15đ ovog zakona, specijalni tužilac je dužan da podigne optužnicu". Skrećem vam pažnju na jednu činjenicu, po nekom mom skromnom znanju Zakona o krivičnom postupku, da tužilac može da podigne neposrednu optužnicu, može da podnese optužni predlog i optužnicu po završetku istrage. Stoga i smatram da je u ovom članu trebalo oročiti i vreme trajnja istrage. Gledajte, u ovom prvom stavu ukoliko tužilac ne podigne optužnicu, dodaje se drugi stav: "U slučaju nepodizanja optužnice iz stava 1. ovog člana, okrivljeni se pušta na slobodu, a specijalni tužilac mora u roku od 30 dana da donese odluku o daljem krivičnom gonjenju". Pitam se kakvu to i koju odluku tužilac može da donese o daljem krivičnom gonjenju, da se nastavlja krivično gonjenje. To je, mislim, pravni i krivični nonsens. Stoga smatram da treba u prvom stavu ovog člana oročiti vreme trajanja istrage za određena krivična dela. Vrlo često ovih dana slušamo o neažurnosti pravosuđa. Međutim, u ovom istom članu 15e postoje određeni rokovi u kojima tužilac mora da podigne optužnicu, a sudovi moraju da donesu odluku. Ukoliko bismo sabirali ovo vreme, jedan mesec ima pravo ovlašćeno službeno lice, znači MUP da odredi pritvor. Još jedan mesec ministar policije, tri meseca istražni sudija, znači po početku krivičnog postupka, tri meseca Vrhovni sud Srbije, dve godine posle optužnice, da vam pročitam ovaj stav 2. u roku od dve godine, odnosno posle podizanja optužnice, pritvor može trajati najduže dve godine. Znači, posle podizanja optužnice, lice može biti u pritvoru još dve godine, a kasnije prilikom donošenja drugostepene odluke, odnosno do odluke apelacionog suda može da prođe još godinu dana; praktično, okrivljeni može biti u pritvoru do konačnosti, odnosno pravosnažnosti tri godine i osam meseci. Postavlja se tu jedno hipotetičko pitanje - šta ukoliko drugostepeni organ, odnosno apelacioni sud donese odluku o oslobađanju, odnosno oslobađajuću presudu ovog lica. Što se tiče SSJ, mi ćemo podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Hvala na pažnji.
Za reč se javio narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Nesporna je potreba da se suzbije organizovani kriminal. Ako se setimo rasprave iz prošle godine marta meseca kada je raspravljano i kada se glasalo o izmenama Krivičnog zakona Srbije, setićete se primedaba koje smo mi iznosili. One su išle u pravcu neusklađene kaznene politike i blage kaznene politike za najteža krivična dela. S obzirom da smo mi tada podigli kazne koje su se odnosile na povredu izbornog procesa, izbornih prava, došli smo u situaciju da se, recimo, povreda nekog izbornog prava jednako kažnjava kao ubistvo iz nehata. Mi smo te primedbe iznosili tada i ukazivali smo na potrebu da se uskladi kaznena politika, da se kazne za najteža krivična dela - a u ovom slučaju se, pre svega, misli na svirepa ubistva, organizovani kriminal, teške krađe, razbojništva, - podignu, kako bi se uskladile sa ovim kaznama koje su tada uvedene. Ono što tada nije bilo prihvaćeno, za šta se nije imalo sluha, pokazalo se da je možda proizvelo neke posledice, čiji smo svedoci ovih dana. Blaga kaznena politika je nešto što je posledica, pre svega, opšte atmosfere u društvu i neodgovornog rada službi koje su morale da rade na suzbijanju organizovanog kriminala, pre svega u politici. Za borbu protiv organizovanog kriminala, i uopšte protiv kriminala, imate preventivne i represivne mere. Uvek sva društva teže da se pojačaju preventivne mere, a u ovom slučaju bi to bilo brzo hvatanje onih počinilaca krivičnih dela i njihov strah od toga da će biti uhvaćeni, jer je taj strah kod počinilaca krivičnih dela mnogo jači od onog straha koji sledi kada dođe do suđenja i do kazne. Znači, mnogo više treba posvetiti pažnje odredbama koje se tiču krivičnog postupka, Zakona o krivičnom postupku i merama kojima može da pribegava policija, a koje naravno nisu u sukobu sa evropskim konvencijama i sa stavovima, pravilima Evrope, gde smo nedavno postali član. Ovaj skup zakona ima prilično anahrone odredbe, i ne prave se razlike između osnovane sumnje, gde su prepisane definicije koje nisu pravne, nego političke, umetnute u ovaj zakon. Jednostavno, vidi se da ovaj zakon nije rađen od strane stručne ruke i da obiluje nizom odredaba koje nisu precizne. To su, recimo, odredbe koje su vezane za kompjutere, za viruse; pre može da se definiše kao oštećenje tuđe stvari i kao posebni vidovi tog krivičnog dela, nego na ovaj način koji nije poznat Evropi do sada. To jednostavno govori o slabom praćenju uporedno-pravne prakse i nedostatku iskustva u ovoj materiji, u pisanju zakona. To će ostaviti posledice, jer neće pomoći da se suzbije kriminalitet u onoj meri u kojoj bi to pomoglo, da se precizno, odgovorno i sistematski radilo, uz jednu analizu stranog zakonodavstva koje treba da nam posluži kao uzor, naročito u zemljama koje su se izborile sa organizovanim kriminalom, pri pravljenju naših zakona. Uzmimo samo predlog konfiskacije koji je jednostavno nešto što strana zakonodavstva ne poznaju, jer strana zakonodavstva poznaju termin da se imovina koja je nastala kao posledica izvršenja krivičnog dela uzima, odnosno da se nje lišava pojedinac, onaj ko je izvršio krivično delo, a u ovom slučaju vi konfiskujete svu imovinu. Može da se desi da nekom kriminalcu koji je osuđen za određeno krivično delo sticanja nečega, a nastalo je kao posledica krivičnog dela, oduzmete imovinu, a to je njegova dedovina ili očevina, zato što je on izvršio neko krivično delo. Ovde se sve svodi na ono plemensko kažnjavanje ili plemensku odgovornost ili kolektivnu odgovornost, iako je dostignut stepen odgovornosti i definisan Ustavnom poveljom i međunarodnim aktima, i to je individualna odgovornost. Ovde nema veze između individualne odgovornosti i izvršenja nekog krivičnog dela i imovine koja je nastala kao posledica tog krivičnog dela, već se imovina, koja je možda zajednička imovina i njegovog bračnog druga, njegova dedovina i očevina, stavlja u isti koš i podleže konfiskaciji. Ove odredbe su suprotne svim međunarodnim konvencijama gde se reguliše privatna imovina; jednostavno, na ovaj način ne sme da bude regulisana ova oblast. Da se podsetimo da u zakonu već sada postoje ovlašćenja da imovina koja je nastala kao posledica vršenja krivičnih dela bude oduzeta, tako da samo govorimo ovde da se neke odredbe zakona nisu primenjivale. Da se vratimo na sledeće činjenice: naime, članom 3. Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora kao jedan od ciljeva osnivanja državne zajednice propisano je usklađivanje propisa i prakse sa evropskim međunarodnim standardima. Ustavna povelja uvodi zabranu smanjivanja dostignutog nivoa ljudskih i manjinskih prava, individualnih, kao i kolektivnih građanskih sloboda, a to vam je član 9. Povelja utvrđuje i primat ratifikovanih međunarodnih ugovora i uopšte prihvaćenih pravila međunarodnog prava, nad pravom državne zajednice i pravom država članica. To vam je član 16. Znači da su oni međunarodni akti koje smo mi ratifikovali, a ima ih puno, i međunarodni akti koji proizilaze iz našeg članstva u međunarodnim organizacijama, iznad našeg prava i mi njih moramo primenjivati. Ako je naš zakon u koliziji sa međunarodnim pravom, primenjuje se međunarodno pravo. Upravo se to ovde govori i govori se o nivou dostignutih ljudskih prava, da se ona ne mogu ugrožavati kasnijim zakonom. Prijemom Srbije i Crne Gore u Savet Evrope obavezali smo se na primenu i poštovanje evropskih konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, pri čemu odredbe konvencija imaju prioritet u odnosu na domaće propise. O tome smo govorili, da i to proističe iz našeg prijema. Ako ste pratili celu ceremoniju prijema i sve ono što je usledilo, videli ste i čuli biste da je to tamo i rečeno. Vlasti državne zajednice su obavezne da u svakom trenutku kada se uvede vanredno stanje obaveste Savet Evrope, a naše članstvo u Savetu Evropu obavezuje nas da o tome obaveštavamo Savet Evrope. Sa druge strane Savet Evrope je obavezan da prati stepen ljudskih i manjinskih prava, građanskih i svih ostalih prava, garantovanih tom konvencijom, i kako se ona izvršavaju u toku vanrednog stanja. Danas se ovim predlogom zakona uvodi da svedok može biti lišen slobode. Po međunarodnim konvencijama i međunarodnom pravu svedok nikada ne može biti lišen slobode. Ovde se ostavlja mogućnost da svedok bude lišen slobode i do 60 dana. To ni u jednom međunarodnom dokumentu nemate i to nigde ne postoji. Član 5. stav 2. Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda je izričit - da svako ko je uhapšen biće odmah, na jeziku koji razume, obavešten o razlozima za njegovo hapšenje i izveden pred sud. Vi svedoka ne možete da izvedete pred sud i ne možete da mu iznesete razloge za njegovo hapšenje, jer ti razlozi ne postoje. Jednostavno, nigde nijedno međunarodno pravo, a mi smo obavezni da to poštujemo, ne poznaje institut lišavanje slobodesvedoka, i to čak na 60 dana. Da još bude grđe i gore, lice kome je određen preventivni pritvor protiv rešenja o pritvoru izjavljuje je žalbu Republičkom javnom tužiocu. Evropska konvencija, koju smo mi obavezni da poštujemo, govori o tome da se licu uhapšenom ili lišenom slobode garantuje da će bez odlaganja biti izvedeno pred sudiju, ili drugo službeno lice zakonom određeno da obavlja sudske funkcije. Državni tužilac, u ovom slučaju javni tužilac, jeste organ gonjenja, odnosno stranka u krivičnom postupku, koja je u svojim procesnim pravima u svemu jednaka sa okrivljenim i njemu procesno suprotstavljenim. Davanjem mogućnosti okrivljenom ili svedoku da žalbu izjavljuje organu koji je njegova suprotna strana u postupku, koja stoji nasuprot njemu, vi ste njega ostavili i uskratili mu njegovo pravo. Ovde se dešava da se sud kao nepristrasni organ izopštava iz ovog postupka i to u skladu sa onom narodnom "kadija te tuži, kadija ti sudi", pa sve o istom trošku. To je, naravno, uskraćivanje zagarantovanih prava Evropskom konvencijom. Ako se uzme da je suspendovano pravo na branioca, žalbu i sudsku zaštitu, vidi se da se mi svodimo na policijsku državu. Prava pritvorenika, kojima se garantuju ta prava i kojima se zabranjuje ovakvo ponašanje, utvrđena su Konvencijom o torturi i drugim surovim i nečovečnim ili ponižavajućim postupcima ili kaznama, Ujedinjenih nacija iz 1984. godine. (Predsednik: Da li želite da koristite narednih deset minuta?) Naravno, hoću. Ovo je suprotno ovim konvencijama. Mi ovde govorimo o tome da je prekršen niz evropskih konvencija i da tekst koji je iznet pred nas grubo krši sva prava koja su zagarantovana i grubo narušava dostignuti stepen ljudskih prava. Zabrana ovoga definisana je i članom 9. Ustavne povelje, gde se kaže da se stepen dostignutih ljudskih prava ne može snižavati. Ovim se država uvodi u vanredno stanje i kada se to vanredno stanje ukida. Evropska konvencija poznaje uskraćivanje pojedinih prava samo u slučajevima vanrednog ili ratnog stanja. Tada Savet Evrope dozvoljava da vi uskratite pojedina prava pojedinim građanima, osumnjičenima ili onima za koje postoje osnovane sumnje da su izvršili neko krivično delo. U drugim slučajevima te mogućnosti ne postoje. Jednostavno, dolazimo u situaciju da mi kao država, koja se tek sada učlanila u Savet Evrope, posle nepunih deset dana prekršimo osnovna pravila zagarantovana članstvom u Savetu Evrope. Članstvom u Savetu Evrope mi smo otvorili mogućnost i pravo našim građanima da se žale Evropskom sudu za ljudska prava. Ko će nadoknaditi štetu onima koji se po našem članstvu u Savetu Evrope budu žalili Evropskom sudu za ljudska prava, koji je nadležan za ovakvo ugrožavanje prava naših građana. Ko će im se žaliti i ko će snositi troškove naknade štete tim licima? Ono što je važno da se napomene i zbog čega se javnost obmanjuje, to je da nema retroaktivnosti i da ovo što mi sada donosimo, da kazne za ova krivična dela koja ćemo definisati ne mogu da se primenjuju retroaktivno. I to je isto definisano Ustavnom poveljom i svim evropskim konvencijama čiji smo potpisnici, koje moramo da primenjujemo. Definisano je da se kasniji zakon primenjuje samo ukoliko je blaži u odnosu na zakon koji je važio u vreme izvršenja krivičnog dela, tako da se ovoprimenjuje ubuduće. Jednostavno, ne može se primenjivati sada. Ako govorimo o Zakonu o krivičnom postupku, kada je o tom zakonu raspravljano u Saveznoj skupštini Savezne Republike Jugoslavije, Demokratska stranka Srbije je imala niz amandmana koji su bili upereni u pravcu davanja većih ovlašćenja policiji nego što su sada definisana Zakonom o krivičnom postupku. Sada je definisano da se skraćuje policijski pritvor, da se jednostavnopoliciji vezuju ruke. Mi smo tada predlagali amandmanima u Saveznoj skupštini da se daju veća ovlašćenja policiji, ali sve u skladu sa evropskim konvencijama. Demokratska stranka Srbije ostaje verna sprovođenju evropskih i drugih međunarodnih konvencija u našoj državi i nećemoučiniti ništa da ih prekršimo. "Human Rights Njatch" je organizacija na čije smo se izveštaje dok smo bili opozicija puno pozivali i puno uzdali i koje smo uzimali kao relevantne onda kada su nama pod jednim drugim režimom kršena prava, ugrožavane slobode, kada je neko hteo da donese i zanosio se zakonom o borbi protiv terorizma; setite se svih onih zakona kojima su neki pokušavali da uskrate pravo na drugačije političko mišljenje, da uskrate pravo da se drugačije govori. Tu organizaciju smo tada poštovali. Mi je poštujemo i sada. Hjuman Rajts Voč je organizacija koja je saopštila, i to ne iz Beograda, u Njujorku 7. aprila, da bi Vlada trebalo da odustane od predloga novog krivičnog zakona, kojim jepredviđen dugotrajan pritvor bez ikakve komunikacije, čak i ako stanje nije vanredno. Hjuman Rajts Voč je izrazio zabrinutost zbog toga što je Vlada Srbije 3. aprilausvojila nacrt zakona kojim se policija ovlašćuje da drži do 60 dana lice bez prava na kontakt sa braniocem i drugim osobama. Produženi pritvor osumnjičenih bez prava na komuniciranje predstavlja kršenje normi Saveta Evrope, saopštava Hjuman Rajts Voč. Ulazak u Savet Evrope podrazumeva više od ceremonije u Strazburu i mora uključivati konkretne korake u poštovanju standarda Saveta Evrope, naglasila je izvršni direktor Hjuman Rajts Voč za Evropu Elizabet Andersen. Ovo su neke stvari koje bi morale da nas obavezuju i koje su, bez obzira na vaše negodovanje i sve ostalo što možemo da čujemo sada u sali, i činjenice. Ako želimo da budemo deo evropske porodice naroda, što jesmo, ako hoćemo da to ne budemo samo na papiru ili geografski, moramo primenjivati standarde koji važe u civilizovanoj Evropi. Juče sam čuo izjavu vršioca dužnosti predsednika Republike, koji je rekao da ćemo raditi na izgradnji i podizanju nivoa ljudskih prava. Očekujem da će se ovo što je Hjuman Rajts Voč izrazio, pošto je veliki deo ostatka DOS-a nekada tesno sarađivao i sa ovom organizacijom i sa Amnesty internacional i sa Helsinškim odborom za ljudska prava, ispoštovati i da će se zakoni uskladiti sa evropskim i međunarodnim konvencijama, da se neće u Srbiji, kako neko govori, koja je krenula putem izgradnje demokratskih institucija, pravne države, ta prava kršiti na svakom koraku, da se neće stvarati i u redovnom stanju policijska prava, policijska država, već da će se policijska država i policija odnositi samo na kriminal, ali se to onda radi drugim sredstvima. Italija ima zakon o borbi protiv organizovanog kriminala, je usklađen sa pravilima Saveta Evrope. Da li je Italija zemlja koja nije imala organizovan kriminal? Imala ga je bar onoliko koliko ga mi imamo sada, ako ne i više. Ona se sa tim organizovanim kriminalom izborila zakonodavstvom koje je u skladu sa evropskim konvencijama. Da li nama treba da na prvom koraku, 10 dana posle prijema u članstvo Saveta Evrope, kršimo evropske konvencije i međunarodna akta? Da li je ta bahatost nešto što nam je potrebno u ovom trenutku? Ko će snositi odgovornost za naše novo izopštavanje iz tih međunarodnih organizacija? Ovo je suviše ozbiljna tema da bi se pre kraja rasprave, u toku rasprave ta rasprava napuštala i da bi u poslaničkim klupama bilo više kartica nego poslanika. Jednostavno, ne postoji potreba u ovoj skupštini da se vodi rasprava o ovako ozbiljnoj temi, predlogu kojim se ograničavaju i ugrožavaju ljudska i građanska prava definisana evropskim konvencijama, međunarodnim aktima, ne postoji dovoljno političke ozbiljnosti da se o tome ovde razgovara i raspravlja krajnje argumentovano. Nama je svima cilj, bar ja tako verujem, da vodimo borbu protiv organizovanog kriminala, ne selektivnu, da se pored ovog klasičnog kriminala iskoreni i duvanska mafija, da se pohvataju počinioci raznih vidova privrednog kriminala i da na taj način dođemo do sistema koji će biti jak i do jedne pravne države koja će moći da funkcioniše. Jednako opasna kao ovaj kriminal, klasični, jeste i korupcija. Poslednjih dana, poslednjih nedelja nije bilo ni reči o tome. Ako pogledate sredstva za koja se pretpostavlja da se kreću u korupcionim tokovima, ona su veća od onih sredstava koja se koriste i koja nastaju kao posledica prodaje droge i proizvodnje narkotika. Da li se o tome vodi računa? Ne. Ovde se selektivno primenjuju neke mere. Mislim da to neće dovesti do konačnog obračuna sa organizovanim kriminalom. Plašim se da ovakve mere, koje su uperene na ugrožavanje ljudskih prava, neće doprineti borbi protiv organizovanog kriminala, već zastrašivanju građana, formiranju i kreiranju političke države koja treba da obezbedi mere vanrednog stanja, kada se to vanredno stanje ukine, a sve u cilju održavanja na vlasti i borbe protiv političkih neistomišljenika. Ali, očekujem da ima u ovoj sali onih koji će prihvatiti sugestije "Humans raight njoch", OEBS-a i ostalih međunarodnih organizacija i koji će videti da ovde nešto škripi, da ne funkcioniše i da treba da se pridržavamo pravila, ne samo onda kada su nama ta prava ugrožena, već kada ta prava treba da garantujemo drugima. To je pravilo koje postoji u svim državama. Jednostavno, ukoliko se toga ne budemo pridržavali, teško da možemo da budemo članica bilo koje međunarodne organizacije i da se tako zovemo, ako ovde više para izdvajamo za zatvore, nego za izgradnju sistema zaštite ljudskih i građanskih prava.
Ovom diskusijom bismo završili današnji rad. Vidimo se sutra. Doviđenja. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Četvrtu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Molim vas da radi utvrđivanja kvoruma ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. U toku su sednice Zakonodavnog odbora i Odbora za pravosuđe. Konstatujem da imamo kvorum. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Alen Selimović, Branko Bešević, Borivoje Drakulović, Slobodan Pavlović, Biači Anton, Išpanovič Ištvan, Petar Mišić, Miroslav Markićević i Zoran Bošković. Zakašnjenje su najavili Gordana Čomić i Predrag Stojanović. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA (zajednički načelni pretres sa 3, 4, 5, 6. i 7. tačkom dnevnog reda) Kao predstavnik poslaničke grupe, reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.