Poštovani narodni poslanici, na član 26. koji reguliše radni odnos na određeno vreme podneo sam amandman da se u stavu 1. posle reči "neprekidno" brišu reči "ili sa prekidima", kao i da se briše stav 2. u celosti: "Pod prekidom iz stava 1. ovog člana ne smatra se prekid rada kraći od 30 radnih dana." Predložena formulacija člana 26. u Predlogu zakona o radu je najmanje rečeno, čudna. Radni odnos se zasniva na određeno i na neodređeno vreme, i jedan i drugi traju neprekidno. Svaki prekid radnog odnosa, pa bio on i kraći od 30 dana, i formalno i stvarno predstavlja prekid radnog odnosa. Za vreme tog prekida moguće je ostvarivati prava iz radnog odnosa i po osnovu rada. Ovakvo rešenje prouzrokovalo bi značajnije teškoće u postupku ostvarivanja drugih prava van radnog odnosa, kada kod radnika koji je radio na određeno vreme dođe do prekida radnog odnosa, kao što je recimo pravo i obaveza socijalnog osiguranja. Zbog svega unapred izloženog, smatram da predloženi amandman treba usvojiti i da rad na određeno radno vreme ne može da traje sa prekidima. Zahvaljujem.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? Izvolite, gospodin Toma Bušetić, predstavnik poslaničke grupe SPS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, čitav član 26. je, po meni, sporan. Pre svega, u zemljama Evrope, zapadne demokratije, rad na određeno vreme je uglavnom godinu dana, ograničen na taj vremenski period. Samo u pojedinim zemljama imamo tri godine a i preporuka Međunarodne organizacije rada je od jedne do tri godine. Pitam se zbog čega smo mi išli na ovu restriktivnu odredbu, na tri godine kada u većini zemalja Zapadne Evrope imamo rad na određeno vreme od godinu dana. Zašto nije dobro predvideti da rad na određeno vreme može da traje do tri godine? Pre svega zato što se radnik ili zaposleni dugo drži u neizvesnosti da li će ili neće biti primljen za stalno. Sa druge strane,dosadašnje zakonodavstvo u ovoj oblasti kod nas je regulisalo rad na određeno vreme na šest meseci plus šest meseci. Naravno, ovde postoji jedna velika bojazan vezana za isplatu doprinosa, poreza itd. Iako stoji, iako je činjenica da su ove obaveze,kada je reč o radu na određeno i neodređeno vreme, iste, ali smatram da je bolje rešenje bilo da rad na određeno vreme bude godinu dana. Znači, pored toga što se radnik dugo drži u neizvesnosti, sa druge strane poslodavac uvek može da zloupotrebi svoju funkciju, u smislu da radnika za to vreme drži na poslovima koji su ispod njegove stručne spreme ili ispod njegovih kvaliteta,znanja i sposobnosti. Ako se tako često pozivamo na Evropu, na razvijeni svet, treba onda i ta iskustva da preuzimamo na pravi način, a to bi konkretno, vezano za član 26,bilo da se rad na određeno vreme, ograniči na godinu dana.
Da li se još neko javlja za reč? Gospodin Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da je ovo veoma važan član zakona, ali podsetiću vas na dve bitne činjenice: prva je ona pomenuta kroz pozivanje na konvencije Međunarodne organizacije rada, - tim rešenjem nismo istupili iz standarda i prakse koja je do sada važila u moderno uređenim tržišnim ekonomijama; i drugo, pokušaću da vas upoznam sa trendom koji se gradi sada u okviru Evropske unije. Naime, tamo sami sindikati i zaposleni insistiraju na ugovorima koji su oročeni na četiri godine. Pretpostavljaju da su time oni kao zaposleniu povoljnijoj poziciji u trenutku u kome ponovo sklapaju ugovor sa svojim poslodavcem, nego ukoliko su u situaciji da imaju stalno zasnovan radni odnos, dogovoreni ugovor o radu, kojisam po sebi može da ih obavezuje. Njima odgovaraju uslovi koji su promenljivi ukoliko oni veruju sami u sebe i recimo napreduju u svom poslu. Dakle, ovim se ne ruši ni po čemu taj standard koji definiše Međunarodna organizacija rada, ali istovremeno,što je veoma važno, ovo je snažan podsticaj u procesu zapoljšavanja radne snage. Stavite se u poziciju poslodavca i vidite koliko je realno ponuditi nekome stalni radni odnos,koliko koristi zaista ima zaposleni ukoliko mu se ponudi radni odnos u trajanju od tri godine. Time se umanjuje ona neizvesnost koja bi pratila,recimo, rad od godinu dana, pri čemu ne možete obavezati poslodavca da posle godinu ili tri godine zaposlenog primi u stalni radni odnos. Može se taj ugovor ponovo obnoviti i to su sada neka tehnička pitanja koja zaslužuju ozbiljnu raspravu, ali mislim da je ovaj član, ovako definisan, upravo član uređen u interesu samih zaposlenih. Ukoliko bi se posmatrala težnja poslodavaca, ima svakako povoljniju varijantu u kojoj se sklapa ugovor na godinu dana.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman na član 26. koji je podneo narodni poslanik Nebojša Jović. Za 53, protiv 100, uzdržanih nema, nije glasalo 13, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Marković. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji je na član 26. podneo narodni poslanik Dragan Marković. Za 35, protiv 106, uzdržanih nema, nije glasalo 25, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 27. amandman su podneli narodni poslanici Vera Marković, Branko Pavlović,Vlatko Sekulović i Miroslav Hristodulo. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko odpodnosilaca amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vera Marković.
Hvala lepo. Prihvatanjem ovog amandmana ne bi se izmenilo ništa u suštini ovog zakona. U našem amandmanu predviđena je samo mogućnost, odnosno obaveza zakonodavca da će kroz zakon o penzijskom i socijalnom osiguranju rešiti problem beneficiranog staža, koji je ranije bio rešavan. Predviđeno je, dakle, samo u jednoj formulaciji da se utvrđuju posebna prava, kroz zakon o penzijskom i socijalnom osiguranju, radnika koji rade na posebno rizičnim poslovima. Odgovor Vlade na ovaj amandman prilikom odbacivanja amandmana je bio da će to biti rešeno zakonom o penzijskom i socijalnom osiguranju. Međutim, amandman ne ide u tom pravcu da mi pokušamo da kroz ovaj zakon o radu rešimo taj problem. Ne, mi samo želimo da ovde bude data obaveza. Evo o čemu se radi: ovde se pominje član 38. kao način da se reši problem otežanih uslova rada, ljudi koji rade na ovim rizičnim poslovima. Članom 38. je samo rešeno odnosno ponuđeno da radnik može da radi 10 časova kao najmanji fond časova u toku nedelje, pa do punog radnog vremena. (što je kroz ovaj član o radu sa skraćenim radnim vremenom); dakle, da bi bio manje izložen štetnim uslovima. Međutim, bez obzira na to da li on radi 10, 12, 15 časova ili koliko već časova radi biće izložen tokom svog radnog veka uticajima štetnim po zdravlje. Beneficirani staž apsolutno se ne kosi sa skraćenim radnim vremenom na poslovima sa posebnim rizikom. Dakle, ovde nije predloženo na koji način će se to rešiti, sa kojim beneficijama. Predloženo je samo da ostane kategorija beneficiranog radnog staža i da na odgovarajući način to bude usvojeno. To je vrlo bitno, privremeno, makar u ovom trenutku i za sledeću godinu, dve ili tri, zato što zbog ogromnog broja nezaposlenih neće biti odlučivanja po slobodnoj volji, nego će to biti mnogo više pod ekonomskom prinudom, odnosno, bez obzira na to da li će imati beneficirani radni staž ili ne, da li će imati skraćenu radnu nedelju ili ne, radnici će morati da prihvataju te poslove. Dakle, mi tražimo da oni budu dodatno zaštićeni. Hvala.
Za reč se javio ministar za rad i zapošljavanje gospodin Milovanović. Izvolite.
Zakonom o penzijskom osiguranju će se ovo sigurno precizno definisati. Mislim da je ovaj amandman u redu i da će na neki način omogućiti dodatnu zaštitu zaposlenih, tako da ga Vlada Republike Srbije prihvata.
Reč ima narodni poslanik Toma Nikolić, kao predstavnik poslaničke grupe SRS, izvolite.
Mislim da je neprihvatljivo ovakvo šminkanje Predloga zakona, bez ikakave konkretne obaveze ili odgovornosti, a tim pre što su zakoni koji se ovde pominju potpuno ravnopravni. Ovaj zakon nije nadređen nekim drugim zakonima, pa da posle toga zakonodavac mora da izvrši ono što mu se nalaže ovako fakultativnom odredbom, tim pre što nema nikakve kazne. Manite se priča, onda bi trebalo po svakom članu zakona da diktiramo da se u nekom drugom zakonureši nešto. Trebalo bi da diktiramo- i zakonom o društvenoj brizi o deci, i zakonom o penzijskom osiguranju mnogim zakonima bar u 30, 40 članova bi trebalo da diktiramo, da se reše neke obaveze koje će nastati donošenjem ovog zakona. Ovo ne znači ništa. Može u javnosti da se koristi kao - eto, predložili su poslanici, Vlada prihvatila. To ne znači ništa, niti za primenu ovog zakona, niti za donošenje zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Ovo je savet, ovo nije odredba koju neko mora da poštuje. Ministar to vrlo dobro zna, nego se danas trudi da liči na nekoga ko hoće sa Skupštinom da sarađuje. Nemojte vi da sarađujete sa ovima iz vlasti, sarađujte sa opozicijom, amandmanima.
Zahvaljujem. Predsednik Vlade sesaglasio i prihvatio je amandman, ali pošto nemamo mišljenje odbora, staviću na glasanje amandman koji su na član 27. podneli poslanici koje sam nabrojala. Molim vas da se izjasnite glasanjem. Za 107, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 58, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da je prihvaćen amandman na člana 27. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Petar Petrović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandan, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 36, protiv 104, uzdržan jedan, nije glasalo 25, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Narodni poslanik Radojko Petrić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 29 doda novi član 29a. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, u članu 28. Predloga ovog zakona predviđeno je da se radni odnos može zasnivati i za rad sa nepunim radnim vremenom, i to na neodređeno ili određeno vreme. U članu 29. regulisana su prava zaposlenih koji rade sa nepunim radnim vremenom. Podneo sam amandman kojim predlažem dodavanje novog člana koji bi glasio "Zaposleni koji radi sa nepunim radnim vremenom kod jednog poslodavca, može za ostatak radnog vremena da zasnuje radni odnos kod drugog poslodavca i da na taj način ostvari puno radno vreme". Tekst predloženog amandmana je dovoljno jasan. Nisu potrebna dodatna objašnjenja. Zapravo, moraju se u zakonu unapred precizirati pravila ponašanja, da ona budu jasna i za zaposlenog i za poslodavca. Omogućiti zaposlenom koji radi sa nepunim radnim vremenom da može da zasnuje radni odnos do punog radnog vremena i kod drugog poslodavca, a da mu za to poslodavac ne mora davati saglasnost, ili da ga sprečava da može zasnovati radni odnos do punog radnog vremena - ovo je bilo regulisano dosadašnjim članom 39. Zakona o radnim odnosima. To nije bilo sporno. Ne vidim ni sada da je ovim imalo oštećena bilo koja strana, bilo poslodavac, bilo zaposleni. Samo se pojašnjava stanje i nije ugroženo pravo ni jedne ni druge strane. Ali, ipak će sprečiti poslodavca da kaže - e, vi kod mene radite četiri sata, ne možete više ni na jednom drugom mestu da radite, nemate na to pravo, ja hoću samo kod mene da radite četiri sata. Iako ovo nije zaista suštinsko pitanje, nije ni beznačajno. Zato smatram da ovaj amandman treba prihvatiti jer će biti bolje i za jednu i za drugu stranu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Za reč se javio ministar za rad i zapošljavanje, gospodin Milovanović. Izvolite.
Zakonom je predviđeno da nedeljno radno vreme traje 40 časova. U principu, ovaj amandman suštinski ništa ne menja nego samo pojašnjava, na neki način precizira stvari, i Vlada Republike Srbije prihvata ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Predstavnik Vlade je prihvatio amandman, ali pošto nemamo mišljenje odbora moramo se izjasniti glasanjem. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 150, protiv jedan, uzdržanih 6, nije glasalo 13, ukupno 170 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Jović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 41, protiv 99, uzdržanih nema, nije glasalo 29, ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 35. amandman su podneli narodni poslanici Vera Marković, Branko Pavlović, Vlatko Sekulović i Miroslav Hristodulo. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Suština amandmana je veoma jednostavna. Mi tražimo da se pripravnički staž završava obaveznim polaganjem pripravničkog ispita, čime zaposleni stiče pravo da zaključi ugovor o radu kod poslodavca kod koga je obavio pripravnički staž ili kod koga se osposobio. Koji je razlog za podnošenje ovog amandmana? Vrlo jednostavan. Poslodavac može da uzima na rad, pod ovim uslovima - bez polaganja pripravničkog ispita, mlade ljude koji su visokokvalifikovani (jer se pripravnički staž uglavnom traži za poslove sa visokom kvalifikacijom), da ih plaća do 80% od punog iznosa naknade i da im po istekupripravničkog staža im zahvali na saradnji i uzme druge mlade ljude. Ne treba govoriti o tome - mladi ljudi koji rade za vreme pripravničkog staža su maksimalno motivisani da savaldaju posao i da pokažu veliku zainteresovanost. Dakle, oni postižu mnogo veću produktivnost nego ljudi koji su pod ugovorom. Zbog toga tražimo polaganje pripravničkog ispita, kojim bi mladi čovek ili dobio (pod istim uslovima kao i ostali) radno mesto sa punom platom ili bi dobio sertifikat o položenom pripravničkom ispitu i mogao bi sa tim sertifikatom da ide na drugo mesto, ukoliko ovde ne bude raspoloživog radnog mesta. Dakle, tražimo da mladi ljudi budu zaštićeni na ovaj način. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Toma Bušetić, predstavnik poslaničke grupe SPS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, po mom mišljenju član 35. zakona, je sporan, jer nije precizno definisan status pripravnika. Znate, u dosadašnjem, važećem zakonu jasno se kaže da ljudi sa srednjom stručnom spremom imaju šest meseci pripravničkog staža, sa višom devet, sa visokom, magistri i doktori nauka imaju godinu dana. U drugom stavu se kaže da pripravnički staž traje najduže godinu dana. Ovakvom formulacijom može da dođe do zloupotreba, u smislu da poslodavac odredi da i polukvalifikovani radnik ima pripravnički staž godinu dana ili još jedno lošije rešenje - da i radnici koji idu na kurs tri ili šest meseci imaju pripravnički staž od godinu dana. Po mom mišljenju ovaj član 35. je sporan zbog toga što nije precizno definisao status pripravnika.
Zahvaljujem. Za reč se javio gospodin Tomislav Nikolić, predstavnik poslaničke grupe SRS.
Ni Predlogom zakona, a ni amandmanom nije raščišćeno jedno veoma krupno pitanje, najpre istorijat, da li je oznaka - pripravnik prepisana iz evropskog zakonodavstva ili je nasleđena iz našeg. To vuče mnoga pitanja. Naime, do sada je pripravnik zasnivao stalni radni odnos. Imao je pripravnički staž, posle njega polagao pripravnički ispit i, ako položi pripravnički ispit, sa njim radni odnos nije mogao da bude raskinut. Predlagač zakona već u obrazloženju odbijanja amandmana ostavlja mogućnost poslodavcu da sa pripravnikom zaključi radni odnos na određeno ili neodređeno vreme. To znači u uslovima privređivanja koji se spremaju ovoj zemlji i daj bože nekog vašeg stranog kapitala i daj bože nekih vaših strateških partnera, niko neće zapošljavati pripravnike zato što zakon kaže - može u svojstvu pripravnika da se zaposli. S druge strane, i kada ga zaposli, zapošljava ga bez obaveza, jer može da kaže - zasnivam ugovor sa pripravnikom na šest meseci, na godinu dana; i onda više nema nikakvih obaveza prema tom pripravniku. Niti je onome istekao pripravnički staž, niti će taj staž nešto da znači u društvu koje nam dolazi - to je očigledno. S druge strane, i amandmanom nije popravljen tekst Predloga zakona u tom cilju da pripravnik zasniva isključivo stalni radni odnos, radni odnos na neodređeno vreme. Nehumano je sa detetom, da li ono ima 19, 23, 24, 25 godina, po završetku školovanja zasnivati pripravnički ugovor na određeno vreme. Mislim da treba ili izbaciti te odredbe o pripravnicima uopšte ubuduće ili, ako su ta deca već pripravnici, zaštititi ih na način na kojitreba. Završili su školu, nikada nisu radili, zapošljavaju se, svoje znanje, uz znanje onih koji im pomažu da savladaju pripravnički staž, pretaču u znanje potrebno poslodavcu, a poslodavac je valjda nešto planirao kada zapošljava pripravnika, valjda ga planira na neki duži rok. Ako je već tako, onda zakon treba da bude jasan i određen - pripravnik treba da zasnuje radni odnos na neodređeno vreme, a od pripravničkog ispita (i tu smo pokušali da vam pomognemo, pa smo predlagali da ugovor o radu sadrži i tu odredbu, i koliko će da traje pripravnički staž, i ko će sačinjavati komisiju), da zavisi hoće li to dete ostati na stalnom radu ili ne, a ne od toga da li je zasnovalo ugovor na određeno ili na neodređeno vreme.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji je na član 35. podnela grupa narodnih poslanika. Molim da se izjasnite glasanjem. Za 69, protiv 82, uzdržanih 8, nije glasalo 6, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, u članu 38. Predloga ovog zakona regulisano je da se zaposlenom koji radi na naročito teškim, napornim i za zdravlje štetnim poslovima, skraćuje radno vreme, i to srazmerno štetnom dejstvu uslova rada na zdravlje i radnu sposobnost zaposlenog, a najviše do 10 časova nedeljno. Svojim amandmanom sam predložio da se briše ovo ograničenje od 10 časova. Naime, normalno je da se zaposlenom radno vreme skraćuje srazmerno štetnom dejstvu uslova rada. Koliko su uslovi rada i poslovi naročito teški, naporni i za zdravlje štetni, normalno je da, kao i do sada,utvrđuju stručnjaci raznih profila, a u prvom redu medicinski stručnjaci. Na bazi njihovih nalaza treba da se skraćuje radno vreme. Uzmimo primer utvrđivanja beneficiranog radnog staža - postoje komisije na nivou Republike i one utvrđuju koja su to radna mesta gde treba da se prizna beneficirani radni staž. Zar nije normalno da se ista analogija i ovde primeni? Drugo, uzmimo radna mesta u livnicama, topionicama, rad pod vodom itd,gde radnik radi sat, a sat odmara, ili dva sata radi, a dva odmara - ne može ispuniti ovu kvotu od 30 časova rada. Prema tome, ostavimo da to stručne komisije utvrde koliko je to radno vreme i za koliko treba da se skrati, da li će to biti 35 časova nedeljno ili 28, neka ta nadležna tela o tome odlučuju. Imajući u vidu napred rečeno, mislim da je nelogično maksimirati ovo smanjenje radnog vremena od 10 sati, sa 40 na 30, zato prihvatite amandman. Znači, nadležne komisije na republičkom nivou neka to utvrđuju, kao što je to kod beneficiranog staža. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Toma Bušetić, predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, suština ovog amandmana jeste u tome da se ne ograničava skraćeno radno vreme. Ovde je ono ograničeno na 10 časova nedeljno, što znači da otprilike to iznosi 6 sati dnevno. Postoje poslovi koji su izuzetno teški, izuzetno složeni, u smislu tehnologije; nikako ne treba praviti ovo ograničenje na 10 časova nedeljno, ili 6 sati dnevno, jer, jednostavno, i vreme koje je pred nama, znači, dolazak prljave tehnologije Zapada, zahtevaće da se pojedini poslovi obavljaju sa znatno skraćenim radnim vremenom. Međutim, očigledno je da se nova vlast opredelila za ovaj model, zapadni model liberalnog kapitalizma, divljeg kapitalizma, a pri tom naša vlada zaboravlja da je taj model odavno napušten i na samom Zapadu. Jednostavno, i u Americi i u zemljama Zapadne Evrope postoji značajni državni internacionalizam, postoji regulacija tržišne privrede. Vlada ovde sve to ostavlja stranim gazdama da regulišu kako oni žele. Mislim da ovaj amandman, vezan za skraćeno radno vreme, treba prihvatiti; to ne treba ograničavati jer ima puno razloga za takvo rešenje.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman na članu 38. koji je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Za 48, protiv 98, uzdržan jedan, nije glasalo 14, ukupno 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Đura Lazić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, moj amandman se odnosi na član 39. predloženog zakona, koji reguliše prekovremeni rad zaposlenih. On se odnosi na stav 2. ovog člana 39. predloženog zakona, a predviđa da prekovremeni rad zaposlenih ne bude preko četiri sata dnevno. U mom amandmanu tražim da se posle reči: "četiri časa dnevno", dodaju reči: "a ne duže od deset časova nedeljno", i da se ostale reči do kraja rečenice brišu. Šta je suština ovog amandmana? Ovaj amandman ima za cilj zaštitu zaposlenih radnika, jer bi, u suprotnom, poslodavac mogao tri meseca uzastopno da uvede prekovremeni rad od četiri sata, što je, po meni, samo savremeni vid robovlasničkog izrabljivanja radnika. Uvažavam potrebu poslodavaca da naiđu periodi kada ljudi treba da povećaju proizvodnju i da ispune određene rokove, kvalitet i tome slično, prema dobavljačima, ili kupcima. Mislim da ovaj amandman ne uskraćuje tu mogućnost, odnosno daje mogućnost poslodavcu za prekovremeno angažovanje radnika, ali istovremeno štiti radnika od prevelikog angažovanja kad je u pitanju prekovremeni rad. Poslodavac može, ukoliko se ovaj amandman usvoji, takođe da angažuje zaposlene preko određenog radnog vremena, ali ne duže od 10 sati. U obrazloženju Vlade za odbijanje ovog mog amandmana, datim pri odbijanju amandmana kolege Tomislava Nikolića na isti član, kaže se:čime mu se, u skladu sa međunarodnim konvencijama, obezbeđuje odmor između dva uzastopna radna dana od najmanje 12 časova. Ako realno gledamo uslove u kojima naši radnici, u većem broju, rade, mislim da se ovim dužim angažovanjem radnika ne može obezbediti taj odmor između dva radna dana od 12 časova. Mnogi radnici izgube po sat i dva putujući do posla, jer su im mesta stanovanja udaljena od radnog mesta, pa im toliko još treba da se vrate i praktično nemaju dovoljno vremena za odmor - a svakog dana ih angažovati 50% od radnog vremenamislim da je to zaista opterećenje za radnike. Ovim amandmanom ne bismo umanjili mogućnost angažovanja poslodavca, a u neku ruku zaštitili bi zaposlene radnike. Zato smatramo i apelujemo na vas da prihvatite, posebno na ministra, da prihvati ovaj amandman, jer mislim da ne bi oštetio ni poslodavca, a zaštitio bi u značajnoj meri zaposlene radnike.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je ovaj amandman poslanika Đure Lazića veoma korektan i veoma dobar, tako da očekujem da će ministar posle mene izaći i prihvatiti naš predlog, a radi se o tome da je ograničenje prekovremenog rada, suština ovog predloga. Prekovremeni rad ne može da bude duži od 10 sati nedeljno. To je rešenje bilo u dosadašnjem važećem zakonu. Po ovom novom predlogu imamo četiri sata dnevno, najviše 240 časova u kalendarskoj godini i to znači da poslodavac može tri meseca neprekidno da drži radnika po četiri sata dnevno u prekovremenom radu, što nije dobro. Ovde je dosta obrazloženo koji su to razlozi kada poslodavac može da uvede prekovremeni rad, pa se kaže da postoji neki posao koji treba završiti, a nije planiran. Poslodavac u svakom trenutku može da kaže da postoje poslovi koje treba završiti, a nisu planirani. Prekovremeni rad mora da bude vezan, bar kada je reč o četiri sata, samo za neke poslove koji su izuzetni, kada se nešto izuzetno desi: požar, poplava, zemljotres itd. Za ovoliko radno vreme, za ovoliko produženi ili prekovremeni radmislim da je veoma koristan predlog i da ga treba prihvatiti. Očekujem da će vladajuća većina imati razumevanja za ovaj naš amandman.
Reč ima ministar za rad i zapošljavanje.
Samo malo da pojasnim, da ne ispadne kako mi prisiljavamo da ljudi rade mnogo više prekovremeno nego što bi trebalo. Po sadašnjem zakonu oni mogu da rade duže do 10 časova nedeljno. Kada preračunate to iznosi 480 sati trenutno, a mi smo predvideli 240 godišnje. Mislim da je ovo rešenje koje smo predložili mnogo povoljnije za randike nego što je bilo dosadašnje.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima gospodin Tomislav Nikolić. (Milka Marinković, sa mesta: Pravi ekspert.)
Mislim gospođo Mićić, da smo vam sada svi jednaki i da opomenete one koji mi dobacuju. Mislio sam da dobacuju zato što Maršićanin dozvoljava, a ono izgleda ko je tako rođen, kako ga je kolevka odljuljala. Hteo bih da obrazložim stav Srpske radikalne stranke o ovom amandmanu i o amandmanu koji smo mi dali na isti ovaj član Zakona. Naime, narodni poslanik Đura Lazić traži da se prekovremeni rad nedeljno skrati na maksimum 10 časova, a mi smo predložili da se dnevni prekovremeni rad sa četiri sata smanji na dva sata dnevno. Istina je da je predlagač zakona, ali nije usklađivao zakon sa evropskim zakonodavstvom jer je ta odredbapostojala i u do sada važećem zakonu, članom 52. predvideo da mora odmor između dva odlaska na posao, između dva rada da bude 12 sati dnevno. To je stara odredba koja se u ovoj zemlji poodavno primenjuje. Tu odredbu je nemoguće provesti. Lepo bi bilo kada bi čovek u selu imao fabriku pa pravo iz fabrike za pet minuta kući, pa posle ima 12 sati odmora dnevno. U industrijskim gradovima to je nemoguće. Vama na prevoz sa posla i na dolazak na posao otpada najmanje sat, a industrijskim radnicima koji rade u industrijskim zonama, nevezano za njihovo stanovanje, uz korišćenje nekoliko nesolidnih prevoza, to nekada bude i tri sata dnevno. Više puta sam u životu radio prekovremeno, pa zato hoću da onima koji nikada nisu radili, ili onima koji nikada nisu radili prekovremeno, da kažem kako to izgleda. Treba vas naučiti i nemojte da bežite od toga da vas uvek neko nauči nečemu što ne znate. Prekovremeni rad bi trebalo da bude izuzetak, ne pravilo. Ovako široko postavljena mogućnost poslodavcu da uvek uvodi prekovremeni rad, a da brine samo o tome da 12 sati bude pauza između rada jednog radnika, može da mu omogući da tog radnika neprekidno koristi četiri sata dnevno do isteka godišnjeg fonda prekovremenog rada. To se zove iscrpljivanje i iznurivanje radnika; a omogućeno je zakonom, dozvoljeno je zakonom, znači preporučljivo je. Nadam se da u našoj zemlji zakone predlažu oni koji misle da su zakoni dobri i preporučuju da se zakoni poštuju. Preporučuju poslodavcu da radnika svaki dan ostavi četiri sata prekovremeno da radi; da ima manje radnika; da iskoristi radnika šest meseci (ovaj će posle toga ići na bolovanje), ali će da radi drugi koji nije iskoristio godišnji fond. Posle nekoliko godina taj radnik više nije fizički sposoban da normalno obavlja svoj posao, ali Srbija je tržište sa preko dva miliona dobrih, jakih, zdravih radnika- dok ih sve ne istroše, ne potroše, dok ih sve ne samelje industrijska mašina. Poslodavci će u ovoj zemlji zasnovati svoju proizvodnju, zasnovati svoje fabrike, a stići će i naša deca, koja će morati opet pod istim uslovima da se zapošljavaju, kao i njihovi očevi. Nije to dobro gospodo koja predstavljate, veoma krhku, većinu u ovoj sali. Sa jednim ili dva glasa prednosti u Narodnoj skupštini doneti zakon koji se tiče svih nas u ovoj zemlji, nije dobro. Možda je trebalo da još malo razmislite. Ne sporim da je naš zakon imao zaista široko postavljena prava, ali sporim da treba doneti robovlasnički zakon. Mislim da tek takoupropašćujemo ovu našu zemlju.
Za reč se javio narodni poslanik Toma Bušetić.
Očigledno je da ministar i ja imamo različite zakone, bar kada je reč o važećem, dosadašnjem zakonu. U dosadašnjem ili važećem zakonu za prekovremeni rad, kako je regulisano u članu 44, kaže se: "Rad duži od punog radnog vremena, u smislu stav se jedan i dva ovog člana, ne može da traje duže od 10 časova nedeljno po zaposlenom". Govori se o zdravstvenim ustanovama. Član 45: "Rad duži od punog radnog vremena, u smislu stava 1. ovog člana, ne može da traje duže od 10 časova nedeljno po zaposlenom". Član 46: "Zaposleni je dužan da radi duže od punog radnog vremena i preko 10 časova nedeljno kad nastane šteta ili postoji opasnost", pa se kaže: "1. elementarne nepogode, zemljotres, poplave, odron zemljišta, suša, erupcija itd,2. požar, eksplozije, 3. epidemije ili zaraze, 4. zagađivanje vode, namirnica, 5. saobraćajnog ili drugog udesa itd.".
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman na član 39. koji je podneo narodni poslanik Đura Lazić. Za 56, protiv 100, uzdržanih nema, nije glasalo devet, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li se neko drugi javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 47, protiv 100, uzdržana dva, nije glasalo 14, ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u mom amandmanu predvideo sam da se u članu 41. dodaje novi stav 1. koji glasi: "Radni dan po pravilu traje osam časova". Naime, mi smo imali (od člana 36. do člana 41.) regulisanje punog radnog vremena; nepunog radnog vremena; skraćenog radnog vremena; prekovremenog rada; na jedan nekonzistentan i nekoherentan način. Ovde se govori o tome koliko sati nedeljno, radnik ima obavezu da radi umesto da se krene od onoga što je osnovno, da se krene od dnevnog radnog vremena. To je nešto što predstavlja tekovinu radničke borbe, (bez obzira što smo mi predstavnici umerene desnice), nešto što predstavlja i civilizacijsku tekovinu, ne samo iz 20. veka, već čak i sa kraja 19. veka, što je moralo da bude prihvaćeno i u ovom zakonu. Zašto ovo govorim? Zato što su mnoge druge odredbe nekonzistentno izvedene, jer kad se kaže da može da radi maksimalno 12 sati dnevno, a ne preko 240 sati prekovremenog rada na godišnjem nivou, reč je o nečemu što može, imajući u vidu ovakav zakon, da se tumači potpuno drugačije, da se tumači potpuno pogrešno i isključivo na štetu radnika. Naime, ako tri meseca po 12 sati dnevno bude radio neko od radnika - a u skladu sa ovim zakonom njemu može prestati rad, zato što ima plave a ne braon oči, zato štose ne sviđa poslodavcu ili on želi da zaposli nekog mlađeg - on više nije sposoban ni za kakav rad, niti ga bilo ko tako iscrpljenog i na takav način upropašćenog, u pravom fizičkom smislu reči, hoće i želi da primi. Zato smatram da poslodavcu ne bi trebalo da smeta, a ni Vladi Republike Srbije koja je predložila ovakav zakon, da se prihvati da radni dan po pravilu traje osam časova. To je jedno preciziranje, posle kojeg bi biloneuporedivo jasnije svima da je to pravilo posle kojeg može da se prihvata drugačije produženje radnog vremena,posebno što, kada se govori o prekovremenom radu, postoji treći alternativni uslov. Tu se govori o tri: prvi u slučaju više sile; drugi usled iznenadnog povećanja obima posla; treći, i u drugim slučajevima, kada je neophodno da se u određenom roku završi posao koji nije planiran. Vrlo široko može biti tumačen, daje ogromna ovlašćenja poslodavcu, a radnicima gotovo nikakva prava. Zato smatramo da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti i mislim da Vlada ne bi smela da ima ništa protiv toga.
Reč ima ministar Dragan Milovanović.
Ovaj amandman precizira trajanje radnog vremena. Mislim da sa ovim amandmanom prihvatamo i amandmane Petra Petrovića i Vladimira Garčevića. Znači, Vlada prihvata amandman gospodina Vučića.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite.
Što bi mene obavezivalo da li je ministar prihvatio ili nije? Naime, sva sindikalna svetska borba kao jedan od prioritetnih ciljeva imala je još u 19 veku borbu za određivanje radnog vremena. Mi sada, posle nekoliko godina u kojima smo imali određeno 40 sati (čak je i formulisano kao puno radno vreme i u mnogim podzakonskim aktima više se ne govori o40 sati nego o punom radnom vremenu kao terminu za 40 radnih sati), pokušavamo da se prilagodimo poslodavcu nudeći mu uslove koji su nehumani i koje on na Zapadu nema. Na Zapadu je određeno radno vreme. Zašto bismo mi bili država u kojoj nije striktno određeno radno vreme? Jer, ako to povežete sa članom 41. u kome radna nedelja traje pet radnih dana, a i to ovim zakonom može drugačije da se reguliše, onda odosmo u beskraj - niti znamo koliko radnih dana traje, niti znamo koliko sati u nedelji traje, onda bi to zaista otišlo u beskraj. Ovaj amandman mora da se prihvati ne zato što je ministar danas potišten, nego zato što time rešavamo jedno od osnovnih sindikalnih prava i zato što će ovakvim članom biti zadovoljni i poslodavac i radnik.
Iako je ministar prihvatio ovaj amandman, pošto nemamo izveštaj Odbora, staviću amandman na glasanje. Molim vas da se izjasnite glasanjem. Za 129, protiv četiri, uzdržana dva, nije glasalo 17,ukupno 152 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Petar Petrović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) (Petar Petrović: Isti je amandman.) Da li odustajete od amandmana? (Da.) Konstatujem da je narodni poslanik Petar Petrović odustao od amandmana. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Garčević. Pošto se radi o istoj stvari, da li narodni poslanik Vladimir Garčević odustaje od svog amandmana? (Vladimir Garčević: Ne odustajem, nego se to uvrštava.) Znači, odustajete. (Vladimir Garčević: Ne odustajem.) Izvolite.
Molim vas da se kod amandmana koji su u istovetnom tekstu, kada se jedan prihvati, prihvataju se sva tri amandmana, tako i pročita - da su prihvaćeni. Prihvata se amandman Petrovića, Garčevića i Vučića, koja je prva sticajem okolnosti. Prema tome, sva tri amandmana se prihvataju. Ako ne, onda neka se glasa o svakom.
Da li sam vas razumela da vi insistirate da glasamo o vašem amandmanu, a tekst nije istovetan zato što se razlikuje u zapetama. Gospodine Garčeviću, staviću na glasanje vaš amandman, ako nećete da ga povučete. Konstatujem da ste povukli amandman? Onda, stavljam na glasanje amandman koji je podneo ... već sam vam davala reč da ga obrazlažete, dobro, izvolite.
Pošto se u zakonu u većini slučajeva štiti poslodavac, a radniku se ostavlja onoliko mogućnosti i zaštite koliko poslodavac ima volje, i želje, onda u toj smo situaciji našli za shodno da bi ipak neke stvari trebalo precizirati. Pri preciziranju pored toga što radna nedelja traje pet dana, predložio sam da radni dan u principu traje osam sati, što mislim da nije suprotno, onome što važi u većini zemalja, a da treba i radnike zaštititi od zloupotrebe nesavesnih poslodavaca. Predlažem da se o ovom amandmanu izjasnite.
Konstatujem da je prihvaćen i amandman narodnog poslanika Vladimira Garčevića, pošto se radi o istovetnom tekstu sa amandmanom koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Razlike su bile u zapetama. Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Garčević. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zaknodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Evo, pošto u većini slučajeva pojedini poslanici ne budu ni upoznati sa članom, član 43. zakona govori o preraspodeli radnog vremena. Pošto je u ovom članu ostavljena široka mogućnost poslodavcu da koristi, a nekada verovatno i zloupotrebi preraspodelu radnog vremena, predložio sam da se u članu 43. posle reči "delatnosti" tekst do kraja briše, što znači da se u zavisnosti od prirode delatnosti, može izvršiti preraspodela radnog vremena. Jedan od primera je poljoprivreda, građevinarstvo i tako dalje, da se ne ostavljaju široke mogućnosti, imajući u vidu da će se veliki broj radnika i danas nezaposlenih radnika, duplirati. Mislim da je svrsishodno da poslodavac, ukoliko ima potrebe da ubrza radnju, daubrza završetak određenih poslova,angažuje nove radnike koji se nalaze na berzi rada. Time ćemo omogućiti da se ne ide u tzv. honorarni rad, nego da se zaposle sa biroa radnici koji čekaju. Jer, po onome kako ide, posle šest meseci bez posla ostaće bez ikakve, novčane prinadležnosti, pa mislim da je ispravno i humano da se ovaj deo ograničisamo na radno vreme, na preraspodelu radnog vremena kada se radi o prirodi delatnosti. Molim ministra da jedan ovakav amandman prihvati.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Izvolite.) Gospodin Tomislav Nikolić.
Mislim da ne treba prihvatiti ovaj amandman. Najpre, ovim novim članom Predloga zakona ne menja se suština i do sada važećih odredbi, ne treba u tom smislu suziti prava koja je poslodavac imao i do sada, ali mi samo pomalo ostaje nedoumica, kako će to kasnije poslodavac rešavati. Naime, da je puno radno vreme zaista 40 sati nedeljno, sve bi bilo u redu. Međutim, i onda bi se poštovala odredba šta je rad duži od punog radnog vremena, u kojim uslovima i sve. Međutim, mi članom 36. stav 1. kažemo da je "puno radno vreme" 40 časova nedeljno, osim ako ovim zakonom nije drugačije uređeno. Hoće li to sada biti osnov poslodavcu da utvrdi da nije 40 sati puno radno vreme. Naime, šta samo nedostaje ovom predlogu zakona? Nedostaje da li je oznaka "puno radno vreme" 40 sati nedeljno ili 40 sati nedeljno ako zakonom nije drugačije uređeno. Valjalo bi da je puno radno vreme 40 sati nedeljno, a ono što je zakon drugačije uređivao da bude izuzetak i da se drugačije zove. Tada bi odnosi između radnika i poslodavca bili potpuno jasni, a naravno da postoji više osnova po kojima treba uvoditi, ne treba skraćivati, ne treba brisati iza reči "delatnosti", zato što ćete priznati potrebe posla, jer one ponekad zahtevaju drugačija razmišljanja o radu.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 18, protiv 87, uzdržanih nema, nije glasalo 36,ukupno prisutan 141 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zaknodavni odbor smatra da je isti pravno moguć. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? Izvolite, narodni poslanik Toma Bušetić, predstavnik poslaničke grupe SPS.
Ovim članom 44. predlagač kaže da u slučaju preraspodele radnog vremena, radno vreme u toku nedelje ne može da bude duže od 60 časova, a to nije nikakvo ograničenje, to znači pet radnih dana puta 12 sati i to su tih 60 časova. Naš je predlog, predlog poslanika Baralića, da se to ograniči na 50 časova. To je nešto slično kao u amandmanu našeg poslanika Đure Lazića. Mislim da je ovo sasvim konkretno i umesno i da treba bar ovo prihvatiti, ako niste hteli onaj prethodni.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 25, protiv 87, uzdržanih nema, nije glasalo 24, od 136 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 46. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član možda najbolje govori kakav je odnos DOS-manlijnske vlasti prema radniku. Za vreme bivšeg diktatorskog režima, radnici su između dva radna dana mogli da se odmaraju 12 sati, a sada kada je došla demokratija na velika vrata, samo deset sati. Moj amandman se odnosi na član 46, ali da bih ga objasnila moram da krenem od člana 43. koji se odnosi na preraspodelu radnog vremena. Predlagač zakona dosta široko govori koje su to mogućnosti i razlozi zbog čega može poslodavac da izvrši preraspodelu radnog vremena. To jepriroda delatnosti, organizacija rada, bolje korišćenje sredstava rada, racionalnije korišćenje radnog vremena i izvršenje određenog posla u utvrđenim rokovima. Gotovo uvek, znači, može da odluči da se preraspodela radnog vremena izvrši tako da radnik radi i po 14 sati dnevno i da ima 10 sati odmora između dva radna dana. Ako pretpostavimo da mu treba neko vreme od dva sata da ode i da se vrati sa posla, on zaista ne može, ma koliko bio sposoban, a nije perpetum mobile - jesu naši ljudi izuzetni, ali nisu tako da mogu da rade bez odmora - bar da prespava kod kuće. Takođe, niti može da ima neke rezultate rada, a znamo da je predlagač ovde predvideo da ako ne ispunjava određene zahteve, odnosno nema rezultate rada koji su očekivani, može da dobije otkaz. U ovakvim uslovima i radeći ovako kako je predlagač zakona predvideo, teško da će naši radnici zdravi dočekati penziju, sa 65 godina života. A to je i cilj predlagača zakona, odnosno naše Vlade. Oni ne žele penzionere, a ako i dođu do penzije, naši penzioneri neće dugo uživati u svojim penzijama.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite.
Odredba člana 52. jasno kaže da zaposleni ima pravo na odmor između dva radna dana u trajanju od najmanje 12 časova neprekidno, a uvedena je klauzula, ako ovim zakonom nije drugačije određeno. Samo zbog ovog člana, onda dovođenjem cifre 10 na cifru 12, mi regulišemo u ovom delu potpuno Zakon o radu. Uopšte ne vidim opravdanje da se ovde radi o poslovima koji su u određenom periodu duži od punog radnog vremena, u određenom periodu kraći od punog radnog vremena, a da se smanje odmori između dva radna dana na deset sati. Tu nema opravdanja. Zamislite, čovek još radi i duže od punog radnog vremena, pa mu smanjite na 10 sati odmor između dva radna dana, pa ponovo dolazi na posao, čak iako sutradan radi kraće od punog radnog vremena. Njegov odmor, prikupljanje energije, psihički odmor nije trajao dovoljno da može ponovo da radi tako da poslodavac bude zadovoljan i da ne dođe pod udar člana zakona kojim se predviđa da ako radnik ne pokazuje dovoljno poslovne sposobnosti, može da dobije otkaz. Uopšte ne postoji opravdanje da se odmor između dva radna dana smanjuje na 10 sati. Opravdanje nije ni to ako je radio kraće od punog radnog vremena, a pogotovo nije ako radnik radi duže od punog radnog vremena. Jednostavno, treba mu 12 sati između dva radna dana,radnog dana, bez obzira na dužinu trajanja radnog vremena.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji je na član 46. podnela nardni poslanik Gordana Pop-Lazić. Za 27, protiv 91, uzdržanih nema, nije glasalo 19, od 137. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 47. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić - Trifunović. Vlada je prihvatila amandman, s tim što je predložila pravno-tehničku redakciju teksta amandmana. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja je prihvatio amandman, sa pravno-tehničkom redakcijom koju je predložila Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa pravno-tehničkom redakcijom koju je predložila Vlada, a sa kojom se saglasio podnosilac amandmana na sednici Odbora, pravno moguć. Konstatujem da je ovaj amandman, sa pravno-tehničkom redakcijom koju je predložila Vlada, postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandman želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, članom 48. Predloga ovog zakona predviđeno je sledeće: "Zaposleni kome je radni odnos prestao pre isteka vremena za koje se vrši preraspodela radnog vremena, ima pravo da mu se časovi prekovremenog rada preračunavaju u puno radno vreme i priznaju u penzijski staž ili da mu se računaju kao časovi rada dužeg od punog radnog varemena." Svojim amandmanom sam predložio da se izvrši dopuna ovog člana i da se kaže da o tome odlučuje zaposleni. U zakonu ne treba ostavljati nedorečenost i da se kasnije u praksi javljaju nesporazumi između poslodavca i zaposlenog. O tome koja će alternativa biti prihvaćena, ne treba da odlučuje poslodavac. On će se uvek rukovoditi ciljem da plati manje poreza i doprinosa. O tome da li će prekovremeni rad biti preračunat u puno radno vreme ili biti plaćen kao prekovremeni rad treba da odluči zaposleni. I to u prvom redu dati mu tu mogućnost, jer on ostaje bez posla. Uzmimo primer da radnik radi u građevinarstvu. Za vreme građevinske sezone radi po 12 sati, ovo što je već usvojeno. Skupi mu se časova, ne znam, neki fond od dva - tri meseca, gde može da se regulišeto se unese u knjižicu kao penzijski staž, a ne kao prekovremeni. Kada ostaje bez posla, zašto mu tu mogućnost ne bi dali. Ne vidim da tu ima ikakvog razloga da bude oštećen ni poslodavac ni zaposleni. Mislim da i ovo zaista trebalo da prihvatite, da nema razloga da se ovo odbije. Zahvaljujem.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 15, protiv 96, uzdržanih nema, nije glasalo 12, ukupno 123 narodna poslanika. Pošto je za odlučivanje potrebno da u glasanju učestvuje 126 narodnih poslanika, konstatujem da ovo glasanje nije ispravno i molim da se utvrdi kvorum za glasanje o amandmanu na član 48. koji je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Prema elektronskom sistemu, glasanje nije ispravno. Molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum. Konstatujem da nemamo kvorum za rad i određujem pauzu do 12,30 časova. Molim sve narodne poslanike da budu u sali za nastavak sednice. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum za nastavak sednice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo da nastavimo rad. Izvinjavam se što je pauza bila duža, ali je zasedao Administrativni odbor, pa sam čekala izveštaj. Moramo da ponovimo glasanje o amandmanu na član 48, koji je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Stavljam na glasanje amandman. Za 19, protiv 109, uzdržanih nema, nije glasalo dva ukupno 130 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto je ova pauza bila duža zbog toga što je zasedao Administrativni odbor, predlažem da današnji rad obavimo bez pauze koja je predviđena Poslovnikom. Taj predlog stavljam na glasanje. Molim Narodnu skupštinu da se izjasni o tome. Za 95, protiv 11, uzdržana dva, nije glasalo 27, ukupno 135. Konstatujem da je prihvaćen predlog da Narodna skupština danas zaseda bez pauze. Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Lukić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 108, uzdržanih nema, nije glasalo 20 ukupno 142. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 50. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, članom 50. regulisana je pauza - odmor u toku dnevnog rada. Prvi stav člana 50. propisuje da zaposleni koji radi puno radno vreme ima pravo na odmor u toku dnevnog rada u trajanju od najmanje 30 minuta. Ovim amandmanom tražili smo da se doda novi stav 2. koji bi glasio - izuzetno, zaposleni koji u skladu sa članom 43. i 44, a to su članovi zakona koji se tiču preraspodele radnog vremena, odnosno kada radnici rade duže od osam časova i kada imaju pravo samo na deset sati odmora između dva radna dana, znači kada radi duže od deset časova dnevno, ima pravo na dnevni odmor u trajanju od najmanje jednog časa. Ne prihvatajući ovaj amandman, Vlada je dala obrazloženje da ne postoji zakonska smetnja da se ugovorom predvidi da taj odmor traje i duže. Ali, naravno, interes poslodavca nije da odmor bude duži, već da se zadrži na zakonskom maksimumu i zbog toga smo tražili da se u zakonu eksplicitno kaže da u ovakvim slučajevima, kada radnici rade duže od deset časova, taj odmor bude jedan čas. Takođe smo tražili da se posle stava 3. doda novi stav 4. - da zaposleni koji rade na teškim i opasnim poslovima, sa opasnim hemijskim materijama, ronioci, radnici pod zemljom, kesonski radnici, duvači stakla i sl. imaju pravo na češći odmor u toku radnog vremena, što se utvrđuje posebnim odredbama i ugovorima, shodno pravilniku o zaštiti na radu. Na ovaj način bi naterali poslodavca da reguliše pojedinačnim ugovorom da to bude obavezan stav pojedinačnog ugovora i da se na taj način zaštite radnici koji rade pod otežanim uslovima, a ne da ostavimo mogućnost da poslodavac sam odlučuje. Jer, sigurni smo - neće odlučiti protiv svojih interesa, niti će štititi interese radnika. Ovde prevashodno mislimo i ovim amandmanom tražimo da se zaštiti zdravlje radnika, jer su to radnici koji rade sa opasnim materijama, u otežanim uslovima i prinuđeni su da zbog preraspodele radnog vremena rade duže od osam sati dnevno.
Da li još neko želi reč? Izvolite, ima reč narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo, sasvim slučajno se pogodilo da član 50. do sada važećeg zakona i član 50. Predloga zakona obrađuju potpuno istu materiju i veoma slično, rekao bih. Međutim, kako vi mislite da donosite zakone, vidi se po obezbeđivanju kvoruma na ovoj sednici, a kako mislite da ih poštujete, vidi se po odluci koju ste doneli - da zaposlenima u Narodnoj skupštini Republike Srbije, pa i narodnim poslanicima, danas ne obezbedite pravo na odmor u toku radnog dana. (Glas iz sale: Nema odmora, dok traje obnova.) Samo vi obnavljajte svoje odnose, to bi vam bilo mnogo važnije, za ovu drugu obnovu niste sposobni. To smo mi završili skoro u potpunosti, pre nego što ste se vi rodili. Član 50. važećeg zakona, stav 1. glasi: "Zaposleni ima pravo na odmor u toku dnevnog rada u trajanju od 30 minuta, koji ne može koristiti na početku i na kraju radnog vremena". Vi ste sada jednom sumnjivom većinom u Skupštini odlučili da zaposleni nemaju ni tih 30 minuta odmora u toku radnog dana, samo zato što mislite da većinom sve može da se uradi. E, takav vam je odnos i prema Zakonu o radu, odnosno prema zaposlenima, čije odnose sa poslodavcem regulišete novim zakonom o radu. Odmor u toku dnevnog rada zaposleni mora da ima, ima ga u celom svetu, ima ga u svim onim državama koje vam diktiraju uslove i u svim onim državama na čije se zakonodavstvo pozivate kada nam ovde predstavljate bilo koji zakonski projekat. Da ste bar jednom sišli u rudnik, ušli u tunel, ne daj bože u keson, pošto tu ni ja sa 19 godina, kad sam bio najzdraviji, nisam mogao da uđem, znali biste da postoje određeni poslovi koji iziskuju obavezno ne samo odmor u toku radnog vremena, nego mnogo duži odmor u toku radnog vremena. Mnogo cenim duhovitost kod ljudi, ali ne valja ako je to jedina osobina nekoga u ovoj skupštini. Mnogo bih više voleo da ovi koji umeju da smisle šta da dobace, umeju da smisle i šta da kažu za ovom govornicom. Zaista smo u neravnopravnom položaju - mi, srpski radikali, moramo da čitamo predlog zakona, moramo da pišemo amandmane, da smislimo šta ćemo da kažemo za govornicom, a vama ostaje samo da smislite šta ćete da dobacujete dok smo mi za govornicom.
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Moram da vam kažem, svaka odluka koju donese Narodna skupština je nesumnjiva, a pauzu smo imali u trajanju od 30 minuta, pre nego što smo nastavili rad. Nastavljamo rad. Da li se o ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman na član 50. Za 44, protiv 99, uzdržan jedan, nije glasalo 10, ukupno 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Znam da smo vam u okviru rasprave o članu 46. već dovoljno obrazložili zašto imamo amandman na član 52. Predloga zakona, ali nije zgoreg da vas podsetim - imali smo odmor u toku radnog vremena, pa ste možda u međuvremenu zaboravili. Dakle, amandman predviđa da odmor između dva uzastopna radna dana traje 12 časova neprekidno i da ovim zakonom ne može drugačije da bude određeno, zato što to drugačije znači manje, i to se vidi iz člana 46. stav 2. gde vi za zaposlene koji rade nestandardno radno vreme, koji nekada rade duže od punog radnog vremena, nekada kraće, predviđate odmor između dva radna dana u trajanju od najmanje 10 časova neprekidno. Trebalo je da predlagač zakona ostane pri nesumnjivo dobroj definiciji - da odmor mora da traje 12 časova neprekidno i da ne predviđa izuzetke, posebno da ne predviđa izuzetke koji su ne samo na uštrb zaposlenih, nego i na uštrb procesa proizvodnje. Umoran radnik ne može da bude poslovno sposoban, kao što je to odmoran radnik.
Zahvaljujem. Da li se povodom ovog amandmana neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 45, protiv 103, uzdržanih nema, nije glasalo 11, ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član reguliše trajanje godišnjih odmora. Neshvatljivo je i mislim da nam predlagač zakona duguje obrazloženje zašto nije sistematizovao dužinu trajanja godišnjeg odmora za zaposlene, zašto je odredio članom 55. samo minimum od 18 radnih dana, a stav 2. glasi: "Dužina godišnjeg odmora utvrđuje se zavisno od dužine staža osiguranja, uslova rada i drugih kriterijuma utvrđenih opštim aktom ili ugovorom o radu". Pa, očigledno je da predlagač zakona brine isključivo o poslodavcima. Zašto nije određen maksimum za godišnji odmor? Koliko će trajati godišnji odmor po zaposlenom radniku koji ima 30 godina osiguraničkog staža, koji radi na nekim uslovima 24, 26, 28 ili 30 radnih dana? Zašto nema kriterijuma, odnosno zašto su izbrisani kriterijumi koje smo do sada imali u Zakonu o radnim odnosima? Kome ćete prepustiti kriterijume-poslodavcu i zaposlenom, da se sami dogovaraju? Pa zar nismo u dosadašnjoj raspravi pokazali da dogovaranja neće biti. Zaposleni će morati da prihvate uslove poslodavca, ili neće imati posla. Zašto niste odredili kriterijume za godišnji odmor? Da li je to tako i na Zapadu, da se ne zna koliko zaposleni ima godišnjeg odmora i da se ne zna maksimum za svakog zaposlenog, pa makar on imao i 50 godina staža, makar imao i 65 godina života. Koliki je maksimum za godišnji odmor? Dva meseca, pet, godina dana? Zašto je Zakon ostao nedorečen? Zašto utvrđuje samo minimum od 18 dana? Koliko će imati zaposleni sa 20 godina staža, koliko sa 25, koliko sa 30? To je bila dužnost zakonodavca. To nije za pojedinačne akte, već za jedan opšti akt, za zakon, to je zakonska materija - da u celoj državi na isti način bude regulisano trajanje godišnjeg odmora.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 46, protiv 96, uzdržanih nema, nije glasalo 17, ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, u članu 55. Predloga zakona predviđeno je da za svaku kalendarsku godinu zaposleni ima pravo na godišnji odmor u trajanju utvrđenom opštim aktom ili ugovorom o radu, a najmanje 18 radnih dana i to je ta granica taj minimum, što je prethodni poslanik Nikolić i govorio. Svojim amandmanom sam predložio da se izvrši sledeća dopuna: "Zaposleni sa navršenih 30 godina penzijskog staža ili navršenih 55 godina života i zaposlena - žena sa navršenih 25 godina penzijskog staža ili sa navršenih 50 godina života, kao i zaposleni mlađi od 18 godina života, ima pravo na godišnji odmor u trajanju najmanje od 30 radnih dana". Dakle, im se garantuje taj minimum, a ne samo 18 dana. Smatram da je neophodno da se zaposlenima sa višegodišnjim penzijskim stažom i određenim godinama života, znači starijim radnicima, kao i radnicima mlađimi od 18 godina, garantuje pravo na duži godišnji odmor. Ne sme se ovo pitanje ostavljati samo na volju poslodavcu. Dužina godišnjeg odmora koji sam predložio, već je bila prihvaćena u našoj dosadašnjoj praksi, a takođe u više evropskih zemalja radnicima, sa više godina staža i godina života garantujese duži odmor. Uzmimo primer Nemačke, čiji je zakon poslužio kao uzor i pogledajmo koliko tamo radnici imaju godišnjeg odmora. Mislim da je ovaj minimum koji se garantuje nedovoljan, da se i na Zapadu predviđa neki minimum za starije radnike i za mlađe od 18 godina. Zato smatram da je umesno da se ovaj amandman prihvati.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, sasvim je jasno da će se usvajanjem ovog zakona smanjiti i godišnji odmor. Ovde je predlagač utvrdio minimum od 18 dana i kao dodatne kriterijume još pominje dužinu staža, osiguranje i uslove rada. Naravno, prethodni zakon ili važeći zakon ovu materiju godišnjih odmora na bolji način reguliše i daje veća prava zaposlenima, što će se vrlo brzo i utvrditi ako se ovaj zakon usvoji. Jednostavno, ovde se brišu mnogi drugi kriterijumi koji su izuzetno važni: invalidnost, samohrani roditelji, roditelji koji imaju više od troje dece, lica koja imaju preko 55 godina života ili preko 30 godina staža, lica koja su mlađa od 18 godina, svega toga nema, a moralo bi da se reguliše upravo jednim ovakvim aktom, odnosno zakonom, ali vlast se opredeljuje za restrikcije,za smanjenje prava radnika i svih zaposlenih. Svakako da će se usvajanjem ovog zakona evidentno smanjiti godišnji odmori, odnosno dužina godišnjih odmora, a možda se zakon neće ni usvojiti.
Za reč se javio i gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da zbog naše javnosti treba još po neku reč reći o godišnjim odmorima, iako nas neki tobož prepoznaju po tome što ne volimo da radimo. Nema tog radnika u svetu koji ne razmišlja o godišnjem odmoru kao o onom delu godine u kojem bi trebalo da se odmori, a ne kao da bi cela godina trebalo da bude godišnji odmor. Naime, dosadašnjim zakonom sve je bilo definisano. Definisala je Narodna skupština donošenje Zakona o radnim odnosima. Ako usvojite Zakon o radu sve će ostati poslodavcu, isključivo poslodavcu. Zašto da ostane poslodavcu da on utvrđuje hoće li samohrana majka, sa maloletnim detetom do 14 godina života, imati još dva dana godišnjeg odmora ili ne. Kako da ostavite poslodavcu koji nas je bombardovao da predvidi ratnom vojnom invalidu, koji je ostao invalid za vreme bombardovanja, dao još dva dana dodatno godišnjeg odmora. Što bi Nemca, vašeg Nemca interesovalo da li kod nas neka majka ima troje dece ili ne, pa da za treće dete da još dva dana godišnjeg odmora više. Dosadašnji predlog zakona omogućavao je da se kolektivnim ugovorom ili nekim drugim aktom poveća taj zakonski minimum, da se još neke stavke dogovore između poslodavca i zaposlenog, koje nisu bile predviđene zakonom. Vi zakonom ne predviđate nijednu. Vi predviđate samo 18 dana, sve ostalo da regulišu poslodavac i zaposleni, a to znači poslodavac. On ima ogromne mogućnosti da diriguje svoju volju zaposlenom: da mu promeni ugovor o radu zato što su se promenile okolnosti; da proceni da ne zadovoljava na poslu; da ga prima stalno u radni odnos na određeno vreme, do u beskraj; da ne mora da sklopi ugovor o radu. Vi niste prihvatili amandman da sa zaposlenim, kome automatski radni odnos sa određenog preraste u neodređeni, poslodavac u roku od 15 dana mora da sklopi ugovor o radu, nema ni toga u Predlogu zakona, nema u prihvaćenim amandmanima. Optužbe koje sa svih strana stižu na račun onih koji će glasati za ovakav predlog zakona potpuno su dokazane. Jeste, zastupate interese poslodavaca (onih iz magle, onih koji će tek da se tobož pojave, nudite im se ovim predlogom zakona o radu), ali ovde imate problem sa velikim brojem ljudi zaposlenih privremeno, povremeno, fiktivno zaposlenih i nezaposlenih. Vi ste se opredelili za one kojih još nema, a valjalo je da malo razmišljate i o onima koji su tu, sa kojima ste ulazili u dogovore kada ih je bilo mnogo na ulici. To je stari manir vlasti: čim se pojave ljudi na ulici, sa njima se razgovara i popušta se; čim ih nema na ulici, ne postoji uopšte opasnost od takvih. Vi ćete uskoro najverovatnije imati sindikate ponovo na ulici. Mislim da ste mogli zdravim rasuđivanjem, prihvatanjem amandmana koji neće menjati smisao zakona, ali će pokazati zaposlenima da o njima država brine, jer su građani ove države, da izbegnete socijalne nemire kojih će u ovoj državi biti. Pustite neka te nemire izazove nešto drugo, a ne jedan zakon. Pustite da nemire može da izazove masovno otpuštanje radnika, a vi kažete da ga neće biti i znači neće biti nemira. Pustite da to izazove loša socijalna situacija porodica, a vi kažete da ćemo živeti sve bolje i znači da neće biti nemira. Što da vam nemiri budu samo zbog Predloga zakona? Još jedna stvar, recite ovom iz šestog reda da ne bleji više. Nema smisla.
Molim narodne poslanike da ne ometaju govornika.
Neka priča, da ga razumem i to je u radu, ali da koristi govor na koji je on navikao obavljajući svoj svakodnevni posao, to ne razumem.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, veoma je važno pitanje zakonskog regulisanja oblasti godišnjih odmora. Ali, imajući u vidu sve ono što je tradicija našeg radnog zakonodavstva, novim Predlogom zakona o radu se zapravo ta oblast zakona ne menja. U postojećem Zakonu o radnim odnosima, u članu 53. se kaže: "Zaposleni ima pravo na godišnji odmor u trajanju od najmanje 18 dana, a najviše 25 radnih dana za godinu dana". U Predlogu zakona o radu, koji mi ovde danas razmatramo, u članu 55. je definisana donja granica godišnjeg odmora od 18 dana, pri čemu se ostavlja potpuno otvorenim definisanje gornje granice kroz dogovor zaposlenog i poslodavca. Dakle, ako iz perspektive zaposlenog radnika posmatramo korist koju prati član postojećeg Zakona o radnim odnosima koji mi menjamo i ovaj član novog Predloga zakona o radu, zapravo je u interesu radnika ovaj član 55. koji se sada tako kritikuje. Razumljivo je da opozicija svaku priliku koristi za kritiku, ali ovo je dosta problematično tumačenje, jer su postojećim Zakonom o radnim odnosima bili utvrđeni i gornji i donji limiti. Godišnje je morao trajati od 18 do 25 dana. Ovim novim Zakonom o radu zapravo se, u skladu sa konvencijama MOR-a, utvrđuje donja granica godišnjeg odmora od 18 dana, pri čemu se ostavlja poslodavcu i zaposlenom da kroz ugovor o radu, odnosno kolektivni ugovor ukoliko ga sklope, oni utvrde okolnosti pod kojima će radnik koristiti godišnji odmor, bez te gornje granice od 25 dana. Dakle, mislim da je zapravo mnogo povoljnija ova varijanta člana 55. novog Zakona o radu koji mi predlažemo i zbog toga ćemo je podržati.
Osnov za repliku je da ste pogrešno protumačeni.
Razumem da se za obrazlaganje predloga ne pripremaju oni koji neće da izlaze za govornicu, ali bi trebalo da se oni koji će da izlaze za govornicu dobro pripreme, da ne reaguju na savete koje dobiju u roku od minut ili dva, jer to ne mogu da budu dobri saveti. Ja imam 30 dana godišnjeg odmora po postojećem zakonu, zato što imam 30 godina radnog staža. Nije tačno da je maksimum 25 dana. Maksimum je 30 ili čak 40 dana godišnjeg odmora po postojećem zakonu. Ovde treba da se raspolaže samo sa tačnim podacima, a ne da se iznose poluistine.
Pošto se više niko ne javlja za reč, stavljam na glasanje amandman koji je na član 55. podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Za 50, protiv 99, uzdržanih nema, nije glasalo 17, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Borivoje Drakulović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Želi predstavnik poslaničke grupe, narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se radi o članu 60, a govori se o rasporedu korišćenja godišnjeg odmora. Mi u SPS smatramo da je drugi stav neprihvatljiv, kao i treći stav, pa smo smatrali da treba negde ugraditi i plan o korišćenju godišnjeg odmora. Mislimo da je to jedno dobro dostignuće koje je do sada funkcionisalo i ne treba ga menjati. Kako je sada po ovom novom predlogu? Stav 2. kaže: "Rešenje o korišćenju godišnjeg odmora zaposlenom se dostavlja najkasnije 15 dana pre datuma određenog za početak korišćenja godišnjeg odmora". Znate, 15 dana je sasvim malo. Ljudi moraju da planiraju određene poslove. Neću sada da govorim o nekim godišnjim odmorima vezanim za razna putovanja, more itd., ali ljudi planiraju svoje privatne obaveze, kao što su radovi na kući, krečenje, pravljenje ograde itd. Uručenje rešenja na samo 15 dana je kratak rok. Dalje, radi se o dogovoru, na primer, sa suprugom ili obrnuto. Treći stav: "Poslodavac može da izmeni vreme određeno za korišćenje godišnjeg odmora, ako to zahtevaju potrebe posla". Poslodavac uvek može da kaže da potrebe posla zahtevaju te promene i odmor se odlaže. Mislim da ovo nije u redu i da treba ovaj naš amandman prihvatiti ili nekako drugačije rešiti ovo pitanje. Stav 2. i stav 3. su neprihvatljivi.
Reč ima Čedomir Jovanović.
Zapravo se radi o identičnoj situaciji, jer podsetiću vas na važeći Zakon o radnim odnosima, član 137. stav 12. Tim članom utvrđena su ovlašćenja direktora. U stavu 12. se kaže da direktor donosi rešenje o odmorima i odsustvima i da to rešenje zaposlenom mora biti prosleđeno najmanje 15 dana pre otpočinjanja godišnjeg odmora. Dakle, mislim da je jasno da smo mi ovdezapravo ispoštovali one trendove i pravila koja već postoje u oblasti našeg radnog zakonodavstva i da se time ničim ne remeti nešto što je već postalo deo radne svakodnevice. Bilo bi dobro da Skupština to uvaži kao nešto što je samo po sebi razumno. Naravno da možemo uvek u svakom članu tražiti one loše osobine, ali mi polazimo od toga da i poslodavac želi da zaposleni u njegovom preduzeću budu zadovoljni i da poslodavac poštuje svoje zaposlene, baš kao što istovremeno taj odnos važi i u obrnutom smeru. Ne vidim razloga da se sada oko toga otvara neka prevelika polemika, jer su to ovlašćenja koja su zapravo preneta sa direktora na poslodavca. Dakle, to je nešto što je i do sada funkcionisalo, bez nekih većih osporavanja, u našim preduzećima.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 50, protiv 95, uzdržanih nema, nije glasalo 22, ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podnela je više amandmana, pokušavajući da vam ukaže na činjenicu da se umnogome oduzimaju prava radnika usvajanjem predloženog zakona o radu, čini mi se, ne demagoški, već na konkretan način istupajući sa ove govornice, pokušavajući da ubede predstavnike Vlade da te amandmane prihvate. Kao što vidite, nimalo nam teško nije palo, pa makar i manje važne amandmane Vlada prihvatila, kako bi bilo dobro da prihvati sve, a posebno one najvažnije. O čemuje reč u ovom amandmanu? Važno je da pročitam za one koji zakon nemaju ispred sebe i zbog građana koji ne znaju da je ovde reč o rasporedu korišćenja godišnjeg odmora. Dakle, u stavu 1. se kaže: "U zavisnosti od potrebe posla, poslodavac odlučuje o vremenu korišćenja godišnjeg odmora, uz prethodnu konsultaciju zaposlenog". Onda kaže u drugom stavu: "Rešenje o korišćenju godišnjeg odmora zaposlenom se dostavlja najkasnije 15 dana pre datuma određenog za početak korišćenja godišnjeg odmora". Da to još sve prihvatite, ali onda dolazi treći stav,koji u najvećoj meri potire sve ono što se kaže u prethodna dva stava. Kaže se: "Poslodavac može da izmeni vreme određeno zakorišćenje godišnjeg odmora, ako to zahtevaju potrebe posla". Jedna vrlo široka norma, možete da tumačite kako god hoćete;zahtevaju potrebe posla i u roku od dva dana, pre nego što zaposleni putuje na more, pre nego što putuje na planinu, pre nego što putuje bilo gde, poslodavac može da kaže - izvini, šalio sam se, nemaš godišnji odmor. To što si uplatio aranžman, to što imaš mogućnosti da odeš negde, što si mislio da ćeš da vodiš decu, to što si mislio da ćeš da vodiš porodicu, roditelje, starije ili bilo koga, sada više ne možeš jer meni potrebe posla nalažu da ti kažem da nećeš da koristiš pravona godišnji odmor. Zato sam, kao član poslaničke grupe SRS, podneo amandman načlan 60. stav 3, u kome se kaže da se stavi zapeta iza pomenutih reči i kaže: "samo uz saglasnost zaposlenog". Mislim da to, na vrlo jednostavan način, umnogome popravlja ovu zakonsku normu i štiti zaposlenog, kome se ne može tek tako, zbog potrebe obavljanja posla, reći: to što si uplatio boravak na Zlatiboru, Tari, na nekoj drugoj planini, e sada to moraš da otkazuješ ili ti to sve propada jer ja kažem da ti moraš da ostaneš tu. Ako to ide uz saglasnost zaposlenog, njega smo zaštitili, a opet smo ostavili mogućnost dogovora, mogućnost pravljenja neke vrste aranžmana između zaposlenog i poslodavca. Čini mi se da je utoliko ovaj amandman prihvatljiv i pozivam predstavnika Vlade da amandman prihvati.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvlite.
Vlada je odbila amandman na stav 2, po kome je trebalo dati obavezu poslodavcu da najkasnije do marta meseca tekuće godine utvrdi plan korišćenja godišnjih odmora za sve zaposlene. Vlada je u obrazloženju napisala da se amandman ne prihvata zato što nema zakonskih smetnji da poslodavac donese plan korišćenja godišnjih odmora, a prema stavu 2. ovog člana obaveza je poslodavca da na osnovu takvog plana donese pojedinačno rešenje i dostavi ga zaposlenom. Međutim, već stavom 3, ukoliko ne prihvatite amandman koji je podnela poslanička grupa SRS, vi amnestirate poslodavca za fiktivni plan korišćenja godišnjeg odmora, i to zato što mu dajete ovlašćenje koje je preširoko da na jedan dan pre godišnjeg odmora zaposlenom kaže: moraš da ostaneš, potrebe posla zahtevaju tvoje prisustvo na radnom mestu. Vlada kaže da odbija amandman zato što postoje slučajevi kada mora u roku da se završi određeni posao koji ne trpi odlaganje, a ne može se završetak posla uslovljavati saglasnošću zaposlenog. Ovde se brkaju lončići. Zaposleni uopšte ne utiče na to hoće li biti završen posao. Nađite mi jednog pravog poslodavca koji svoj posao ne planira, da ne kažem decenijama, ali godinama unapred. Nema poslodavaca koje u junu mesecu može da iznenadi to što treba radnici da idu na godišnji odmor. Zašto se onda prave dinamički planovi, zašto se prave godišnji planovi proizvodnje, zašto je onda poslodavac ozbiljan čovek koji vodi svoju firmu? On preuzima toliko poslova koliko može da završi. Nema, to jedino kod monopolista, ako ćeteimati monopoliste pa nema drugog s kim može da se taj posao ugovori, onda on ugovara poslove preko svojih kapaciteta i kada dođu rokovi za isporuku robe, on zaposlenima kaže da nema godišnjih odmora, moraju poslovi da se završe. Bar u ovom slučaju morate da pružite mogućnost zaposlenom da priznate da on ima porodicu, svi bismo voleli da svaka porodica ima decu, a da deca određuju kada će se ići na godišnji odmor - to bi ondauglavnom bilo u vreme školskog raspusta. Ako ne omogućite zaposlenima da sa decom idu na godišnji odmor, nemojte da im u oktobru ni obezbeđujete godišnji odmor. Još bi to tek bilo lepo da otac i majka idu na godišnji odmor u septembru ili oktobru, a deca moraju da idu u školu, pa ne mogu da idu na godišnji odmor sa roditeljima. Čak i ne pričam o tim uplatama pansiona, to će biti željena imenica, u jako dugom periodu od danas pa unapred za mnoge zaposlene. Neshvatljivo je da sada zaposleni mogu da zaustave proizvodnju tako što će ići na godišnji odmor onda kada im je planom utvrđeno da će ići na godišnji odmor. Nije u redu. I nije u redu ovde od pojedinih poslaničkih grupa da prizivaju ugrožena prava zaposlenih, a dazakon teče zahvaljujući njihovom prisustvu u sali Narodne skupštine Republike Srbije. Mi ćemo u ovom radu učestvovati do članova koje smatramo jako bitnim; ukoliko ne popravite određene članove koji su jako bitni, mi više nećemo učestvovati u glasanju. Pozivam poslaničku većinu, očigledno da je većina protiv donošenja ovog predloga zakona, da ne omogući da teče rasprava o ovom predlogu zakona. Ovi koji su sada manjina, a na vlasti su, da ili traže poslaničku većinu ili da mi lepo idemo u preizbornu kampanju, da utvrdimo kako je ko radio u ovih godinu dana i da ova skupština konačno dobije fizionomiju koja je dovoljna da Skupština radi. Nije ovo radskupštinski, ovo je natezanje od danas do sutra. Evo, završavam, izvinjavam se, ne bih želeo da sa vama ulazim u sukob odmah na početku vaše kratke karijere, kratke na mestu predsednika Skupštine, naravno, jer vidim da se vraća Maršićanin i da će naš zahtev za njegovu smenu ponovo biti aktuelan.
Gospodine Nikoliću, tema i vreme. Da li se o ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 41, protiv 99, uzdržan jedan, nije glasalo 19, ukupno 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Živko Selaković. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 60. ovog predloga zakona o radu reguliše termin korišćenja godišnjih odmora. Mi u poslaničkoj grupi SSJ imamo nešto izmenjeni stav, odnosno mišljenje o vremenu uručivanja rešenja za korišćenje godišnjeg odmora. Stoga sam i postavio sledeći amandman. U članu 60. stav 3. umesto tačke stavlja se zapeta i dodaju reči: "najkasnije pet radnih dana od datuma određenog za početak korišćenja godišnjeg odmora". Svaki zaposleni planira kada će koristiti godišnji odmor, zavisno od svojih potreba i mogućnosti i zavisno od vremena korišćenja godišnjeg odmora članova njegove porodice. Predloženi amandman ima za cilj da zaposlenom omogući da se bolje organizuje, u slučaju izmena vremena određenog za korišćenje godišnjeg odmora, kako ne bi imao štetne posledice. Evo još jednog objašnjenja, u prilog mog amandmana. Mi znamo da materijalne mogućnosti u većini porodica diktiraju da kompletne porodice koriste godišnji odmor u isto vreme, a pogotovo one porodice koje imaju decu školskog uzrasta. Finanisijska situacija im ne dozvoljava da svako zasebno odlazi na godišnji odmor, već idu kolektivno, odnosno porodično. Znači, vezani su za školski i zimski raspust itd. U ovom članu se predviđa da 15 dana bude rok uručenja rešenja za godišnji odmor. Smatram da se može prihvatiti rok od pet dana,nasuprot mojim prethodnicima koji su govorili da to treba da bude dva meseca. Ali, iz napred navedenog kažem - čovek će da planira odmor,poslodavac će da mu dostavi rešenje dva meseca pre; međutim, finansijska situacija diktira da on ne može da ga koristi u tom terminu, tako da je prinuđen da donese odluku možda na pet-šest dana pre, gde će da ide. S tim se ništa ne bi ovde promenilo, ako bi taj zadnji rok za uručenje rešenja o korišćenju godišnjeg odmora bio pet dana. Još nešto da kažem, gledajući Zakon u celini, dosta predloga od strane sindikata nije prihvaćeno, čak i od onih kako je rečeno 51, 52, ne znam koliko amandmana. Svelo se na 30, a posle možda na 19- 20. Prema tome, iz tih razloga poslanička grupa SSJ neće podržati ovaj zakon o radu.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Ukoliko ne, stavljam na glasanje amandman. Za 12, protiv 102, uzdržanih nema, nije glasalo 11, ukupno 125 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop - Lazić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? (Da.)
I danas, kao i kada smo usvajali Zakon u načelu, sve zavisi izgleda od gospodina Novakovića, koji će doživeti slavu ovce Doli; pa, da obavestimo svetsku javnost da je kloniranje ljudske vrste u Srbije konačno uspelo, da se ne trude više. Gospodine ministre, ako do sada niste, u ime Vlade, prihvatili nijedan amandman koji se tiče godišnjih odmora, a niste, ovaj amandman kojim tražimo brisanje člana 62. zaista bi trebalo da prihvatite, iz razloga što je on u suprotnosti sa članom 54. Molim vas da se vratite na član 54, poslednji stav koji kaže da zaposleni ne može da se odrekne prava na godišnji odmor, niti mu se to pravo može uskratiti. Član 62, čije brisanje SRS traži, propisuje da ako krivicom poslodavca zaposleni ne koristi godišnji odmor, ima pravo na naknadu štete, u visini naknade zarade koju bi ostvario da je koristio godišnji odmor. Znači, poslodavac može ipak da prinudi radnika da radi i da ne iskoristi godišnji odmor. Takođe vas podsećam da je članom 38. Ustava Republike Srbije,koji ću vam pročitati, propisano da zaposleni imaju pravo na ograničeno radno vreme, na dnevni i nedeljni odmor i na plaćeni godišnji odmor i odsustvo u skladu sa zakonom, odnosno kolektivnim ugovorom. Zaposleni imaju pravo na zaštitu na radu u skladu sa zakonom. Takođe je Ustavom zabranjen prinudni rad. Ne znam šta bi ovo drugo bilo, nego prinudni rad. Bez obzira što se zaposlenom nadoknadi, odnosno da mu se plata kao da je radio, a radio je, ili čak dupla ili trodupla, da ste i to propisali - on ima pravo na godišnji odmor. Poslodavac je obavezan da mu godišnji odmor obezbedi, i ova dva člana su očigledno u suprotnosti. Mislim da bi trebalo to sami da primetite, a ako ne vi - Zakonodavni odbor, ili da damo pauzu pa da se oko toga dogovorite. Ovo ovako ne može da opstane. Vi priznajete i u obrazloženju zakona da poslodavac ima mogućnosti; upravo se tako i kaže - ukoliko poslodavac zaposlenom uskrati pravo na korišćenje godišnjeg odmora, dužan je da mu nadoknadi štetu za neiskorišćeni godišnji odmor. Znači, uskratio mu je nešto što mu Ustav daje i nešto što mu Zakon u članu 54. daje. A, da ne govorimo o tome kako će koristiti godišnji odmor zaposleni, da li će negde ili neće ići. Verovatno neće ići nigde, odakle im pare da negde idu. Ne mogu ni ovu struju da plate, računi nam samo stižu. Ja sam juče dobila račun za struju od 26.000 dinara, pa ne razmišljam o godišnjem odmoru sledeće tri godine dana. Nema štednje, postavili ste na televiziji tamo nekog matorog čiču da nas tera da štedimo, valjda nas cena tera da štedimo. Nažalost, ne možemo da držimo decu i male bebe u hladnim sobama i da deca uče u ledenicama.
Hvala. Izvolite. Gospodin Nikolić, kao predstavnik poslaničke grupe, izvolite.
Ja bih vrlo kratko o ovom amandmanu. Naime, predlagač zakona, stavite tu moju karticu, predlagač zakona sam sebe dezavuiše. Članom 54. stav 3. odredio je da zaposleni ne može da se odrekne prava na godišnji odmor, niti mu se to pravo može uskratiti. To je potpuno jasna odredba. Onda odjednom članom 62. kaže - ako zaposleni krivicom poslodavca ne koristi godišnji odmor, ima pravo na naknadu. Ne može da mu se uskrati korišćenje godišnjeg odmora. Zakon ne da da zaposlenom bude uskraćeno pravo na godišnji odmor. Onda nema dalje razrade, ako mu se uskrati. Ne može da mu se uskrati. Kako razrađujete nešto što ne može da se desi, čak i po prethodnom članu zakona. A sada, za istoriju, kako vi vodite sednicu, gospođo Mićić: u toku glasanja o amandmanu na član 60. gospodina Živka Selakovića grubo ste povredili Ustav Republike Srbije. Dobro, vama taj ustav izgleda ne predstavlja svetinju, meni predstavlja. Ustav Republike Srbije član 80. stav 1: "Narodna skupština odlučuje većinom glasova na sednici kojoj prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika". A vi ste sada utvrdili da je kvorum za održavanje sednice 125 narodnih poslanika. Po Ustavu Republike Srbije kvorum je 126, većina od ukupnog broja poslanika. Ukupni broj poslanika, po ovom istom Ustavu, jeste 250. Članom 9... Hoćete da slušate predavanje? [[Žagor.]] Članom 9. Poslovnika omogućeno je kad bude verifikovan mandat 126 poslanika u sali da Skupština može da radi. To je većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Gospođo Mićić, prethodno glasanje se završilo na ukupnom broju prisutnih u sali od 125. To nije kvorum po kome Skupština može uopšte da radi i da odlučuje. Mora da prisustvuje 126 poslanika, po članu 80. stavu 1. Ustava Republike Srbije. Smejali se vi ili ne, ali u Ustavu tako piše. Ne mogu da verujem da gazite Ustav Republike Srbije i da se tome slatko smejete.
Gospodine Nikoliću, tačno je da je Ustavom predviđeno da Narodna skupština ima 250 narodnih poslanika. Članom 82. Poslovnika o radu Narodne skupštine kaže se da kvorum za rad Narodne skupštine postoji, ako je na sednici Narodne skupštine prisutno više od polovine ukupnog broja narodnih poslanika. Obaveštavam vas da je ukupan broj narodnih poslanika u Narodnoj skupštini 248, pošto su oduzeta dva mandata, tako da je kvorum za rad 125 narodnih poslanika i zbog toga sam čekala izveštaj Administrativnog odbora, koji nisam dobila, ali to ćete obaveštenje dobiti. [[Žagor.]] Ako je potrebno, dobićete i autentično tumačenje naknadno. Dobićete izveštaj Administrativnog odbora, ako bude bilo potrebno ponovićemo glasanje o tom amandmanu. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za9, protiv 107, uzdržanih nema, nije glasalo 8, ukupno 124 narodna poslanika. Prema tome, ovo je glasanje nevažeće. Molim vas da utvrdimo da li uopšte imamo kvorum. Molim službu da izvrši prebrojavanje narodnih poslanika. Prebrojavanjem je utvrđeno da je u sali prisutan 121 narodni poslanik, pa određujem pauzu od 30 minuta. [[Posle pauze - 15,25.]] Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, stavite svoje kartice u poslaničke jedinice. Molim službu da utvrdi prebrojavanjem da li imamo kvorum, s tim što će početi od vrha sale. Konstatujem da imamo kvorum. Primili ste zahtev predsednika Pokreta za demokratsku Srbiju, Momčila Perišića, za konstatovanje prestanka mandata narodnim poslanicima Predragu Bajčetiću i Vojkanu Tomiću, izabranih sa izborne liste Demokratska opozicija Srbije - dr Vojislav Koštunica, i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ovog zahteva, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 88. stav 1. tačka 1. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata ovim narodnim poslanicima. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 1. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje su izabrani, narodnim poslanicima Predragu Bajčetiću i Vojkanu Tomiću, izabranim sa izborne liste Demokratska opozicija Srbije - dr Vojislav Koštunica. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika, radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku dr Dragoslavu Boškoviću, izabranom sa izborne liste Demokratska opozicija Srbije - dr Vojislav Koštunica. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku dr Dragoslavu Boškoviću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. [[Aplauz.]] Predsednik poslaničke grupe DOS - Nova Srbija, Marko Petrović, na osnovu člana 159. stav 3. i člana 43. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red ove sednice Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo Narodnoj skupštini 10.12.2001. godine. Stoga, stavljam na glasanje predlog predsednika poslaničke grupe DOS - Nova Srbija, gospodina Marka Petrovića, da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Molim narodne poslanike da se izjasne glasanjem o ovom predlogu. Za 112, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 14, ukupno 126 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila predlog koji je podneo predsednik poslaničke grupe Nova Srbija, gospodin Marko Petrović. Po članu 62. potrebno je ponoviti glasanje, jer nismo imali kvorum. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 62. podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Za 21, protiv 114, uzdržanih nema, nije glasalo 12, ukupno 147 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, u cilju potpunijeg obrazloženja ovog amandmana, želeo bih da vas podsetim, a i zbog građana koji prate ovu sednicu, da je članom 63. Predloga ovog zakona predviđeno da zaposleni ima pravo u toku kalendarske godine na odsustvo sa rada uz naknadu zarade, znači plaćeno odsustvo, najviše do pet radnih dana u slučaju sklapanja braka, porođaja supruge, teže bolesti ili smrti člana uže porodice, dobrovoljnog davanja krvi i u drugim slučajevima utvrđenim opštim aktom ili ugovorom o radu. Svojim amandmanom predložio sam da se u navedenim slučajevima zaposlenima daje pravo na plaćeno odsustvo ne pet dana, kako se predlaže, već sedam radnih dana, kako je to bilo i do sada, i da se da pravo na plaćeno odsustvo u slučaju selidbe i polaganja stručnog ispita. Takođe sam svojim amandmanom predložio da se, nezavisno od napred navedenih slučajeva, zaposlenom obezbeđuje pravo na plaćeno odsustvo sedam dana u slučaju smrti člana uže porodice i dva radna dana u slučaju dobrovoljnog davanja krvi. Molim vas, ovde se predlaže da ako je radnik iskoristio odsustvo do pet dana (stupanje u brak, rođenje deteta, bolest člana uže porodice) i ako mu u toku godine kasnije neko umre, on nema pravo da koristi plaćeno odsustvo. Pa, zar je to humano, zar to treba kao poslanici da izglasamo i kažemo - e, oprostite, vi ste iskoristili po drugom osnovu tih pet dana, u slučaju smrti člana porodice više nemate pravo da to koristite. Ili, uzmite slučaj dobrovoljnog davanja krvi. Zar to zaista nije jedna humana akcija - dati krv, spasiti nečiji život i dobiti za to dvadana plaćenog odsustva? Sada će se desiti, ako je radnik iskoristio po drugom osnovu ovih pet dana, da nema pravo da koristi ta dva dana plaćenog odsustva za davanje krvi. Pa, hoćemo li dozvoliti da se u tom slučaju plaća i onaj ko hoće da da dobrovoljno krv, da kaže - izvinite, ali meni se odbija od plate, meni neće to niko da plati - da mu onda plati taj ko je dobio krv, čiji je život spašen? Hoćemo li doći u situaciju, pošto uzimamo primer Amerike, da se trguje davanjem krvi? Sačuvajmo nešto što je pozitivno u našem narodu, što je kod naših radnika ostalo pozitivno, da se čisto u humane svrhe daje krv, a ne da se za to naplaćuje i da dođemo u tu poziciju da sa tim trgujemo. Mislim da ovo što sam predložio nije samo zbog toga što je to do sada bilo regulisano kao pravo zaposlenih, nego, zaista, radi se o događajima koji su u životu zaposlenog vrlo retki, i ne bi bilo humano da se tu sprovodi restrikcija; a da ne govorimo posebno o ovome kod dobrovoljnog davanja krvi - kako ćemo sprovoditi tu akciju, ako se trguje sa davanjem krvi. Mislim da se ovi dani retko koriste. Prema tome, neće to mnogo da ošteti poslodavce, a na kraju, to podiže motivisanost zaposlenih i humanizaciju rada. Prema tome, ima razloga da se ovo prihvati, u interesu i zaposlenih, i poslodavaca. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Ima reč reč narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, restriktivnost ovog zakona se ogleda i u članu 63, u kome se govori o plaćenom odsustvu. Po dosadašnjem zakonu pravo na plaćeno odsustvo kretalo se u dužini od sedam radnih dana, s tim što je ostavljena mogućnost za još sedam dana, u slučaju smrti člana uže porodice. Ovde imamo i određene praktične probleme. Jedno lice, ili zaposleni, u toku jedne kalendarske godine može da ima više ovakvihdogađaja, a ukupan broj radnih dana kao plaćeno odsustvo može da bude samo pet dana. Na primer, u toku jedne godine moguće je i sklapanje braka, i porođaj supruge, moguće je i dobrovoljno davanje krvi, ali su moguće i poplave i razne druge nedaće, po kojima bi zaposlenim radnicima sledovalo plaćeno odsustvo. Znači, i ovaj član jasno govori da ovaj zakon nije reformski,jer stalno predstavlja neku restrikciju, smanjenje, uskraćenje, suspendovanje prava radnika, tako da mislim da i ovaj amandman koji je podneo naš poslanik možda može nešto malo i da popravi.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 45, protiv 111, uzdržan jedan, nije glasalo 10, ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Čanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Poštovani narodni poslanici, član 63. Predloga zakona ukazuje u kojim sve slučajevima zaposleni ima pravo na plaćeno odsustvo u trajanju do pet dana tokom jedne kalendarske godine. To su, dakle: sklapanje braka, porođaj supruge, teža bolest ili smrt člana uže porodice. Mi smatramo da smrtni slučaj treba izdvojiti iz prvog stava člana 63. i dodati novi stav 2. koji glasi: "Izuzetno od stava 1. ovog člana, zaposleni ima pravo na dodatno plaćeno odsustvo od pet radnih dana u slučaju smrti člana uže porodice". Naime, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva smatra da je plaćeno odsustvo od najviše pet radnih dana za sve navedene slučajeve nedovoljno, posebno kada u toj godini zaposlenom umre član uže porodice. Predloženim amandmanom se obezbeđuje duže plaćeno odsustvo u tom slučaju, a to je i bila svrha ovog amandmana. S obzirom da nisu prihvaćeni svi amandmani Stranke srpskog jedinstva koji su usaglašeni sa predstavnicima sindikata, Stranka srpskog jedinstva neće glasati za Zakon o radu u celini.
Da li neko drugi želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 46, protiv 110, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 12, ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, danas kada raspravljamo o amandmanima na ovaj solunski zakon o radu ljudi će početi da ne vole Solun posle usvajanja ovog zakona, a barem među Srbima proboj Solunskog fronta se smatra kao nešto dobro. (Milka Marinković, sa mesta: Tema.) Tema je "solunski" Zakon o radu, Milka, nema nikakvih problema. Pričati o nekim amandmanima, sa vašom mašinom za glasanje, verovatno je iluzija, ali obećavam da sledeća dva puta neću izaći ako vam je to nešto. Verovatno će nekoga morati biti sramota posle donošenja ovakvog zakona, ali vi ga donosite; imate to pravo, jer ste većina, to niko ne spori, ali isto tako iz tog prava imaćete i posledice koje opet niko neće moći da spori. Vi želite i iz petnih žila se trudite da ga usvojite.Usvajanjem ovog zakona umanjuju se sva prava koja su radnici do sada imali, pa i to koje je govorilo o kolektivnom ugovoru, jer ste stavili da je jednak sa nekim drugim stvarima koje će donositi poslodavac, a poslodavac se ne računa u ljude i donosiće samo to svoje, a kolektivni poštovati neće, jer nema potrebe. Vi to želite i vi ćete ga izglasati, ali će vam senka Soluna svakako ostati iznad svega ovoga. U svemu tome bila je šteta što se ovi koji su se trudili da otkriju Solun nisu potrudili da otkriju i neke druge,zato što taj dan nije samo Solun, već je bilo i nekih drugih, ali, pošto to već tada nije bilo, nećemo pričati o tome. Solun je dovoljan za bruku i sramotu ovoj skupštini, pa zašto širiti dalje. Ostalo ćemo u nekoj boljoj prilici iskoristiti. Solun u odnosu na "mercedes" je toliko velika bruka i sramota da ni fabrika "Mercedes" ne može da vas zaleči.
Gospodine Guduriću, tema. Da li neko drugi želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 45, protiv 109, uzdržanih nema, nije glasalo 15, ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 65. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 65. se odnosi na situaciju kod mirovanja radnog odnosa. Pošto je ovaj zakon pun nepreciznih formulacija, moram da vas obavestim da je takav jedan neprecizan, ili bolje reći nikakav, odgovor na ovaj amandman koji sam podnela ispred poslaničke grupe Srpske radikalne stranke stigao od strane predlagača, odnosno od strane Vlade Republike Srbije. Nema ministar to ispred sebe, jer ne znam šta on čita; ovaj izveštaj što smo mi dobili je izveštaj Narodnoj skupštini od strane Vlade. Sada, kada tražimo da se nešto što se na najrigorozniji način smanjuje u odnosu na prethodni zakon, a to je situacija kada je neko na izdržavanju kazne zatvora, odnosno izrečene mere bezbednosti, vaspitne i zaštitne mere u trajanju do tri meseca, što kaže predlagač, a amandmanom Srpske radikalne stranke tražimo da to bude do šest meseci, nema nigde odgovora od strane predlagača zakona zbog čega to nije moguće. Naime, predlagač me upućuje na član 18. koji je podnela nekakva grupa narodnih poslanika, vaših bivših koalicionih partnera koji su napustili sednicu, ali uopšte se kod tog člana ne govori o amandmanu o kojem je ovde reč. Dakle, mi smo tražili da to bude u trajanju do šest meseci, za one koji odu eventualno na izdržavanje zakonske kazne. Da ste vi neprincipijelni,ne samo vi gospodine ministre,nego cela DOS-ovska vlada, govori podatak da ste pre mesec dana u ovoj istoj skupštini u paketu zakona o pravosuđu izglasali da sudija koji ode na izdržavanje kazne do šest meseci zatvora može da bude sudija, a onaj koji je zbog nečega osuđen na dužu zatvorsku kaznu od tri meseca ne može da se vrati u fabriku, bilo gde, u državnu upravu, gde je imao zasnovan radni odnos. S druge strane, vaša rigoroznost se ogleda u smanjenju broja dana, u kojem roku je u obavezi onaj koji je koristio mirovanje radnog odnosazbog rada u inostranstvu, odsluženja vojnog roka, prestanka funkcije, povratka sa izdržavanja kazne zatvora, da se vrati na svoje radno mesto. Trideset dana je bilo po prethodnom zakonu, mi smo našli jedan razuman broj dana - 15 dana, i smatramo da je to optimalan broj danaza koji neko ko je u takvoj situaciji može da se vrati na svoje radno mesto. Gospodine ministre, trebalo bi malo da se zamislite i vi sami, jer, kako stvari stoje, vaš ministarski mandat se bliži kraju. Vi ćete morati da se vratite na neko tamo vaše radno mesto, pa bi bolje bilo da sebi date, da se presaberete, rok od 15 dana, ne samo pet dana kako je po Predlogu zakona.
Reč ima ministar Milovanović.
Vlada prihvata ovaj amandman.
Pošto nemamo izveštaj Odbora, Vlada je prihvatila amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 65. koji je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Za 143, protiv šest, uzdržana tri, nije glasalo 17, ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Zamolila bih službu da obezbedi karticu narodnom poslaniku dr Dragoslavu Boškoviću, čiji smo mandat potvrdili na početku ovog zasedanja, da bi mogao da glasa. Na član 65. amandman su podneli narodni poslanici Slađan Mijajlović, Slobodan Adžić i Srđan Petrović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosioci amandmana nisu u sali. Da li se neko drugi javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 39, protiv 108, uzdržanačetiri,nije glasalo 17, ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, moj amandman je skoro identičan sa amandmanom poslanika Nataše Jovanović, koji je ovde prihvaćen. Zapravo, radi se o tih 15 dana, što je logično i dobro da je prihvaćeno, jer zašto je bio predlog Vlade da treba žuriti da se vrati posle pet dana na posao, a odsustvovao je godinu dana ili nekoliko godina. Prema tome, povlačim amandman zato što je zapravo prihvaćen.
Konstatujem da je narodni poslanik Radojko Petrić povukao amandman na član 65. Na član 66. amandman je podneo narodni poslanikAleksandar Vučić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, pretpostavljam da se vama žuri da ne bi u sredu dočekali radnike sa ovakvim zakonom. Nadam se da zbog toga neću dobiti opomenu kao prošli put kada sam bio u pravu, jer sam rekao da izbegavate samo štrajk sindikata. Ovaj amandman, u ime poslaničke grupe, podneo sam na stav 2. člana 66. U stavu 1. se kaže da zaposleni ima pravo na bezbednost i zaštitu zdravlja na radu, u skladu sa zakonom. U 2. stavu se kaže da je poslodavac dužan da organizuje rad kojim se obezbeđuje zaštita života i zdravlja zaposlenih, u skladu sa posebnim zakonom i drugim propisima. Ovde sam u amandmanu iza reči "organizuje" predvideo da se dodaju reči "obuku i". Dakle, da se osim rada organizuje i obuka, da ti ljudi budu osposobljeni za ovakvu vrstu posla, da ti ljudi znaju šta im je činiti u specijalnim, posebnim ili drugačijim okolnostima. U odgovoru Vlada Republike Srbije je rekla da ne može da se prihvati ovaj amandman zato što je ta tema regulisana nekim drugim zakonima, a meni se čini da, kada već govorimo o zaštiti zaposlenih u radnom zakonodavstvu, nigde ne bi bilo normalnije i prirodnije da se nalazi ovakva odredba, koja ničim ne bi opteretila ni zakon ni predlagača i bilo bi potpuno normalno da se nađe u Predlogu zakona i da narodni poslanici to usvoje na takav način, iz prostog razloga što smo ovde već nekoliko puta govorili, čini mi se, o tzv. sporednom zakonodavstvu, na kojem DOS-ov režim insistira mesecima. Stalno dobijamo upućujuće norme na neke nove posebne zakone ili na neke stare posebne zakone, te onda ako radnik koji nije pravnik postavi pitanje zaštite zaposlenih, bog otac ne zna kako će se snaći i kako će taj problem rešiti, gde će uspeti da pronađe to mesto i na koji način će biti rešena obuka i rad zaposlenog kojim se obezbeđuje zaštita života i zdravlja zaposlenih. Mislim da ovo uopšte ne opterećuje predlagača zakona i da bi predlagač zakona ovo mogao mirne duše i bez ikakvih problema da prihvati. Time bi se samo stavila jedna obaveza više svima, ako hoćete, pa čak i zaposlenima koji bi na takav način, pre svega zbog zaštite sebe i ljudi sa kojima rade, morali da prođu i kroz takvu vrstu obuke.
Da li još neko želi reč? Reč ima gospodin Nikolić.
Mislim da bi predlagač trebao da prihvati ovaj amandman. Dešavalo se, i sam sam bio svedok dva puta, čak i odgovoran, na gradilištima, kada su se dešavale teže povrede, a jedna čak i sa tragičnim ishodom. Prvo pitanje koje su postavljali istražni organi, inspekcija radi, članovi porodica unesrećenih, bilo je - da li ste vi njega obučili da rade na tom poslu? Sticanje određene kvalifikacije, određeno školsko znanje, pa čak i rad na radnom mestu nije dovoljan uslov da, promenom posla, promenom radnog mesta, možete da tvrdite da ste kao poslodavac obezbedili sve uslove, ako još niste dodatno zaposlenog upoznali sa specifičnostima radnog mesta na kome možda prvi put počinje da radi. Nisu sve mašine iste, ne rade sve mašine na istom principu. Nisu uslovi rada jedinstveni da jednom obukom možete da predvidite sve. Mi čak nismo ni insistirali da ta obuka bude plaćena, da bude u toku radnog vremena. Cilj amandmana je bio samo taj da potpuno sa savesti skinemo odgovornostza nešto što se desilo, da znamo da je to krivicom zaposlenog, da nije poslodavac kriv, da je učinio sve što je bilo u njegovoj moći da radnik bude dovoljno dobro obučen da radi na određenom radnom mestu. Ne zaboravite, ova kriza će se produbljivati. Mnogi ljudi ne rade posloveza koje su školovani na bilo kom nivou školovanja. Mnogi silom prilika rade na potpuno drugačijim poslovima. Potrebna im je obuka. Oni prihvataju da rade i u nižoj kvalifikaciji od svoje, tamo gde se traži niža sprema, na kraju krajeva degradiraju svoju školu, ali i tamo gde odu, iako je potrebno možda manje znanja, i tamo im treba obuka da bi mogli uspešno da obavljaju poslove. Pod tim uspehom ja mislimisključivo da se ne povređuju. O tome hoće li uspešno raditi, odlučivaće poslodavac, ali hoće li biti povređeni ili ne? Dozvolite da treba da učinimo sve, kao društvo da to povređivanje svedemo na najmanju moguću meru. Poslodavca neće ništa koštati ako organizuje obuku van rada, neplaćenu obuku, svako će otići na tu obuku jer, želja mu je da bude osposobljen da radi tako da može dugo da radi i da svojoj porodici obezbeđuje od toga koristi.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljamna glasanje amandman. Za 48, protiv 105, uzdržana dva, nije glasalo 10, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 70. amandman su podneli narodni poslanici Vera Marković, Branko Pavlović, Vlatko Sekulović i Miroslav Hristodulo. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Šta je sa članom 69?) Sada ćemo da vidimo, nemamo ovde.
U članu 70. predložili smo amandman u kome u stavu 1. treba da stoji da zaposlena žena u poslednjih osam nedelja trudnoće ne može da radi prekovremeno, odnosno noću. Vlada, odnosno resorno ministarstvo odbilo je ovaj amandman, sa obrazloženjem da Konvencija MOR-a broj 111, nastoji da zaštiti žene od diskriminacije. Trudna žena nije bolesna, dakle ima jednaka prava kao muškarac, i ne postoji način da se ona prisilno štiti izvan onoga što je redovna zaštita materinstva. Socijaldemokratska unija je podnela ovaj amandman imajući u vidu pre svega stanje u kome se nalazi naša radna snaga, posebna ženska radna snaga. Gledali smo izveštaj o stanju nacionalnog zdravlja u poslednjih 10 godina, naročito za potrebe UNESKO-a i taj izveštaj pokazuje da žene u reproduktivnom periodu u 30% slučajeva pate od anemije; isti procenat anemičnih je i među trudnim ženama. Imajući u vidu koje su razlike između ženske radne snage u našoj zemlji i u zemljama na koje se odnosi Konvencija MOR-a, odnosno na kojima je temeljena Konvencija MOR-a broj 111, vidimo evidentne razlike. Našu radnu snagu je neophodno zaštititi, posebno žensku radnu snagu. Imajući u vidu da trudna žena neće odlučivati slobodnom voljom o svom zdravlju, o ugrožavanju svog zdravlja i ugrožavanju svog nerođenog deteta, ona će raditi prekovremeno i radiće noću pod ekonomskom prinudom, a ne svojom slobodnom voljom. Zbog toga smatramo da je jednu ovakvu klauzulu potrebno neophodno makar privremeno uvesti, pa kasnije, kada se poprave uslovi u kojima žene rade, jednostavno je povući iz Zakona. Zahvaljujem.
Reč ima ministar, gospodin Milovanović.
Vlada prihvata ovaj amandman.
Pošto nemamo izveštaje Odbora, staviću na glasanje ovaj amandman. Za 141, protiv jedan, uzdržanih pet, nije glasalo 19, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da vam priznam da je ministar napravio jedan korak ka rešenju koje sam ja predložio u amandmanu na član 70. jer je prihvatio amandman naše koleginice koja je prethodno ovde bila za govornicom. Ja bih hteo još samo nekoliko napomena da dam i da pokušam da uverim ministra da bi možda to rešenje bilo dobro, upravo iz ovih razloga o kojima je već pričano - da su trudnice u takvom materijalnom položaju po pravilu, da će uvek dati pismenu saglasnost da rade noću (naravno, iz ekonomskih razloga) i da to sasvim sigurno može ugroziti i zdravlje trudnice, a i zdravlje još nerođenog deteta. Prihvatanjem amandmana da trudnice ne rade u poslednjih osam nedelja, bitno se popravlja situacija, ali meni se čini da treba, kao ljudi, da razmislimo o tome da se ipak prihvati moj amandman koji ne dozvoljava da žena za vreme trudnoće radi, čak i uz pismenu saglasnost. Znate, gospodo, nekada je, kažu, Srba bilo skoro koliko Francuza, ili nešto više, skoro koliko Engleza, a danas nas ima jako malo, kada saberemo čak i one koji su u dijaspori, to teško pređe 10 miliona, a kažu da Francuza ima preko 70 miliona. Bilo bi razumno da jedna normalna demografska politika ide upravo u tom pravcu i da podstiče rađanje nove dece, nove čeljadi, ne samo srpske, već i svih drugih građana koji žive u ovoj zemlji, upravo zato da bi nas jednog dana bilo toliko da možemo da se merimo i sa tim velikim zemljama. Priča o tome da je Međunarodna organizacija rada dozvolila ženama za vreme trudnoće da rade, nije sporna, ali je sporno u kakvom ambijentu rade naše žene, dakle u kakvom ekonomskom ambijentu, u kom ekonomskom položaju, kakav je materijalni položaj porodice, sa kojim primanjima u preduzećima. Mi očigledno ovde imamo ekonomsku prinudu da se najveći broj žena ipak opredeli za to da da pismenu saglasnost da bi radila i noću, ne bi li nekako pomogla da se preživi u ovom teškom vremenu. Nasuprot tome, u zemljama Zapadne Evrope, gde je razvijena ekonomija, žena u principu radi zato što je takvog zdravstvenog stanja da može da radi, a ne iz ekonomskih razloga, ili zato što obavlja važne poslove za koje jednostavno ne želi da ustupi nekom drugom mesto. Zato bih zamolio ministra da razmisli o ovome i da napravi još jedan korak napred i prihvati amandman da se ne može dozvoliti trudnicama da rade noću uopšte. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 47, protiv 110, uzdržan jedan, nije glasalo 10, ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 71. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? Izvolite, malo spustite mikrofon.
Ja sam već pomislila da mi vi smanjujete nekako ovde ton, kažu da me slabo čuju u sali, ali to je znači zbog mikrofona. Gospodine ministre, ja vas zaista molim da me s pažnjom slušate, jer mislim da je ovaj član 71. jedan od krucijalnih članova ovog zakona. On predviđa uslove za korišćenje porodiljskog odsustva, o čemu je dosta bilo reči u toku rasprave u načelu. Istina, Predlogom zakona zaposlena žena ima pravo na porodiljsko odsustvo i odsustvo sa rada radi nege deteta u trajanju od 365 dana. Tri meseca majka je na porodiljskom bolovanju. Do navršetka godinu dana života deteta, majka ima pravo na odsustvo i to se zove nega deteta, tretirana i regulisana Zakonom o dečijoj zaštiti. Ovaj zakon ostavlja prostora da se naknadno taj zakon izmeni i da majka više nema nadoknadu 100%, kako je sada ima, nego da ona bude umanjena. Ne vidim nijedan drugi razlog da vi ovo odsustvo od godinu dana ne zovete porodiljskim odsustvom. Ostavili ste, znači, jedan prostor da se naknadno nešto otvori. SRS predložila je izmenu ovog člana 71. koji bi glasio ovako: Zaposlena žena ima pravo za vreme trudnoće i porođaja na porodiljsko odsustvo: 1) do navršene godine dana života deteta - za prvo, drugo, četvrto i svako naredno dete: 2) do navršene dve godine života deteta - za treće dete. Nema, ministre, nijednog obrazloženja koje vi možete da date da se majci u Srbiji ne omogući da bude dve godine sa svojim detetom ako se odlučila za treće dete. Znamo kakva se populaciona politika vodi - u ovom slučaju negativna, a trebalo bi da bude propulzivna i pozitivna. Okrenite se, molim vas, nemojte da mi okrećete leđa, vama govorim, ja se isključivo vama obraćam sada. (Ministar Milovanović sa mesta: Ja vas pažljivo slušam.) Dakle, Vlada ne može da da adekvatan odgovor na to zašto, ako već 10 i više godina pokušavamo da stimulišemo roditelje na to treće dete, da se izborimo sa belom kugom u Srbiji koja neosporno vlada, vi sada u ovom trenutku to ukidate. Ko vam je dao nalog da to uradite? Vi ste, kada ste izlagali Zakon u načelu rekli, nije to bilo naročito stimulativno, 1999. godine bilo je, možda oko 3.300 novorođenih kao treće dete. Zar je to malo, ministre, za deset godina to je čitav jedan grad od 30.000 ljudi, to nije malo za Srbiju. Ne biste smeli tako olako da prelazite preko tih brojki. Na nekog utiče to što će moći da ostane dve godine sa trećim detetom, pa da još malo bude i sa prvim i sa drugim detetom. Na nekoga utiče, recimo, neki drugi sistem vrednosti koji je u svojoj kući izgradio ili dobio, na nekoga utiče ono što je u školi naučio. Ja ću iskreno da vam kažem šta je mene nateralo da rodim treće dete, pored onoga što je i moja baka rodila pet, a prabaka devetoro. Na prvoj godini studija profesor Bakić, koji je predavao porodično pravo, rekao je nama koleginicama ovako - poštovane koleginice, danas, a to je bilo 1972. godine, na jednu seljanku dolazi troje dece, na jednu radnicu dvoje, a na dve intelektualke jedno dete. Vaša prevashodna obaveza je da rađate. To je ono što naša prosveta mora da uradi, da bi se izgradio jedan novi sistem vrednosti. Šta je bogatstvo? Bogatstvo je, znači, uvećana porodica, ono što ostaje iza nas. To su ta deca. Ako smo zdravi, pravi - treba da rađamo decu. Sam standard koji vi obećavate, ne obećava to. Moramo nešto drugo da promenimo. Uostalom, ima i drugih modela, u Austriji za prvo dete majka dobija, to jest roditelji dobijaju 35.000 šilinga, 40.000 šilinga za drugo dete. Mi smo, kažete, država blagostanja. Za nekih godinu dana, dve, ćemo biti, pa zašto onda da ne predvidimo čak i tako nešto, a ne još i da ukidamo neka prava. Pored toga, vreme trajanja porodiljskog odsustva iz stava 1. tačka 2. ovog člana utvrđuje se prema broju dece koje zaposlena žena ima na dan rođenja deteta, računajući i novorođeno dete. To samo dalje razjašnjava ovo naše zalaganje za porodiljsko odsustvo od godinu dana. Pravo na roditeljstvo... (Predsednik: Vreme.) ... na porodiljsko odsustvo do navršene dve godine života deteta ima i zaposlena žena koja u prvom porođaju rodi troje ili više dece, kao i zaposlena žena koja ima jedno ili dvoje dece, a rodi još dvoje ili više dece. Na osnovu nalaza nadležnih zdravstvenih organa, zaposlena žena može da otpočne porodiljsko odsustvo 45 dana pre porođaja, a obavezno 28 dana pre porođaja. Za vreme porodiljskog odsustva iz stava 1. ovog člana zaposlena žena ima pravo na naknadu zarade, u skladu sa zakonom. Ovim zakonom, a ne nekim drugim koji bi, eventualno, to pravo još umanjio. Ja vas molim, zaista na sve vas apelujem, zbog sudbine Srbije, zbog onoga što nas čeka i zbog onoga što nam čine svi oni koji nam ne misle dobro i koji hoće ne samo da imamo jedan ovakav robovlasnički zakon, da budemo robovi u svojoj državi, nego hoće prazan i brisan prostor bez Srba.... (Predsednik: Gospođo Pop-Lazić, upozoravam vas na prekoračenje vremena.) ... u svojoj državi, da glasate za ovaj amandman. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja za reč? Pa, kada je tako lepo govorila, želite reč? (Da.) Sada da pokvarite, kada je tako lepo govorila. Šalim se.
Naravno da o ovom problemu ne mogu ovako lepo da govorim, mada još uvek sebe nalazim u tom lancu. Očigledno je da predlagač zakona priprema klimu za poslove u kojima će, čini mi se, više u Srbiji raditi žene nego muškarci. Ako to budu poslovi u tekstilnoj industriji, ako bude poslova u poljoprivredi na prikupljanju, sortiranju, ako budu takvi poslovi otprilike, naše će žene imati mogućnost da se zapošljavaju. E sada, kada već, drage žene, imate mogućnost da se zaposlite, nećemo vam dati mogućnosti da imate ona prava koja ste imale do sada. Očigledno je da vam mi damo pravo da za treće dete, odsustvujete dve godine, a vi nemate treće dete, sada ćemo da vas kaznimo što ta prava niste koristili, pa vam ukidamo pravo da imate porodiljsko odsustvo za treće dete dve godine. Da je to korišćeno u velikoj meri, da toga ima 10.000 ove godine, ministar bi rekao - e, ovo ćemo pravo da priznamo, vidi se da ga žene koriste, ali sada nećemo da priznamo, jer ga žene malo koriste. To što je Srbiji potrebno treće dete u svakoj porodici, što Srbija za tim vapi i što to treba omogućavati svakim činom Narodne skupštine, pa i svakim zakonom koji od nas bilo ko ovde podnese, to je jedna notorna činjenica. Ne mogu da razumem, nema pravog obrazloženja, zašto smanjivati prava porodilja, zašto? Da li smo mi Malezija, pa ne možemo u porodici da imamo više od jednog deteta, bićemo prenaseljeni. Šta je u pitanju? Zašto je porodiljsko odsustvo tri meseca, a nega deteta još devet meseci, ako je finansijski isto, a porodilji je mnogo lepše da se naziva porodiljom i jeste porodilja do godinu dana života deteta. Vi to vrlo dobro znate. Zašto se smanjuje sa dve godine na godinu dana porodiljsko odsustvo, isključivo za treće dete. Ne tražimo mi to ni za četvrto ni za peto, daj Bože, tako malo dece ima, a posebno u opštinama ili u delovima opština u kojima je stopa nataliteta negativna da bismo i na tome insistirali. Mi sada samo tražimo zatreće dete, za majku koja je rodila troje dece. Nekada to nije bilo ništa, recimo, moji stričevi, tetke, ujaci, to se rađalo u kući u kojoj se rađalo pet, šest, sedam. Sada je, od 1945. godine, od komunizma, od industrijalizacije, iz mnogo razloga dvoje dece postao neki sinonim za porodicu. Evo, sada nas je stiglo to što nas je stiglo. Neki o tome nisu razmišljali, uzeše nam teritorije najstarijom mogućom varijantom otimanja - natalitetom. Mi nemamo prava da se pravimo kao da se to ovde u Srbiji ne dešava, posebno ne sada kada je Srbija ugrožena sa svih strana, posebno ne sada kada ovaj zakon ne važi za teritoriju Kosova i Metohije. Ubeđen sam da ne važi i da neće biti primenljiv. Ili će možda vaši poslanici iz Koalicije "Povratak" da ga nature parlamentu Kosova i Metohije? Ubeđen sam da neće biti primenjivan. Gde su poslanici iz Vojvodine? Tamo vlada bela kuga. Imaju li glas da ga podignu protiv toga što im se dešava, bez obzira ... Nema tu diskriminacije, ne možete mi reći da bela kuga među Mađarima nije kao i među Srbima. U celoj Vojvodini je stopa nataliteta negativna. Zašto sečete i to malo grana na kojima sedimo? A šta će da košta - evo, da pitamo ministra. Kolika su to veća izdvajanja ukoliko prihvatite ovaj amandman? Da stavimo na jednu stranu terazija decu i natalitet, a na drugu stranu koliko će to iz budžeta da košta, i da presudimo. Ali, već sada vam kažem, kad god budete ovde dali predlog zakona da deci bude bolje i lakše imaćete podršku Srpske radikalne stranke.
Reč ima gospodin Zeldžo Hurić, predstavnik poslaničke grupe Reformista Vojvodine i Sandžačke demokratske partije. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, zaista ako pođemo od glavne uloge žene, koja joj je bogom dana, a to je da bude majka, onda sam za to da to porodiljsko odsustvo, za vreme koga i najviše do izražaja dolazi njena uloga, bude što lagodnije i što duže. S tog stanovišta za to sam da lični dohodak bude 100% i da to odsustvo bude što duže, onako kako je predloženo, a ako je moguće da za vreme trećeg deteta odsustvo traje dve godine. Ali, da to zaista bude tako, da bude ravnopravno i jednako za sve porodilje, da ne bude, kao što smo imali u prethodnom periodu, da se nekima to odsustvo da daleko duže. Iz ličnog iskustva mogu vam reći da su mojoj supruzi samo pet dana pre no što će roditi drugo dete dali porodiljsko odsustvo koje traje do dana današnjeg. U međuvremenu smo zaista dobili i treće dete. Za mene to odsustvo, u toj dužini, nije bio neki stimulans, a ne verujem da će biti i za druge. Rukovodeći se tim iskustvom, iako sam se prethodno izrazio da sam za ovaj amandman ipak ću glasati protiv amandmana. Zahvaljujem.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 54, protiv 84, uzdržanih 11, nije glasalo 14, ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 71. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Dragan Marković. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što obrazložim naš amandman, nadam se da novi predsednik skupštine neće prvi dan da mi zavuče ruku u džep, iako nismo glasali za njegovo imenovanje. U članu 71. stav 1. menja se i glasi: "Zaposlena žena ima pravo na porodiljsko odsustvo: 1) do navršene godine dana života deteta za prvo, drugo, četvrto i svako naredno dete, i 2) do navršene dve godine života deteta - za treće dete." U istom članu posle stava 2. dodaju se dva nova stava koja glase: "Vreme trajanja porodiljskog odsustva iz stava 1. tačka 2) ovog člana utvrđuje se prema broju dece koju zaposlena žena ima na dan rođenja deteta računajući i novorođeno dete. Pravo na porodiljsko odsustvo do navršene dve godine života deteta ima i zaposlena žena koja u prvom porođaju rodi troje ili više dece kao i zaposlena žena koja ima jedno ili dvoje dece, a rodi još dvoje ili više dece." U istom članu stav 3. i 4. se brišu. U stavu 5, koji postaje stav 3, reč "prava" zamenjuje se rečju: "pravo", a reči: "ta prava" zamenjuju se rečima: "to pravo". U istom članu stav 6. se briše. U dosadašnjem stavu 7, koji postaje stav 4, broj 5. zamenjuje se brojem 3. Stranka srpskog jedinstva htela je da predloži malo jači amandman koji se odnosi na belu kugu, kako bi poboljšali natalitet u Srbiji ali znamo da to ministar i DOS-ovska većina neće prihvatiti, pa smo predložili blažu varijantu koja ne donosi neko bolje sutra. Moram reći da je ministar Milovanović na sednici od 27.11.2001. povodom ukidanja beneficija za treće dete obrazložio to činjenicom da stimulacija ne daje rezultate i kao dokaz naveo da je u decembru 1997. godine to pravo koristilo 5.370 žena, a u julu 2001. godine 3.146 žena. Upravo ovo treba da bude razlog za zadržavanje ovog rešenja,a ne za njegovo ukidanje. Stranka srpskog jedinstva htela je da predloži, )ali kažem - vi to nećete prihvatiti, kada budemo došli na vlast predložićemo i naša većina će to usvojiti), da sve žene koje rode treće dete ne rade više, jer, kako govore statistički podaci, u Srbiji će Srbi kroz 50 godina biti nacionalna manjina. Kada se bude usvojio i ovaj zakon, kako je to ministar predložio, Srbi će nacionalna manjina biti za 30 godina, veliki broj nas koji sedimo u ovoj sali za 30 godina će biti nacionalna manjina. Imajući u vidu da će ovaj zakon ostaviti veliki broj očeva bez posla, takođe i majke koje treba da rađaju decu, Stranka srpskog jedinstva neće glasati za Predlog ovog zakona u pojedinostima, u celosti, zbog toga što smo imali nekoliko sastanaka sa najveća tri sindikata u Srbiji gde smo usaglasili naših devet amandmana od ukupno 50 amandmana. Vi ste kasnije odbili sve te amandmane. Stranka srpskog jedinstva želi da podrži radnike i one koji vode računa o radniku. Samo jedan sindikat podržava ovaj zakon, i to sindikat gospodina ministra Milovanovića. Znači, mi ćemo glasati protiv ovog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 105, uzdržanih nema, nije glasalo 13, ukupno 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, Socijalistička partija Srbije je podnela amandman na ovaj član koji regliše dužinu trajanja porodiljskog odsustva i odsustvovanja sa rada zaposlene žene radi nege deteta. Prema važećem Zakonu o radnim odnosima zaposlena žena imala je prava da za vreme trudnoće i porođaja koristi porodiljsko odsustvo u trajanju od godinu dana od dana rođenja deteta. Pored ovih godinu dana odsustva zaposlena žena imala je pravo da, po nalogu zdravstvenog organa, otpočne porodiljsko odsustvo 45 dana pre porođaja, a obavezno 28 dana pre porođaja. Sadašnjim predlogom novog zakona u ovom članu 71. porodiljsko odsustvo se deli na dva dela, na porodiljsko odsustvo i odsustvo radi nege deteta. Po ovom članu 71. porodiljsko odsustvo se deli na dva dela - na porodiljsko odustvo i na odsustvo radi nege deteta. Bilo je o ovome govora, a to je očigledno da se ovim deljenjem na dva dela stvaraju preduslovi da se kasnije za negu deteta plaća manji lični dohodak, manja zarada. Dužina trajanja porodiljskog odsustva i odsustva sa rada radi nege deteta, predlogom Vlade određuje se na 365 dana, od dana otpočinjanja porodiljskog odsustva, koje takođe po ovom predlogu zakona može da otpočne pre 45 dana, a obavezno 28 dana pre porođaja. Drugim rečima, sada, ako se usvoji predlog Vlade, ukupno porodiljsko odustvo smanjuje se za ovih 45 dana, odnosno za 28 dana. Svojim amandmanom predložio sam da zaposlena žena ima pravo na porodiljsko odsustvo u trajanju od 365 dana, od dana rođenja deteta, i dodatno onih 45 dana, odnosno obavezno 28 dana pre porođaja, zapravo kao što je i do sada porodilja imala pravo. Takođe, drugim delom amandmana na, isti ovaj, član 71. predložio sam da porodiljsko odsustvo i odusustvo sa rada radi nege deteta traje dve godine, od dana rođenja deteta: kada zaposlena žena rodi treće dete i kada rodi dvojke, ili više dece, a već ima jedno, ili više dece. Mislim da je neophodno prihvatiti ovaj deo amandmana, a ne da ostane predlog Vlade, gde se u ovim slučajevima predviđa skraćenje porodiljskog odsustva sa dve godine na godinu dana. To je, u stvari, manje od polovine dosadašnjeg prava, ako se ima u vidu i onih 45, odnosno 28 dana pre porođaja. Svakom građaninu ove zemlje sigurno je jasno kakve posledice za budućnost zemlje nosi pad nataliteta i smanjenje broja stanovništva. Ako zaista Srbija želi da vodi razvojnu demografsku politiku i da se bori protiv bele kuge, neće potezati za skraćenjem porodiljskog odustva. Normalno je da zemlja obezbeđuje podsticajne mere, da pomogne zaposlenoj ženi i porodici da imaju više dece. Nadam se da postoje zaista ubedljivi razlozi da se ovaj amandman prihvati. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi predloženi amandmani, vezano za član 71. su dobri i bolja su rešenja nego sve ovo što nam nudi predlagač u članu 71. predloženog zakona. Jednostavno, naš stav je jasan: porodiljsko odsustvo treba da traje godinu dana,treba brisati sve ovo što je vezano za negu deteta,treba zadržati i odredbu vezanu za odsustvo od dve godine za treće dete, a kada govorimo o ovom pravu, vezano za negu deteta, koja se odnosi, navodno, na Zakon o društvenoj brizi o deci, to nije isto, jer jednostavno, nega deteta u ovom zakonu se odnosi samo na usvojioca, ili na staraoca. Treba praviti tu razliku. Kada je reč o posebnoj nezi deteta, ona je regulisana Zakonom o zdravstvenom osiguranju, a odnosi se na vremenski period od godinu dana i bolovanje je u visini od 85%. Generalno gledano, smatramo da ne treba ova prava ukidati. Sve što su radnici stekli prošlim zakonom, treba u najmanjoj meri da zadrže ovim zakonom. Ne bih dalje obrazlagao, ali puno je obrazloženja bilo u izlaganju svih poslanika, vezano za član 71. Zakona o radu.
Pošto se više niko ne javlja za reč, stavljam ovaj amandman na glasanje. Za 34, protiv 99, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 18, ukupno151 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 71. amandman su podneli narodni poslanici Vera Marković, Branko Pavlović, Vlatko Sekulović i Miroslav Hristodulo. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Vera Marković.
Uz dužno poštovanje predlagača zakona i resornog ministarstva, ovaj član zakona sadrži izvesnu nejasnoću i jednu nekonzistenciju. Nejasnoća se tiče ranijeg započinjanja porodiljskog bolovanja, dakle, ono mora da bude obrazloženo zdravstvenim razlozima, ukoliko je pre 45 dana od termina porođaja. Međutim, ukoliko je ugrožena trudnoća, naravno da će porodiljsko bolovanje početi mnogo ranije, pre nego što je 45 dana, od termina za porođaj. Dakle, mi predlažemo da se taj član pojednostavi, odnosno da se taj stav ovog člana pojednostavi, i da se naglasi da zaposlena žena, trudna, može da koristi porodiljsko bolovanje i pre 28-og dana, a obavezno od 28-og dana. U svakom slučaju, ako je ono ranije započeto, to će biti obrazloženo zdravstvenim razlozima, i ukoliko je potrebno da ima zdravstveno uverenje o potrebi ranijeg započinjanja porodiljskog bolovanja, ona će ga podneti. Što se tiče nekonzistencije ovog člana, mislim pre svega na onaj član Ustava Srbije (član 29. stav 3.), koji se odnosi na partnerske odnose roditelja u pogledu gajenja dece. Dakle, prava roditelja su jednaka u pogledu obaveza prema deci i nije potreban, potpuno je suvišan ovaj član koji se odnosi na uslove pod kojima otac može da koristi odsustvo za negu deteta. Odsustvo za negu deteta, kao što ovde lepo i stoji u jednom stavu, koji kaže: "može da koristi... ako se supružnici o tome sporazumeju", i to je sve što se odnosi na partnersko odlučivanje o korišćenju odsustva za negu deteta. Potpuno je suvišno staviti: da može da se koristi, ili da mora da se koristi, ako majka premine, ako je na izdržavanju zatvorske kazne, ako boluje od teške bolesti. Apsolutno je nepotrebno da sve to stoji. Dovoljno je da stoji ono što je zakonska obaveza predlagača, a to je da uvaži da su roditelji ravnopravni u gajenju dece i da odsustvo za negu deteta mogu da koriste i otac i majka, odnosno jedan od njih, u skladu sa njihovim međusobnim sporazumom. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 24, protiv 79, uzdržanih 14, nije glasalo 10, ukupno 127 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije u sali. Reč želi gospodin Nikolić, predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Vlada bi trebalo da prihvati ovaj amandman. Pročitaću i član na koji je dat amandman, i amandman, da biste shvatili o čemu se radi. U članu 72. Predloga zakona, ako zaposlena žena rodi mrtvo dete ili ako joj dete umre pre isteka porodiljskog odsustva, ima pravo da koristi porodiljsko odsustvo tri meseca. Naš amandman je potpuniji, kompletniji, i glasi: "Ako zaposlena žena rodi mrtvo dete, ili ako joj dete umre pre isteka porodiljskog odustva, ima pravo da koristi porodiljsko odsustvo onoliko vremena koliko je prema nalazu nadležnog zdravstvenog organa, potrebno da se oporavi od porođaja ipsihofizičkog stanja, prouzrokovanog gubitkom deteta, a najmanje 45 dana, za koje joj vreme pripadaju sva prava po osnovu porodiljskog odsustva". Još da pročitam deo obrazloženja predlagača; u najmanju ruku cinično. Kaže predlagač da su Predlogom zakona, obezbeđeni povoljniji uslovi za ženu jer joj daju pravo na porodiljsko odsustvo od tri meseca. Kaže da se na ovaj način obezbeđuje određeni period za oporavak žene zbog smrti deteta. Dragi moji predlagači, šta ako se, ne daj bože, desi tragedija da dete umre 70-og dana porodiljskog odsustva. Hoće li se žena oporaviti za još 20 dana ili 80-og dana, pa ostane samo 10 dana, jer vi ste već predvideli maksimum od tri meseca, bez obzira šta i kada se u ta tri meseca desi. Zar nije humanije da ostavimo onima koji to znaju bolje od nas, da procene da li se žena oporavila i da li može da počne da radi. Svaka žena to različito podnosi i prima, pa ne možemo mi unapred da znamo da će žena u roku od tri meseca od porođaja, odnosno od otpočinjanja porodiljskog odsustva, ne od tragedije koja joj se desi, da se oporavi. Ostavite varijantu da lekari utvrde da li se žena oporavila u toku porodiljskog odsustva koje traje tri meseca; ili joj treba omogućiti da se oporavlja duže. Ipak je stanje bola preveliko, posebno za žene koje su dete nosile 9 meseci.
Izvolite kao podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlogom zakona je utvrđeno da ako zaposlena žena rodi mrtvo dete, ili ako joj dete umre pre isteka porodiljskog odsustva, ima pravo da koristi porodiljsko odsustvo iz člana 71. stav 3. ovog zakona, tj. porodiljsko odsustvo traje do navršenih tri meseca od dana porođaja. To je ono što je predložila Vlada Republike Srbije, njihov je zaključak da bi to bilo najbolje rešenje. Mi iz Srpske radikalne stranke smatramo da ima boljih rešenja i zato smo podneli ovaj amandman, koji glasi: "Ako zaposlena žena rodi mrtvo dete, ili ako joj dete umre pre isteka porodiljskog odsustva, ima pravo da koristi poroljidsko odsustvo onoliko vremena koliko je, prema nalazu nadležnog zdravstvenog organa, potrebno da se oporavi od porođaja i psihofizičkog stanja prouzrokovanog gubitkom deteta". Dakle, mislim da je to nešto što je neuporedivo povoljnije za ženu. Zašto biste vi to administrativnim putem ograničavali na 90 dana, zašto biste omeđavali nešto što se omeđiti ne može zato što niko ne može da zna kakvo bi bilo psihofizičko stanje žene posle takve tragedije i zato smatramo da je neophodno da se prihvati ovakav amandman. To nisu česti slučajevi i predlagač neće imati neku veliku štetu od toga, niti će morati onima u Svetskoj banci ili već ne znam kojoj instituciji u kojoj su insistirali na donošenju ovakvog zakona, da polaže račune zbog prihvatanja ovakvog amandmana, a onim ženama i porodicama kojima se dogodi takva tragedija ipak će biti nešto lakše, i ipak će moći da računaju na drugačiju i bolju zaštitu države nego što je to u ovom slučaju. Mislim da nema nikakvog razloga, ali predlagač je napustio salu. Možda zato što mu je neprijatno da ovakav amandman ne prihvati, jer bi to bilo teško objasniti javnosti. Zato pozivam narodne poslanike, bez obzira na njihovu pripadnost bilo kojoj poslaničkoj grupi, da ovaj amandman prihvate. Neće Zakon izgubiti ništa na svojoj oštrini ili rigidnosti prema radnicima, prema njihovim pravima. U svakom slučaju, samo ćemo jedno malo pitanje, ali i te kako značajno za one kojima se takva tragedija dogodi, rešiti na neuporedivo povoljniji način.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 98, uzdržanih 7, nije glasalo 6, ukupno 148 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Marković. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije u sali. Da li neko drugi želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 17, protiv 110, uzdržanih nema, nije glasalo 22, ukupno149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Bratislav Đurić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Gde ode ovaj ministar? Mnogo ga interesuje Predlog zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo na različitim pozicijama, a radi se samo o mesec dana. Mogla je Vlada da iskorači u susret amandmanu, tim pre što on predstavlja pobošanje uslova za izuzetno plemenite ljude. Ovde se radi o odsustvu sa rada radi nege deteta za usvojitelje, hranitelje, odnosno staratelje deteta. Stav 2. člana 74. Predloga zakona glasi: "Ako je smeštaj u usvojiteljsku, hraniteljsku, odnosno starateljsku porodicu iz stava 1. ovog člana nastupio pre navršenih tri meseca života deteta, jedan od usvojilaca, hranitelj, odnosno staratelj deteta ima pravo da, radi nege deteta, odsustvuje sa rada do navršenih 11 meseci života deteta". Zaista, mi smo predložili da to bude do 12 meseci života deteta. Ako čitate obrazloženje Vlade Republike Srbije - ili ako bar hoćete malo da slušate, ali vama to nije ni važno - ako bi se usvojio naš amandman da to traje 12 meseci, ispada da bi negadeteta koje ima hranitelja trajala 13 meseci, a negadeteta u porodici koja ga je rodila trajala bi 12 meseci. Zašto da ne? Najpre, ako hraniteljska porodica usvoji jedno dete od dva meseca zašto joj ne omogućiti da do godinu dana života tog deteta ostane uz dete,da jedan od staratelja, hranilaca ne ide na posao. Upoznali su ga mnogo kasnije od roditelja, upoznali su ga dva meseca po rođenju. Dete na njih nije naviklo. Na kraju krajeva, dete nije njihova krv. Teško se prilagođava, treba im vremena, a veoma su plemeniti ljudi. Možda ste juče ili ovih dana gledali kada je baka od 96 godina pronašla dete ispred lifta, bebu koja je imala nekoliko dana. Pogledajte koliko je bilo u njoj plemenitosti, zavolela ga je kao da je njeno praunuče. Tim ljudima, ako su već oni dovoljno humani, treba, i zakonodavac da izađe u susret.Zašto da ne budu uz to dete dok ne napuni godinu dana. Ali, kako vi kažete. Ako su roditelji uz dete godinu dana, pa neka bude i staralac devet ili deset meseci, ako je preuzeo staranje u drugom mesecu. Nikada on neće biti godinu dana, kao što, recimo, porodilja ima tri meseca porodiljskog i devet meseci nege deteta.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne želi.) Stavljam na glasanje amandman. Za 36, protiv 105, uzdržana tri, nije glasalo devet,od ukupno 153 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Stevan Ž. Gudurić: Povlačim amandman.) Podnosilac amandmana povlači amandman, čime prestaje rasprava o njemu. Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Stevan Ž. Gudurić: Povlačim amandman.) Podnosilac amandmana povlači i ovaj amandman, čime prestaje rasprava o njemu. Na član 78. amandman su podneli narodni poslanici Vera Marković, Branko Pavlović, Vlatko Sekulović i Miroslav Hristodulo. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?(Ne želi.) Da li se neko drugi javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 32, protiv 96, uzdržana dva, nije glasalo 23,od ukupno 153 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Marković. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li seneko drugi javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 21, protiv 110, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 22,ukupno 153 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 78. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
U okviru poglavlja zaštite zaposlenih, a naročito dela koji se odnosi na trudnice i porodilje, član 78. govori o zabrani otkaza. Citiraću član: "Za vreme trudnoće, porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege deteta, kao i odsustva sa rada radi posebne nege deteta, poslodavac ne može zaposlenom dati otkaz, osim ako je radni odnos zasnovan na određeno vreme ili ako su se stekli uslovi iz člana 103. tačka 3 do 5 i tačka 7 ovog zakona". Našim amandmanom tražimo da se ovi posebni slučajevi, predviđeni članom 103. tačka 3) do 5) i tačka 7), izbrišu, tako da se praktično trudnici,porodilji i ženi koja koristi ono što joj zakon omogućava, ukoliko mora posebnu negu da posveti svom detetu zbog zdravstvenih razloga, do pet godina života, ne može dati otkaz. Član 103. tačka 3) kaže: da "ako zaposleni svojom krivicom učini povredu radne obaveze, utvrđene ugovorom o radu", može mu se dati otkaz. Pazite, po ovom zakonu nema više disciplinskog postupka, nema nekih drugih mera, nema novčane kazne, nema opomene, ide odmah otkaz. Podsećam vas da je to u suprotnosti sa saveznim Zakonom o osnovama radnih odnosa, član 53. do 60. Pored toga, tačka 4) u čl. 103 tačka 4) takođe kaže kada trudnica i porodilja može da dobije otkaz: "Ako ne poštuje radnu disciplinu, odnosno ako je njegovo ponašanje takvo da ne može da nastavi rad kod poslodavca". Zaista je to neprimereno. Prvo, ako je odsutna, ne može da ne poštuje radnu disciplinu, a ako se u toku trudnoće desilo to da nije poštovala neku radnu disciplinu, imamo u vidu i to dase žene u toku trudnoće i neposredno posle porođaja nalaze u posebnom psihološkom stanju. Prema tome,to može maloda se toleriše isigurno nije razlog za otkaz. Tačka 5) kaže da "ako zaposleni učini krivično delo na radu ili u vezi sa radom" dobija otkaz". Kako neko ko je odsutan može da učini krivično delo? Nemoguće. Setite se zakona o sudijama i javnim tužiocima; čak i ako su učinili krivično delo pa (osuđeni na šest meseci zatvora) dozvolili ste im da ponovo mogu biti birani na istu funkciju. Radi se o osobama koje su visoki državni činovnici, a ovde jedna, recimo, radnica u tekstilnoj industriji, ne znam koje to krivično delo može da učini, prestaje joj radni odnos u vreme dok je na porodiljskom odsustvu. Da ste bar predvideli - nakon što se to porodiljsko odsustvo završi. Ne, vas zanima samo interes poslodavca, da se on što pre reši radne snage i žena, jer mu uopšte ne treba takav radnik niti ta obaveza, ukoliko ona, recimo, posle tri meseca porodiljskog odsustva hoće da se vrati na posao. Možda to čak i ne bi bio slučaj da imamo porodiljsko odsustvo do godinu dana. Možda onda ova mera ne bi ni bila potrebna. I, po članu 103. tačka 7) otkaz sledi: "ako zaposleni zloupotrebi bolovanje". Kako jedna trudnica da zloupotrebi bolovanje? Trudnica uvek može da dobije bolovanje. Može jedino da se desi da lekar napiše da je trudna, aona nije trudna. Onda je to odgovornost lekara. Preteralo se ovde kod razloga za dobijanje otkaza, sa odgovornošću žene koja je trudna ili koja je na porodiljskom odsustvu. Zbog toga vas molim da malo razmislite o tome i da bi bilo suvislo da Vlada prihvati ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko predlagač ne prihvati ovaj amandman, onda članu 78. uopšte nije mesto u poglavlju Zabrana otkaza. Ja sam očekivao da tu dođu članovi kojima se zabranjuje otkaz, a ne - zabranjuje se otkaz, ali pod ovim i ovim uslovima može otkaz. To stavite u neku drugu glavu. Ispada da uopšte nema zabrane otkaza u Predlogu zakona o radu. Porodilja je, po nama, i ona žena koja četvrtog meseca odsustvuje saposla zbog nege deteta. Ona je porodilja, a to što je zakonodavac više ne naziva porodiljom, nego je naziva negovateljicom, to je njegov problem. Za nas je ona porodilja. Kada ona dobija otkaz po Predlogu zakona o radu? Sve je vezano za član 103.stav 1. tačka 3)ako zaposleni svojom krivicom učini povredu radne obaveze utvrđene ugovorom o radu. Pa bar da je rečeno - ako učini povredu radne obaveze za koju je predviđeno da se izgubi radni odnos. Ne, nego zakonodavac to napiše, pa sada ostavlja poslodavcu na volju da tumačisvaku povredu radne obaveze utvrđene ugovorom o radu. Poslodavac može dati otkaz porodilji, trudnici, negovateljici, kako je vi nazivate, zato što niste odvojili za koje povrede porodilja može da dobije otkaz, a za koje povrede radne obaveze ne može da dobije otkaz. Povreda radne obaveze po ugovoru o radu je i zakašnjenje na posao. Minimalna povreda. Po članu 103. tačka 4) otkaz je moguć - ako ne poštuje radnu disciplinu, odnosno ako je njegovo ponašanje takvo da ne može da nastavi rad kod poslodavca. Kako žena koja je kod kuće, neguje dete, može da ne poštuje radnu disciplinu poslodavca. Nije ustala noću kada je dete zaplakalo, šta je ovo hteo predlagač zakona da reguliše? To se reguliše u porodici, ko ustaje noću, ko greje mleko prvih meseci na tri sata, a posle jednom, pa se i taj obrok izbaci detetu. "Ako zaposleni učini krivično delo na radu ili u vezi sa radom" - (čl. 103. tačka 5))a nije na radu, ima radni odnos ali je kod kuće, neguje dete. Neće valjda sa porodiljskog odsustva da ode u fabriku da učini krivično delo i da beži kući. "Ako zaposleni zloupotrebi bolovanje" - (čl. 103. tačka 7)) nema smisla, zaista. Ili nam zaštitite ove žene koje su spremne da rađaju decu ili nemojte da ih štitite;a da predstavljate kako ih štitite, pa da ih ne štitite, to zaista nema smisla. Ovim ženama, koje pišu predloge zakona, preporučujem da više misle o ženama, nego o poslaničkim karticama.
Da li još neko želi reč? Ako niko od ovlašćenih učesnika u raspravi ne želi reč, stavljam amandman na glasanje. Za 33, protiv 102, uzdržanjedan, nije glasalo 14,ukupno 150 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Garčević. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vladimir Garčević.
Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, kolege poslanici, smatrao sam da treba na ovaj član Zakona dodati primedbu u jednom delu. Očekivao sam da je nova vlast, humana vlast, kako se predstavljala, da će ponuditi zaštitu dece, omladine i trudnica u najboljem vidu, pošto kažu da nismo mi ponudili dok smo bili na vlasti. Nažalost, ovo što se nudi je ispod svakog dostojanstva za majku, omladinu i decu. Prošli smo puno članova, a u principu poneki se prihvati, a ovde se, kada se radi o članu 78. - Zabrana otkaza, sve svaljuje na trudnicu. Trudnica može da uradi krivično delo, porodilja može da uradi krivično delo, može da se ne svidi poslodavcu. Postavljam pitanje - šta onda može trudnica da uradi da je lepo? Kažem da ništa lepše nema nego mlada osoba koja je trudna, koja nosi nova pokolenja našem narodu. Ako ministar, i ovi koji su mu pomagali da pravi ovo, ima drugačija gledišta, onda je to sasvim jedan drugiproblem. Predložiosam da se iz člana 78. briše tekst: "ako su se stekli uslovi iz člana 103. tačka 315) i tačka 7) ovot zakona". Tačka 3) člana 103. glasi: "Ako zaposleni svojom krivicom učini povredu radne obaveze utvrđene ugovorom o radu". Molim vas, u obrazloženju koje je dala Vlada Srbije, kaže se (ajde sada dok je na samom radnom mestu trudnica), da povredu radne discipline može da učini i porodilja. Ako je na porodiljskom odsustvu, onda je ona u kući, a ako je u kući, onda ne može učiniti povredu radne discipline. Mi polazimo znači od pretpostavke, a evo, ministar kaže da može da dođe u preduzeće, ukrade nešto i ponese. Koliko znam, većina porodilja su i humane i majke su, nešto što je najlepše. Neće valjda od kuće otići da ukrade, jedino ako nema šta da jede ili ako nema čime da se izdržava.Onda, i ako ukrade od onoga ko ima, da li je to greh? Stvorimo mi trudnicama i majkama da imaju dovoljno pa neće otići da kradu iz preduzeća. Porodilja može po članu 103. tačka 4) da dobije otkaz: "ako ne poštuje radnu disciplinu". Molim vas, kada je porodilja kod kuće i kada neguje dete, pa koju to radnu disciplinu? Znači, ponovo će otići kod poslodavca i sa njim se prepirati. Molim vas, takopiše u tački 4):"Ako ne poštuje radnu disciplinu". I, otkaz po tački 7) člana 103: "Ako zloupotrebi bolovanje". Mi kažemo da smo humano društvo, a polazimo od toga da će sve biti zloupotrebljeno. Koliko znam, manje je majki i trudnica zloupotrebilo nešto, i nema ih takvih sigurno; a oni koji su zloupotrebili, oni su bolesni i onda i njih treba zaštititi i lečiti. Prema tome, taj deo zakona treba prihvatiti u izmenama.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, treba prihvatiti ove amandmane koji su takoreći istovetni, a koje su podneli poslanici Gordana Pop-Lazić i poslanik SPS-a Vladimir Garčević. Jednostavno, ovaj član 78. ne garantuje nikakvu sigurnost niti trudnicama niti onima zaposlenima koji koriste to odsustvo radi posebne nege deteta. Ovo treba brisati, ovu zadnju rečenicu koja je vezana za član 103. ovog zakona. Zašto? Jednostavno, sve ove tačke u članu 103. ovog zakona mogu da budu apsolutno subjektivne kada je reč o oceni poslodavca, a vezano za povredu radne obaveze, ponašanje zaposlenog koje je takvo da ne može da nastavi posao, i zloupotrebu bolovanja. Sve ovo može da bude, kažem, apsolutno subjektivna ocena poslodavca. Primera radi, kakva je to zloupotreba bolovanja trudnice; možda je dobar primer kada pođe po lek u apoteku pa je zapazi poslodavac i kaže: ti si prekršila sva svoja prava i otkaz ti sledi. Mislim da ove amandmane treba prihvatiti, jer su dobri i u korist su zaštite zaposlenih.
Izvolite, reč ima gospodin Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, veoma je važan amandman, ali zaista morate voditi računa o mogućnostima ovog društva u trenutku u kome pokušavamo zakonski da definišemo oblast radnog zakonodavstva. U toku rasprave u načelu pomenuti su primeri ne samo država koje su u tranziciji, već i mnogo razvijenijih država od naše, kao i okolnostima u kojima se zakonski regulišu prava onih koji koriste porodiljsko odsustvo, odnosno odsustvo za negu deteta. Što se tiče ovog amandmana, i u Zakonu o radnim odnosima koji je trenutno na snazi veoma su jasno bile precizirane okolnosti pod kojima prestaje radni odnos za one koji se nalaze na porodiljskom odsustvu, odnosno koji koriste pravo za negu deteta. To su sve one okolnosti, osim okolnosti pod kojima neko po osnovu tehnološkog viška može izgubiti pravo na radni odnos. Dakle, samo u situacijama u kojima je porodilja bila tretirana kao tehnološki višak, njoj bi bio garantovan status u okviru ugovora, odnosno kolektivnog ugovora kojim je bila regulisana oblast tog radnog prava. Molim vas da imate pre svega snage da priznate u kakvom stanju se nalazi naše društvo pa da shodno kapacitetima našeg društva regulišemo prava i privilegije koje pripadaju našim građanima. Mi nismo u mogućnosti da drugačije tretiramo tu oblast od predloženog zakona. Mislim da je to korektno i da stoje sve one primedbe koje su prethodno pomenute, s obzirom da one mogu imati neko političko utemeljenje, ali nemaju ekonomsko. Ovaj zakon, neizostavno, mora voditi računa i o ekonomskoj snazi našega društva. Dakle, ovim nisu obespravljene porodilje, niti osobe koje koriste pravo za negu deteta. Precizno su definisane okolnosti pod kojima se može izgubiti stečeni radni odnos i mislim da su u tom smislu potpuno jednaka prava, odnosno da se ne umanjuju u odnosu na postojeći Zakon o radnim odnosima.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 12, protiv 109, uzdržan jedan, nije glasalo 9, ukupno 131 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Garčević. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 29, protiv 111, uzdržanih nema, nije glasalo 9, ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se radi samo o jednoj drugoj kategoriji zaposlenih i amandman traži još širu zaštitu od one koju smo tražili za porodilje, trudnice. Radi se o invalidima rada. U članu 80. Predloga zakona o radu predviđeno je kada zaposlenom invalidu rada prestaje radni odnos po osnovu člana 103. Član 103. reguliše u kom slučaju poslodavac može zaposlenom da otkaže ugovor o radu, ako za to postoje opravdani razlozi koji se odnose na radnu sposobnost zaposlenog, njegovo ponašanje i potrebe poslodavca. Tu ima osam tačaka, dame i gospodo narodni poslanici, a mi tražimo da se svih osam tačaka eliminišu kao osnov za otkaz invalidu rada. Tačno je to da se invalidu rada obezbeđuje zaštita posebnim propisima. Ne može ovaj predlog zakona, jedini zakon koji reguliše rad, odnos poslodavac - zaposleni, odnos poslodavac - invalid rada, ne može da ne reguliše tu oblast. Predlagač je predvideo da po svim osnovama poslodavac može dati otkaz zaposlenom koji je invalid rada; ako je utvrđeno da zaposleni ne ostvaruje rezultate rada. Znate, da neko može da ostvaruje rezultate rada ne bi bio invalid rada. On bi bio zaposleni. Ne bi dolazio u ovu kategoriju. Ne bi tražio posebnu zaštitu. Ne može dati isti doprinos invalid rada u mnogim oblastima, kao onaj koji je potpuno poslovno sposoban potpuno. Ako je utvrđeno da zaposleni nema potrebna znanja i sposobnosti za obavljanje poslova na kojima radi, u tom će slučaju invalid rada dobiti otkaz ugovora o radu. Neće to biti invalidi rada koji sa novim poslodavcem budu sklopili novi ugovor. Ovo predviđa otpuštanje svih invalida rada danas - sutra. Zato što dođe novi poslodavac, utvrdi potrebe jednog radnog mesta, ustanovi da na tom mestu radi invalid, a taj ne može da pruži potrebne sposobnosti i otkazuje mu ugovor o radu. Ako imate u vidu da ste već u nekoliko članova eliminisali ratne i vojne invalide, da ovim članom zakona eliminišete invalide rada, invalide po bilo kom osnovu gde će vam duša? Milka, ti bi u raj volela da ideš zbog prirode, a tvoje društvo je u paklu.
Gospodine Nikoliću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandman? (Da.) Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, veoma je problematično obrazloženje člana 80. ovog zakona, poglavlje 7, koje se u predloženom Zakonu o radu definiše kao poglavlje kojim se utvrđuje zaštita invalida. Ova strahovanja bi bila opravdana kada ne bi bilo stava 1. člana 80. u kome se do slovce kaže: "Zaposlenom invalidu rada, u skladu sa propisima o penzijskom i invalidskom osiguranju, poslodavac je dužan daobezbedi obavljanje poslova prema preostaloj radnoj sposobnosti". Dakle, sve drugo je karikiranje ovog člana zakona i to može biti politički efektno, ali je to i suviše radikalno odstupanje od onoga o čemu mi zapravo odlučujemo. Dakle, u stavu 1. člana 80. veoma precizno su utvrđene okolnosti pod kojima poslodavac sklapa ugovor o radu sa invalidom rada i okolnosti pod kojima se definiše radna sposobnost, odnosno termin - preostale radne sposobnosti.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 40, protiv 107, uzdržanih nema, nije glasalo 10, ukupno 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podnela je amandman na član 82. stav 1, u kome smo rekli da se posle reči: "lekara" stavlja tačka i preostali tekst briše. Naime, u odeljku o obaveštenju o privremenoj sprečenosti za rad kaže se da je zaposleni dužan da najkasnije u roku od tri dana od dana nastupanja privremene sprečenosti za rad, u smislu propisa o zdravstvenom osiguranju o tome dostavi poslodavcu potvrdu lekara koja sadrži vreme očekivane sprečenosti za rad. Tražio sam da se briše ovo "vreme očekivane sprečenosti za rad", prosto zbog toga što je u mnogim slučajevima tako nešto potpuno nemoguće predvideti, posebno kada očekujete tek prave specijalističke preglede; ko će znati kako i na koji način i koliko će neko odsustvovati, da ne govorim o nekim drugim slučajevima u kojima je to zbog prirode bolesti apsolutno nemoguće. Zato smatramo da je ovaj amandman i jedna tehnička redakcija, ali osim pravno-tehničke redakcije ima izvesni moralni dodatak, zbog koga treba prihvatiti ovaj amandman. Time ćemo olakšati i zdravstvenim radnicima i samim zaposlenima. Obrazloženje Vlade Republike Srbije zbog čega je odbila ovaj amandman, možda ga ministar nije pročitao, ali šta da radimo, kaže da se navedeni amandman ne može prihvatiti iz razloga što se zbog čestih slučajeva zloupotreba bolovanja u praksi ovim zakonom uvodi obaveza lekara da izda potvrdu o sprečenosti uz navođenje vremena itd. Postoje slučajevi, veći broj slučajeva, ne jedan ili dva, ili u procentima 10 ili 20, kada je to lekaru apsolutno nemoguće. Ovde vi to navodite kao nekakvu njegovu pravnu obavezu, kao kogentnu normu, da je on dužan da to napiše. Šta ćemo da radimo ako nije u stanju da to napiše? Ko će onda za tako nešto da odgovara? Zbog čega i njega i zaposlenog dovoditi u tako tešku situaciju? Mislim da ovakav amandman može da se prihvati. Nikome ne bi trebalo da smeta. Jedino od čega polazite u samom tekstu zakona je očigledno, i iz ovoga se vidi namera predlagača - gde su i kakve su sve zloupotrebe radnika, kako i na koji način to mora da se poštuje. Svojevremeno, kada sam na crno radio u Londonu, pa se razbolim, nije me pitao poslodavac da li ću da dođem sutra ili prekosutra, nego sam došao na posao kad sam ozdravio. Nemojte da naše ljude toliko potcenjujemo i da ih smatramo isključivo prevarantima, već treba da ljudima damo priliku da budu normalni kao i svi drugi u svetu, da se ni po čemu ne razlikuju, da imaju pravo na bolovanje, a ne da teramo nekoga, posebno kada je ishod bolesti neizvestan, kada je rešenje zdravstvenog problema neizvesno, da mora da piše - to će biti za tri dana, za sedam dana ili za 15 dana. Ko zna kad će biti? Posebno ako su tek pred njim specijalistički pregledi. Koji doktor može da stane iza toga što je napisano na papiru i kaže - taj sme da odsustvuje mesec dana (jer, onda će neko odgovarati za njegovo pogoršano zdravstveno stanje, ukoliko se pojavi u tom periodu), a može takođe da stavi i godinu dana, iako čovek može da ozdravi u roku od 10 dana. I jedno i drugo može biti obavezujuće, u ovom slučaju za poslodavca. Smatram rešenje vrlo lošim i za zaposlenog i za poslodavca, a nikakve zloupotrebe bolovanja ovo neće sprečiti.
Da li još neko želi reč? Izvolite. Reč ima gospodin Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 82. stav 1. treba pobijati iz najmanje dva razloga. On predviđa da je zaposleni dužan da u roku od tri dana od dana nastupanja privremene sprečenosti za rad u smislu propisa o zdravstvenom osiguranju, o tome dostavi poslodavcu potvrdu lekara koja sadrži i vreme očekivane sprečenosti za rad. Najpre - zašto bi zaposleni donosio potvrdu lekara? Zaposleni je dužan poslodavcu da javi da nije sposoban za rad. Potpuno drugim propisima se to reguliše. Kada dođe na posao, on donosi doznake da je bio na bolovanju. Dužan je samo da se u roku od pet dana javi da je na bolovanju. Zašto da donosi potvrdu lekara? To je prvi problem. To je neshvatljivo,to je neprihvatljivo. Drugo,šta će da mu napiše lekar? Može li lekar u roku od tri dana, ima vas ovde dosta lekara, možete li vi da predvidite koja je to bolest u pitanju i koliko će da traje. Šta ako lekar utvrdi da je kancer? Hoće li da napiše - očekuje se da više neće biti sposoban za rad. Pa da čovek doživi infarkt kada donese takvu potvrdu i kada mu poslodavac kaže - slušaj, bre, ti imaš rak, ti više nećeš moći da radiš. Zašto malo niste razmišljali o tome? Samo malo da ste mućnuli glavom. Zašto da predviđa pravnik koliko će dugo neko biti privremeno sprečen i odsustvovati s posla? Zašto da lekara dovodite u situaciju da pogazi svoje mišljenje?Napiše - doći će za sedam dana, a njemu se stanje iskomplikuje nekim dodatnim virusom, temperaturom, postane 20 dana. Šta će poslodavac da radi? Da traži da se da otkaz lekaru koji ga je obmanuo i sprečio mu proces proizvodnje. Ili to ništa ne znači. Ako ne znači, šta će u Predlogu zakona. Znam ja da to ništa ne znači, ali šta će vam to u Predlogu zakona. Hoće li moći njegovo dete da donese potvrdu da čovek koji je bolestan ne mora da dođe kod poslodavca. Ovo nije u redu, ne valja. Vidim da vi hoćete što pre da usvojite, prevedete na nemački, i pošaljete u Nemačku, da kažete - evo, završili smo. Ali, bar nešto, bar malo, bar....
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 47, protiv 101, uzdržana dva, nije glasalo 13, ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 82. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Dragan Marković i Vladimir Garčević. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosioci amandmana žele reč? Ima reč narodni poslanik Vladimir Garčević.
Poštovano predsedništvo, teško je izgleda ovde ubediti i ministra, a teško je ubediti i poslanike koji su zacrtali što su zacrtali, međutim, ja se obraćam građanima Srbije, svakako, a nikako onima koji uporno guraju srpski narod tamo gde ne treba. Prema tome, kaže se da je zaposleni dužan da najkasnije u roku od tri dana dostavi potvrdu, a ja postavljam pitanje - koja to zdravstvena ustanova u Srbiji, u ovim uslovima rada i života, može utvrditi u roku od tri dana koliko će onaj koji je bolestan ostati na bolovanju? Bilo bi dobro, jer imamo tu lekara i iz sadašnje vlasti, da i oni kažu kako to utvrđuju u roku od tri dana. Još veća greška jeste - kaže ovako - ukoliko je teška bolest, treba onaj ko je član porodice da donese u roku od tri dana istu takvu potvrdu. Zašto se mi, gospodo draga, igramo bolesnim ljudima? Ako nismo u prilici da im obezbedimo lekove, ako nismo u prilici da im obezbedimo besplatnu zdravstvenu zaštitu, pa da li ih sada guramo, pored toga što ne mogu kupiti lekove, da u roku od tri dana neko utvrđuje zdravstveno stanje čoveka? Na to nemate ni moralno, ni ljudsko pravo. Tvrdim odgovorno, a u kontaktu sa zdravstvenim radnicima sam, da niko pametan u roku od tri dana neće moći da dostavi takvu potvrdu. Sledeće - moraju se izvršiti određene analize, koje zahtevaju možda i sedam dana rada. Prema tome, da bi dao kompletan izveštaj i procenu, lekar mora obaviti niz predradnji, a te predradnje zahtevaju ozbiljnost u postupku. Slažem se sa vama samo u sledećem: da treba da obavesti poslodavca da je bolestan, i lekar će reći sedam dana, osam, ali konačno da napiše koliko će to stvarno biti, to nijedan od lekara neće moći. Prema tome, ovaj član treba kao ovakav brisati, i dajte jednom da u prvi plan stavimo našeg građanina, našeg čoveka, a ne poslodavca, ne Nemca i Francuza. Hvala.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, bilo bi dobro da su oni koji imaju danas moralne dileme po pitanju ovog amandmana odgovore na te dileme potražili pre nego što su postali opozicija, u vreme kada su, recimo, u Fondu zdravstvenog osiguranja ostavili zaduženje od dve milijarde maraka. Što se tiče ovog člana zakona, slažem se da je to nešto što je samo po sebi izazov, ali je to i nužna posledica novih okolnosti u kojima naše društvo egzistira, jer, pored zaposlenog, mi moramo izgraditi ravnopravni odnos i prema poslodavcu. Poslodavac u procesu planiranja svojih poslovnih aktivnosti mora da zna na koje zaposlene može da računa, a na koje ne može da računa, kao i u kom vremenu je izmenjen radni ambijent u njegovom preduzeću. Dakle, ovo je samo član Zakona kojim se stavlja znak jednakosti između poslodavca i zaposlenog. Što se tiče uloge lekara, mislim da lekari moraju na sebe preuzeti tu obavezu, jer je to nešto što je samo po sebi uobičajena dužnost u razvijenim društvima. Dakle, niko ne kaže da se nalaz lekara ne može naknadno menjati i da se konstatacija lekara ne može kroz dodatne analize demantovati, ali zapravo je potrebno poslodavcu na jedan odgovoran način staviti do znanja u kom vremenskom periodu on ne može da računa na svog zaposlenog, kako bi on mogao na drugi način da organizuje proces rada u svom preduzeću. U tome nema ničeg nedobronamernog prema zaposlenom. Konačno, mislim da to ide u prilog i samim zaposlenima, jer ko će, ako ne lekar, oceniti period bolovanja, lečenja i dimenzije sprečenosti? Mislim da je to nešto što je, samo po sebi, potpuno normalno i da je bila anomalija u prethodnom zakonu izostavljanje jednog ovakvog člana, tj. potpuno nedefinisanje tog segmenta, odnosa prema zaposlenom i istovremeno odnosa prema poslu, što je bilo veoma neodgovorno. Doneti doznake na kraju bolovanja jednako je neodgovorno i prema zaposlenima i prema preduzeću koje na takav način trpi štetu. Dakle, ovo je novina, ali nikako ne ide na štetu zaposlenog, baš naprotiv, to ide njemu u prilog. Hvala.
Reč ima gospodin Branislav Ivković.
Dame i gospodo poslanici, ovo je zaista nepotrebna odredba, definisana u članu 82, ako su normalni uslovi funkcionisanja. Na svakom nivou upravljanja, da li je u pitanju radnik ili visoko tehnološki obrazovan stručnjak, ili deo upravljačkog sistema jedne firme, sigurno je da će se javiti svom preduzeću u jednom dobro uhodanom sistemu i obavestiti ga o stanju u kome se nalazi i procenama lekara, i svojih ličnih, kada će biti u stanju da funkcioniše. Normalno je očekivati da poslodavcu takva informacija treba, pogotovu ako su u pitanju posebni proizvodni programi, specijalne narudžbe, hitno vreme isporuke. To u jednom normalnom sistemu već i funkcioniše, ali u sistemu koji predviđa ovaj zakon koji ima član 105. (čuveni) o sistemu otkaza, to može biti i te kako zloupotrebljeno za funkcionisanje člana 105. - otkaza. I o tome treba pričati. Ako mi zakonom definišemo da je neko dužan da u roku od tri dana informiše poslodavca o tome, a čuli smo o kakvim se primerima bolesti radi, odmah dolazimo u poziciju da dovodimo radnika, izvršioca, u podređeni položaj u odnosu na poslodavca - em mora da se sekira o primeni člana 105, em, ukoliko to ne ispuni, opet može da se primeni član 105. Znači, treba imati mere u ukidanju specijalnih prava radnika, bar u ovoj poziciji ne treba dovoditi u pitanje ono što zasigurno već funkcioniše. A o tome da li je ostalo dve milijarde duga ili ne, treba govoriti u sledećem kontekstu - da je ovaj zdravstveni sistem prihvatio 700.000 izbeglica, bez ijedne epidemije, da su usluge u zdravstvu bile dva puta bolje, da nije bilo participacija i da je bilo mnogo više lekova, nego što danas ima, od kad ste vi na vlasti.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne može da se prihvati mišljenje predlagača, odnosno onih koji će podržati predlog člana 82. u neizmenjenom obliku. Evo, ja prihvatam da, onog dana kada sa nekog našeg kosmodroma budu kretale rakete u kosmos, svi zaposleni na kosmodromu moraju da ispune obavezu po članu 82, jer zakasniće raketa, neće moći da se planira da li će gore tačno da poštuje putanju ili neće. I ovde se radi o jednoj klasičnoj industriji, tehnološki prilično zastareloj, u kojoj ništa ne zavisi od toga hoće li zaposleni biti na bolovanju tri ili pet dana i hoće li zvanično lekar da obavesti poslodavca, ili će komunikacija da ide, kao i danas, sa šefom odeljenja, brigadirom, načelnikom, rukovodiocem proizvodnje, tehničkim direktorom, već na kom nivou. I dan danas poslodavac, makar koliko mi ne priznavali društvenu svojinu, ili tamo neko brine o proizvodnji; i on sam, čim mu se radnik javi, pita koliko dana misli da će da odsustvuje i to je ta normalna komunikacija između poslodavca i zaposlenog. Ne mešajte u to lekare. Iskren da budem mislim da bi lekari trebalo da zauzmu stav da uvek napišu da je neodređeno koliko će biti na bolovanju, jer zaista je teško da on kaže da će biti tri, četiri ili pet dana. Znate, da bi laboratorija izdalarezultate sada treba četiri ili pet dana. Da li je neko od vas išao sada da da krv, kada mu zakazuju i kada treba da dođe da da krv. Mislite da je to sutra ujutru? Nije tačno. Nekoliko dana. Ne znam gde ti ljudi žive. Tako može samo privatno, ako hoćete da platite. Kapaciteti u zdravstvu su takvi kakvi jesu, a i vi ste srozali nivo zdravstvenih usluga do kraja. Bolje bi bilo da prihvatite amandman.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 51, protiv 111, uzdržan jedan, nije glasalo pet, ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Lukić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Reč ima Živko Selaković, kao predstavnik poslaničke grupe.
Ja očigledno imam maler - kada god izađem za govornicu mikrofoni ne rade. Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovo je amandman Miloša Lukića, koji je opravdano odsutan jer je čovek u krevetu, sa štakama; pokušao je da dođe i da učestvuje u radu ove skupštine. Nije mogao dok, nažalost, mnogo zdraviji od njega ne dolaze. Da je on ovde verovatno bi dao stručno mišljenje, kao pravnik, i bolje ovo obrazložio, ali potrudiću se da i ja nešto kažem o ovom amandmanu. Obzirom da se član 83. odnosi na zarade predložen je tekst amandmana da se u članu 83. stav 1. Predloga zakona posle reči: "utvrđuje" dodaju reči: "ugovorom o radu", a posle reči: "opštim aktom" stavlja se tačka, a preostali deo teksta se briše. Ovo je urađeno zbog toga što dolazi u koliziju ugovor o radu, kolektivni ugovor, pravilnik o radu itd. Ugovor o radu ne može biti izjednačen sa zakonom, kolektivnim ugovorom i pravilnikom o radu, jer se njime, kao pojedinačnim aktom u skladu sa zakonom, kolektivnim ugovorom ili pravilnikom o radu, utvrđuje zarada, u kom smislu je i predložena preformulacija ovog stava.
Da li neko drugi želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 45, protiv 112, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 8, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 83. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 83. amandman su podneli narodni poslanici Vera Marković, Branko Pavlović, Vlatko Sekulović i Miroslav Hristodulo. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, s tim što je konstatovao da je predloženo rešenje u suštini obuhvaćeno amandmanom narodnog poslanika Leile Ruždić-Trifunović na isti član, a koji je postao sastavni deo Predloga zakona. Da li podnosioci žele reč?
U članu 83. posle prvog stava dodaje se stav 2. koji glasi: "Zaposlenima se garantuje jednaka zarada za isti rad ili za rad jednake vrednosti koji ostvaruju kod poslodavca". Suština ovog amandmana je u tome da se ostvari potpuna ravnopravnost zaposlenih u ostvarivanju nadoknade za njihov rad. Garantuje se odsustvo diskriminacije žena, pripadnika manjinskih nacija ili društvenih grupa koje su negativno stereotipizirane. Dakle, ovaj princip ravnopravnosti u zaradama je jedan odnajstarijih, temeljni princip radnog zakonodavstva u svetu i većina zakona o radu zapadnoevropskih zemalja ovaj princip stavlja na prvo mesto. Sa velikim zadovoljstvom konstatujem da je amandman u istom tekstu Vlada prihvatila, predstavnik Vlade, i sa zadovoljstvom povlačim ovaj amandman.
Konstatujem da je predstavnik predlagača povukao ovaj amandman. Na član 83. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Gospođa Pop-Lazić ne želi reč, ali reč ima gospodin Tomislav Nikolić.
Amandman je samo naizgled i samo naoko nevažan. Radi se o tome hoće li u stavu 1. i stavu 3. pisati "ili" ili će pisati "i"; u stvari, to je jedno od ključnih sporenja koja imate sa sindikatom i ja sam tu na strani sindikata, iz više razloga. Jedan od osnovnih je i taj što ovim eliminišete kolektivni ugovor, a on je ipak, hteli vi to ili ne, ustavna kategorija. Član 83. stav 1. u Predlogu zakona glasi: "Zaposleni ima pravo na odgovarajuću zaradu, koja se utvrđuje u skladu sa zakonom, opštim aktom ili ugovorom o radu". To znači, ako se zarada ugovara ugovorom o radu, neće biti ugovarana opštim aktom, neće morati poslodavac sa sindikatima, sa predstavnicima zaposlenih uopšte da potpisuje kolektivne ugovore zato što ga neće obavezivati, a kolektivni ugovor je osnov za ostvarivanje prava zaposlenih i mora da figurira u zakonodavstvu i da ima prednost nad pojedinačnim aktom, nad ugovorom o radu. Ne znam zašto izbegavate kolektivne ugovore a prihvatili ste prethodni amandman koji je, da ne kažem komunistički, ali bar, da kažem potpuno socijalistički. Mogao bih da prihvatim da vi obavežete poslodavca da za isti rad u državnim organima, ili za rad iste vrednosti, da istu zaradu zaposlenima. Ali, zašto vi privatnom poslodavcu određujete, kao da će on to da poštuje, kao da će onaj zaposleni koji ima manju platu od kolege koji obavlja isti posao kod privatnog poslodavca, imati mogućnosti uopšte da utvrdi koliku njegov kolega ima platu i kao da će to biti osnov da on dobije spor sa poslodavcem. Koji onda interes poslodavac ima da vodi svoju fabriku ako mu vi prethodnim amandmanom odrediste da svima zaposlenima, na istim radnim mestima, mora dati istu platu? Ulažu isti rad, pa čak i da iste rezultate rada imaju, on će da odredi kome će dati veću platu. Kako možete da tražite istu platu, a za državne organe to niste predvideli? (Dragan Milovanović: Da žene budu ravnopravne.) Prihvatam da to nije dobacivanje nego da pokušavate da mi dokažete. Gospodine ministre: niti ovde piše žena, niti piše Srbin, niti piše Rus, niti piše Mađar. To nema veze sa diskriminacijom po bilo kom osnovu. Ovo ste vi pokušali kao da izbegnete diskriminaciju zaposlenih, ali priznajte da poslodavac ima pravo da vrši diskriminaciju zaposlenih. Da nema pravo, u Nemačkoj ne bi Srbin ili neki pripadnik manjine koji dođe iz Srbije imao 1.500 maraka, a Nemac za isti posao 4.000 maraka. To je ono što ostavljamo poslodavcu. On odlučuje koliko će da plaća radnu snagu za bilo koji posao, a vi ga sada nateraste zakonom da plati isto svoje radnike u svojoj fabrici, kao da će to uopšte biti moguće. Komunisti su, sećam se, pre možda 15 - 20 godina pokušali da provedu to da u celoj bivšoj SFRJ zaposleni na istim radnim mestima, sa istom školskom spremom, imaju istu platu. Naravno, nije moglo da se provede, jer je to uravnilovka, tako su je baš tada i nazvali, koju niko nije mogao da sprovede. Vi sada ulazite u kapitalizam sa odredbom da zaposleni imaju istu platu za iste poslove kod poslodavca.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 50, protiv 111, uzdržanih nema, nije glasalo osam, ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 83. amandman je podneo poslanik Miomir Ilić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Poštovani narodni poslanici, SPS se zalagala da u Zakonu kolektivni ugovor o radu bude obavezujući deo. Radi toga brojne amandmane koje smo mi podneli, kao i amandmani drugih partija koje u parlamentu imaju zastupljenost, odnose se na to da se ovaj zakonski predlog poboljša. Ali, ako u poglavljima ovog predloga, kolektivni ugovor, amandmanima koje smo podneli nije uspeo da prođe: u poglavlju 2 - zasnivanje radnog odnosa, u poglavlju 3 - radno vreme, u poglavlju 4 - odmor i odsustva, i u poglavlju 5 - zaštita zaposlenih, ne vidim zašto u poglavlju 6 - naknade, zarade i druga pitanja, ne može da se stavi "obaveznost kolektivnog ugovaranja", pogotovo u sadašnjem ekonomskom i privrednom trenutku. Mislim da ovde ima potpuno opravdanje i zahtev sindikata, koji mi u potpunosti podržavamo, ne radi nekih političkih stavova, nego čisto zbog pravnih i ekonomskih odnosa, i sadašnjeg trenutka. Obaveznost poslodavca treba u pogledu zarada da se formira na osnovu opšteg akta, u ovom slučaju kolektivnog ugovora. Nemoguće je u ovom trenutku, kada još postoji društveni sektor, da u obavezi poslodavca stoji da ugovorom o radu reguliše brojna pitanja zarada, kao što su: zarade u radnom vremenu, zarade za provedeno radno vreme, naknade zarade, dodatak na zarade i, ostalo. Iz tog razloga sam i podneo ovaj amandman koji govori da se u stavu 1. reči "opštim aktom" se brišu, a umesto tih reči stoji "kolektivni ugovor"; isto kao i u stavu 3. da stoji "kolektivni ugovor", a reči: "ugovorom o radu" da se brišu. Iz tog razloga podnosim i jedan predlog ministru: U stavu 2. ovog člana stoji: "Zaradu, u smislu stava 1. ovog člana, čini zarada koju je zaposleni ostvario za obavljeni rad i vreme provedeno na radu, uvećana zarada, naknadna zarade i druga primanja, osim naknade troškova iz člana 91. ovog zakona i drugih primanja iz člana 92. stav 1. ovog zakona". Mi smo 3. maja ove godine doneli izmene i dopune Zakona o radnim odnosima, gde je ministar za finansije Đelić, prelazići iz neto u bruto zarade, ovde nas silno ubeđivao da terenski dodatak, topli obrok i regres treba da uđu u bruto zarade i zarade sa dodatkom. U članu 3. izmena i dopuna Zakona o radnim odnosima, odnosno u dopunjenom članu 64. kao članu 64a stoji: "Zaposleni ima pravo na dodatak na zaradu u smislu člana 63. stav 2. tačka 2. ovog zakona, gde čini dodatak na zaradu". Navodim ono što sada nema u ovom zakonskom predlogu, a to je: ishrana u toku rada (za dane provedene na radu), regres za korišćenje godišnjeg odmora, troškovi rada i boravka na terenu. Ovim predlogom zakona, ovi stavovi, ovi kriterijumi za koje smo ovde silno vreme izgubili, sada su izbrisani i to ne ulazi u bruto zarade, niti ulazi u zarade koje radnik treba da primi, niti ulazi u penzijski osnov. To znači da vi poništavate ona rešenja koja ste već sada dali. Iz tog razloga, smatram da ovakav način i obaveznost kolektivnog ugovaranja po osnovu poglavlja zarade, naknadne zarade, treba u ovom trenutku da ostave. Zato predlažem da izvršite korekciju i da ovaj amandman prihvatite, jer ćete na takav način da zadovoljite ne samo radnike, nego da u ovom trenutku ekonomsku situaciju i tržišnu privredu dovedete u situaciju da radnik bude obezbeđen makar u pogledu zarada.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Reč ima gospodin Ivković.
Dame i gospodo poslanici, nalazimo se na poglavlju 6. Zakona o radu, koji nosi naslov "Zarada, naknadna zarade i druga pitanja". Zakonodavac je predložio da član 83. stav 1. glasi: "Zaposleni ima pravo na odgovarajuću zaradu, koja se utvrđuje u skladu sa zakonom, opštim aktom ili ugovorom o radu". Pošto ste već glasali kako ste glasali kada su u pitanju članovi 1, 2. i 3, jasno je da ste vi ostavili varijantu između pravilnika o radu ili kolektivnog ugovora. Faktički, dosta ste relativizovali poziciju kolektivnog ugovora kao jednog od vrhunskih dostignuća za regulisanje prava radnika u odnosima sa poslodavcem. Naš amandman vam ukazuje na mogućnost da malo popravite poziciju kolektivnog ugovora, jer se ovde pozivam na zakon koji već ima član 1, gde su opšti akti definisani - pravilnik o radu ili kolektivni ugovor. Tu nudimo da umesto reči "opšti akt" stoji "kolektivni ugovor". Naime, pokušavamo na taj način da motivišemo poslodavca, da ga još više usmerimo ka tome da dogovorom između dve strane definiše oblast zarada, a ne svojim samostalnim aktom koji se zove pravilnik o radu, odnosno ugovor o radu. Naša sugestija je da se ovaj amandman usvoji i da se time, makar malo, sačuva pozicija kolektivnog ugovora i stvori šansa, da kažemo i volja, kod poslodavca da ide ka dogovaranju. Jednostavno, ako tu kolektivnu priču prenesemo, na primer, na ovu našuskupštinu, mi smo prilikom izbora gospođe Nataše Mićić za predsednika Skupštine imali jedan kolektivan rad; naš kolega, potpredsednik, gospodin Ljubiša Maravić, kao predsedavajući tokom njenog izbora, potpuno se uklapa u kolektivni rad, i radio je upravo ono što treba da radi predsedavajući kod izbora predsednika Skupštine. Sa druge strane imamo individualni rad gospodina Mićunovića, političkog žonglera koji je od komuniste prešao do predsedavajućeg.... (Predsednik: Molim vas gospodine Ivkoviću da se držite teme.) ... koji sada proziva da je gospodin Ljubiša Maravić mogao da raspusti Skupštinui raspiše izbore, što je naravno totalni idiotizam.
Gospodin Čedomir Jovanović, replika ili javljanje?
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, možda bi većina u ovoj sali pokušavala da bude duhovita da joj je radni dan počeo u 17,45 kao mom prethodniku, a mi smo ovde od 10,00 časova, i uprkos svemu, rasprava o Zakonu o radu u pojedinostima teče bez problema. Veoma ozbiljna primedba je izneta, za razliku od ove neozbiljne konstatacije, gospodina Ivkovića, od strane predstavnika SPS-a, a ona se ticala odnosa neto i bruto zarada i svega onoga što smo mi definisali pod bruto zaradom u maju mesecu, tokom jedne veoma opširne rasprave. Podsetiću vas samo na član 91, odnosno na član 92. Tim članovima, zapravo se regulišu sva ona bitna pitanja koja su pomenuta kroz obrazloženja ove amandmanske inicijative, i stoga ne mislim da je ovaj Zakon o radu nekorektan prema svima onima koji su učestvovali u raspravi tokom maja meseca. Ovim članom 84. zapravo se u potpunosti izlazi u susret radnicima, odnosno zaposlenima i pri tom se ne dovodi u pitanje koncept bruto zarade, mislim da je to važno napomenuti i istaći. I konačno, čestitao bih vam na današnjem radu, mislim da smo, uprkos svemu, uradili veliki posao. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ovo je bila replika, gospodin Jovanović je replicirao vama, gospodine Ivkoviću. Molim vas, gospodine Ivkoviću, da završimo ovaj dan lepo. Da li se o ovom amandmanu još neko javlja za reč?
Koji je osnov bio za repliku gospodinu Jovanoviću? Molim vas, gospodin Jovanović apsolutno nije imao osnova za repliku, on se javio kao predsednik poslaničke grupe, a ja se javljam na repliku njemu jer je moje prezime spomenuo. Osnov za repliku u mom izlaganju gospodin Jovanović nije uopšte imao. On se javio kao predsednik poslaničke grupe. Da li ste vi predlagač zakona ili gospodin ministar? Mi u sali nismo imali komentar, gospođo predsedniče Narodne skupštine, nismo imali komentar da je replika. On se javio kao predsednik poslaničke grupe i to je svako u ovoj sali shvatio. Molim vas, dajte mi pravo na repliku.
Izvinjavam se, zaista ne mogu da vam dam, jer sam gospodinu Jovanoviću dala pravo na repliku.
Na šta repliku? Šta je bilo u mom izlaganju; imaćemo stenogram sutra pa ćemo o tome razgovarati. Inače, gospodine Jovanoviću, ja sam u sali bio kada i vi, ali vi koji predlažete zakon morate da imate većinu u kvorumu da bi moglo da se radi.
Gospodine Ivkoviću, nisam vam dala reč. Da li se još neko javlja za reč o amandmanu koji je podneo narodni poslanik Miomir Ilić? Vi ste govorili. Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? Ukoliko ne, stavljam amandman na glasanje. Za 48, protiv 118, uzdržanih nema, nije glasalo sedam, ukupno 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Htela bih svima da vam zahvalim danas na korektnom radu, posebno što je danas Dan ljudskih prava- 10. decembar. Da vas obavestim da će se sednica Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja, održati sutra sa početkom u 9,00 časova, u sali na trećem spratu. Prijatno. Nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 157 narodnih poslavnika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno daimamo kvorum i da možemo nastaviti sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dušan Golubović, Branko Ružić i Miloš Lukić.Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Prelazimo na11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RADU (nastavak) Na član 84. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč.