Poštovane kolegice i kolege nastavljamo s radom. Radit ćemo do 12,00 sati, a onda ćemo glasati o raspravljenim točkama pa molim predsjednike klubova da osiguraju nazočnost zastupnika kako bismo mogli obaviti svoju zastupničku dužnost na koju su nas građani izabrali. Prelazimo na - Izvješće o provedbi službene razvojne pomoći Republike Hrvatske inozemstvu za 2010. godinu Izvješće je podnijela Vlada Republike Hrvatske sukladno članku 10. Zakona o razvojnoj suradnji i humanitarnoj pomoći inozemstvu. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za europske integracije i Odbor za vanjsku politiku. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Prof.dr.sc. Vesna Pusić, ministrica vanjskih i europskih poslova. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici dozvolite da kažem nekoliko riječi o Izvješću o provedbi službene razvojne pomoći RH u inozemstvu za 2010. godinu. Ovo je tek drugo takvo Izvješće o službenoj razvojnoj pomoći koje se podnosi Hrvatskom saboru što samo po sebi govori da je to jedna relativno nova institucija ili novi institut u hrvatskoj, između ostalog i vanjskoj ali i uopće politici. Druga činjenica koja se vidi odmah na prvi pogled i dosta govori je da je ovo Izvješće za 2010. godinu. Mislim da ta činjenica da sada se podnosi Izvješće za 2010. godinu o službenoj razvojnoj pomoći govori o nekoliko problema ili otvorenih pitanja koja u ovom području imamo. Očito je prvo da je to previše kasno. Očito je drugo da obzirom da je razlog za to što se tek sad podnosi Izvješće za 2010. godinu činjenica da su se prikupljali podaci iz različitih resora o tome kako su pojedini resori djelovali u toj službenoj razvojnoj pomoći do listopada prošle godine govori o jednom problemu koji zaista postoji i ugrađen je, a to je odsustva koordiniranja, odnosno odsustva zajedničkog planiranja te službene razvojne pomoći gdje na kraju onda Ministarstvo vanjskih i europskih poslova kao koordinator de facto funkcionira više kao zapisničar onoga što se po pojedinim resorima radilo i događalo, ali nema jednog strukturiranog zajedničkog planiranja što smatramo da je također jedna pouka koju iz ovog treba izvući i treba početi naprosto to raditi. Nema sustavnih podataka o stvarnoj provedbi svih ovih projekata, dakle obzirom da se podaci o tome što se uopće radilo i u što se investiralo 2010. skupljali do 10. mjeseca prošle godine onda naravno ovdje nema ni podataka o tome da li su ti projekti stvarno napravljeni. Dakle, u kojoj mjeri su realizirani, 50%, 70%, u potpunosti itd. To je također jedan element na kojem treba raditi i promijeniti. I dodatna jedna točka nažalost će i sljedeće izvješće biti ovakvo zbog toga što će biti za 2011. godinu. Prema tome, bit će takvo. Ali usprkos tim i mnogim drugim problemima za koje sam sigurna da su svi oni koji su išli detaljno čitati ovo izvješće uočili naročito problemima koji postoje u tablicama u onom velikom dijelu, debelom, tablice s financiranim projektima. Dakle velika neujednačenost, velika razmrvljenost, niz problema koji se mogu uočiti. Ostaje jedna činjenica, a to je da se u tih par godina i ovo je jedan pokazatelj toga se Hrvatska transformirala iz primateljice razvojne pomoći u davateljicu razvojne pomoći i to je samo po sebi, po mom mišljenju, jedna vrlo značajna činjenica. To je ujedno pozitivna činjenica ne samo sa stanovišta pokazatelja razvoja, sa stanovišta pokazatelja činjenice da smo se uskladili u tom pogledu i sa europskim normama jer je to ujedno i sastavni dio jednog od poglavlja o kojima smo pregovarali nego je pozitivna činjenica i zato što smo jedan oblik interveniranja u siromaštvo, jedan oblik principa solidarnosti uveli u vlastitu politiku pa u ovom slučaju konkretno u vlastitu vanjsku politiku koji sigurno ima ogromnog prostora za napredovanje. Dakle, može se jako puno tu popraviti, ali je kao princip, po mom mišljenju, pozitivan, razvojan je i treba na njemu raditi. Dakle, bez obzira na primjedbe koje smo imali i vidimo u tom konceptu ili razlikovanja ako hoćete u konceptu smatram da je neobično važno da je takva jedna politika ili takav jedan model uopće uspostavljen i da se u tom pravcu počelo funkcionirati. Ta službena razvojna pomoć kako se to službeno zove, dakle taj koncept razvojne pomoći u velikoj mjeri reflektira i ako malo analizirate to moći ćete i mislim taj moment također prepoznati reflektira tko je to društvo, dakle kakvo je to društvo koje je tu razvojnu pomoć na taj način koncipira, što ono hoće i u kojem pravcu djeluje i u svojoj međunarodnoj komunikaciji. I potpuno je logično i očito da ta razvojna pomoć osim što naravno intervenira po različitim kriterijima u onim dijelovima svijeta u kojima je potrebna ili prema onim segmentima populacije za koji se procjena da ta politika u zemlji da je potrebno dakle ta razvojna pomoć pokazuje i neku vrstu prirode vanjske politike i mora biti u funkciji vanjske politike zemlje. Kao što sam rekla ta službena razvojna pomoć dio je i europskih politika pa je dio i europskih vrijednosti, a ujedno je sasvim konkretno sastavni dio poglavlja 30., a i sastavni dio zajedničke vanjske i sigurnosne politike EU. I između ostaloga od trenutka našeg članstva u EU mi ćemo kroz zajedničke europske institucije plaćati ozbiljne novce u razvojnu pomoć koju EU raspoređuje po različitim dijelovima svijeta, jedan veliki dio u Supsaharskoj Africi. Da sada ne ulazim u detalja, ali to također treba i imat će posljedice i na našu recimo vanjsku politike odnosno koncipiranje naše reprezentacije u tom dijelu svijeta kako bi se tu mogli predstaviti obzirom da će dosta našeg novca tamo ići kroz zajedničke europske projekte. Stav je Europske komisije da bi izdvajanja za tu službenu razvojnu pomoć trebala iznositi 0,17% bruto nacionalnog dohotka do 2010. godine, a 0,33% nacionalnog dohotka do 2015. godine. E sada kakva je naša situacija? Službeno ukupno izdvajanje za razvojnu pomoć RH u 2010. godini iznosilo je 473 milijuna 641 tisuću 287 kuna odnosno 0,15% bruto nacionalnog dohotka, što bi bilo gotovo na onoj razini predviđenoj od komisije od 0,17%. Taj iznos se rasporedio na 791 razvojni projekt i Program međunarodne razvojne suradnje i humanitarne pomoći. Ovaj iznos koji sam vam spomenula je povećanje od 369,88% u odnosu na 2009. godinu, dakle preko 300%, 369% se povećala razvojna pomoć u odnosu na 2009. godinu. E sada zašto je to? To je zato što se za 2010. godinu u razvojnu pomoć računalo ono što smo našim susjedima dali prijevode europske pravne stečevine na hrvatski jezik. To smo dali 6 država. Te države su BiH, Srbija, Makedonija, Crna Gora, Kosovo i Albanija. Računali smo ili računalo se da to košta taj prijevod vrijedi 8 milijuna eura pa se to pomnožilo sa 6, pa je tako ispalo 48 milijuna eura u prijevodima koji su dati susjedima odnosno zemljama u regiji. Prijevode je svakako trebalo dati to nema sumnje, međutim činjenica da su ti prijevodi dati je onda na ovaj način stvorila jednu sliku koja ja bih rekla je uvjetna što se tiče povećanja razvojne pomoći. Ako izuzmemo tih 48 milijuna koliko smo računali da je 8 puta 6 dakle pravna stečevina dana 6 zemalja, ako to izuzmemo onda je razvojna pomoć u 2010. bila 17 milijuna eura što je de facto pad od 6,17% u odnosu na 2009. godinu ili 0,04 bruto nacionalnog dohotka, dakle nešto dalje od onog cilja koji je Europska komisija postavila. Postoji niz razloga za tu situaciju odnosno za činjenicu da je ako izuzmemo pravnu stečevinu koja je jednokratna situacija i posebna situacija i možemo raspravljati o tome kako ju i na koji način računati, dakle ako taj segment izuzmemo postoji naravno nekoliko razloga zašto je ovakva situacija na dnevnom redu. S jedne strane to je rezultat određenog koncepta na koji naravno svaka vlada ima pravo, dakle kod koncepta razvojne pomoći koju je Vlada i parlamentarna većina 2010. imali, razvojna pomoć je postojala, a koncept je Vlada imala pravo i provoditi i prvo postaviti i onda provoditi u skladu s onim što je procijenjeno. Odgovaralo se u tom razdoblju 2010. i to ćete vidjeti u svojim podacima i na humanitarne krize u svijetu i tu je Hrvatska intervenirala sa ukupno 4 milijuna 956 tisuća kuna u 4 ili 5 zemalja. Kratko nešto o teritorijalnim i tematskim prioritetima koje se mogu iščitati iz ovog izvješća za 2010. godinu. Teritorijalno razvojna pomoć u 2010. usmjerena je uglavnom u zemlje u regiji i to kako slijedi. Bosna i Hercegovina 76% od ukupne razvojne pomoći ako se izuzme pravna stečevina koja se dala svim zemljama. Ako uzmete samo onaj dio koji je razvojna pomoć bez te pravne stečevine 31% ukoliko se pridoda vrijednost prijevoda pravne stečevine i drugim zemljama u regiji, zatim Kosovo, Srbija, Crna Gora, Makedonija i Albanija. U 2010. po mojoj ocjeni ima i jedan neobično zanimljiv i pozitivan primjer te pomoći u zemljama u kojima je Hrvatska prisutna u mirovnim misijama, u prvom redu u Afganistanu gdje je intervenirano sa nekoliko projekata kao što je npr. Dom zdravlja u Lajobi koji koristi 23000 korisnika, izgradnja crpke za vodu, izgradnja ili opremanje odnosno zaštita sa jednim zaštitnim zidom jedne škole za djevojčice koja je olakšala funkcioniranje te škole. Jedan vrlo zanimljiv tečaj i vrlo zapravo jeftin životno, neobično važan tečaj šivanja za zatvorenice koje su dobile i svoje šivaće mašine na kraju. Uglavnom žene koje ne bi imale načina preživjet nakon što bi izašle iz zatvora, dakle za žene koje su imale 6 ili manje mjeseci do izlaska iz zatvora za razloge koje bolje da ovdje ne spominjem, ali svakako neke razloge koje mi ne bi vidjeli kao razloge da ljudi budu u zatvoru, koji je njima omogućio da onda funkcioniraju dalje. I treća kategorija je putem multilateralnih organizacija. Tematski prioriteti u 2010. godini je eu prijevodi, dakle ajmo reći da je to neka pomoć u europskim procesima zemljama u regiji, socioekonomski i obrazovanje, obrazovni prioriteti. Dakle ovi europski ili pravna stečevina jasno je što je, to je pomoć u pripremi za europske reforme i tu postoji, obzirom da je hrvatski primjer tako različit od svih ostalih pristupanja EU tu postoji zapravo jedan ogromni prostor za dalji angažman, obzirom da je Hrvatska zemlja koja je pregovarala različito od svih ostalih zemalja po različitim kriterijima, a to čeka sve zemlje u regiji i to je de facto jedno vrlo iskoristivo znanje. Socioekonomski razvoj obuhvatio je naročito obnovu razrušenih stambenih jedinica povratnika u ratom pogođenim područjima, crkava, studentskih centara, vrtića itd. Obrazovanje, obuka i razmjena znanja stručnjaka, visokoškolske institucije, srednjoškolske institucije. Za zaključak, postoji naravno ogromni prostor, iz ovog izvještaja se to vidi, dakle temeljna ideja po mom mišljenju je dobra i treba na njoj raditi i vrlo je značajna za nas. Postoji ogromni prostor za poboljšanje u budućnosti. Treba postaviti neki koncept i temelj razvojne pomoći tako da ona između ostalog faktički i bude u funkciji i postizanja naših vanjskopolitičkih prioriteta. Treba svakako postaviti jedan model koordiniranja u planiranju razvojne pomoći, dakle na jednom mjestu isplanirat i uskladit sa našim ostalim politikama tu razvojnu pomoć kako bi ona mogla biti efikasnija. Treba je okrupniti, dakle nema smisla da bude razmrvljena na tako ogromni broj projekata. Vjerojatno je pametnije koncentrirat na manji broj ozbiljnijih projekata koji se sa tom pomoći mogu realizirati. To ćete vidjeti i naime vidjeli ste iz onih tablica. I svakako treba uvesti neke modele ili principe slične onima koji se koriste prilikom kandidiranja za sredstva iz europskih fondova, a to je izvještavanje o provedbi projekata. Dakle uvid u to kad su novci otišli, što se s njima dogodilo, da li su projekti realizirani, na koji način su realizirani i izvještavanje o tome. U svrhu prioriteta razvojne politike sigurno će se Hrvatska ubuduće koncentrirati na četiri područja. Jedno su zemlje okruženja, drugo su zemlje južnog Mediterana, treće su zemlje Supsaharske Afrike upravo zato što ćemo kroz europske institucije tamo će naprosto bit usmjeren veći dio tih sredstava pa između ostalog i naših. I u zemlje u kojima Hrvatska sudjeluje u mirovnim misijama. U tom smislu već su neki projekti pokrenuti, ali da sad previše ne dužim oko toga. Umjesto zaključka, u 2010. po mojoj ocjeni u ovom što je prezentirano bilo je nekih dobrih projekata, bilo je i problema mrvljenja novca, bilo je i problema nekih projekata koji se ne mogu ocijenit kao razvojni i bio je taj nedostatak povratnih informacija. Sve je to vidljivo iz izvješća i po našoj ocjeni sa tog stanovišta to izvješće je dobro i informativno jer se može vrlo jasno iz njega vidjeti koncept i na koji način je taj koncept razvojne pomoći realiziran. Ako smijem reći, naravno svaka Vlada ima pravo na svoj koncept razvojne pomoći i kroz razvojnu pomoć ga onda i realizira. Obzirom da se radilo o ovakvom konceptu koji je realiziran kroz ovu razvojnu pomoć i obzirom da je to potpuno vidljivo i očito iz ovog izvješća, smatramo da je izvješće ispunilo onu funkciju koju treba imati, a to je da je informativno pa predlažemo Hrvatskom saboru da ga prihvati. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem se ministrici Pusić. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za vanjsku politiku, uvaženi zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospođo ministrice, poštovane kolegice i kolege. Odbor za vanjsku politiku Hrvatskoga sabora na svojoj 6. sjednici održanoj jučer je razmatrao ovaj izvještaj i jednoglasno ga podržao. I sad mi dozvolite da kažem nekoliko riječi koje su sačinjavale raspravu koja je vođena na odboru povodom ovoga izvješća. Prvo, Odbor je pohvalio činjenicu da je Hrvatska u 2010. godini najveći dio svoje međunarodne pomoći usmjeravala prema s jedne strane zemljama u regiji, posebno prema Bosni i Hercegovini postoje višestruki opravdani razlozi kada je u pitanju hrvatski nacionalni državni politički i ukupni interes. I s druge strane ga u značajnoj mjeri usmjeravala u proces razvijanja odnosa sa zemljama u regiji u kontekstu europeizacije cjelokupne regije odnosno podrške zemljama u regiji za njihove pripreme za pristup Europskoj uniji. I u tom smislu je Hrvatska s jedne strane pružila ono što je mogla od s jedne strane svojega iskustva, a s druge strane znanja i instrumenata ili alata koje je u međuvremenu razvila kao što su prijevodi acquisa koje je ustupila čini mi se šest zemalja u našem bližem, u našem neposrednom ili našem bližem susjedstvu u regiji. S druge strane je naravno istaknuta važnost daljnjeg razvoja humanitarne pomoći koju bi Hrvatska mogla imati koja je za sada simbolična, ali koja će sutra predstavljati hrvatsku obavezu s jedne strane, a s druge strane predstavlja i hrvatski interes. To je pozitivna strana stvari. Manje pozitivna strana stvari je zapravo što ovaj izvještaj indicira da su naši kapaciteti zapravo još uvijek veoma skromni i da su naši materijalno-financijski potencijali za ovu vrstu vanjsko-političke aktivnosti zemlje i vanjsko-političkog angažmana zemlje još uvijek iznimno skromni. Mi smo u 2010. pojačali upravo zahvaljujući prijevodima acquisa, ali da nije bilo prijevoda acquisa onda bi se zapravo vidjelo da je naš, materijali, naš alat za međunarodnu suradnju u ovom segmentu koja afirmira Hrvatsku, koja Hrvatskoj osigurava određenu vrstu utjecaja i prisustva zapravo još uvijek iznimno, iznimno skroman. I u tom smislu su članice i članovi Odbora u svojoj raspravi dali podršku mogućem nastojanju ministarstva da kroz Vladu i vladinu politiku zapravo inzistira na tome da se osigura u sljedećem razdoblju veći obim sredstava koji bi Hrvatskoj osigurao ne samo ono što će biti njezine europske obaveze jer to više neće biti pitanje bilateralnih odnosa između zemalja kao što je Hrvatska, Bosna i Hercegovina ili Hrvatska, Crna Gora ili neka treća zemlja nego će naprosto biti sastavni dio obaveze unutar onoga što je europska politika ove vrste. Međutim, mi smo zemlja koja je tokom ovih 20 godina primala razne oblike pomoći i podrške. Jednu ćemo početi primati kada postanemo članica. Na primjer pomoć koju Kraljevina Norveška dodjeljuje svim zemljama za uravnotežene tržišne okolnosti, uravnoteženi tržišni razvoj, a koji je sasvim sigurno od interesa za zemlje koje imaju disbalans u tržišnoj utakmici, ali je i od interesa za samu Kraljevinu Norvešku. I u tom pogledu to, Kraljevinu Norvešku nju uzimam kao primjer čini naravno na međunarodnom političkom planu iznimno značajnim akterom, mnogo većim nego što su neki njezini drugi potencijali. I mi gospođo ministrice u tom smislu smo raspravljali da bi trebalo vidjeti bez obzira što je naša ekonomska situacija neusporediva sa zemljom koju sam spomenuo ili naveo kao primjer, da bi trebalo vidjeti kako osigurati da Hrvatska postepeno razvija ovu vrstu vlastitih potencijala kako unutar europskih, tako istovremeno i u svojim bilateralnim aranžmanima. Neke od njih ste spominjali i mi članice i članovi Odbora za vanjsku politiku, dakle smatramo da je tu dimenziju potrebno osnažiti i nadamo se da će sa boljim ekonomskim uvjetima i biti veći fokus upravo na tu dimenziju naše međunarodne suradnje. Zahvaljujem.
Hvala vama. Otvaram sada raspravu o Izvješću o provedbi službene razvojne pomoći Republike Hrvatske i inozemstvo za 2010. godinu. Prvo klubovi. U ime kluba HDZ-a, uvaženi zastupnik Gordan Jandroković. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedavajući, poštovana ministrice sa suradnicama, uvažene kolege i kolegice. Pred nama je Izvješće o provedbi službene razvojne pomoći Republike Hrvatske u inozemstvu u 2010. godini i to je drugo takvo izvješće koje Vlada dostavlja Saboru na usvajanje. Budući da je drugo stoga je već jasno da se radi o jednom novom projektu, jednoj novoj inicijativi koja će svakako trebati biti dograđivana, treba se uhodati. Međutim, radi se o nečem što je iznimno pozitivno za Republiku Hrvatsku i u stvari ključna je stvar ta da Hrvatska od zemlje koja je primala pomoć postaje zemlja koja pomoć daje. Dakle, Hrvatska kroz razvojnu pomoć pokazuje i prikazuje sebe kao važan međunarodni faktor, kao zemlja koja poštuje načelo solidarnosti u međunarodnim odnosima, pokazuje se kao zemlja koja razumije međunarodni poredak i koja u njemu aktivno sudjeluje. Slušao sam pažljivo što je govorila ministrica Pusić i slažem se, da potrebno je unaprijediti taj sustav. U njemu još uvijek ima određenih nedostataka. Ali kao i u svim velikim projektima, a pogotovo u međunarodnim odnosima potrebno je neko vrijeme da stvari legnu na svoje mjesto i vjerujem da će godine koje dolaze i unaprijediti sam sustav funkcioniranja razvojne pomoći u Republici Hrvatskoj i da će to postati zaista jedna od važnih komponenti, važnih elemenata naše vanjske politike. Što se tiče 2010. godine Hrvatska je zaista pružila pomoć u gotovo 800 različitih projekata. Uloženo je oko 470 milijuna kuna i zaista se radi o iznimnim sredstvima, o 0,15% bruto nacionalnog dohotka. Ako se komparira sa sličnim zemljama, onim zemljama koje su nedavno postale članice Europske unije vidimo da tu onda solidno stojimo. Međutim, isto tako je važno naglasiti da se u 2010. godini dogodila jedna iznimka, da je značajno povećana razvojna pomoć upravo kroz prijevod pravne stečevine koji je uručen zemljama koje će najvjerojatnije slijediti hrvatski put i što prije nadamo se postati punopravne članice Europske unije. Njih šest Bosna i Hercegovina, Srbija, Makedonija, Crna Gora, Kosovo i Albanija dobile su naš prijevod. Bilo je na odboru pitanja zašto i Albanija, zato što je premijer Albanije Berisha sam zatražio prijevod s obzirom da dosta njihovih ljudi govori i hrvatski jezik kako bi im se olakšao taj prijevod, dakle ne samo engleski već i hrvatski jezik. Isto tako treba naglasiti da je teritorijalna pomoć usmjeravana u skladu sa interesima RH, u prvome redu ona je usmjerena prema zemljama u regiji upravo prema onima koje sam već spomenuo i isto tako prema zemljama Afrike i Azije tamo gdje su hrvatske vojne snage, gdje sudjelujemo u mirovnim misijama prvenstveno je to Afganistan. Što se tiče tematskih prioriteta u 2010. godini isto tako o tome je govorila i ministrica Pusić izgradnja države, prijenos znanja iz EU pristupnog procesa, dakle to je jedno znanje vrlo specifično koje Hrvatska ima i koje zaista možemo ponuditi kao jedan naš originalni proizvod koji će koristiti našim susjedima, ali isto tako vodili smo računa i o socio-ekonomskim elementima i o obrazovanju. Otprilike 5 milijuna kuna išlo je i prema Haitiju, Čileu, Kini, Pakistanu i Albaniji. Radilo se o različitim vrstama humanitarne pomoći i mislim da je u 2010. godini napravljen značajan korak koji će kao što sam rekao biti nadograđivan i u godinama koje su pred nama. Zaključio bih za kraj da razvojna pomoć oslikava novi, osnaženi međunarodni položaj RH, da smo postali kao što sam već rekao kontributor, a ne onaj koji prima pomoć i to je po meni najvažnija razlika, pozitivna razlika u odnosu na ono što je bilo prije i da će razvojna pomoć u budućnosti svakako biti važna komponenta hrvatske vanjske politike i kroz nju ćemo doprinositi svjetskom miru, solidarnosti i suradnji. Naravno da pritom uvijek treba voditi računa i o našim preferencijama, našim procjenama i o korisnosti te razvojne pomoći i za naše vanjsko-političke pozicije i prioritete. Slažem se da treba raditi na dogradnji sustava, na koordiniranju i fokusiranju na točno određene projekte, ali kao i u svemu i u ovome će biti vremena da se stvari razrade. Ja bih čestitao svima onima koji su sudjelovali u stvaranju tog projekta, u njegovoj provedbi i želim im u tome puno uspjeha. Klub HDZ-a podržat će ovo izvješće. Hvala lijepa.
Zahvaljujem zastupniku Jandrokoviću. Stavove kluba HNS-a sada će nam približiti uvaženi zastupnik Jozo Radoš.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Evo uz ovu okolnost da dobivamo Izvješće za 2010. godinu u 2012. godini koja je naravno sama po sebi negativna jer ako se izvješće nadležnom tijelu, Vladi i Parlamentu podnosi sa godinom zakašnjenja onda vjerojatno ni sama realizacija nekog projekta prema kojem se tako odnosimo vjerojatno nije najbolja, izaziva sumnje. Dakle, ne bi se smjelo događati da izvješća dolaze u Hrvatski sabor duže od godine dana u odnosu na period na koja se ta izvješća odnose. Ali ima i jedna dobra okolnost u tome, ova izvješća koja zapravo su izvješća rada prethodne Vlade mogu na neki način postaviti nekakve orijentire, mogu nam pomoći da uočimo pitanja i da na neki način postavimo startnu poziciju za praćenje tih procesa, odnosno kvalitetu izvješća u budućnosti. Ovo je unatoč tome što možda neobično zvuči i zato što je to u začetku zapravo značajna tema već po samoj činjenici da se zapravo u perspektivi radi oko milijardu kuna godišnje. U 2015. godini prema preporuci Europske komisije to je 0,33% BDP-a, a već danas je to više od milijardu kuna. Prema tome to je dosta visoki iznos. Hrvatska je u 2010. godini trebala imati 0,17% BDP-a, ostvarili smo de facto 0,04%. To su dakle visoki iznosi, to je dio pregovora ne znam da li se o tome pregovaralo, dio je to preporuka Europske komisije u Poglavlju 30., ali da je to tako govore i podaci za druge zemlje. Naime, Slovenija je u 2010. godini dala 0,15% svog BDP-a za ovu vrstu pomoći. Prema tome mi ćemo očito nešto bržim tempom za svega 5 godina dostići 0,33%, odnosno to se od nas očekuje, ali kada je to tako onda tu okolnost treba iskoristiti da kao što to piše ovdje u dokumentu, kao što to piše u strategiji koju smo usvojili da taj veliki iznos i tu specifičnu prirodu te međunarodne razvojne pomoći iskoristimo naravno za ostvarenje i svojih političkih i gospodarskih ciljeva. O tome treba voditi računa. Dakle, u godini o kojoj se radi razvojna pomoć ako se oduzmu prijevodi pravne stečevine o kojima je govorila gospođa ministrica iznosila je 119 milijuna kuna, odnosno 0,04% BDP-a što isto nije mali novac. I bilo bi sad zanimljivo malo pogledati koji su to teritorijalni i tematski prioriteti koji su postavljeni u ovom dokumentu, dakle zacijelo i u Nacionalnoj strategiji razvojne suradnje RH. Kada se radi o teritorijalnim prioritetima i ovdje je naglašeno da je došlo do fragmentacije. Cilj RH prema strategiji je da se fokusira na 5 do 7 zemalja kao što piše ovdje i naravno da su to ova područja o kojima je gospođa ministrica govorila, dakle neposredno susjedstvo, južni Mediteran, supsaharska Afrika kao dio okvira EU, ali naravno trebalo bi se ograničiti na manji broj zemalja, a ne njih 40 kao što je to bilo u 2010. godini. Kada govorimo o tematskim prioritetima njih 7 je navedeno ovdje u izvješću, odnosno očito je to i dio Nacionalne strategije, od kojih su 4 samo razumljiva jer se zapravo radi o prijenosu naših specifičnih znanja i iskustava, a o 3 se može razgovarati obrazovanje, zdravstvo, energetika da li smo mi baš pozvani da na tim područjima dajemo razvojnu pomoć, da li smo tu najbolji, da li se tu najviše možemo afirmirati? To je naravno pitanje, ali treba napomenuti da bi se oslikala situacija koja se tiče ove razvojne pomoći da je od tih 119 milijuna kuna 27 milijuna kuna ili čak gotovo 25% jedna četvrtina te pomoći je otišla izvan tematskih prioriteta koji su definirani Nacionalnom strategijom. To nije mali novac to se može tumačiti i kao rasipanje novca, to je dakle svakako bez nekakvih planiranih strateških, gospodarskih i političkih ciljeva i takvu situaciju svakako treba izbjegavati u budućnosti. Kada govorimo o načelima na kojima bi se trebala zasnivati ovakva aktivnosti odnosno ovakva međunarodna pomoć RH to svakako treba biti ono što je i navedeno u izvješću odnosno strategiji, usklađenost sa političkim i gospodarskim ciljevima RH, ali tu bi trebalo voditi brigu o drugim aspektima kao što je inicijativa i predvodništvo, izgradnja prepoznatljivih partnerstva u tom području kao što je primjer izgradnje doma primarne i zdravstvene zaštite sa Američkom institucijom za međunarodnu pomoću USAID-om, u Lepnici na Kosovu, sposobnost pravovremene reakcije, prijenos znanja a ne samo materijalnih sredstava i naravno takova ciljana pomoć grupirana u koju dajete ono što je najbolje u koju se možete koncentrirati možete izraditi sustav, pomaže ne samo da se afirmirate nego da se i sami izgrađujete i time onda koristite ovom temeljnom cilju, a to je usklađenost sa političkim i gospodarskim ciljevima RH. Dakle, neka područja na kojima bi se međunarodna razvojna pomoć RH trebala zasnivati su samo razumljiva jednostavno proizlaze iz naših okolnosti u kojima živimo odnosno naše povijesti ili moglo bi se čak reći naših komparativnih prednosti. Dakle, naše komparativne prednosti su sva ona iskustva i znanja koja baštinimo iz rata i poratnog perioda i tu je naravno to navedeno ta iskustva i ta znanja nema puno zemalja. Nažalost, takvih situacija i stanja u svijetu će biti još dugo vremena. Prema tome, ta područja pomirenja, razminiravanja, obnove, skrbi o stradalnicima, invalidima to su iskustva koja Hrvatska može itekako dobro prenositi u razne dijelove svijeta i naravno da na tome treba inzistirati. Ja mogu govoriti čak iz aspekta obrambenog sektora nakon ratnoga iskustva to je također jedno iskustvo koje druge zemlje nemaju i koje Hrvatska također može prenositi i tako se u svijetu na takav način afirmirati. Druga komparativna prednost ili naša posebnost je svakako iskustvo odnosno iskustva koja smo stekli u procesu izgradnje države, a posebice u procesu pregovora sa EU. To naravno nije samo pitanje prijevoda, a to je svakako dobro došla aktivnost kojom smo mi podebljali naše izvješće sa 004 stvarnih na 0015 nominalnih, ali tu ima niz drugih pitanja koje Hrvatska može koristiti i može se u tom pogotovo svom najbližem susjedstvu zemalja koje aspiriraju na članstvo u EU koji su pred izazovima izgradnje države koja se može koristiti. Ono što je opet dio nekakve naše posebne pozicije što se ovdje dijelom spominje, a to je pozicija Hrvatskih nacionalnih manjina u susjednim zemljama. Razvojna pomoć za BiH u 2010. godini iznosila je oko 90 milijuna kuna dakle bila je uvjerljivo najviša i čini zapravo gotovo 75% stvarne razvojne pomoći ali RH ima svoje manjine u svim susjednim zemljama. I ako to može biti stavljeno pod egidu razvojne pomoći, a vjerojatno može ili treba nastojati da to tako bude, zašto ne bi tu okolnost koja je zatečena na koju ne možemo utjecati i ne samo da pomognemo svojim nacionalnim manjinama nego da ojačamo svoju poziciju unutar međunarodne zajednice i da na takav način zadobijemo afirmaciju u svom neposrednom susjedstvu, a time naravno afirmaciju na široj međunarodnoj sceni. Jednako tako je pitanje pomoći hrvatskom iseljeništvu. I to je jedno od područja koje se može moguće obuhvatiti pod razvojnu pomoć. Isto je tako u dvostrukoj funkciji, funkciji suradnje i brige što je naravno naša ustavna obveza ali jednako tako i afirmacije RH u međunarodnoj zajednici i izgradnji dobrih odnosa sa zemljama u kojima ti naši sunarodnjaci žive. Dakle treba vidjeti da li postoji taj prostor i ako taj prostor postoji svakako ga treba iskoristiti. Ja bih ovdje na kraju pozdravio i ideju da se sudjelovanje u mirovnim misijama RH iskoristi za plasiranje šire razvojne pomoći tim zemljama. Još davno negdje u Ministarstvu obrane bila je ideja da se u svaku našu misiju i to je bila nekakav autonomna ideja koja nije bila dio razvojne pomoći jel je u ovom obliku tada još nije niti bilo, da se izradi možda po jedna škola. Naime, izgradnja tih malih školica negdje tamo u Africi je minornoga troška 10-ak tisuća eura a bitno oplemenjuje zapravo i tu našu mirovinu misiju, a jednako tako i omogućava i olakšava život našim ljudima tamo koji se na takav način lakše integriraju u sredinu u kojoj žive i tim im se naravno omogućava i lakše izvršavanje njihovih zadaća ali jednostavno lakši i ugodniji život naših vojnika u tim mirovnim misijama. Dakle, tu postoji širok prostor aktivnosti. Treba ga dobro planirati, treba reducirati i tematske prioritete, treba se naravno ograničiti i na ovo, treba poštivati ono što je zapisano u dokumentima i tako postići taj temeljni cilj da s obzirom da smo na neki način dužni u okviru i milenijskih ciljeva UN-a i u okviru preporuka Europske komisije izdvajati tih famoznih 0,33% dakle preko milijardu kuna godišnje, da onda to iskoristimo za plasiranje pružanje slike o RH kao o odgovornoj i solidarnoj zemlji, ali jednako tako i postizanje svojih političkih i gospodarskih, strateških interesa. Dakle, Kluba zastupnika HNS-a temeljem svega ovoga, a pogotovo s obzirom na ona očekivanja koja imamo od ostvarenje ove razvojne pomoći u godinama koje su pred nama će sa zadovoljstvom podržati ovo izvješće. Hvala lijepa.
Zahvaljujem uvaženom zastupniku Jozi Radošu. Gledište kluba SDP-a iznijet će poštovana zastupnica Melita Mulić.
Zahvaljujem se uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena ministrice sa suradnicima, kolegice i kolege. Kako je već istaknuto u raspravi Hrvatski sabor po drugi put raspravlja o ovakvom izvješću i prošli puta je bilo prijepora o tome što ono treba sadržavati te da li su projekti službene razvojne pomoći Republike Hrvatske inozemstvu koji se navode doista razvojni. Kako je već navedeno i istaknuto, 1/4 pomoći koja je navedena kao razvojna uopće nije sukladno prioritetima Nacionalne strategije, dakle ona nije projektna i u tom smislu treba pozdraviti najavu ministrice vanjskih i europskih poslova da svatko ima svoj koncept međunarodne razvojne i službene pomoći te da će se on mijenjati. Uzimajući u obzir činjenicu da smo u 2010. godini izdvojili više od 473 milijuna kuna, barem nominalno jer je realan iznos tih sredstava zapravo dosta drukčiji jer smo zapravo multiplicirali šest puta onu pomoć koja je otišla kao prijevod pravne stečevine, s obzirom dakle da se radi o 473 milijuna kuna … [[Ne razumije se.]] proračuna, dakle novci poreznih obveznika, dozvolite mi nekoliko uvodnih napomena jer je nužno istaknuti što to je, čemu to služi odnosno koji su ciljevi i precizno secirati da li smo ih postigli odabirom projekata koje smo financirali. Naime, bilateralna, trilateralna i multilateralna službena razvojna pomoć financira se u skladu s međunarodnim sporazumima koje je potpisala i ratificirala Republika Hrvatska i kako smo čuli, u 2010. godini izdvajanje je iznosilo 0,15% bruto nacionalnog dohotka, a financirali smo ukupno 791 razvojni projekt i program međunarodne razvojne suradnje i humanitarne pomoći u 40 država. Usvajanjem Nacionalne strategije koju je Hrvatski sabor usvojio za petogodišnji period, dakle do 2014. godine odlučili smo završiti proces prelaska i statusa zemlje primateljice razvojne pomoći u zemlju davateljicu na međunarodnoj, ali i regionalnoj razini. Neovisno o svemu Hrvatska je još uvijek u svom dijelu primateljica međunarodne razvojne pomoći i u kontekstu ove nedavne konferencije donatorskih održana u Sarajevu, ali već zadnjih pet godina, dakle u 2007. godini kada smo započeli s prvim 147,5 milijuna kuna mi smo i zemlja davateljica. Dakle, u svih 20 godina od stjecanja neovisnosti temeljem različitih bilateralnih i multilateralnih partnerstava bili smo primateljica, ali došlo je vrijem da mi pokažemo zahvalnost i uzvratimo na taj način međunarodnoj zajednici sudjelujući kao zemlja davateljica. I naš pristupni proces u EU djelovao je na promjenu statusa te smo se u okviru Poglavlja 30 pregovora obvezali dostavljati periodična izvješća Europskoj komisiji te potvrdili, iako ta obveza ne proizlazi automatski ali se očekuje, da ćemo nakon pristupanja EU biti spremni sudjelovati u politici razvojne pomoći EU. Kako znamo, EU je najveći donator na međunarodnoj razini razvojne pomoći, dakle preko 55% ukupnih sredstava dolazi upravo od Europske komisije kao najveće donatorice. I sukladno proklamiranim prioritetima, dakle do 2012. bismo trebali dosegnuti ukupnu razinu izdvajanja od 0,33% bruto nacionalnog dohotka ili oko 1,1 milijardu kuna. Već je nekoliko puta istaknuto da je dakle jedna, službene razvojne pomoći jedna od sastavnica hrvatske vanjske politike, da je radimo u skladu s proklamiranim ciljevima i međunarodnih organizacija, a koncept same međunarodne razvojne pomoći jedan je i od prioriteta reforme UN-a, a nemojmo podcijeniti činjenicu da mi aktivno bismo trebali sudjelovati i sudjelujemo u oblikovanju temeljnih dokumenata UN-a. I u tom procesu, ali općenito na području vanjske politike mi moramo iskoristiti svoja stečena iskustva tijekom i političke i ekonomske tranzicije te iz razdoblja nakon rata. Dakle upravo ono iskustvo koje sam već naglasila da smo iz zemlje primateljice postali zemlja davateljica. U kontekstu vanjskopolitičkih prioriteta i regionalne suradnje pravilno usmjerena razvojna pomoć može pridonijeti našoj … [[Ne razumije se.]] u regiji, našoj vidljivosti na međunarodnoj razini i naravno podizanju međunarodnog ugleda Republike Hrvatske. Pri tome treba voditi računa kako to radimo jer to je vrlo osjetljiv i složen proces i pritom bi trebao uzeti u obzir prioritete države primateljice i naravno poštovati njezine institucije. Dakle, nužno je razvijati partnerstva za razvoj i voditi računa da novac hrvatskih poreznih obveznika utrošimo na pametan, učinkovit i transparentan način, uz postojanje kriterija te osvijestiti potrebu javnosti, dakle senzibilizirati javnost za potrebu davanja razvojne pomoći. Ako je u sljedećem trogodišnjem razdoblju iznos sredstava iz državnog proračuna predviđen, barem sukladno potpisanim dokumentima da se poveća s pola milijarde kuna na 1,1 milijardu kuna sva tijela državne uprave koja sudjeluju u tom procesu jer Ministarstvo vanjskih i europskih poslova je samo koordinator toga iako ima posebnu proračunsku stavku. Zato dakle svako tijelo državne uprave mora predvidjeti na svojim proračunskim pozicijama određeni iznos sredstava. Iz izvješća je vidljivo da pojedina tijela državne uprave koja su sudjelovala u tom procesu nisu imala, a bila su obvezna sukladno Nacionalnoj strategiji ta sredstva imati na odgovarajućim stavkama državnog proračuna. Vezano uz projektno planiranje, dakle vodili smo se temeljnim prioritetima iz Nacionalne strategije koji se zaista mogu sažeti na prijenos iskustava iz tranzicije, na iskustva pretpristupnih pregovora, na usklađivanje sa standardima EU te iskustva ratnih i poratnih okolnosti, ali naravno prioriteti su i milenijski ciljevi UN-a. Među njima isto tako treba naglasiti i unapređenje položaja žena, rodnu ravnopravnost. Ministrica je već izdvojila neke projekte u čijem smo održavanju sufinancirali ih i naravno, ublažavanje siromaštva, gladi te uspostava mira i pomoć u humanitarnim krizama što iz izvješća je vidljivo da smo zaista i napravili. Dakle, prijevod pravne stečevine u vrijednosti od 8 milijuna kuna smo donirali, da ga nije bilo naša službena razvojna pomoć iznosila bi samo 0,04% BDP-a. I od tog iznosa ukupna bilateralna pomoć iznosi skoro 97%, od čega je pak skoro 32% pomoć BiH. Ako pak izuzmemo prijevod pravne stečevine pojedinačno je za BiH dano 76,47%. Niti jednoj drugoj državi u regiji pomoć nije iznosila više od 1% jer je sljedeća na bilateralnoj razini po izdvajanjima … [[Ne razumije se.]] ali zbog posebnih okolnosti, dakle potresa kao humanitarne katastrofe. 27 milijuna kuna ili 251 projekt nije obuhvatio niti jedan od tematskih prioriteta definiranih u Nacionalnoj strategiji. 209 ili 26% svih projekata ne mogu se podvesti niti pod jedan ili više razvojnih milenijskih ciljeva. Brojni su projekti kulture s tim da treba naglasiti da apsolutno treba podržati izdvajanje za projekte očuvanja nacionalnog i kulturnog identiteta u okviru drugih programa. Ali govoreći o ovom Izvješću činjenica je da su oni neusklađeni sa Nacionalnom strategijom koju je usvojio Hrvatski sabor. Također, postavlja se pitanje za neka buduća izvješća da li ono što je naša obveza sukladno Ustavu, dakle promicanje veze s Hrvatima izvan Domovine u vidu očuvanja jezika i kulture možemo svrstati u razvojnu pomoć. Sugerirala bih primjerice da se u izvješću navode razvojni projekti, projekti zdravstva, obrazovni, socioekonomski projekti koje dajemo kao razvojnu pomoć štiteći prava interesa te dajući osobitu skrb i zaštitu naših državljana bilo kao konstitutivnog naroda, bilo kao manjine ili dijaspore. Ali da se druga vrsta projekata, dakle prvenstveno ti kulturni projekti nalaze u nekom drugom izvješću primjerice Izvješću Ureda za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Fragmentiranost. U 2009. godini smo službenu razvojnu pomoć usmjerili u 30 država. U ovoj godini za koju raspravljamo referentnu 2010. 40 država. Dakle, imamo čak tendenciju povećanja fragmentiranosti a trebali bismo odabrati pet ili sedam ključnih partnera te određene tematske i regionalne prioritete. Jednako tako u izvješću se navodi da osim fragmentacije imamo i inflaciju službene razvojne pomoći ad hoc prirode koja nema održivi karakter. Dakle, i u smislu određivanja drugih prioriteta moramo voditi računa da je ovo bio jednokratni bljesak u vidu darivanja prijevoda pravne stečevine. Te postojeći sustav među resorne koordinacije je pokazao nedostatak i potpunu neprovedbu zakona, odnosno izostanak ocjene opravdanosti projekata i evaluaciju. I kako već sam rekla ministarstva nisu imala posebnu utemeljenu aktivnost za razvojnu pomoć. Budući da je izvješće vrlo informativno, te da se po prvi put iako drugi put u Hrvatskom saboru raspravljamo o njemu uspoređuje s provedbenim programom naše Nacionalne strategije, odnosno jasno je prikazano što je provedeno a bilo je planirano, odnosno nije provedeno, te da mnoga tijela državne uprave možda iz neznanja svoje projekte nisu definirali i identificirali kao razvojnu pomoć zbog nedovoljnog poznavanja materije budući da je 95% ukupne financijske vrijednosti službene razvojne pomoći u 2010. godini bilo usmjereno na regiju jugoistočne Europe, a to jeste u skladu sa našim vanjsko-političkim prioritetima. Budući da su ukupna izdvajanja za najnerazvijenije zemlje iznosila 0,64% što je pet puta više od onoga što se očekuje, a što je zapravo usmjereno globalnim vrijednostima kao što su izgradnja mira i sigurnosti u svijetu, te u konačnici uzimajući u obzir realne gospodarske pokazatelje i mogućnosti koje je Republika Hrvatska imala prilikom definiranja iznosa klub SDP-a će podržati ovo Izvješće. Također nekoliko kolega je govorilo o tome. Dakle, dugoročno kako bi bilo održivo potrebno je napraviti odgovarajuće promjene kako u institucionalnom, tako i u administrativnom dijelu sustava razvojne pomoći. I potrebno ih je sustavno planirati, jer ako im uzmemo u obzir i da je na stavkama u Ministarstvu vanjskih i europskih poslova su te stavke koje su imale sto postotnu iskoristivost i da postoji trend, uzlazni trend potražnje onda zaista moramo računati s time. Hvala lijepa.
Zahvaljujem zastupnici Mulić. Ostaje nam čuti stavove još jednog kluba. Bit će to klub HDSSB-a. Za govornicu pozivam poštovanog zastupnika Boru Grubišića.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana gospođo ministrice sa suradnicama. Izvješće o provedbi službene razvojne pomoći Republike Hrvatske kao što su i oni koji su govorili prije mene navodili one milijune, postotke, 0,17% koje je odredila Europska komisija kasnije i povećanje dakle od 0,33% što će iznositi preko milijardu i sto milijuna kuna razvojne pomoći da kažem inozemstvu, da skratim sve zemlje koje su primile i koje je Hrvatska donirala razvojnoj pomoći odnosno novcem za razvojnu pomoć. U svakom slučaju je dobro uspoređivati trend iz 2009. pa i ranije 2008. Zatim pogledati ovo i analizirati ovo Izvješće za 2010. godinu. Kako je rekao gospodin Radoš već distribuciju o zemljama koje su bile primateljice počevši od bilateralne službene razvojne pomoći u 2010. godini onda vidimo da je to silni rasap i fragmentacija te pomoći tih novčanih sredstava počevši od, dakle abecednim redom Afganistana, Albanije, Argentine, Azerbejdžana preko Bosne i Hercegovine, Crne Gore, Kolumbije, Kosova, Srbije pa sve do Vijetnama. Sve to skupa iznosi 473 milijuna i 641 tisuća kuna. Ciljevi koji su ostvarivani upravo onako kako je rečeno i interesi koji bi trebali voditi Republiku Hrvatsku u donaciji takve razvojne pomoći trebaju u biti i politički i gospodarski i strateški interesi Republike Hrvatske. Čini mi se ne bih mogao i nemam podatke o onoj državi koja je bila, u kojoj je Hrvatska bila, odnosno ex Jugoslaviji, da su upravo ovi politički, gospodarski i strateški ciljevi i interesi one države, dakle a u pružanju te razvojne pomoći bili nekako upravo bolje usmjereni i bolje iskorištavani negoli u ovoj našoj državi kada imamo tako silnu fragmentaciju na veliki broj država i kada imamo rekao bih ovdje nabrojane ciljeve počevši od humanitarne pomoći pa pomoći u razvoju zdravstva, obrazovanja i niz drugih ovih sedam tzv. prioritetnih razvojnih ciljeva. Dakle, iskorijeniti ekstremno siromaštvo i glad, osigurati univerzalno obrazovanje, promovirati ravnopravnost spolova, reducirati smrtnost djece, poboljšati zdravlje majki, borba protiv određenih bolesti kao što su HIV, malarija i drugih zaraznih bolesti, briga za održivost okoliša i razvijanje globalne suradnje za razvoj. Ovdje je bilo najviše govora o tome da se iz tih 473 milijuna kuna iz kojih je proizašlo 791 projekt i što iznosi 0,15% BDP-a RH da se izdvojilo ponajviše za projekte u susjednoj nam državi BiH. Točno je da se izdvojilo novčano najviše sredstava za projekte u BiH, ali moramo znati da tamo i po Ustavu i po propisima mi moramo skrbiti o Hrvatima izvan Hrvatske, ali posebice o Hrvatima u BiH. Evo nekada je postojalo Ministarstvo iseljeništva, zapošljavalo 26 zaposlenika, sada se pored Ministarstva vanjskih poslova koje je i podnijelo ovo izvješće osniva i ured, kako hoćete Ured ili Središnji ured pri Vladi RH za koji postoji informacija da će zapošljavati oko 59 ljudi. Pa kada gledamo malo efikasnost, učinkovitost ovih donacija i onoga što se plasira kao donacija prema, ajde sad ovdje sam počeo BiH, onda a i ovaj Ured za Hrvate izvan Hrvatske pri Vladi RH će također skrbiti prije svega s obzirom na broj Hrvata u BiH, dakle koji se nažalost stalno smanjuje, dakle kada zbrojimo financijske učinke 59 zaposlenika onda ćemo vidjeti da su to ogromni troškovi koji bi se možda mogli usmjeriti da su oni manji, taj dio sredstava bi se mogao usmjeriti upravo u ovom smjeru o kojemu govori ovo Izvješće o provedbi razvojne pomoći RH inozemstvu. Tu prije svega ponovno mislim na evo nama susjednu BiH gdje se Hrvatska država dužna skrbiti o opstanku Hrvata na prostorima na kojima od pamtivijeka žive i o njima kojima je BiH zapravo matična država. Ovdje su pobrojani, na str. 19., svi projekti koji su realizirani u 2010. godini i to kažem na str. 19. kada govorim o BiH ali i ostali projekti točno po državama na što se odnose utrošena sredstva. Ne dvojim da su ta sredstva utrošena na dobar način, dakle tu se nalazi i Klinička bolnica u Mostaru za pomoć, tu se nalazi i Sveučilište u Mostaru, razni sakralni objekti diljem BiH i niz drugih projekata koji su jasno više nego dobrodošli Hrvatima u BiH, ali ponovno naglašavam onu činjenicu s početka ove rasprave, odnosno moga izlaganja, da ova fragmentiranost dovodi do toga da razmišljamo zbog te fragmentiranosti razmišljamo o tome da bi se i više sredstava moglo rasporediti upravo u ovome smjeru. U svakom slučaju u susjednim državama kao što su Srbija, Crna Gora pa i Slovenija, Vojvodina, Kosovo i Makedonija postoje dakle hrvatska nacionalna manjina gdje se točno sukladno ovim tematskim opredjeljenjima koja su ovdje navedena mogu realizirati projekti koji su ljudima koji tamo žive potrebni. Bez da nam itko na tome bilo što zamjeri. Ni EU ni Europska komisija jasno kao izvršna vlast u EU, a također i mnogi projekti koji bi bili usmjereni za onu da kažem pravu dijasporu iseljene Hrvate diljem svijeta od ako ćemo abecednim redom Argentine, Australije i ostalih kako bi se upravo u ovom socio-ekonomskom pa i obrazovnom djelu, tematskom djelu, mogla pružiti pomoć Hrvatima i u dijaspori, Hrvatima koji su nacionalne manjine u ovim našim susjednim državama, evo zaboravio sam reći tu i Mađarsku, ali prije svega kažem na projektima koji se mogu realizirati u BiH kako bi se zaustavio stalni trend iseljavanja Hrvata iz BiH. Nitko nama ne brani ni EU ni Europska komisija da mi sredstva koja su propisana, doduše 0,17% zasada pa povećanje na 0,33% usmjerimo kamo mi hoćemo jasno uz ispunjavanje ovih da kažem tematskih odredbi i prioriteta koji su ovdje napisani. A da se to odnosi prije svega na te naše ljude u sve tri ove kategorije i u BiH kao matičnoj državi Hrvata, i u susjednim državama na hrvatsku nacionalnu manjinu i na Hrvate u dalekom svijetu, zapravo Hrvate u dijaspori od Argentine, SAD-a i ovdje u Europi. Zbog toga nekakve posebne kritike na ovo izvješće ne može ni biti, ono je iscrpno, ono se odnosi na 2010. godinu, transparentno su prikazani utrošak sredstava i ono što je Hrvatska država i hrvatski građani iz svog, porezni obveznici koji su zaista kao i država u velikim poteškoćama izdvojili da kažem od svojih usta kako bi se ova razvojna pomoć priskrbila onima kojima je možda još potrebnije. Evo zbog toga HDSSB neće biti protiv usvajanja ovoga izvješća nego će biti za izvješće o provedbi službene razvojne pomoći RH inozemstvu. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Čuli smo mišljenja i stajališta klubova zastupnika u Hrvatskom saboru o provedbi službene razvojne pomoći RH inozemstvu u 2010.godini. Idemo na pojedinačnu raspravu zastupnika u Hrvatskom saboru o ovoj temi. Prvi za raspravu prijavio se poštovani zastupnik Andrej Plenković. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovana ministrice vanjskih i europskih poslova, kolegice Kos. Nekoliko riječi koje smatram da još trebamo istaknuti kada je ovako važna tema na dnevnom redu Hrvatskoga sabora kao što je Izvješće o službenoj razvojnoj pomoći za 2010. Prije svega mala digresija, evo ja sam propustio dio ovih rasprava jutros zato što sam se u nekadašnjoj sabornici našeg Županijskog doma bavio upravom razvojnom pomoći ali na unutarnjem planu. Naime, s nama je trenutno 120 studenata pravnih fakulteta u RH članova Europske organizacije studenata prava koje sam ja nekada prije 20 godina imao čast predsjedavati i na razini Europe i Hrvatske i Zagreba i oni ovog trenutka razgovaraju sa predsjednikom Hrvatskog sabora, a inače simuliraju rad Hrvatskoga sabora. Budući da je u izvješću spomenuti čitav niz aktivnosti upravo seminarskog karaktera, karaktera transfera znanja, mislim da je zaista zgodno da se upravo danas kada imamo ovu temu odvija tako jedna interesantna aktivnost u Hrvatskome saboru. Budući da sam i sam bio u ministarstvu u periodu kada je ovo na koje se odnosi ovo izvješće dakako da ga podržavam. Ono što mi se čini bitnim je naglasiti da je čitava aktivnost RH glede razvojne pomoći u ovoj fazi svojevrsnog ja bih rekao pionirskog pokušaja okupljanja svih međunarodnih aktivnosti koje možemo podvesti pod definiciju razvojne pomoći. I doista ti pothvati u proteklih nekoliko godina od usvajanja zakona, praćenja ključnih aktivnosti na globalnoj razini, na europskoj razini daju nam jedan dobar osjećaj da Hrvatska sukladno obvezama koje smo imali u okviru poglavlja 30 o vanjskim aktivnostima prati europske i svjetske trendove, te jasno i precizno definira ona područja svijeta prije svega Jugoistoka Europe kojima naš angažman u razvojnoj pomoći može biti produžena ruka hrvatske vanjske politike. Kada se osvrnemo na ključne dokumente kao što su milenijski ciljevi, kao što je Priška deklaracija OECD-a, kao što je dokument Europske komisije Agenda za promjene iz 2011. koji definiraju na globalnoj razini kako učiniti razvojnu pomoć što korisnijom i što učinkovitijom, naravno sa aspekta velikih zemalja, sa aspekta velikih donatora. 2010. ukupan iznos globalne razvojne pomoći bio je oko 136 milijardi dolara. Samo SAD su u okviru tog iznosa imale više od 30 milijardi dolara, EU čuli smo već je globalno najveći donor kada se okupe sredstva i iz EU proračuna i država članica preko 54 milijarde eura. Hrvatska se treba realno dimenzionirati u toj aktivnosti i to na način kojim smo krenuli. Naime, pomoć zemljama regije prije svega BiH je zasigurno prioritet broj jedan. Naša je stalna teza i retorika da svo tranzicijsko-integracijsko iskustvo moramo na kvalitetan način i uobličiti i prenijeti našim susjedima. To je ono što se cijeni, to je ono što prepoznaju oni, ali što prepoznaju naši partneri u EU. Knjigovodstveni bum u 2010. bio je jedinstven, njega više nećemo imati na ovaj način ali barem dobro djelo je kada je riječ o onim postocima koji su nam bili zadani u kontekstu pristupanja EU. Govoreći iz iskustva čini mi se da u godinama koje su pred nama, to nije posao koji se može napraviti preko noći, moramo promisliti o institucionalnom jačem pozicioniranju jednog koordinativnog tijela. Ja u ovom trenutku nema recept da li je to jedna uprava ili sektor današnjega ministarstva, da li je to u budućnosti neka posebna agencija. Različiti su modeli u svijetu, različiti su modeli u Europi. Naša globalna odgovornost može biti jedino veća, ona sigurno neće biti manja. I s obzirom da su ljudski resursi koji su danas na raspolaganju barem kada je riječ o koordinativnom tijelu, a to je Ministarstvo vanjskih i europskih poslova po meni zadovoljavaju ovu fazu naše aktivnosti. Međutim u budućnosti ukupna razvojna pomoć mora biti puno preciznija, mora biti puno osmišljenija. Ona ne bi trebala ići po svojevrsnoj inerciji rada resora nego bi trebala biti dirigirana od koordinativnog tijela, a uklopljena u šire strategije i prioritete hrvatske vanjske aktivnosti. To je ključno pitanje koje je pred nama i koje siguran sam da će ministrica i njene suradnice sigurno voditi puno računa o tome. Kada smo raspravljali o ovom izvješću na sastanku odbora činilo mi se bitnim da pokušamo u budućnosti na jedan kvalitetan način povezati rad Ureda za Hrvate izvan Hrvatske sa aktivnostima koji se odnose na razvojnu pomoć. I u tom smislu znam da su operativne aktivnosti u tijeku, da se on etablira. Naravno kada se jedna nova institucija kreira onda to podrazumijeva i čitav niz tehničkih pitanja od prostora, ljudi, financijskih sredstava itd. ipak bih upozorio da smo mi taj zakon donijeli sada već prošle i kalendarske godine i u mandatu prošlog saziva Sabora izmijenjene na početku ovoga mandata čini mi se da su očekivanja Hrvata izvan Hrvatske u vezi tog ureda podignuta. I stoga koristim ovu prigodu i apeliram da se njegovo ustrojavanje kompletira što je moguće prije kako bi ispunio zadaće koje smo mu definirali i u pogledu dijaspore u širem smislu i Hrvata kao manjine, a naravno posebno statusa konstitutivnog Hrvatskoga naroda u BiH. Čini mi se da kada gledamo aktivnosti onih institucija koje u vođenju razvojne pomoći imaju puno iskustva, tada možemo povući paralelu između onoga što radimo i danas pripremajući se za korištenje i apsorpciju i pretpristupnih i budućih strukturnih, kohezijskih fondova sa onim što zemlje koje su u jednoj drugoj fazi razvoja rade, kako bi se one pripremile za prihvat razvojne pomoći. I tu mislim da je dobro spomenuti pet ključnih načela koja se nalaze u Pariškoj deklaraciji iz 2006. godine, a to su prije svega vlasništvo nad prioritetima. Dakle važno je da donori reagiraju na one projekte, na one teme, na ona područja na koja zaista zemlja primatelj ima konkretnu potrebu. Drugo je da se čitava aktivnost donora prilagodi takvim nacionalnim prioritetima, treća je da se te aktivnosti harmoniziraju i stoga je važno da sva aktivnost Hrvatske u smislu razvojne pomoći bude koordinirana sa drugim zemljama i sa institucijama. Četvrta da bude orijentirana na konkretne rezultate i peta, da se naravno napravi cjelovita evaluacija uz punu odgovornost svih aktera koji tu pomoć provode. Velike zemlje koje imaju bitno drukčiju proračunsku situaciju, mi se s njima ne možemo uspoređivat, ali koriste upravo one proračunske linije koje im služe za razvojnu pomoć, za suradnju, za promicanje svojih strateških prioriteta. Ne mogu a ne spomenuti iskustvo koje sam imao prateći i aktivizam, a i sredstva koja primjerice Francuska dugogodišnjim iskustvom koristi u ovom smislu, da nema budžeta za razvojnu pomoć ne bi bilo organizacije Frankofonije, ne bi bilo jezične raznolikosti, ne bi bilo prisutnosti toliko instituta, aliansi, vrtića, škola koje potiču ono što je najvažnije, a to je njegovanje kulture i jezika neke zemlje. To je naravno primjer koji nam može biti okvirno ogledan, moramo se realno dimenzionirati i fokusirati na ono što sam rekao, a to su naši prioriteti koji su vidljivi i iz ovog izvješća koje je danas pred nama. Ja ga podržavam i apeliram na ministarstvo da zajedno u budućnosti promišljamo kako učiniti što učinkovitijom i što korisnijom aktivnost Hrvatske u ispunjavanju i međunarodnih obveza, ali i preuzimanju vlastite odgovornosti za bolju budućnost i naših susjeda, ali i naših globalnih angažmana. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Poštovani zastupnik Frano Matušić ima pravo na raspravu u trajanju od 10 minuta o ovoj temi. Izvolite poštovani zastupniče.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa već je dosta toga rečeno o ovoj temi, bez obzira na to mislim da se treba osvrnuti na neke činjenice. Pa naime, ja bih počeo govorit o jednoj činjenici koja je vrlo bitna zapravo za ukupan pristup službenoj razvojnoj pomoći u 2010. godini. Naime, to je godina kad nas je recesija itekako pogodila kao društvo u cjelini i to je godina u kojoj sasvim sigurno nije bilo za očekivati od Hrvatske da uz sve probleme financijske naravi, punjenja proračuna i svega ostalog što je vezano bilo uz recesiju zapravo da izdvoji značajnija sredstva za službenu razvojnu pomoć. No usprkos tome to se dogodilo, bez obzira što smo konstatirali da je riječ zapravo o knjigovodstvenom bumu, riječ je o činjenici da smo prijevod s acquisa poklonili šest zemalja koje pretendiraju postati članicom EU i u tom smislu sasvim sigurno da je ta pomoć jednokratna, da se dogodila 2010. godine, da se ne može očekivati u sljedećim godinama, da na temelju tog istog projekta da se nešto slično i dogodi. Ali bez obzira na to, sredstva koja su izdvojena doista su respektabilna i sasvim sigurno da su puno značila u svim onim zemljama gdje su i plasirana odnosno gdje su donirana. Naime, ne bih se složio sa konstatacijom koju smo mogli čut od nekih predstavnika klubova da je ovo fragmentacija zapravo nije dobro. Ja mislim da je ona dobra. Zašto, zato što iz iskustva svih onih koji su zatražili od Republike Hrvatske sredstva možemo sasvim sigurno reći, iz njihovih izvješća ja vjerujem da će to biti moguće i ustvrditi konkretno, da su ta sredstva koliko god ona bila relativno malena jer riječ je o donacijama koje se zapravo na neki način knjigovodstveno vode pod donacijama određenim državama pa to iznosi za neku državu možda 3 ili 5 tisuća kuna. Zapravo je riječ o nekim aktivnostima koje se tiču civilnog sektora ili pojedinaca kojima je sasvim sigurno taj novac dobro došao i u tom smislu ne treba zanemarivati činjenicu da je ovdje obuhvaćen doista velik broj zemalja koje su koristile službenu razvojnu pomoć Republike Hrvatske. Naravno, ova službena razvojna pomoć je sasvim sigurno konkretan instrument vanjske politike i onda to treba u budućnosti postat još konkretniji i snažniji. Bez daljnjega, to je jedan instrument vanjske politike koji može sasvim sigurno promovirat Republiku Hrvatsku i sve aspekte njenog političkog i društvenog djelovanja i u tom smislu on je vrlo poželjan. Naravno osim što je na neki način i obveza Republike Hrvatske kao sutra punopravne članice EU da izdvaja čak i određeni postotak. Ja sam siguran da ćemo mi, u ovom slučaju smo taj postotak i zadovoljili zbog ovog knjigovodstvenog buma o kojem smo govorili, zbog prijevoda acquisa, ali ja sam uvjeren da će Hrvatska imati snage i da će dovoljno sredstava pronaći kako bi u budućnosti službena razvojna pomoć bila još veća i kako bi doista bila upućena tamo gdje je najpotrebnija. Za razmisliti je zapravo upravo ovo o čemu je kolega Plenković govorio, a tiče se recimo primjera Francuske i tiče se Hrvata izvan Hrvatske. Zapravo za razmisliti je da li službenu razvojnu pomoć na neki način objediniti sa svim projektima koji se tiču Hrvata izvan Hrvatske i ostalim projektima koji se tiču svih ostalih koji su zainteresirani za ovu službenu pomoć, a koja sasvim sigurno će dobro doći svima kojima se donira. Da li to objedinjeno promatrat ili na neki način izdvojit obzirom upravo na ovu činjenicu da je formiran Ured za Hrvate izvan Hrvatske. To je nešto o čemu doista mi trebamo u Hrvatski saboru reći svoj stav konkretan. Ja osobno mislim da Hrvati izvan Hrvatske obzirom na činjenicu da imamo konstitutivan narod u BiH, da imamo veliko iseljeništvo zapravo zahtijeva još veću skrb i još snažniju financijsku pomoć jer njihove potrebe su doista velike, pogotovo u zemljama koje nisu dovoljno razvijene, kao što su zemlje koje su u našem okruženju, a koje nisu još kandidati ili će biti tek kandidati za EU i sasvim sigurno da ta pomoć bi im itekako značila i itekako će značiti sutra kada one postanu, te zemlje u kojima one danas žive, kad postanu nadamo se i članice EU. I u tom smislu mislim da bi bilo dobro promislit na koji način zapravo može se to sve staviti pod nazivnik službene razvojne pomoći, ali na neki način mislim da bi se trebalo izdvojeno voditi ova pomoć koja bi se upućivala Hrvatima izvan Hrvatske za određene projekte, za škole, naravno za ukupnu kulturnu, duhovnu baštinu, sve ono nematerijalno. I materijalno, naravno i materijalno zato što i tamo postoje i objekti i spomenici i ono što sve koriste u njihovom svakodnevnom životu, a što je potrebno naravno i obnavljati i uređivati i održavati itd. da sad ne spominjemo sve njihove potrebe koje su sasvim sigurno velike, a koje ne mogu realizirati u svojim državama, matičnim državama u kojima žive. I u tom smislu možda bi trebalo doista razmisliti na koji način pitanje pomoći Hrvatima izvan Hrvatske posebno urediti. Vjerojatno će to biti moguće u sklopu ovog Ureda za Hrvate izvan Hrvatske koji bi dobio jednu aktivniju ulogu. Dakle, ne samo da je Hrvatska u vojnoj komponenti postala davatelj pomoći već dugi niz godina. Ona je kroz službenu razvojnu pomoć zapravo u ovoj civilnoj, društvenoj komponenti zapravo postala također donator značajnih sredstava za brojne projekte koji su sasvim sigurno bili od itekakvog značaja za sve one koji su bili primatelji tih sredstava. I u tom smislu doista danas evo Hrvatska na najbolji mogući način opravdava svoje sutrašnje punopravno članstvo u Europskoj uniji i sasvim sigurno već okreće se jednoj aktivnijoj participaciji u tom smislu. I ja sam uvjeren da će to i naši građani prepoznati, da usprkos svim problemima koje imamo, problemima unutar Hrvatske i punjenja proračuna da imamo snage i sredstava da pomažemo drugima što sasvim sigurno Hrvatsku izdvaja iz one pozicije zemalja koje nemaju te mogućnosti. I ja sam uvjeren da će sutra već to biti i znatno bolje. Što se tiče Izvješća bilo je ovdje nekih primjedbi oko same činjenice da možda nema dovoljno jasnih pokazatelja u što su ta sva sredstva uložena, u koje projekte, u kojoj fazi su ti projekti, jesu li završene. Ja vjerujem da će se po matičnim ministarstvima ipak pronaći izvješća, jer svi su dužni na neki način izvijestiti o utrošku tih sredstava. Ukoliko pak to nije tako onda je doista potrebno naravno kao što svi korisnici proračunskih sredstava imaju obvezu izvijestiti o tome u što i koliko je utrošeno i na koji način, tako vjerujem i od ovih korisnika ovih sredstava također treba zatražiti izvješća da to bude sasvim jasno da su sredstva utrošena upravo onako kako su i zatražena odnosno kako su i odobrena za namjene koje su i odobrene. U tom smislu ja mislim da će to već u sljedećem izvještaju biti jasnije i vjerujem da će ministarstvo naći mehanizme kako i da te činjenice na neki način objedini da ne bismo ovdje imali bilo kakve dvojbe oko utroška tih sredstava. I konačno ja vjerujem evo da će ministarstvo samo pronaći okvir u kojem dalje može bolje još koordinirati oko službene razvojne pomoći. I mislim da je dobra ova ideja koju je kolega Plenković spomenuo, a to je ili neka nova uprava ili neki novi sektor u ministarstvu koji bi uvodio, objedinjavao sve ove poslove. Jer očekujemo doista da ćemo u sljedećim godinama izdvajati još značajnija i veća sredstva. Evo u svakom slučaju podržavam ovo Izvješće. To je tek drugo po redu koje ima svoje naravno možda i nedostatke, ali je sasvim sigurno u okvirima u kojima je ta pomoć bila dana, u godini u kojoj je dana. Ja vjerujem da možemo biti zadovoljni sa svim onim što je napravljeno kroz službenu razvojnu pomoć koja će kažem vrlo jasno postati snažan instrument vanjske politike Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupniče na vaše izlaganje imamo prijavljenu jednu repliku. Poštovani zastupnik Jozo Radoš, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Matušić je rekao da referirajući se na izlaganje klubova da fragmentacija razvojne pomoći koju su oni ocijenili kao nepovoljnom da za njega sama po sebi nije nepovoljna. Međutim, to nisu samo stajališta klubova. To je stajalište predlagatelja, izvjestitelja koji govori o zabrinjavajućoj fragmentaciji korištenja razvojne pomoći u 40 zemalja u odnosu na 30 zemalja prošle godine. Međutim fragmentacija ako je dio plana onda ona nije zabrinjavajuća, onda je valjda dio nekakve strategije, pa se njome također ostvaruju nekakovi strateški interesi. Ali podatak koji je ovdje naveden o tome da je 27 milijuna kuna, a gotovo to 25% efektivne razvojne pomoći otišlo izvan tematskih prioriteta ta fragmentacija koja nije planirana, koja je plod stanovite improvizacije ta fragmentacija je zabrinjavajuća. Ako će se postaviti sedam tematskih prioriteta kao što je ovdje navedeno pet do sedam, sedam tematskih prioriteta i ako će se postaviti jednako toliko recimo sedam teritorijalnih prioriteta onda bi za ostvarenje plana provedbe Nacionalne strategije svaki projekt trebao zadovoljavati barem uvjet da bude u jednom od tih prioriteta tematskom ili teritorijalnom. Ako se u tom slučaju, dakle ako je to u skladu sa strategijom i provedbenim planom dogodi fragmentacija ta fragmentacija nije zabrinjavajuća. Ali fragmentacija koja nije dio plana i dio strategije takva fragmentacija nije dobro došla. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani zastupniče. I odgovor na repliku poštovani zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Pa samo se dijelom mogu složiti s vama. Naravno da se trebamo kretati i u okviru prioriteta koje ćemo politički odrediti, odnosno koje će odrediti politički ministarstvo i Sabor itd., Vlada. Ali činjenica je da je vrlo teško, vrlo je teško planirati sve oblike razvojne pomoći. To je činjenica i činjenica je da sasvim sigurno u te prioritete teško možemo potrpati sve one koji su zainteresirani da bi dobili razvojnu pomoć, a koja će sasvim sigurno i opravdano biti iskorištena na način i da to odgovara Republici Hrvatskoj i naravno korisniku te službene, razvojne pomoći. I u tom smislu mislim da ne bi trebali zatvarati vrata bez obzira što ćemo naravno odrediti prioritete sasvim sigurno svaka zemlja određuje svoje prioritete i u tom smislu Hrvatska ima prioritete i odredit će ih i odrađivat će ih. Ali ne treba naravno zaključavat vrata za pomoć svima onima koji se jave sa najboljim namjerama, jer mislim da je to bez obzira kažem koliko može biti velika ta pomoć. Ima tu primjera od par tisuća kuna te pomoći. Ali možda je to jedna od stipendija za nekoga koji će sutra biti prijenosnik znanja o Hrvatskoj ili hrvatskom jeziku itd. Dakle, doista treba pogledati svaki projekt i vrednovati ga i zato je potrebno da ministarstvo ima određenu službu koja će znati na najbolji mogući način odgovoriti i bez obzira na naravno prioritete u okviru kojih se treba kretati da i izvan tih prioriteta da se ta pomoć dalje nastavi donirati i pojedincima ustanova, svima onima koji su zainteresirani i koji zadovoljavaju kriterije koje je ministarstvo postavilo.
Hvala lijepa. Ovime smo iscrpili listu klubova i listu zastupnika u Hrvatskom saboru koji su htjeli i prijavili se govoriti o ovoj temi. A sada pozivam poštovanu Vesnu Pusić, ministricu vanjskih i europskih poslova kao predlagateljicu materijala. Izvolite poštovana ministrice.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dozvolite da iskoristim ovu priliku da se zahvalim svima koji su sudjelovali u raspravi i u ime klubova i u pojedinačnoj raspravi s kojom ako smijem reći se uglavnom praktički sa svime što je rečeno slažem, dobra ideja sa potrebom za zaista bitno razvijanje i razgrananje u svojoj realizaciji. Ako mi dozvolite nekoliko komentara, odnosno pokušaja odgovora na ono što su ljudi rekli u raspravi. Jedno se odnosi na samom početku u ime Vanjskopolitičkog odbora rečeno je da su ti naši potencijali skromni i da ih treba povećati što se razvojne pomoći tiče. Mi ćemo dramatično povećati tu razvojnu pomoć našim ulaskom u EU jer ćemo naprosto biti obavezni sudjelovati u zajedničkoj razvojnoj pomoći, dakle u onome što EU koristi kao sredstva svoje razvojne pomoći. Na nama je da prilagodimo toj činjenici i naše pozicioniranje i opremanje u samoj vanjskoj politici. Spomenula sam na početku da primjerice većina te pomoći razvojne EU pa onda i naših budućih novaca koji će tamo biti ide u zemlje supsaharske Afrike. U ovom trenutku RH u supsaharskoj Africi ima 0 diplomatskih predstavništava. Drugim riječima mi nemamo veleposlanike u toj zoni. Imamo u južni Mediteran i u Južnoafričkoj Republici. Između nemamo ništa. Dakle, nemamo veleposlanike koji bi obzirom na činjenicu da će tamo biti prisutna, doduše europska ali i sa našom značajnom participacijom za naše mogućnosti razvojne pomoći koji bi temeljem toga tamo bili prisutni i participirali na realizaciji i gospodarskih i političkih ciljeva koji su na to vezani. I upravo iz tog razloga mi u ovom trenutku npr. u Ministarstvu vanjskih i europskih poslova radimo pripreme za uvođenje i prijedlog da se imenuju dvoje tzv. lap-top ili lutajućih veleposlanika, dakle veleposlanika koji bi bili akreditirani u upravo tim zemljama gdje će ići veliki dio naše razvojne pomoći kroz europske institucije koji bi bili stacionirani, odnosno koji bi sjedili u Zagrebu, ali bi pokrivali te zemlje supsaharske Afrike i recimo 5, 6 puta na godinu bi putovali u te zemlje supsaharske Afrike i kombinirano sa počasnim konzulatima u tim zemljama zapravo mogli jednim dijelom realizirati i činjenicu da ćemo mi u tim zemljama sudjelovati sa svojim za nas vrlo značajnim segmentnom službene razvojne pomoći. Dakle u nekim situacijama moramo razvojnu pomoć prilagođavati vanjskopolitičkim ciljevima, u nekim situacijama moramo činjenicu da će kroz multilateralne organizacije naša službena razvojna pomoć ići na određene lokacije koje su za nas bez daljnjega zanimljive, prilagoditi i svoju organizacijsku infrastrukturu i vanjskopolitičku infrastrukturu da možemo tu realizirati i svoje vanjskopolitičke ciljeve u kombinaciji sa razvojnom pomoći. U kojim pravcima i prema kojim prioritetima razvijati potencijale u razvojnoj pomoći? Ima puno prostora za razvoj, korekciju i bez daljnjega razradu toga. Mnogo ljudi je to spomenulo. U ovom trenutku ti temeljni ciljevi su u pravcu ili područja su u pravcu izgradnje institucija ili institucionalne infrastrukture država temeljem onog iskustva koje smo mi imali kroz cijeli proces pregovora. U tom smislu su i drugi projekti Ministarstva vanjskih i europskih poslova usmjereni na tu temu. Dakle nije samo u jednom nego zapravo koordiniraju se teme pa je tako recimo i ovogodišnja tema Croatia summita upravo to – izgradnja države i iskustvo europskih pregovora. Formira se i u procesu je formiranja pa i predlaganja Vladi Centar izvrsnosti iz naše pregovaračke skupine kao jedan zapravo projekt koji bi tu isto imao važnu ulogu pa onda i ideja i početak razgovora o Centru za euroatlantske strategije u BiH naravno u dogovoru i samo i uvijek i jedino u dogovoru sa BiH. Druga ideja su jačanje civilne neprisutnosti u našim ili pri našim mirovnim misijama po svijetu. Ne samo iz razloga koji su ovdje spomenuti koji mi se čine svi vrlo točni nego i zato što de facto jedino civilni projekti imaju mogućnost dodavanja trajnosti, odnosno proizvodnji mira u situaciji odsustva rata. Ono što mogu mirovne misije je mogu kreirati situaciju odsustva rata, odsustva sukoba ali ono što mogu mirovne misije dakle civilne je kreiranje uvjeta za stvarni mir. Razvojna pomoć naravno vodi se i prioritetima ili odluci o tome na koji način profiliramo svoju zemlju. Dakle koji želimo da ta zemlja ima imidž, na koje teme se koncentrira. I tu su teme koje smo identificirali i kojima će se rukovoditi razvojna pomoću u budućnosti obrazovanjem, ljudska prava, prava žena, prava diskriminiranih potencijalno ili stvarno diskriminiranih drugih grupacija u pojedinim društvima. Međutim, ruku na srce, da bi vi mogli tu politiku zagovarati, propagirati, promicati u zemljama u kojima dajete razvojnu pomoć vi ju morate zagovarati, propagirati i promicati i kod sebe doma, dakle i kod sebe kod kuće. I to je jedna uloga i vanjske politike i razvojne pomoći koja stvara sliku društva i zemlje u svijetu, ali i stvara refleks dakle odraz te slike na domaću situaciju. I dozvolite mi da iskoristim ovu priliku da kažem da dok imate sramotnu i neprihvatljivu situaciju ili incident kakav se dogodio sa dvije Romske obitelji Škabrnji, dotle se vi ne možete bez da to osudite pojavljivati kao zemlja koja propagira antidiskriminaciju, ljudska prava, građanska prava. Mi ako želimo to propagirati međunarodnoj i tako se postaviti kroz razvojnu pomoć i sve ostalo, mi moramo to propagirati i kod kuće i osuditi svaki takav čin i takav pokušaj i kod kuće. Jer inače je sve ovo što se radi na planu razvojne pomoći zapravo sa stanovišta zemlje besmisleno. Prema tome, vrijednosti koje propagiramo vani moramo braniti na prvoj crti obrane, a to je doma. 4. cilj ili nešto čime se treba rukovoditi u razvojnoj pomoći je ekonomska prisutnost zemlje dakle tamo gdje zemlja i ekonomski iz bilo kojih razloga prisutna i ima interese. I 5. su ad hoc humanitarne intervencije, dakle u slučajevima humanitarnih katastrofa gdje se pojavljujemo kao zemlja koja intervenira odnosno sudjeluje u toj humanitarnoj pomoći. Više ljudi koji su sudjelovali u raspravi je naglasilo da službena razvojna pomoć mora biti razvojna. Dakle da je u razvojnoj pomoći naglasak na razvoju. To je apsolutno točno i nema nikakve dvojbe i to mora biti temeljni kriterij, dakle mora biti razvojna. Rečeno je da je Hrvatska još uvijek u situaciji primateljice obzirom na donatorsku konferenciju vezano na status izbjeglica u regiji. De facto Hrvatska je dio toga ali je tu jedina koja nije u punom smislu riječi zemlja primateljica. Hrvatska je sama kroz sve ove godine uložila otprilike 5,5 milijardi eura u zbrinjavanje, stambeno zbrinjavanje i različito drugo izbjeglica od kojih je ogromna većina iz vlastitog proračuna. I ono što će se pojaviti je de facto sredstva iz IPA-e koja će ući u onaj hrvatski dio za stambeno zbrinjavanje izbjeglica što se Hrvatske same tiče, ali Hrvatska smatra da je to važno i sudjeluje u tome jer je to izlazna strategija za status izbjeglica u regiji i sto smatramo važnim. Rečeno je da treba planirati razvojnu pomoć na duži niz godina, apsolutno. Mislim da je to nužno, mislim da je također nužno što je nekoliko sudionika u raspravi spomenulo koncentrirati na jednom mjestu ne samo izvještavanje o tome što je koje tijelo državne uprave radilo na planu razvojne pomoći nego planiranje strategiju korištenja razvojne pomoći. Bez obzira što različita tijela državne uprave imaju svoje proračune za razvojnu pomoć, ali kako ih koriste? Što s tim novcima rade? Koji su ti projekti? Bez daljnjega da bi bili efikasni i da bi bili u funkciji onog što trebaju biti u funkciji, trebaju biti planirani na jednom mjestu, dakle imati jedno tijelo koje se time bavi. Spomenuta je fragmentacija nasuprot koncentraciji sredstava i projekata. To naravno ovisi načelno ja također smatram da treba koncentrirati sredstva ali naravno ovisi o tipu projekata. Ako dajete stipendije za ljude koji studiraju u Hrvatskoj, onda se isplati i jedna stipendija u nekoj zemlji da se na neki način veže netko na Hrvatsku kroz iskustvo obrazovanja u Hrvatskoj. Ako se radi o nekim većim projektima infrastrukturnim dakle nekim projektima koji zahtijevaju više sredstava u zemljama primateljicama, onda je vjerojatno bolje imati manji broj projekata sa više efekta i koncentrirati se na jedan manji broj zemalja kako bi to imalo značajniji utjecaj i značajniji efekt. Govorilo se o novom uredu čija je upravo uredba o ustrojstvu jučer usvojena na Vladi, Ured za Hrvate izvan Hrvatske. Što se razvojne pomoći tiče dakle službene razvojne pomoći i cijeli niz ministarstava ima svoje programe razvojne pomoći. Dakle samo po sebi to nije problem. problem je da se planiranje vrši koordinirano i na jednom mjestu. A realizacija se može vršiti na različitim drugim mjestima. Nažalost, za 2010. nećemo dobiti podatke o iskorištenosti ali za 2011. već nadam se da hoćemo odnosno ima šanse da ćemo imati jedan jasniji uvid u to kako su sredstva korištenja. Za 2010. to neće biti moguće. Što se Hrvata izvan Hrvatske, a naročito u BiH tiče, rečeno je pomoć treba biti razvojna, apsolutno. Apsolutno, treba biti po našem mišljenju i usklađena, nešto što je nekoliko kolega rekla dakle da je važno da projekti budu vlasništvo zemlje primateljice. Zemlja koja prima pomoć ima kontrolu nad tim šta je, da ne dolazi netko izvana i gura vam nešto kao zemlji primateljici što vi ili nećete ili ne prepoznajete kao svoje prioritete. Razvojnu pomoć je moguće i neophodno davati isključivo u partnerstvu sa zemljama koje ju primaju pa tako i hrvatska razvojna pomoć bez daljnjega i kad se radi o Hrvatima u BiH treba biti i u dogovoru i usklađena sa razvojnim projektima koji se provode i koje definira država, odnosno vlast u okviru BiH. Dakle to bez daljnjega mora biti u jednom partnerskom odnosu. I mora biti usklađena s politikom Republike Hrvatske prema BiH, apsolutno. Ta politika se kroz vrijeme mijenja, nije uvijek ista i recimo jedan od ciljeva što se nas tiče je kreiranje i pomoć u uvjetima da mlada generacija prepozna svoje šanse i mogućnost da dakle i kad se radi o Hrvatima u BiH, da prepoznaje šanse participiranja na budućnosti vlastite zemlje BiH, dakle da se omogući takva vrsta projekata i financira takva vrsta projekata koja tim mladim ljudima daje, otvara šansu da participiraju na budućnosti vlastite zemlje. I konačno, rečeno je da bi bilo dobro u okviru razvojne pomoći raditi nešto slično onome što je rađeno u Francuskoj, mogu dodati i u Velikoj Britaniji i u Americi i u Njemačkoj, ali sada već i u nizu tzv. novih demokracija ili novih članica kao što su Poljska, Mađarska, Češka. U potpunosti se slažem i u tom smislu radimo na projektu koji radno zasad zovemo Zaklada Mažuranić ili neka vrsta hrvatskog british counsle, odnosno jedne vrste zaklade koja bi promovirala kulturne projekte. Jednim dijelom u regiji koristeći razumljivost jezika, dakle i iz izdavaštva, iz medijskih industrija, iz kulture, iz umjetnosti, ali i iz obrazovanja. Dakle, neke vrste zaklade koja bi koristila kulturu u najširem smislu riječi kao i jezik u regiji, kao instrument međunarodne komunikacije. I Hrvatska je u tom pogledu u ovom trenutku će realizirati od 9. mjeseca dao konca godine zajedno sa, dakle Ministarstvo kulture zajedno sa Ministarstvo vanjskih i europskih poslova, tzv. hrvatsku sezonu u Francuskoj u okviru jednog projekta kulturne komunikacije i predstavljanja Hrvatske i taj projekt nam je već omogućio da selekcioniramo jedan vrlo zanimljiv, izuzetno zanimljiv i ako vas zanima bez daljnjega svima na raspolaganju, jednu zanimljivu selekciju kulturnih projekata hrvatskih, od kazališne, likovne, glazbene i svake druge umjetnosti, videostrip različitih vrsta umjetničke proizvodnje koja će biti predstavljena u okviru te hrvatske sezone u Francuskoj i koja nam je jedna podloga i za početak tog kulturnog profiliranja odnosno predstavljanja Hrvatske i dalje nakon Francuske za početak u regiji, a onda sa mogućnosti širenja toga. Dakle, što se te sugestije tiče ona je apsolutno ne samo dobrodošla nego je već i sam projekt u procesu osmišljavanja realizacije. Zahvaljujem vam još jedanput.
Hvala lijepa gospođo ministrice. Imamo ispravak netočnog navoda od strane zastupnika gospodina Bore Grubišića. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Slažem se gospođo Vesna Pusić, gospođo ministrice da svaka diskriminacija daje refleksiju koja se događa u našoj državi, u našem društvu, daje refleksiju prema van, prema inozemstvu. I osobno i žalim i osuđujem svaku vrstu diskriminacije pa i ovo što se dogodilo u Škabrnji, rekao bih u jednom izoliranom imovinsko-ekološkom sporu koji se tamo dogodio, koji ima i elemente diskriminacije. Ajde tako nekako recimo. Međutim, mislim da takav izolirani slučaj zbog kojega svi skupa žalimo i osuđujemo ne može imat refleksiju, onu o kojoj ste vi govorili. Kakav bi tek bljesak trebao biti nakon odluke recimo Sarkozyja o deportaciji Roma iz Francuske i to na tisuće. I ako je svaki izolirani slučaj je zaseban i treba ga razmotriti i treba ga ili osuditi ili razmotriti. Prema tome, ovakav izolirani slučaj koji ne podržava hrvatska Vlada niti ovaj Sabor niti nitko od nas, mislim da i osuđuje ga evo i osobno, ne može imat refleksiju u tom smislu u kojem vi govorite. Evo to je ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Izvješće o provedbi službene razvojne pomoći Republike Hrvatske inozemstvu za 2010. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - prihvaća se Izvješće o provedbi službene razvojne pomoći Republike Hrvatske inozemstvu za 2010. godinu. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je zaključak prihvaćen jednoglasno sa 110 glasova.
Poštovani predsjedniče, kolegice i kolege, Hrvatski laburisti – stranka rada predlažu Hrvatskom saboru da usvoji sljedeća dva zaključka. Prvi zaključak da se obvezuje Vlada Republike Hrvatske da odmah uredbom zabrani pravnim osobama od posebnog državnog interesa utvrđenim odlukom Hrvatskog sabora od 15. prosinca 2010. godine. To je ta odluka na kojoj je popisano 165 tvrtki i javnih ustanova kao i istim takvim pravnim osobama u vlasništvu lokalne, regionalne samouprave te javnim ustanovama u vlasništvu države ili lokalne i regionalne samouprave doniranje sredstava za potrebe sporta, tehničke kulture, kulture znanosti te humanitarne i bilo koje druge svrhe. I drugi zaključak koji laburisti predlažu Hrvatskom saboru da usvoji obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da odmah uredbom ograniči pravnim osobama od posebnog državnog interesa isto tako utvrđenim odlukom o popisu pravnih osoba od posebnog državnog interesa kao i istim takvim pravnim osobama u vlasništvu lokalne i regionalne samouprave, te javnim ustanovama u vlasništvu države, lokalne i regionalne samouprave, troškove za uposlenike na razinu važećih kolektivnih ugovora i ukine sve druge isplate radnicima i troškove za radnike a koji nisu definirani kolektivnim ugovorima ili važećim zakonskim aktima. Koja je zapravo namjera ovog prijedloga zaključka? Prije svega plemenita. Ona je i društveno korisna, šparna. U dosluhu s krizom u koju se Hrvatska već duže vrijeme nalazi. Pravne osobe od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku i lokalnu samoupravu, odnosno tvrtke u vlasništvu države ili lokalne samouprave, te javne ustanove financirane ili iz državnog budžeta ili novcem građana troše prema dostupnim podacima oko 200 milijuna kuna na razna sponzorstva i donacije. Po kojim to kriterijima troše? Po kojim propisima? S kakvom namjerom i s čijim, kojim ovlaštenjima? Može li uopće primjerice Hrvatska elektroprivreda koja zna se da nadaleko poskupljuje cijenu struje za, uzme li se u obzir i povišeni paušal za tridesetak posto s novcem građana Republike Hrvatske raspolagati kako joj se prohtije. Smije li šef Croatia osiguranja potrošiti na donacije uglavnom svojevoljno čak 40 milijuna kuna u jednoj godini? Kao što se to dogodilo primjerice u 2009. godini. Kome je šef Croatia osiguranja dijelio taj novac? Kome je htio. Dijelio ga je čak i organizatorima duhovnih seansi primjerice na Hvaru. Croatia osiguranje je darovalo dva puta po 200000 kuna za izložbe slika Europskom pokretu u Europskom domu u Zagrebu. Koje li slučajnosti Europski dom su tada vodili HSLS-ovci Mislav Stipić i Siniša Grgić i slučajno je Hrvoje Vojković bio tada potpredsjednik HSLS-a. I Dinamo nije ostao naravno praznih šaka. Vojković je rekao doniravši Dinamu 3 i pol milijuna kuna sretan sam što mogu pomoći tom izvanrednom klubu. Čime? Novcem državne tvrtke. A na sve je to država čvrsto zatvarala oči. Vojković je po nekim drugim izvorima koji nisu demantirani u četiri godine na donacije spiskao između 200 i 300 milijuna kuna. Za znanost, za kulturu, za sport. Ponovo pitam po kojim kriterijima? HEP je dnevno dijelio i po 80000 kuna donacija. Široke ruke su bile i Hrvatske šume. Iako u gubicima autocesta Rijeka – Zagreb 2009. donirala je milijun 326 tisuća kuna. Čak je i Vjesnik d.d. za donacije odriješio kesu. PLINACRO se isprsio sa 2 i pol milijuna kuna. Naravno, Vlada je mogućnost kontrole javnog novca odbila. Ne želi se zamarati sa dvjestotinjak milijuna kuna godišnje ili možda treba dobro ispitati poslovanje državnih tvrtki u vlasništvu lokalne samouprave gdje se troši daleko više novca. Pa obrazlaže Vlada neuvjerljivo zabranom donacija zamrle bi mnoge kulturne i sportske manifestacije, zamrli bi mnogi amaterski sportski klubovi. Napravila bi se veća šteta od dosadašnje. To naprosto nije istina. Sav taj novac na transparentan način može udijeliti država, predstavnici vlasti koje je narod za to ovlastio. Na taj način kultura, sport i znanost dobili bi sve navedene svote novca. Dopuštanjem da se novac dijeli kapom i šapom kako se direktoru prohtije, kako se prohtije čelnicima javnih poduzeća potiče se kriminal, pranje novca i raspodjela plijena. oživotvorenje ovog prijedloga spriječilo bi malverzacije i pomoglo kulturi, sportu i znanosti ali bi naravno stanjilo džepove moćnika u javnim poduzećima, te njihove ortake u sportu, kulturi i znanosti. Čudno je što Vladi nije stalo do reda, čudno je što Vlada ne želi stvoriti kriterije, čudno je što Vlada i dalje dopušta da direktori poduzeća budu nekontrolirani moćnici. Ne znam znaju li u Vladi da u mnogim državnim firmama, u tvrtkama koje se dijelom i financiraju iz državnog proračuna zaposlenici imaju pravo na dodatke na fitness, dodatke za saunu, kojima se plaćaju kamate na kredite i sve to novcem poreznih poreznih obveznika, sve to novcem onih koji plaćaju skupu struju, skupi plin, a sve to država ne želi staviti pod jednu kontrolu. Hrvatski laburisti – stranka rada predložili su da se ovim zaključcima napravi reda i da u ovoj kriznoj situaciji skrbimo stvarno o svakoj kuni. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Želi li predstavnik Odbora uzeti riječ? Onda otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista gospodin zastupnik Branko Vukšić. A ne on je, vi ste u ime predlagatelja, samo je ostalo ovdje zapisano. Vidite to treba malo brže rješavati. U ime kluba Hrvatskih laburista gospođa zastupnica Nansi Tireli. Ali ipak ste promijenili? Znači bio je gospodin Vukšić? … [[Upadica se ne razumije.]] Onda tehnika nije kriva. Ispričavam se tehnici. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora, poštovani predstavniče Vlade, kolegice i kolege. Evo ja ću pokušati to predstaviti na jedan drugačiji način, možda malo jednostavniji. Kad smo raspravljali o prvoj točci dnevnog reda onda je kolega Jozo Radoš u jednom trenutku spomenuo 27 milijuna kuna to nije malen novac, to je značajan novac. Mi prijedlogom ovoga što danas prezentiramo vama pričamo o puno većem novcu, ako ćemo po ovom kriteriju pričamo o novcu o preko 200 milijuna kuna samo za jedan dio cijele priče ne uzimajući u obzir troškove, odnosno izdatke lokalne uprave i samouprave. Građani plaćaju porez i doprinose koje kao takvi odlaze u proračun. Iz tog proračuna država financira kulturu, sport, znanost i tehničku kulturu prema stavkama planiranog tog proračuna. Isto tako i jedinice lokalne uprave i samouprave financiraju istu tu kulturu, isti taj sport i istu tu znanost. Međutim, isto tako iz tog proračuna državnog država izdvaja za poduzeća koja su od općeg državnog značenja i čuli smo evo koliko ih ima u RH iz izlaganja kolege Branka. Isto tako i gradski i općinski proračuni iz tog proračuna izdvajaju za poduzeća koja su u vlasništvu općina ili gradova. Problem nastane u onom trenutku kada građani primjerice 1.05. dobiju obavijest da im je poskupila cijena električne energije i kako smo čuli iz ustiju našeg premijera zbog poskupljenja energenata koje uvozimo. Iz ustiju prvog potpredsjednika Vlade čuli smo njegovu preporuku građanima da manje telefoniraju pa da će im ostati dostatno novaca za električnu energiju. Upravo zbog toga i jeste ovaj prijedlog našeg zakona. U 2009. godini taj isti HEP, ta ista državna firma koja je 1.05. poskupila cijenu električne energije potrošila je preko 28 milijuna kuna na sport, kulturu, znanost i tehničku kulturu. S time da vam mogu reći da je u većini slučajeva cijeli taj novac izdvojen za sport. Da je tih 23 milijuna kuna HEP-a došlo u državni proračun HEP je kao takav pravni subjekat koji posluje na gospodarskom tržištu RH, ostvaruju neki svoj dobit ili ostvaruje svoj gubitak. Cijena je poskupila zato što je HEP u 2010. godini poslovao s gubitkom. Postavlja se pitanje koliko bi tih 23 milijuna kuna utjecalo da su se okrenula kao obrtna sredstva u normalnom poslovanju na to da cijena struje 1.05. za građane ne bi trebala poskupiti. Hrvatska narodna banka također se financira iz tog istog državnog proračuna u koji su građani već jedanput preko svojih poreza i doprinosa uplatili svoj novac. Međutim, onaj tko je sretan da radi u HNB-u ima besplatne kamate na kredit jer im ta banka plati iz državnog proračuna tu ratu kredita. Ako radite u HNB-u onda ste i sretni da imate i besplatnog stomatologa, odnosno da ono što naši građani plaćaju stomatologu za popraviti zube a to je u većini slučajeva nekakav iznos od 18 do 20 tisuća kuna dobijete besplatno zato što ste sretni jer radite u HNB-u koja se financira iz tog istog proračuna u koji su građani uplatili svoje poreze i doprinose pa ste te zube dobili za ništa. Ukoliko ste sretni pa radite u FINA-i, a ne u Jadrankamenu, onda ćete dobiti recimo besplatno dva ili tri puta tjedno besplatni pilates. Postavljam si pitanje da li radnici Jadrankamena i svih onih poduzeća 1400 poduzeća u Hrvatskoj koji su u stečaju isto tako imaju pilates ili imaju ono što im pripada i što su zaradili, a to su mjesečna primanja od tog istog državnog proračuna? Nemaju. Oni imaju intervenciju policije. Ne bih dalje dužila, mišljenje Vlade je moram spomenuti to da su svi odbori uredno odbili ovaj naš prijedlog zakona, moram isto tako napomenuti da je mišljenje Vlade kao takvo došlo negativno a mišljenja sam da novinari sada bilo koga od vas ovdje saborskih zastupnika pitaju da li ste za to, da li podržavate poskupljenje struje sa 1.05. da biste svi vi rekli isto ne, ne podržavamo jer je to na teret građana. Upravo zbog toga i takvih situacija jeste ovaj prijedlog Hrvatskih laburista da se stvari stave na mjesto, da ljudi koji rade u državnim poduzećima ne mogu i ne smiju samovoljno odlučivati kome će nešto financirati, koliko će čega nekome davati nego da sav taj novac iz tih poduzeća dođe u državni proračun i da onda Vlada pametnim planiranjem preusmjeri ta sredstva natrag u kulturu i sport na jedan transparentan način, a da ne pričam o tome kako bi jedinice lokalne i regionalne samouprave trebale učiniti isto to da proračuni budu transparentni, da proračuni budu javni i da končano građani vide i mogu vidjeti na što se i kamo troši njihov novac. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Ivo Jelušić, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pred nama su evo dva zaključka, odnosno jedan zaključak sa dvije točke koji je vrlo interesantan i na prvi pogled kada se ovako gleda rekao bi čovjek pa zaista to je u redu, pa protiv toga se ne može biti. Tko može biti protiv toga da se neracionalno troše sredstva bilo da je riječ o trgovačkim društvima u vlasništvu države ili jedinica lokalne samouprave, ustanovama, agencijama ili bilo što kod drugih. Naravno da nitko protiv toga ne može biti. I zaista s te strane kada se gleda to je prihvatljivo. Naravno a pogotovo ako imamo u vidu pa i ovdje iznesene činjenice i podatke kako su neka trgovačka poduzeća vrlo neracionalno to radila, kako su donirala ogromna sredstva. A i ono ja ću dodati još dalje, a i ono što je još i dalje upitni, a šta je sa tim sredstvima koja su donirana kako se upravljalo u tim udrugama, kulturnim, sportskim itd.? kada se to sve pogleda zaista reklo bi se ovo je dobar prijedlog. Međutim, prijedlog ima svoje dimenzije, jedna je formalno pravna i druga je suštinska. S formalno pravne razine i Vlada je to rekla da je ovaj prijedlog ovakvog zaključka pravno upitan. Pa ja mislim isto tako kada bi se ovdje upitali mi, da li trebamo donositi zaključke koji su pravno upitni, svi bismo rekli ne. I sada se nalazimo u koliziji. S jedne strane se predlaže nešto, a s druge strane to je pravno upitno, a s druge strane društveno prihvatljivo. Prema tome, ja sam za to da se ne donosi ništa što je pravno upitno, ali to ne znači da ne treba podržati i da se ne treba boriti protiv svega onoga što je neprihvatljivo, što je neracionalno i na što se troše sredstva, a ne bi trebalo. Dakle, to je s formalne strane. Što se tiče sadržajne strane možemo naravno o tome razgovarati. Načelno prihvaćam sve ili većinu ovoga što je rečeno u prijedlogu predlagatelja kluba Laburista, da se ne daju velika sredstva za donacije, da se to neracionalno troši, da se u ovom času kada se Hrvatska nalazi u teškoj gospodarskoj situaciji zaista racionalno odnosimo, da kada nema sredstva za neka ja bih rekao i puno važnije stvari da se ne daje za neke koje su mogle … bitnije. I ovo je zaista u tom smislu kada gledamo prihvatljivo. Međutim prihvatljivo kao načelo. Ono je vrlo opravdano, ono je popularno ali ja bih se usudio reći i pomalo populističko. Razlika između popularnog i populističkog je vrlo mala ili nijanse su vrlo, vrlo male. Dakle, ovo je s jedne strane razumljivo ali je populističko u tom smislu što je pravno upitno i što ja bih rekao sada drugu stvar sadržajno gledajući, nije baš do kraja razrađeno i to s dva aspekta. Prijedlog zaključka ako ga se čita govori da se zabrane donacije. A što je sa sponzorstvom? Većina sredstva idu sponzorstva a ne donacije. Što s tim? Dakle, s ovim se želi poslati u javnost eto mi se borimo za racionalno troškove ali ne borimo se bar do kraja, neće to nitko prepoznati. Pa prepoznat će. Dakle, što je sa sponzorstvima? Toga ovdje nema, a većina sredstava ne idu kao donacije nego idu kao sponzorstva. Ali ljudi ne prave razliku između donacije i sponzorstva, jer … daš nekome novce nepovratno bez ikakve protuusluge, a kod sponzorstva postoji nekakva protuusluga. Ti kažeš ja ti dajem novce, a ti ćeš me reklamirati u ovom ili onom obliku. I većina tih sredstava koja iz javnog sektora idu kao sponzorstva. Naravno da jesam i jesmo za to da se tu uvede reda, da nema razbacivanja novaca, da se pazi koliko se daje i kome se daje i zašto se daje. I treba u ovom času zaista svi štedjeti. Dakle ja jesam i ova vladajuća većina i Vlada je protiv rasipnosti, ali sada ću postaviti drugo pitanje. Jeli sve što se daje u kulturu, tehničku kulturu, sport, pa i humane svrhe jeli sve rasipnost? Nemojmo upasti u tu zamku da sve što dajemo smatramo a je rasipanje novaca i bacanje novaca. Nije. Nedavno sam imao slučaj s kojim sam se eto susreo u jednoj javnoj tvrci trebalo je bio je prijedlog da li da se da jedna određena sredstva za kupovinu lijeka za jedno dijete koje bez tog lijeka ne može živjeti. Nema nikoga od nas tko bi rekao da je protiv toga. A ako bi prihvatili ovakvu odluku toga više ne bi moglo biti. Ne bi mogli pomoći jer je ovdje u Saboru donesen takav zaključak da se ne može raditi. Prema tome, ja jesam da se uvede racionalnosti u trošenje ali ne i apsolutna zabrana čak i kada bi to pravno bilo moguće, a vidimo da nije pravno moguće. Jer da se ne dogodi ono u skladu sa onom narodnom izrekom da "Sa prljavom vodom izbacimo i dijete", a ovdje bi se to moglo dogoditi. Dakle, jeli svako davanje jeli svaki trošak u kulturi, znanosti, tehničkoj kulturi, sportu društveno neprihvatljiv? Ovaj zaključak malte ne ide u tom pravcu, da je to neprihvatljivo jer daješ novce za ono što ne treba. ako je neprihvatljivo zašto to financiramo iz proračuna jedinica lokalne samouprave, države itd.? Dakle treba napraviti tu jednostavno kako da kažem crtu koju je teško podvući i reći ne treba novce davati u ono što je neracionalno, pogotovo ne onima koji se prema tim sredstvima odnose poprilično ne na transparentan način i u velikim količinama itd. ali isto tako ne treba zabraniti ama baš sve jer ćemo s time zabraniti nešto što mi bi se ovdje vrlo lako složili da ne treba zabraniti, a predložili ste da se zabrani. Dakle, ukinuti ili smanjiti neracionalno trošenje da, ali ne i ukinuti potporu. I čija je to zadaća? I tu … to je zadaća uprava, nadzornih odbora, skupština, tih trgovačkih društava, agencija, upravnih tijela itd. oni moraju voditi računa. Svako trgovačko društvo ako govorimo o njemu u svom planu poslovanja mora imati predviđeno koliko će dati za donacije, koliko za sponzorstva i kome. Tu je odgovornost uprava, tu je odgovornost nadzornih odbora, tu je odgovornost skupština tih društava da to spriječe ako je to neracionalno i ako je nepotrebno i to treba napraviti. Zašto smo do sada imali ovako lošu situaciju? Jer to uprave dosadašnje, nadzorni odbori i skupštine nisu gledale, dapače, to su blagonaklono podržavale i događale su se ovakova enormna trošenja i gluposti o kojima je bilo riječi u uvodnom izlaganju odnosno od strane predlagatelja. Protiv toga naravno da jesmo. Ja vjerujem i vjerujemo vjerojatno većina ovdje, a Vlada je to pokazala već do sada da je protiv neracionalnog trošenja, da je racionalna, po prvi puta smo smanjili proračun i dakle kreše se na svim mjestima, bit će kresanja sigurno i ovdje i neće biti neracionalnog trošenja i to je zadaća upravo uprava, nadzornih odbora, skupština tih društava da se tako racionalno odnose, da ne usvajaju u svojim planovima silne donacije za kojih nema opravdanja, ali isto tako da se ne ukida i svaka mogućnost i svako od najmanje i svako od 500 općina, gradova itd. da neko njegovo trgovačko društvo ne može nešto dati u humanitarnu svrhu ili u kulturnu ili u sportsku pa makar i simbolično. To ne treba zabraniti, to je i nemoguće zabraniti, dakle pravno nemoguće ali i ne treba ali i racionalnosti u poslovanju sigurno treba biti. Dakle, ne smiju se trgovačka društva u vlasništvu države, gradova i općine ponašati kao pijani milijarderi, dijeliti novce kapom i šakom pogotovo nekim klubovima oko kojih svaki dan se piše kako sumnjivo troše te novce itd., ali to ne znači da treba zabraniti i svaku aktivnost u tom pravcu. Kad je riječ i o drugom segmentu ovog prijedloga zaključka, kad je riječ o zaposlenicima u javnom sektoru, u trgovačkim društvima itd., ista stvar. Naravno da trebaju dijeliti sudbinu svih zaposlenih u Hrvatskoj da kad ljudi ne dobivaju apsurdno je da netko može koristiti za nešto što nema veze, što nije ni zakonska obveza niti u kolektivnom ugovoru. Svi smo za to da toga nema. I tu je odgovornost opet dakle uprava tih institucija, ustanova, agencija, trgovačkih društava da se to ne dogodi. Ako se to dogodi ovdje ćemo o tome raspravljati zašto se to događa i konkretno prozvati, evo tu se događalo to i to i onda pozvati na odgovornost. Naravno, to je naša zadaća da ovdje to radimo i da se tako ponašamo, a njihova koji su dobili povjerenje da upravljaju … [[Ne razumije se.]] resursima ovih građana i ove države da se odgovorno ponašaju. Dakle, da na kraju završim, neka svatko radi svoj posao. Uprave i nadzorni odbori neka rade svoj posao, neka uprave budu odgovorne, nadzorni odbori neka kontroliraju, a mi ovdje da kontroliramo sve što se to događa i da ne u ime nekakvog da kažem blagog populizma ili ono, ajmo sve zabraniti i ono što niti možemo, a niti baš i treba. Jer velim, sigurno bi se složili da u nekim stvarima bi svi ovdje digli ruku i rekli da, pa treba pomoći kada je riječ o humanitarnim stvarima i u nekim sličnima, a u ovom slučaju kad bi donijeli ovakav zaključak koji dakako ne možemo donijeti, ne bismo to mogli. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Ovaj zaključak koji je iznesen ovdje za govornicom u ime kluba Hrvatskih laburista izaziva zaista dvojbe. Odmah nakon iščitavanja ovoga zaključka sam se sjetio svog sudjelovanja u radu Nadzornog odbora Vodovod Slavonski Brod gdje su … [[Ne razumije se.]] na svakoj sjednici Nadzornog odbora imali po 20 do 30 pisanih molbi i zamolbi za sponzorstvom, donacijom, bilo od kulturno-umjetničkih društava, bilo od dobrovoljnih vatrogasnih postrojbi, sportskih klubova i pojedinaca koji su potraživali pomoć za svoje bolesno dijete, za operaciju u inozemstvu itd. Prvi put sam bio u nekom nadzornom odboru i pitao sam direktora firme pa dobro što je to, po 20 zamolbi. Nema iznosa, neki imaju iznose i uplatnice već dostavljene, 1000 kn, 2000 kn, 3000 kn itd. Kakva je praksa, pa kaže dadne se svakom pomalo itd. Pa rekoh kako onda Vodovod, dakle trgovačko društvo u vlasništvu grada Slavonskog Broda živi i preživljava i kako uopće posluje kada svaki nadzorni odbor, odnosno sjednica nadzornog odbora odobravamo, a ja sam bio predsjednik koji sam to potpisivao, odobrava određena novčana sredstva za sponzorstva i donacije u humanitarne, za kulturne manifestacije, za pomoć u sportu, znanosti, kulturi, tehničkoj kulturi itd. A odgovor mudroga direktora Vodovoda je bio pa to i tako i tako ide za te građane koji sudjeluju i tamo na nekoj priredbi u folkloru, za organiziranje vatrogasne nekakve manifestacije, dakle to su ljudi, ti ljudi koji koriste ta da kažem u ovom slučaju mala sredstva, su to koristili. Oni su organizirali nešto, oni su nešto s tim napravili. A tko uplaćuje naknadu za vodu, pa isti ti građani. Dakle vratio se dio sredstava onima koji su zapravo i uplaćivali tu istu vodu trgovačkom društvu Vodovod u Slavonskom Brodu i opet je otišlo na nekakvu korist građanima. Jedan ciklički krug kolanja nekakvih sredstava. E sada, dobro je pitanje transparentnosti trošenja toga novca. Ovdje su navedeni katastrofalni i grozni primjeri gdje se davalo kumovima za fitness ili ne znam kako se to sve ne zove, masaže i saune, ali i ja takav slučaj u svom Vodovodu u Slavonskom brodu nisam naišao niti bih ga ikada odobrio da je tako nešto potraživano. Zato kažem, zaista sa dvojbom, velikom dvojbom gledam na ovaj zaključak koji bi naložio Vladi Republike Hrvatske da donese uredbu o zabrani svih takvih donacija i sponzorstava i ustanovama od državnog interesa kojih ima 160, od toga u Slavoniji naglašavam samo 8 od tih, samo 8. Mogu ih nabrojiti s obzirom da ih nema puno pa Borovo, Đuro Đaković, Bizovačke toplice, Vupik je bio, IPK Osijek, luka Vukovar, evo to još njih par. Dakle, ta uredba bi zaista bila u punom smislu riječi dekret, dekret Vlade Republike Hrvatske o zabrani bilo kakvog izdavanja novca tvrtkama u humanitarne, sportske, kulturne ili nekakve druge vrijednosti. I što bismo zapravo s time postigli? Dakle, cilj i ovoga zaključka i nekakve buduće uredbe bi bio urediti ovo područje u kojemu se troše relativno veliki novčani iznosi. Kako urediti, uredbom ili da to žurno u nekakvoj proceduri ovdje u Saboru uobličimo iako se to dira i više zakona i zakonskih materija. Kako urediti da dobijemo transparentno, jasno i korisno trošenje takvog novca? Zato postoji dvojba, to je ta dvojba. E kada bi imali vjere u te nadzorne odbore koji su jasno pod utjecajem ravnatelja, direktora itd. i njegovih veza i kada ne bismo sumnjali i kada ne bismo vidjeli očite primjere malverzacija u trošenju toga novca onda ne bi bilo nikakvih problema. Međutim, s obzirom na novčane iznose, s obzirom na firme koje su u gubicima i koje ispomaže iz proračuna Hrvatska država i građani ove Republike, a oni troše na nekakve donacije i to netransparentno, na nekakve športske klubove koji su u privatnom vlasništvu. Pa ako je u privatnom vlasništvu neka taj privatnik sponzorira i neka drži svoj športski klub ako mu je stalo do njega, a neda Hrvatske željeznice, HEP ili ne znam ni ja tko potpomaže takve. Tu ste u pravu. Ali s druge strane osobno sam potpisao u tako maloj firmi koja je od gradskog značaja na stotine pomoći bolesnoj djeci, onima koji potražuju spas u liječenju čak i u inozemstvu itd. Kakav bi ja to bio čovjek ili ti ljudi u nadzornom odboru koji bi takve ljude odbili. A i ti koji su potraživali tu pomoć i oni plaćaju recimo tu vodu i troše tu vodu i uredne su platiše vodovoda. Govorim iz osobnog primjera, možda je to najbliže. E sada, evo ja vjerujem da vi vrtite glavom i vi ste u dvojbi u vezi samog toga zaključka da Vlada jednostavno uredbom, dakle jednim dekretom sve to ukine i da toga više nema. Jasno da je država i pogotovo tvrtke u državnom vlasništvu, svjesni smo i svjedoci smo teškog kriminala farbanja tunela po dva puta da ne govorim sad i ne nabrajam što se sve tu nije radilo i kako se krčmilo, kako su se torbe nosile ali ne za ove svrhe. Bilo je dakle i tu stvari koje bi ulazile u sferu kriminala ali je dosta, sasvim sigurno sam uvjeren podijeljeno tamo gdje je to dobro funkcioniralo podijeljeno sredstava koji su bili potrebiti građanima koji čine ovo društvo, koji plaćaju i struju i vodu i putuju željeznicom, plaćaju voznu kartu itd. Zbog toga u svakom slučaju ideja o ovome, o donošenju ovakvog zaključka i uređivanje ove materije, dakle kao ideja je izvrsna ali riješiti to jednom uredbom kojoj bi se zapravo bila forma dekreta jednostavno nije za sada moguće nego treba iznaći još, što bi rekli skupiti glave i iznaći pravo rješenje ili postrožiti nekakve kontrole koje bi onda kontrolirale, nadzirale trošenje toga novca i odredilo plafon trošenja toga novca. Ja sam kandidirao projekte prema jednome osiguranju, osiguravateljskoj kući negdje u prosincu jedne, prije par godina. Rekli su mi ne može mi vašu kandidaturu za sponzorstvo za jedno kulturno-umjetničko društvo ne možemo primiti jer smo sve novce koji su bili predviđeni za sponzorstvo već potrošili i riješili. Javite se u siječnju za sljedeću godinu. To osiguravateljsko društvo je privatno i ono ima svoj red, očito. Dakle, ima svoj red, ima svoj cenzus koji je odlučilo potrošiti na ovakve svrhe. Kad sam se ja pojavio u jedanaestom, studenom ili prosincu rekli su nema više, potrošeno za ovu godinu ali javite se u siječnju pa da kandidirate za sljedeću godinu. No, morao sam ići na drugu adresu. Tako da klub HDSSB-a je suglasan sa vašim prijedlogom da se ova materija, da se ovo trošenje i malverzacije zapravo u trošenju novca i državnih, poduzeća u pretežito državnom vlasništvu i od državnog interesa kao i u tvrtkama na regionalnoj i lokalnoj samoupravi koje su oni vlasnici, gradovi, općine i županije da se to uredi. Ali ovom uredbom ovako naglo da kažem zavrnuti pipu pogodilo bi mnoge i zbog toga bi kao klub HDSSB-a kažem u ovoj dvojbi za sada bio suzdržan i bili bi suzdražni. Eto, hvala lijepo.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Mladen Novak. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Mislio sam se još prije javiti za ispravak krivog navoda, međutim odustao sam s obzirom da sam znao da idem sa pojedinačnom raspravom. Prvo bih rekao i kolegi Grubišiću kad smo išli sa prijedlogom zakona, išli smo s ciljem da živimo i općenito, pretpostavljam da je cilj svakog građanina u ovoj državi da živi u uređenoj državi, u pravnoj državi u kojoj u kranjem slučaju država funkcionira u svakom svom pogledu. Riječ je o proračunskim novcima. Prema tome, ne možemo pričati o tome da je uskraćeno nekome pravo na liječenje, humanitarno pomaganje tog liječenja. Za to bi trebala postojati sredstva u Ministarstvu zdravstva, nekom drugom koje je već nadređeno, a ne da se na ovaj način mi posipamo pepelom pa kažemo o.k. to je humanitarni razlog zbog kojeg će vodovod u Sisku, da ne bude u Slavonskom Brodu zbog kojih će vodovod u Sisku izdvojiti sredstva za liječenje nekog djeteta. Ali svi ćemo se složiti da liječenje tog djeteta treba financirati samo iz kojih sredstava to je upitno. A uz liječenje tog djeteta se nama dešava da nam prolazi i financiranje nogometnih klubova, lokalnih koji nema nikakve rezultate ali to su majčinska ljubav lokalnih političara prema tim klubovima. Pa onda imamo uplaćuju se donacija, sponzorstvo ili kako se to već sve ne zove. Sredstva odlaze nekontrolirano, a taj isti vodovod isplaćuje minimalnu plaću svojim radnicima, taj isti vodovod kod smanjenja PDV-a na vodu sa 23 na 10% nije išao sa smanjenjem cijene za krajnjeg korisnika odnosno građene, nego je uredno ostavio te iste novce u smislu donacije ili sponzorstva uplatio nekom lokalnom nogometnom klubu koji nema. I tu se gubi kontrola svakog daljnjeg tijeka tog novca. Što je rekao kolega Grubišić, ako lokalni moćnici toliko vole te svoje klubove nek' uplate vlastita sredstva, nitko im neće to zamjeriti. Dapače, bit ćemo im svi zahvalni. U kranjem slučaju, slučaj koji sam spomenuo PDV na vodu zbog čega se ta sredstva ako su već pobrana zbog čega se ne bi vratila natrag u proračun. Vjerujem da i na Vodovodu ima projekata koje bi trebalo dovršiti, koje bi trebalo financirati. Odbijanjem ovih zaključaka praktički se šalje poruka vlasti da nije u interesu funkcioniranje pravne države u punom smislu riječi. Omogućava se i daljnje nekontrolirano kolanje tog novca, a to je proračunski novac i nazovimo to pravim rječnikom prešućuje se, žmiri se na kriminal. Istu smo situaciju imali kada smo govorili o paketu mini poreznih zakona, mini paket poreznih zakona, kada smo predlagali određene izmjene pa su odbačene samo zato što dolaze s naše strane. Sad imamo, mogu ovu stvarno karikirati do kraja, sad imamo situaciju da će porezni činovnici ispred banke čekati eventualne lopove i s obzirom da policija zauzeta sa Jadrankamenom i sličnim firmama i samo konstatirat da lopov koji izlazi iz banke sa novostečenom imovinom mora da plati porez na tu imovinu i dalje je sve čisto. U mišljenju Vlade RH kojim se Saboru predlaže odbijanje predloženih zaključaka pomalo licemjerno se uvlači u priču i Fond za stipendiranje hrvatskih branitelja i djecu hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata. Vlada ima itekako mnogo mogućnosti financiranja tog fonda i stvarno ne vidimo nijedan razlog zbog kojeg je taj fond uvučen u ovu priču. Vlada dalje navodi u svom mišljenju da je, ovo citiram, da je "poticanje sporta, tehničke kulture, kulture i znanosti, a naročito humanitarnih akcija u interesu ne samo RH i jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave nego i građana RH". Pa gdje smo mi to rekli da to nije interes? Nama se jednostavno stavlja u usta nešto što nismo nigdje rekli, ali u pravnoj državi to se financira na sasvim drugačiji način. Postoji Zakon o sportu, Zakon o znanosti, Zakon o tehničkoj kulturi i svim tim zakonima je moguće definirati način financiranja ovih djelatnosti. Međutim, očito je da ne postoji volja, ne postoji želja jednostavno se šalje poruka bez obzira što u Ustavu piše da smo svi isti da ipak mi nismo svi isti. Jer čuli smo da se nekima otplaćuju stambeni krediti, nekima kamate na stambene kredite iz državnog proračuna dok drugi će biti prisiljen da budu tehnološki viškovi jer restrukturiranje prevedeno na hrvatski jezik znači otpuštanje viška radnika i ništa drugo. I jednostavno firme koje isplaćuju takve donacije su pred stečajevima, u krajnje lošoj situaciji, moramo ih konsolidirati, moramo ih reorganizirati, racionalizirati ne znam što sve ne moramo tamo, smanjiti broj zaposlenih, a s druge strane ko pijani milijarderi što je kolega rekao dijelimo šakom i kapom i to bez kontrole. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo dvije replike. Najprije gospodin zastupnik Dinko Burić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Koristim institut replike kako bismo mogli razmijeniti mišljenja. Dakle, ne slažem se sa ovim vašim stavom kako je davanje sredstava pojedinim, u ovom slučaju i sportskim, kolektivima bacanje novaca. Ja vas moram podsjetiti na činjenicu da su mnoga naša sela prije svega evo i u Slavoniji i Baranji ali i diljem RH danas dovedena gotovo su ispražnjena, život zamire. Ostalo je svega nekoliko stupova života u tim našim selima. Oni vam se vrte oko crkve, oko dobrovoljnih vatrogasnih društava, oko škola ukoliko imaju škole, oko sportskih kolektiva i oko kulturno umjetničkih društava. Situacija u državi je toliko teška da jedinice lokalne samouprave i jedinice regionalne samouprave nemaju dovoljno sredstava da bi održali na životu te stupove održavanja života u našim malim mjestima, u selima. Pa i ukoliko bismo išli sad sa ovim prihvaćanjem ovakvog prijedloga da zabranimo donacije, razumljivo onih tvrtki koje pozitivno posluju, i uz strogu kontrolu i nadzor davanja tih donacija, samo treba promijeniti kriterije i kontrolu trošenja tih sredstava onda bismo uistinu došli u poziciju da bi se u svim selima, a da nema tih donacija, mnogi sportski kolektivni nogometni klubovi pa to su mjesta okupljanja mladih ljudi, bolje da se druže i okupljaju u sportskim kolektivima u kulturno umjetničkim društvima, da idu u crkve nego da idu po gostionama. Ako to sve ugasimo tada ćemo doći u situaciju da nećemo imati, da će uistinu život zamrijeti. I završit ću, dakle ne donacije ako društva negativno posluju, ako mogu privatne tvrtke davat donacije ne vidim zašto ne bi mogle i ove tvrtke, ali uz strogu kontrolu i pod uvjetom da imaju pozitivno poslovanje. Evo, toliko samo.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku gospodin zastupnik Mladen Novak.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Ni u jednom trenutku nisam rekao da davanje novaca lokalnim sportskim klubovima da je bacanje novaca nego činjenica je da dolazi do bacanja novaca upravo iz razloga što nema kontrole. A mi kad smo predlagali ove zaključke naveli smo citiram da "težimo pravnoj državi". U tom slučaju sredstva bi bila išla bi legitimno transparentno, znalo bi se iz kojih fondova, koje ministarstvo pokriva koje određene resurse i to bi se znalo. Na ovaj način se dešava da donacije idu bez pokrića, da se uplaćuje nekom lokalnom nogometnom klubu bez daljnje kontrole tog novca. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Ovo što gospodin kolega iz Hrvatskih laburista predlaže da ti novci koji nisu često definirani, te svote, te sume nisu definirane da se uplate ili vrate u državni proračun pogotovo iz recimo iz tvrtki koje su u vlasništvu gradova ili županija. Pa to bi značilo novu centralizaciju jednoga dijela sredstava. Pa tko bi odlučivao o tim novcima? Valjda ovaj shit happens ili ne znam sav se tresem. Pa on bi nam dijelio, a kako Slavonija prolazi u tome zaista bi bili još u gorem stanju nego što smo sada. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Novak. Izvolite.
Bit ću vrlo kratak, nisam govorio o državnom proračunu nego o lokalnim proračunima. Znači ako je u pitanju lokalni vodovod plaća se u lokalna sredstva. Hvala lijepa.
Hvala. Još imamo dvije pojedinačne rasprave, ali smo rekli da ćemo u 12,00 sati se inače petkom okupljati i glasovati. Sada samo molim da ako se slažete da se te rasprave ako budu stvarno jako kratke, ako ne onda ćemo zaustaviti raspravu, pa ćemo nastaviti kad. Pitam gospodin Tušaka i gospođu Tomašić i gospodin Tušak kratko. Izvolite gospodine Tušak.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici. Jasno da ću biti vrlo kratak jel moje kolege su dosta tu rekli. Mi se nalazimo u jednom trenutku vrlo osjetljivom socijalnom trenutku u Hrvatskoj gdje 20 tisuća radnika ne prima plaću, gdje 120 tisuća radnika ima kojima se ne uplaćuju porezi i doprinosi, imamo preko 330 tisuća nezaposlenih na Zavodu za zapošljavanje, imamo sve više građana koji kopaju po kontejneru snalaze se da bi mogli na neki način preživjeti i imamo sa druge strane tvrtke koje troše dio novaca na određene aktivnosti. Prvenstveno ovdje želim skrenuti pažnju a to je Hrvatska elektroprivreda. Kolegice i kolege su o tome govorili, radi se o 23 milijuna kuna koje su namijenjene za određene aktivnosti, a povećanje struje nam je došlo sa 30%, danas nitko ne razmišlja i nitko ne pita o onim građanima koji neće moći platiti račune i što će biti sa tim građanima? Tko će tim građanima donirati novce da im se ne isključi struja? Kako će oni preživjeti i u kakvoj situaciji se nalaze? Neću dalje duljiti ali htio sam skrenuti pažnju na ozbiljnost trenutka i vezano za ozbiljnost trenutka. Hrvatski laburisti su u tom dijelu i predložili ove zaključke, prvenstveno računajući sa time da moramo biti socijalno osjetljivi i da moramo razmišljati o normalnim građanima koji neće moći u ovoj situaciji preživjeti sa onim primanjima koja su ispod nekakve socijalne granice koje osiguraju da mogu podmiriti svoja osnovne životne potrebe. Hvala.
Hvala vama gospodine zastupniče. Gospođa zastupnica Ruža Tomašić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Isto tako vrlo kratko. Podržavam prijedlog zaključka tamo gdje se traži transparentnost donacija pogotovo državnog novca jer mi znamo da se nekima daje šakom i kapom, nekima na kapaljku, a nekima čak ni to. Što se tiče govorili ste o nogometnim timovima, mi znamo pogotovo mi koji živimo na otoku da mi dajemo iz svojih džepova za te nogometne timove, a pogotovo što suci, delegati dolaze tako daleko da im se mora plaćati, neće uzimati suce i delegate iz susjedstva nego se mora plaćati. Pa tako da mi koji smo članovi ili predsjednici tih klubova dajemo iz svojih džepova. Ono kada sam rekla da se dijeli šakom i kapom, nekima na kapaljku, nekima ni malo, evo imate Vitešku udrugu "Kumpanija" iz Smokvice sa otoka Korčule, to je ujedno i povijesna postrojba, išli su u Rim predstavljati Hrvatsku, dakle predstavljali su cijelu Hrvatsku. Molili su Ministarstvo turizma, molili su Hrvatsku turističku zajednicu, molili su Ministarstvo kulture, Dubrovačko-neretvansku županiju, dobili su sve skupa 4 tisuće kuna. Pa sada oni lokalna uprava i samouprava ili državne tvrtke koji kupuju igrače, plaćaju tim igračima neka se zamisle kako oni mali ljudi koji stvarno doista trebaju taj novac ne dobiju ništa, ali u ovom slučaju dobiju svega 4 tisuće kuna. Hvala lijepa.
Hvala i vama. U ime predlagatelja još završno. Izvolite gospodin zastupnik Branko Vukšić.
Hvala gospodine predsjedniče. Vrlo kratko. Samo jedna napomena, ovim zaključcima Hrvatski laburisti Stranka rada ne predlažu zabrane. Sasvim sigurno pogrešna percepcija da bi se ukidanjem zabranama donacija javnim tvrtkama smanjio novac korisnicima. Ne, povećao bi se novac korisnicima. Mi tražimo kontrolu. Direktori javnih poduzeća sasvim sigurno da nisu ovlašteni i da nemaju kriterije po kojima dijele taj novac i to je sada vidljivo na primjerima koje smo rekli i sasvim sigurno da preko noći svi ti ljudi neće promijeniti svoje navike. Oni kojima treba novac pa i ovi korisnici koje je spomenula gospođa Tomašić sasvim sigurno da bi ovakvim načinom raspodjele novca dobili više, a ne manje. Znači velika je zabluda kada se ovdje raspravljalo o tome da Hrvatski laburisti žele da krajnji korisnici oni kojima je stvarno novac potreban ostanu bez tog novca. Ne, novca bi bilo više. Suzbilo bi se pranje novca i suzbio bi se kriminal. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo nešto kasnije. Prelazimo na Prijedlog zaključka o ograničenju korištenja sredstava u pravnim osobama od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku i lokalnu, odnosno područnu (regionalnu) samoupravu i javnim ustanovama. Rasprava je zaključena, a sukladno mišljenju Vlade RH i prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - ne prihvaća se Prijedlog zaključka o ograničenju korištenja sredstava u pravnim osobama od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku i lokalnu, odnosno područnu (regionalnu) samoupravu i javnim ustanovama koje je predložio Klub zastupnika Hrvatskih laburista stranke rada zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade RH i izvješćima radnih tijela Hrvatskog sabora. Tko je za ovaj zaključak? Protiv? Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je zaključak prihvaćen većinom glasova, 80 glasova za, 5 protiv i 25 suzdržanih.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene zastupnice i zastupnici. Republika Hrvatska kao odgovorna članica Međunarodne zajednice spremna je sa svojim pripadnicima Oružanih snaga i ovog puta priključiti se mirovnoj misiji UN-a kao što je to činila i puno puta dosada. Kao što vam je poznato trenutno pripadnici Oružanih snaga participiraju u šest mirovnih misija UN-a i uključeno je ukupno oko 117 pripadnika. Vlada Republike Hrvatske stoga predlaže da se pripadnici Oružanih snaga priključe ovog puta i mirovnoj misiji koja je Rezolucijom Vijeća sigurnosti UN-a od 21. travanja 2012. godine pod nazivom "United nations supervision mission in Syria" obuhvatila da će tom misijom biti obuhvaćeno 300 nevojnih promatrača uključujući i civilno osoblje ovisno o potrebama. Razlozi zbog kojih je ova misija uspostavljena rezolucijom Vijeća sigurnosti prvenstveno su želja da se prekine oružani sukob u Sirijskoj Arapskoj Republici, da se uspostavi mir i da se pristupi zaštiti ljudskih prava. Ono što bi većina mogla pitati odnosi se na to koji su razlozi da je RH prihvatila poziva UN-a da sudjeluje u ovoj mirovnoj misiji? Razlozi se mogu svesti na dvostruke razloge. Prvi su politički razlozi, jer u našoj nedalekoj prošlosti bili smo sami svjedoci potrebe da UN dođu na područje RH u funkciji uspostave mira. Jedan od drugih razloga je jedan od gospodarskih razloga jer u interesu RH da Sirija postane stabilna država kako bi se naši gospodarski interesi tamo mogli nastaviti i dalje razvijati. Za provedbu ove misije osigurana su financijska sredstva u Financijskom planu Ministarstva obrane za 2012. godinu, a jednako tako je omogućeno da se ta misija financira i 2013. godine što je vidljivo iz projekcije proračuna za 2013. godinu. Za vašu informaciju trošak po pojedinom pripadniku koji će se uputiti u Siriju je 250 tisuća kuna na godišnjoj razini i stoga Vlada RH predlaže Hrvatskom saboru da usvoji prijedlog odluke da se u Mirovnu misiju UN-a u Sirijsku Arapsku Republiku uputi u 2012. i 2013. godini do 10 pripadnika oružanih snaga u svojstvu vojnih promatrača uz mogućnost rotacije i jednako tako da se obveže Ministarstvo obrane da jedanput godišnje izvijesti Odbor za obranu Hrvatskog sabora o sudjelovanju pripadnika u ovoj mirovnoj misiji. Važno je također napomenuti da je i predsjednik Republike kao vrhovni zapovjednik dao prethodnu suglasnost na prijedlog ove odluke. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa zamjenici ministra. Otvaram raspravu. Da li u ime radnih tijela želi netko? Ne. Onda idemo na raspravu po klubovima. Prvi se za riječ javio gospodin zastupnik Tomislav Ivić predsjednik Odbora za obranu i u ime kluba HDZ-a. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Klub HDZ-a poduprijet će Prijedlog odluke o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga u Mirovnoj misiji UN u Sirijskoj Arapskoj Republici. Kao što znamo Vijeće sigurnosti je donijelo Rezoluciju 2043 kojom se uspostavlja mirovna misija koja će se popunjavati do broja 300 nenaoružanih vojnih promatrača, a u toj kvoti na Hrvatsku bi trebalo u 2012. i 2013. godini biti maksimalno biti do 10 pripadnika oružanih snaga. Naravno da postoje značajni rekao bih politički, gospodarski razlozi za donošenje ovakve odluke i stoga kao što sam rekao mi ćemo tu odluku podržati. Treba reći i to da velika većina zemalja EU također će sudjelovati u ovoj misiji UN-a, da Hrvatska ima značajne gospodarske interese u Siriji prije svega INA i da će se to naravno cijeniti valorizirati sudjelovanje RH u ovoj misiji. Na ovaj način Hrvatska će još jednom pokazati da od zemlje koja je donedavno bila objekt u međunarodnoj politici postaje subjekt koji značajno doprinosi stabilizaciji i uspostavljanju mira diljem kugle zemaljske u različitim misijama EU. I kao što sam rekao na kraju još jednom klub HDZ-a će podržati ovaj prijedlog odluke. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba HNS-a gospodin zastupnik Petar Baranović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana zamjenice ministra. Klub HNS-a će podržati ovaj prijedlog odluke, ali smo predložili jedan amandman koji bi u ovom izlaganju ukratko i obrazložio. Što se tiče samog prijedloga i namjere RH da pošalje svoje časnike u ovu mirovnu misiju smatram opravdanim takvu praksu iz jednog jednostavnog razloga koji je i prethodni govornik kolega predsjednik saborskog Odbora za obranu i iznio, a to je da je upravo RH jedan od zemalja koja je nažalost ne tako davno iskusila rat, sve strahote koje takvo stanje društvu donosi i da smo tad i mi na neki način bili barem dijelom zaštićeni sudjelovanjem mirovnih misija na našem teritoriju. I ako takva mirovna misija spriječi samo jedan gubitak ljudskog života samo jednu spaljenu kuću manje, samo jednog prognanika manje onda je svaki napor i svaki trud civilizirane zemlje, zemlje koja ima u svojim povijesnim korijenima duboku usađenu humanu crtu da je trud potreban i primjeren. Prema onome što je u ovom materijalu prilično žurno dostavljenom napisano, Hrvatska ima trenutno 117 pripadnika u 6 misija koje su pod pokroviteljstvom UN-a i u ovom prijedlogu se predlaže da 10 naših časnika ide u Siriju. Valja biti iskren, Hrvatska osim potrebe da se oduži međunarodnoj zajednici ima i vrlo jasan gospodarski nacionalni interes na području Republike Sirije i to je druga funkcija naših ljudi koji trebaju ići na to trusno područje. Međutim šaljemo ljude, ne šaljemo brojke, šaljemo časnike Hrvatske vojske koji su obzirom na realni vremenski odmak od Domovinskog rata vrlo vjerojatno mladi ljudi bez potrebnog borbenog iskustva, šaljemo ih kao nenaoružane promatrače. Iz tog razloga smo kao klub HNS-a dali amandman na 2. točku ove odluke koja glasi: "Obvezuje se Ministarstvo obrane da jedanput godišnje izvijesti Odbor za obranu Hrvatskog sabora o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj misiji iz točke 1. ove odluke", dakle Misije u Siriji. Obzirom na stanje koje vlada u Republici Siriji i na već viđenu šprancu po kojoj se razvijaju događaji nažalost na tom trusnom području, klub HNS-a smatra da moramo povesti kao Sabor više računa o statusu naših ljudi na tom terenu. Iz tog razloga smo u amandmanu predložili da se saborskom odboru pošalje izvješće jednom kvartalno mada je i to malo. Jer podsjetit ću vas, dame i gospodo, na sljedeću činjenicu. Ovo je prijedlog Vlade Republike Hrvatske koji ima suglasnost predsjednika Republika Hrvatska prof.dr. Ive Josipovića koji je vrhovni zapovjednik Oružanih snaga, ali odluku o slanju naših ljudi i naših časnika na područje ratnih operacija vrlo intenzivnih i teško kontroliranih donosi mi, donosi Hrvatski sabor. Mi smo dužni pratiti što se događa s tim ljudima i mi smo ti koji će eventualno ukoliko bude ugrožena njihova sigurnost donijeti odluku, bez obzira što mislio ministar i što mislio predsjednik Republike Hrvatske o njihovom izvlačenju. Mi odgovaramo za 10 hrvatskih časnika i dočasnika. Zato vas molim da sadržaj ovog amandmana prihvatite, ali i da se u praksi ovoga doma ustali novi običaj, obzirom da smo mi ti koji su odgovorni za sigurnost naših ljudi izvan granica Republike Hrvatske da se povede više računa i pozornije prati što se događa s tim mirovnim misijama. Hvala lijepa. Još jednom ponavljam, HNS će podržati ovu odluku.
Hvala lijepa. U ime kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Hrvatska u misijama, vojnim misijama u svijetu danas ima oko 500 vojnika, od toga preko 300 u Afganistanu i onda ovaj broj koji je prema akcijama Ujedinjenih naroda raspoređen u druge krajeve. Čak i u Siriji Hrvatska već ima vojnike. Naime, mi znamo da i izglasali smo nedavno i Hrvatski sabor je izglasao prisutnost, nazočnost hrvatskih vojnika na Golanskoj visoravni. Formalno-pravno je spor između Sirije i Izraela o tom području, ali je to prije rata Sirije odnosno arapskog svijeta to pripadalo Siriji. Prema tome, Hrvatska već ima vojnike na Golanskoj visoravni tj. u Siriji. Kaže se, kažu oni koji su raspravljali prije mene, da je to politički vrlo trusno područje, sa mnogobrojnim silnicama svjetskih i velesila i nekim drugim silnicama koje vode multinacionalne kompanije i korporacije, a što se sve skupa prelama u arapskom svijetu evo nakon Tunisa, Libije i Egipta, sada i na području Arapske Republike Sirije ili Sirijske Arapske Republike, kako god hoćete. Osim što je to trusno političko područje, to je područje intenzivnih ratnih operacija, vrlo okrutnog jednog rata i ratnih razaranja. HDSSB i u prijašnjim raspravama kada smo slali, kada se odlučivalo o slanju naših vojnika je bio načelno protiv toga pa je i sada protiv toga. Iako kaže se u ovom prijedlogu da će to biti nenaoružani promatrači i to do 10 njih, znamo mi dobro i uči nas povijest kako eskalira i kako evaluira broj i uloga promatrača od nenaoružanog pa onda i do naoružanog, a ishod i tijek toga rata unutar Arapske Republike Sirije je potpuno neizvjestan. I šta oni bi tamo trebali biti kao GONG promatrači, što da oni promatraju u tako opasnim i tako vatrenim ratnim područjima kao što je sad trenutno stanje u Siriji. Dakle, i u Afganistan smo slali prvo 100 vojnika, sad je to 300 vojnika i preko 300 vojnika. Norveški general koji je poslan u Siriju u skupini od 30 promatrača je rekao da mu je malo i 1000 promatrača, da je to minimum koji iziskuje kontrola sukoba i kontrola zaraćenih strana u Siriji pa će onda nakon 2, 4 ili 8 mjeseci opet ćemo ovdje u Saboru raspravljati o slanju dodatnih broja vojnika i časnika u Siriju. Kaže se da su sredstva osigurana u proračunu u Ministarstvu obrane, pa kako će biti osigurana ako o tome nismo prije usvajanja proračuna ni govorili nego se to javilo kao nekakva nova, gotovo žurna potreba slanja 2 hrvatska, do 10 hrvatskih promatrača u Siriju. O tome nije bilo riječi kada se proračun usvajao ni proračun Ministarstva obrane. Jel se tu radi o nekakvoj unutarnjoj preraspodjeli ja ne znam. Austrija i Slovačka su europske zemlje, članice EU, članice NATO pakta koje su odbile sudjelovanje u takvoj misiji. Ne znam dal su NATO pakta, Austrija nekako i stoji, ali kažem odbile su sudjelovati u takvoj misiji, slanju vojnika u ovo područje. Kako sam rekao u početku, zbog svih ovih razloga klub HDSSB-a je protiv slanja hrvatskih vojnika u ovo područje.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Davor Božinović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsjedniče. Pa evo kao što je kolega Ivić rekao u ime Kluba zastupnika HDZ-a, HDZ podržava ovu odluku i ja bih samo podsjetio na nekoliko stvari. Pitanje sudjelovanja naših pripadnika Oružanih snaga u međunarodnim misijama je itekako podiglo ugled Republike Hrvatske u međunarodnim odnosima. Ovo je promatračka misija i to treba naglasiti nenaoružanih promatrača. I ono što hrvatska javnost definitivno zna i mora znati to je da se radi o misijama koje su, ona ne bi bila moguća da ne postoji suglasnost svih strana uključujući dakle i aktualnu sirijsku Vladu. Sekundirano osoblje u ovu misiju osim…
…/Upadica Šprem: Molim vas samo ograničite se na ispravak netočnog navoda. Isteklo vam je vrijeme za ispravak. Završite./…
Dobro ja sam htio pomoći. U svakom slučaju kad se govori o slanju promatrača u međunarodne misije, ako se sjećamo devedesetih godina sjetit ćemo se koliko su bile žestoke rasprave u parlamentima zemalja gdje je bilo opiranja da promatrači, a kasnije i mirovnjaci dođu na ove prostore. Nije to nigdje lagana odluka. Ona je svuda sračunata sa rizikom. Međutim, ja mislim a to sam rekao i jutros na odboru da je ovo pitanje koje nije isključivo pitanje resora obrane već se o tome trebalo razgovarati i na Odboru za vanjsku politiku i jednostavno pružiti više kvalitetnih informacija. Jer ovako u nekakvom zeit notu nije dovoljno vremena da se ova jedna komplicirana situacija iskomunicira na pravi način. Hvala.
Ja znam da je gospodin zastupnik koristio ispravak netočnog navoda za raspravu, makar je mogao uzeti raspravu tako da se prijavi, još se uvijek može prijaviti. Ali dobro, to je sada tako. Početak je još uvijek ovog saziva, znate. Nastojimo biti tolerantni, ali prema svima. Tako da gospodine zastupniče Grubišić što ste protestirali ja sam vidio. Ali ja vas puštam da govorite minutu više, dvije minute više. U redu, hvala. Gospodin zastupnik Petar Baranović u ime kluba HNS-a, pet minuta.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo ja u ime kluba HNS-a moram izraziti čuđenje. Naime, da uvaženi zastupnik Grubišić i njegove kolege iz HDSSB-a dolaze iz neke druge regije a ne iz Slavonije koja je doživjela teška stradanja u doba Domovinskog rata onda bih možda i razumio njihovu odluku da glasaju protiv. Ja doduše možda imam i usađenu profesionalnu deformaciju kao pomorac, jer nama je u kodeksu kad je netko u opasnosti da donosimo odluke koje ignoriraju pa i našu osobnu sigurnost i sigurnost brodova kojima zapovijedamo. Potreba da se pomogne onome tko je u nevolji je prioritet u pomorskom svijetu. Pamtim doba Domovinskog rata a na području na kojem sam kao branitelj proveo godine, te ratne godine i jordanski bataljun, bataljun koji je došao upravo iz tog trusnog područja na kojeg sad, šireg trusnog područja na kojeg sad šaljemo naše ljude u pomoć, koji se nebrojeno puta našao u srcu ratnih operacija na području Dalmacije, koji je nebrojeno puta razdvajao zaraćene strane izlažući sebe opasnosti, koji je nebrojeno puta intervenirao u humanitarnim akcijama izvlačeći civile. Nisam siguran da li je bilo i sirijskih ili nije, ali Jordanaca je bilo. I mislim da to ne mijenja na stvari. Za nas u Hrvatskoj narodnoj stranci zapaljeni dom, prognani civil, uplakano dijete bez roditelja i invalid civilni ili ratni bez obzira bio on Hrvat, Sirijac, Kinez ima jednaku težinu. To je elementarni civilizacijski doseg kojeg dame i gospodo kroz rad ovog Parlamenta između ostalog i mi moramo ugraditi u hrvatsko društvo. Naša je odgovornost da donosimo odluke koje će ići u tom smjeru. Nemamo pravo gledati isključivo vlastite interese, a još manje sagledavati ovakvu odluku u kontekstu proračunskih sredstava. Ako smo došli dotle onda bi se tribali duboko zabrinuti nad svojom sudbinom. Iz tog razloga završno ovo je dame i gospodo tema o kojoj se ne raspravlja u uljuđenoj civiliziranoj zemlji, koja baštini sve moralne vrijednosti zapadne civilizacije. Mislim da sam bio dovoljno jasan. Iz tog razloga HNS još jednom naglašava će glasat za ovu odluku. Hvala na pažnji.
Imamo najprije ispravak netočnog navoda gospodina zastupnika Bore Grubišića. Da li vi gospodine Burić isto ispravak netočnog navoda, iza. O.k. Hvala. Izvolite.
Gospodine iz HNS-a o civilizaciji nemojte vi govoriti. Nadalje, od agresije, velikosrpske agresije nas nisu spasili nikakvi promatrači ni oni naoružani, a nije ih bilo iz Sirije, nego isključivo je bio Jordanski, Argentinski i još neki su bili vojnici ovdje. Prema tome, da nije bilo hrvatskih branitelja i Hrvatske vojske što bi Hrvatsku obranili promatrači i to naoružani malo sutra. Ja ne dolazim gospodine Baranoviću ovdje samo da bih zastupao interese Slavonije, nego govorim hrvatski i dolazim iz Hrvatske. Ako vi mislite da to nije Hrvatska to je druga stvar. A to da je Slavonija branila i tamo gdje ste vi bili i da je u Kašiću poginulo 17 hrvatskih branitelja iz Slavonije o tome nekom drugom prilikom. Malo ću vam to poslije protumačiti. Na žalost neke stvari vama iz HNS-a nisu jasne, jer se treba gledati i širi interesi, ali i hrvatski interesi. A dva promatrača ako ne spase Siriju, dva hrvatska, e onda neće ih nitko spasiti.
Hvala vam. I gospodin zastupnik Dinko Burić, ispravak netočnog navoda.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, dakle moram reagirati i ispraviti netočan navod kako se u civiliziranim društvima na ovakvim mjestima, misli se na Hrvatski sabor o ovakvim stvarima uopće ne raspravlja. Pa ja ne znam jeste li vi svjesni uopće važnosti rečenice koju ste izrekli. Nema, ne postoji tema ne samo u Hrvatskoj nego i u cijelom svijetu o kojoj mi u Hrvatskome saboru nismo dužni raspravljati, a osobito kada se radi o pitanju moguće ugroze života hrvatskih građana. Prema tome gospodine zastupniče drugi put prije nego što budete posegnuli za ovakvom konstrukcijom rečenice dobro razmislite da ste i vi kao i svi mi ovdje zastupnici u Hrvatskome saboru koji odgovaramo građanima i za građane koje ovdje predstavljamo.
Hvala vam lijepa. Rasprava o tekstu prijedloga odluke je završena. Amandman je podnio Klub zastupnika HNS-a. Molim da se zamjenica ministra obrane gospođa Tafra očituje o podnesenom amandmanu.
Hvala gospodine predsjedniče. U odnosu na predloženi amandman Kluba zastupnika HNS-a smatramo da ga možemo prihvatiti, ali na način da Ministarstvo obrane dva puta godišnje izvijesti Odbor Hrvatskog sabora o ovoj mirovnoj misiji, ukoliko se slažete s tim. Mislimo da je to dovoljno i možda vam nisam u samom obrazloženju rekla znači da u Rezoluciji Vijeća sigurnosti stoji da će se nakon 90 dana donositi procjena o tome da li misija ima početni uspjeh i da li njen nastavak nakon toga slijedi. Mislimo da je dva puta godišnje u ovoj godini dostatno da se Odbor Hrvatskog sabora izvijesti o situaciji u Siriji.
Hvala lijepa. Predlagatelj amandman gospodin … [[Govornici govore u isti glas ne razumije se.]] [[Upadica: Prihvaćamo obrazloženje.]] Hvala lijepa. Dakle slažete se s ovom korekcijom i tako onda amandman glasi ne 3 nego 6 mjeseci. Doduše piše kvartalno, ali to se podrazumijeva da je onda to 3. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Za donošenje odluke potrebna je većina glasova svih zastupnika po Ustavu RH, članak 7., stavak 6. – dakle 76 glasova. Pitam tko je za prijedlog odluke nek digne ruku. Protiv? Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je većinom glasova, 91 glas za, 5 protiv i 3 suzdržana donesena Odluka o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj misiji UN-a u Sirijskoj Arapskoj Republici u tekstu kako je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanom.