Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 117 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 112 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Poštovana predsednice, poštovani poslanici, poštovani građani Srbije, ja sam Milijan Miletić i dolazim iz jedne male opštine Svrljig, koja se nalazi u blizini Niša. Inače, poslanik sam sa liste SNS i predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku u Skupštini Srbije. Moje pitanje bi bilo vezano za probleme na delu državnog puta prvog reda E14. To je bivši magistralni put, koji ide iz Niša preko Svrljiga, Knjaževca, Zaječara, prema istočnoj Srbiji. Na tom delu puta dešava se veliki broj saobraćajnih udesa. Po podacima policijske stanice u Svrljigu u 2012. godini bilo je 10 saobraćajnih nezgoda. U 2013. godini bilo je 19 saobraćajnih nezgoda, od toga jedno prevrtanje autobusa i tom prilikom povređeno je 14 lica, dva teže i 12 lakše. U 2014. godini, do današnjeg dana, bilo je četiri saobraćajne nezgode, a među njima je bila i nezgoda u kojoj je učestvovala jedna cisterna i jedan šleper. Taj deo puta je veoma opterećen saobraćajem. Ima veliki broj udesa na delu Razbiglava i Đurđac. Tako se kaže taj deo puta i ja sam više puta, kao predsednik Opštine, kada sam bio u prethodnom periodu, pisao, zajedno sa načelnikom policijske stanice u Svrljigu sugestije i zahteve prema nadležnom Ministarstvu saobraćaja, prema Putevima Srbije, da se na tom delu puta Razbiglava, čije ime kaže šta se dešava tamo, i Đurđac reši problem i da se tamo više ne dešavaju takve nezgode. Taj put, kao što sam malo pre rekao, veoma je opterećen, ima veliki brojvozila koji tim putem funkcionišu. Od 2012. godine do današnjeg dana bilo je i saobraćajnih nezgoda koje su imale smrtni ishod. Kao predsednik opštine, kao predsednik opštinskog veća i kao predsednik Saveta za bezbednost, više puta sam pisao 2012. godine i 2013. godine da se tu reši problem, da se takve stvari više ne događaju. Ujedno, sve te nezgode dešavaju se kada pada kiša i kada ta prva kiša padne naiđe neko vozilo malo brže i tu se dešavaju te saobraćajne nesreće, gde je veliko opterećenje za građane opštine Svrljig i za sve ljude koji idu tim delom puta. Policijska stanica u Svrljigu, shodno svojim mogućnostima, uvek kada počne da pada kiša stavi svoje vozilo sa upaljenom svetlosnom signalizacijom da na neki način upozori sve one koji dolaze na tom delu puta da uspore i da se ne desi neka nezgoda. Osmog maja je bila još jedna saobraćajna nezgoda gde je ishod bio teške telesne povrede jedne bebe, jedne majke, a posle nekoliko dana bila je saobraćajna nezgoda gde su cisterna i kamion napravili velike probleme. Nadam se da će Ministarstvo saobraćaja, odnosno Putevi Srbije konačno rešiti taj problem, jer postoji nalog saobraćajnog inspektora zaduženog za taj deo državnog puta zaduženog da se ti problemi reše. Moje pitanje je bilo Putevima Srbije - kada će se rešiti problem na delu puta E14, to je put od Niša preko Svrljiga, Knjaževca, prema istočnoj Srbiji i kada će taj problem da se reši? Ujedno bih, ako dozvoljavate, iskoristio priliku da, pošto je danas Sveti Nikola, čestitam slavu svima koji slave, jer Srbi slave slavu i kada je najteže, a sada je jedan od najtežih danaza našu zemlju. Sve najbolje i živeli.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Postavio bih poslaničko pitanje koje jeste pitanje jedne lokalne samouprave, ali u sebi sadrži elemente pitanja i odgovora da li postoji ili ne postoji pravna država kod nas. Naime, u gradu Somboru, odbornik Dragan Stanišić podneo je ostavku 17. aprila 2014. godine iz razloga što je Agencija za borbu protiv korupcije utvrdila da postoji sukob interesa kod tog odbornika. Dan kasnije, sledeći na listi te odborničke grupe, gospođa Nada Sporin uputila je dopis kojim prihvata svoj mandat koji joj pripada, kao sledećoj na listi. Šestog maja je bila zakazana i mandatna izborna komisija, kako bi se konstatovala i jedna i druga činjenica, međutim, predsednik te komisije je iznenada otkazao tu sednicu. U međuvremenu, nekih pola meseca kasnije, gospodin Stanišić, koji je i dalje bio u sukobu interesa, odnosno imao je o tome zvanično mišljenje komisije, odnosno Agencije za borbu protiv korupcije, povlači svoju ostavku na funkciju. Molim nadležno ministarstvo, odnosno Ministarstvo za upravu i lokalnu samoupravu da da svoje mišljenje kako je moguće da neko ko je u sukobu interesa i zbog čega postoji odluka Agencije za borbu protiv korupcije da i dalje vrši tu funkciju i kako je bilo moguće da da opoziv na tu ostavku. Možda nije nebitno u celoj ovoj priči i možda tim pitanjem treba da se pozabave neki drugi organi, a ne samo ovo ministarstvo, da je gospodin Stanišić umeđuvremenu promenio stranačke boje i da je u međuvremenu postao deo vladajuće koalicije, odnosno pripada stranci koja sada daje mesto gradonačelnika u Zrenjaninu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospođo predsedavajuća, u danima kada je Srbija opsednuta svim posledicama velikih poplava koje su nezabeležene u našoj istoriji, a istovremeno i zadivljena solidarnošću samo organizovanih građana, mladih ljudi, policajaca, vatrogasaca, spasilaca i svih drugih, veliku štetu sigurno, uz sve građane koji su pretrpeli štetu na drugim materijalnim dobrima, pretrpeli su i naši poljoprivrednici. Pre dve godine sam postavio pitanje Vladi i ovo je pitanje za premijera Vučića, budući da je obećano da će u martu, prošle godine, u skupštinsku proceduru da uđe zakon o zadrugama, a nas posebno interesuje oblast koja reguliše poljoprivredne zadruge i način organizovanja, jer zadrugarstvo sa tradicijom dugom preko 170 godina je u potpunosti zamrlo. Srbija je u polovini 19 veka bila među prvim zemljama koje su organizovale zadružne oblike udruživanja poljoprivrednika, pre svega zemljoradnika i zanatlija. Među prvih smo 10 zemalja u svetu u međunarodnom zadružnom savezu. Srbija je zemlja bogata zadružne istorije i tradicije. Prva kreditna zemljoradnička zadruga u Srbiji je osnovana čak 1894. godine u selu Vranovo kod Smedereva. Već 1895. godine osnovan je Glavni savez srpskih zemljoradničkih zadruga. Zadruge su bile uredne i napredne i nicale kao pečurke posle kiše. Prvi zakono zanatskim i zemljoradničkim zadrugama donet je 1898. godine. U Kraljevini Srbiji 1900. godine bilo je oko 650 zemljoradničkih zadruga, a na početku Drugog svetskog rata negde oko 3.500. Tadašnji problemi u poljoprivredi su bili slični kao i današnji, usitnjenost poseda, lošija obrada zemljišta i težnja ka zajedničkom nastupu na tržištu. Onda dolazi još jedan neuspeli komunistički eksperiment koji ograničava zemljoradnike u pogledu njihovog vlasništva, ograničava ih u pogledu zemljišnog maksimuma, kako je to govorio Petar Stambolić, jedan od onih koji su nas u crno zavili sa svojim reformama, da se seljak ne bi kapitalisao. Oduzimaju se vlasnicima zemlje upravljačka prava nad njihovom imovinom, sve se kolektivizuje, a onda dolaze devedesete godina kada mora da se vrati zemlja nepravedno oduzeta vlasnicima. Samo je negde na teritoriji Vojvodine oko 700.000 hektara zemlje oduzeto ljudima, koje je bilo u njihovom vlasništvu. Kao posledicu toga mi imamo jednu apsolutno neuspelu tranziciju u zadrugarstvu i pad zadrugarstva i gašenje pre svega poljoprivrednih zemljoradničkih zadruga i imamo seljaka koji je u potpunosti ostavljen i prepušten samom sebi. Zbog toga je jedan od glavnih zadataka ove Vlade da što pre ponovo zaživi zadrugarstvo na istim onim principima na kojima je osnovano, a savremeno zadrugarstvo mora počivati na izvornim zadružnim načelima koja su potvrđena i osavremenjena na Kongresu Međunarodnog zadružnog saveza u Mančesteru 1995. godine, jer je to jedini ispravni put za organizovanje zemljoradnika u organizacije bez kojih selo definitivno ne može funkcionisati. Moje pitanje je, budući da je zakon o zadrugama odavno napravljen kao radni tekst, kada će zakon o zadrugama ući u skupštinsku proceduru? Hvala.
Reč ima Dušan Milisavljević.
Poštovana predsednice, poštovane koleginice i kolege, moje pitanje, ovog puta će biti molba Ministarstvu zdravlja, ide predsedniku Republičke Vlade. Danas ću vas obavestiti da je zakon koji reguliše lečenje i postavljanje dijagnoze dece koja boluju od retkih bolesti, Zojin zakon. Mislim da ste svi u sali čuli o Zojinom zakonu. Par stvari ću vam reći sada. Zoja je devojčica koja je bolovala od Batenove bolesti, jedne od retkih bolesti, Novosađanka koja je bila nevidljiva za državu Srbiju, za Ministarstvo zdravlja i za Republički fond, kao mnogo ostale dece koja boluju od retkih bolesti. Zoja je umrla 6. avgusta i od 6. avgusta njena porodica je izabrala da sa mnom pravi zakon, da sve njihove probleme koje su imali u postavljanju dijagnoze u lečenju male Zoje stavimo u paragrafe, stavimo u predlog zakona koji bi rešio probleme za svu ostalu decu. Zoja na grčkom znači život. Ovaj zakon je zakon života, zakon koji bi rešio probleme sve naše dece koja boluju od retkih bolesti. Ovaj zakon, drage koleginice i kolege narodni poslanici, sam ja uradio sa porodicom male Zoje, sa profesorima koji tretiraju retke bolesti i ovaj zakon je do sada dobilo više od 50 nevladinih organizacija. Ovaj zakon je dobio podršku i prethodnog Ministarstva zdravlja i prethodne ministarke zdravlja, ali su vanredni parlamentarni izbori sprečili da ovaj zakon dođe na dnevni red današnje Skupštine. Ja želim da podelim jednu informaciju sa vama u vezi ovog zakona. Ja sam spreman da ovaj zakon povučem iz skupštinske procedure i da svi zajedno razradimo ovaj zakon, dopunimo još možda ovaj zakon, poboljšamo ovaj zakon zarad dece koja boluju od retkih bolesti i da ovaj zakon bude zakon koji ćemo jednoglasno usvojiti u srpskom parlamentu. U prethodnom sazivu sam imao sa predsednikom Narodne skupštine, gospodinom Stefanovićem dogovor oko ovog zakona i nadam se da će i nova predsednica i šefovi poslaničkih klubova da ovaj zakon razmotre. Na kraju diskusije ću podeliti ovaj Predlog zakona svakom šefu poslaničke grupe da vidi šta to stoji u skupštinskoj proceduri i da molim za ovaj zakon. Do sada nikoga u životu nisam molio. Za ovaj zakon molim zato što je ovaj zakon koji će rešiti probleme dece koja boluju od retkih bolesti. Probleme koje je imala mala Zoja imaju mnoga deca koja su nevidljiva za državu Srbiju. Deca koja boluju od Hanterovog sindroma, deca koja boluju Grušeove bolesti, deca koja boluju od Fridrihove atakcije, deca koja boluju od Batenove bolesti, deca koja boluju od MPS sindroma, mnoga naša deca za koju sakupljamo novac putem SMS poruka, kao što sakupljamo iz za postradale u poplavljenim područjima. Hajde da zakonski regulišemo kao mnoge evropske zemlje. Mnoge zemlje u okruženju, čak i Hrvatska i Slovenija imaju zakonsku regulativu za lečenje retkih bolesti. Ne bih voleo da se u budućnosti ponovo desi situacija da predsednica Udruženja za retke bolesti, Marija Joldić koja ima dete koje boluje od retkih bolesti sačekuje ministarku zdravlja kada je delila automobile, njih 60 i nešto, a da Republika Vlada nema sluha za ovu decu. Ovo je želja da svi vrlo ozbiljno shvatimo ovaj zakon, jer ovaj zakon nas podiže u očima humane Srbije. Podiže nas u očima evropske Srbije. Podiže nas u očima svih ostali koji gledaju Srbiju kao jednu odgovornu državu koja najosetljiviji i najranjiviji deo svoje populacije, a to su bolesna deca koja boluju od retkih bolesti, ima nameru da sačuva. Dve, tri stvari u vezi ovog zakona. Glavna stvar je da ovim zakonom se reguliše da ukoliko doktor ne može da postavi dijagnozu u roku od šest meseci detetu, ima obavezu da ga pošalje na račun države u inostranstvo, a da nakon toga kada se postavi dijagnoza da to dete ima pravo na terapiju. Drage moje kolegine i kolege narodni poslanici, obaveštavam vas da deca sa retkim bolestima nemaju nikakva prava trenutno u Srbiji i da Republički fonda postojeći Pravilnik o lečenju dece ne vidi ovu decu. Zadnjih 15 sekundi ću iskoristiti da podelim ovaj Predlog zakona svim šefovima poslaničkih grupa i vama predsednice.
Zahvaljujem poslaniku. Reč ima Zvonimir Stević.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, poslaničko pitanje postavljam ministru privrede, prof. dr Dušanu Vujoviću. Možda je rano, ali jeste blagovremeno. Svakako da jedan od najvećih problema na teritoriji države Srbije, sa kojima se svakodnevno susrećemo unazad dve decenije, jeste problem nezaposlenosti posebno mlade generacije. Uz potpuno razumevanje za ekonomsko stanje u kome se kao država i društvo nalazimo, posebno u centralnom delu Srbije, uz duboko žaljenje za tragične poplave koje su nas zadesile, problem nezaposlenosti je posebno izražen i ima svoju specifičnost, složenost, značaj, važnost političku, ekonomsku i državnu težinu na KiM. Naime, prošlo je 15 godina, a da se niko ozbiljno, odgovorno sistemski nije bavio problemom u iznalaženju mogućnosti izradi dugoročne strategije i projekata za buduće mlade generacije za zapošljavanje 15 generacija koji su završili srednje škole i fakultete. Bilo je raznih programa i obećanja gde su rađene studije. Moram da kažem da rezultata nije bilo. Naročito je to činjeno u predizbornim kampanjama i želim da podsetim da je na KiM bilo dosta izbora na lokalnom, pokrajinskom i republičkom nivou. Ono što je u prethodnom periodu rađeno od strane Ministarstva i Kancelarije za KiM jeste pokušaj da se izraženi problem nezaposlenosti na KiM ublaži, ali svakako to ne rešava ovaj veliki problem. Ovo ističem zbogprocesa za KiM koji nije jučerašnji, niti današnji, već i sutrašnji i nijednog trenutka ne želim da umanjim težinu i složenost opšteg življenja na KiM jer je život na prostoru KiM i dalje težak, složen i bremenit. Da li treba da podsećam javnost na bezbednosti i slobodu kretanja, duple registracije, pravo na imovinu, sudbinu nestalih i kidnapovanih, pravo za zdravstvu koje je ovih dana ugroženo zbog nedostatka lekova, pravo na adekvatno obrazovanje i ostala ljudska prava? Limitirajući faktor i dodatno otežavajuća okolnost je ta što se srpskom narodu i ostalom nealbanskom življu ne pruža nikakva mogućnost zapošljavanja u takozvanim privremenim institucijama na KiM, a da ne govorim o velikim sistemima kao što je Elektroprivreda Kosova i Metohije, Fabrika cementa „Đeram Janković“, Fabrika feronikla u Glogovcu. Da podsetimo javnost da su radnici u velikim sistemima i institucijama na KiM posle 1999. godine isterani i proterani i ne svojom voljom izgubili osnovno pravo, a to je pravo na rad. Imajući ovo u vidu, svakako da predstavnici EU imaju odgovornost i ulogu da zajedno sa našom Vladom uzmu učešće u rešavanju ovog gorućeg problema. Prema evidenciji pokrajinske službe za zapošljavanje KiM na teritoriji Pokrajine ima preko 25.000 nezaposlenih lica. U severnom delu na evidenciji tržišta rada nalazi se preko 8.000, na području centralnog dela KiM 6.500, Pomoravskom kraju 6.000 i poslednji izražen problem je na teritoriji opštine Štrpce gde ima preko 5.000 nezaposlenih. Jasna je poruka sa ekspozea predsednika Vlade Republike Srbije, Aleksandra Vučića, da se nadoknada Srbima na KiM nastavlja i to bez umanjenja, što je garant za opstanak Srba na prostoru KiM. Iz ovih razloga postavljam pitanje ministru privrede u okviru predloga mera, šta se predviđa za rešavanje problema nezaposlenosti na KiM i da li će se u okviru tih mera dovesti strani investitori u saradnji sa međunarodnim predstavnicima za otvaranje proizvodnih kapaciteta u srpskim enklavama na KiM? Zahvaljujem.
Nema više prijavljenih za reč. Nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vladeta Kostić, dr Miljan Nikolić, Aleksandar Jablanović, Nevena Stojanović, Olgica Batić, Grozdana Banac, Milorad Stošić i Dragan Jovanović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde, pozvala da sednici prisustvuju i Biljana Pavlović, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Vladimir Davidović, pomoćnik ministra pravde, dr Milan Stevović, direktor Uprave za izvršenje krivičnih sankcija, Aleksandra Stepanović, načelnik Odeljenja u Upravi za izvršenje krivičnih sankcija, Dušanka Garić, načelnik Odeljenja u Upravi za izvršenje krivičnih sankcija, Jovan Ćostić, šef Odseka u Ministarstvu pravde, i Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima 4. tačke dnevnog reda – PREDLOGA ZAKONA O IZVRŠENjU KRIVIČNIH SANKCIJA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Živković, Vladimir Pavićević, Mirko Čikiriz, Neđo Jovanović, Meho Omerović, Branka Bošnjak, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać i Olgica Batić. Narodni poslanik Neđo Jovanović, pisanim putem 13. maja 2014. godine, povukao je amandman na član 39. Predloga zakona. Narodni poslanik Meho Omerović na sednici Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu povukao je amandmane na član 19. i na naslov iznad člana 20. i član 20. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospodine ministre, ono što sam rekao u raspravi u načelu ponoviću i sada. U skupštinsku proceduru je stigao jedan savremeni, moderan zakon o izvršenju krivičnih sankcija koji odgovara potrebama našeg vremena i mi ćemo ga podržati. Ono što sam sa koleginicom Olgicom Batić pre svega želeo je da, prvo rešenje koje sam predložio da se preciziraju vrste krivičnih sankcija nije rešenje koje ne postoji u našem okruženju, postoji u nekim uporednim zakonodavstvima, a naša namera je bila kod svih amandmana jedna te ista. Smatramo da se treba držati onih opštih principa radi sprečavanja stope kriminaliteta, znači prevencija, edukacija, represija. Želja nam je da u samom tekstu zakona kada osuđenik pogleda taj tekst to ne deluje isuviše rigidno, jer treba raščlaniti koje su sve vrste krivičnih sankcija, a ovo je posebno, s obzirom da imamo zabrinjavajući porast maloletničke delikvencije, da imamo decenije političkog i ekonomskog nasilja koje su ostavile pre svega posledice kod mladih ljudi, da su školstvo, porodica, društvo izgubili preventivnu i kontuelnu funkciju i da postoje ozbiljni socijalni problemi društva u neuspeloj tranziciji. Tačno je ono što je Vlada napisala u svom odgovoru da ako navedete da su u pitanju krivične sankcije da je to dovoljno precizna odredba, ali čini mi se pre svega dovoljno jasna za ljude iz struke. Ali ako osuđenik kome je izrečena neka mera bezbednosti pogleda sam tekst zakona tu se samo govori o kaznama ili sankcijama i to malo deluje rigidno, malo deluje zaprepašćujuće za onoga kome je izrečena recimo neka zaštitna mera ili mera bezbednosti, a odnos mera bezbednosti i kazni je takav da oni imaju i niz sličnosti, ali imaju i razlika, ali je zajednički cilj da spreče ponašanje koje povređuje ili ugrožava vrednosti zaštićenih krivičnim zakonodavstvom sa ciljem da se krivična dela više ne vrše. I jedna i druga vrsta kazni ograničavaju ili lišavaju izvršioca krivičnih dela određenih sloboda. Zbog toga kažem, želeo sam ovim amandmanom da dam određenu finoću i mekoću samom tekstu zakona da on ne bi delovao tako rigidno kao u nekim vremenima kada je tortura, i normativna tortura i tortura u izvršenju krivičnih sankcija, bila jedini model kojim su se počinioci krivičnih dela odvraćali od budućeg vršenja krivičnih dela, a praksa duga, ne samo izvršenja zavodskih sankcija kod nas, nego i u svetu, je pokazala da to nije dovoljno i da postiže suprotan efekat od onog koji se želi postići, a to je resocijalizcija, uključenje izvršilaca krivičnih dela u normalan život i davanje novih šansi po izlasku sa izdržavanja kazne zatvora.
Na član 2. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać.
Hvala gospođo predsednice. Uvaženi ministre i predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, član 2. Predloga zakona propisuje da izvršenjem krivičnih sankcija se ostvaruje opšta i individualna svrha njihovog izricanja u cilju uspešne reintegracije osuđenih u društvu. Koleginica i ja smo amandmanom predložile da se ovo dopuni rečima „kao i suzbijanja dela kojima se povređuju i ugrožavaju čovek i druge osnovne društvene vrednosti“. Kao što nam je svima koji se bavimo pravom poznato da je svrha izvršenja krivičnih sankcija višestruka, i represivna i preventivna i reintegrativna, međutim treba imati u vidu razloge zbog kojih dolazi do izvršenja krivičnih sankcija, kao i razloge zbog kojih uopšte dolazi do krivične osude. Jedna od osnovnih svrha krivičnog zakonodavstva je osujećenje i odvraćanje potencijalnih učinilaca krivičnih dela. Stoga zaštita čoveka i osnovnih društvenih vrednosti je svrha krivičnih sankcija koja ko takva treba da bude naglašena ovim zakonom. U obrazloženju Vlade kojim se obrazlaže zašto je odbijen amandman kaže – Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je dopuna člana 2. Predloga zakona koja se predlaže amandmanom već obuhvaćena pojmom opšte svrhe izricanja krivične sankcije, pa dodatno preciziranje nije potrebno. Mi smo predložili amandman zato što smatramo upravo da je potrebno, jer porast nasilja i krivičnih dela protiv porodice, nasilja nad ženama i uopšte svih drugih krivičnih dela u društvu pokazuje da je neophodno precizirati i pojasniti svrhu sankcije kako bi došlo do njenog cilja, do ostvarenja cilja. Imali smo slučaj u poslednje vreme da je bilo više povratnika krivičnih dela koji su u povratu učinili i teža krivična dela. To je bilo i posle poslednje amnestije koju je predsednik Republike učinio, pa smo imali povratnike koji su bili osuđeni za lakša krivična dela, a posle učinili i krivično delo ubistva. Da bi sve to sprečili, smatramo da treba dopuniti ovaj član. Hvala.
Reč ima Janko Veselinović. Izvolite.
Koristim vreme ovlašćenog predstavnika. Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa Boris Tadić – Nova demokratska stranka, Zajedno sa Srbiju i Zeleni Srbije u načelnoj raspravi je istakla da ćemo na bazi odnosa ministra i Vlade dati konačnu ocenu da li ćemo podržati ovaj set zakona. Dakle, i set o kome danas raspravljamo i set o kome ćemo verovatno u nastavku današnje ili sutrašnje rasprave raspravljati. Uglavnom se radi o setu pravosudnih zakona. Odmah da kažem da mi nismo zadovoljni sa brojem prihvaćenih amandmana, ali da je ministar ipak uvažio neke naše predloge i zbog toga postoji mogućnost da u danu za glasanje podržimo ove zakone. Nismo, nažalost, u mandatu ove Vlade imali takve mogu mogućnosti, jer su nam uglavnom stizali loši zakoni, po nama, neadekvatno pripremljeni i ministri koji nisu imali razumevanje za naše amandmane, kao što je to juče bio slučaj sa Zakonom o nacionalnim savetima, odnosno sa izmenama Zakona o nacionalnim savetima. Kada je u pitanju ovaj konkretan amandman, naravno da mi smatramo da ste trebali da prihvatite ovu razradu našeg predloga koji se tiče resocijalizacije. To je reč koju smo vrlo često i u prethodnim raspravama izgovarali, jer svaki izlazak osuđenog lica iz zatvora znači da on treba da otpočne neki novi život, da se vrati poslu koji je ranije radio ili da nađe neki drugi posao. Neki od njih u zatvorskim jedinicama izuče neki zanat, prekvalifikuju se, dokvalifikuju se. Međutim, njih čeka ulica, odnosno kod nas je proces resocijalizacije, mogli bismo reći, ne znam,ministre, da li se vi slažete sa mnom, u dobroj meri mrtav ili nije zaživeo. U tom smislu, svakako u narednom periodu moramo svi više da radimo na tom planu. S druge strane, moramo da budemo oprezni koga puštamo na ulicu i da nam date odgovor na pitanje koje postavljamo po ko zna koji put – kako se lica sa 50 krivičnih prijava nalaze na ulici? Šta je sa procesuiranjem tih lica? Jedno od tih lica ovih dana je i smrtno stradalo, uz napomenu da je to lice jedno od lica koje je predsednik Republike amnestirao, koje je izašlo na slobodu pre vremena. Ne treba da predviđam i ne treba da budem prorok, ali moguće je, da smo imali kvalitetniji postupak resocijalizacije, da bi to lice bilo živo i moguće je da bi to lice bilo živo da je možda ostalo u zatvoru. Koja čudna igra sudbine. Dakle, veoma, veoma ozbiljna pitanja postavljamo, ne želeći na bilo koji način, čak imamo dobru nameru da podržimo ove zakone i smatramo da oni nisu u najmanju ruku loši, ali je primena zakona, ono na čega vas mi upozoravamo, veoma na niskom nivou. Još jednom podsećam na naš poziv da razgovaramo o primeni zakona i da pokušate da dobijete od organa koji su dužni da sprovode zakon, pa i od sudija koje smo juče, odnosno predsednika sudova koje smo juče po hitnom postupku imenovali, na veliko iznenađenje u našem poslaničkom klubu NDS, jer smo imali dva sata da pročitamo biografije preko stotinu lica koje smo juče trebali da vidimo i da vidimo da li su ta lica zaista adekvatna i da li ih postavljamo na mesta koja zahtevaju visok stepen odgovornosti. Zbog toga smatram, ministre, da još uvek imate vremena da prihvatite ovaj amandman koleginice Malović i koleginice Biljane Hasanović. Naravno, uključićemo se u raspravu po ostalim amandmanima. Hvala vam.
Na član 19. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima Biljana Hasanović. Izvolite.
Članom 19. Predloga zakona propisuju se službe u zavodima, odnosno vrste službi i kaže se da u zavodima mogu postojati sledeće služe: služba za tretman, služba za obezbeđenje, služba za obuku i upošljavanje, služba za zdravstvenu zaštitu i služba za opšte poslove. U stavu 2. se kaže – za dva ili više zavoda mogu se obrazovati zajedničke službe. Mi smo amandmanom predvideli da se posle stava 2. dodaju st. 3. i 4. koji glase – zavod mora raspolagati posebnom prostorijom za izdvajanje obolelih osuđenika i zavod za žene mora raspolagati posebnom opremom za lečenje trudnica, porodilja i bolesnih žena. Trenutno važeći Zakon o izvršenju krivičnih sankcija je predviđao ove odredbe i neophodno je predvideti i ovim Predlogom zakona za izvršenje krivičnih sankcija na način kojim se jemči poštovanje dostojanstva lica prema kome se izvršavaju krivične sankcije. Takođe, predviđeno je da osuđeno lice ima pravo na zdravstvenu zaštitu prema opštim propisima o zdravstvenoj zaštiti. U obrazloženju Vlade kojim se odbija amandman poziva se na to da je u članu 24. st. 4. i 5. predviđeno postojanje posebnih odeljenja za ove namene, ali mi smatramo da je trebalo to predvideti i u ovom članu gde se nabrajaju službe, da ne bude dileme da li su to posebna odeljenja ili ne. Hvala.
Reč ima Janko Veselinović. Izvolite.
Vezano za amandman koji su podnele moje koleginice, smatram, ako je u prethodnom zakonu bila predviđena ovakva, odnosno slična odredba, da nije bilo razloga da ona ne bude predviđena i u novom zakonu, naročito ako se ide ka tome da se uslovi u zatvoru, odnosno u jedinicama u kojima se izvršavaju krivične sankcije naprave humanijima. Jer ne bi trebao biti strah lica koja strepe od sankcija, od krivičnih sankcija, od uslova u jedinicama za izvršenje sankcija, već od toga da će biti lišena slobode. Nadam se da se oko toga slažemo. Smatram da sada postoji veći strah od uslova koji vladaju u tim jedinicama nego od činjenice da će biti lišeni slobode. U tim jedinicama ne tako često završavaju lica koja nisu činila krivična dela iz namere. Tamo ima lica koja su činila krivična dela iz nehata, krivična dela koja su činjena po nagovoru, podstrekivanje drugog i s druge strane krivična dela u oblasti saobraćaja gde je između nehata i namere veoma teško napraviti ozbiljnu razliku. Naročito kada je u pitanju izdržavanje kazne žena, odnosno u ovom slučaju trudnica ili žena koje imaju određenu potrebu za lekarskom pomoći. Bilo bi potrebno da propišemo uslove, da propišemo mere koje bi omogućile da se u tim jedinicama možda u nekom narednom periodu stvaraju i ti uslovi, odnosno da oni koji treba da sprovedu ovaj zakon imaju to kao obavezu. Da li će ta obaveza biti posle šest meseci, odnosno od početka primene ovog zakona do kraja ispoštovana, to nisam siguran. U svakom slučaju bi trebali da idemo tom humanijem načinu izdržavanja sankcija u čemu je zapadna Evropadaleko odmakla i činjenici da bi na tim mestima žene mogle da zaštite svoje zdravlje i da iz tih jedinica kući dođu u stanju u kome neće biti narušeno njihovo zdravlje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo rado bih prihvatio ovaj amandman, pažljivo sam ga čitao, da sadrži još jedan stav i mislim da smo tu svi po malo pogrešili. Što se tiče raspolaganja po posebnim prostorijama, opremom itd. Mislim da je u zatvorima neophodno obezbediti posebnu prostoriju za održavanje političkih sastanaka stranačkih vođa i njihovih organa. Dakle, mislim da bi se to najviše dopalo narodu i po meni takva prostorija bi bila veoma nužna, veoma potrebna, veoma korisna. Po mogućstvu bi ta prostorija trebala da bude sa tri, četiri brave, pa ko se seti cifre i šifre neka zove da ga postimo iz te posebne prostorije. Recimo da bi se tu mogla šiti neka skupocena odela, mogli bi se pretapati čamci iz pontonerijske inženjerije itd, koja je odjednom nestala i koja je pretopljena u skupocena odela. Recimo, da mnogi čak misle da nisu radili protivzakonito nego su samo poštovali statut i program stranke. Takav je bio statut i program stranke i oni misle da su iznad zakona. Zato bi bilo nužno da se zatvori snabdeju i ovakvim prostorijama za potrebe koje sam već pomenuo i ja bih ovaj amandman prihvatio samo da sadrži i taj treći stav, odnosno i tu mogućnost. Hvala.
Reč ima Janko Veselinović.
Gledajte, gospodine ministre, vi ste se za vreme ove diskusije slatko smejali. Mislim da to ne priliči vama.
Izvinjavam se, da li ste tražili repliku ili se obraćate ministru?
Tražio sam repliku da bih se obratio i ministru.
Ne može, replika može samo govorniku koji vas je spomenuo, ministar u tome nije učestvovao.
Da, za vreme diskusije gospodina Rističevića …
Molim vas samo da mi kažete da li ste tražili repliku?
Jesam, tražio sam repliku.
Dobro, samo na obraćanje gospodina Rističevića. Zahvaljujem, imate dve minute.
Tako je. Narodni poslanik koji je govorio malopre imao je jedan vrlo zanimljiv predlog koji je izazvao smeh kod ministra Selakovića. Mislim da današnji dan nije ni mesto ni vreme …
To nije replika. Izvinjavam se, moram da vam oduzmem pravo na repliku, jer ovo zaista nije replika. To i sami uviđate. Baš zbog tog dana koji spominjete molim vas to ne zloupotrebljavamo, a svi će se truditi zaista da se ne pojavi nikakva mimika na licu. Hvala. Po Poslovniku reč ima Marijan Rističević.
Javljam se po članu 104. Dakle, kaže – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači itd. Nikome nisam naveo ni ime, ni prezime, ni funkciju ni tako dalje, govorio sam uopšteno o političkim strankama i o prostorijama koje je nužno u zatvorima otvoriti da bi se određeni političari koji su zemlju doveli do opšte katastrofe i doveli nas do toga da mnogi od nas danas zastupamo prazan džep, sirotinju, bedu i siromaštvo, da bi se oni u tim prostorijama odvajali, preispitali svoj program i statut. Ni jednog trenutka nisam to pripisao ni jednoj političkoj stranci, ni jednom političkom lideru. Ne tražim da se o ovome glasa jer imam razumevanja.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po Poslovniku. Molim sve poslanike, pogotovo da poštujemo današnji dan kao dan žalosti.
Član 104.
Ne može po istom osnovu.
Moj poziv na član 104. je obraćanje gospodina Rističevića.
Izvinjavam se poslaničke, ne možete povredu Poslovnika po istom članu. Po našem Poslovniku to nije moguće.
Ja ukazujem na povredu dostojanstva Narodne skupštine iz jednog osnova, a gospodin poslanik je po drugom osnovu. Dakle, ne tumačite na pravi način.
O korišćenju prava iz stava 1. i 2. ovog člana odlučuje predsednik Narodne skupštine. Molim vas, replika nije moguća u ovom članu.
Molim vas govorim o povredi Poslovnika.
Da, povreda Poslovnika. Rekla sam zaista da ne možete po istom članu. Da li hoćete da uđemo u vrlo neprijatan dijalog.
U redu, član 27. način vođenja sednice. Poštovana predsedavajuća, mislim da vaše vođenje sednice je takvo da ugrožava prava narodnih poslanika i da nemate jednak tretman prema poslanicima pozicije i opozicije. Pre svega tumačite Poslovnik kako ga niko do sada nije tumačio. Dakle, pozivanje na isti član, a drugi povod je sasvim nešto drugo. Reklamirao sam povredu Poslovnika u činjenici da je gospodin Rističević na današnjoj sednici Skupštini povredio dostojanstvo Skupštine zato što se na lakrdijaški način ophodio i prema Narodnoj skupštini i prema građanima Srbije. Jer, da je nameravao da predloži amandman kojim bi se politički zatvorenici okupljali u ćelijama za zatvaranje na političkim sastancima.
Molim vas, sad ste prešli na repliku. Zahvaljujem. Da li želite obrazloženje. Na član 103. stav 3. dakle, pravo predsednika da odluči da li, odnosno da narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine na koju je već ukazano. Oba poslanika su se pozvala na čitav član Poslovnika za koji su smatrali da je izvršena povreda. Molim poslanika Veselinovića da li želi da glasamo u Danu za glasanje? (Da) Završavamo sa ovim. Povrede Poslovnika nije bilo. Nije bilo moguće izvršiti povredu Poslovnika u obrazloženju. Izvolite, dve minute. Molim vas da budete kolegijalni.
Gospođo predsedavajuća, zahvaljujem. Reklamiram član 103. stav 2. Niste pravilno odgovorili kolegi poslaniku. Po tome, narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine na koju je već ukazano, pa dalje ide član 104, pravo kako ide na repliku…
To smo raspravili. Molim poslanika Marijana Rističevića da se jednako ponaša.
Sačekajte malo. Evo, član 107. stav 2.
Ne može. Evo, kolege mi daju za pravo. Prelazimo dalje na rad. Biće vremena da predsedavajući prekrši Poslovnik, nemojte govoriti u isto vreme. Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Gospodine ministre, ono što sam malo pre rekao, sada ću dodatno pojasniti. Mislim da puna resocijalizacija podrazumeva odgovornost države, ozbiljnost države i pošten odnos prema osuđenicima. Ne možemo se deklarativno pozivati na humanost, kao što je do sada bilo reči često, a u praksi da se dešava nešto drugo. Tako rade sve razvijene zemlje sveta i imaju i oštrije krivične sankcije. Mi smo kao desničari koji znaju šta je država, često bili za još oštrije krivične sankcije, vi ste svedoci toga, kad smo podnosili niz amandmana, recimo, za višestruke povratnike, silovatelje, itd, itd. Ali, u skladu sa tim ide i ono što treba da uradi država. Koleginica Olgica Batić je predložila da služba za zdravstvenu zaštitu vrši zdravstvenu prevenciju, leči osuđena i pritvorena lica, nadzire higijenu i kvalitet hrane i vode i učestvuje u utvrđivanju i sprovođenju programa postupanja prema građanima. Čini mi se da ovde niko nije pomenuo ove dve bitne stavke, možda najbitnije ovde, jer se zakon toga dotiče u nekim drugim članovima, znači, higijene i kvaliteta hrane. Ako izvršite ispitivanje osuđenika, saznaćete da su često nezadovoljni kvalitetom hrane, da nema dovoljno mesa, voća, slatkiša, da nije dovoljno dobar kvalitet vode, a država, ako to ne obezbedi osuđeniku a od njega traži da ispuni određene obaveze i želi da ga istinski na bolje promeni, onda to neće u praksi zaživeti na način na koji svi mi želimo. Mislim da je Vlada u pravu što se tiče odgovora da dva lekara i četiri medicinska tehničara koja treba da ima svaki zavod, jednog psihijatra, jednog stomatologa, da je to preglomazno. Verovatno se neće ljutiti koleginica Olgica Batić što ja na ovaj način tumačim i odgovor Vlade, ali, čini mi se da postoji rešenje da svi navedeni medicinski stručnjaci budu na raspolaganju za više zavoda. Znači, da bukvalno u jednom zavodu budu smeštene sve te osobe i tamo gde ima manje osuđenika i gde nema potrebe da stalno budu prisutna lica te specijalnosti, da jednostavno stoje na raspolaganju i to je nešto što uzimam sebi za slobodu kao međurešenje. Koleginica Olgica Batić se takođe bavi problematikom odvajanja posebne prostorije za negu trudnica, porodilja i lečenje žena. Ja sam sličan amandman podneo. Tačno je da drugi član zakona predviđa da deca koja su odvojena od majki imaju uslove koje moraju imati i vrtići, odnosno dečije ustanove, što je sasvim u redu i treba tako da bude, ali čini mi se da je zanemarena pozicija majke. Mi pričamo i o trudnicama, i o porodiljama, a zakon kaže da se one odvajaju u posebnu prostoriju, ali ne ide dalje, šta kad se odvoji u posebnu prostoriju, koja je to posebna prostorija? Posebna prostorija može biti hodnik, može biti ćelija, može biti neka kancelarija, neka treća prostorija, ali čini nam se da u tim posebnim prostorijama treba obezbediti sve one neophodne uslove, specifične, za položaj trudnica, porodilja, kada su u takvim situacijama. Ovde se priča i o odvajanju osuđenika koji imaju određene specifične bolesti, posebno se misli na zarazne bolesti. Znam da u praksi se to radi. I naravno da mi ne treba lekare da učimo osnovama medicine, međutim, od viška glava ne boli. Možda nije loše to propisati kao striktnu obavezu, jer ako ne propišete, uvek postoji mogućnost da se u praksi kaže da zakon to nije propisao. Naravno, znam ja da se to u praksi vrlo retko dešava, ali, zbog činjenice da u našim zatvorima se javljaju s vremena na vreme takve bolesti, pomenuo bih posebno „hepatitis c“ i „hepatitis b“, da imamo puno narkomana, da je i odnos prema maloletnicima često neprimeren, zato što nema dovoljno psihijatara i psihologa koji rade sa njima nego postoji jedan prevaziđeni model koji je relikt nekih drugih vremena kada se maloletnik žali da ima određenih psihičkih problema, jednostavno mu se da „bensedin“, kako oni kažu, „nakljukaju nas bendsedinima i mi spavamo“. To uopšte nije lečenje, to je samo zataškavanje onoga što zaista postoji. Mislim da je i Vlada u velikoj meri u pravu u svom odgovoru, ali mislim da je i ovo dodatno pojašnjenje uticalo na to da vi razumete ono što je namera podnosilaca amandmana. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Darko Laketić.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani ministre, uvažene kolege narodni poslanici, uz uvažavanje napora predlagača i njegovu želju da se bliže uredi Zakon za izvršenje krivičnih sankcija, moje mišljenje po ovom amandmanu je sledeće. Pre svega, mišljenja sam da je ova oblast već regulisana svojim primarnim zakonom, Zakonom o zdravstvenoj zaštiti. Tačnije, član 54. ovoga zakona je u stavu 2. dao osnov da se zdravstvena delatnost i zdravstvena zaštita uopšte obavljaju u zavodima za izvršenje krivičnih sankcija. Naime, pročitaću član 54. stav 2. koji kaže: „Ustanove socijalne zaštite, zavodi za izvršavanje zavodskih sankcija kao i druga pravna lica za koje je posebnim zakonom predviđeno da obavljaju određene poslove iz zdravstvene delatnosti, mogu obavljati zdravstvenu delatnost ako ministarstvo utvrdi da ispunjavaju uslove za određenu vrstu zdravstvene ustanove, odnosno uslove za određenu vrstu privatne prakse.“ Takođe, ono što je vrlo bitno a odnosi se na deo amandmana koji opisuje uslove za obavljanje zdravstvene zaštite odnosno zdravstvene delatnosti, možemo reći da je i ova oblast već uređena Zakonom o zdravstvenoj zaštiti i podzakonskim aktima. Ovde pre svega mislim na Pravilnik o bližim uslovima o obavljanje zdravstvene delatnosti. Imam još jednu primedbu vezanu za ovaj amandman. U stavu 6. ovog amandmana predlagač je upotrebio reč: „ginekolog akušer“, što je žargonski termin. Treba da stoji: „specijalista ginekologije i akušerstva“. Hvala.
Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Moj amandman glasi da nakon stupanja u zavod, osuđeni se upućuje u prijemno odeljenje gde se može zadržati najduže 30 dana i da se dodaju reči - po prijemu u zavod vrši se kriminološka, psihološka, sociološka i druga ispitivanja ličnosti osuđenog radi njegove klasifikacije i tretmana, i dalje da se doda novi stav da prilikom klasifikacije obavezno će se izvršiti odvajanje višestrukih povratnika koji pokazuju sklonost ka vršenju krivičnih dela. Slažem se u velikoj meri sa odgovorom Vlade, bez obzira na ovo što sam ja predložio. Kažem, navedeno je u nekim rešenjima u uporednom zakonodavstvu. Nije ovako decidno navedeno, ali kada se raščlani po nekim drugim stavovima, vidi se da na isto mislimo. Moja je namera bila da se, naprosto, na ovaj način definiše zbog činjenice da mi nemamo u svim zavodima lica koja vrše kriminološka, psihološka, sociološka i druga ispitivanja ličnosti kod javljanja osuđenika na izvršenje kazne zatvora. Naravno da svi ostali stručnjaci, svako u svom domenu, učestvuju u prikupljanju podataka radi klasifikacije osuđenika i radi primene programa postupanja, ali čini mi se da bi ovo bila ona prva mera, prva ozbiljnost koju pokazuje država kod prijema osuđenika. Drugo, metod sudske psihijatrije, kritička procena ispitanika, utvrđivanje psihičkih procesa značaja za program postupanja od utvrđivanja raznih poremećaja koji nisu utvrđeni u sudskom postupku, jer to nije bila tema, od poremećaja pažnje, pamćenja ličnosti, utvrđivanje motivacije kriminalnog ponašanja, etiologija kriminalnog ponašanja, spoljnih iskaza, psihičkih zbivanja, utvrđivanje opšte psihologije okrivljenog, onda posmatranje kao motiv ispitivanja u sudskoj psihologiji itd. Čini mi se da su sa kriminološkim ispitivanjima, koje uključuju mnoge kriminološke metode i discipline, put, način, postupak i sredstvo za istraživanje i utvrđivanje određenih činjenica od značaja za kasnije postupanje. Što se tiče odvajanja višestrukih povratnika, tu nema nekog jasnog odgovora Vlade, ali, kažem, ovaj način odvajanja višestrukih povratnika postoji već u nekim zakonodavstvima, i čini mi se da daje dobre rezultate. Evo, primera radi, šta kaže statistika kod nas. Od 45 do 50 posto osuđenika za silovanje u Srbiji, ponavlja silovanje po izlasku iz zatvora. To je jedan od razloga zbog kojih smo mi kao poslanička grupa tražili hemijsku kastraciju za višestruke povratnike, silovatelje. Krivično delo krađe ponavlja 70% izvršilaca. Krivično delo prevare ponavlja 65% izvršilaca. Krivično delo prodaje i proizvodnje opojnih droga ponavlja 60% izvršilaca. To je dokaz da u zavodima nije bilo specifičnih i posebnih programa, ili ti programi nisu dali željene rezultate kod lica. Opet, da ne bude da je sve odgovornost države, naprosto, to se dešava u celom svetu. U celom svetu postoje, bez obzira i na najbolje programe postupanja i na najbolji rad sa osuđenicima, ljudi koji su bukvalno nepopravljivi. Ono što je naša zajednička namera je da to svedemo na što manju meru. Samo u pojedinim slučajevima osuđenici imaju pojačan rad sa psihijatrom. Ako pomenemo silovatelje, oni se vrlo brzo transformišu po izlasku iz zavoda iz jagnjeće kože u kožu tigra i uvek koriste pogodnu priliku da izvrše novi napad na žrtvu. Razlozi su vrlo složeni, od psiholoških, socijalnih, pa do onih psihijatrijskih. Zbog toga mislim da ne bi bilo možda na odmet da se precizira da je obaveza zavoda da izvrši sva ova ispitivanja, bez obzira što drugi članovi zakona ovo, ako analiziramo, zaista to navode i regulišu, ali ne propisuju ovako decidno na način na koji sam ja to predložio. Hvala.
Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman je podnela narodni poslanik Branka Bošnjak. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, uvaženi ministri i saradnici ministra, podnela sam amandman na član 79. ovog zakona, koji definiše standarde boravka pritvorenika u pritvorskim jedinicama, te vas, ministre, i vaše saradnike molim da samo na trenutak iskoraknete iz isključivo pravničkog načina razmišljanja, da malo izanaliziramo tehnički ovaj amandman. Ovim amandmanom je propisano da je po pritvoreniku u pritvorskoj jedinici propisano minimalnih četiri kvadrata prostora za boravak. Moj amandman je da bi rešio dilemu nemogućeg uparivanja, odnosno lošeg uparivanja kubature. Ovaj član je propisao da je minimalna kubatura osam kvadrata, iz čega sledi da smatramo da je dovoljna visina prostora i od dva metra. Moje razmišljanje je bilo kako redefinisati ovaj član, a učiniti ga ili po propisima koje znam i koje poštujem u trenucima kada projektujem, a rekla sam vam da sam u više navrata učestvovala u projektovanju pritvorskih jedinica. Znači, kako da ga redefinišemo,a da on bude u skladu sa propisima koje za projektovanje i život u pritvorskim jedinicama važi. Mislim da nam nisu potrebne nikakve evropske komisije koje će namanalizirati ovaj zakon i koje će nam reći da mi mislimo da je dva metra dovoljna visina za prostoriju u kojoj borave pritvorenici. Imala sam dve varijante – ili da predložim da, u skladu sa propisima, redefinišem kubaturu, pa da na četiri minimalna kvadrata, napišem da je to 9.45, ukoliko smatram da je 2.45 ili 2.40 dovoljno za visinu prostorije u kojoj borave pritvorenici ili ovo što sam predložila kao amandman, da isključim minimalnu kubaturu. U razgovoru sa direktorom Uprave za izvršenje krivičnih sankcija, u razgovoru sa direktorom beogradskog okružnog zatvora konstatovala sam da je zbog postojeće situacije uputnije ostaviti u zakonu determinantu površine. Iskreno se nadam da naši pritvorenici neće boraviti u pritvorskim jedinicama koji su dva metara visoki, te determinanta osam i četiri, ne četiri ili osam, pa da imamo alternativu o minimalnom standardu boravka pritvorenika, ali ovako definisano u članu konsekventno sledi da mi projektujemo i smatramo da naši pritovrenici treba da žive u prostorijama koji su visoki dva metra, te vas molim da nađete način. Molim sve poslanike da razmisle da je najbolja tehnička namera bila da redefinišemo ovaj član. U protivnom će nam neka evropska komisija reći da smatramo da je dva metra preporučena visina projektovanja pritvorske jedinice. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre,gospođo predsedavajuća, ja ću glasati za ovaj amandman, s obzirom da je u vezi sa onim za šta sam se ja zalagao u prethodnim mojim izlaganjima. Dakle, nisam se zalagao za političke zatvorenike, nego, s obzirom na to da je visina veoma bitna, zato što se očekuje da neke visoke ličnosti iz sfere politike zbog dela, a pre svega nedela koja su počinjena nad narodnom privredom i državom, s obzirom da se ona daju očekivati da pristignu u ustanove o kojima danas diskutujemo, za vreme izvršenja tih sankcija njima je neophodna odgovarajuća visina ineophodan je odgovarajući prostor. To nije novina. Za vreme Kraljevine Jugoslavije je pritvorenicima Komunističke partije, dakle, ovde ne govorim ni o jednoj partiji, ja govorim o svim partijama i svim političarima, odnosno o svim mogućim izvršiocima krivičnih dela, onima koji su ga izvršili i onima koji ih mogu izvršiti u nekoj budućnosti. Dakle, jedan zakon se ne donosi samo da se kazne oni koji su izvršili neko delo ili nedelo, već da se spreče da delo, odnosno nedelo, izvrše i neki drugi, odnosno da se delo ne ponovi. Dakle, to je smisao kažnjavanja. Nije smisao kažnjavanja samo kazniti, nego i sprečiti da se to ponavlja. Imajući to u vidu, imajući u vidu da je politika temeljno opljačkala ovu državu, imajući u vidu da su to uradile neki visoke ličnosti, ja mislim da je kubikaža i visina veoma bitna, s obzirom da njima treba omogućiti, kao što su to radili komunisti pre rata, treba im omogućiti da se i dalje bave nekim svojim političkim radom, programom svojih stranaka, programom svojih izvršnih odbora, pa i po mogućstvu, ako je to u skladu sa zakonom, da im se dozvoli da sazovu i sednicu svojih organa, s obzirom da će neki tamo biti gotovo 100% zastupljeni, odnosno da će organi partija biti na tim mestima. S tim u vezi sam govorio. Nikada nisam pomenuo ime nijedne partije, nisam se zalagao za sankcije da uvodimo političke sankcije i stvaramo političke zatvorenike, ali ja se bojim da su neki profesori prava toliko stručni da ne bi ni prijemni ispit na svom fakultetu položili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, po amandmanu.
Hvala. Poštovane kolege poslanici, poslanička grupa SPS ovaj amandman posmatra kao afirmativan iz više razloga. Prvi je preciznost u formulaciji ove norme, odnosno člana, s druge strane, standardizacija kojoj moramo da pristupimo kako bi ispoštovali one standarde koje nameće i EU, a s treće strane, ono što je po stanovištu poslaničke grupe SPS nesumnjivo najvažnije, to je poštovanje prava lica koja izdržavaju kaznu zatvora u smislu ispunjavanja onih osnovnih elementarnih uslova, pre svega uslova humanosti, što se tiče izdržavanja kazne zatvora u prostorijama koje su za to namenjene. Međutim, poslanička grupa SPS je i te kako svesno i onih tzv. ograničavajućih razloga, pre svega razloga koji se vezuju za kapacitete naših kazneno-popravnih zavoda, odnosno objekata u kojima se kazne izdržavaju. S obzirom da je ovde navedena formulacija od najmanje osam kubnih metara i četiri kvadratna metra prostora, a to najmanje ipak je neka vrsta dispozicije, koja je na neki način obavezujuća za one koji određuju smeštaj, kao i uslove izdržavanje kazne. U toj situaciji bi bilo dobro da se da neka vrsta preporuke, a da se ovaj član ne menja, imajući u vidu one druge ograničavajuće razloge, ali da se da preporuka onima koji vode kazneno-popravne zavode, a to su upravnici, da se ova vrsta standardizacije, tamo gde je to moguće, obavezno ispuni, a tamo gde nije, da se ispuni onog trenutka kada se za to steknu uslovi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 114. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Predsedavajući, zamolio bih, pošto sam se javio i za prethodni amandman poslanice Branke Bošnjak, da mi omogućite, možete odbiti vreme od vremena poslaničke grupe da govorim o tom amandmanu. Na isti način razmišlja naša poslanička grupa kao podnosilac ovog amandmana, a na isti način potvrđuje kolega Neđo Jovanović, koji je iskusan advokat i dobro zna o čemu pričamo. Ono što postoji u praksi, to je da je do 2000. godine stanje u našim zatvorima bilo katastrofalno, a da je broj osuđenika bio manji. Posle 2000. godine stanje u zatvorima se iz godine u godinu poboljšavalo. Otvorene su ustanove, zavodi za izvršenje krivičnih sankcija i za evropske posmatrače i za nevladine organizacije. Ministarstvo pravde je tu bilo jako angažovano, ali ono što je činjenica koje svi moramo biti svesni, da mi još nismo dobili pozitivnu prelaznu ocenu. Sa donošenjem Zakona o amnestiji, sa donošenjem Zakona o zavodskom izvršenju krivičnih sankcija, ali istovremeno i sa oštrijom borbom države protiv korupcije i kriminala, niko ne može tačno proceniti u budućnosti koliko će biti osuđenika. Ali, ono što je činjenica je da mi moramo ispuniti određene standarde, upravo sa onim osnovnim načelom o kome sam i prethodno pričao, to je da prvo država mora uraditi ono što je do nje, a onda tražiti od građana da građani ispune svoje obaveze. Ako držimo zatvorenike u zaista nehumanim uslovima, a zatvori su prenatrpani ne krivicom ovog ministarstva, već zbog nasleđa, onda u budućnosti moramo urediti kako treba i po određenim standardima. Što se tiče amandmana na član 114. koji sam podneo i kojim predlažem da su lekari u obavezi da sa osuđenicima koji odbijaju lečenje ili hranu postupaju sa poštovanjem medicinske etike i ličnosti osuđenika, uz obavezu da lekari moraju zadržati objektivnost u svojim procenama i ne smeju dozvoliti da budu izloženi pritisku da prekrše etičke principe i medicinsko prosuđivanje, posebno kod primene medicinskih prinudnih mera, uz istovremene medicinske kontrolne mehanizme. Mislim da je Vlada u svom odgovoru u pravu, da je sve ovo regulisano u nekim drugim zakonima i što se tiče medicinskog etičkog kodeksa i da ministarstvo stalno vrši nadzor. Ovo jeste jedna upućujuća norma. Opet sam želeo da nešto što se podrazumeva i nešto što postoji u drugim zakonima se kratko i jasno navede i kod nas, posebno u slučajevima štrajkom glađu, odbijanja uzimanje hrane, lekova itd, gde su lekari, a to znamo iz prakse, često podvrgnuti pritiscima da i kada treba i kada ne treba vrše medicinske prinudne mere. Još bih se samo u najkraćem osvrnuo na tretman trudnica i porodilja. Mislim da zaista zakon tu u velikoj meri odgovara potrebama vremena i da je u ovom delu jako human, što se tiče pre svega dece. Ali, mislim da osuđenim ženama porodiljama i trudnicama nedostaje taj deo koji zakon nije propisao da moraju prostorije u koje su smeštene da ispunjavaju određene uslove. Oni se u medicinskom smislu i u smislu medicinske nege uglavnom podrazumevaju i uglavnom u praksi se tim osobama posvećuje posebna pažnja, ali moja je namera da to zakon precizira. Onda kada osuđeniku pokažete i normativno i u praksi da je država uradila što se tiče humanosti, sve ne samo normativno, već i u praksi, tek onda možete od osuđenika tražiti da on izvrši svoju obavezu i očekivati punu resocijalizaciju. Sam sam bio nekoliko puta u nekim zemljama EU pre 15 ili 20 godina i po dolasku na granicu jednostavno vam carinici i policajci na carini stave do znanja da ste došli u jednu uređenu državu, ali vam istovremeno sa dobrodošlicom i sa otvorenim granicama skreću pažnju na vaše obaveze. Kada prekršite, a država vam je omogućila sve, onda idu zaista rigorozne sankcije. To je model funkcionisanje države koji mi želimo da vidimo u praksi. Hvala. PREDSEDAVAJUĆI: Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Darko Laketić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, uvažene kolege narodni poslanici, predlagač je već po članu 114, amandman koji je uložio po članu 114, obrazlagao, a vezano za njegov stav o obrazloženju Vlade, ali javio sam se za reč i izneću moje mišljenje o njemu. Javljam se iz sličnih razloga, kao i prethodnog puta, dakle, za prethodni amandman o kojem sam diskutovao. Smatram da je ova oblast već detaljno uređena primarnim zakonom o ovoj oblasti, a to je Zakon o zdravstvenoj zaštiti. Pre svega, članovi 169. i 170. ovog zakona detaljno opisuju odnos zdravstvenih radnika prema pacijentu. Pročitaću. „Zdravstveni radnici obavljaju zdravstvenu delatnost u skladu sa važećom zdravstvenom doktrinom i u skladu sa kodeksom profesionalne etike. Za svoj rad zdravstveni radnici preuzimaju stručnu, etičku, kaznenu i materijalnu odgovornost. Zdravstveni radnici sa visokom školskom spremom, iz člana 166. tačka 1. ovog zakona, dužni su da prilikom prijema diplome o završenom školovanju potpišu izjavu, zakletvu da će se u obavljanju svog poziva pridržavati načela utvrđenih u Hipokratovoj zakletvi, kao i načela profesionalne etike“. U sledećem stavu ovaj zakon kaže da su „zdravstveni radnici iz člana 166. tačka 2. ovog zakona, odnosno zdravstveni saradnici dužni da prilikom zasnivanja radnog odnosa potpišu izjavu, zakletvu da će se u obavljanju svog poziva pridržavati načela utvrđenih u Hipokratovoj zakletvi, kao i načela profesionalne etike“. Sam stav u ovom amandmanu koji govori, citiram „da se ne može sve prepustiti diskrecionoj proceni lekara“ mislim da ne stoji zato što apsolutno ništa nije prepušteno diskrecionoj proceni lekara, već je jasno uređeno Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, bez obzira da li se pacijent nalazi na izdržavanju kazne zatvora u zavodu za izdržavanje zatvorskih sankcija ili se nalazi u domu zdravlja, dakle, na slobodi. Hvala.
Na član 130. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podnele smo amandman na član 130. ovog predloga zakona kojim predlažemo da se posle stava 3. doda stav 4. koji glasi – žalba na odluku direktora uprave ne odlaže izvršenje rešenja. Naime, članom 130. je predviđen premeštaj osuđenog i u stavu 1. kaže – direktor uprave može po predlogu upravnika zavoda premestiti osuđeno lice iz jednog zavoda u drugi kada je to opravdano zbog sprovođenja programa postupanja ili održavanja reda i bezbednosti u zavodu. U stavu 2. kaže – direktor uprave može iz razloga bezbednosti osuđenog premestiti po službenoj dužnosti. Ovi razlozi ukazuju da su tu postupci premeštanja vrlo hitni. Mislim da ne bi trebalo da bude dileme, pa zato treba precizirati i staviti da žalba na odluku o premeštanju ne odlaže izvršenje. U obrazloženju Vlade, kojim se odbija amandman, poziva se na član 40. stav 3. ovog predloga zakona u kome se reguliše postupanje po žalbi protiv odluke upravnika zavoda i direktora uprave i to je jedna opšta odredba. Obzirom na hitnost razloga premeštanja u ovom slučaju, smatrali smo da treba i ovde naglasiti da žalba ne odlaže izvršenje. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik dr Janko Veselinović, po amandmanu. Izvolite.
Predsedavajući mislim da su se stekli uslovi za ozbiljnu raspravu i ministar je saglasan sa tim. Ministre, smatram da ovo pitanje zaslužuje pažnju, ali ću pokušati da otvorim još jednu temu koja je vezana za izvršenje sankcija i ulogu direktora i uprave na postupak izvršavanja sankcija i na pojave, da ih tako nazovem, koje se dešavaju za vreme izvršavanja sankcija. Naime, vrlo je bitno, ovde se govori o poverenju u direktora uprave i naš amandman ide ka tome da odluka direktora treba da se realizuje bez odlaganja, ali da bi to tako bilo, sigurno je da u lancu izvršenja sankcija moramo da imamo ljude odgovorne za poslove koje obavljaju, ljude od struke, ljude od morala i ljude koji nisu u tom postupku do sada imali nekih zloupotreba, jer se dešava veoma često i vi verovatno dobijate te pritužbe i mi smo imali prilike da gledamo pritužbe zatvorenika, lica na izvršenju krivičnih sankcija, koja se žale na nejednako postupanja u ustanovama za izvršenje sankcija od strane odgovornih lica u tim ustanovama. Želim da iskoristim ovu priliku da ukažem da u tom smislu imate našu podršku da i na mestima gde se izvršavaju sankcije mora postojati i pravda i pravičnost i da mora postojati jednako postupanje prema svim licima nezavisno od toga kakva je njihova materijalna situacija sa kojom su ušli na to mesto u kome izvršavaju sankciju, nezavisno od toga da li imaju podršku van kapija tih ustanova i nezavisno od toga kojoj čak političkoj stranci ili nekoj drugoj grupi pripadaju. U tom smislu, smatram da treba da prihvatite ovaj amandman, ali da bi ovaj amandman imao smisla to bi značilo da u svim ustanovama za izvršenje sankcija imate ljude od integriteta. Nisam siguran da je to svuda tako, odnosno nisam siguran da je cela struktura u ustanovama za izvršavanje sankcija takva. Smatram da to zaslužuje jednu posebnu pažnju. Verovatno u ovim postupcima kada ste više okrenuti ka donošenju zakona, a manje ka analizi sprovođenja tih zakona, donošenje ovog zakona i pripremanje podzakonskih akata za njegovu implementaciju stvara vam dobre uslova da se pozabavite i ovim strukturnim pitanjima ko i na koji način vodi ustanove za izvršenje sankcija, dakle ko su menadžeri, da tako kažem, tih ustanova, i ko su ljudi koji odlučuju, na neki način, o sudbinama ljudi koji su se našli sa druge strane brave tih ustanova. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, uz najbolju volju nisam mogao da razumem obrazloženje kolege Veselinovića zato što amandman narodnih poslanika Snežane Malović i Biljane Hasanović Korać na član 130. Predloga zakona glasi, da ne citiram ceo amandman, da žalba na odluku direktora uprave ne odlaže izvršenje rešenja, a kolega je pričao o tome da ministar pravde i direktor uprave za izvršenje zavodskih sankcija trebaju da vode računa da upravnici zatvora, odnosno institucija za izvršenje zavodskih sankcija moraju da budu ljudi od integriteta. Sa tim se slažem, ali ne vidim kakva je veza između obrazloženja amandmana i samog teksta amandmana. To je jedna stvar. Druga stvar, mislim da su obrazloženja Vlade veoma logična. Čini mi se da su kolege iz opozicije pokušale da pišući amandmane stvore utisak da više vode brigu o uslovima u srpskim zatvorim nego što to čini resorno Ministarstvo i nego što to čini Vlada RS i onda su jednom veštom, više ili manje veštom, tehnikom pisanja amandmana pokušali da stvore utisak kod građana da u Predlogu zakona nešto ne piše, a u stvari piše. Mislim da je Vlada na veoma precizan način to objasnila. Dakle, nema potrebe da se u članu 130. iza stava 3. dodaje novi član 4. koji glasi: „Žalba na odluku direktora uprave ne odlaže izvršenja rešenja“, kada prethodno u članu 40. stav 3. Predloga zakona se već predviđa da blagovremeno izjavljena žalba na odluku, na odluku u smislu rešenja kao pojedinačnog akta, upravnika zavoda ili direktora uprave ne zadržava izvršenje odluke. Javio sam se za reč prosto zato da se ne stvori pogrešan utisak u javnosti da kolege iz opozicije više brinu o generalnoj i specijalnoj prevenciji kriminaliteta, da više brinu o uslovima u našim zatvorima, da više brinu o resocijalizaciji učinilaca krivičnih dela, nego što to čini Ministarstvo pravde ili što to čini Vlada RS. Naravno, SNS ni na koji način ne dovodi u pitanje pravo poslanika iz opozicije da pišu amandmane, ali čini mi se da im je obrazloženje suviše nategnuto, suviše veštački, i da sam tekst amandmana suštinski nema veze sa obrazloženjem. Ja ću iskoristiti ovu priliku da kažem da poslanička grupa SNS smatra da je Predlog zakona o izvršenju krivičnih sankcija zaista pisan veoma kvalitetno, da će njegove odredbe apsolutno da postignu svrhu onoga što ovaj zakon i treba da postigne, a to je prevencija i opšta i pojedinačna…
Molim vas, samo po amandmanu govorite.
Pa pričam o amandmanu, gospodine predsedavajući.
Znam, ali krenuli ste da pričate o zakonu u načelu.
Mislim da je Predlog zakona dobro napisan i da se njime postiže ono što ovakvim tipom zakona i treba da se postiže, a to je prevencija izvršenja krivičnih dela uopšte i naravno u pojedinačnim slučajevima, a to znači u krajnjoj liniji sprečavanje povratka u izvršenju krivičnih dela. Samo još jednu stvar želim da naglasim, da se ne bi stvorio pogrešan utisak u javnosti. Dakle, ovde je danas bilo reči o tome da je predsednik Republike dao amnestiju određenim osuđenicima, odnosno izvršiocima krivičnih dela. Čisto pravnički posmatrano, niste u pravu. Amnestiju daje Narodna skupština putem zakona, predsednik Republike je izvršio pomilovanje određenog broja osuđenika. Ali, SNS ne vidi kakva je veza između toga što je predsednik Republike određeni broj osuđenika pomilovao sa činjenicom da je neko od njih ponovo izvršio krivično delo. Zašto to kažem? Zato što ne postoji apsolutna garancija da kada nekoga pomilujete da on u nekoj bližoj ili daljoj budućnosti neće ponovo da učini isto ili neko drugo krivično delo. Kada bi takva garancija postojala da će onaj ko je pomilovan ponovo da izvrši krivično delo, onda ja mislim da Ustav i zakoni bilo koje civilizovane i demokratske države ne bi poznavali ni institut amnestije ni institut pomilovanja. Opet mi se čini, kada govorimo o tom činu predsednika Republike koji se odnosio na pomilovanje, ne na amnestiju, da se na neki način krivica za to što u Srbiji evidentno postoji problem sa visokom stopom kriminaliteta na neki način prebacuje na nekoga ko, praktično, u toj borbi protiv kriminala ima po Ustavu najmanju ulogu, a to je predsednik Republike. Ponoviću još jedanput i time ću da završavam.
Molim vas da se vratite na amandman.
Evo završavam, gospodine predsedavajući, ne morate da budete mnogo ljuti na mene. Neću vam više oduzimati vreme. Ponavljam još jedanput, Predlog zakona je dobar. Na kraju krajeva i kolege iz poslaničkih grupa koje su deo, da kažem vladajuće koalicije sa SNS. Ako ste malo pratili obrazlaganje njihovih amandmana, između redova može da se pročita da je Vlada bila u pravu kada je odbila njihove amandmane. Suštinski Predlogu zakona nema šta da se prigovori i SNS će u Danu za glasanje ovaj Predlog zakona da podrži.
Zahvaljujem. Za reč se javio narodni poslanik Vladimir Pavićević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani predsedavajući, mislim da je povređen član 107. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Vi ste, gospodine predsedavajući, mislim ispravno postupili kada ste prethodnog govornika upozorili da ne govori o tački dnevnog reda, i da se vrati na tačku dnevnog reda, ali ga niste upozorili i na to da je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Priprema amandmana na predloge zakona je deo naše parlamentarne prakse. Ovde je prethodni govornik uz podsmeh govorio o tome kako se narodni poslanici iz opozicije ovde odnose prema tom delu parlamentarne prakse. Smatram da se time unižava dostojanstvo narodnih poslanika i Narodne skupštine i predlažem da prethodnog poslanika opomenete, na osnovu člana 109. Poslovnika Narodne skupštine. Hvala.
Da li želite da se Narodna skupština izjasni u Danu za glasanje o povredi Poslovnika? Hvala. (Narodni poslanik Vladimir Pavićević, s mesta: Da.) Za reč se po replici javio narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Pre svega da pohvalim i kažem da cenim vaš ravnopravan odnos prema poslanicima i pozicije i opozicije i smatram da treba da budete kritičniji prema poziciji. Sa druge strane, kada je u pitanju izlaganje uvaženog kolege Martinovića, u dobrom delu se slažem sa kolegom Martinovićem da ovaj zakon ima određene kvalitete. Mi nismo rekli da je zakon odličan, ali možemo da kažemo da zakoni nisu loši i da će naša poslanička grupa imajući u vidu i odnos prema ovim amandmanima u danu za glasanje najverovatnije podržati ove zakone, ali smo mi u sporu sa ministrom, odnosno sa Vladom oko načina izvršavanja ovih zakona, a ovde se baš govori o izvršavanju pojedinih zakona, odnosno izvršavanju krivičnih sankcija. Kolega Martinović je govorio o našoj brizi, da li mi imamo veću brigu za ta lica ili za sprovođenje zakona u odnosu na ministre. Tu brigu teško mogu da stavim na kantar, jer jednostavno teško je brigu izmeriti. Mi samo govorimo o efektima, o rezultatima i kažemo da je socijalizacija neuspešna, nedovoljna. Mislim da bi se oko toga složio i ministar i smatramo da je sprovođenje zakona odnosno, mogućnost da dođete do pravde u našoj zemlji veoma, veoma teško reći da je kvalitetna, pravda je sporai ponekad nedostižna. Čak ponekad i nedostižna. U tom smislu mi podržavamo napore Vlade da se to promeni. Međutim, u dosadašnjem iskustvu nemamo potvrdu da se to dešava.
Vreme. molim vas.
U pravu ste gospodine Martinoviću, tačno je, predsednik daje pomilovanje. Danas sam hteo da poštedim malo ministra i da ne svalim ceo teret na njega, vezano za zakon o amnestiji …
Vreme za repliku je isteklo.
Tačno je da je Zakon o amnestiji donela Vlada, a da pomilovanja izriče predsednik. Hvala.
Zahvaljujem. Za reč se javio narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo nisam se, bar ja tako mislim, podsmešljivo i sa podsmehom odnosio prema bilo kome i prema bilo kom podnosiocu amandmana i trudio sam se, koliko ja umem i znam, da na ozbiljan način pristupim ovoj temi. Što se tiče resocijalizacije, o kojoj je govorio moj uvaženi kolega Veselinović, ja sam na Pravnom fakultetu u Novom Sadu polagao ispit koji se zvao „Politika suzbijanja kriminaliteta“. Učeći i spremajući ispit iz tog predmeta saznao sam da resocijalizacija ličnosti koja je izvršila krivično delo nije samo problem Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, da to nije samo problem upravnika zatvora, da to nije samo problem, na kraju krajeva, države. U suzbijanju kriminaliteta s jedne strane, a sa druge strane u resocijalizaciji ličnosti svoju ulogu imaju i mnogi drugi društveni činioci. Pre svega, porodica, škola, crkve i verske zajednice, mediji, sve te institucije, svi ti subjekti društvenog života imaju svoju ulogu u resocijalizaciji. Ne slažem se sa vašim generalnim stavom da resocijalizacija osuđenih ličnosti u Srbiji je apsolutno neuspešna. To ne može da se kaže uopšte. Možemo da govorimo o pojedinačnim situacijama. U nekim slučajevima do resocijalizacije zaista nije došlo, ali u mnogim slučajevima jeste. Ako bismo rekli da apsolutno ni u jednom slučaju nije došlo do resocijalizacije lica koja su izvršila neko krivično delo, to bi onda značilo da naš ne samo sistem izvršenja krivičnih sankcija, ceo krivično-pravni sistem, da ne kažem ceo društveni sistem, apsolutno ne funkcioniše, što je jedna ocena, koja uz svo uvažavanje vašeg prava da budete opoziciono nastrojeni prema Vladi Republike Srbije, naprosto ne može da se da. Ono što hoću da kažem to je da problemu suzbijanja kriminaliteta, a sa druge strane sprečavanja, odnosno sprečavanja ponavljanja izvršenja krivičnih dela, a to znači u stvari resocijalizacija lica koja su izvršila krivična dela, da toj problematici mora da se pristupi dubinski, sistemski [[Predsedavajući: Molim vas, isteklo je vreme za repliku.]] i da to nije samo predmet ovog zakona. Problem je mnogo složeniji nego što sad na prvi pogled izgleda.
Zahvaljujem. Molim vas, narodni poslaniče Janko Veselinoviću, neću vam dati pravo na repliku. Zatvaram krug replika. Imaćete mogućnost po ovom članu da kažete šta ste hteli. Na član 132. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Snežana Malović i Biljana Hasanović-Korać. Vlada i odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović-Korać.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Ovo je jedan od šest amandmana koje smo koleginica i ja podnele na ovaj predlog zakona, na ovako obiman predlog zakona samo šest amandmana mislim da nije mnogo. To je ono što smo na osnovu svog znanja i prakse u oblasti prava smatrale da treba da se dopuni ili izmeni da bi se poboljšao tekst zakona. Nisam rekla da Predlog zakona ne valja, nego pokušavamo ovim amandmanima da utičemo na poboljšanje teksta onako kako mi smatramo i kako mi vidimo. Da smo hteli destruktivno da delujemo onda bi radili kao što radi opozicija u nekim slučajevima, pa podnese amandmane koji glase – član taj i taj briše se, član taj i taj briše se. Pokušali smo da damo konstruktivne predloge. Ovaj amandman je vrlo sličan prethodnom i predlažemo da se u članu 132. posle stava 2. doda stav 3. koji glasi – žalba na odluku direktora uprave ne odlaže izvršenje rešenja, zato što član 132. govori o prekidu izvršenja kazne odlukom direktora uprave i kaže – na molbu osuđenog ili predlog upravnika zavoda direktor uprave može odobriti prekid izvršenja kazne zatvora ako nastupe razlozi iz člana 59. stav 1. ovog zakona zbog kojih bi se njeno izvršenje moglo odložiti. Radi boljeg upoznavanja onih koji se ne bave pravom moram da kažem da taj član 59. stav 1. kaže: „Izvršenje kazne zatvora može se odložiti ako je osuđeni oboleo od teške akutne bolesti dok bolest traje ili zbog teške hronične bolesti ako se stanje osuđenog znatno pogorša, a nema uslova za lečenje u zavodu ili u specijalnoj zavodskoj bolnci“. Ovo je takođe hitan slučaj i zato smo smatrali da zbog hitnosti i ovde treba naglasiti da žalba ne odlaže izvršenje odluke. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović, po amandmanu. Izvolite.
Nadam se da mi dajete reč po dogovoru koji smo imali malopre. Kada je u pitanju izlaganje mog uvaženog kolege Martinovića, taj predmet smo učili na istom fakultetu, pa i predajemo pravo na istom univerzitetu, istina različite oblasti, ali naravno, između dva pravnika obično postoje i dva različita mišljenja. U ovom smislu to ću i potvrditi, određeno stanovište. Prvo, nisam rekao da postoji apsolutna neuspešnost u resocijalizaciji. Dakle, nisam upotrebio reč apsolutna, ali upotrebio sam reč neuspešna resocijalizacija. Drugo, resocijalizacija je uspešna iz određenih razloga. U pojedinim slučajevima zahvaljujući porodici, zahvaljujući školi, crkvi ili verskoj zajednici. Gospodin Martinović je rekao da resocijalizaciju sprovodi, pored države treba da bude uključena i porodica, škola, crkva, verska zajednica, društvena zajednica, itd. Slažem se, ali gde je tu država? Govorim o odgovornosti države za resocijalizaciju. U ovim zakonima, i generalno u politici države prema resocijalizaciji govorimo o ulozi države u resocijalizaciji, naravno i u podsticanju svih činilaca resocijalizacije da pomognu tu resocijalizaciju. Ovde bi mogli da postavimo pitanje koliko je od 100 slučajeva uspešne resocijalizacije učešće države, a koliko je učešće ostalih činioca i da li se neko uspešno resocijalizovao zato što mu je njegova porodica pritekla u pomoć, pa su mu obezbedili eventualno posao, izdržavanje do ostvarivanja prava na posao? Da li mu je pomogla društvena zajednica i koliko je slučajeva dobre resocijalizacije u kojima je ključnu ulogu imala država? Voleo bih da čujem tu analizu i baš bih se obradovao onim slučajevima u kojima je država bila jedan od glavnih činioca da se neki učinilac krivičnog dela posle povratka na slobodu, posle izlaska na ulicu resocijalizovao i postao, da tako kažemo, koristan član ovog društva.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Biljana Pantić Pilja, po Poslovniku.
Hvala vam predsedavajući. Povredili ste odredbu člana 106. stav 1. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Trenutno raspravljamo o amandmanu na član 132. koji su podnele koleginice i koji glasi: „Žalba na odluku direktora uprave ne odlaže izvršenje rešenja“. Upravo smo saslušali prethodnog kolegu koji je govorio gde je studirao, gde predaje, o resocijalizaciji, odnosno ono što nije trenutno na dnevnom redu. Molim vas da imate to u vidu.
Zahvaljujem. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Na član 184. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Za reč se javila narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Zahvaljujem. Ovim amandmanom koleginica i ja smo predložile da se u članu 184. u stavu 1. reč: „šest“ zameni rečju: „tri“. Da pojasnim. Predlogom zakona je predviđeno da direktor Uprave za izvršenje krivičnih sankcija može privremeno otpustiti osuđenog sa izdržavanja najviše šest meseci do isteka kazne, zbog dobrog vladanja i postignutih rezultata u programu postupanja. Mi smo smatrali da je celishodnije i primerenije rešenje da se ovo diskreciono pravo direktora uprave ograniči na tri meseca. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 216. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 270. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovane kolege i koleginice, mi smo već rekli da je jedina mana ovog predloga zakona postupak po kome se predlaže da je to hitan postupak, a da je u načelu to jedan solidan predlog zakona. On bi imao našu podršku da nije hitnog postupka koji dovodi do toga da se možda propušta prilika da se neki manji nedostaci isprave kroz amandmane. Imamo ovde i primer kroz naš amandman na plan 270, gde mi predlažemo da se jedinica koja bi se bavila nadzorom nad radom zavoda izmesti iz uprave za sprovođenje zatvorskih sankcija i da bude deo ministarstva, odnosno da bude deo ministarstva van uprave za sprovođenje zatvorskih sankcija. Mislim da je to jedno dobro rešenje koje inače postoji u Ministarstvu unutrašnjih poslova i da bi se takvim rešenjem sprečilo to da praktično isti ljudi i sprovode sankcije i kontrolišu sprovođenje sankcija. Bez obzira na dobre namere i na dobru selekciju kadrova, sigurno je da svuda kada ljudi rade u istoj organizacionoj jedinici može da dođe do toga da se stvore uslovi da se nekom progleda kroz prste, da se pogrešno zajednički tumače neki nedostaci i da se propušta da se na njih ukaže i da se oni isprave. Tako da, mislim da je ovaj predlog amandmana, odnosno sam amandman dobar, da ide ka daljem poboljšavanju ovog zakona, da bi time zakon dobio još više na svom kvalitetu i možda bi to dovelo i do toga da poslanici Nove stranke glasaju za ovaj zakon. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZVRŠENjU VANZAVODSKIH SANKCIJA I MERA Primili ste amandman koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, shodno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 6. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Zahvaljujem. Na Predlog zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera podnele smo amandman na član 6. i to tako da se u članu 6. posle stava 2. doda novi stav 3. koji glasi: „Državni organi, banke, poslodavci i druga pravna lica, ustanove i organizacije dužni su da na zahtev poverenika obezbede pristup podacima kojima raspolažu o određenim licima prema kojima se sprovodi izvršenje, a koja su neophodna za sprovođenje izvršenja“. U tom slučaju bi dosadašnji stav 3. i 4. postali stav 4. i 5. Prema Predlogu zakona o izvršenju vanzavodskih sankcija i mera predviđeno je osnivanje povereničke službe, a poslovi izvršenja vanzavodskih sankcija i mere obavljaju se preko povereničkih kancelarija koje su raspoređene prema teritorijalnoj organizaciji viših sudova. Na čelu kancelarije se nalazi poverenik. Predlogom zakona je predviđeno da poverenik sačinjava pojedinačni program postupanja za svako lice prema kome se sprovodi izvršenje i to na osnovu procene ličnosti, ličnih prilika, zdravstvenog stanja, stručnih kvalifikacija, procene rizika i potreba lica prema kome se sprovodi izvršenje. Da bi poverenik mogao da dođe do potrebnih podataka radi sačinjavanja programa postupanja, zakonom je nužno da se obavežu državni organi, banke i druga pravna lica, ustanove i organizacije da dostavljaju potrebne podatke povereniku. Iz rezultata sprovođenja programa zavisi resocijalizacija i reintegracija osuđenih lica u društvenu zajednicu i zato smo smatrali da je ovakav amandman opravdan.
Zahvaljujem. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONIKA O KRIVIČNOM POSTUPKU Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Olgica Batić, prof. dr Dušan Milisavljević, Borislav Stefanović, Vera Martinović, Branka Karavidić i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, shodno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 5. Da li neko želi reč? (Da.) Za reč se javio ministar Nikola Selaković. Izvolite.
Prihvata se amandman Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik dr Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, tema ovog mog amandmana je bila da sva sredstva oduzeta od kriminalaca budu usmerena za lečenje dece. Kada se kaže lečenje dece, to je širok pojam. Ja sam precizirao u amandmanu da bude za lečenje dece koja nisu pokrivena važećim i postojećim Pravilnikom Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja, a za decu koja su vrlo često u žiži javnosti, gde se sa SMS porukama sakupljaju donacije kako bi ta deca bila lečena. Smatram da na početku rada ove Vlade, a i u prethodnom sazivu parlamenta su postojale brojne ideje kako rešiti problem lečenja ove dece? Kako rešiti problem da više nikada u Srbiji nemamo roditelje bolesne dece koji mole i prose za lečenje svog deteta, nego da imamo ili jedan univerzalni, humanitarni fond koji bi bio usmeren jedino za pokrivanje lečenja dece u inostranstvu koja nisu u mogućnosti da se leče ovde u Srbiji, ili da Republički fond zdravstvenog osiguranja pokrije lečenje kompletno sve naše dece, što i Ustav Republike Srbije predviđa. Mislim da pored dobre volje koja postoji od blogera B92, od Sergeja Trifunovića, od brojnih humanih građana Srbije, sve te inicijative još uvek nisu dale onaj rezultat da mi imamo pokrivenu decu, da svako dete ima pravo da bude lečeno, da svako dete ima pravo da mu bude postavljena dijagnoza. Ovim amandmanom sam želeo da sva sredstva koja budu oduzeta od kriminala budu usmerena ka lečenju upravo dece koja nemaju pomoć i podršku države, koja su nevidljiva za republički fond i koji vrlo često udaraju jedan zid administracije koja nema sluha za njihove probleme. Kao lekar, mogu vam reći da u ovom parlamentu vrlo retko diskutujem kao političar i najčešće kao lekar. Mislim da moramo konačno da nađemo rešenje i da je ova tema koja je jako važna, tema koja je od borbe humane Srbije za lečenje male Tijane pokrenula tu jednu humanu Srbiju koja je na različitim humanim akcijama sakupljala i prikupljala novac za Tijanu. Nažalost, bilo je kasno. Brojna neka deca su isto izgubila borbu za život, zato što ih je administracija odbacila, zato što ih administracija nije videla. Humana Srbija, ti građani koji su i danas i na nasipima, ti građani koji se bore za neku normalnu civilizovanu, pristojnu državu Srbiju su se borili i slali te poruke. Ovim amandmanom sam smatrao da je moguće da usmerimo taj novac koji je od kriminala, najverovatnije ne bi bilo dovoljno, ali da kažemo, sve to što oduzmemo od kriminalaca biće usmereno za lečenje dece koja nemaju podršku države, koja nemaju podršku aktuelnog pravilnika o slanju dece i lečenje dece u inostranstvu. To je jedan veliki problem koji ja ponavljam i ponavljaću i ovaj mandat narodnog poslanika upravo i posvećujem u toj jednoj borbi da konačno dođemo do tog jednog stepena razumevanja, da shvatimo da moramo da koliko god bili siromašni da nađemo načina da svu tu decu sagledamo i da imamo mogućnosti da ih lečimo. Tema koja, nadam se da će biti u narednim mesecima uzeta u razmatranje, mislim da je i predsednik Republičke Vlade to u jednom ekspozeu ovde i napomenuo da će se napraviti jedan humanitarni fond. Samo što ja od tih reči ne vidim ta neka konkretna dela. Ovo je moglo da se usmeri i da se taj novac, kaže – biće u humanitarnom fondu, biće pri Ministarstvu zdravlja i Ministarstvu pravde i da Ministarstvo zdravlja daje prioritete za lečenje dece kaže – ovo dete bi trebalo da ima prioritet i da se leči. Moram da vam kažem da sam i kao lekar i kao roditelj jako tužan kada brojne situacije malih pacijenata vidim da se oni i dalje nalaze u jednom začaranom krugu, jednom lavirintu. Ne kažem da to potiče u proteklih godinu, godinu i po dana, znači, sistem zdravstva se urušava zadnjih 20 godina i doživeo je jedan kolaps u zadnjih nekoliko godina koji je katastrofa i gde svakodnevno roditelji nemaju mogućnosti da leče decu. Želja je upravo ta da se pokuša i ja evo koristim i ovu priliku, iako su set pravosudnih zakona da pričamo o problemima nekih običnih malih ljudi koji ne mogu da dođu do Niša, Beograda i Novog Sada da ukažu na svoje probleme, da svoju decu leče. Onda u toj borbi sa jednom administracijom koja je takva kakva je nema trenutno mnogo para iako je otuđena praktično od naroda, ne vidite njihove probleme i jednostavno kažem mi nemamo dovoljno para ili po važećem Pravilniku vaša dijagnoza nije predviđena da se finansira. Smatram da svaka dijagnoza, svaka bolest mora da ima podršku države i da svaka Republička Vlada nebitno ko vodi tu Vladu, da je to prioritet da omogući svakom građaninu dostojanstveno postavljanje dijagnoze, dostojanstveno lečenje svog deteta ili njega samog. Ovo je jedan moj apel da pokušamo u narednim danima da što pre rešimo ovaj problem. Poplave jesu sada najaktuelniji problem, ali po meni je ovo problem koji traje već više godina, gde mnoga deca gube borbu sa životom, sa bolešću i gube živote, samo zato što nemaju para da se leče u inostranstvu, a ujedno plaćaju zdravstveno osiguranje i oni to ne bi ni trebali da plaćaju nego to zdravstveno osiguranje da im pokrije. Ako to već nije moguće, onda da napravimo jedan humanitarni fond, da napravimo mogućnost da svako dete ima pravo da se leči. Reći ću da se u mnogim situacijama susreću roditelji sa pozicijama da ne mogu lepo da postave dijagnozu. Mnogo se čeka za postavljanjem te dijagnoze, da se gubi vreme. Mala, pokojna Nađa iz Vranja je izgubila puno vremena u tom jednom krugu odbijanja prvostepene komisije… (Predsedavajući: Molim vas da se vratite na amandman) Da, to je tema.
Tema je veoma važna i smatram da je od interesa za narodne poslanike da je čuju, ali vas molim da se vratite na amandman.
Hvala vam puno predsedavajući. Znači, jedino je želja da konačno krenemo da pričamo o tom problemu koji jeste evidentan, koji jeste prisutan. Smatram da je i ovo jedna prilika, vi ćete je obrazložiti zašto i zašto je odbijen amandman, ali je ovo tema o kojoj moramo da pričamo i moramo da nađemo načina koliko god mi bili siromašni, to ne može biti opravdanje da kažemo da država Srbija nema mogućnosti da leči svoje građane. To je po Ustavu, ustavna kategorija koja vam garantuje pravo na lečenje. Upravo za to, a i u narednim zasedanjima ću koristiti svaku priliku da ukažem na probleme i da molim da Republička Vlada i resorno ministarstvo nađu načina kako bi rešilo ove probleme roditelja koji imaju bolesnu decu, a koje ne pokriva postojeći Pravilnik o RFZO. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Za reč se javio ministar Nikola Selaković. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ovde bih, ne čekajući naredni amandman koji, hajde da kažemo, ima istu svrhu, ovde bih iskoristio priliku iako sam to nameravao da učinim u završnoj reči, da izrazim svoju zahvalnost poslanicima i tom doktoru Dušanu Milisavljeviću i Borku Stefanoviću iz DS na amandmanima koje su podneli i da čisto napomenem zašto. Pre ovog amandmana, upravo sam prihvatio amandman Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu koji faktički postiže ono što ste vi ovim amandmanima nama i predložili. Zahvaljujem vam se, jer ste ovim dali zaista jedan novi kvalitet i pomogli da ono što je izrečeno u ekspozeu predsednika Vlade što pre počne na određeni način da se realizuje. Često smo u prilici da na sednicama odbora preformulišemo amandman koji bi se uklopio u celinu zakona. Poslanik je taj koji pokazuje svoju dobru volju da zakon uzdigne na jedan viši nivo, ali priznaćete da onaj ko je nomotehničar i ko zakon piše ima za razliku od svih nas mnogo bolju sliku šta zakon kao celina predstavlja i koliko može da bude poboljšan, a koliko negde narušen. Imajući u vidu naročito tešku situaciju kada su u pitanju mnoga bolesna deca u Srbiji čije lečenje nije pokriveno troškovima RFZO, dodao bih i mladi ljudi, jer dete je neko ko ima do 14 godina. Imate nekog ko možda ima 15 godina, a izuzetno je teško bolestan, a nisu mu pokriveni troškovi lečenja. Upravo iz tog razloga u amandmanu koji je formulisao odbor, a koji sam prihvatio, jasno stoji da će izuzetno od stava 4. i 5. ovoga člana, tj. da može komisija na zahtev fizičkog lica, bez sprovođenja javnog konkursa predložiti da se sredstva iz stava 1. tačka 2. ovoga člana dodele radi lečenja deteta u inostranstvu ako sredstva za lečenje nisu obezbeđena u RFZO. Suština vaših amandmana je zadržana, ostvarena je, ona je izdvojena od one konkursne procedure, jer koleginica Olgica Batić je govorila o tome u raspravi u načelu. Često se zahteva hitno postupanje i nemate vremena da sprovodite čitav konkurs koji bi vam oduzeo 30, 40, 45 dana, ali ono što ste predložili apsolutno je ostvareno ovim amandmanima, i vi i gospodin Stefanović i na tome vam hvala, zaista ste upotpunili ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku i dali mu jednu novu dimenziju i kvalitet.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Iskoristio bih priliku da vam se zahvalim. Mislim da, kada pričamo o bolesnoj deci, da tu nema političke pripadnosti, da smo svi deo jednog istog tima i ovo je prvi put da postignemo jednu takvu saradnju i zajednički zaključak da je ovo prioritet. Zahvaljujem se u ime svih bolesnih naših građana, pogotovo bolesne dece, mislim da je ovo jedan dobar put za rad u nekom narednom periodu i drago mi je da smo uspeli da zajedno dođemo do jednog zajedničkog cilja, a to je prioritet da sva naša deca imaju pravo na lečenje i na postavljanje dijagnoze. Hvala vam puno.
Reč ima Vladimir Đukanović.
Uvažena predsedavajuća, drago mi je da je i ministar Selaković na neki način, da kažem, ovaj amandman suštinski prihvatio, ne u ovakvoj formi, nego na drugačiji način. Teško je nešto reći protiv ovakvog amandmana kada se govori o problemima koje imamo vezane za bolesnu decu, ali čini mi se da ovde već neko počinje to po malo politički da zloupotrebljava pitanje bolesne dece. Mislim da bi nekada vi sa mesta predsedavajućeg trebalo da reagujete. Ne možemo zloupotrebljavati to u političke svrhe, jer čini mi se da se to ovde veoma često radi. Ovde je neko svojevremeno doneo Zakon o oduzimanju imovine licima koja su počinila krivična dela iz oblasti organizovanog kriminala, pa se nije setio nekada nešto ovako da stavi u takav zakon kako bi se ta imovina tih kriminalaca, jer pitanje je, gde su završili ti automobili i sve što im je oduzeto, a moglo je da ide u ovakve humanitarne svrhe. Zaista bih vas zamolio, ostaje gorak ukus u ustima, da ovde neko pokušava na jedan demagoški način i jednom zloupotrebe dece u političke svrhe da ostvari neki politički poen, što nije u redu.
Ministar me je obavestio da je amandman prihvatio, samo je tehnički preformulisao, tako da je sve jasno o čemu se radi. Reč ima dr Darko Laketić.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, tema o kojoj govorimo, a vezano za ovaj amandman je jako osetljiva i teška i apsolutno sam saglasan i lično smatram da se ne sme politizovati. Međutim, u interesu građana koji gledaju ovo skupštinsko zasedanje, mislim da mi je obaveza da prezentujem ne poluistine i delimično istine, već činjenično stanje, vezano za finansiranje, lečenja obolelih od retkih bolesti. Prvi put su se obezbedila sredstva iz budžeta Republike Srbije za obolele od retkih bolesti 2012. godine u iznosu od 88 miliona dinara. Godine 2013. ta sredstva su iznosila 130 miliona dinara, da bi u 2014. godini ta količina sredstava iznosila 280 miliona dinara. Po ovim podacima, možemo reći da se vidi jedna jasna slika o tome da li Ministarstvo zdravlja i ljudi koji se bave tom problematikom imaju nameru da reše taj problem. Vidimo da je razlika u predviđenim sredstvima između 2013. i 2014. godine više nego duplo. Ono što je takođe neophodno, jeste, da sistemski rešimo taj problem retkih bolesti i sa tim se slažem. Isto tako, možemo razgovarati o tome da li je ta količina sredstava od 280 miliona dovoljna ili nije, za ukupan broj obolelih od retkih bolesti, ali o namerama i Vlade i Ministarstva zdravlja, ne možemo razgovarati, zato što vidimo jasnu želju da se ovaj problem reši.
Molim poslanika da se vrati na amandman, da ne bi otvorili debatu o nečemu što ćemo sigurno razgovarati.
Biću kratak i izvinjavam se. Dakle, Ministarstvo zdravlja je još početkom ove godine podržalo inicijativu da se obezbedi još 120 miliona, kroz druge izvore prihoda, tako da moram reći da, u prilog potvrde svemu ovome o čemu govori, jeste i ta dodatna činjenica. Vratiću se na amandman. Apsolutno saglasje sa svim izgovorenim rečima ministra pravde, vezano za prihvatanje ovog amandmana, zato što smatram, što se pokazalo i u praksi, da politika u tom smislu nema uticaja. Hvala.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima Vesna Martinović.
Uvažena predsednice, uvaženi ministre, kao što je uvaženi kolega već rekao, ja neću posebno obrazlagati amandman koji je suštinski prihvaćen. Smatram da je jako važno i dobro da i ubuduće imamo tu praksu da je važno ono šta se predlaže, a ne ko predlaže, jer mislim da smo ipak po nekim temama koje se tiču lečenja bolesne dece, svi na istom zadatku, tako da se zahvaljujem i predlagaču, a i Odboru za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu koji je u formalnom smislu predložio istovetan amandman kao što je amandman kolege Borka Stefanovića.
Reč ima dr Dušan Milisavljević.
Samo bih dodao kako smo našli neke izvore prihoda i neka sredstva za lečenje dece. Daću još jednu sugestiju, mada nije iz resora vašeg ministarstva, resornog Ministarstva zdravlja, gde je gospodin Laketić bio pomoćnik ministra, na raspolaganju ima 230 automobila na 312 zaposlenih, a u Republici Hrvatskoj Ministarstvo zdravlja ima samo 33.
Molim vas o amandmanu, molila sam i prethodnog govornika.
Ali to je jedan dodatan način da se nađu sredstva za lečenje dece. Znači, na 312 zaposlenih ima 230 automobila u Ministarstvu zdravlja i mislim da to nije normalno. Hvala.
Reč ima dr Darko Laketić.
Pomenut sam u izlaganju.
Replika, dva minuta.
Pre svega, poslednji potezi, odnosno početni potezi nove Vlade govore u prilog tome kakav je odnos i kakav će odnos biti prema državnoj imovini, prema tim automobilima o kojima pričate. Mislim da, sama činjenica da su mnogobrojni funkcioneri koji se nalaze u Vladi Srbije na više reprezentativnim i značajnim funkcijama, da su izgubili pravo da koriste automobile, i govore u prilog tome kolika je briga o troškovima koji su definitivno postojali u ranijim periodima. Međutim, ono što mene čudi jeste jedna činjenica, kako je moguće da opozicioni poslanici traže od ove Vlade i ministarstava sve ono što nikada nisu tražili od sebe. Kako je moguće da jednostavno za sve ono što oni sada predlažu su imali više nego dovoljno vremena i prilika da u periodu vlasti, zaista sve to i realizuju. Mislim da nije politički korektno i mislim da sama činjenica i sve ono što vidimo, a to je nipodaštavanje i ne prihvatanje svega onoga što je bolje i jednostavno što se u realnom životu pokazalo boljim, da nije pravi put. Ponavljam još jednom, put kojim ide ova Vlada vođena SNS, zaista mislim da je nešto što će napraviti kvalitativni pomak u našoj državi. Hvala puno.
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima Vesna Martinović.
Zahvaljujem se. Predložila sam da se u članu 5. predvidi izričita mogućnost da se na javnim konkursima za raspodelu sredstava koja su uplaćena od strane osumnjičenih u slučaju odlaganja krivičnog gonjenja, predvidi mogućnost za jedinice lokalne samouprave da mogu učestvovati na konkursu, ne po automatizmu i da ta sredstva budu usmeravana na budžete lokalnih samouprava, već da se izričito predvidi mogućnost i da jedinice lokalne samouprave učestvuju. Sada, prema sadržini člana 5, to mogu činiti humanitarne organizacije, fondovi, javne ustanove ili druga pravna ili fizička lica pod koja bi mogla da se podvede i jedinica lokalne samouprave. Ali, mislim da bi bilo korisnije i da bi isključilo svaku dilemu u tumačenju propisa da se i za jedinice lokalne samouprave predvidi ta mogućnost. Ono što je jako važno, jeste da do ovih izmena, praktično su jedinice lokalne samouprave odnosno organizacije humanitarnog karaktera i ustanove sa njihove teritorije bile isključivi korisnici ovih sredstava. Mislim da će na ovaj način dodatno da se smanji mogućnost finansiranja humanitarnih organizacija i ustanova, što se upravo želi vašim predlogom, ali, mislim da bi predviđanje mogućnosti da i jedinice lokalne samouprave učestvuju, jer one u stvari najbolje poznaju potrebe građana na svojoj teritoriji, da bi se time doprinelo u kvalitetu raspodele sredstava koja se ostvare po osnovu oportuniteta. Zahvaljujem se.
Reč ima ministar Nikola Selaković. Izvolite.
Uvažena gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, samo se malo razlikujemo u tumačenju nečega. Kada se bude sprovodio konkursni postupak, a mi smo već završili jednu radnu verziju pravilnika koji treba da bude donet, kako bismo što pre mogli da ga primenjujemo, a s obzirom da su sredstva prikupljena od odlaganja krivičnog gonjenja, takva je tendencija negde u savremenom svetu, apsolutno usmerena u humanitarne svrhe, jedinica lokalne samouprave svakako može da se nađe kao podnosilac projekta na konkursu, a za potrebe humanitarnih organizacija, javnih ustanova, fondova, itd, da bismo izbegli bilo kakvu mogućnost zloupotrebe. Da li je to moguće apsolutno izbeći? Vrlo teško. Ali, jedinice lokalne samouprave mogu se naći kao podnosilac projekta, recimo, za renoviranje nekog doma za nezbrinutu decu, za stara lica, nekog bloka u zdravstvenom centru, bolnici, domu zdravlja. Apsolutno podržavamo. Ali, jedinice lokalnih samouprava će ih sigurno predstaviti kao nešto što jeste humana svrha, recimo, obnovu lokalnog vodovoda. Mislim da je krug subjekata vrlo celishodno nabrojan i da bi njegovo proširenje u svakom slučaju bilo škodljivo. Škodljivo u smislu što bismo ušli u prevelike detalje koji ovde u zakonu, po mom mišljenju, nisu neophodni. Zašto onda ne staviti zdravstvene ustanove, zašto onda ne staviti socijalne ustanove i mnoge, mnoge druge? Mislim da je sasvim dovoljno kada je rečeno – pravna ili fizička lica, obuhvatiti i lokalne samouprave time. Izričito navođenje lokalnih samouprava, mislim da bi vodilo jednom drugom tumačenju koje bi negde iskočilo iz reda ovoga što smo želeli da postignemo. U suštini, mislim da imamo identičan pristup šta želimo da postignemo ovim. Ali, tehnički, ne bih se složio sa tim da treba da bude taksativno nabrojano da su i lokalne samouprave neko kome se dodeljuju ova sredstva.
Na član 5. amandman sa ispravkom je podnela narodni poslanik Branka Karavidić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, članom 5. Zakona vrši se preciziranje člana 283. Zakonika o krivičnom postupku u pogledu raspodele sredstava koja su pribavljena od okrivljenog prilikom primene instituta o odlaganju krivičnog gonjenja. Radi pravilnije i transparentnije raspodele ovih sredstava predlaže se da se sredstva raspodeljuju po javnom konkursu koji sprovodi posebna komisija, a koju obrazuje ministar nadležan za poslove pravosuđa. U istom tom članu kaže se da po završetku konkursa odluku o raspodeli sredstava donosi Vlada. U članu 5. stav 2. u novom stavu 6. koji glasi: „Sprovođenje javnog konkursa, kriterijume za raspodelu sredstava, sastav i način rada komisije uređuje se aktom ministra nadležnog za poslove pravosuđa“,dodala sam da se posle reči: „poslove pravosuđa“ dodaju reči: „uz mišljenje ministarstva nadležnih za poslove zdravlja, rada, socijalne politike, obrazovanja i kulture“, U obrazloženju koje smo dobili od Vlade kaže se da akti koje donosi Vlada propisani su Zakonom o Vladi, a postupak pripreme materijala za sednicu Vlade, u okviru koga je i pribavljanje mišljenje od nadležnih državnih organa, uređen je Poslovnikom Vlade, pa nije potrebno dodatno preciziranje organa državne uprave čije je mišljenje potrebno pribaviti, kao što se amandmanom predlaže. Lično mislim da bi predloženom izmenom, a naročito u vezi sa kriterijumima na bolji način će se moći sagledati prioriteti za raspodelu sredstava. Samim tim bi komisiji, koja bi trebalo da sačini kriterijume i sprovede konkurs, bio olakšan posao kada bi pre izrade te konkursne komisije imala mišljenje ministarstava koje sam navela. To su ministarstvo za poslove zdravlja, rada, socijalne politike. Mislim da bi i konkurs i kriterijumi trebalo da iskažu dozu osetljivosti prema najugroženijima, a to su bolesni, socijalno ugroženi, nezaposleni, osobe sa posebnim potrebama, najbolji đaci, studenti itd. Još jednom vas molim da ovaj amandman usvojite.
Hvala. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O PRAVOBRANILAŠTVU Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Snežana Malović, Biljana Hasanović - Korać, Zoran Živković, Vladimir Pavićević, Borislav Stefanović, Dragan Šutanovac i Vesna Martinović, kao i amandman koji je, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović – Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović – Korać. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 2. kojim smo predvideli da se u članu 2. stav 3. briše. U tom slučaju bi dosadašnji stav 4. postao stav 3. Naime, u članu 2. stavom 3. je propisano: izuzetno od stava 2. ovog člana poslovi pravobranilaštva, za zaštitu imovinskih prava i interesa Republike Srbije u postupcima koji za predmet imaju prava i obaveze Republike Srbije u vezi sa delokrugom ministarstva nadležnog za poslove odbrane, vojnih jedinica i vojnih ustanova, koje su organizaciono vezane za Ministarstvo nadležno za poslove odbrane i Vojske Srbije, urediće se posebnim zakonom. Brisanjem ovog stava izuzelo bi se uređivanje ove materije posebnim zakonom. Naime, pravobranilačka funkcija na svim nivoima vlasti u Srbiji treba da bude uređena jedinstvenim zakonom. Cilj postupanja pravobranilaštva je zaštita imovinskih prava i interesa Republike Srbije, AP i jedinica lokalne samouprave. `Stoga, smatramo da ne postoje razlozi zbog kojih bi zaštita imovinskih prava i interesa Republike Srbije u vezi sa delokrugom ministarstva nadležnog za poslove odbrane, vojnih jedinica i vojnih ustanova koje su organizaciono vezane za ministarstvo nadležno za poslove odbrane i Vojske Srbije bili izdvojeni u posebnom zakonu i bili posebno regulisani. Zahvaljujem.
Na član 2. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Ovim amandmanom u članu 3. smo predvideli da se izvrši određena dopuna. Naime, član 3. glasi - Državno pravobranilaštvo, Pravobranilaštvo AP Vojvodine i pravobranilaštvo jedinice lokalne samouprave svoju dužnost obavljaju u skladu sa Ustavom, zakonom i drugim opštim pravnim aktima. Mi smo predložili da se posle reči „samouprave“ dodaju reči: „su samostalni u obavljanju poslova iz svog delokruga i“, onda se nastavlja - svoju dužnost obavljaju u skladu sa Ustavom, zakonom i drugim opštim pravnim aktima. Jasno propisivanje principa samostalnosti pravobranilaštva u obavljanju poslova iz njegovog delokruga nužno je kako bi se novi zakon uskladio sa Ustavom i sa Nacionalnom strategijom reforme pravosuđa koja je doneta za periodod 2013. do 2018. godine. Hvala.
Na član 5. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Ovim amandmanom smo predvideli da se u članu 5. posle stava 3. dodaju stav 4. i 5, koji glase – zabranjen je svaki uticaj na rad Državnog pravobranilaštva korišćenjem javnog položaja, sredstava javnog informisanja ili na bilo koji drugi način koji može da ugrozi samostalnost i integritet u zastupanju imovinskih interesa Republike Srbije. Izdavanje naloga i podnošenje zahteva od strane zastupanih subjekata u skladu sa ovim zakonom ne smatra se zabranjenim uticajem u smislu stava 1. ovog člana. Naime, ovim novim stavovima bi se konkretizovao strateški cilj Nacionalne strategije reforme pravosuđa, koja je doneta za period od 2013. do 2018. godine, koji nalaže jačanje samostalnosti i integriteta u zastupanju imovinskih interesa Republike Srbije, sa ciljem unapređenja kvaliteta pravde i oslobađanja od svakog neprimerenog i nedozvoljenog uticaja. Njime bi se jasno odredilo da je zabranjen svaki uticaj na rad Državnog pravobranilaštva korišćenjem javnog položaja, sredstava javnog informisanja ili na bilo koji drugi način kojim se može ugroziti samostalnost i integritet u zastupanju imovinskih interesa Republike Srbije, s tim da se ne smatra nedozvoljenim uticajem izdavanje naloga i podnošenje zahteva od strane zastupanih subjekata u skladu sa zakonom. Naročito je bitno naglasiti da Državno pravobranilaštvo poslove iz svog delokruga može i mora izvršavati isključivo u skladu sa Ustavom i zakonom i u cilju najbolje zaštite imovinskih prava i interesa, te da niko nema pravo da vrši uticaj na rad Državnog pravobranilaštva, kojim bi se ugrouzilo takvo postupanje Državnog pravobranilaštva. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala. Ovaj amandman suštinski imao bi smisla, ali je to već definisano nekim drugim zakonima i to je Vlada lepo dala u obrazloženju. Međutim, drago mi je da se sada neko setio i toga kako su ugrožavani imovinski interesi ove države. Ono što je bitno u ovom novom Zakonu o pravobranilaštvu, a vezano je i za ovaj amandman, je upravo taj nadzor koji će vršiti ministarstvo, jer do sada, čini mi se, pravobranilaštvo je u mnogo čemu potpuno bilo van bilo kakvog nadzora i, nažalost, svako je mogao da vrši uticaj na njegov rad. To sam već govorio, poznate su čuvene afere „Satelit“, „Jugobanka“ itd, gde je pravobranilaštvo u mnogo čemu učestvovalo i radilo na vrlo sumnjiv način, čime su imovinski interesi Republike Srbijei te kako bili ugroženi. Verujem da će se ovim što se sada uvodi po Zakonu o pravobranilaštvu takve stvari zaista sprečiti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Ono što je kolega Đukanović prethodno govorio, deo argumentacije sam hteo i ja da iznesem. Da bi se zabranili uticaji koji su nezakoniti na rad državnog pravobranioca, trebali bi da razmislimo o tome kako su se do sada javni pravobranioci ponašali u zaštiti imovinskih prava i interesa i jedinica lokalne samouprave i pokrajine i republike. Bilo je svakojakih uticaja. Bio sam dve godine sekretar opštine i znam kako su se pravobranioci u mnogim predmetima gde štite imovinska prava lokalne samouprave ponašali. Jednostavno, odu kod predsednika opštine koji im izda politički nalog koji nema dodirnih tačaka sa pravnim stanjem u predmetu. Pravobranilac je u situaciji ili da posluša predsednika opštine i tako postupi ili da sledeći put ne bude izabran za pravobranioca. Tačno je da se nekim drugim zakonima štite nedozvoljeni uticaji, ali budući da mi imamo stanje takvo kakvo imamo, možda od viška glava ne boli. O ovoj normi treba još razmisliti. Drugo, pomenuti su ovde neki slučajevi koji su bili – značajno mišljenje, uticaji i odluke javnog pravobranilaštva. Čini mi se da je u čuvenoj aferi „Luka Beograd“ pravobranilaštvo imalo i te kako bitnu ulogu u zastupanju ili nezastupanju interesa zaštite državne imovine velike vrednosti. Zbog toga mislim da je ovaj amandman zaista afirmativan. Meni se celokupna današnja diskusija dopada. Mislim da ne postoje ni prijateljski, ni neprijateljski amandmani. Postoje amandmani koji su afirmativni i koji u najboljem smislu žele da poprave tekst zakona, vodeći računa pre svega o aktuelnom društvenom trenutku i o onome što se dešava kod nas u praksi. Mi ćemo u svakom slučaju podržati jedno ovakvo rešenje, smatrajući ga vrlo elegantnim i dobronamernim.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, kolege narodni poslanici, i pred toga što ću biti potpuno saglasan sa diskusijama koje su moji prethodnici kolege Đukanović i Čikiriz izneli, moramo se ipak vezati za nešto što podrazumeva normiranje u zakonu. Čini mi se apsolutno suvišnim, poštovani ministre, da u zakon unosimo da je zabranjen svaki uticaj na rad Državnog pravobranilaštva. Naravno da je zabranjen, jer bi to isto moglo da se normira. Zabranjen je svaki politički uticaj na rad sudova, kako bi ta norma mogla da ima smisao ukoliko imamo jedan potpuno autonoman, nezavisan organ ili instituciju, kao što sada činimo kroz ustrojstvo Državnog pravobranilaštva. Naravno da sam saglasan sa svim onim što je ovde istaknuto, da je neophodno da se vrši nadzor nad radom državnih pravobranilaca, njihovih zamenika, kao i pomoćnika i pripravnika, ali da se norma u zakonu sistematizuje na taj način što će se konstatovati zabranjenost nečega, a po samoj suštini zabranjeno je apsolutno suvišno. Osim toga, suvišna je i dopunska norma iz narednog stava koja kaže – izdavanje naloga i podnošenje zahteva od strane zastupanih subjekata ne smatra se zabranjenim uticajem. Naravno, da se ne smatra zbog toga što je to opus posla, odnosno korpus nadležnosti državnog pravobranioca, koji je bio sistematizovan i do sada postojećim zakonom, a i sada zakonom koji donosimo. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Da li trošite vreme poslaničke grupe? (Da.)
Čisto radi preciziranja, što se tiče ovoga amandmana saglasan sam sa onim što je Vlada obrazložila, jer ovo je regulisano drugim zakonima. Samo sam prosto izrazio, hajde da kažem, neku vrstu zadovoljstva da se sada konačno neko setio da ovako nešto spomene vezano za sam rad pravobranilaštva, iako je to u nekom ranijem periodu i te kako imao prilike da uradi kada se i te kako uticalo na rad pravobranilaštva, a da mnogi nisu, ni javnost niti bilo ko nije imao pojma šta se zaista dešava u pravobranilaštvu, nije vršen zaista suštinski nikakav nadzor. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović.
Nadovezaću se na diskusiju kolege koji je malopre govorio i podsećanje da se zakoni donose za ubuduće, a ne retroaktivno. Dakle, ovaj zakon koji treba da se usvoji će delovati za ubuduće od dana kada bude usvojen, tako da se neće moći primeniti na neki prethodni period. U tom smislu smatram da je ova diskusija bila sasvim usmerena u pogrešnom smeru. Kada pričamo o primeni zakona, govorimo o nekom budućem vremenu, a ne o prošlom vremenu. To bi bila rasprava o primeni postojećih zakona, a zbog činjenice da ti zakoni nisu bili adekvatni, donosimo izmene i dopune zakona. U tom smislu, smatram da je ova diskusija, na neki način, bila usmerena u pogrešnom smislu. Međutim, analizirao bih dispozitiv ovog amandmana da vidimo da li su u nekom delu ispunjeni uslovi iz tog dispozitiva da bi možda mogli predvideti sankciju za nepoštovanje te odredbe. U ovom predlogu amandmana se kaže: „Zabranjen je svaki uticaj na rad državnog pravobranilaštva, korišćenje javnog položaja, sredstava javnog informisanja ili na bilo koji drugi način kojim može da se ugrozi samostalnost, integritet u zastupanju imovinskih interesa Republike Srbije“. Da li je eventualno moguće da neki od ovih u dispozitivu izrečenih stavova budu ispunjeni? Verovatno ćemo se složiti – da. Da li je neophodno da to bude uređeno na ovaj način u ovom zakonu, uz odredbe koje se tiču primene zakona, a koji se odnosi, u ovom slučaju, na državno pravobranilaštvo? To je pitanje, veliko pitanje, zato što već postoji dovoljno odredbi u Ustavu i u zakonu, u Ustavu podela vlasti između zakonodavne, izvršne i sudske, pa bi se postavilo pitanje čemu odredba koja bi ukazivala na to da se neko meša u posao, u ovom slučaju, državnog pravobranilaštva? Zbog toga što, po svemu sudeći, iz ovih diskusija, koje smo čuli iz pozicije i opozicije, poslanici smatraju da je to postalo opasnost od urušavanja pravnog sistema, odnosno da se u posao pravobranilaštava, tužilaštava, sudova itd. mešaju neki drugi, dakle, koriste javni položaj, sredstva javnog informisanja radi uticaja na te organe koji bi trebalo da budu nezavisni. Mogao bih da se složim da ovo nije neophodno da se posebno normira, ali je neophodno da se primenjuju postojeći zakoni i, u tom smislu, uloga ministra pravde i onih koji vrše funkcije da zaštite samostalnost, integritet institucija koje bi trebalo da budu nezavisni, ne samo pravosudnih, nego i onih, koje se tiču raznih nezavisnih institucija, koje bi trebalo da se brinu o primeni zakona, zaštiti prava građana itd.
Reč ima ministar Nikola Selaković.
Dame i gospodo narodni poslanici, hajde malo da vratimo stvar na pravi kolosek, jer je malo izmakla. Nemojte da mešamo neke pojmove koji u ovom slučaju nisu odgovarajući. Državno pravobranilaštvo, pokrajinsko pravobranilaštvo ili pravobranilaštvo nekoga grada ili opštine niti su nezavisni, niti su samostalni organi. Nemojte da preslikavamo na njih nešto što su odlike nekih drugih pravosudnih organa. Sud je nezavistan i samostalan, tužilaštvo je samostalno. Ko je pravobranilac? To je advokat. Ono što je bitno iskontrolisati jeste odnos vlastodavca, da li je to država, da li je to pokrajina, da li je to grad ili opština, prema punomoćniku. Moram da skrenem pažnju na nešto što je evidentno. Tekst ovog amandmana, istini za volju, je u dobroj meri prepisan tekst jednog nacrta zakona o pravobranilaštvu, koji je figurirao do 2012. godine kao moguće zakonsko rešenje. U ovom ovde slučaju to je prepisana odredba Zakona o javnom tužilaštvu u kojem je reč „javno tužilaštvo“ zamenjeno rečju, tada, „republičko javno“, a ovde „državno pravobranilaštvo“. Da li je, recimo, politički uticaj nešto što je nedopustivo? Svakako da jeste. Ako neko vrši uticaj prilikom zastupanja imovinsko-pravnih interesa, recimo, jedne opštine na opštinskog pravobranioca, da bi sebi ili drugome pribavio neku imovinsku ili neku drugu korist, onda ulazimo na teren krivičnog prava, gde se to sankcioniše krivičnim delom zloupotrebe službenog položaja, a za šta odgovara nadležno lice u nekoj jedinici lokalne samouprave. To je apsolutno logično. Drugim zakonima je rečeno da je regulisana ova svrha koja se želela postići ovim amandmanom. Još jednom vas molim, hajde da spoznamo pravu prirodu javnog pravobranilaštva. U nekim slučajevima, kada pravobranilaštvo nema te kadrovske kapacitete da zastupa interes Republike Srbije, praksa je bila da se angažuju privatne advokatske kancelarije. Tu se tačno vidi da je reč o jednoj vrsti supstituta. Šta je pravobranilaštvo? To je neka vrsta državnog advokata koji, taksativno nabrojano krugu predmeta, odnosno slučajeva, zastupa interes države, pokrajine, jedinice lokalne samouprave. Prema tome, pričati priču o tome, a to je bila intencija onoga ko je pisao taj nacrt je da se od Republičkog pravobranilaštva ili bilo kog drugog stvori nešto što bismo mogli da nazovemo, žargonski, grupa pandi ili belih medveda kojima ne možete ništa, koje neće kontrolisati niko i koji će moći da rade šta god hoće. Ne može. Ovim zakonom se uspostavlja sistem kontrole pravobranilaštva. Pravobranilac je dužan da, ako neko pokušava da vrši nedopušteni uticaj na njega… ne dopušteni uticaj, zašto? Postoji dopušteni uticaj. Dozvolićete da onaj ko vrši nadzor može da kaže pravobraniocu – ovde nisi postupio stručno i po osnovu nadzora pozove ga na odgovornost. Kaže – zabranjen je svaki uticaj na rad državnog pravobranilaštva korišćenjem sredstava javnog informisanja. To znači da novinari ne mogu da pišu o onome kako postupa pravobranilaštvo u određenom slučaju. Ja mislim da mogu. Mislim da je uticaj sredstava javnog informisanja na zakonito i dobro delovanje organa vlasti i te kako poželjno. Kamo sreće da su malo više sredstva javnog informisanja bila upućena u funkcionisanje ovog državnog organa koji je negde pored suda i tužilaštva uvek ostajao u senci. Ovim zakonom mislim da uspostavljamo državno pravobranilaštvo kao jedan mnogo ozbiljniji državni organ kada su u pitanju nadležnosti koje mu se dodeljuju, kada je u pitanju uređenost njegovog funkcionisanja, kada je u pitanju i ostvarivanje nadzora. Dodaću još jednu stvar koja se naslanja na ovaj amandman, naravno nikako ne osporavajući dobru volju i želju podnosilaca amandmana da zakon osnaže i da ta učine boljim. Po važećem Zakonu o javnom pravobranilaštvu negde proističe da je nadzor nad radom javnog pravobranilaštva na Vladi Srbije. Ovo je jedno retorsko pitanje, da li mislite da je od 1991. do 2014. godine neko zaista efektivno vršio nadzor nad radom pravobranilaštva? Baš iz tog razloga što je opšte propisana norma, Vlada postavlja pravobranioca pa otprilike Vlada može i da ga razreši i vrši nadzor nad njegovim radom. Prva stvar, Vlada kao Vlada za to niti ima stručne, niti ima kadrovske kapacitete u samoj Vladi. To bi trebalo da bude Generalni sekretarijat Vlade, ali Generalni sekretarijat se bavi drugim poslovima. Mislim da će nivo kontrole, ali i zaštite u stručnom smislu rada pravobranilaštva ovim zakonom biti znatno bolji nego što je to prethodnim učinjeno, ali i da će priroda odnosno položaj jednog ozbiljnog državnog, pokrajinskog ili gradskog, odnosno opštinskog organa biti znatno jasniji i utemeljeniji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Za reč se javio narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Dajete mi reč po osnovu replike?
Po osnovu replike. Izvolite.
Hvala. Samo jedno pojašnjenje ministre. Niste sasvim u pravu i mogao bi se steći utisak da je neko ovim amandmanom nameravao da spreči uticaj vlastodavca, nalogodavca, u ovom slučaju države, pokrajine, grada na javnog pravobranioca. Nikako. Zato je dat čak i stav 2. ovog amandman u kome se kaže – izdavanje naloga i podnošenje zahteva od strane zastupanih subjekata u skladu sa ovim zakonom ne smatra se zabranjenim uticajem u smislu stava 1. ovog člana. Nadam se, ministre Selakoviću, da ste i ovaj drugi stav pročitali. Dakle, ovde se prvenstveno misli na uticaj trećih lica, a treća lica mogu biti svi oni koji nisu zastupana lica, dakle koji nisu država, pokrajina, grad, opština. Od tih lica mi branimo nezavisnost javnog pravobranioca. Eventualni mogući uticaj na javnog pravobranioca od tih lica, i u tom smislu je bio naš amandman nikako da branimo, da država, i tu se slažemo sa vama, vrši kontrolu, nadzor, daje uputstva, pokrajina, opština, grad, javnom pravobraniocu da na adekvatniji način, u interesu ovih nivoa vlasti vrši zaštitu javnog interesa. Dakle, pre svega je bila reč u ovom amandmanu i cilj da se spreče nedopušteni uticaj a ti nedopušteni uticaji jasno iz ovog amandmana proizilaze, mogu biti vršeni samo od strane trećih lica pa i putem sredstava javnog informisanja.
Vreme. Zahvaljujem. Prelazimo na amandman na član 8. koji su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani predsedavajući, poštovani ministre Selakoviću, podneli smo amandman na član 8. stav 4. Ovaj stav 4. kako je Vlada predložila u ovom zakonu glasi ovako – ako usled nepostupanja odnosno neblagovremeno postupanja organa i organizacija iz stava 1. i 2. ovog člana nastupi šteta za Republiku Srbiju ili druge subjekte koje zastupa, državno pravobranilaštvo će o tome obavestiti ministarstvo koje je ovlašćeno da vrši nadzor nad radom tog organa ili organizacije odnosno obavestiće Vladu a od odgovornog lica u tom organu ili organizaciji zahtevaće naknadu pričinjene štete. Mi smo predložili, čini mi se drugačiju i jezički bolju formulaciju u delu ovog stava. Predložili smo da ta formulacija bude ovakva – ako bi usled nepostupanja, i da ne čitam čitav stav, mogla nastupiti šteta za Republiku Srbiju i onda se nastavlja ta formulacija kako je tekla. Dakle, nije potrebno da već nastupi šteta. Mi smatramo da je dovoljno da postoji mogućnost nastupanja štete i hteli bismo još i na ovaj način da pokušamo da vas ubedimo da ovaj stav člana 8. ipak promenite u ovom smislu kako smo mi predložili jer nismo zadovoljni obrazloženjem Vlada da odbije ovaj amandman. Hvala vam.
Zahvaljujem. Za reč se javio ministar Nikola Selaković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ne bih se složio sa obrazloženjem podnosioca amandmana, evo iz kog razloga. Ako je šteta mogla da nastupi onda ne možete da je nadoknadite. Naknadu pričinjene štete možete izvršiti samo kada je šteta nastupila. Dakle, još jednom se vratite na tekst amandmana. Vi ste predložili sledeći amandman – ako bi usled nepostupanja odnosno neblagovremenog postupaka organa i organizacija mogla nastupiti šteta za Republiku Srbiju, dakle – ako bi mogla nastupiti. Ona nije nastupila. Prema tome, ne možete onda imati završetak stava koji kaže – da će se od odgovornog lica u tom organu ili organizaciji zahtevati naknadu pričinjene štete. Šteta nije pričinjena ako je mogla da nastupi. Jezički, samo jedna korekcija, a pravno vrlo važna stvar. Naknada štete se vrši u onom slučaju ako je šteta pričinjena odnosno nastupila. Ovde ste vi stavili - ako je mogla nastupiti šteta. Razumem šta ste vi hteli, onda bi to tražilo, zahtevalo da se preformuliše i kraj samog stava, što u ovom slučaju nije moguće.
Zahvaljujem gospodine ministre. Za repliku se javio dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Izvinjavam se, nisam se javio za repliku. Imam pravo kao samostalni poslanik na pet minuta. Da, saglasan sam da je možda u našem amandmanu, gospodine ministre, nedostajao i ovaj deo kojim bi se izmenila formulacija u poslednjem delu stava 4. član 8, ali pažljivo sam vas slušao kada ste argumentovali u okviru rasprave o prethodnim amandmanima… (Predsedavajući: Ponovo se prijavite.) … Dakle, zahvalan sam gospodinu ministru na ovom objašnjenju i saglasan sam da smo mi možda u našem amandmanu propustili da do kraja prilagodimo stav 4. člana 8. onome što je bila naša namera. Ali, imam onda jednu drugu sugestiju za gospodina ministra. slušajući jutros raspravu o drugim amandmanima, čuo sam, da npr. odbor pa i na sugestiju Vlade može, kada utvrdi da je neki amandman smislen, da se uvaži osnov tog amandmana pa da sam odbor npr. prilagodi i taj deo našeg amandmana kako bi se usvojilo ono što je dobro. Sada me interesuje da li je moguće da Vlada…? Ipak nije to moguće. Žao mi je. Inače, kada se tiče ove naše formulacije mogla da nastupi šteta, mislim, saglasan sam da šteta mora prvo da se desi, da bismo mogli da izvedemo postupak do kraja, ali ovde radi jezički bolje konstrukcije treba da stoji – kada bi mogla da nastupi jer se tiče rada pravobranilaštva. Zašto mi sada da zanemarimo i ovu mogućnost i da preventivno delujemo i da obezbedimo da pravobranilaštvo radi to? Hvala vam svakako.
Zahvaljujem se. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Možete po ovom amandmanu. Za reč se javio dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani predsedavajući, poštovani ministre Selakoviću, mi smo podneli, Zoran Živković i ja, amandman na član 9. stav 1. Stav 1. člana 9. glasi: „Sudovi, organi uprave i drugi nadležni organi dužni su da u stvarima u kojima je predviđeno zastupanje od strane državnog pravobranilaštva dostavljaju sva pismena neposredno državnom pravobranilaštvu.“ Mi imao primedbu na kovanicu „nadležni organ“, odnosno „nadležni organi“ i mislim da smo predložili jednu precizniju i bolju formulaciju. Naš predlog je da umesto ovoga „nadležni organi“ stoji „nadležni državni organi, tela i agencije“. Dakle, smatrali smo sledeće. Kada stavimo sve ovo, drugi nadležni državni organi tela i agencije, da time treba da se obuhvate i sve je ove druge agencije i organi kao što su Visoki savet sudstva npr, Državno veće tužilaca, sve agencije na koje su npr. preneseni poslovi držanih organa kao što je npr. Agencija za privredne registre, Agencija za borbu protiv korupcije pa i Zaštitnik građana kao državni organ, ali npr. i Poverenik za informacije od javnog značaja. Smatramo da bi bilo dobro radi preciznosti da se upotpuni ovaj stav ovim našim predlogom. Hvala vam.
Zahvaljujem se. Za reč se javio narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam se javio još za prethodni amandman odmah posle izlaganja predlagača, međutim i dalje sam pri stavu da, ako se krše moja prava da se ne krše prava opozicije. Ja mislim da ni prethodni amandman nije bio smislen, posebno zbog nadoknade pričinjene štete koja je mogla nastati. Niti sam ja profesor, niti sam bio premijer, niti sam bio kandidat više stranaka za premijera, ali ja stvarno ne znam kako neko može da odgovara za štetu koja je mogla nastati, za pričinjenu štetu koja je mogla nastati. Šteta je ili pričinjena ili nije pričinjena. Ali za pričinjenu štetu koja je mogla nastati možda može da se odgovara krivično, ali ne može se tražiti nadoknada štete za ono što nije bila šteta. Gotovo je neverovatno, ali s obzirom da je taj amandman već prešao ja ću preći na ovaj koji je sad aktuelan. Tu se radi o tome da je predlagač predložio da su sudovi, organi uprave i drugi nadležni državni organi, tela i agencije dužni da o stvarima kojima je predviđeno zastupanje od strane državnog pravobranilaštva dostavljaju sva pismena neposredno državnom pravobranilaštvu. Složio bih se sa tim da predlagač nije suzio kada sve treba obaveštavati državno pravobranilaštvo. U predlogu zakona piše da se kada se radi o drugim nadležnim organima, znači državni organi su organi države Srbije, a drugi nadležni organi su širi pojam, može da obuhvati ako se radi o državnoj imovini i AP, grad Beograd, razne organe koji rade po pitanju državne svojine. U tom slučaju su svi ti organi, bez obzira što nisu državni, što se u predlogu zakona koji je predložilo Ministarstvo radi o širem spektru organa, dakle, oni su u obavezi da obaveste neposredno državno pravobranilaštvo. Ukoliko bi usvojili ovakav amandman mi bi suzili mogućnost, odnosno suzili bi broj dostava državnom pravobranilaštvu od strane svih organa, a ne samo od državnih organa. S tim u vezi, bilo bi u praksi veoma zanimljivo videti kako bi se to dešavalo i ko bi recimo obaveštavao Saveznu Vladu 2001. godine da može nastati šteta povodom sklapanja ugovora sa Konzorcijumom 21. decembra 2001. godine, po konkursu koji je održan u julu iste godine, a da ta firma nije bila ni osnovana. Dakle, pravobranilaštvo tu daje saglasnost na jedan ugovor, a Savezna Vlada u čijem sastavu je bio … (Predsedavajući: Molim vas, vratite se na amandman.) …Na amandmanu sam, samo govorim šta u praksi može da se desi ukoliko se obavesti državni organ, a to on ne učini. Tu nastane šteta po grad Beograd recimo 30 miliona dinara. Pitam se ko će tu štetu nadoknaditi, s obzirom da ta šteta nije mogla nastati, već je nastala. S obzirom da su organi, i državni i svi drugi, obaveštavali Saveznu Vladu u kojoj je bio jedan poslanik ovde, da ne govorim imena da ne bih izazvao repliku, oni su obavestili o tome, ali je Savezna Vlada, taj organ potpisao sasvim drugi ugovor od onog na koja je pravobranilaštvo dalo saglasnost. Dakle, ta šteta nije mogla nastati, nego je nastala. Pitam, ko će sada da nadoknadi? Da li je jedan oldtajmer dovoljan da se nadoknadi 30 miliona evra, koliko je šteta koju su grad Beograd i država Srbija pretrpeli? Hvala.
Zahvaljujem se. Za reč se javio narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, pre svega mislim da je argumentacija kolege Rističevića apsolutno na mestu, kao što je na mestu i obrazloženje Vlade zašto se ne prihvata ovaj amandman. Samo bih dodao ovoj argumentaciji još nekoliko mojih viđenja zašto ovaj amandman ne treba prihvatiti. Prvo, Vlada je potpuno u pravu kada kaže da izraz tela koji se koristi u formulaciji amandmana na član 9. stav 1. nije dovoljno precizan. Nadam se da me niko neće pogrešno razumeti i da ove moje reči neće istrgnuti iz konteksta diskusije o predlogu zakona, ali čini mi se da je upotreba reči „telo“ kada je reč o državnom aparatu jedna ne baš srećno pozajmljena iz državno-pravnog i političkog rečnika Hrvatske. Naime, tamo se od 1990. godine koristi reč „državna tijela“. Ne znam da li vam je Hrvatski pravni sistem bio motiv da i vi unesete ovakvu formulaciju u ovaj vaš amandman, ali Vlada je zaista u pravu kada je rekla da taj izraz nije precizan. Ako želite da se vratimo malo u istoriju, postoji još jedan razlog zašto vaš amandman ne treba prihvatiti, odnosno još jedan argument u prilog tome da je Vlada pravilno postupila kada je odbila vaš amandman. Reč „telo“ se u pravnom jeziku i to u jeziku javnog prava koristi od 17. veka, tačnije od 1679. godine kada je engleski parlament doneo čuveni „habe askorpus akt“. Habe askorpusna latinskom bukvalno znači – imaš telo, u širem smislu – imaš slobodno telo. Dakle, reč „telo“ u javnom pravu označava fizičko lice čija se sloboda ne može dovesti u pitanje bez odgovarajućeg sudskog naloga. Drugim rečima, habe askorpus akt je u stvari akt koji sadržinski postoji u svim civilizovanim i demokratskim državama, postoji i kod nas, a u stvari znači zabranu da neko bude protiv pravno lišen slobode. I ako posmatramo pravno i istorijski, reč „telo“ može da se odnosi isključivo na fizičko lice, ne može da se odnosi na državni organ, to je jedna stvar. Druga stvar, što se tiče ovih vaših konstatacija vezano za agencije kao po vama nadležne državne organe. Morate da znate da nemaju sve agencije u Republici Srbiji jednak pravni status. Neke agencije su naprosto javne agencije, shodno Zakonu o javnim agencijama, neke agencije su državni organi. Na primer, Agencija za borbu protiv korupcije je definisana kao državni organ. Neke agencije su organi uprave u sastavu odgovarajućih ministarstava, neke agencije su javne službe. Dakle, imaju raznorodnu pravnu prirodu. Prosto, ne samo zbog vas i ne samo zbog narodnih poslanika, nego i zbog građana, jer je tema agencija veoma zanimljiva tema i za medije i za građane, važno je znati da nemaju sve agencije u Republici Srbiji istu pravnu prirodu i ne mogu sve da se podvedu u taj korpus državnih organa. Neke agencije jesu državni organi, ali jedan dobar deo agencija nisu državni organi, nego imaju status ili javne agencije ili javne službe. Ono što je rekao gospodin Rističević je potpuno tačno. Pravno-tehnički, odnosno, bolje rečeno nomotehnički, je mnogo pravilnija formulacija koju je koristila Vlada kada kaže – nadležni organi. Vi insistirate na toj sintagmi „nadležni državni organi“. Državno pravobranilaštvo može da dođe u potrebu da pribavi pismeno od organa koji nisu državni organi. Podsetiću vas, organi autonomne pokrajine nisu državni organi, organi jedinica lokalne samouprave nisu državni organi, ali se u pravnom jeziku za sve te subjekte koristi reč „organ“, pri čemu oni nisu državni organi. Dakle, organi pokrajine su organi teritorijalne autonomije. Teritorijalna autonomija nije država, kao što ni jedinice lokalne samouprave, iako jesu pravna lica, njihovi organi nisu državni organi. U tom smislu, mislim da je argumentacija Vlade, koju je dodatno potkrepio moj kolega Marijan Rističević, apsolutno na mestu i da zaista ovaj amandman iz svih ovih razloga ne treba prihvatiti.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Martinoviću. Za reč se javio narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Po kom osnovu?
Po članu 158. imam pravo da iskoristim do isteka pet minuta, kao samostalni narodni poslanik.
Imate još tri minuta. Izvolite.
Tri su stvari koje bih, dame i gospodo i poštovani ministre Selakoviću, hteo ovde da kažem. Najpre, reč „telo“ nisam do sada primetio da postoji u takvom obliku u propisima u Republici Hrvatskoj, koja je nama susedna država. I sam gospodin Martinović je, poštovani predsedavajući, rekao, kada se pozivao na iskustvo Republike Hrvatske, da tamo postoji termin „tijelo“, ali u našem sistemu, i pravnom i političkom, postoji termin „telo“, za koje se tačno zna šta znači izvan ovoga o čemu je govorio gospodin Martinović. Iznenađuje me druga stvar. Čak i da je taj termin vrlo blizak, da kažemo, nekom iskustvu koje postoji u susednoj Republici Hrvatskoj, valjda mi ovde, pa i u procesu evropskih integracija koje je Vlada Srbije proglasila za svoj osnovni cilj, moramo da koristimo neka komparativna iskustva. Vlada Republike Srbije je, na primer, nudila pomoć kao članica EU i Vladi Srbije da proces pregovora oko članstva Srbije u EU teče mnogo brže. Ta pomoć, koliko ja znam, poštovani predsedavajući, poslata je Vladi Republike Srbije i Vlada Srbije nije zauzela stav da, budući da pomoć dolazi iz Republike Srbije na harmonizaciji pravnih propisa Republike Srbije sa EU, neće da primi tu pomoć. Zato, poštovani predsedavajući, ne razumem ovu opasku koju je saopštio gospodin Martinović. Moram da dodam, ipak smo Zoran Živković i ja kao predlagači ovog amandmana na član 9. i dalje nezadovoljni obrazloženjem Vlade da odbija ovaj amandman. Hvala vam.
Zahvaljujem se. Za reč se javio ministar Nikola Selaković. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, smatram za neophodno da dodam nešto ovoj sadržajnoj, poučnoj i u potpunosti profesorskoj raspravi. Činjenica je da jedinstvo pravnog poretka podrazumeva i terminološko i jezičko jedinstvo. Dakle, ako naše upravno pravo i insitucionalno upravno pravo ne poznaje izraz „telo“, koji je u neku susednu državu opet ušao bukvalnim prevodima engleskih pravnih tekstova, prema kojima gajim visoko poštovanje i uvažavanje, i u onom doprinosu o kojem je kolega Martinović govorio, uopšte političkoj, ali naročito pravnoj i istorijskoj misli, jednostavno nije uputno koristiti izraz „telo“ tamo gde mu nije mesto. Nekome će pasti na pamet pa će, recimo, da pogleda u naš Krivični zakonik gde postoji čitava glava koja se zove „Krivična dela protiv života i tela“. Eto, recimo, jednog pravnog teksta gde se izraz „telo“ pominje, a da sa ovim predlogom zakona apsolutno nema nikakve veze. Svako ima pravo da mu se ne dopadne obrazloženje Vlade. Ako hoćete da sečemo dlaku, što kažu, na četvoro, sama činjenica da mi upotrebljavamo izraz „organ“ podrazumeva da organ funkcioniše u okviru nekog tela, a to telo, pod znacima navoda, u ovom slučaju je država. Tako da, i sa te strane bi bilo, po meni, neodgovarajuće upotrebiti ovaj izraz, naravno uz podršku jedne druge terminološke zabune koja je nepažnjom zakonodavca uvedena u naš sistem kroz izraz „agencija“. Ne možete da razaznate šta su to sve agencije, jer među njima samima postoji toliko razlika. Jedino što ih sve spaja jeste jedan odijum građana prema upotrebi same reči agencija, šta god ona pokrivala, često i oblasti koje su izuzetno značajne i delokrug nadležnosti tih organa koji je i te kako važan i značajan za Republiku Srbiju.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Živković. Po kom osnovu se javljate?
Član 158, pet minuta kao samostalni poslanik.
Izvolite, imate pet minuta.
Hvala vam. Mislim da smo gospodin Pavićević i ja u proteklih nekoliko nedelja uspeli da pokažemo visok nivo tolerancije, želje i očekivanja da nova vlast stvarno počne da radi ono što je obećavala u predizbornoj kampanji, nakon konstituisanja i u ovim predlozima zakona, diskusijama i u izjavama za javnost, ali očigledno je da to ne ide baš lako. Ova današnja rasprava o ovom predlogu zakona, o ovom amandmanu je praktično jedan dobar primer za to. Svašta smo čuli u raspravi o amandmanu koji je vrlo jasan. Možda pravno jezički nije precizan, to je gospodin Pavićević odmah rekao i tu nema nikakve dileme. Naravno da su odmah iz potpuno nejasnih razloga poslanici skupštinske većine stupili u odbranu Vlade, prisutnog ministra i branili zašto ne treba Vlada da prihvati naš amandman. Ministar Selaković, njegovo ministarstvo i Vlada Srbije su dovoljno sami jaki i sposobni, učeni, spremni i hrabri da sami odbrane predlog zakona, tako da nema potrebe da se pravi haranga prema bilo kome ko je uspeo da skupi hrabrosti da predloži amandman na predlog Vlade. Ili da promenimo zakone, Ustav, Poslovnik, pa da oni koji nemaju veliku većinu, koji nisu dobili veliki broj glasova na proteklim izborima nemaju prava da govore, nemaju pravo da pišu amandmane, nemaju prava čak ni da pogreše nekad pravno jezički? Posebno je tužno i smešno za reformsku vladu, koja je bolja od najbolje vlade u istoriji Srbije, kao što smo slušali u kampanji, da nju brane ljudi koji teško da mogu da budu odbrana bilo čemu. Mi smo danas slušali o hrvatskom jeziku… (Predsedavajući: Zamolio bih vas da ne govorite o Vladi, nego o amandmanu.) Vraćam se na amandman, na član 9. Zakona o pravobranilaštvu koji glasi, kao što poslanici već to znaju, ali u tom zakonu i u argumentaciji protiv amandmana su korišćeni izrazi – hrvatski jezik, hrvatsko pravo, old tajmeri, Savezna vlada, zgrada CK, ne znam šta sve nismo čuli što nema nikakve veze, pa niko nije upozorio ljude koji su govorili o tome da su promašili temu, vreme i mesto. O old tajmerima neću ni da pričam. Agencije, slažem se potpuno, agencije su zlo Srbije. Zlo najveće vrste. U vreme neke ozbiljne vlade do kraja 2003. godine bilo je jedno sedam-osam agencija u celoj Srbiji. Onda su one bahatim ponašanjem naknadnih vlasti, koje su vrlo jasne, vlasti od 2004. do 2012. godine, izrasle na broj koji je preko 100, pa možda i 150. Onda smo dobili te 2012. godine tu najbolju samozvanu vladu, koja je rekla da će to da saseče u korenu i nije ukinuta ni jedna, ili sam čuo možda pet-šest. U svakom slučaju, dramatično manje od onoga što je obećavano. Što se tiče jezika koji se koristi u parlamentu, izraza koji se koriste, da li su oni hrvatskog, engleskog, srpskog ili prasrpskog porekla. Imamo recimo zadnjih nekoliko nedelja i mesec dana jedan izraz, sintagmu koja glasi „agresivno zapošljavanje“. A gde je pravni osnov za jedan takav izraz? Gde je političko utemeljenje takvog izraza? Gde je leksičko, semantičko, agresivno zapošljavanje? Šta to znači? Pa, niko nije rekao reč protiv tog izraza, naprotiv mnogi su ga ponavljali kao papagaji. Agresivno zapošljavanje, da li je to ovo zapošljavanje koje ima primer da vidimo danas u medijima iz toplane u Nišu, gde se zapošljavaju deca bivših radnika, članova vladajuće partije, ili vladajućih partija. Da li je to agresivno?
Molim vas da se vratite na amandman.
Amandman se tiče pravobranilaštva i to je svima jasno, ali u diskusiji o njemu su korišćeni izrazi koji su neprimereni i cilj moje diskusije je bio da ukažem na to. Hvala.
Zahvaljujem. Izvinjavam se dr Martinoviću, za reč se javio ministar Nikola Selaković. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, zaista moram da se osvrnem na nekoliko izrečenih stavova sa kojima se ne slažem. Prvo, kada se kaže možda pravno-jezički nije precizan amandman, ali treba progledati kroz prste zbog toga i toga, odnosno uvažiti ga, prihvatiti ga. Mislim, da je to upravo funkcija ljudi koji u stručnim službama Narodne skupštine i rade. Za pravne tekstove je izuzetno važno da pravno i jezički budu precizni. To je bio razlog zašto sam ja debatovao na način na koji jesam u prethodnom javljanju, shvatio sam da je i to razlog iz kojeg je kolega Martinović takođe debatovao. Neko to može da vidi kao odbranu Vlade, ja sam njegovo izlaganje shvatio kao odbranu struke. I bilo je vrlo utemeljeno njegovo izlaganje. Ne mogu da se složim sa nečim što je rečeno, a pogotovo nisam sam to rekao – agencije su najveće zlo. To bi značilo da je najveće zlo Vojno-bezbednosna agencija, Vojno-obaveštajna agencija, Bezbednosno-informativna agencija, Agencija za borbu protiv korupcije. Mislim da nisu. Mislim da su to i te kako neophodne institucije za dobro funkcionisanje našeg sistema, ali sam ukazao na nešto drugo kako pravna i terminološka nepreciznost može da dovede do haosa u jednu oblast. Hvala na tome što je rečeno, makar i citirano i iznet ličan stav, agencije su najveće zlo. Samim ovim primerom koji sam dao, apsolutno se uočava koliko te agencije, ne da nisu zlo, nego su nasušna potreba, ali neki drugi organ je imenovan agencijom i doveden je građanin u zabludu, dakle, u potpunu zabludu o značaju različitih organa ili organizacija. Nesrećan sam i kao pravnik i kao građanin Republike Srbije što je u jednom periodu naša država, nemojte me pogrešno shvatiti, ali izgleda kao da je sistematski i sistemski razvlašćivana. Dolazite u situaciju da danas kada imate sijaset, kako se to zove, prevedeno je sve to kod nas, eto opet nečega što nam se potkralo, regulatornih tela, tu se koristi ta kovanica „regulatorna tela“, ali nigde to nemate u strogo pravnoj terminologiji. Srpski regulatorna tela znači nadležni organi. Kraj priče. Ali, građanin je doveden u zabludu kada mu sa jedne strane stavite Bezbednosno-informativnu agenciju, a sa druge strane stavite Agenciju za ravnomerni regionalni razvoj. Koja je to razlika? Sa vama mogu da se složim delimično u nečemu što ste rekli, to jeste da mi kao država u prethodnom periodu, da li je to od godinu i po dana, recimo u vreme mandata Vlade u kojoj sam i sam bio ministar i pokrivao resor državne uprave, da mi u tom periodu nismo, vi ste rekli – nije ukinuta ni jedna, nije tačno, ukinuto je 17 nadležnih organa koji, možemo da se složimo, nedovoljno, dakle, ne sporim uopšte. Šta je bio problem? To je negde gde smo napravili veliki pomak. Nismo imali nigde, ali apsolutno nigde potpun spisak svih tih nadležnih državnih organa i organizacija sa njihovim nadležnostima. Veliki problem predstavlja, dakle postojanje u našem pravnom sistemu, više organa i organizacija koji imaju preklapajuće nekada gotovo identične nadležnosti. Istini za volju mnogi od tih organa, tu ću zaključiti jer zaista idemo u drugom smeru, a nije mi to cilj, mnogi od tih organa su formirani u okviru različitih međunarodnih projekata. Mi smo se kao država obavezali da sprovedemo neki projekat kada su sredstva za finansiranje tog projekta iscrpljena. Ostao je taj organ da postoji. Onda je on u jednom trenutku počeo da razrezuje neke parafiskalne namete i da samog sebe izdržava nečim. Da ne idem dalje u tu priču. Mislim da smo nekada koji god to period bio imali organizovaniju državu, kada je posao koji danas obavlja desetine agencija radilo jedno, dva ili tri ministarstva. Ne žaleći za tim periodom koji je imao neke svoje mane i neke svoje prednosti, mislim da zajedno, kako mi iz izvršne tako i vi iz zakonodavne vlasti treba da se pobrinemo da stvorimo što efikasniju državu koja će moći jednostavno i efektivno da deluje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite, kratka replika.
Mi ćemo se složiti ministar i ja oko dosta stvari. Potpuno se slažem sa tim da ima previše agencija. Naravno da primedba ne stoji da nije jasno na šta sam ja mislio kada sam rekao da su agencije zlo. Rekao sam da su agencije koje su napravljene posle 2004. godine, pre 2004. godine od 2002. i od 2003. godine su postojale i BIA, VBA i sve te agencije koje treba da postoje. Slažem se da tanezavisna regulatorna tela su bežanje od odgovornosti države i politike, odnosno političara koji vode državu, ne govorim sada o Vladi nego govorim o onim vladama koje su bile za onaj period o kome sam govorio. Potpuno je besmisleno da osnujete agenciju za nešto što je par ekselans, posao državne uprave ili nadležnog organa. Zašto je to rađeno? Ima puno razloga oko kojih se slažemo. Mislim da to treba da se promeni i za to ćete imati u ovom malom, nejakom čak ni poslaničkom klubu nego u dvojici samostalnih poslanika saveznika, bez obzira na bilo šta iz prošlosti, ideologije ili ne znam čega. To da imamo 150 agencija, to ste vi smanjili za 17, ali je ostalo još 120 i nešto koje ko zna šta rade, imaju parafiskalna zahvatanja, donose propise, opterećuju građane, druge organe. To je nešto što ne sme da se dopusti. Ne prihvatam opravdanje da ne postoji spisak. Za pet dana možete da nađete i broj ljudi koji radi u državnim organima i spisak svih tih agencija. Konačno vaša primedba za nestručnost u pisanju amandmana stoji, jer verovatno ni ja ni gospodin Pavićević nismo pravnici, a verovatno da ni većina pravnika nije baš sposobna da napiše sto posto precizno, ali to je posledica i toga što nadležni organi Skupštine… (Predsedavajući: Molim vas vreme.) … još samo da završim ovo, a pre svega generalni sekretar, ne žele da nam odobre stručnog savetnika za nas dvojicu kao samostalne poslanike. Mi ne tražimo da zaposli niko novi, nego da iz postojećeg potencijala ljudskog ovde, neko bude dodeljen i na to nismo dobili odgovor, a usmeno nam je rečeno da nemamo pravo. Toliko o ravnopravnosti i o parlamentarizmu.
Zahvaljujem. Za reč se javio narodni poslanik Marijan Rističević. Imate pravo na vreme poslaničke grupe. Izvolite.
Po amandmanu. Zahvaljujem gospodine predsedavajući, poštovani ministre. Bio sam voljan da prihvatim amandmane. Predlagači, kao predlagači, ja jesam poljoprivrednik, ali kažem nisam zauzimao ni jednu važnu državnu funkciju, nisam bio ni premijer, nisam bio ni kandidat za premijera, nisam bio ni ministar unutrašnjih poslova, već jedan običan poljoprivrednik po zanimanju. Ja sam bio voljan da to prihvatim, ali amandmani za mene poljoprivrednika nisu bili dovoljno pismeni, ne samo smisleni. Kao predlagač, kao poslanik znam da svaki poslanik ima pravo na podnošenje amandmana.
Molim vas da poštujete dostojanstvo Narodne skupštine i govorite o amandmanu.
Ja pričam o amandmanu. Kakvo je to dostojanstvo kad kažem da svaki poslanik ima pravo da predloži amandman, ali, takođe svaki poslanik ima pravo da predloži ispravku amandmana. Znači, po pitanju ovih amandmana očigledno je da predlagač nije koristio to pravo koje mu je bilo u mogućnosti da amandman koji nije bio dovoljno precizan, koji nije bio dovoljno pismen ili smislen kako god hoćete imao je to pravo da ispravi do početka ove sednice i rasprave o ovim amandmanima, sad se od nas traži da zbog ovih amandmana se vratimo na neki početak. Na sledećoj sednici će se tražiti možda od nas da formulišemo neki novi Predlog zakona ili će na nekoj od budućih sednica neko tražiti da se zbog takvih predloga vratimo i na Nacrt zakona pa da se vodi javna rasprava itd. Sve je to legalno i legitimno međutim i mi moramo da poštujemo neki dnevni red Skupštine, neku dinamiku, s toga je predlagač imao čak priliku da ispravi svoj amandman što on naravno nije učinio. Ali ovde je nešto rečeno vi niste reagovali. Mi imamo visok nivo netolerancije, odnosno da su oni spojili visok nivo tolerancije, ja prvi put čujem da po pitanju ovog amandmana, da je manjina bila tolerantna prema većini, ja evo, svi su poslanici ovde prisutni mislim da obično većina je tolerantna prema manjini i mi smo to u punom kapacitetu ovde iskazali. Ovde je takođe u pitanju ovog amandmana rečeno da u Ustav upišemo da se svi amandmani opozicije odbiju unapred da nemaju pravo na podnošenje amandmana. To je naprosto neprihvatljvo. Mi smo ovde prihvatili mnoge amandmane opozicije. Sećam se i celih zakona pa nam se dešavalo da glasamo za zakon opozicije, a da pri tome pola poslanika te poslaničke grupe nije prisutno tokom glasanja, i to nam se dešavala, pa bih ja sam mogao da kažem da mi treba da promenimo ustav i da kažemo da Vlada ne sme da odbije ni jedan opozicioni amandman, pa čak ni onaj koji je dovoljno smislen i pismen. Znači, ja prihvatam da se govori kako god to opozicija želi. Dakle, ne smatram da je greška što ste pustili raspravu koja se vodila u širini, a ne po amandmanu, to tolerišete često i meni. Ovde je čak rečeno da nije ni vreme ni mesto da se spominje zgrada Centralnog komiteta. Ja sam to spomenuo u vezi sa pravobranilaštvom. Osnovna stvar je bila da li je istina ono što sam ja tvrdio, a ne da li je vreme i mesto. Hvala.
Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani predsedavajući. U ovom sazivu Narodne skupštine očigledno ne nedostaje duhovitosti, ali imamo na dnevnom redu ozbiljne Predloge zakona i ja mislim da naš pristup raspravi treba da bude ozbiljan. Deo te ozbiljnosti ja mislim pretpostavlja i da je ministar koji je nadležan da brani ove Predloge zakona prisutan u sali kada mi obrazlažemo amandmane na Predlog…
Izvinjavam se govorniku, ministar je bio sve vreme, izašao je na trenutak, vratiće se brzo u salu.
Moj predlog je onda predsedavajućem da prekinemo na kratko ovu raspravu, da sačekamo…
Izvolite, samo nastavite, molim vas.
ali imam jedan konkretan predlog ministar je ovde nadležan da ume Vlade brani ovaj Predlog zakona, da obrazloži…
Tu je ministrov saradnik pa će preneti ministru.
Da li ministrov saradnik može da učestvuje u raspravi, da li može da odgovori na neku primedbu koju ja ovde imam?
Molim vas, nastavite po amandmanu trošite vreme, nećete biti u mogućnosti da obrazložite amandman.
Molim vas da mi date dodatna dva minuta, budući da nisam uspeo da iskoristim vreme,da obrazložim amandman, jer ministar nije tu.
Molim vas, nastavite.
Dakle, nas dvojica Zoran Živković i ja, podneli smo amandman na član 11. stav 2. U stavu 2. člana 11. piše sledeće – Državno pravobranilaštvo, pred sudovima, arbitražama, organima uprave i drugim nadležnim organima, zastupa državne organe i posebne organizacije, koje nemaju svojstvo pravnog lica, državne organe i posebne organizacije koji imaju javne ustanove čiji je osnivač Republika Srbija, a čije se finansiranje obezbeđuje iz budžeta Republike Srbije, i nastavlja se taj stav 2. u članu 11. Mi smatramo da je ova formulacija, takođe saradniče ministra Selakovića, nedovoljno precizna i naš predlog ovim amandmanom je u sledećem….. (Predsedavajući:Molim vas, obraćajte se predsedavajućem…) …da se izmeni ova formulacija i da umesto što stoji – čije se finansiranje obezbeđuje iz budžeta Republike Srbije, da stoji formulacija – čije se finansiranje pretežno obezbeđuje iz budžeta Republike Srbije. Dakle, ova formulacija po našem shvatanju ne obuhvata i to, slučajeve zaštite i prava interesa Republike Srbije, u slučaju davanja kredita ili pozajmica javnim preduzećima, npr. ne mora nastati spor između države i javnih preduzeća, povodom vraćanja kredita ili pozajmice, ali može nastati spor, koji involvira ta sredstva i samo smatramo da biste prihvatanjem ovog amandmana, zapravo pristali, da se dodatno, što pravnici, uvek teže tome, precizira ovo što stoji u ovom stavu. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo poslanici, poštovani ministri, nadam se da mi kolege iz opozicije neće uzeti za zlo, jer smatram da imam pravo da branim stavove Vlade u Narodnoj skupštini. Mislim da intencija Vlade prilikom odbijanja ovog amandmana jeste bila u tome da se proširi krug subjekata koje zastupa Državno pravobranilaštvo. Vaš amandman ide u jednom drugom smeru, da se krug tih subjekata koji trebaju da budu zastupani od strane Državnog pravobranilaštva, suzi. Mi kao poslanička grupa smatramo da je Vlada u pravu što je odbila ovaj amandman, jer se postavlja pitanje šta je alternativa da je vaš amandman prihvaćen. Dakle, da se sužava krug subjekata koji su zastupani od strane državnog pravobranilaštva i da će onda sve one javne ustanove, posebne organizacije itd. koje se pretežnim delom ne finansiraju iz budžeta Republike Srbije, biti zastupane, od koga. Upravo od strane onih koje je navodio i gospodin Selaković, a to su privatne advokatske kancelarije. Samo želim da vam kažem i vama i drugim kolegama narodnim poslanicima i građanima, kada biste malo zavirili u bilanse Agencije za privatizaciju, videli biste koliko je para, narodnih para potrošeno u zastupanje Agencije za privatizaciju, koja ima čitav pravni sektor, koji se bavi tim poslovima, ogromna količina narodnog novca je otišla privatnim advokatskim kancelarijama koje su zastupale Agenciju za privatizaciju, u postupcima pred sudovima i drugim državnim organima, čak i pred međunarodnimarbitražama. Šta mi u stvari hoćemo. Mi hoćemo da pokrijemo što širi krug subjekata koji, ako dođu u situaciju da vode spor pred sudom, da dođu u situaciju da zastupaju imovinsko pravne interese Republike Srbije, odnosno drugih nadležnih subjekata, da budu zastupani od strane Državnog pravobranilaštva, da ne moraju da se obraćaju privatnim advokatskim kancelarijama ili ono što je još skuplje, privatnim advokatskim kancelarijama iz drugih država, što je bio slučaj. Dakle, ja sam vam naveo samo primer Agencije za privatizaciju, a takvih slučajeva imate koliko hoćete. Dakle, delovi državnog aparata, koji su po definiciji trebali da budu zastupani od strane Republičkog javnog pravobranilaštva, bili su zastupani od privatnih advokatskih kancelarija po cenama koje su bile astronomske i gde je ogromna količina budžetskog novca odlazila. Hajde što je odlazilo privatnim advokatskim kancelarijama, nego što su te privatne advokatske kancelarije masovno gubile sporove i to vrlo verovatno namerno, zato što je postojala neka vrsta dogovora između subjekata u sporu – hajde vi da izgubite u sporu, država će iz budžeta da plati štetu zato što je nadležni sud procenio da je pričinjena šteta, pa ćemo mi da se dogovorimo koji procenat ide nama. Kada kažem nama, mislim na privatne advokatske kancelarije, a država od toga nije imala bilo kakve koristi. Mislim da je to bila intencija Vlade zašto vaš amandman nije prihvaćen, jer ako sužavate krug subjekata koji će biti zastupani od strane državnog pravobranilaštva, onda se postavlja pitanje ko će da ih zastupa. Imamo vrlo negativna iskustva iz naše ne tako davne pravne i političke prošlosti, kada pored pravnika koji su radili u državnim organima, u posebnim organizacijama, u javnim ustanovama itd, niste angažovali ni Republičko javno pravobranilaštvo, ni javno pravobranilaštvo autonomnih pokrajina, ni javno pravobranilaštvo opština i gradova, nego ste angažovali privatne advokate koji su vam papreno naplaćivali njihove usluge i masovno gubili sporove. Ako hoćemo sa tom praksom da nastavimo, odnosno ako vi mislite da je ta praksa bila dobra, to je vaše pravo, a li Vlada Republike Srbije mislim da hoće nešto drugo. Mi hoćemo maksimalno da redukujemo broj slučajeva gde će subjekti javne vlasti biti zastupani od strane nekog drugog, a ne od strane državnog pravobranilaštva. Dakle, to je ono što je intencija Vlade. Zato mislim da je vaš amandman zaista sa razlogom odbijen.
Zahvaljujem. Za reč se javio narodni poslanik dr Vladimir Pavićević.
Gospodine predsedavajući, tri su stvari koje hoću da kažem. Dakle, argument da se našim amandmanom sužava broj korisnika ovde ne stoji. Upravo se postiže suprotno. Gospodine predsedavajući, a zapravo se obraćam gospodinu Martinoviću, ono što smo mi hteli da predložimo tiče se sprečavanja funkcionisanja daljih burazerskih kombinacija u ovoj sferi. Mislim da je to apsolutno i očigledno pogrešna interpretacija ovog našeg amandmana. Poštovani predsedavajući, ako je ideja gospodina Martinovića da treba da se spreče burazerske kombinacije, onda bih očekivao da će gospodin Martinović danas ovde da podrži naš amandman na član 11. Predloga zakona o pravobranilaštvu. Druga stvar, ovde se pominjalo neko pitanje pismenosti, poznavanje gramatičkih pravila itd. Svaki naš amandman je prošao kroz proveru pravopisa srpskog jezika. Ne postoji ni jedna primedba u odnosu na gramatiku ili pravopis. Ono što smo mi priznali i prihvatili jeste da možda nismo dovoljno dobro savladali tu pravnu ili pravničku redakturu. Prihvatamo tu mogućnost, ali se postojećeg pravopisa držimo, šta god da mislimo o njemu. Molim vas da se zabeleži da gospodin Martinović ovde očekujem da glasa za naš amandman. Hvala vam.
Zahvaljujem. Za reč se javio ministar Nikola Selaković.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, sa željom da budemo efikasniji, a da zaista čujemo i sva mišljenja, ima jedna izreka, nećete mi uzeti za zlo, kaže – misliti i cveće brati nije isto. Ja verujem u vašu dobru nameru, ali reč pretežno sužava krug mogućih subjekata na samo one gde je udeo u finansiranju koji dolazi sa strane države veći. Vi recimo imate organizacije koje je osnovala Republika Srbija. Recimo, Zavod za zaštitu spomenika kulture u gradu Kraljevu. Osnovala ga je Republika Srbija. Finansira se pretežno iz budžeta grada Kraljeva, delimično iz budžeta Republike Srbije. I ovde se postavlja pitanje, ako bi se usvojio ovaj amandman taj zavod ne bi mogao da zastupa državno pravobranilaštvo. Ja vam kažem čisto pravničko tumačenje. Uveren sam da vi to ne želite, da ne želite takav efekat, ali ako ne želite takav efekat, onda prihvatite ono što vam se pravničkim tumačenjem, pravnim tumačenjem onoga što ste predložili predočava. Dakle, ako se nešto pretežno finansira, onda možemo da kažemo da je to više od 50%, to znači pretežno, ili ako se finansira iz velikog broja izvora, tamo gde je to relativno većinsko finansiranje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani predsedavajući, veoma cenim pristup predstavnika predlagača ovog zakona koji očigledno vodi ka tome da imamo ozbiljnu raspravu, pa i u nekim detaljima. To mislim da je veoma dobro za rad ove Skupštine, ali da pročitam stav 2. člana 11. Kaže – Državno pravobranilaštvo pred sudovima, arbitražama, organima uprave i drugim nadležnim organima zastupa državne organe i posebne organizacije koje nemaju svojstvo pravnog lica, državne organe i posebne organizacije koje imaju svojstvo pravnog lica, a čije se finansiranje obezbeđuje iz budžeta. Dakle, mi smatramo da ako se doda ovo pretežno, da će se time proširiti. Možda ja malo to laički komentarišem. Moguće je npr. da tu postoji jedna vrsta nerazumevanja, ali ovu vrstu komentara koju mi ovde dajemo mi smo do njih došli ne samo tako što smo seli Zoran Živković i ja, čitali predloge zakona, nego smo se konsultovali sa pravnicima koji su nam dali ovako tumačenje u našem savetu za pravni sistem. Žao mi je što nema više poslanika Nove stranke, pa i pravnika, da možda više učestvuju u ovome. Hvala.
Zahvaljujem. Za reč se javio narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovani ministre, uvažene kolege poslanici, mislim da je vreme da se ovaj dijalog završi, imajući u vidu činjenicu da je ovo jedna priča koja podrazumeva okretanje u krug. Ono što je suštinski najbitnije i što podržava poslanička grupa SPS jeste šta je to suština nadležnosti državnog pravobranilaštva. To je zaštita pravnih i drugih interesa, pre svega imovinskih interesa, subjekata na koje se ta zaštita odnosi, počev od države, preko autonomne pokrajine, jedinica lokalne samouprave, kao i subjekata koji tu zaštitu očekuju i koji tu zaštitu moraju imati. U konkretnoj situaciji pomenuto je više razloga zbog čega se proširuje ovaj krug subjekata. Zaista, mi stojimo na tom stanovištu da taj krug subjekata mora biti mnogo veći i od onoga što je predloženo kako sa razloga koje je izneo kolega Martinović, tako i sa razloga koji se vezuju za stalne probleme koji nam se pojavljuju u funkcionisanju pojedinih institucija. Pomenuta je Agencija za privatizaciju kao generator velikog broja problema, što stoji, što je činjenica, ali isto tako moramo da imamo u vidu i činjenicu da te probleme generiše jedan zakon koji je sada već u domenu nečega što podrazumeva ispravljanje, a to je Zakon o privatizaciji, koji je upravo dozvolio da jedan generator problema, kao što je Agencija za privatizaciju, zaista te probleme i uzrokuje. Neću se vraćati u onaj period kada je taj Zakon o privatizaciji donet, ko ga je doneo. Socijalistička partija Srbije je u vreme njegovog izglasavanja bila protiv donošenja tog zakona i ne želim da se udaljavam od teme. U svakom slučaju, radi se o nečemu što je bio osnovni uzrok svega onog današnjeg što se podrazumeva zlo za privredu. Na kraju, mislim da se i ovim postojećim rešenjem, kako je predloženim tekstom zakona definisano, dovoljno definiše, vrlo precizno i jasno, krug subjekata koji uživaju zaštitu od strane državnog pravobranilaštva, kroz pružanje pravne pomoći vezane za zaštitu pravnih i drugih interesa, a istovremeno i ono što je suština samog Predloga zakona, a to je da osim države, AP, jedinica lokalne samouprave i institucije koje smo ovde naveli, budu subjekti koji će ovu zaštitu uživati.
Na član 18. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnusamoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Dragan Šutanovac i Vesna Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnusamoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnusamoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać.
Hvala. Nadam se da ćete mi dozvoliti da se uz ovaj amandman osvrnem i da objasnim i dva amandmana koja slede, da ih objedinim, jer je u pitanju sprovođenje jedne ideje kroz ceo zakon. Ova ideja je započeta još u našem prvom amandmanu na član 2, kada smo predvideli da se formira jedinstveni državni pravobranilac, odnosno jedinstveni organ državnog pravobranilaštva. Na član 23. smo stavili amandman kojim smo predvideli da se posle stava 2. doda stav 3. jer ovaj član reguliše državne pravobranioce i zamenike državnih pravobranioca, pa smo predvideli zamenike za pojedine oblasti. Zatim, amandman na član 54, gde smo predvideli da se briše stav 5, kojim se predviđa da organizacione jedinice Ministarstva odbrane, koje obavljaju poslove zastupanja po generalnom punomoćju izdatom od strane republičkog javnog pravobranioca nastaviće po stupanju na snagu ovog zakona zastupanje Republike Srbije u postupcima koji za predmet imaju prava i obaveze Republike Srbije u vezi sa poslovima iz nadležnosti Ministarstva odbrane i posebnih organizacija u sastavu Ministarstva odbrane do donošenja posebnog zakona, kao i amandman kojim smo predvideli da se posle člana 58. doda naziv – preuzimanje predmeta zaposlenih iz organizacione jedinice Ministarstva odbrane koja obavlja poslove zastupanja i član 58. koji bi to detaljno regulisao. Svi ovi amandmani su u cilju sprovođenja jedne ideje, jer smo smatrali da je celishodnije rešenje da pravobranilačka funkcija na svim nivoima vlasti u Srbiji bude uređena jedinstvenim zakonom, obzirom da je cilj postupanja pravobranilaštva zaštita imovinskih prava i interesa Republike Srbije i da obuhvati i poslove zaštite imovinskih prava i interesa Republike Srbije u vezi sa delokrugom ministarstva nadležnog za poslove odbrane, vojnih jedinica i vojnih ustanova koje su organizaciono vezane za ministarstvo nadležno za poslove odbrane i vojske Srbije. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 25. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnusamoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 32. podneo je Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima ministar.
Prihvata se ovaj amandman.
Zahvaljujem. Amandman kojim je predloženo da se posle člana 32. doda novi član 32a.zajedno su podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnusamoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 54. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnusamoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Amandman kojim je predloženo da se posle člana 58. doda novi član 58a.zajedno su podnele narodni poslanici Snežana Malović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnusamoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POSREDOVANjU U REŠAVANjU SPOROVA Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podnela narodna poslanica Suzana Spasojević. Primili ste mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, shodno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o amandmanu, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PARNIČNOM POSTUPKU Primili ste amandmane koje je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, shodno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Hvala. Poštovani ministre, uvaženi poslanici, razlog za predlaganje ili podnošenje ovog amandmana jeste preciziranje člana 4. koji se odnosi na status punomoćnika. Imajući u vidu da se u predloženom tekstu kao punomoćnik fizičkog lica pojavljuje advokat, krvni srodnik u pravoj liniji, brat, sestra, bračni drug, predstavnik službe pravne pomoći, jedinice lokalne samouprave, smatrao sam da je potrebno da se ovaj član upodobi sa drugim zakonskim rešenjima, odnosno sistemskim rešenjima, gde je jasno definisano ko pored navedenih lica može biti punomoćnik u parničnom postupku. Nesumnjivo je da je to, pored navedenih lica, i javni beležnik, kao i javni ili privatni izvršitelj. Ono što je već sadržano u odredbama Zakona o izvršenju i obezbeđenju bi bilo potrebno primeniti i u odredbe Zakona o parničnom postupku, jer je Zakon o parničnom postupku, kao procesni zakon, istovremeno i fundamentalni zakon, gde se, što se tiče odredaba vezanih za punomoćnika, moraju definisati veoma precizno i jasno upravo one odredbe koje se vezuju, kako za status javnog beležnika, tako i za status izvršitelja. Izvršitelj je neko ko već pruža pravnu pomoć strankama u postupku sprovođenja izvršenja, a javni beležnik, kako shodno odredbama Zakona o javnom beležništvu, tako i istovremeno i u odredbama Zakona, odnosno pozitivnih propisa koji se vezuju za besplatnu pravnu pomoć, ima status onog koji tu pravnu pomoć i pruža. Prema tome, ono što smatram da bi bilo celishodno, celishodno je da se ova norma upotpuni, da se prihvati moj predlog i da se kao punomoćnici definišu i javni beležnik i izvršitelj. Hvala.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Imajući u vidu prevashodno stavove sudske prakse, motivacija za podnošenje ovog amandmana je savršeno jasna. Iz sudske prakse je proisteklo nešto što se čini veoma značajnim, a to je da se pod jedan – omogući sudovima da relaksirano rade, odnosno da postupaju efikasno, shodno načelu poštovanja prava na suđenje u razumnom roku, a s druge strane da se postojeći zakoni oslobode takozvanih neobavezujućih normi . Član 193. u predloženom tekstu zakona očigledno predstavlja jednu vrstu kompromisa. U dosadašnjem predlogu zakona je postojala imperativna norma, obavezujuća, kongentna norma, koja je podrazumevala da se tužilac pre iniciranja parnice mora obratiti nadležnom pravobraniocu kako bi u roku od 60 dana probao spor da reši na miran način. Sudovi u sudskoj praksi, pre svega advokatura, su iznedrili jedan stav koji je potpuno suprotan onom što podrazumeva postojeće rešenje, ali očigledno je da kolidira i predloženom rešenju iz ovog teksta predloženih izmena i dopuna Zakona o parničnom postupku. Sama činjenica da može upućuje stranku na pravobranioca, ne obavezuje i nije uopšte potrebno da postoji u zakonu. S druge strane, pravobranilac je i te kako dužan da u toku trajanja postupka, zastupajući bilo koga, da li se radi o državi, AP ili jedinici lokalne samouprave, da shodno načelu poštovanja prava na suđenje u razumnom roku, smanjenja troškova i te kako vodi računa o mogućnosti mirnog rešavanja sporova. Na kraju zbog čega bi opšte ova norma postojala kada već imamo Zakon o posredovanju u rešavanju sporova? Upravo će onaj ko posreduje u rešavanju sporova upućivati stranke na pravobranilaštvo u slučaju da postoji opravdanost da se spor može rešiti na miran način. Iz tog razloga, koristim sada vreme poslaničke grupe, smatram da neobavezujuća norma netreba da opterećuje zakon i da je treba brisati. Zahvaljujem se.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Da budem iskren, smatrao sam da će ovaj amandman biti prihvaćen. Uvaženi ministre, zajedno sa svim poslanicima ovde, apelujem da se, s obzirom na okolnosti koje su postojeće, ipak razmisli o prihvatanju ovog amandmana. Suština predloženog amandmana je isključivo kako bi se omogućilo dostupnost pravde građanima, kako bi što veći broj građana imao mogućnost da se koristi vanrednim pravnim lekom, konkretno revizijom, što je i suština predloženog amandmana i da taj krug, ni u kom slučaju, ne sužavamo. Ono što je Ministarstvo pravde prepoznalo kao dobro, što podržava poslanička grupa SPS, jeste činjenica da se imovinski cenzus, koji se vezuje za razlog za dozvolu, odnosno za mogućnost podnošenja revizije, spusti na iznos od 40.000 evra. U postojećem zakonu taj iznos je bio 100.000 evra. Naravno, kada se opredeli vrednost spora na tako veliki iznos, postoji ograničavajući faktor za stranke u postupku koje sudsku zaštitu ne mogu ostvariti pred sudskom instancom koja podrazumeva vrh piramide pravosuđa u Republici Srbiji, a to je Vrhovni kasacioni sud. U konkretnom slučaju, stekle su se okolnosti, gospodine ministre, da ćemo u budućem periodu imati i te kako mnogo razloga da se upravo Vrhovni kasacioni sud pojavljuje u ovakvim sporovima i da bi imovinski cenzus trebalo spustiti još niže. Zašto? Predstojeća sanacija svih vidova štete, koja je učinjena kroz katastrofu koju je ova država pretrpela, koju su pretrpeli ovi građani, građani Srbije, podrazumeva će biti potrebno mnogo posla, a samim tim, uz sanaciju, razloga da se stvore uslovi za pravnu zaštitu svih onih koji će, možda, pravnu zaštitu morati ostvarivati pred sudovima. Nesumnjivo je da su štete koje su pričinjene na objektima znatno veće od ovog iznosa koji se ovde pojavljuje kao imovinski cenzus za reviziju, ali za one koji su imali veoma malu vrednost objekata ili imovine, bez obzira da li se radi o pokretnoj ili nepokretnoj imovini, bojim se, zajedno sa svim poslanicima ovde, da zbog tog cenzusa neće moći da ostvare pravo na potpunu sudsku zaštitu, a potpuna sudska zaštita podrazumeva, ne samo zaštitu po redovnim, već i po vanrednim pravnim lekovima. To je razlog zbog čega smatram da, pored onog što sam već naveo u obrazloženju predloženog amandmana, treba da vas opredeli da amandman prihvatite. Osim toga, u predloženom amandmanu sam precizirao nešto što smatram da je potrebno, zbog sudova, kako bi se izbegla neujednačena sudska praksa, a to je da se u članu 13. u stavu 3. navede da se revizija podnosi u slučaju kada je drugostepeni sud usvojio žalbu, ukinuo presudu, otvorio raspravu, jer ima pravo da otvori raspravu, da sasluša stranke, izvede dokaze i odluči o zahtevima stranaka. Ipak je ovaj prvi razlog daleko veći razlog za prihvatanje ovog amandmana, pa još jednom apelujem da se isti prihvati. Hvala vam.
Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VANPARNIČNOM POSTUPKU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u celini. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O IZVRŠENjU I OBEZBEĐENjU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u celini. Dajem reč predstavniku predlagača, ministru gospodinu Nikoli Selakoviću.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, kao ovlašćeni predstavnik predlagača Vlade Republike Srbije želim, kako poslanicima vladajuće većine, tako i naročito poslanicima opozicionih stranaka koji su u jednoj izuzetno kvalitetnoj raspravi dali doprinos da pojedina predložena zakonska rešenja poboljšamo, učinimo ih znatno boljim, dali jedan primer dobre i stručne skupštinske rasprave. Činjenica da je na ovih osam zakona, od kojih su četiri predloga celovitih zakona i četiri predloga zakona o izmenama i dopunama postojećih zakona, koji sadrže ukupno 562 člana, na 562 člana podneto svega 39 amandmana je dovoljno svedočanstvo koliko su ovi predlozi zakona zaista dobro i kvalitetno pripremljeni. U to ime vam se zahvaljujem na dobroj raspravi i uveren sam da ćete u Danu za glasanje podržati izglasavanje ovih zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Poštovani narodni poslanici, završavamo rad za danas i nastavljamo sutra u 10.00 časova sa Predlogom zakona o izmeni Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima koje je podnela Vlada. Hvala.