Zahvaljujem se predsjedniče HS. Uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici, Zakon o potvrđivanju izmjene i dopune Baselske Konvencije o nadzoru prekograničnog prometa opasnog otpada i njegovu odlaganju, dakle, Baselska Konvencija o nadzoru prekograničnog prometa opasnog otpada i njegovu odlaganju prihvaćena je u Baselu 2. ožujka '89.g. i danas je najkompleksniji međunarodni ugovor iz područja zaštite okoliša, a nastala je kao međunarodni odgovor na praksu bogatih zemalja koje su kasnih '80.-tih godina prošlog stoljeća tražeći jeftiniji način da se riješe opasnog otpada počele ga izvoziti u nerazvijene zemlje i zemlje istočne Europe. Baselska Konvencija stupila je na snagu '92.g. i trenutno ima 187 potpisnica. RH je ovu Baselsku Konvenciju ratificirala u svibnju '94.g. i objavljeno u Narodnim novinama kao međunarodni ugovor br. 3. iz '94. No na drugom zasjedanju konferencije potpisnica u ožujku '94. prihvaćena je odluka kojom se zabranjuje izvoz opasnog otpada namijenjenog zbrinjavanju iz država članica OECD-a u države koje nisu članice te međunarodne organizacije. Kako ova odluka nije ugrađena u tekst same Baselske Konvencije postavilo se pitanje je li ona pravno obvezujuća ili nije. Zbog toga je na trećem zasjedanju iste konferencije potpisnica predloženo da se ova odluka formalno ugradi u tekst Baselske konvencije. Dakle, i to ovdje se ova odluka koja se zove ban amandman sadržano u navedenoj odluci, zabranjuje se izvoz opasnog otpada na zbrinjavanje i oporabu iz država iz dodatka 7, a to su potpisnice Baselske konvencije, to su članice EU, članice OECD-a + država Lihtenstein, u države koje nisu navedene u dodatku 7, dakle, koje su izvan ove grupacije zemalja i to je osnovni dio samih izmjena iz ovog zakona, dakle, u ovom zakonu u čl. 2. je sadržaj ban amandmana unesen u ovaj prijedlog zakona. Do danas izmjenu i dopunu ratificiralo je 95 potpisnica, stoga je tajništvo Balselske konvencije i međunarodna zajednica kontinuirano potiče države koje bi mogle pridonijeti stupanju izmjene i dopune na snagu da se odluče na ovu ratifikaciju. Dakle, RH bila je potpisnica Baselske konvencije u vrijeme kad je izmjena i dopuna donešena, međutim, nije ratificirala ovu samu izmjenu odnosno nije ratificirala dopunu sa ovim rečenim ban amandmanom. O samoj Baselskoj konvenciji ću reći da Baselsku konvenciju, jedan kao temeljnim aktom se od, međunarodnim aktom se određuje nadzor nad prekograničnim prometom opasnim otpadom i njegovom odlaganju zabranjuje se uvoz opasnog otpada ili drugih vrsta otpada u svrhu njegovog odlaganja. Zabranjuje se također izvoz opasnog otpada u države koje su zabranile uvoz na svoj teritorij opasnog otpada te se zabranjuje izvoz opasnog otpada i drugih vrsta otpada u državu koja nije zabranila uvoz tog otpada, ako ta država nije dala pismeni pristanak na takav uvoz otpada. Naime, svaka potpisnica Briselske konvencije, Bazelske konvencije, treba osigurati da proizvodnja opasnog otpada bude, prije svega najmanje moguća, zatim da zbrinjavanje otpadnog otpada u najvećoj mogućoj mjeri se zbrine na vlastitom teritoriju. Prekogranični promet opasnim otpadom treba smanjiti na najmanju mogući mjeru i ono što je vrlo bitno, nezakoniti prekogranični promet opasnim otpadom ili drugim vrstama otpada, smatra se kriminalnom radnjom po odredbama Bazelske konvencije. Isto tako, u čl., to je regulirano čl. 4 Bazelske konvencije. Isto tako, istom konvencijom se određuje da svaki prekogranični promet opasnim otpadom ili drugim vrstama otpada bude popraćen odgovarajućom dokumentacijom i da sve države koje su uključene u prekogranični promet otpada, kao države polazišta i države odredišta ili države provoza opasnog otpada, budu suglasne s tim prekograničnim prometom otpada. U slučaju kada se prekogranični promet otpada ne može obaviti prema ovim uvjetima iz Bazelske konvencije, otpad se vraća u državu polazišta. To je suština Bazelske konvencije. Ban amandman kao što sam rekao, koji je osnovni dio ovog prijedloga zakona određuje se da svaka država iz dodatka 7., a to su potpisnici Bazelske konvencije koje su članice države EU, OECD-a + država Lihtenštajn, zabranjuju sav prekogranični promet opasnog otpada koji je predviđen za postupke zbrinjavanja u države koje nisu navedene u popisu dodatka 7. Dakle, ovim zakonom se potvrđuje usvojena izmjena i dopuna Bazelske konvencije dodavanjem novog čl. 7 preambuli, novog čl. a te novog dodatka 7. kako bi njihove odredbe u smislu čl. 141 Ustava RH, i formalno postale dio unutarnjeg pravnog poretka RH. Isto tako, ovim zakonom, tekstu Bazelske konvencije dodaje se preambula koje je greškom ispuštena i Zakon o potvrđivanju ratifikacije 94. godine. Dakle, za provođenje ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna sredstva u proračun RH, prema tome, ovo je prijedlog zakona koji ima vrlo malo članaka. U čl. 2 se dodaje ban amandman i onda iskorištena prilika da se ispravi u čl. 3 nedostatak iz prethodnog potvrđivanja i da se doda preambula koja nije do sad u prethodnoj ratifikaciji bila ugrađena. Hvala vam.
Nemamo replika, tako da idemo na izvjestitelje odbora. Želi li uzeti riječ? Ne. Onda otvaram raspravu. Prvi je na redu Klub zastupnika HDZ-a, poštovani kolega Tomislav Lipošćak, izvolite.
Uvaženi predsjedniče, državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Kao što smo čuli i u uvodnom izlaganju, pred nama je Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju izmjene i dopune Bazelske konvencije o nadzoru prekograničnog prometa opasnog otpada i njegovu odlaganju, koji predsjedniku HS-a podnosi Vlada RH. Ova konvencija prihvaćena je u Baselu u ožujku 1989. g. i danas predstavlja jedan od najkompleksnijih međunarodnih ugovora iz područja zaštite okoliša. Upravo je praksa izvoza opasnog otpada od strane bogatih zemalja u nerazvijene zemlje i zemlje istočne Europe je inicirala nastajanje ove konvencije. Bazelska konvencija je stupila na snagu 1992. godine i trenutno ima 187 stranaka, a cilj joj je zaštiti ljudsko zdravlje i okoliš od štetnih utjecaja koje proizlaze od stvaranja, gospodarenje, prekograničnog prometa te zbrinjavanja opasnog i drugih vrsta otpada. RH ratificirala je Bazelsku konvenciju u svibnju 1994. godine, a na snagu je stupila u kolovozu iste godine. Na drugom zasjedanju konferencije potpisnica u ožujku iste godine, prihvaćena je i odluka kojom se zabranjuje izvoz opasnog otpada namijenjenog zbrinjavanju iz država članica OECD-a u države koje nisu članice te međunarodne organizacije. Budući da ista odluka nije ugrađena u tekst same Bazelske konvencije, na 3. zasjedanju konferencije potpisnica u rujnu 1995. godine predloženo je da se ova odluka formalno i ugradi u tekst Bazelske konvencije u obliku izmjena i dopuna. Iako je izmjena i dopuna trebala stupiti na snagu najkasnije do siječnja 1998. godine, to se danas još nije dogodilo. Da bi sama konvencija stupila na snagu, potrebno je da je ratificira ¾ država potpisnica iz vremena kada je odluka donesena. Kako je tada bilo 90 potpisnica, potrebna je ratifikacija barem 68 od njih. Do danas je to učinilo 66 onih koji su bili potpisnici te 1995. godine. Budući da je RH jedina članica EU koja do sada nije ratificirala izmjenu i dopunu, iako ju primjenjuje s obzirom na to da je ista ugrađena u odredbu EU parlamenta i vijeća o pošiljkama otpada, a koja je pristupanjem RH u punopravno članstvo EU postala obvezujući dio zakonodavstva, nema razloga da to ne učinimo, čak dapače. Slijedom svega navedenoga, a i na tragu stava Vlade RH te jednoglasnog zaključka saborskih odbora, Klub HDZ-a podržati će Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju izmjene i dopune Bazelske konvencije o nadzoru prekograničnog prometa opasnog otpada i njegovu odlaganju. Zahvaljujem.
Idemo na drugu raspravu. Klub zastupnika MOST-a nezavisnih lista i poštovani Slaven Dobrović, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Sabora. Pozdravljam predstavnike iz ministarstva. Gđu. pomoćnicu ministra Anamariju Matak, državnog tajnika Milu Horvata. Naravno, pozdravljam kolegice i kolege saborske zastupnike, odnosno zastupnice. Regulacija pitanja prekograničnog prometa opasnog otpada je doista vrlo važna stvar jer kao što je evo i predlagatelj rekao uvodno, bogate zemlje su kroz dugo godina se oslanjale tj. tvrtke iz tih zemalja, oslanjale na rješenja koja su jeftinija a bi često uključivalo izvoz opasnog otpada u zemlje prave brige o takvom otpadu nema i naravno, daleko očiju, daleko od brige, na jeftini način se rješavaju oni svoga problema, poslovnoga problema a istodobno se stvaraju velike štete u okolišu jer opasni otpad u okolišu donosi ogromne skrivene troškove koje mi vidimo naravno kroz različite efekte i ti efekti se svakodnevno potvrđuju i otkrivaju tako znamo da vi možete u životinja, u masnom tkivu životinja koje žive na dalekom sjeveru, daleko od bilokakve cijevi, znači svakojake toksine dakle koji su doista vrlo daleko od samog izvora a to je sve posljedica toga što su te tvari bile ispuštane u okoliš i naravno transportom kroz atmosferu, hidrosferu, dospjele posvuda u svijetu i to je danas takav slučaj i naravno da ovakva konvencija je jedna dobra stvar gdje se na međunarodnoj razini nastoji taj problem adresirati i riješiti i to ide sporo i ovi amandmani koji se sada ovom izmjenom usvajaju su put, korak naprijed i naravno da to treba podržati i naš klub će glasovati za taj zakon. Međutim, stječemo li mi dojam da smo eto, mi naš sustav gospodarenja otpadom time riješili, da je to sve sjajno i bajno? Bojim se da bi se mogao steći takav dojam pogotovo ako onda i oporba stane iza ovoga prijedloga a ustvari situacija u gospodarenju otpadom u Hrvatskoj je ustvari alarmantna. To nije preteška riječ. Alarmantna jer evo, mi imamo opasni otpad i doma i pitanje je kako rješavamo pojedine kategorije opasnog otpada, one su definirane naravno posebnim pravilnicima, međutim mi imamo i kućni opasni otpad, to je onaj koji svaki građanin ima, koristi, nastaje i po kućama, dvorištima, naravno vrtovima i koji se isto tako odlaže zajedno sa ostatkom i to je znamo 1 do 2% komunalnog otpada i ustvari otpad koji se može okarakterizirati kao opasan a opasnost čine dakle vrlo različita svojstva, dakle toksičnost, kancerogenost, teratogenost, reaktivnost, zapaljivost, eksplozivnost, dakle toga ima puno, takve tvari, jako je važno, treba odvojiti odmah po nastanku i zbrinuti dakle na poseban način, danas uostalom gradimo društvo gdje će svaka otpadna tvar biti potencijalni resurs, industrija koja proizvodi te tvari mora biti sposobna preuzeti te tvari i to kružiti dakle aktivnu supstancu, to je rješenje. Dakle i kako mi činimo, šta se dešava u Hrvatskoj? Reciklažna dvorišta se danas još uvijek shvaćaju kao puka formalnost dakle jedinice lokalne samouprave najčešće, ne uvijek ali vrlo često to shvaćaju kao jednu zakonsku komplikaciju i oni moraju na svom području sukladno zakonu osigurati određeni broj reciklažnih dvorišta koja su namijenjena gdje građani mogu donijeti svaki vrstu otpada pa i opasni otpad. Međutim, ja nisam nikad uspio čuti iz naše krovne kuće, iz ministarstva pa bome i iz fonda gdje se govori o važnosti toga, gdje se sugerira jedinicama lokalne samouprave gdje je to potrebno, neki znaju i to čine, neki ne, da je to važno i da to mora tako činiti. U principu radi se o jednom nemaru koji je sveprisutan i nažalost vraćamo se opet na onaj koncept gospodarenja otpadom iz 2005. odnosno 2007. kad je donesena Strategija gospodarenja otpadom i plan 2007. za gospodarenje otpadom od 2007. do 2013. u kojem je podsjećam vas, bilo predviđeno da će se gotovo sav komunalni skupljati kao mješavina ... [[Govornik se ne razumije.]] dakle kao i do tada, u ostalom umnogome kao i danas i odvoziti u centre, ukupni kapacitet ovih centara bio je predviđen na milijun i 500 000 tona. Dakle to je gotovo sve, vrlo malo odvojenog prikupljanja i recikliranja. Ja moram reći i podsjetiti da centar kad primi smeće ili miješani komunalni otpad, on može vrlo malo toga vratit kao sirovinu odnosno da ovdje reciklaže gotovo nema. Tako je ustvari neobično da je Hrvatska u pristupnim pregovorima morala donijeti Zakon o održivom gospodarenju otpadom i tamo je propisala ciljeve do 2020. od 50% recikliranja a da to infrastrukturno nije imalo nikakvog odjeka, dakle na razini nacionalne politike pa je tako sva infrastruktura koja je građena iz nacionalnih novaca, što EU naravno javnih EU ili domaćih, bili su dva centra danas gotovi Kaštijun i Marinščina, tko ne zna kako to izgleda i kako to funkcionira, nek se upozna. Dakle, bilo je potrebno možda potrošiti po 40, 50 milijuna eura za takve centre i vidjeti da je to krivo, da je to tehnološki loše, da je to konceptualno krivo i da se tamo ne može postići rezultat koji je u skladu s vremenom i koji je u skladu sa obvezama koje smo preuzeli evo i zakonom i pristupnim ugovorom a pogotovo u skladu sa onim što nam danas stiže. Dakle nova europska politika, pojačani ciljevi do 2030. odnosno 2035., imate 65, 75% odvojenog prikupljanja i recikliranja, ovisno za reciklabilne odnosno za ambalažni otpad dakle taj put ide dalje i brojke se povećavaju, dakle mi smo dužni napraviti održivo društvo, osigurati održivo, gdje će se otpadne tvari u maksimalnoj mjeri vraćati kao sirovina u društvo. To nije moguće napraviti kroz centre i miješajući otpad. Ja ću podsjetiti onda da je tek 2017. donesen Plan za gospodarenje otpadom RH za razdoblje 2017. do 2022. i ovdje je prvi put na državnoj razini definirano šta sve treba činiti, da su to reciklažna dvorišta, da su to reciklažni centri sa sortirnicama i komposištima i da to ima prioritet. Isto tako su reducirani kapaciteti ovih famoznih centara, dakle to je Marinščina, to je buduća Lečevica koja eto da je ljudima jasno o čemu se radi, tamo je u tom planu definiran kapacitet na manje ili jednako od 640 000 tona što je 2,4 puta manje nego vrijednost iz plana 2007. Međutim, nije prošlo dugo, svega 2 mj., donesena je odluka o implementaciji plana gdje je kao trebalo malo to razjasniti i kapacitet ovih centara je vraćen opet nazad, povećan na 888 000 tona ili 41% više. Što govore te brojke? Pa govore da su se opet vratile na čelno mjesto one snage u državi koje upravo idu za tim da se otpad riješi kroz centre i danas je neshvatljivo kako to da u jednoj županiji jedan takav centar može biti proglašen strategijskim projektom, dakle to je projekt, to je pogon koji obrađuje smeće i dapače, on se vozi tamo daleko i dapače, to smeće u uvjetima kako se ono prikuplja bez ... [[Govornik se ne razumije.]] reciklažnih dvorišta, znači sa ovim kućnim opasnim otpadom koji je evo tema i ove Baselske konvencije je katastrofalan, dakle isto tako i po pitanju sadržaja biorazgradivog otpada koji je normalna stvar treba odvojiti i konvertirati u kompost što su naši djedovi i babe znali a mi više ne znamo, dakle da se biorazgradivi kuhinjski i vrtni otpad u adekvatnim uvjetima spontano konvertira u kompost. A kad to pomiješamo zajedno sa ovim kućnim opasnim i sa svim reciklažnim uglavnom tvarima, nastaje jedan užas koji se zove smeće pogotovo ljeti kojeg prate strašni mirisi i vjerujte da će taj projekt u Lečevici ako se sagradi imati jednako katastrofalne uvjete i to je silna je odgovornost onih koji uporno zagovaraju takav koncept i takvo rješenje tim prije što se istodobno u Splitu i u cijelom tom potezu, ne planira uopće niti kompostiranje niti reciklažni centar sa sortirnicom koji mora biti blizu, ne daleko, blizu. Ti materijali se ne smiju voziti daleko. Prema tome, žalosno je i za zaključiti da Hrvatska makar je u operativnom programi konkurentnosti i kohezije na raspolaganju 475 milijuna eura i da ti novci mogu biti trošeni i mogli su biti trošeni međutim to uglavnom stoji i jedino što kakvog takvog hoda su investicije u centre, kao Babina gora, kao Lečevica, kao ne znam Piškornica, dakle koji da vas podsjetim su namijenjeni obradi ostatka dakle koji mora biti manji od 40% po planu a za sve ovo ostalo trebate imati sortirnice, odvojeno prikupljanje, kompostiranje na čemu se vrlo slabo radi. Otvoren je javi poziv u redu za sortirnice, 350 milijuna eura i to je dobro, šteta što nije bilo 2 g. ranije međutim isto tako se komplicira, traže se kojekakvi dokumenti, to se stavlja naravno u nadležnost prijavitelja a za centre je to puno jednostavnije, dakle jedna velika tvrtka dobije posao, pripreme dokumentacije, to odrađuje za desetine milijuna kuna i sve je to krasno, Jaspers potvrdi i idemo dalje, trošimo europske novce na katastrofalan način. Kontribucija odnosno učešće domaće industrije, nula, dakle uglavnom nula što je apsurdno jer mi imamo domaću industriju koja bi mogla participirati međutim ne znam iz kojeg razloga osim klijentelističko-koruptivnih se nameću takvi uvjeti u natječajima da naše tvrtke ne mogu niti primirišati. To je jedna sramotna situacija, dakle tu apsolutno nema nikakve suverenosti ako ćemo i taj termin upotrijebiti koji je itekako bitan, dakle mi imamo europske novcem, to su ustvari naši novci namijenjeni za naše tržište i nismo sposobni osigurati uvjete da u trošenju tog novca sudjeluje domaća industrija nego se po preporuci skupih savjetnika nameću uvjeti koje može ispuniti prva tvrtka tamo barem preko Mure negdje u Austriji ili Njemačkoj. I to je porazna situacija, posljedica će biti da će novci ili biti neiskorišteni ili krivo potrošeni, posljedica će biti da nećemo postići obveze koje smo si zapisali u pristupnom ugovoru u zakonu a tek nećemo biti sposobni za one veće obveze koje dolaze jer bi mi trebali biti dio civilizirane Europe. I naravno, posljedica će biti toga da se ne razvija ta jedna nova grana, zelena ekonomija, kružna ekonomija, kružna ekonomija u kojem tih 200, 300 000 tona plastike u dva ciklusa se može konvertirati u maksimalno mogućoj mjeri kao sirovina i vratiti u tržište jer ja vas podsjećam, naši proizvođači plastičnih predmeta uvoze reciklat iz Njemačke i iz Austrije, oni su to mogli, šta mi ne možemo? Dakle o čemu se radi? Pa zar nemamo ljudi koji to znaju osmisliti? Imamo, samo ih treba dovesti za stol i poslušati. Međutim, radi se drugačije. Stoga evo, iskazujem zabrinutost i upozoravam da je situacija u RH po pitanju gospodarenja otpadom iznimno loša. A naravno, konvenciju kao takvu ćemo podržati. Hvala lijepo.
Nema više klubova zastupnika pa idemo na pojedinačne rasprave. Prvi je na redu poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice i kolege, tajniče sa svojom pomoćnicom. Prekogranični promet opasnog otpada. Naravno da sve što pospješuje zakonodavstvo, koje se implementira u hrvatsko zakonodavstvo, tako i ova konvencija, smatram da doprinosi zakonodavnom okviru. Međutim, kao što je kolega Dobrović kazao u ime kluba, problem je gospodarenja otpada u RH. Što to znači? Ako mi uvezemo opasni otpad? Gdje ćemo ga odložiti? U Lećevici? Centar gospodarenja otpadom, u sred krša? Imate li, ne vidim u ovome da ste rekli gdje će biti, koja su mjesta koja će biti kontrolirana u skladu sa propisima odlaganja opasnog otpada? To nije održivi razvoj, to je ugroza i voda i našega krša i zbog toga je potrebno, evo zbog ovakvog neprimjene zakonodavstva, koje mi, konvencije koje su pozitivne, naravno, koje unosimo u svoje zakonodavstvo, međutim, u Lećevicu, vi ćete morat odlagati opasni otpad jer niste odredili u RH gdje s tim otpadom. A već znamo što producira Centar za gospodarenje otpada Marišćina, primjer, koji je način? Evo, neka moji znači u Dalmatinskoj zagori, u Splitu, u cijeloj Dalmaciji znaju da je centar za gospodarenje otpada isto što i Centar za gospodarenje otpadom Marišćina. A znamo koji su problemi, koji su problemi, čak je i zaustavljen sad rad zbog brojnih nepravilnosti i zbog toga što taj otpad se odlaže kao i na običnim odlagalištima koje imamo sada diljem RH. Prije svega mi moramo urediti naše gospodarenje otpadom, moramo zaštititi naše vode, zbog toga smo išli, već smo i prikupili dovoljan broj potpisa da, nadam se da će se još potpisati zastupnika da vode uđu u Ustav po primjeru kao što je u Sloveniji i naravno, da moramo zaštiti naš krš. Splitsko područje, splitski bazen je svjestan što se događa sa vodama, što je s Jadrom, s izvorom, zbog toga što se odnosimo u Dalmatinsku zagoru u kršu, u zaleđu, prema toj prirodi se prema upojnim jamama koje se umjetnim ... [[Govornik se ne razumije.]] jamama, a i jamama koje se povezane sa rijekom Jadrom, Žrnovnicom izvorom, sa svim tim izvorima se koristi pitka voda. Mi moramo zaštiti pitku vodu, mi moramo zaštititi krš, mi moramo imati točno i precizno ovdje, mi kao saborski zastupnici već ako prihvaćamo ovu konvenciju, točno i precizno određeno koja su mjesta za odlaganje opasnog otpada. A ne doći pohvalno i hvaliti se, mi smo, sve što je pozitivno po pitanju održivog razvoja, očuvanja okoliša i prirode, gospodarenja otpada, sve smo konvencije prepisali, sve smo stavili u svoje zakonodavstvo, sve direktive, a u biti u stvarnosti je kaos. U stvarnosti je kaos. Ja sam ponosan kad vidim da je moje jezero, naše, odakle dolazim jezero Peruča, među 20 po vrlo cijenjenom časopisu The Garden, među 20 najljepših jezera u Europi. Ne samo što je među 20, nego je 3. u Europi. To je jezero koje se nalazi između Svilaje i koje se nalazi i Dinare. Jedno od najljepših, najvećih jezera na rijeci Cetini, koje trebamo čuvati, a ne da nekoliko stotina metara imamo odlagalište otpada gdje se odlaže sve i svašta, a moguće i ovaj opasni otpad. Onda nije čudno kako će to završiti u našim vodama, u najvećem bazenu pitke vode, ako što je Peruča, onda nije čudno zbog čega bojazan svih ljudi na području HR, poglavito u mom kraju kod štetnih projekata koji su gurani na tom području, ali ističem još jednom, da mi je srce veliko kad vidim da je Peručko jezero na vrhu po svim kriterijima, pitkost vode, veličina, krajobraz, priroda, ali kao mi to na očuvamo, sad zamislite da smo mi te štetne projekte koje su bile termoelektrane, a sada imamo odlagalište otpada, ako to ne saniramo, još ako otpad budemo uvozili, pa bez obzira što da mi kontroliramo. A di ćemo ga odložiti? Moramo ga negdje odložiti. Znači mi moramo prije svega gospodariti otpadom održivi razvoj, kao što je kolega Dobrović rekao, imamo primjer Krka u kojem je on projektu u sudjelovao gdje je nešto manje od 60% se reciklira, 60% toga otpada međutim, nažalost u RH osim što mijenjamo zakonske regulativne, koje su i prihvatljive, mi ovdje u Saboru, međutim ja još jednom pozivam Ministarstvo okoliša. Da je ono zaduženo za očuvanje okoliša, a ne da narod se bori protiv Ministarstva okoliša da se očuva naša priroda. Još jednom izražavam nezadovoljstvom postojećim stanjem u prostoru, poglavito u prostoru k, govorim krškog područja, Dalmatinske zagore, to joj govorim o Zrmanje do Neretve. Gdje imamo brojne upojne jame koje sve idu u rijeku i gdje se baca otpad, kao npr. u Muču, gdje je jama povezana sa Jadrom, gdje se to prikriva, ali jednostavno na razne načine, ali jednostavno u RH nije to regulirano. Primjer da se malo odmaknem, evo crno brdo, upozoravao sam, crno brdo u Biljanima, upozoravao sam, donosio sam čak taj materijal i Europska komisija je tužila Republiku Hrvatsku Europskom sudu i sada je Europski sud donio presudu da se ukloni crno brdo i sada će Hrvatska morati platiti štete. A gdje je stavilo crno brdo? U Ravne Kotare, u srcu ekološkog čistog očuvanog prirodnog okoliša gdje se stanovništvo stoljećima bavilo i opstajalo baš poljoprivredom, stočarstvom, na tom području jednostavno vidite strši kad idete autoputom kao da ste došli na mjesec crno brdo, katastrofa. Nama znači trebamo platiti kazne bez obzira što sam upozoravao, držao tiskovne konferencije, ovdje dolazio, govorio ministarstvu, govorio evo i tajniku sam govorio koji je ovdje nazočan, riješite problem crnoga brda. Isti slučaj je bio prije 10-ak godina je krenuo, tada za vrijeme Mladinea ali i ovi su svi nastavili da je normalno da se odlaže industrijski otpad uz pritoke rijeke Cetine da se zatrpavaju rudokopi iz tvornice ferolegura ... [[Govornik se ne razumije.]] industrijska ... [[Govornik se ne razumije.]] iz tvornice ferolegura iz Dugog rata, iz splitske željezare, iz šibenske, ... [[Govornik se ne razumije.]] , iz svih tih nekakvih industrijskih pogona koji su radili na tome području, nije se znalo ... [[Govornik se ne razumije.]] i da se tu odlaže. I mi smo morali prosvjedovati 10 godina, privodilo me, zatvaralo, tek na kraju nakon teških bitaka, ne znam kako se uopće uspjelo da to spriječimo zahvaljujući naravno šta se je i narod digao protiv toga. Ali je ministarstvo tvrdilo da je to ispravno i u redu. Da je crno brdo i ona ... [[Govornik se ne razumije.]] industrijska da je to, doslovno možete gnojiti zemljište. Neka oni to dotraju tamo ispred svojih vikendica, neka slobodno odlažu po svojim vrtovima ali ne mogu to odlagati u krško područje, u Ravne Kotare, u moju Dalmatinsku zagoru na područje rijeke Cetine, Krke, Zrmanje pa sve do Neretve. Mi moramo zaštiti vode, pitke vode jer to je naš resurs bez kojega se ne može živjeti. Ako je itko bogat, Hrvatska u EU je prva a u Europi je treća po pitkoj, znači po glavi stanovnika, po količinama pitke vode, to je naš resurs i mi moramo zaštiti vode, za to te pitke vode moraju ući u Ustav zbog ovakvih nerazrađenih zakona koje mi donosimo tj. uvođenja nekih konvencija, direktiva u naše zakonodavstvo a u biti u stvarnosti ovaj opasni otpad će se odlagati dragi moji, evo govorim sugrađanima, saborskim zastupnicima, ... [[Govornik se ne razumije.]] Dalmacije, odlagati će se u Lećevici. Odlagati će se u Lećevici jer nisu određena mjesta odlaganja opasnog otpada, boje, lakovi, šta sve ne, šta sve ne. I ako to završi u špinama, sve će to doći, svaka kap koja padne vode bilo čega, antifriza iz auta, ulja, svaka kap završi u izvorima odakle mi koristimo vodu. Zato zaštitimo vode i gospodarimo otpadom kako treba gospodariti i promijenimo ove direktive. Hvala lijepa.
Imamo tri replike prvi je kolega Dobrović. Izvolite.
Poštovani kolega Bulj, da, dobro ste rekli, šta danas građanin ne znam Rijeke, Splita i mnogih drugih gradova radi sa svojom fluo cijevi, sa svojom živinom svjetiljkom nekom, sa elektronikom, sa ostacima boja, ulja, sredstava za štitu bilja, sredstva za čišćenje, šta on time radi. Pa u vrlo maloj mjeri on traži, obilazi reciklažno dvorište. Uglavnom to završava u onoj istoj kanti. I onda imamo slučaj da ta kanta evo danas se to odlaže a u Rijeci se vozi u tzv. CGO Marišćinu, inače Eko plus vodi taj centar i zbog toga u produktu koji nastaje tamo je silna količina i žive i drugih kontaminanata i problem se samo nastavlja.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Hvala lijepo kolega. Točno, sve se baca, tj. u kućanstvima, u gospodarskim objektima sve se baca u istu kantu, odlaže se u istu kantu i to završava na istome mjestu i tu priča završava. A hvalospjev o centrima za gospodarenje otpadom je vidljivo kakvo je bilo rješenje sa Centrom za gospodarenje otpadom u Marišćini. Vidimo da što ljudi proživljavaju na tome području i da to nije niakav centar za gospodarenje otpadom za očuvanje okoliša nego je to jednostavno kanta za smeće. Oni žele sada od Lećevice u srcu Dalmatinske zagore, u krškom području prebogatom pitkom vodom napraviti kantu za smeće. Oni od našeg gdje su pitke vode, ključni izvori. Evo jezero Peruča rekao sad da je proglašeno trećim najljepšim izvorom u Europi. Pa tko nam to daje za pravo da mi to ne riješimo? ... [[Govornik se ne razumije.]] na buduće generacije ako ovo ne riješimo. Hvala.
Hvala gospodine BUlj. Hvala lijepa. Iduća replika gospodin Kirin.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani državni tajniče. Uvaženi zastupniče Bulj, slušao sam vašu raspravu i shvatio sam da se jako brinete za okoliš, za vodu, za zagađenja koja se događaju i to nije dobro. Ali molim vas, osim što raspravljate, osim što znate što se događa, predložite najefikasniji, najbolji način za zbrinjavanje otpada. Govorite sve je zagađeno, ma kako ćete to spriječiti, imate li ideju? Hvala vam lijepa.
Odgovor gospodin Bulj.
Hvala lijepo. Pa baš zato mi smo i ponudili rješenje, recimo bila je županijska skupština o gospodarenju otpadom, mi smo podnijeli rješenje kružnog gospodarenja otpadom a to je riješeno najbolje na otoku Krku a jedan od koji ih je projektirao, koji je vodio je gospodin Slaven Dobrović i on je inzistirao na tome ali je imao velike probleme kada je bio kao i ministar od naravno prije svega otpadne mafije koja ne želi na taj način da funkcionira, da imamo kružno gospodarstvo, da imamo održivi razvoj, da se od otpada stvara vrijednost i nova radna mjesta, nego oni žele suprotno, oni žele napraviti kante za otpad u srcu Dalmatinske zagore, a mi dajemo rješenja, tu je dobro dao rješenja sa g. Dobrović u Splitsko-dalmatinskoj županiji i g. Uršić koji je također više bavio se s tim projektom na Krku, evo, imamo tu čovjeka koji je jedan od ključnih ljudi po pitanju gospodarenja otpada na otoku Krku, a eto, samo to prepisati [[Upadica: Hvala lijepo.]] a nekome nije interes. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. G. Hajduković.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Kolega Bulj, apsolutno se slažem s vama da je zaštita vode prioritet. Mora biti prioritet budući da je voda strateški resurs i vrlo brzo će biti itekako bitan, možda bitniji od nafte i sad je već. Međutim, ono jedno retoričko pitanje za vas, ali i za sve nas, kad mi nismo u stanju zbrinuti običan otpad, da tako kažem, kako ćemo biti u stanju zbrinjavati opasan otpad? Kad se tako neodgovorno ponašamo sa običnim otpadom, kako se možemo odgovorno ponašati sa opasnim otpadom? Jer mi svugdje kasnimo u strategiji zbrinjavanja otpada. Na kraju ispada da gradovi i jedinice lokalnih samouprava koje su tu napredovale i te kako napredovale će biti kažnjene naspram onih koji itekako kasne. Pa pogledajte samo Zagreb. Koliko je Zagreb iza, znači koliko kasni u odgovornom gospodarenju otpadom. Znači mnogi gradovi, puno manji gradovi i općine mu mogu biti itekakav uzor. Hvala.
Odgovor, g. Bulj.
Pa mi i običnom otpadu, kojega smatramo običnim ima opasnog otpada koji se pušta u prirodu i ne kontroliramo, a kamoli opasnog otpada gdje mi sada uvodimo svoje zakonodavstvo, ono što treba uvesti, znači konvencije koje se štite to, međutim u stvarnosti, gospodarenje otpadom se svelo na centre za gospodarenje otpadom, kao što je Marišćina i sad će se isto dogoditi, ja uvijek ponavljam tu Lećevicu, u srcu Dalmatinke zagore, između Krke i Neretve, gdje najveći pitki bazen voda, pitkih voda. Pa zato imamo već sad probleme zbog toga što nemamo znači održivi razvoj, nemamo kružno gospodarstvo, kao što je na otoku Krku, ponavljam. Evo, kolega Dobrović je jedan od tih koji je to vodio taj projekat. Znači imamo otpad je novac. Otpad su nova radna mjesta. Kružno gospodarstvo, a ne kante od smeća, gdje, gdje je najveći centar, [[Upadica: Hvala. Vrijeme.]] gdje je najveće selište voda. Prema tome, mi moramo zaštiti naše vode isključivo Ustavom i da iz toga proizađu [[Upadica: Hvala, bili ste jasni, vrijeme.]] zaštita krša, Zakon o zaštiti voda. ... [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]] Hvala.
Vrijeme. Vrijeme je neumoljivo. Idemo dalje sa pojedinačnim raspravama, g. Damjan Vucelić, izvolite.
Ministre Čoriću, ovo mi je prvo obraćanje u HS-u. problem opasnog otpada mi je bliska tema, ja sam inženjer sigurnosti. Ja vam moram ovo reći, mene da sam na vašoj poziciji bi bilo jako, jako neugodno i vaša pozicija ministra zahtijeva od vas da se malo bolje pozabavite sa opasnim otpadom. Sakrivate stanje u zemlji sa skladištenjem opasnog otpada, sakrivate odlagališta opasnog otpada u Slunju, pokušavate od Siska napraviti grad koji će biti samo grad zbrinjavanja opasnog otpada u cijeloj županiji i u cijeloj Hrvatskoj. Zatim, što je sa Marišćinom, Bandić vam odlaže opasan mulj sa teškim metalima po kanalima iz pročistača voda, nisam vas čuo da ste se ijedanput oglasili vezano za to. Morate shvatiti da živimo u 21. stoljeću u vrijeme novih modernih tehnologija, a mi imamo problem sa zbrinjavanjem opasnog otpada u Hrvatskoj. Susjedne zemlje su to riješile na način da čak, pazite, u samom centru svojih gradova uspješno rješavaju zbrinjavanje tog istog opasnog otpada. Kome je ovakvo stanje u zemlji u interesu? Tko dobiva provizije, molim vas, objasnite mi taj dio. Objasnite mi, recite mi, kolike kazne ćemo dobiti ove godine? Hvala.
Idemo dalje. G. Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Koliko je ministar Čorić ovdje u Saboru, bilo bi dobro da nam se pridruži u sabornici jer sam čuo da je gospodin spominjao ministra, volio bih da pred njim govorimo malo češće i da imamo priliku o ovako važnoj temi nešto njemu i direktno reći jer kada pričamo o otpadu i o tome koliko je to važno za naše građane i dok osvijestimo uopće cijeli koncept gospodarenja otpadom, kružne ekonomije koja je toliko važna u svim europskih zemljama, RH tu dosta kaska. I kada vidite da prihvaćamo deklaracije i određene standarde koji vrijede svugdje u svijetu, ne prihvaćamo, možda to prihvaćamo na papiru, ali ne prihvaćamo nažalost u praksi. Znači, svjesni smo svi ovih problema o kojima je govorio kolega Bulj, opterećen sa time da u Dalmatinskoj zagori nisu riješene najosnovnije stvari što se tiče skladištenja otpada, što se tiče gospodarenja opasnim otpadom, ali ne moramo se mi daleko maknuti od Markovog trga, vidjeti malo kako stvari funkcioniraju u gradu Zagrebu i vidjeti u biti koliko je grad Zagreb zatrpan. Ne samo smećem odnosno otpadom po cijelom gradu koji se vrlo loše odvozi i građani su opravdano ljuti na lošu organizaciju i zbrinjavanje otpada po cijelom gradu, nego možemo pričati o tome kako imamo probleme i sa skladištenjem medicinskog otpada, znači prošle godine smo imali jednu kriznu situaciju u zagrebačkim bolnicama gdje u jednom trenutku nije više imao tko skladištiti taj opasni otpad i to se moralo brzo rješavati. Da ne govorimo o ovom primjeru kojeg smo isto maloprije čuli, koji pokazuje da neki love u mutnom skladišteći odlagajući opasne tvari u blizini pročistača voda, svako malo imamo određene primjedbe i građani se učestalo žale na te stvari, osobno sam obilazio Peščenicu i vidio više ilegalnih odlagališta otpada, građevinskog otpada pa moguće i opasnog otpada koja su niknula u nekoliko naselja, znači tu treba biti potpuno iskren i reći da mi danas u Hrvatskoj nemamo Vladu koja odgovorno kontrolira šta rade lokalne jedinice samouprave odnosno jedinice lokalne samouprave, nemamo na razini jedinica lokalnih samouprava dovoljno kvalitetno postavljeno stvari i uopće svijest da se to treba rješavati pa i kod onih koje imaju mogućnosti financijske da to rješavaju, recimo grad Zagreb, pa onda imamo takve divlje deponije po cijelom gradu, znači ja bi ih mogao desetak lokacija sada upozoriti u gradu Zagrebu gdje ljudi opet opravdano upozoravaju, komunalne redari šeću po Jelačić placu i ne znam što rade a tamo gdje bi trebali biti, gdje bi trebali rješavati stvari, nažalost ih nema. To je također slika uređenosti cjelokupnog društva, cjelokupnog sustava, grada Zagreba i RH. I možda je poruka upravo ta koliko je to za Vladu nevažna tema da ministra ovdje nema, već nekoliko puta smo razgovarali o gospodarenju otpadom, ministra Čorića nikad nije bilo. Znači ja još malo pa ću zaboraviti kako čovjek izgleda. Znači on se pojavio zadnji puta ovdje u sabornici, zbilja ja ne znam kada je to bilo, prije nekoliko godina. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Molim? … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Zakon o vodama. Znači g. Čorić se pojavio prošli tjedan, ok, znači meni je žao, nisam ga vidio, ali ajmo napravit jednu statistiku, garantiram vam, od 100 prijedloga, na 90% ih nije bio ovdje prisutan i kada je ovako važna tema, kada se radi o stvarima o kojima ovise de facto i zdravlje naših sugrađana a da ne govorim koliko to može biti gospodarski zanimljiva priča, da nemamo mulj i talog unutar te problematike, da se ne bi dešavalo da neki ostvaruju enormne profite a ne znamo u biti zašto i sa druge strane nema nikakvih konkretnih rezultata, to područje jednostavno treba urediti. Znači mi moramo imati jasno postavljene kriterije, moramo vidjeti kako da se popnemo i u razvrstavanju i u korištenju sirovina nakon odlaganja otpada na razini EU-a, mi smo tu jedna od zemalja koja to najmanje koristi, ima naravno nekih jedinica lokalne samouprave koje su dobre, tu uvijek ističemo Međimurje, evo sad je pojavio i Krk, ne samo oko otpada, to je cjelokupni tzv. pametni grad koncept i pametni otok koncept gdje više inovativnih rješenja, aplikacija primjenjuje kako bi građani imali što više od svoje jedinice lokalne samouprave ali to su još rijetki izuzeci koji nažalost ne postaju pravila a tamo gdje imamo najveće resurse, rekao sam u gradu Zagrebu, mogućnosti da se nešto promijeni, ne mijenja se. Tu se još uvijek poseže rješenjima iz proteklih razdoblja raznoraznim spalionicama, velikim kompostanama, reciklažnim dvorištima, to je sve ok ali kad pogledate mislim što se tiče odlaganja i tih dvorišta i zelenih otoka itd., pogledajte kako to izgleda po gradu Zagrebu, to su lokacije zatrpane otpadom koji se ne sortira, nerijetko kada građani odvajaju otpad, on se opet objedinjuje na jedno mjesto, nitko to u našoj zemlji nažalost ne kontrolira i ne vodi računa o tome da se kvalitetno rješavaju problemi. Dok god toga ne bude, niti ćemo imati veću brigu za zdravlje građana, niti ćemo imati više novaca od sirovina koje se odlažu i doslovce otpad postaje smeće, znači smeće je nešto što više ne možete nikako staviti u funkciju jer se ne odvaja i jednostavno to morate negdje na taj način zbrinuti, ali mi želimo da od otpada postoje određeni benefiti za cijelo društvo, i za građane i za gospodarstvo i za RH i jedinica lokalne uprave u cjelini. Znači na stranu i ovo što ću sada reći mislim daj e zbilja problem i generalno u RH je što Vlada koju sada imamo trenutno u poziciji, ne vodi računa o okolišu i to je stota tema vjerojatno po važnosti nakon svih ovih stvari koje se motaju premijeru Plenkoviću po glavi, naravno sad mu je bilo 2, 3 dana najvažnije da li će uspjeti osvojiti koji od 5 najvažniji funkcija u Europskoj komisiji, to nije uspio, sad ga je dočekao ministar Kuščević, vidimo da i dalje tvrdoglavo odbijaju preuzeti odgovornost na sebe i ministar i premijer i tu ćemo imati zbilja jednu zanimljivu raspravu, jedva čekam tu raspravu oko toga kako se ne preuzima odgovornost prilikom obnašanja javne dužnosti i kako je moguće generirati iz pozicije općinskog načelnika tako veliku imovinu u nekoliko godina, znači otpad, okoliš, to uopće nije ni u primislima našem premijeru. Znači zato situacije koje imamo i kod jedinica lokalnih samouprava, zato ministarstvo ni ne pritišće jedinice lokalnih samouprava da rješavaju te probleme, da ispunjavaju određene kriterije koje je Hrvatska preuzela ulaskom u EU. Plaćat ćemo ogromne penale za godinu dana to će biti, tek onda ćemo to osjetiti na proračunu za 2021. godinu koliko je u biti nerad proteklih nekoliko godina izdominirao trošak koji će nakraju naši sugrađani morati platiti. Apeliram još jednom na naše ministarstvo da se malo pokrene, da pokažu interes, da zaštite zdravlje naših sugrađana ne samo i u Dalmatinskoj zagori, ja kažem to je univerzalni problem u RH, nismo ni svjesni koliko ekoloških bombi ima u svim hrvatskim gradovima i da na kraju krajeva zaživi kružna ekonomija i da hrvatsko gospodarstvo i društvo na kraju ima korist od otpada, a ne samo trošak i štetu. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Gospodin Dobrović, replika.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Maras, vi ste spominjali primjer Grada Zagreba doista je to na svu našu žalost europska prijestolnica smeća. Ne znam jeste li znali, dakle u reciklažnim dvorištima građani mogu stari namještaj, to je uglavnom iverica, dovesti u ta reciklažna dvorišta, međutim kamo s tim. Iverica je u stvari vrijedna sirovina samo što treba napraviti je spriječit da pokisne. Međutim, isto tako iverica se može neuredno prikupljati, proglasiti čak opasnim otpadom, skupo platiti nekom kooperantu da to negdje odveze, a šta će on s tim, vjerojatno spaliti na nekoj livadi u okolici Zagreba. Što mislite šta je dominantno postupanje u Gradu Zagrebu?
Gospodin Maras, odgovor.
Pa mislim da ste sami po sebi već ponudili odgovor, znači jasno je svima, evo danas sam baš dolazeći u Hrvatski sabor vidio kako to isto pokazuje organizaciju posla u zagrebačkom komunalnom poduzeću, kako u najvećoj gužvi glomazni otpad prikuplja kamion i zakrči jednu traku i stvorila se gužva od nekoliko kilometara jer ljudi naravno nisu mogli prolaziti, ali to je jedan problem. Ali ovo što ste rekli je puno veći problem, znači puno veći problem je da privatnici vjerojatno pod ugovorima, znači sa Zagrebačkim holdingom, daleko od očiju javnosti dobivaju vrlo unosne ugovore o odvozu, navodnom zbrinjavanju, tu nema od zbrinjavanja ni „z“ koji se ili odvozi na lokacije, pa nekada i izvan Hrvatske, znači imamo i takvih slučajeva, a dosta često i na ovaj način spaljuje u okolici Zagreba. Znači, kada ne koristimo [[Upadica: Hvala.]] sirovine koje bi mogli iskoristiti od otpada koje naši sugrađani odlažu. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin Vlaović.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Maras, dobro ste rekli da bi ovaj zakon trebao biti alat odgovornoj vladi da brine o prirodi, o zaštiti okoliša, zdravlju građana, ali da vlada kroz svoje ponašanje to ne čini i naveli ste i primjer Zagreba i to dobro obrazložili. A ja bi evo vas podsjetio da još jedan primjer gdje se dopušta lokalnim moćnicima da ne upravljaju odlagalištem otpada sukladno zakonu i sukladno dobivenim dozvolama. U općini Davor odlagalište je na kilometar od regionalnog vodocrpilišta za 60.000 ljudi, građana koji gravitiraju tom vodocrpilištu. Odlagalište otpada je dobilo dozvolu na 115.000 tona odlaganja otpada, prema informacijama koje imam došlo je tamo 10 do 15.000 tona preko toga. Više puta sam ovdje govorio, nikad nismo dobili informaciju da li je itko išao u nadzor, koje količine se tamo dovoze, da li ima opasnog otpada, kakva je situacija sa procjednim vodama i da li ugrožavamo zdravlje građana? Ja mislim da ugrožavamo [[Upadica: Hvala.]] i da vlada ne čini ništa da bi zaštitili građane. Hvala.
Gospodin Maras, odgovor.
To je samo jedan slučaj, spomenut ću, pa ja sam kao predsjednik Odbora za zaštitu okoliša u Hrvatskom saboru podnosio zahtjeve ministarstvu. Znači, zamislite evo sad nas slušaju hrvatski građani, kada predsjednik Odbora za zaštitu okoliša u Hrvatskom saboru ne može dobiti odgovore, primjerice za Lomnicu u Velikoj Gorici i tamo također veliki ekološki problem. O rafineriji u Bosanskom Brodu odnosno u Brodu sada znači nemamo uopće potrebe ni govoriti. Znači, od svih tih aktivnosti riješilo se nije ništa. I kod vas i u Velikoj Gorici i u Zagrebu, evo bio sam, imao sam press konferenciju sa ilegalnog odlagališta u Strugama na Pešćenici prije 6 mjeseci. Čovjek bi reko da će nadležne službe doletiti kad to vide, nitko se nije pojavio, ništa se nije desilo [[Upadica: Hvala.]] Znači, to je problem u RH, što nadležne institucije ne rade svoj posao.
Hvala. Gospodin Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Maras, mislim da je jako dobro što ste spomenuli primjer Zagreba, jer Zagreb je ja bi se usudio reći u Hrvatskoj vodeći antiprimjer kako gospodariti, odgovorno gospodariti otpadom. To možete vidjeti na svakom koraku, na svakom koraku pogotovo u Donjem gradu gdje je tzv. zeleni otoci postaju zapravo otoci smeća. Zašto? Previše korisnika na jedan otok, premali kapacitet tih otoka, prerijetko se prazne itd., itd. Građani, većina građana su izuzetno odgovorni i žele sortirati otpad i ja svako jutro baš na zelenom otoku koji je blizu stana koji koristim u Zagrebu mogu vidjeti ljude koji donose staklo, tkaninu, papir itd., itd., no problem vam je kad se to ne prazni danima, danima. I premali je kapacitet. I na kraju ministarstvo kažnjava zapravo one jedinice lokalne samouprave koje su uznapredovale u odgovornom zbrinjavanju otpada, a nagrađuje one koji zaostaju pa onda tu i Zagreb.
Odgovor gospodin Maras.
Pa nije problem samo kada se to ne odvozi danima, što je ogroman problem jer je dovoljno se provozati Zagrebom, zagrebačkim kvartovima Prečkom, Španskom, Novim Zagrebom i vidjet ćete stotine lokacija gdje prostor koji je namijenjen za tzv. zelene otoke ili mjesta na kojim se skupljaju razno razni materijali izgledaju tako neuredno i onečišćeno i nepražnjeno da se vidi da to nije rađeno tjednima, možda i mjesecima. Veći problem je kad građani vide da se prazni, još veći naravno ovo je problem, ali još veći problem je kad građani vide da se prazni i da se prazni ponovo u isti kamion. Znači, opet zgrabe sve skupa razno razne razvrstane otpade koji su građani razvrstali i stave nazad u isti kamion. To također [[Upadica: Hvala]] nebrojeno puta smo vidjeli primjer gdje ljudi osobno slikaju, jednostavno ne mogu vjerovati [[Upadica: Hvala]] šta se dešava i zbog čega jedinica lokalne samouprave to ne rješava, a Zagreb tu nažalost [[Upadica: Hvala lijepa g. Maras, hvala, hvala lijepo]] prednjači u tom slučaju.
g. Klisović.
Hvala lijepo potpredsjedniče HS. Poštovani g. Maras rekli ste nekoliko puta u svom izlaganju da u RH imamo puno ekoloških bomba u raznim gradovima, ja se slažem s time. Također da se smeće skuplja, građani recikliraju, a onda gradske vlasti ga ne zbrinjavaju na odgovarajući način, kao da i nema dovoljno po europskim standardima uspostavljenih odlagališta. Sve ovo što govorimo čini se da je debelo ispod europskih standarda. Kažu da europski standardi su skupi, no mi znamo recimo da Grad Zagreb ima drugi najveći proračun u RH, pa gdje idu ti novci ako ne za ovako važne stvari za hrvatske građane? Dal je problem u nedostatku novaca za odlagališta i zbrinjavanje otpada po europskim standardima il je problem u upravi grada koji troši novce na jedan potpuno nesuvisli način? Hvala.
Odgovor g. Maras.
Problem je sigurno u onome tko je odgovoran, a to je uprava Grada Zagreba, sigurno, s time da je tu pomiješana dijelom nesposobnost i nepripremljenost za posao koji treba obaviti i koji je puno jednostavnije napraviti u jednoj ovakvoj sredini nego u sredini koja ima nekoliko tisuća stanovnika, primjerice u Međimurju i rasprostranjena je na, ti stanovnici nisu tako gusto rasprostranjeni kao što je u Gradu Zagrebu, ali djelomično je razlog što to gradskoj upravi odgovara, pa tu postoje biznisi koji su vrijedni stotine milijuna kuna udaljeni od očiju građana i gradska uprava u biti želi, gradonačelnik želi ovakav sustav jer tako uskom krugu poduzetnika omogućuje da na netransparentan način, šta je najgore neefikasan način i opasan za zdravlje građana, zarađuju stotine milijuna kuna. Znači, njima je u biti [[Upadica: Vrijeme g. Maras]] problem što moraju bilo što napraviti [[Upadica: Hvala]] i dok to ne promijenimo u Gradu Zagrebu [[Upadica: Maras]] vjerujte mi neće biti sreće.
Hvala lijepa. Idemo dalje sa pojedinačnim raspravama, g. Željko Lenart.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege, Baselska konvencija je vrlo vrijedan dokumenat po pitanju ove teme, no međutim, smatram za države u kojima vlada zakon i red, a u RH se nažalost ne poštuje niti Ustav, a kamoli zakoni, znamo kako se prosuđuje na mnogim sudovima i kako se drži do zakona u RH, pa tako smatram da i donošenje ovog zakona sa usklađenjem Baselske konvencije nažalost će bit samo mrtvo slovo na papiru. U RH otpad je unosan biznis, ali ne na temelju onoga što bismo svi očekivali da se stvaraju reciklažom nove sirovine koje će se iskoristiti u daljnjoj proizvodnji i na taj način smanjiti taj otpad koji završava na smetlištima, već zbog toga što trgovina otpadom u RH cvate. I za to postoji samo jedna tvrtka koja tu može trgovati, znači ne može grad prodat drugom gradu otpad ili općini, već mora se uvijek ić preko nekoga kako bi netko uzeo vrhnje u toj cijeloj trgovini. Nažalost postoje danas mnogi gradovi koji i općine koje ne mogu imati svoje odlagalište iz raznih razloga, pa su prisiljeni skladištiti otpad na tuđim odlagalištima, za to se naravno i plaća poprilično veliki novac, ne zato da bi ti gradovi i općine koji to odlaganje prodaju drugima da bi iz toga zaradili neku, neku drugu korist reciklažom, već se to sve trpa na hrpe koje su često puta i u ranjivim područjima. Ja dolazim iz Kutine, u Kutini je odlagalište komunalnog otpada u području parka prirode Lonjsko polje, otpad se je vozio malte ne iz cijele RH, vjerojatno se vozi i danas, a danas građani Kutine plaćaju ne duplo više, nego 130% više odvoz otpada nego godinu dana prije, ne iz razloga što je toliko poskupilo to zbrinjavanje na deponiji koju Kutina ima, već iz razloga što komunalno poduzeće, a takva komunalna poduzeća postoje i u mnogim drugim gradovima i općinama, kupuju nove aute, zapošljavaju svoje stranačke kolege iznad potreba takvih poduzeća. U Kutini se kupuju strojevi od svojih stranačkih prijatelja i jednostavno vodstvo u gradu Kutini na to ne reagira, direktorica se odnosi prema tome kao da je to njoj tata ostavio u nasljedstvo i radi sa tvrtkom što god hoće, pate građani, otpad se gomila, to je danas već, planina nije kao Jakuševac, ali sigurno raste u visinu. Spomenuo bih još i jedno veliko odlagalište u Koprivničko-križevačkoj županiji, to je Piškornica gdje se isto otpad pretvara u biznis, ali ne reciklažom, već na način da si bivši direktor isplaćuje milijun kuna nagrade za to što je očito skupljao otpad iz svih drugih županija i to deponirao u svojoj županiji, a HSS-ov načelnik iz Koprivničkog Ivanca koji je naručio istraživanje vodotoka i kvalitete vode vodotocima dobio je potvrdu da je povišena količina teških metala u tim vodotocima, znači, ne pazi se niti na zaštitu prirode, niti na zaštitu pitke vode, pitku vodu prodajemo strancima, dozvoljavamo ovakvim lokalnim šerifima da ju zagađuju na način da zbrinjavaju otpad na neadekvatan način. Uz svu ovu trgovinu otpadom koja se dešava u RH, postoji i onaj opasni otpad i radioaktivni otpad. U Sisačko-moslavačkoj županiji odakle dolazim prvi pokušaj je bio deponirati ga na Moslavačkoj Gori, pa to nije prošlo i sada se u prostoru vrti ta informacija oko Trgovske Gore, jedno vičju da hoće, drugi da neće. Nažalost mi imamo župana koji je član HDZ-a koji će napraviti sve ono što mu kažu oni koji žele to zbrinuti negdje na vrlo jeftin i nevidljiv način, a Trgovska Gora je pogodna za to jer je na rijetko naseljenom području uz sam granični rub i jednostavno se može tamo raditi puno toga što se neće vidjeti očima običnog čovjeka. Nažalost uvjeren sam da postoje i mnoga odlagališta za koja ne znamo i vjerojatno nikada nećemo saznati gdje su zakopani radioaktivni otpad i neki drugi opasni otpad, kao što su nekakvi bivši rudnici, iskopi. Vraćam se na ono u početku kao što sam rekao da u RH se ne poštuju zakoni i nitko ne odgovara za ovakve manifetluke i za to što ostvaruje veliku materijalnu korist na uništavanju prirode i za život bitnih resursa kao što je voda u RH. Stoga mislim da se moramo više pozabavit ovakvim pitanjima, tehnologije zbrinjavanja, prerade, reciklaže i obrade otpada u svijetu postoje više njih, neke su bolje, neke lošije, ali nijedna tehnologija očito nije dobra za RH i nijedan model zbog toga što u RH onima koji su moćni i koji iz ovoga izvlače materijalnu korist ne odgovara niti jedan uređeni sustav zbrinjavanja otpada jer u tome oni ne mogu hvatat ribe jer se ribe hvataju najbolje u mutnoj vodi i zato je u RH mutna voda i dalje i bit će još dugo, a RH od raja na zemlji će se polako pretvarati u raj za otpad. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku g. Marasa.
Hvala lijepo. Kolega Vlaoviću, izvrsno ste ovo primijetili, pardon kolega Lenart izvrsno ste ovo primijetili vezano, vezano uz, vezano uz nered koji vlada u RH. Nažalost, evo tu je državni tajnik koji stojički sluša ovo sve i nažalost ne može napraviti ništa, znači on je jednostavno u tom mlinu HDZ-a, jedan sitni kotačić koji ne može napraviti ništa i zato bi bilo dobro da je ovdje ministar da sasluša sve ove argumente i da na kraju i da na kraju u konačnici se pomakne što se tiče zbrinjavanja otpada nešto u RH. Evo, to je ono šta bi ja zaključio kao sukus svih ovih rasprava, naravno nadam se da će to doprijeti do njegovih ušiju. Hvala lijepo.
Odgovor g. Lenart.
Kolega Maras, pa slažem se ministar bi trebao bit, a možda i ne s obzirom koliko je ministar Ćorić bahat i na koliko arogantan način se odnosi prema zastupnicima, onda bolje da ga ni ne gledamo ovdje, a mislim da će mu državni tajnik prenijesti ono sve što smo mi danas rekli ili će on vidjeti iz snimke, pa da se može i dalje bahatiti prema svima nama. Ministar ne radi svoj posao, glumi neku lažnu veličinu u RH, a problemi s otpadom mu se gomilaju i to je činjenica, ljudi koji beru vrhnje na tome, brat će i dalje, možda i on tu ima nešto, ali nered u državi po pitanju otpada traje i danas i trajat će vjerojatno još neko duže vrijeme. Hvala.
Slijedeća pojedinačna rasprava g. Josip Borić.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče. Pa evo želim nešto reći o ovim izmjenama i dopunama Zakona o potvrđivanju izmjene i dopune Baselske konvencije o nadzoru prekograničnog prometa opasnog otpada jer je tema Konvencija izmjene i dopune iste donesene davne '89.g., ratificirana u RH '94., ali kroz izmjene i dopune iste, nisu se te iste ratificirale i sada to radimo kroz ove izmjene i dopune zakona koja je jedna od zadnjih, ja mislim, država koja to nije napravila, a članica je EU i čuli smo otpad, čim smo čuli otpad, naravno nije ni važno više o čemu raspravljamo jer otpad je dosta širok kao tema da možemo o svemu, a najmanje o onome što je zakon, pa onda svatko iz svog iskustva zasigurno ima što ovdje reći jer činjenica jest da nas otpad već nekoliko godina, ne samo godina, već i čitavo desetljeće, kao tema interesira jer smo … [[Govornik se ne razumije]] određene zadatke kao država, ali naravno u cjelini ne samo Vlada kao Vlada nego i sve sastavnice države, od lokalne samouprave sa svojim komunalnim poduzećima, pa županijama sa svojim centrima naravno Grad Zagreb kao samostalna cjelina sa statusom županije, a onda i Vlada sa svojim aktima, od planova, pa zakona, pa sve nadalje i čuli smo ovdje da u stvari da je za sve kriv samo ministar i Vlada i da dolje na terenu u stvari sve štima i ne treba biti nitko kriv, od načelnika, direktora, ovih direktora ili ravnatelja centara koji nikako da se naprave, pa do ne znam koga sve koji sudjeluju u tome i naravno svak gleda tko bi mu bio više kriv. Recimo zagrebački zastupnici njima je Milan Bandić kriv, recimo ja ću možda navest svoga župana, on je meni isto nešto kriv jer imamo gotov Centar za gospodarenje otpadom koji je u vlasništvu županije, oni ga napravili i čujemo svako nekoliko dana smrdi, ne valja i sad bi mi tu trebali rješavat temu otpada tako da ja cijelo vrijeme govorim o županu Komadini i tome kako je on riješio taj centar. Vjerojatno je i on slušao neke Vlade prije, pa su svi ušli u nekakav program i svi zajedno nešto pokušali napraviti i možda zaključili nakon 10.g. da nešto nije kako treba i sad to treba popraviti, naravno, ali jednostavno reći kriv je Plenković, kriv je Ćorić ili netko drugi, a svi dolje su sve napravili, nije istina i tu treba svatko poći od sebe i od svoje neke uloge koju ima i pogledati što je krivo napravio ne bi li napravio nešto. Čuli smo i bivšeg ministra koji je donio plan gospodarenja otpadom i njemu tu ništa ne valja, a on ga je predložio i Vlada donijela, tako da imamo mi tu raznih tema o kojima bi se dalo razgovarati jer ako si im kao ministar predložio loš plan, onda smo i mi svi dolje loši, ali ja ne vjerujem baš da je to tako i kad bi se sveli na to da se politizira samo i govori nešta ne valja, onda bi sami sebi i lagali jer pokazuju neki podaci sasvim nešto drugo, tako da u cijeloj toj priči o otpadu ipak moramo biti malo iskreni prema samim sebi i reći da svatko od nas ima određene uloge, zastupnici su tu da raspravljaju zakone, načelnici su da kroz komunalna društva osiguraju da se otpad zbrinjava u skladu sa zakonom. Ima li poteškoća? Naravno da ima i uvijek ih je bilo, samo šta smo prije imali vrlo jednostavan sustav, imali smo komunalno društvo koje je imalo jedno vozilo i nekoliko zaposlenih ljudi koji su to lijepo pokupili sve na jednom mjestu i negdje ispraznili i rekli smo da je to dobro funkcioniralo punih 50, 60.g. i onda bi se to malo pokrilo sa nekakvim zemljom itd. i te stvari su tj. otpad ili te velike količine otpada su samo iz godine u godinu na pojedinim odlagalištima rasle i nitko o tome nije vodio brigu osim onih koji su bili u blizini tih odlagališta otpada i kad su narasli do određene visine onda smo rekli e sad je dosta, sad to treba sanirati i naći nove modele. Država ih je pokušala ponuditi već tamo negdje od kraja početka 2000-tih godina na razne načine. Dobili smo zadatke da vidimo na koji način sve ono što smo nekada vodili u jednom kamionu, pokušamo razvrstati da nešto od toga uporabimo i pošaljemo u industriju da se nešto kroz industriju i vrati i postoje mnogi pokušaji kroz godine da se to dogodi. Jesmo li tu dobri? Nismo. Nismo u nekim segmentima, ali u nekima jesmo i ne možemo reći da papir danas ili karton ne možemo dobro zbrinuti, možemo naplatiti, prodati, zbrinuti i oporabiti. Možemo i staklo, možemo i metal, možemo nešto, al ne možemo recimo plastiku, imamo problem plastike i plan gospodarenja kaže da u kućnom onom otpadu kad bacite u svoju kantu za smeće, njega ima najmanje 20%, sad kad smo tih 20% izdvojili, imamo problem što nitko ne želi uzimati plastiku i sada imamo nered na odlagalištu. Zašto? Jer nemamo onog zadnjeg koji želi to preraditi, oporabiti i nekome platiti za to kad mu ga već dovezete u njegovo dvorište, ima nešto proizvođača plastične ambalaže, ali ne ide dobro. Imamo problema sa miješanim komunalnim otpadom, za to smo dobili zadatak da ga vozimo na Centre za gospodarenje otpadom. Tko vozi? Vozi Istarska županija i vozi Primorsko-goranska županija i ne znam da li tu još ima županija gore u međimurskoj ili negdje, da li oni voze, a svi ostali su rekli, a tu su županije po meni zakazale, da 10.g. nisu u stanju izvaditi građevinsku dokumentaciju za izgraditi Centar za gospodarenje otpadom, 10 ili više godina da ne možemo riješit imovinske odnose. Tko tu strada? Onda stradaju posredno svi, i lokalni čelnici jer ne mogu primjenjivati zakon i nemaju gdje odvesti, stradava i Vlada jer mora trpiti kritike da je kriva zato što tih centara nemamo. Ja sam i nedavno pitao sve ravnatelje ovih koji nisu napravili dokumentaciju, što vi čekate već 10-tak godina, postoji poduzeće i firma u vlasništvu županije pojedine i nisu napravili ništa. Kaže imamo neke čestice ne znamo kako ćemo ih izvlastit ili kako ćemo ih riješiti, a u stvari najbolje da ne rade ništa jer kad ne radite ništa onda imate onaj najjeftiniji način zbrinjavanja koji je trajao 50-tak godina, sve skupa bacite negdje ili odložite na nekakav kup ili na nekakvu gomilu i onda je to riješeno. Gdje je problem? Kod ovih koji su bili prvi. Mi u Primorsko-goranskoj županiji jesmo napravili centar, zatvorili sva odlagališta i sada svi vozimo u Centar za gospodarenje otpadom Marišćina, dođemo tamo, tamo je pobuna jer da centar ne funkcionira, nije dobra tehnologija i jednostavno smo svi u većem problemu, pa ne vidim tu problem Vlade, Vlada svako malo pokušava vidjeti što se tamo može riješiti ili da se nešto promijeni. Vlada je donijela zakone ili ih je predložila, a HS donio, kao i plan gospodarenja otpadom i njega smo se dužni držati. Pogledajte koliko lokalnih samouprava nije uopće napravilo onu osnovnu stvar, plan gospodarenja otpadom za svoju općinu, nije ih briga. Zašto bi tu Vlada trebala bit kriva il ministar, dobio je zadatak. Cjenike, gdje su cjenici? Neki su ih napravili i odradili posao, a neki nisu i sad smo u sukobu oko toga zašto neki moraju, a netko baš i ne želi te stvari rješavat. Čak sam vidio u planu da ima jedna općina koja uopće ne zbrinjava otpad, ako sam dobro pročitao, u RH. Pa šta oni rade onda sa svojim otpadom? Znači, imamo različita postupanja i sve bi svalili na leđa, ne znam, ministru koji je odradio svoj posao. Poslao je i ovaj zakon koji nema veze sa ovim što mi pričamo. Ima, opasnog otpada jer ga doživljavamo kao otpad koji vjerojatno dolazi smo u onom dijelu radioaktivni otpad, ja mislim da je takvo razmišljanje pa svi pričaju o tome. U opasnom otpadu ima 10-ak kategorija. Od građevinskog otpada, ne znam azbesta pa do ulja, maziva i svega ostalog, guma, akumulatora, baterija itd.. I te količine su u RH 130 tisuća tona, 2015. Da li mi to radimo kako treba? Da li smo nešto izveli? Jesmo, piše da ih negdje 20% i mi izvezemo da bi netko to uporabio i napravio sebi nekakvu korisnu sirovinu. Ali nisam pristalica toga da samo optužujemo pogotovo samo ministra i Vladu, ima i tu problema, sigurno i treba ih rješavati, pogotovo oko cjenika koji su se pojavili ali imamo problema više na terenu gdje imamo želju da se ništa ne pomakne, kod određenih čelnika jer im je najlakše onako kako su t radili desetljećima. I to je najjeftinije. Mi smo morali podignuti cijene otpada zato jer imamo novi trošak, odvozimo otpad sa otpada na kopno i to košta i to su činjenice. I to smo se složili da to treba biti tako i to nam je kolega ministar bivši napisao da mora biti tako. E sad, vidimo svi nakon nekog vremena da možda ima i nekih drugih rješenja. Hoćemo li ih primijeniti u razdoblju do 2023., '25., na nama je da o tome govorimo. Ali reći da ništa ne valja ili da smo jednaki kao i 2010. nije istina. Ali da su pomaci slabi ili pomalo idu to možemo reći. Jer ima problema. I sustav nije jednostavno uspostaviti pogotovo kad govorimo o optadu.
Hvala. Prvu repliku ima gospodin Maras.
Hvala lijepo. Gospodine Borić, budimo potpuno otvoreni ovdje i priznajmo da situacija nije dobra. I tko je odgovoran? Znači vi ste u svojoj cijeloj raspravi prebacili odgovornost na načelnike općina ili župana. Pa mislim šta će nam onda država? Šta će nam državni tajnik, ministar ako su oni odgovorni? Ajmo napraviti onda, prebaciti odgovornost, ukinuti Vladu, ministarstvo i prebaciti odgovornost svu na jedinice lokalne samouprave. Pa normalno da je odgovorna Vlada, ako situacija nije dobra, ako ljudi bježe ih Hrvatske, ako se otpad nakuplja na sve strane, ako inspekcije ne rade, ako su ljudi nezadovoljni, pa normalno da, uvijek je odgovorna Vlada, pa nije to tako, nije to izmišljotina Hrvatske. Znači to je svagdje. Onaj koji ima odgovornost građana da upravlja, on je odgovoran ukoliko stvari ne štimaju a u otpadu stvari ne štimaju.
Hvala. Odgovor, gospodin Borić.
Hvala lijepo. Kolega Maras, nisam na taj način rekao nego da ne može biti odgovornost isključivo samo na ministru i na Vladi. I onda sam spomenuo i vašeg župana komadinu. Jer ja bih tada trebao sada ovdje reći da je ovo meni kriza sve probleme koje ja doživljavam dnevno sa otpadom. Znači čovjek ima odlagalište, centralno kojem stavlja svog direktora koji treba osigurati da sustav funkcionira. I on ne funkcionira. Imamo pobunu građana koji žive pored tog odlagališta da tamo smrdi svaki dan. I on to nije osigurao u smislu onoga što je trebao. Da li je tehnologija kriva, da li je nešto drugo ali on to nije osigurao. I šta nam se događa? Događa nam se da imamo problema i mi svi ostali jer su nam zatvorena odlagališta, mi ne možemo više odlagati tamo gdje smo odlagali, možemo sve voziti samo na Marišćinu i to miješani komunalni otpad. Sve ostalo odvojeno odvozimo na druga mjesta koja imaju mogućnost da zbrinu papir, karton i sve ostalo ali plastika ostaje problem nemamo je gdje zbrinuti.
Gospodin Beljak.
Hvala lijepa. Niste baš upućeni gospodine Boriću u temu. Imate gdje zbrinuti plastiku samo je problem što je razvrstana plastika gotovo dvostruko skuplja kada je odlažete u Draganiću nego je to mješoviti otpad dakle skupljen na jednom mjestu. I to je suludo i za to ne može biti kriv niti načelnik općine niti župan nego jedino isključivo onaj tko predlaže zakone. Ja se ne mogu načuditi vaš predsjednik stranke i Vlade RH je ovih dana u Briselu, pa zbog čega ne dođe tamo u Belgiju pitati te kolege njegove i vaše partnere kako to rade recimo Nijemci. A Nijemci su prije 3 godine odustali od tehnologije, gospodine državni tajniče, koju mi sad uvodimo. Znate to gospodine Borić? Pa mi smo najluđa država u Europi. Dakle mi uvodimo ono od čega su Nijemci prije 3 godine odustali. Pa zašto radimo? Zbog čega je cijena razdvojenog otpada dvostruko veća od mješovitog otpada? Samo i isključivo zato jer od toga netko ima financijske koristi. Pa nismo mi ludi, nisu svi ljudi ludi [[Upadica Radin: Vrijeme hvala. Hvala gospodine Beljak.]] A taj netko tko ima financijske koristi [[Upadica Radin: Gospodine Beljak.]] tome nekome Vlada RH i ministar pogoduje i to nije budućnost.
Gospodine Beljak, zašto me ne slušate? Zašto me ne slušate gospodine Beljak? Vrijeme je.
Ali ne čujem vas.
16, 18 [[Upadica Beljak: Nisam vaš čuo, oprostite.]] [[Upadica se ne čuje.]] A niste me čuli, hvala lijepa, hvala lijepa. Odgovor gospodina Borića, izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Beljak, čudim se, ne znam, ja u svojoj općini naplaćujem samo odvoz i zbrinjavanje miješanog komunalnog otpada. Da li vi u Samoboru naplaćujete sve to je vaš problem. Ja ne mogu vjerovati da vi naplaćujete zbrinjavanje odvojeno plastike, stakla, papira, kartona, … ... [[Upadica se ne čuje.]] Pa to ste sada rekli. ... [[Upadica se ne čuje.]] Da je to skuplje, da je to skuplje od onoga miješanog komunalnog otpada. I na taj način mi raspravljamo znači. Znači rekli smo da ćemo u odvajanju zasigurno sve ono što smo nekad imali u jednoj vrećici kada odvojimo da će biti drugačije i da će to imati svoju cijenu. I komunalna društva mogu nešto i povratiti sredstava ako odvezu karton, staklo, metal itd. i dobivaju nazad. I sada vi tvrdite da vi u Samoboru naplaćujete sve. Pa to je laž. Ali očito da svatko ima pravo u svom političkom nekakvom prostoru da govori što želi, kako želi, ustvari od vas me ustvari ništa niti ne iznenađuje previše.
Imamo povredu Poslovnika molim vas samo kažite članak.
Članak 238. izvrtanje činjenica. Dakle ovo što govori gospodin Borić to su nevjerojatne laži, ne, doista nevjerojatne laži, ja ne mogu vjerovati ali dobro ne čudim se previše, doista se ne čudim. O čemu pričate gospodine Boriću? Pa vi ste govorili da nemate kud s plastikom. Kakvo naplaćivanje? Ljudima se naplaćuje sve jednako ali problem je kada komunalno poduzeće ili poduzeće koje se bavi zbrinjavanjem otpada kad taj otpad želi negdje deponirati ili prodati da je cijena plastike dvostruko veća nego mješovitog otpada. Je li to možete vi razumjeti ili vi doista ništa ne razumijete? Samo razumijete kako lagati.
Hvala vrijeme, vrijeme. Ja samo konstatiram da obojica ste se zapravo nazvali lažovcima i da ste, obojica ste rekli da lažete. Ja bih vam, ja mogu napraviti dvije stvari ili da dvije opomene ili da se dogovorite vani pa da vidite tko laže i tko ne laže, ja bih predložio ovo drugo. ... [[Upadica se ne čuje.]] Nema to, jedino povreda Poslovnika. Izvolite.
U ime kluba saborskih zastupnika HSS-a, demokrata tražim stanku u trajanju 10 minuta zbog neviđene bezobraznosti koju smo sada doživjeli. Dakle meni se inputira da lažem, ja govorim jedno a gospodin Borić govori o nečem sasvim drugom. ... [[Upadica se ne čuje.]] Što?
Molim vas samo ako hoćete pauzu, navodite razloge teme ... [[Govornik se ne razumije.]]
Mi se moramo konzultirati kako dalje.
Ne, teme dnevnoga reda navodite.
Ne čujem vas.
Ne kao povredu Poslovnika nego navodite da tražite i upućujem vas da tražite stanku, da tražite stanku radi konzultacija o ovoj temi dnevnog reda inače nije moguće drugačije. Je li tako?
Pa ja sam reko da tražimo stanku. Da, da, da, tako je.
Hvala lijepa imate 10 minuta.
Ne ali ja mogu.
Imate 10 minuta do 12h i 5 minuta, do 12 sati, a obrazložiti, da izvolite.
Gospodine Radin, ja želim obrazložiti stanku.
Ne, ne, ispričavam se, imate još vremena obrazložiti, imate još vremena.
Vratite mi molim vas 30 sekundi.
Izvolite.
Možete mi vratiti 30 sekundi?
Možete, izvolite.
Dakle, gospodin Borić doista nije u tematici, ja sam gradonačelnik 10 godina, borim se sa tim otpadom nažalost punih 10 godina i doista nema stvari koje nismo napravili kako bismo riješili taj problem. I mislim da je u Samoboru riješen možda na najbolji način u cijeloj Hrvatskoj. Ono što je bio problem na koji sam se, s kojim sam se ja i svi ljudi u Samoboru susretali i isključivo država, isključivo država, bez obzira tko bio na vlasti. Dakle problem države je taj što ne želi urediti tržište otpada prije svega na način da se tu mogu uključiti igrači koji znaju kako se sa time radi. Dakle netko od toga ima koristi gospodine Boriću. Tko ima to morate znati vi. Nemojte okretati sa stvarima, govorite, ne znam, mi naplaćujemo posebno ovo, posebno ono, ne mi moramo poštivati zakon RH ma koliko bilo nakaradni a nakaradni su jer morate imati 4. I imamo ih u Samoboru 4 različite kante, to vam je 4 vrste prijevoza a nažalost sve skupa opet završi na način da to ljude u konačnici porezne obveznike i stanovnike košta više nego bi ih koštalo da ne razvrstavaju otpad. Za to ste odgovorni vi, pa vi to znate bolje od mene, pa vi ste lokalni dužnosnik. To se sve da urediti, pa ali ne trebate, ako ne znate vi, ako gospodin državni tajnik ne zna pa ima tko zna u Europi, pa dio smo EU. Nemojmo biti po tome uvijek zadnja balkanska mahala i ne znam uopće što bih rekao. Uostalom gospodin Plenković vrlo visoko kotira pa daj neka i po tome, po smeću pokaže da kotiramo, da Hrvatska zna što napraviti sa svojim smećem.
Gospodin Dobrović je tražio riječ.
Ja bih molio stanku u ime kluba MOST-a. Dakle tema o kojoj ćemo se mi konzultirati je gospodarenje otpadom, naime mislim da se ovdje provlači jedna teža da je gospodarenje otpadom ustvari jedino stoji na centrima za gospodarenje otpadom. Gospodin Borić je naveo u svom izlaganju da je plan iz 2017. kojeg sam ja donio, sad kritiziram, nije točno, dakle u tom planu smo mi smanjili kapacitete ovih centara, Marišćine za koju kažete da smrdi za 2,5 puta i stavili u prvi plan sortirnice i kompostišta, to je ono gospodine Beljak što je nužno jer odvojeno prikupljanje otpada bez sortirnice je kao auto bez kotača. I zato nas čudi zašto je trebalo 2 godine da se otvori javni poziv za financiranje sortirnica i da su one prilično komplicirane. Ja ne znam jeste li predvidjeli kakvu radionicu za jedinice lokalne samouprave jer naravno da su gradovi i općine odgovorni za sustav ali država je tu da pomogne i čak dapače ima novaca. Ovako će 475 milijuna eura ostati neiskorišteno. I jedino tko u ovoj državi radi je taj lobij koji gradi te iste centre Marišćina. Babina Gora se radi, evo Lećevica se radi, dakle mi idemo, srljamo ravno u propast. Trošiti ćemo novce, plaćamo skupe konzultante. Dakle evo nedavno se direktor jedno centra u Slavoniji pohvalio da je dobio 16 milijuna kuna za projektiranje. Pa ljudi moji dajte mu još 4 i s tim novcem sagradimo i sortirnicu i kompostište za njegov kapacitet. A on će za 16 milijuna tek projektirati. Znate tko će to potrošiti? To će prvo strane kompanije pa podizvođači i naravno tu će se omrsiti svi koji budu blizu te kase.
Hvala. Gospodin Maras je tražio riječ.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedničke tražim stanku u ime Kluba zastupnika SDP-a da se konzultiramo o ovoj temi koje je evidentno puno šira i pokazuje u biti kako Hrvatska ne funkcionira. U ovim trenucima doznajemo informaciju da je odgođena sjednica Vlade. Znači imamo dramu u RH de facto većine više nema. HZD brani Kuščevića, kako da mi raspravljamo ovom zakonu? HDZ brani Kuščevića i ne prihvaća njegovu odgovornost što se obogatio u periodu dok je bio ministar, pardon načelnik općine Nerežišća dok s druge strane koalicijski partner HNS traži njegovu ostavku. Ne postoji većina u RH. O čemu mi ovdje raspravljamo. Znači nemamo mogućnost normalnog funkcioniranja niti u Hrvatskom saboru, nažalost niti u hrvatskoj Vladi.
Ali vratite se, vratite se zakonu, samo možete tražiti.
Pa zato je nemoguće, moramo se konzultirati [[Upadica Radin: Tako je, tako je.]] o Baselskoj konvenciji, moramo se konzultirati o Bselskoj konvenciji i o raspravi kako ćemo dalje sudjelovati u tome nakon informacije koju smo dobili da je u ovom trenutku odgođena sjednica Vlade jer očito u Hrvatskoj imamo krizu vlasti, imamo situaciju koje je nedopustiva, ne mogu se donositi odluke. Vlada i HDZ ne prihvaća moralnu odgovornost što svi građani vide u RH da je Kuščević trebao već biti bivši ministar, Plenković ga, očito ga do zadnjega brani, HNS traži da on ode i u ovom trenutku gotovo nema potrebe uopće sudjelovati i predlagati bilo što u ime Vlada kada većine više nema. Znači u ovom trenutku hrvatski građani moraju znati da je odgođena sjednica Vlade zbog krize Vlade i g. Kuščevića. G. Kuščević je uzrokovao to da u ovom trenutku hrvatska Vlada ne funkcionira i nema potrebe uopće na ovaj način raspravljati [[Upadica: Hvala, vrijeme.]] niti o ... [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]]
Molim vas, sjednite. Vrijeme. Molim vas [[Upadica: Nemojte se uzrujavati g. potpredsjedniče.]] Vrijeme. Ali tražite konzultacije radi konačnog prijedloga Zakona o ... [[Govornik se ne razumije.]] Pauza je do 12 i 10.
Hvala lijepo. STANKA U 12,00 SATI.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 12,10 SATI]] Molio bih zastupnike da se vrate jer je 12 i 10. Ja ću sada pozivati zastupnike koji su tražili repliku, ako ih nema unutra, onda ih nema unutra, a 12 i 11 minuta je. G. Dobrović. Nema ga unutra, g. Bulj, nema ga unutra. Idemo dalje. Sada, g. Miro Bulj će govoriti završno ispred Kluba zastupnika MOST-a Nezavisnih lista, nema ga. Idemo dalje, točno smo rekli do kad je pauza, do 12 i 10, sad je 12 i 11 minuta. Meni je žao. I želi li predlagatelj zakona uzeti riječ? Želi, izvolite.
Zahvaljujem se uvažene zastupnice i zastupnici. Zahvaljujem se na razumijevanju i podršci da ovim zakonom kompletiramo odnosno ratificirano konvenciju u njezinom punom obimu. Dakle i sa ovim ban amandmanom i sa dopunjenom preambulom. Rasprava je bila vrlo interesantna, vrlo široka tema i ja u komentaru ne bih izlazio izvan predloženog zakona. Hvala vam.
Hvala. Dobro, hvala lijepa. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kada se steknu uvjeti, hvala lijepa na sadržajnoj raspravi.
Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju izmjene i dopune Baselske konvencije o nadzoru prekograničnog prometa opasnog otpada i njegovo odlaganje, drugo čitanje, P.Z. br. 652., predlagatelj je Vlada RH, rasprava zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog navedenog zakona. Utvrđujem da je jednoglasno, 110 glasova za, donesen Zakon o potvrđivanju izmjene i dopune Baselske konvencije o nadzoru prekograničnog prometa opasnog otpada i njegovo odlaganje.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda: - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije Vijeća Europe o krivotvorenju farmaceutskih proizvoda i sličnim kažnjivim djelima koja uključuju prijetnje javnom zdravlju, drugo čitanje, P.Z. br. 655; Predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 85 Ustava RH i čl. 207.a Poslovnika HS-a. Temeljem navedenog članka propisano je da se zakoni koji su u skladu s Ustavom RH potvrđuju međunarodni ugovori i da se ti zakoni donose u pravilu u jednome čitanju. Amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave po čl. 197. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Želi li predstavnik predlagatelja, državni tajnik, g. Željko Plazonić uzeti riječ? Da, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče HS-a, uvaženi saborski preostali zastupnici. Dakle, za Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije Vijeća Europe o krivotvorenju farmaceutskih proizvoda i sličnim kažnjivim djelima koja uključuju prijetnje javnom zdravlju možemo reći da je to zakonski prijedlog koji osigurava jasan temelj za međunarodnu suradnju između zdravstvenih i zakonodavnih institucija u borbi protiv krivotvorenja lijekova i medicinskih proizvoda. Također, osigurava se temelj za nacionalnu i internacionalnu suradnju nadležnih tijela zdravstva, policije i carina na nacionalnom i internacionalnom planu te utvrđuju se mjere za prevenciju kaznenih djela uključivanjem privatnog sektora i učinkovito procesuiranje krivaca te zaštitu žrtava i svjedoka. RH će prilikom polaganja svoje isprave o ratifikaciju kod depozitara na konvenciju, priopćiti rezervu u skladu sa čl. 10 kojim su određena pravila o nadležnosti za progon kažnjivih djela utvrđenih konvencijom. Budući da su pravila o nadležnosti u dijelu koji se tiče progona vlastitih državljana i osoba koje imaju prebivalište na njenom državnom području u pravnom poretku RH različito od onog koje se propisuje samo konvencijom, ukazuje se potreba na te odredbe izjaviti rezervu. Na taj način postići se jednakoobraznost u postupanju tijela kaznenog progona RH, neovisno o kažnjivim djelima koja se progone s obzirom da će se u postupanju primjenjivati kazneno zakonodavstvo RH i u njemu propisana rješenja o nadležnosti. Formulacija rezerve je dovoljno općenita da obuhvati i moguće izmjene kaznenog zakonodavstva RH, u budućnosti čime se pridonosi i pravne sigurnosti. Evo toliko. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Imate jednu repliku od g. Jovanovića, izvolite.
Hvala lijepo uvaženi državni tajniče. Moje pitanje ide prema tome da građani budu sigurni. Da li je u Hrvatskoj do sada prijavljen neki krivotvoreni lijek? Da li je pronađen krivotvoreni lijek? I drugo pitanje, kada će biti donesen Pravilnik o online ljekarnama u RH?
Izvolite, odgovor.
Koliko ja znam do sada mi nismo imali prijavu o krivotvorenju lijekova u RH a online je to pitanje koje se mora regulirati zakonom jer ja mislim da to ne možemo drugačije ni uspostaviti kao način i običaje redovitog poslovanja.
Hvala lijepa. Žele li predstavnici odbora uzeti riječ? Ne. Prelazimo na raspravu najprije po klubovima, otvaram raspravu, naravno, g. Ivan Kirin ispred Kluba zastupnika HDZ-a, izvolite.
... [[Govornik naknadno uključen.]] poštovani državni tajniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Konačni prijedlog Zakon o potvrđivanju Konvencije Vijeća Europe o krivotvorenim farmaceutskim proizvodima i sličnim kažnjivim djelima koja uključuju prijetnje javnom zdravlju, Ustavna osnova za donošenje ovoga zakona sadržana je u članku 140. stavku 1. Ustava RH, Ooccjena stanja i cilj koji se donošenjem zakona želi postići. RH je primljena u Vijeće Europe 6. studenog 1996. g. te je prijemom u tu međunarodnu organizaciju pristala primicati ciljeve Vijeća Europe što uključuje ostvarivanje većeg jedinstva i suradnje između država članica. Odbor ministara Vijeća Europe usvojio je 28. listopada 2011. g. u Moskvi Konvenciju o krivotvorenju farmaceutskih proizvoda i sličnim kažnjivim djelima koja uključuju prijetnje javnom zdravlju kojom se prvi put na međunarodnoj razini krivotvorenje lijekova i medicinskih proizvoda kao i njihova proizvodnja i stavljanje u promet bez potrebnog odobrenja ili usklađenosti sa sigurnosnim zahtjevima, definiraju kao kaznena djela. Do danas je konvenciju potpisalo 14 država od kojih su 12 države članice Vijeća Europe te je konvenciju i ratificiralo 15 država od kojih su 12 ponovno države članice Vijeća Europe. Konvencija je prvi međunarodni instrument kaznenog prava koji obvezuje države članice Vijeća Europe da inkriminiraju proizvodnju krivotvorenih lijekova i medicinskih proizvoda, opskrbu i stavljanje u promet krivotvorenim lijekovima i medicinskim proizvodima, krivotvorenje dokumenata, proizvodnju, opskrbu i stavljanje u promet lijekova i medicinskih proizvoda bez potrebnih odobrenja ili usklađenosti sa zahtjevima. Konvencija nudi učinkovitu platformu za zemlje diljem svijeta u identifikaciji mogućih rješenja, razmjeni dobrih praksi i uopće povećanju učinkovitosti svojih nastojanja u kontroli ovog fenomena te u konačnici boljoj i učinkovitijoj zaštiti pacijenata od krivotvorenih lijekova. Krivotvorenje lijekova i medicinskih proizvoda te slična kažnjiva djela moraju se kriminalizirati zbog rizika koji predstavljati zbog rizika koji predstavljaju za javno zdravlje. Liječenje bolesti se odgađa zbog neučinkovitosti krivotvorenih lijekova i ilegalnih proizvoda te se odgovarajuće liječenje može pokazati beskorisno jer je započeto prekasno. Krivotvorenih lijekovi i slična kažnjiva djela su tihi ubojice jer pacijenti mogu umrijeti od neliječene bolesti kao rezultat neučinkovitog liječenja, osnovna pitanja koja se predlažu urediti zakonom. S obzirom na sadržaj konvencije, ocjenjuje se korisnim postati njezinom strankom jer se njome osigurava jasan zakonski temelj za međunarodnu suradnju između zdravstvenih i zakonodavnih institucija u borbi protiv krivotvorenja lijekova i medicinskih proizvoda. Konvencija također okvir za nacionalnu i internacionalnu suradnju nadležnih tijela zdravstva, policije i carine na nacionalnom i internacionalnom, utvrđuje smjer za prevenciju kaznenih djela uključivanjem privatnog sektora i učinkovito procesuiranje krivaca te zaštitu žrtava i svjedoka. Krivotvorenje lijekova i medicinskih proizvoda te slična kažnjiva djela su međunarodna kaznena djela koja prelaze granice i jurisdikcije pojedinih zemalja stoga je neophodan međunarodni obvezujući ugovor za zaštitu zdravlja pučanstva. Vlada RH je 23. srpnja 2015. g. donijela odluku o pokretanju postupaka za sklapanje konvencije. Stalni predstavnik RH prije Vijeću Europe izvanredni i opunomoćeni veleposlanik Miroslav Papa, dana 3. rujna 2015. g. u ime RH potpisao je konvenciju. RH će prilikom polaganja svoje isprave o ratifikaciji kod depozitara na konvenciju priopćiti rezervu u skladu s člankom 10. stavkom 4. konvencije. U članku 10. konvencije uređena su pravila o nadležnosti za progon kažnjivih djela utvrđenih konvencijom. Budući da su pravila o nadležnosti u djelu koji se tiče progona vlastitih državljana i osoba koje imaju prebivalište na njenom državnom području u pravnom poretku RH različita od onih koja se propisuju samom konvencijom, ukazuje se potreba na te odredbe izjaviti rezervu. Izjavom rezerve na stavak 1. podst. d i st. 2. čl. 10. konvencije postići će se jednoobraznost u postupanju tijela kaznenog progona RH neovisno o kažnjivim djelima koja se progone budući da će se u postupanju primjenjivati kazneno zakonodavstvo RH i u njemu propisana rješenja o nadležnosti. Formulacija rezerve je dovoljno općenita da obuhvati i moguće izmjene kaznenog zakonodavstva RH u budućnosti čime se pridonosi pravnoj sigurnosti. Ocjena sredstava potrebnih za provođenje zakona, za provedbu ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna financijska sredstva u državnom proračunu RH. Zakon kojim se potvrđuju međunarodni ugovori, temelj za donošenje ovog zakona, nalazi se u čl. 207 Poslovnika HS-a prema kojemu se zakoni kojima se u skladu s Ustavom RH potvrđuju međunarodni ugovori, donose u pravilu u jednom čitanju, a postupak donošenja pokreće se podnošenjem konačnog prijedloga zakona o potvrđivanju međunarodnog ugovora. Naravno, Klub HDZ-a će podržati ovaj zakon. Dakle, svi građani moraju znati, da donošenje ovog zakona, odnosno dizanje ruke za ovaj zakon je briga za njih i njihovo zdravlje, odnosno protiv liječenja naših građana krivotvorenim lijekovima i medicinskim proizvodima. Svi koji preko dalekovidnice pratite rasprave u HS-u, jasno je da tu nema stranačkog, već da je to interes građana. Hvala vam na pozornosti i neka vas dragi bog čuva.
Hvala na poruci. Sada je na redu g. Željko Jovanović ispred Kluba zastupnika SDP-a. izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče. Kolegice i kolege, odmah na početku, jasno da će Klub SDP-a podržati Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije Vijeća Europe o krivotvorenju farmaceutskih proizvoda i sličnim kažnjivim djelima koja uključuju prijetnje javnom zdravlju. Evo imamo 4-godišnje cikluse, konvencija je donijeta 2011., mi smo pokrenuli postupak pridruživanja 2015., a HS donosi zakon 2019. Ovo je važno iz jednostavnog razloga što krivotvoreni lijekovi jesu značajan problem. Krivotvoreni lijekovi su lijekovi koji su u cilju prijevare krivo označeni s obzirom na njihov identitet ili podrijetlo, mogu sadržavati ispravne ili krive sastojke, biti bez djelatnih tvari ili sadržavati pogrešne količine djelatnih tvari te biti u krivom ili krivotvorenom pakiranju. Problem krivotvorenih lijekova u velikom je porastu na svjetskoj razini sa sve više lijekova koji se krivotvore, kao što su protutumorski, protuvirusni lijekovi. Problem krivotvorenih lijekova prepoznat je u EU te je temeljem dosadašnjih iskustava donesena i direktiva 2011. godine u kojoj su temeljito razrađeni mehanizmi za borbu protiv krivotvorenih lijekova u legalnom distribucijskom lancu zemalja EU. Kod nas ovaj proces posebno kontrolira Hrvatska Agencija za lijekove i medicinske proizvode koja kontinuirano surađuje sa svim hrvatskim i europskim nadležnim institucijama u cilju sprječavanja prometa krivotvorenim lijekovima i medicinskim proizvodima te unaprjeđivanju razine zaštite zdravlja pacijenata i korisnika lijekova u RH. Za građane koji nas prave važno je da čuju ove podatke kako ne bi nabavljali lijekove koji nisu provjereni i bitno je da znaju da postoji sustav koji ih čuva od takvih lijekova. Prema najnovijim istraživanjima Svjetske zdravstvene organizacije, procjenjuje se da je oko 50% lijekova koji se prodaju putem internetskih stranica krivotvoreno. Upravo iz toga razloga i HALMED apelira na hrvatske građane da ne kupuju i ne koriste lijekove iz ilegalnog lanca opskrbe jer takvi proizvodi nisu provjereni niti sigurni za primjenu. Građani uvijek moraju biti svjesni da na ovaj način izlažu svoje zdravlje velikom riziku te stoga neka svoje zdravlje povjere svojim liječnicima i ljekarnicima. Prisutnost krivotvorenih lijekova posljednjih godina je u porastu u cijelom svijetu. Trgovina krivotvorenih lijekova danas predstavlja više od 10% ukupne globalne trgovine lijekovima, uglavnom u Africi i Aziji. Važno je to reći i zbog naših građana koji putuju u sve te dijelove svijeta. Podaci Svjetske zdravstvene organizacije pokazuju da se u razvijenim zemljama najviše krivotvore lijekovi za poboljšanje stila života, kao što su lijekovi za liječenje erektilne disfunkcije, lijekovi za liječenje pretilosti, intelektualni stimulansi, kortikosteroidi, antihistaminici, dok se u zemljama u razvoju najviše krivotvore lijekovi za liječenje po život opasnih bolesti, antibiotici, onkološki lijekovi, analgetici, kardiovaskularni lijekovi, antivirotici, antimalarici, što samo dodatno potvrđuje važnost opreza naših građana koji putuju u svijetu. Evo nekoliko povijesnih primjera o kakvoj se opasnosti radi. U Nigeriji je 1995. godine 50 tisuća ljudi cijepljeno s krivotvorenim cjepivom za meningitis, slijedom čega je umro 2500 ljudi. Oko 190 djece umro je u Nigeriji, Haitiju i Indiji u razdoblju od 10 godina jer se u krivotvorenim sirupima za kašalj umjesto pomoćne tvari propilen-glikola, nalazio antifriz bietilen-glikol. Prema tome, iako nadležne institucije intenzivno rade na suzbijanju pojave krivotvorenih lijekova i podizanju svijesti građana, o čemu služi i naša današnja rasprava, dakle podizanje svijeti građana o opasnosti kojima se izlažu kupnjom lijekova iz ilegalnog distribucijskog lanca, riječ je o globalnom problemu velikih razmjera o kojima je teško stati na kraj. Zbog toga i ova naša današnja odluka sigurno doprinosi tome da smanjimo opasnost pojave krivotvorenih lijekova, a građane pozivam, da u slučaju bilo kakve sumnje, bilo elektronskom poštom, bilo telefonom, odmah to jave u HALMED ili u najbližu ljekarnu. Ono što svakako želim još jedanput naglasiti da je EU u cilju osiguranja građana posebno kod nabave lijekova internetom donijela Deklaraciju o zajedničkom logu za internetske ljekarne na području EU. Nažalost nemam u boji, evo ali ovako izgleda zajednički logo, dakle svi građani koji kupuju lijekove preko interneta trebaju na tim stranicama vidjeti ovakav logo, on je u zelenoj boji sa nacionalnom zastavom i ukoliko nema takvog loga neka ne kupuju lijekove jer ti lijekovi onda nisu sigurni. Klikanjem na ovaj logo otvoriti će se i stranica Agencije za lijekove i medicinske proizvode u Hrvatskoj gdje će moći provjeriti da li se radi o ljekarnama koje prodaju sigurne lijekove, odnosno ovlašteni su za prodaju lijekova pacijentima koji ih mogu dobiti. Naravno, uvijek treba voditi računa da preko interneta ne mogu nabaviti lijekove koji se izdaju samo na liječnički recept, to trebaju uvijek kupovati samo u razgovoru i suradnji sa svojim liječnikom, odnosno ljekarnikom. Hvala lijepo. I nadam se da će ova rasprava doprinijeti podizanju svijesti građana o važnosti suradnje i povjeravanja zdravlja samo zdravstvenim radnicima, konkretno liječnicima, ljekarnicima, medicinskim sestrama a ne nekakvim šarlatanima čije oglase možemo naći svaki dan u popularnim domaćim časopisima.
Hvala lijepa. Sada gospodine Jovanović na riječ ste za pojedinačnu raspravu.
Hvala lijepo. Pa mislio sam da će trajati duže rasprava pa sam jedan dio sačuvao vremena za jedan još važan segment koji građani Hrvatske moraju znati a to je da je Hrvatska kao i sve članice EU počela provoditi projekt koji se zove serijalizacija lijekova. Dakle to je provjera autentičnosti lijekova na recept kojim se sprječava izdavanje krivotvorenih lijekova kroz legalni lanac opskrbe. Dakle postojala je mogućnost da u nekoj ljekarni u Hrvatskoj, da u nekoj bolnici završi krivotvoreni lijek. To više nije moguće. Dakle zahvaljujući i farmaceutskoj industriji i Europskoj komisiji donijete su odluke o serijalizaciji lijekova koje kontroliraju lijek od trenutka njegove proizvodnje do dolaska na bolnički odjel, do dolaska u ljekarnu. Dakle jednim klikom svaka magistra u svojoj ljekarni provjerava da li je to autentični lijek i na taj način zapravo štitimo naše građane jer ponoviti ću svaki drugi lijek kupljen preko interneta je krivotvoren, milijun ljudi godišnje kolegice i kolege, dragi građani koji ovo pratite umire od lažnih lijekova u svijetu. 10% svih lijekova je krivotvoreno, u zemljama u razvoju do 30% lijekova. Dakle dragi građani nemojte nasjedati razno raznim oglasima, provjeravajte da li Internet oglašivači, Internet ljekarne imaju logo i obratite se uvijek svom liječniku i ljekarniku ako želite sačuvati svoje zdravlje. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Sada je na redu gospodin Gordan Maras. Nema ga, gubi pravo. ... [[Upadica se ne čuje.]] Dobro, zaključujem raspravu i glasovati ćemo kada se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije Vijeća Europe o krivotvorenju farmaceutskih proizvoda i sličnim kažnjivim djelima koja uključuju prijetnje javnom zdravlju, drugo čitanje, P.Z. br. 655., predlagatelj je Vlada, rasprava je zaključena pa dajem na glasovanje konačni prijedlog navedenog zakona. Utvrđujem da je jednoglasno, 110 glasova za, donesen Zakona o potvrđivanju Konvencije Vijeća Europe o krivotvorenju farmaceutskih proizvoda i sličnim kažnjivim djelima koja uključuju prijetnje javnom zdravlju.
Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2018. godinu podnositeljica: pravobraniteljica za ravnopravnost spolova Podnositeljica je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova na temelju članka 22. Zakona o ravnopravnosti spolova. Raspravu je proveo Odbor za ravnopravnost spolova i Vlada je dostavila mišljenje. Želi li podnositeljica dati dodatno obrazloženje? S nama je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova gospođa Višnja Ljubičić, izvolite.
Poštovani gospodine dopredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene zastupnice i zastupnici. Dozvolite da vam predstavim Izvješće o radu institucije pravobraniteljice za 2018. godinu koja čini presjek svih aktivnosti koje smo radili tijekom 2018. godine i koji ukazuje na pojedine trendove koji su vezani u području ravnopravnosti spolova a koji uključuje nekoliko diskriminacijskih osnova, diskriminacija temeljem spola, obiteljskog statusa, majčinstva, spolne orijentacije, rodnog identiteta i to u područjima rada zapošljavanja obitelji, političke participacije, medijskog okruženja i sustava obrazovanja. Tijekom izvještajne godine radilo se na nešto više od 1500 predmeta, cca. posljednjih godina taj podatak i ta statistika je vrlo slično između 1500 do 2000 predmeta. Najčešće pritužbe koje se podnose, podnose se sa područja rada i zapošljavanja socijalne sigurnosti i mirovinskog i zdravstvenog sustava, one čine udio od 44%. Nakon toga dolazi područje obitelji, obiteljskog nasilja koje čini 1/3 pritužbi a nakon toga pritužbe vezano za ostala područja kao što je javno informiranje, mediji, uprava, pravosuđe i zdravstvena zaštita. Pritužbe se i dalje odnose uglavnom na spolnu diskriminaciju preko 83% slučajeva, najčešće se pritužuje žene i najčešće se radi o diskriminaciji žena više od 2/3 pritužbe odnose se na žene dok je udio muškaraca negdje oko 28% i neznatno je smanjen na prethodnu 2017. godinu. Mi kao institucija svake godine ukoliko uočimo da postoji u pojedinim slučajevima počinjenje kaznenog djela ili prekršajnog djela tražimo pokretanje kaznenog postupka i pokretanje kaznenih prijava prema nadležnom državnom odvjetništvu, to smo radili u 8 slučajeva, ili se radilo o prekršajnim dijelima u 3 slučaja. Bili smo umiješani i u sudske postupke. Porastao je postotak slučajeva u kojima se u potpunosti uvažavaju odluke institucije pravobraniteljice. U 2018. g. to je postotak od 92%. Inače se od 2016. taj postotak uvažavanja, upozorenja i preporuka kreće od 84 do 92%. 2018. g. za instituciju pravobraniteljice je bila iznimno plodonosna zato što smo u toj godini provodili 3 europska projekta koja zajedno sa 4. projektom koji je bio započet prije 5 g. vrijedi gotovo 2 milijuna eura i moram reći da je to veliki uspjeh za instituciju od svega 11 zaposlenih. Statistika ukazuje da smo niz godina suočeni sa najvećim brojem pritužbi žena na diskriminatorno postupanje u svim segmentima društva i to čini 2/3 svih pritužbi. Zbog toga najčešće u rješavanju problema i preporuka s kojima su, se susreću žene u društvu, danas je diskriminacija temeljem spola, majčinstva, obiteljskog statusa i u njihovoj društvenoj, javnoj ili privatnoj sferi. Kao što sam rekla, područje rada, zapošljavanja, socijalne sigurnosti čini najveći udio, najviše se pritužuju žene, što ne čudi jer žene čine danas većinu nezaposlenih, gotovo 56%. Većinu u potplaćenim sektorima, većine kao žrtve spolnog uznemiravanja na radnom mjestu, podzastupljene su na visokim pozicijama, poslovnog odlučivanja, nailaze na stakleni strop. Nažalost, nemaju jednake mogućnosti za napredovanje, što se vidi iz statistike HANFA-e i imaju niže plaće, a samim time i niže mirovine. To je područje koje kroz ovaj naš 4. projekt, europski projekt jednake plaće, jednake mirovine, jednaka prava. Držimo da ćemo dignuti na veći vidljivost na razini nacionalne legislative. Kao i u prethodnim izvještajnim razdobljima, prema našim procjenama dolazimo do jednog poražavajućeg podatka, a da se ne prijavljuje uznemiravanje i spolno uznemiravanje na radnom mjestu. Dakle, nakon prvih informacija o tome što će institucija pravobraniteljice napraviti nakon što žena prijavi spolno uznemiravanje na radnom mjestu, vrlo često odustaju od postupka ispitnog postupka institucije pravobraniteljice. Traže ili obustavu postupka, izražava se njihov strah u, za egzistenciju jer su često jedine hraniteljice obitelji, gubitka posla u slučaju prijave, strah od društvene poslove stigme ili od neizvjesnosti dugotrajnog sudskog postupka. U rješavanju pojedinačnih slučajeva diskriminacije i diskriminatorne prakse na tržištu rada od strane poslodavaca, moram reći da kao prijašnjih godina, uspostavili smo iznimno dobru suradnju sa državnom inspekcijom jer kada godi dobiju pritužbu da se dogodilo nešto na radnom mjestu, oni pokazuju žurnost u takvim postupcima. Ovdje kada govorimo o području demografije i praćenja trendova koji posljednjih nekoliko desetljeća su nepovoljni, spomenut ću podatak iz 2017. da je rođeno najmanje djece u posljednjih 100 godina. Ukazujemo dakle da je proces depopulacije zahvatio mnoge regionalne i lokalne prostorne jedinice. Ukazali smo na određene trendove koji se na taj način odražavaju i na nejednakost žena na tržištu rada. Predložili smo u našem izvješću preporuke kojima ukazuju na potrebu i uvođenja mjera kojima će se potaknuti očevi da maksimalno koriste mogućnost korištenja rodiljnog i roditeljskog dopusta, što će olakšati ponovno uključivanje žena koje su radile na tržištu rada, ali i ulaganje dodatnih financijskih sredstava radi jačanje institucionalne mreže javnih servisa roditeljima oko brige za djecu i oko brige za starije osobe. Neke od mjera, demografskih mjera koje provodi Vlada uočene su u 2018. godini. Kroz statistički podatak da je porastao broj muških korisnika roditeljskog dopusta za 73% više u odnosu na 2017. godinu. No, unatoč tome, moramo napomenuti da RH među članicama EU je država koja gdje očevi najmanje koriste rodiljne i roditeljske dopuste za djecu, stoga i dalje ukazujemo na provedbu pozitivnih mjera koje će omogućiti usklađivanje obiteljskog i poslovnog života. U području obiteljskih odnosa i roditeljske skrbi, to je područje u kojem se najviše pritužuju očevi koji nisu zadovoljni odlukama CZSS-a, ali ni odlukama sudova. Majke ukazuju na nesenzibiliziranost stručnih osoba vezano uz obiteljsko nasilje kojemu su bile prethodno izložene u obiteljskoj ili partnerskoj zajednici. Ako i statistički to stavimo u kontekst, onda ćemo vidjeti da žene su i dalje u velikoj većini žrtve nasilja u obitelji, u 2018. g. prekršajno je prijavljeno negdje cca. preko 10 tisuća osoba, od čega čini oko 78% muškaraca i 22% žena, a od ukupnog broja stradalih žrtava 75% su žene i 25% muškarci. I dalje se pritužbe građanki odnosi na neprepoznavanje pojedinih oblika obiteljskog nasilja, na dvostruko privođenje, kršenje zaštitnih mjera, nerazumijevanje dinamike obiteljskog nasilja, zamijećeni su veći broj žrtava koje odustaju od svjedočenja protiv svojih partera već nakon prve prijave ili čak za vrijeme trajanja sudskog postupka. Moram reći da kada govorimo o svim oblicima nasilja, da je iznimno važna prevencija a da bismo dobro prepoznali prevenciju i oduzeli mjere za edukacije i stručnih osoba, prvih osoba koje rade sa žrtvama nasilja, potrebno je imati suradnju i biti sudionik ili dionik resornih ministarstava koje će provoditi te edukacije, mi imamo niz godina suradnju i sa vojskom i sa policijom ali imamo od 2017., kraja 2017., u 2018. smo provodili edukacije s resornim ministarstvom vezano za CZSS-e. Ono što želimo naglasiti je da je Istanbulska konvencija ratificirana, stupila je na snagu, krenuo je set izmjena kaznenih zakona, legislative, ono što smatram u ovom trenutku da još uvijek je nepokriveno a to je da žrtve partnerskog nasilja još uvijek nemaju odgovarajuću pravnu zaštitu. Vezano za prava spolnih i rodnih manjina, u 2018. bilježimo porast broja pritužbi za gotovo za 150%. Dakle institucija je prepoznata kao jedno nadležno tijelo koje će moći ustanoviti kroz svoj ispitni postupak zaštititi prava onih čija prava se krše, ono što smo poduzimali prošle godine je da smo tražili od pravosudnih tijela da se sankcioniraju homofobni govori mržnje, preporukama smo tražili unaprjeđivanje sustava, prikupljanje i obrade podataka vezano za sudske sporove kao i sustav edukacije stručnih osoba. S druge strane diskriminacija temeljem rodnog identiteta, postupajući po pritužbama građana i građanski, vidimo da se nekako ustalio rad Nacionalnog zdravstvenog vijeća koje donosi nadležna rješenja o promjeni ili življenju u drugom rodnom identitetu. U posljednje 4 g. vijeće je zaprimilo 119 zahtjeva od čega je 91% pozitivno riješenih, jedna osoba je odustala dok je 10 slučajeva bilo u postupku na kraju 2018. g. Ono što smo uspjeli napraviti u suradnji sa resornim ministarstvom je jedna uputa koja je išla svim odgojno-obrazovnim ustanovama da se ide u izdavanje promjene svjedodžbi i diploma nakon promjene spola odnosno odabira života u drugom rodnom identitetu. U našem djelovanju kao i postupanju po pritužbama građana i građanki, posebna pažnja se posljednjih godina pridaje žrtvama višestruke diskriminacije a to su žene u ruralnim područjima, žene sa invaliditetom, pripadnice nacionalnih manjina, žrtve seksualnog nasilja u Domovinsko, ratu, oštećenice kaznenog djela prostitucije i žrtve trgovanja ljudima dakle na jednom mjestu smo s resornim tijelima prikupili statistike i doveli ih u kontekst. U području obrazovanja postojalo više slučajeva koji se odnose na pitanja ravnopravnosti spolova u školskim udžbenicima i drugim nastavnim materijalima, obilježila je 2018. nastavak rasprave o kurikularnoj reformi i stavljanje na javnu raspravu nacrta kurikuluma. Ono što zamjećujemo i gdje smo morali reagirati po pritužbama i građana i građanki je da je nastavljen loš trend javljanja primjera rodnih stereotipa u odgojno-obrazovnim materijalima. Postupanje po pritužbama građana i građanki na medijske sadržaje, uočeni su trendovi na koje godinama upozoravamo a to je prvenstveno senzacionalizam u izvještavanju o nasilju, obiteljskom nasilju, korištenje spolnih stereotipa, društvenih mreža kao izvor medijskih sadržaja, omalovažavanjima temeljem spola u izjavama javnih osoba, seksizmi u reklamnim kampanjama, imali smo 16 javnih priopćenja kojima smo reagirali na aktualna događanja. Područje političke participacije rekla bih da je područje koje i 2017., 2018. nakon prve primjene prekršajnih sankcija temeljem Zakona o ravnopravnosti spolova nakon provedenih lokalnih izbora, još uvijek nemamo jasne statističke pokazatelje u kojoj fazi se odvijaju prekršajni postupci na lokalnoj razini. Morali smo ih sami prikupljati od politčkih stranaka jer jedinstvenu evidenciju tih postupaka nema nit Državno odvjetništvo RH a niti DIP. Smatramo da je takva primjena prekršajnih sankcija u slučaju kršenja političkih kvota, dovela je do niza poteškoća, da se takva provedba zakona provodi otežano, sporo, parcijalno i nadasve nedosljedno i predlažemo da sa sljedećom izmjenom Zakona o ravnopravnosti spolova, da se novčane kazne nadomjeste odbacivanjem kandidacijskih lista, radili smo nekakvu analizu u svjetskim parametrima, vidimo da je u puno većem broju zastupljen takav model nego prekršajne kazne. Diskriminacija žena u sportu je prisutna, aktualna, reagirali smo upozorenjima prema sportskim savezima, javnim priopćenjima. I dalje vlada jedan stereotip o sportašima i sportašicama, posebno se radi na suzbijanju stereotipa u sportu kao primarno mučkom području. Radimo jedno veliko istraživanje, jednu veliku edukaciju sa Hrvatskim rukometnim savezom Hrvatske gdje se mladi ljudi, rukometašice i rukometaši zajedno sa njihovim trenerima i trenericama educiraju o tome što to znači promicanje ravnopravnosti, jednako uvažavanje, izbjegavanje seksualnog uznemiravanja od strane polaznika, pa od strane nadređenih osoba mladim osobama. Vezano za reproduktivna prava, preporučujemo dosljedno provoditi mjere kojima će se jamčiti i sveobuhvatni spolni odgoj, osigurati ženama pristup i planiranju obitelji i cjelokupnom rasponu usluga povezanim sa spolnim reproduktivnim zdravljem uključujući suvremene metode kontracepcije, siguran zakonit prekid trudnoće, dakle, provedba svih onih odluka i mišljenja EU parlamenta i Vijeća Europe i preporuka Odbora za suzbijanje diskriminacije UN-a. Na kraju želim istaknuti da u ovom izvješću koje je sveobuhvatno na nekakvih 370 stranica, dali smo oko 104 opisa slučajeva, 138 preporuka koje su razvrstana po različitom području, gdje smo željeli sve ono što smo iz praktičnog dijela radili na konkretnim slučajevima i bavili se svim problemima građana i građanki koje danas imaju, neovisno o kojoj se diskriminacijskoj osnovi radi ili o kojem području, a koje ulazi u našu vokaciju djelovanja gdje smo željeli unaprijediti i poboljšati ostvarenje ustavnog načela ravnopravnosti spolova. Dakako, otvorena sam za vaša pitanja, kao i svaki puta na koja ću odgovoriti i objasniti određene nejasnoće ukoliko se budu čitali sažeci izvješća. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala lijepa gđo. pravobraniteljice. Imate nekoliko replika. Prvu repliku tražio je gđa. Sabolek.
Poštovana pravobraniteljice. Sve ste nam to lijepo izložili, hvala vam. A dali vi znate, a sigurno znate da je u protekle 2 godine smrtno stradalo preko 20 žena žrtva nasilja? To su poražavajući podaci. Iako se to nije smjelo dogoditi niti prema postojećim zakonima, ja vas pitam tko je kriv? Vaša institucija, neka druga institucija i recite nam, da popravimo to. Hvala vam.
Hvala lijepa. Odgovor, pravobraniteljice.
Dakako da sam upoznata jer ja sam osnovala 2017. g. neovisno tijelo koje promatra sve slučajeve koji postoje u Hrvatskoj, slučajeve femicida, dakle ubojstva žena od strane njima bliskih muških osoba. Dakle, ako netko po ovom pitanju nešto poduzima, analizira i radi, to je sigurno institucija pravobraniteljice koja je osnovala tijelo zajedno sa ostalim dionicima koji mogu dati relevantne podatke. To je pitanje na koje ukazujemo posljednjih godina i ovo izvješće u svom punom formatu ima analizu posljednjih 3 godine radikalnih slučajeva koji govore o propustima državnih institucija zbog kojih neke od žrtava danas bi bile među nama. Hvala vam.
Hvala i vama. Gđa. Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo potpredsjedniče Sabora, uvažena gđo. Ljubičić. Dakle u gradu Zagrebu imamo jedan projekt koji se zove Roditelj-odgajatelj, koji na razini godinu dana i otprilike 300 milijuna kuna se daje za taj projekt i glavnina su se za taj projekt odlučile žene koje daju otkaze i tada su u projektu odgajanja svog vlastitog djeteta. Mene zanima, da li možda možete reći što mislite o tome, odnosno da li vas se uopće nekako konzultirali ili savjetovalo kad se odlučilo za taj projekt jer s jedne strane se to majkama ili očevima u rijetkim slučajevima čini zgodno, ali nakon određenog vremena, zasigurno će biti veliki problem kako se uopće aktivirati na tržištu rada, tim više kada gledamo situaciju da imamo potrebu za novom radnom snagom, a ljudi zapravo najbolje životne dobit za rad [[Upadica: Hvala.]] ostaju doma, dakle jedan vrlo zanimljiv projekt, pa me zanima vaš stav prema tome [[Upadica: Hvala.]] Hvala.
Pravobraniteljice izvolite.
Mi smo naš stav prilikom prijedloga donošenja navedenog propisa izrazili stajalište da to je dvosjekli mač koji, iako se radi o mogućnosti korištenju očeva i majki, puno više će pogađati majke jer će biti odsutne s tržišta rada i postavlja se pitanje što će se dogoditi ukoliko Grad Zagreb više neće imati u nekakvom svom budućem mandatu ili državnom proračunu dovoljno sredstava za podršku ovakvog projekta. Inače, ovaj projekt je vrlo sličan u jednom dijelu projekta Zaželi, gdje je također na neki način se žene koje su dugotrajno bez posla se aktiviraju da skrbe o drugima, dakle, o starijim osobama, osobama s invaliditetom, itd., gdje najčešće [[Upadica: Hvala.]] ženska populacija koja se javlja na te natječaje i ako mislimo imati dosljednost, onda moramo voditi ... [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]] Hvala.
Hvala. A imat ćete prilike još. G. Žagar, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Uvažena pravobraniteljice. Onako mi se čini kroz izvješće da se na više mjesta spominju jedinice lokalne samouprave, prije svega su to županije s njihovim povjerenstvima, nešto se malo manje spominju gradovi a gotovo zanemarivo općine. Možete li reći u ovom trenutku koliko je jaka ta suradnja između vas kao instituta pravobraniteljice sa jedinicama lokalne samouprave, koliko su one spremne na suradnju? Čak se vidi iz izvješća da ni županije nisu u najvećoj mjeri izvršile svoje obaveze, govorim i o sigurnim kućama i svemu ono što su trebale i u radu povjerenstava za ravnopravnost spolova, kakva je vaša ocjena zapravo, suradnja sa jedinicama lokalne samouprave s obzirom da ih ima 428 općina, 127 gradova i 20 županija, ima li tu mjesta za poboljšanje i što vi možete kao pravobraniteljica učiniti u tom pogledu, kako na njih utjecati? Hvala.
Pravobraniteljice, izvolite.
Zahvaljujem se na tom pitanju. Mi monitoriramo rad i lokalne zajednice, dakle lokalnih, regionalnih, područnih samouprava kroz naše projekte a i kroz interakciju sa županijskim povjerenstvima za ravnopravnost spolova koju uključujući grad Zagreb ima 21, mi surađujemo iznimno dobro, međutim imali smo situacije kada se pitanje ravnopravnosti spolova podrazumijevalo kao svjetonazorsko pitanje u provođenju europskih projekata smo bili persona non grata u pojedinim županijama ili gardovima. Dakle, dok god podrazumijevamo pitanje ravnopravnosti spolova kao žensko pitanje ili kao svjetonazorsko pitanje, ne možemo napredovati. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala. G. Kirin.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovana pravobraniteljice sa suradnicama i suradnikom. žene su danas angažirane u svim segmentima, od vojske, one su ratnice, lete na Mjesec, angažirane su u znanosti i sportu ali i majke su. Pri raspravi o ravnopravnosti spolova, ističe se da su žene su neravnopravnom položaju u odnosu na muškarce, po vama, u kojem djelu, da li teže nalaze posao, da li manje zarađuju, da li možda kraće rade, da li su biološki limitirane, da li temeljem ne samo tradicionalno već biološki izvršavajući svoju obiteljsku i demografsku zadaću ne mogu se dovoljno radno angažirati?
Gđa. Ljubičić, izvolite.
mi smo imali 2,5 g. provodili europski projekt o usklađivanju obiteljskog i poslovnog i sve ovo što ste rekli, danas prisutne žene na tržištu rada s obzirom da njezine obiteljske obaveze, s obzirom na biološku mogućnost da bude majka roditeljica, mi imamo iznimne aktivnosti koje su govorile o tome što lokalna zajednica, što poslodavac i što država može učiniti u afirmativnim mjerama te da danas žene budu usklađene kao i muškarci ali najviše žene jer su veliki teret i velika očekivanja upravo na leđima žena, da budu uključene u svim segmentima, i obiteljskog i poslovnog života. Možda ste propustili jedan dio u mojoj raspravi, u mom govoru gdje sam rekla da smo iznijeli niz preporuka i očekivanja i prema Vladi i prema lokalnoj zajednici vezano za osnaživanje javnih servisa, nešto od toga se radi posljednjih godina, o produženju radnog vremena, dnevnim odmorima i domovina za starije osobe itd., dakle i rad sa poslodavcima gdje se danas neće majčinstvo tretirao kao jedna velika prepreka na tržištu rada.
Hvala lijepa. Ostavio sam vam malo više vremena jer je zaslužio odgovor, malo više vremena, hvala. Gđa. Jeckov.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče. Gđo. pravobraniteljice, u zdravstvenim ustanovama u Hrvatskoj manjina ovlaštenih i zdravstvenih djelatnika ili djelatnica obavlja prekid trudnoće, točnije njih 153. To je recimo značajno manji broj u odnosu na 2014. i sveukupno imamo jedan trend smanjenja. Čime smatrate da je to uvjetovano i što je vaše mišljenje, kako zaustaviti taj nepopularni trend?
Gđa. Ljubičić.
Pravo na priziv savjesti je pravo koje se mora ostvariti ali ne smije imati ona druga ograničenja, dakle da uskratimo onima koji traže zdravstvenu zaštitu da ostvare svoja prava, zbog toga smo u velikoj i iznimno dobroj komunikaciji sa Ministarstvom zdravstva gdje kada se pojave takvi slučajevi gdje stanka pritužuje se klijentica žena da nije mogla ostvariti svoje pravo i da je morala mijenjati ili prebivalište ili bolnicu, da joj to nije bilo omogućeno niti da joj je dana prava informacija, tada je Ministarstvo zdravstva reagiralo sa posebnom uputom prema toj bolnici. Nažalost, svjedočimo trendu da su ta prava žena na neki način ograničena s obzirom da se sve više poziva na pravo priziva savjesti. Ono što mi inzistiramo je da jedno pravo ne smije isključivati drugo pravo i da se mora pronaći odnosno ostvariti pravna obaveza koja postoji iz jednog i drugog prava ... [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala. Gđa. Glasovac.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice sa suradnicima, svjesni smo činjenice da je nasilje mahom nad ženama i dalje gorući problem u našemu društvu i činjenici da od 2013. g. do kraja 2018. smrtno je stradalo upravo od nasilja čak 101 žena. Uzevši u obzir činjenicu da smo i ratificirali Istanbulsku konvenciju koja je stupila na snagu, zanima me vaš komentar. Kako komentirate činjenicu da u 21. st. još uvijek imamo 6 županija u RH koje nemaju sklonište za žene i imate li kakvih informacija više što će Vlada učiniti po tom pitanju s obzirom da kad to već nismo bili u stanju učiniti sami, da nas Istanbulska konvencija prisilila da iz državnog proračuna financiramo i osiguramo adekvatan broj skloništa za žene, možda imate više informacija nego mi saborski zastupnici pa vas molim da ih s njima podijelite.
Hvala. Gđa. Ljubičić.
Hvala vam na ovom pitanju, ja sam prva pokrenula pitanje odgovornosti lokalne zajednice koja iz svojih lokalnih sredstava osigurava rad savjetovališta ili skloništa za žrtve obiteljskog nasilja. Pa nam se tako statistika iz 2013., 2014. i ona koju smo proveli 2018. godine istovjetna. Dakle, na lokalnoj razini kada smo slali upit na 21 županiju tada se njihovog, razine njihovog proračuna sredstva za skloništa i savjetovališta idu manje od 1%, da budem precizna od 0,01 do 0,08%. I ta statistika dakle kroz taj period 5 godina je bio isti. Mora postojati veća odgovornost lokalne zajednice za zaštitu građana, građanki posebice senzibilizacija za žrtve obiteljskog nasilja [[Upadica: Hvala, hvala.]] To je nešto što vjerujem da će kroz …
Moramo se držati vremena, samo malo oprostite. Hvala. Gospođa Alfirev.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Uvažena pravobraniteljice vi ste u svom izvješću dotakli se i rad, prvenstveno socijalnih radnika u centrima za socijalnu skrb i naveli ste da nije pronađen tako veliki broj grešaka, bih rekla. To ste baš decidirano naveli. S druge strane mi imamo sad situaciju da ministarstvo upravo proziva te svoje socijalne radnike u svojim centrima za socijalnu skrbi i to na način da uvodi jednu novu liniju gdje će se građani moći pritužiti što znači da se do sada eventualno nisu mogli pritužiti i još je jedna stvar. Dakle ministarstvo nije, nema potrebu dakle da uvede liniju gdje bi se građani mogli pritužiti na rad možda policijskih službenika, pravosudnih službenika [[Upadica: Hvala.]] nego isključivo [[Upadica: Hvala lijepa.]] na rad centra za socijalnu skrb.
Gospođa Ljubičić, izvolite.
Ono na što mi ukazujemo kada radimo nadzor i ustvrdimo diskriminaciju ili diskriminatornu praksu kod pojedinih resora policija, bolnice, centri za socijalnu skrb, je da tražimo pitanje reguliranja odgovornosti. I same odgovornosti dakle, osoba, stručnih osoba koje su napravile propust u radu. Najlakše je smijeniti čelnika određene ili policijske uprave ili centra za socijalnu skrb, ali tada je već eskaliralo ili nasilje ili određena ovaj štetna posljedica. Ono što smo recimo sa policijom radili, je da smo radili na edukaciji osoba sudaca i sutkinja koji rade na službeničkim odnosima, dakle na koji način percipiraju odgovornost policijskih djelatnika i djelatnika kada su napravili određene propuste. Ne, čini mi se da stav ministarstva je da negdje na toj razini naprave i sa centrima i za socijalnu skrb [[Upadica: Hvala.]] U svakom slučaju podržavam pitanje reguliranja samog…
Hvala lijepa, hvala. I na kraju u 91 minuti doduše gospodin Bulj. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvažena pravobraniteljice evo ja ću komentirati, ako vi imate potrebu možete također. Činjenica je da se donešena Istanbulska konvencija, ja osobno nisam glasao za nju, a i reći ću svoje razloge. Kako vi komentirate primjera da Daruvarac zbog onoga što je cijela javnost vidla kako je mladoj djevojki razbijao glavu od pisoar, školjku u WC-u, doslovno je bilo morbidno, da hrvatsko pravosuđe smanji kaznu sa 5 na 4 godine. Volio bih vaš komentar jer ste ga trebali dati. Mi smo donili Istanbulsku konvenciju kao da bi se pokazalo da smo nešto napredni. Doklen god sustav hrvatski ne zaštiti i u borbi protiv nasilja ta Istanbulska konvencija je samo pamflet politički s kojim se maše bespotrebno. Jedino hrvatske institucije mogu zaštiti nasilje, a to pravosuđe i ostale institucije na pokazuju. Hvala.
Gospođa Ljubičić.
Mi smo slučaj Daruvarac spomenuli kao eklatantan slučaj postupanja pravosudnih tijela, nažalost ja ne mogu komentirati pojedinačne slučajeve, govoriti o odlukama Državnog odvjetništva ili sudova, ali načelno imamo preblage kazne. Dakle, nije problem u povisivanju raspona kazni prekršajnih ili kaznenih djela, potrebno je dignuti razinu jer smo na razini donjoj granici izricanja kazni za kaznena i prekršajna djela. Dakle, odignuti svijest pravosudnog sustava da najoštrije kažnjavaju, dakle da granice, da kazne budu izrečene prema gornjoj granici koja je propisana. Dok to ne budemo napravili imat ćemo ovakve slučajeve. Hvala.
Hvala lijepa. Žele li predstavnica Vlade gospođa državna tajnica Mađerić uzeti riječ? Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvažene zastupnice i zastupnici, Hrvatski sabor je uputio Vladi RH radi davanja mišljenja izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2018. godinu koje je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela pravobraniteljica za ravnopravnost spolova aktom od 30. ožujka 2019. godine. Navedeno izvješće prikazuje aktivnosti i rad Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova tijekom 2018. godine te sadrži cjeline po područjima koje se odnose na zapošljavanje i rad, obitelj, spolne manjine, rizike višestruke diskriminacije i posebno osjetljive društvene skupine na području obrazovanja, područje medija, ravnopravnost spolova u području političke participacije, aktivnosti nacionalne politike za ravnopravnost spolova, žene i sport, reproduktivno zdravlje, žene tražiteljice međunarodne zaštite, provedbu rezolucije Vijeća sigurnosti UN-a o ženama, miru i sigurnosti i srodnih rezolucija, diskriminacija na području pristupa i nabave roba odnosno pružanja usluga, inicijative pravobraniteljice u području zakona i propisa, suradnja na nacionalnoj i međunarodnoj razini te preporuke pravobraniteljice. Nadležna tijela su dostavila očitovanja na predmetno izvješće, a na temelju nadležnih, očitovanja nadležnih tijela koja su dala obrazloženja vezano uz pojedine navode iz Izvješća, Vlada Republike Hrvatske je izradila mišljenje koje ste dobili u svojim materijalima. Hvala vam lijepa.
Hvala. Želi li predstavnik Odbora za ravnopravnost spolova uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prva na redu je gospođa Željka Josić u ime ili ispred Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege, poštovani predsjedavajući, pravobraniteljica za ravnopravnost spolova i predstavnici Ministarstva. Evo pred nama je Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2018. godinu koje sadrži sve aktivnosti i projekte na svim područjima vezanim za suzbijanje, diskriminaciju i kršenje načela u području ravnopravnosti spolova. Tijekom 2018. godine kako je i sama pravobraniteljica rekla radilo se na više od tisuću 500 predmeta i najveći broj odnosi se na područje socijalne sigurnosti, socijalne skrbi, mirovinskog i zdravstvenog osiguranja. Naravno, ovdje ne možemo reći da je to nešto novo. To je trend koji je istovjetan onome ranijih godina i naravno najviše pritužbi usmjerenih je na spolnu diskriminaciju i u najvećem postotku se radi o ženama. Ono što se stalno ističe, a tako i u ovom Izvješću kako su stope radne aktivnosti žena i muškaraca značajno različite. Naravno, stopa radne aktivnosti žena je niska i tek je u neznatnom porastu. A to ujedno govori u prilog većem riziku izloženosti žena ekonomskom siromaštvu. Isto tako se navodi i niža stopa zaposlenosti žena u odnosu na muškarce, pa ću ja dalje navesti kako je stopa nezaposlenosti koja je veća za žene nego za muškarce. Zatim prosječna plaća kod žena i kod muškaraca se isto tako razlikuje. Za period 2016. godine prosječna bruto plaća za žena je iznosila 7 tisuća 444 kune, a za muškarce 8 tisuća 575 kuna. Ponovno u ovom Izvješću vidimo da tradicionalna zanimanja koja su prije 10-tak godina bila aktualna u ženskim zanimanjima ona ostaju i dalje aktualna kao ženska zanimanja. Naravno imamo puno više studentica koje se odlučuju na određene znanstvene titule, magisterije, doktorate. No, ono što mene i dalje brine u tom području, je to što te žene ne mogu napredovati jednako kao i njihovi muški kolege. Naravno tu uvijek imamo onaj moment majčinstva kada žene u jednom trenutku zastaju u svojoj karijeri. Zato mi je drago da evo čuli smo iz samog izvještaja da u današnje vrijeme jedan veći dio roditelja, dakle muških roditelja, očeva koristi rodiljni dopust. Naravno kada usporedimo prošle godine to je značajno veća brojka. No, ja se često pitam je li ta brojka dostatna da bi naše obitelji i da bi naše žene doista u onom punom jeku zaživjele u svom poslovnom svijetu? Kako po pitanju zapošljavanja se uvijek traže neka nova rješenja, ja se često bojim da ćemo uvijek zaostati barem u jednom određenom obliku rodne neravnoteže. Naravno to nije problem samo Republike Hrvatske, već je problem zemalja u okruženju kao i drugih zemalja Europske unije. Inače po ovom pitanju korištenja roditeljskog dopusta što se tiče naših očeva odnosno muževa i partnera iako ih možemo ovim putem malo ipak pohvaliti mi smo i dalje na samom dnu u Europskoj uniji po korištenju dopusta za djecu od strane očeva. Kako je i u raspravi navedeno, nasilje u obitelji jedna je od gorućih tema koja se i dalje nastavlja u hrvatskom društvu. Naravno sa onom najtežom posljedicom a to je femicid. Iako u 2018. bilježimo značajno smanjenje ubijenih žena, često se postavlja pitanje jesmo li za te žene napravili sve ono što smo mogli? Isto tako u nekoliko navrata i u ovoj sabornici postavilo se pitanje smještaja žena žrtve nasilja i djece i znamo da se vodila rasprava i u medijima po tom pitanju i po pitanju sigurnih kuća kada se i Ministarstvo za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku obavezalo za 6 novih sigurnih kuća u Republici Hrvatskoj. Često smo bili mi koji smo ponekad dolazili u kontakt sa žrtvama nasilja često smo se žalili ili na postupanje policije, ili na postupanja centara. Mene ono što me doista veseli je i u ovom Izvješću navedeno kako su napravljeni značajni pomaci pri radu policije u područjima procesuiranja obiteljskog nasilja i nasilja među bliskim osobama. Ono što je bitno ovdje naglasiti je trajna provedba edukacije ne samo policijskih službenika, već se to sada počinje raditi i u centrima za socijalnu skrb. U Izvješću se također spominju žene poljoprivrednice i žene sa invaliditetom. Dakle, poljoprivrednice nam nekako uvijek ostanu ispod radara. One su nam gotovo uvijek nevidljive. No, moramo naglasiti kako su to žene koje u usporedbi sa svojim muževima odrađuju izuzetno težak fizički posao, drže svoja kućanstva, između ostalog majke su. Dakle vjerujem da će se i u nekoj budućnosti malo više pažnje posvetiti upravo ovoj kategoriji. A ono što me doista veseli je što sam primijetila u Izvješću da obzirom na broj odnosno postotke da žene sa invaliditetom po pitanju obrazovanja, zapošljavanja, formiranja obitelji i majčinstva doista bilježe jedan pozitivan trend u hrvatskom društvu i ja vjerujem kako će se taj trend nastaviti. I kako je sama pravobraniteljica rekla, u zadnjih nekoliko godina sve se više nameće tema reproduktivnog zdravlja i često govorimo o edukacijama. Naime, ja se ovdje mogu, usuđujem se reći kako edukacija nam je doista po pitanju ginekološko reproduktivnog zdravlja izuzetno bitna u budućnosti. Ako se sjetimo samo jednog podatka a to je da u RH djeca stupaju u spolne odnose u prosjeku sa 15 g., onda ćete znati koliko je pitanje reproduktivnog zdravlja izuzetno bitna tema za našu djecu i u sustavu obrazovanja. I evo ja neću puno duljit na kraju izvješća, ono što svakako trebamo reći, da sve pritužbe koje se odnose na diskriminatorno postupanje prema ženama u svim segmentima društva su odista dobro istaknute, a ono što nažalost se nameće kao najveći problem u području rada i zapošljavanja je životna dob i majčinstvo koja čini mi se ostaje glavna prepreka prilikom zapošljavanja i napredovanja žena. Od svih projekata koji su napravljeni u Uredu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, ja ću izdvojit jedan gdje je pravobraniteljica bila nositeljica EU projekta koji se zove „Prema stvarnoj ravnopravnosti muškaraca i žena – usklađivanje profesionalnog i obiteljskog života“. Projekt se provodi od 1. siječnja 2016. do 1. siječnja 2018. godine. Ovim projektom koji je provođen i u kontinentalnoj Hrvatskoj i u Dalmaciji, vrlo jasno se vidjelo koliko naša djeca uče od nas, kako oni preuzimaju uloge roditelja, ženska djeca uloge majke, muška djeca uloge svojih očeva. Ono što je zabrinjavalo su nekakvi podaci su do tada dok se nisu te edukacije počele provoditi i te radionice, da su neka djeca smatrala kako je normalno udariti majku odnosno normalno udariti ženu. Ovo nam samo govori u prilog tome koliko je potrebno informirati i educirati mlade ljude, koliko im je potrebno neprestano i kroz sustav obrazovanja i kroz našu obitelj pa i kroz medije govoriti koje su ustvari prave vrijednosti obitelji i koliko je ustvari vrijedno bit djelom ne u potpunosti naravno u našem društvu ali barem djelomično ravnopravan u našim obiteljima jer sve ono što mi radimo iza svoji zatvorenih vrata, nažalost i kroz ovaj projekt se pokazalo da naša djeca uče i upijaju. Klub HDZ-a će podržati ovo izvješće, hvala.
Hvala vam lijepa, sada je na redu gđa. Dragana Jeckov koja će govoriti ispred Kluba zastupnika SDSS-a, izvolite.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče, gđo. pravobraniteljice sa suradnicima, poštivani predstavnici ministarstava. Drago mi je da danas raspravljamo o ovom izvješću imajući svakako da je dobro da se to događa prije ljetne stanke. Kako smo i čuli u Izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2018., obuhvaćene su brojne aktivnosti u razdoblju od godinu dana u području promicanja ustavnog načela ravnopravnosti spolova a u skladu sa ovlastima i nadležnostima propisanim organskim Zakonom o ravnopravnosti spolova. Sigurno specifičnost ovog razdoblja jeste i provedba dva EU projekta kojima je institucija pravobraniteljice za ravnopravnost spolova nositeljica a koji govore o stvarnoj ravnopravnosti muškaraca i žena i izgradnju učinkovite zaštite za borbu protiv nasilja nad ženama. To su kao što smo imali priliku čuti, međutim nije na odmet ponoviti, dva veoma važna europska projekta prema stvarnoj ravnopravnosti muškaraca i žena, usklađivanje profesionalnog i obiteljskog života izgradnja učinkovitije zaštite promjena sustava za borbi protiv nasilja prema ženama. Na ovome vam čestitam, smatram da ćemo dobiti egzaktne pokazatelje koji će u izvjesnom smislu moću usmjeriti rad. Promicanje ravnopravnosti spolova i jačanje zaštite žena i muškaraca od diskriminacije posebno spola, bračnog i obiteljskog statusa uključujući i majčinstvo, spolnu orijentaciju, rodni identitet i izražavanje jeste najvažniji prioritet društva i drago mi je da pravobraniteljica ne samo da prati primjenu zabrane nepovoljnijeg postupanja i diskriminacije žena, posebno tijekom trudnoće i materinstva kao i zaštitu žena na tržištu rada nego kao što smo imali prilike čuti, otvoreno se o tome i govori i upozorava. Kako smo imali prilike čuti, radilo se ukupno o 1576 predmeta, pritužbe i dalje odnose se na spolnu diskriminaciju i u tim brojevima, u najvećem broju radi se o ženama, dakle 71,4% dok je udio muškaraca 27,7%, uvijek me zanimalo na što se to muškarci žale, jednom ću se zaista time pozabaviti. Ono što mi je osobito drago je da je prošle godine ratificirao Konvenciju Vijeća Europe o sprječavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u obitelji. Konvencija je omogućila početak rada na značajnijem unaprjeđenju zakonodavnog okvira i prakse u suzbijanju nasilja u obitelji prema ženama. S tim u vezi, važno mi je da pravobraniteljica, da je bila potpuno angažirana tokom prošle godine i održala je čitav niz edukacija, treninga, radionica i predavanja iz područja obiteljsko-pravne zaštite nadležnim institucijama. Pravobraniteljica je u svom izvješću kao i do sad kontinuirano upozoravala javnost i sva nadležna tijela i institucije da nasilje prema ženama, obiteljsko nasilje i partnersko nasilje nisu privatna stvar već društveni i javni problem. Napominje se i postojanje indikatora koji govore da žrtve imaju sve manje povjerenja u institucije i da razni oblici nasilja nad ženama premještaju se iz prekršajne u kaznenu sferu i to je ono što je pomak i što je dobro. Kad se govori o kaznenim djelima nasilja u posljednje 3 godine zabilježen je i porast žrtava i počinitelja i kaznenih djela počinjenih prema bliskim osobama za oko 20%. Statistike su poražavajuće jer je nasilje u obitelji jedan od najčešći uzroka smrti sa udjelom ubojstava u obitelji od 47% u ukupnom broju ubojstava u posljednjih 10 godina. Nasilje nad ženama je najčešće seksualne i fizičke prirode te se događa unutar obitelji ili veze. Samo u proteklih 5 godina u Hrvatskoj je ubijena 91 žena, a više od polovice slučajeva ubojice su njihovi intimni partneri. Problem je svakako veći nego što se može zaključiti na osnovu ovih brutalnih brojki. Žene su najugroženije u kući, tamo gdje bi trebale se osjećati posebno sigurno i zaštićeno, a opasnost vreba dakle i u najbližem okruženju. Žene općenito puno više ugrožava kućno nasilje nego bilo koji drugi delikt nasilja. Razlog tome je što nasilje nad ženama obavijeno velom stida žrtava, a žene često uvjeravaju da su one same krive za takvo stanje. Žene se prije svega stide da o svojim problemima razgovaraju sa organizacijama za zaštitu ili sa vlastima odnosno kada počinitelj potječe iz najbližeg okruženja. Nasilje se može dogoditi svakoj ženi i nije posljedica ženinog ponašanja nego sustava patrijarhata u kome muškarci imaju moć, a nasilje nad ženama je način da oni tu moć održe. Nasilje nad ženama je primjer zlouporabe moći jednog spola nad drugim i tijekom hiljada godina povijest potaknuta je od svake društvene zajednice pa do danas. Ono što je najopasnije, što u društvu imamo slučajeve međugeneracijskog prijenosa nasilničkog ponašanja koji se kao u epskoj pjesmi prenosi s koljena na koljeno, gdje čitave generacije žive u nasilju, žrtva postane počinitelj, a dijete uči negativne obrasce ponašanja smatrajući ih normalnim. Bojim se da je slika tog segmenta odraz cjelokupnog stanja u društvu i da je na dijelu brutalizacija nasilja prema ženama i prema obitelji. Pravobraniteljica je istakla probleme s kojima se žrtve nasilja susreću. Praksa pokazuje da je blago kažnjavanje, puštanje počinitelja da se brani sa slobode, nedovoljno izricanje zaštitnih mjera svakako trend koji doprinosi smanjenju broja prekršajnih prijava. Odvraćajući žrtve od prijavljivanja i generiranju nepovezivanja u sustav te da su kazne za počinitelje preblage i da zakonodavni okvir koji je manjkav treba mijenjati. Postoji nedostatak organiziranog sustava koji bi izravno se bavio slučajevima nasilja da pruže sigurnost onima koji mogu potencijalno žrtvu spasiti od toga da postane dnevna senzacija, a samim tim i da pruže odgovarajuću pomoć žrtvi. Radi se o specifičnim vrstama rodno uvjetovanog nasilja koji zahtjeva niz mjera na svim društvenim razinama jer se nasilje ne može iskorijeniti samo represijom. Imali smo prilike dakle čuti da je uspostavljena dobra suradnja s MUP-om i ravnateljstvom policije te Ministarstvom za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku. I dalje ima prostora i potrebe za edukacijom stručnih osoba i pozdravljam dakle vaš angažman kada je u pitanju, kroz promatračko tijelo za sveobuhvatno nadgledanje, prikupljanje podataka, analizu slučajeva ubojstava žena i izvještavanje odnosno Femicid Watch kojim je, koji ste kao što ste rekli obrazovali 2017., to je svakako hvale vrijedna akcija. Pravobraniteljica ukazuje i na rezoluciju Europskog parlamenta o ženama i njihovoj ulozi u ruralnim područjima. U rezoluciji se navodi kako su obiteljska poljoprivredna gospodarstva zapravo njihovi vlasnici su žene u prosjeku samo 30% one su vlasnice poljoprivrednih gospodarstava što ih svakako dovodi u jedan nepovoljniji položaj, značajno nepovoljnije u odnosu na muškarce. I u cilju analize relevantnih podataka koji se odnose na žene u ruralnim krajevima u RH pravobraniteljica je zatražila očitovanje Ministarstva poljoprivrede koje navodi kako nije raspisivalo posebne natječaje namijenjene samo za žene, ali je jeli imalo nekoliko mjera i aktivnosti programa ruralnog razvoja kojeg su donijeli. Također tema koja u velikoj mjeri zabrinjava jeste pitanje prava na, prava na pobačaj i tu imamo podatak koji sam već iznijela i sa kojim sam već razgovarala s vama. Dakle, od 371 zdravstvenog djelatnika koji su struni za obavljanje prekida trudnoće u 30 ovlaštenih zdravstvenih ustanova, 218 djelatnika ih ne obavlja. Gotovo svi zbog priziva savjesti. Spol pri tome ne uvjetuje veću ili manju sklonost za pozivanje na priziv savjesti mada bi meni osobno i taj podatak baš bio interesantan. Iz navedenih brojki vidljivo je da je u zdravstvenim ustanovama u Hrvatskoj manjina ovlaštenih zdravstvenih djelatnika ili djelatnica obavljaju prekid trudnoće, njih 153 i kao što rekla tu imamo jedan značajan, jedan trend smanjenja te smo čuli kako to pravobraniteljica tumači, čime je to zapravo uvjetovano. Treba progovoriti i o cijeni prekida trudnoće u javno zdravstvenim ustanovama i reći da je ona vrlo neujednačena i varira između 1.150 i 3.300 kuna. Kad se uzmu u obzir svi prikupljeni podaci prosječna cijena na nacionalnoj razini je 2.240 kuna. To predstavlja rast od 400 kuna u odnosu na prosječnu cijenu iz 2014. kada je iznosila 1.840. U te 4 godine u više zdravstvenih ustanova došlo je do poskupljenja od hiljadu kuna u nekoliko bolnica i to je svakako jedan od razloga koji otežava ženama da koriste to pravo. Ono što je u Izvješću svakako alarmantno i alarm za uzbunu jeste da se primjećuju dva negativna pokazatelja. Smanjenje broja zdravstvenih djelatnika odnosno djelatnica koje pružaju zdravstvenu uslugu prekida trudnoće i povećanje prosječne cijene prekida trudnoće. To je veliki problem ženama posebno u ruralnim područjima jer i pored urednog plaćanja zdravstvenog osiguranja neke od njih nisu dovoljno ekonomski sposobne da zbog priziva savjesti putuju iz svog mjesta boravka u drugi grad da bi ga platile, a neke od njih i visinom jedne mjesečne plaće zapravo predstavljaju ozbiljan problem za prekid neželjene trudnoće. Kada je u pitanju praćenje političke participacije žena i poštovanje ravnopravnosti spolova od lokalne razine do nacionalne i europske i dalje je vidljiva spolna neuravnoteženost žena i muškaraca i nepoštivanje uvođenja spolnih kvota od 40% prema Zakonu o ravnopravnosti spolova. Zbog toga ja pozdravljam vaše preporuke koje su upućene Hrvatskom saboru. Dakle, kada ste zatražili, preporučili na način da se novčane kazne nadomjeste odbacivanjem kandidacijskih lista odnosno označavanjem lista nepravovaljanim u slučaju nepoštivanja normativa uravnoteženoj zastupljenosti žena i muškaraca, također preporuke upućene jedinicama lokalne i područne samouprave posebice županijama kao i preporuke političkim strankama kojima ste savjetovali da potiču veće uključivanje žena u sve hijerarhijske unutarstranačke razine i u te svrhe dakle unijeti odredbe o opće stranačke akte koje bi u dugoročnijem smislu trebale osigurati uravnoteženu participaciju žena i muškaraca u unutarstranačkim strukturama, pa tako onda posljedično i na kandidacijskim listama. U svakom slučaju Klub zastupnika SDSS-a pozdravlja sve vaše napore koje ste napravili tijekom 2018. i prihvatit ćemo izvještaj vašeg ureda za 2018. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Sada je na redu gospođa Anka Mrak Taritaš koja će govoriti ispred Kluba zastupnika Glasa i HSU-a. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena pravobraniteljice sa suradnicima. Mi ćemo u Klubu Glasa i HSU-a naravno podržati vaše Izvješće, ali u prilog tome što vi radite i naporima koje činite govori i to da evo iz našeg Kluba tri žene koje smo u Klubu sve tri smo tu i pažljivo smo i vas slušale, a pažljivo i slušamo cijelu raspravu. Dakle, mi imamo jednu privilegiju. Klub je, nas ima petero, od toga smo tri žene. I evo kao što i vas vidimo tu da ima puno žena, ja kada sam vas pozdravljala našalila sam se, pa sam rekla: „Tamo gdje se puno radi ima puno žena.“ A sada malo o Izvješću. Dakle, Izvješće govori o situaciji koja je u Hrvatskoj. Izvješće realno pokazuje situaciju koja je bila 2018. i sada je samo stvar na koji način ćemo to Izvješće čitati i koje ćemo pouke iz toga izvući da možda izvješće koje ćete imati za 2019. ili 2020. ipak ukazuje na pojedine trendove. Posebno naglašavam važnost poglavlja koji govori o jednakim pravima, jednakim plaćama i jednakim mirovinama i o tome da se u životu trebamo zaista nekako boriti da stereotipa bude što manje. U životu kada usporedite životni put od školovanja pa do posla i dalje napredovanja jedne djevojčice ili djevojke i jednog dječaka ili mladića onda vidite da je u školovanju kada malo na kraju školske godine vidite koliki je prosjek ocjena da su djevojčice ili djevojke u principu one koje u više slučajeva prolaze sa puno boljim ocjenama, da su na fakultetu dakle u postotku one brže završavaju fakultete. To pokazuje i da 60% žena završava magisterije, da 55% žena doktorira i onda dolazimo u stvarni život u kojem u stvarnom životu jednako tako nitko ne treba vjerovati ničijim riječima. Dovoljno je da provjere svojim očima i vidi podatke, da su žene za isti posao manje plaćene, da imaju više ugovora za rad na određeno, da se teže zapošljavaju i da ono što je jedna od velikih aktivnosti na razini Europske unije a to su jednaka prava i jednake plaće i jednake mirovine da tome jednostavno nije tako i to je ono o čemu trebamo govoriti i što trebamo mijenjati. Jer kako su i plaće nejednake, tako su i nejednake mirovine. I tema je kako uskladiti obiteljski i profesionalni život. Tu možete naći 22 razloga zašto je teško, zašto je to nemoguće. Dovoljni su jedan ili dva razloga da pokažemo da to moguće. Jučer je za predsjednicu Europske komisije izabrana žena gđa Ursula von der Leyen. Neću govoriti njeno godište, to mogu vidjeti svi, ali ću reći podatke da je ona majka sedmero djece. To je žena koja će biti predsjednica, pretpostavljam da je to sada već riješeno Europske komisije i žena koja svojim likom i djelom pokazuje kako se profesionalni i obiteljski život može uskladiti dakle, žena koja ima sedmero djece. Jedna od potpredsjednica bi trebala biti Dankinja Vestager koja ima četvero djece. Dakle, sve je to moguće. Da jednostavno nije, da je teško je, ali je moguće. Prema tome, to su nekakvi napori koji svi bez obzira da li se bavimo politikom na lokalnoj, regionalnoj ili državnoj razini, da li se bavite poduzetništvom, da li se bavite gospodarstvom to je zadatak svih nas koji se bavimo tim poslom da ukazujemo, da ukazujemo na probleme, da probamo rješavati problem jel taj problem staklenih stropova kad je riječ o ženama apsolutno nam je jasan da se žene u hijerarhiji pušta do određenog nivoa, a onda taj imaginarni stakleni strop je teško probiti, ali je apsolutno moguće. Jednako tako ja se kao živim u ovim prostorima gdje je utjecaj Mediterana dosta veliki, prostor gdje je izuzetno važna obitelj i ja zaista mislim da puno stvari, ali to pokazuje i ovo izvješće, dolazi iz obitelji. Ne na način kao što je resorna ministrica jedanput rekla kad je bilo riječ kad jedan župan zlostavlja svoju ženu, pa kaže „tako vam je to u braku“. Ja mislim da je puno stvari koje dolaze iz obitelji, djeca preslikavaju svoje roditelje. Bila je zaprepašćujuća jedna anketa gdje su mlade djevojke rekle u velikom postotku da to što je njen dečko ošamari da to nije ništa strašno, da je to na određeni način iskaz ljubavi, pa to je strašno, to je strašno i to je zastrašujuće. Dakle, stvari koje trebamo mijenjati, trebamo govoriti, trebamo jasno definirati svoje stavove, moramo zaista koristiti svaku priliku. Ja ću još jedanput naglasiti ulogu pravobraniteljice koja zaista koristi svaku priliku da ukaže na takove stvari jer to jednostavno je zadaća svih nas i da moramo ukazivati. Naravno da djeca preslikavaju svoje roditelje, naravno da zlostavljači rađaju nove zlostavljače, ali to su stvari s kojima se moramo suočiti i koje moramo mijenjati. Istambulska konvencija kad je bila glasana u ovom HS, tada je izazvala veliki prijepor, prijepor i čak raspravu onih koji kad ste ih pitali što tamo stoji, da li ste vi protiv toga, da definiramo i da RH bude jedna od potpisnica Istambulske konvencije koja govori o zlostavljaju u obitelji, kao što je rekla kolegica, obitelj je mjesto gdje se nekako osjećate najzaštićeniji, a zapravo su žene najugroženije, žene i djeca su najugroženiji u toj obitelji gdje se najviše zlostavljanja i najviše i smrtnosti dešava bez obzira da li je to partnerstvo ili obitelj obitelj i ja se jako dobro sjećam te rasprave koja je bila u HS gdje su i kolege govorili o tome da oni apsolutno su protiv zlostavljanja i sve, ali Istambulska konvencija netko se je našalio pa je rekao, možda je krivi grad u kojem je potpisana. Možda recimo da je potpisana u Berlinu, pa bi bila berlinska, možda bi bila drugačije definirana. Potpisati konvenciju i imat ju jedna stvar, a stvarnost je nešto posve drugo. Dok stvarnost neće funkcionirat mi ćemo samo u izvješćima koji ćemo dobiti za neku slijedeću godinu imati prilike uspoređivati da li je zlostavljanih žena, da li je prijava, da li je ubijenih žena manje ili više nego u prošloj godini i onda smo jako zadovoljni kad je to manje, trebali bi bit zadovoljni da toga nema. Neki drugi saziv, nekog drugog Sabora, u nekoj drugoj priči će možda imati izvješće koji će imati takav podatak, nažalost to kod nas tako biti neće. Postoje još dvije teme o kojim bi vrlo rado rekla nekoliko riječi, to su žene u sportu. Sport je jedno od stvari koje se smatra da je ekskluzivno pravo muškaraca i biti žena u sportu, s nekoliko osnova imate problema. Prvi problem je da prvu stvar koju dobije žena koja se bavi sportom je da izgubi svoje atribute koje netko doživljava ko ženu, pa su tu rasprave, kod nas još nisu tako velike, ali rasprave na svjetskoj razini da se rade medicinske analize, da li je uopće žena, da li se može natjecati u ženskim sportovima i sve ostalo. Ja sam bila jednom jedna od funkcionerka jednog saveza, to je bio jedriličarski savez gdje je bilo, moram priznati nekako zastrašujuće i da je i u RH gdje je jedrenje okarakterizirano kao muški sport je žena bila na čelu tog saveza, iako je u tom trenutku recimo predsjednica turskog jedriličarskog bila, dakle turski jedriličarski savez je imao predsjednicu, zatim švicarski jedriličarski savez je imao predsjednicu, ali cijelo vrijeme nekako bila i osjećala sam cijelo vrijeme kad sam bila nekakvu zadršku u odnosu prema sebi iako je jedrenje jedan odličan sport, od onih slika, od onih mladih djevojaka ili žene koje su same oplovile svijet u jedrilici i na taj način pokazale da se mogu borit sa svim, do zaista jedriličarke u RH koje su vrhunske sportašice, koje ravnopravno zastupaju interese RH na olimpijadima i na svjetskim prvenstvima i postižu velike uspjehe. Ja ću sad možda nešto reći što je grubo za razliku i to vam je nekako pokazatelj te stvarnosti koja nije samo stvarnost u RH, nego i, ja bih rekla, i u nekim drugim zemljama, za razliku kad su dečki jedriličari onda svi kažu pogledaj kako je on visok, kako je lijepo građen, evo što mu je sport dao, a kad je djevojka jedriličarka kaže pogledaj ona mora imati malo jače noge i cijeli ovaj dio jer se bavi jedrenjem, to su ti jedriličarke. Dakle, to je već prva diskriminacija koja je, onda vam u sportu te diskriminacije idu i malo dalje, dakle, žene vrlo teško dolaze na nekakva mjesta da budu predsjednici pojedinih saveza ili da budu aktivne na europskoj odnosno svjetskoj razini, ali to je apsolutno moguće. I još jedna tema o kojoj želim govoriti, Ustavni sud je vezano uz zakon kojim se definira način prekida trudnoće donesao određenu preporuku, mi u ovom sazivu HS sigurna sam nećemo imati taj zakon na dnevnom redu, tu sam apsolutno sigurna jer svi to skrivaju ko zmija noge, iako RH ima i sad jedan zakon koji je izuzetno korektan, kojeg treba nekako poboljšati u odnosu na nove okolnosti ja imam dosta i životnog iskustva i godina i bila sam uvjerena da nikada neću u svoj radnom da ne kažem čak i u životnom vijeku trebati govoriti o toj temi i trebati govoriti o tom zakonu jer mi se činilo da je to u Hrvatskoj odlično regulirano i da mi možemo biti ponosni da imamo tako regulirano i da trebamo ga samo osuvremeniti. No, međutim očito tome nije tako, znate kad zapušu neki drugi vjetrovi onda vam se desi da nešto što ste mislili da je riješeno, nije riješeno i onda imate nešto što je priziv savjesti, pa priziv savjesti imaju ginekolozi koji su odlučili za specijalizaciju koja može, koja pretpostavlja da i radite prekide trudnoće. Imaju medicinske sestre, imaju i neki anesteziolozi, pitanje kad će imati i portiri u bolnicama, a recimo par 10-taka kilometara dalje imate jednu drugu državu za razliku od bolnica i ustanova i Gradu Zagrebu koje imaju, gdje svi liječnici otprilike 95% ima priziv savjesti, u toj susjednoj državi ima 5%. Ključno pitanje je kad se netko odlučio za specijalizaciju to kao da se je netko odlučio za specijalizaciju kirurgije, ali recimo ne, odlučio je ne operirat koljena jel ga to užasno nervira, ali i kao da je prekid trudnoće nekakvo veselje. To je trauma, trauma za obitelj, trauma za tu ženu i nitko nema pravo o tome suditi i to naravno nije način na koji se nekakve druge stvari reguliraju ali to je trauma i tome tako treba pristupiti. Ja sam se u, kroz ovu svoju raspravu sam malo spomenula i temu Istambulske konvencije, spomenula sam i temu zlostavljanja, zlostavljanja u obitelji, al dakle to je nešto što uvijek vidimo, što uvijek izaziva pozornost javnosti i mi se tog uvijek sjetimo kad je već kasno. Kad je neka mlada žena pretučena, kada netko nekoj mladoj ženi lupa o lavabo, a drugi to snimanju i onda prenose na društvenim mrežama, kada se pokapa žena tada se tog sjetimo, mi o tome trebamo voditi računa uvijek. Moramo koristiti svaku priliku da na to ukažemo, svako ima za to svoj dio odgovornosti koji se bave politikom, bez obzira da li je načelnik, bez obzira da li je župan, mi nažalost imamo župana koji je, koji svoju ženu zlostavlja i to uvijek je, zgodni su i prijenosi iz sudnice šta je ko kome reko iako apsolutno je nedopustivo da to tako bude, ali ta odgovornost je i na nama. I otprilike možemo vidjeti kada je ovo izvješće u saboru, u saboru je vrlo malo saborskih zastupnika ovaj put je nešto više zastupnica, ali neke stvari uzimamo zdravo za gotovo. Neke stvari se ne trebaju uzimati zdravo za gotovo, stereotipi su svud oko nas trebamo se boriti protiv njih. I zaista evo za kraj, pohvale i izvješću i pohvale radu pravobraniteljice, nije vam jednostavno ali moguće je dobro raditi svoj posao. Hvala.
Sada je na redu gospodin Tomislav Žagar koji će govoriti u ime Kluba nezavisnih zastupnika. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena pravobraniteljice sa suradnicima i predstavnici ministarstva, kolegice i kolege nastojat ću u kratkoj raspravi obrazložiti zašto će Klub nezavisnih zastupnika podržati ovo izvješće. Što se tiče samog izvješća ono je korektno napravljeno, naravno da je opširno s obzirom na sve one poslove koji su zadani i zakonom o radu pravobraniteljice, tako da izvješće nam daje sliku o onome što je ovaj institut radio u proteklom periodu, ali isto tako nas upozorava iako mi razgovaramo o izvješću o radu pravobraniteljice mi zapravo razgovaramo o jednom procesu koji se događa u hrvatskom društvu i ne samo u hrvatskom društvu, to je proces koji nažalost se ne može, u tom procesu se napredak ne može mjeriti u mjesecima, čak ni godinama, nekad su potrebna i desetljeća da bi se ostvarili određeni pomaci, ali to nam, to nas ne oslobađa odgovornosti da se na tom području čim više i što više bavimo i zalažemo sa pitanjima koja su važna, a prije svega za suzbijanje nasilja u društvu. Ja ću ovom izvješću pristupit sa tri, iz tri kuta gledišta koja mislim da su bitna i pokušat ću reći zašto ovoga u ovom izvješću, zašto mislim da je ovo izvješće dobro napravljeno i što mislim da nedostaje možda ovom izvješću da bi u buduće moglo biti kvalitetnije. Prva stvar ili prva točka o kojoj bi htio govoriti je tržište rada i svi problemi s kojima se žene susreću, prvenstveno žene na tržištu rada jer je i prema izvješću vidljivo da su žene manje plaćene, da teže dolaze do posla i da su na poslu češće izložene različitim oblicima zlostavljanja. Dakle, i uvod, u replici sam pitao pravobraniteljicu na koji način ili kako ona vrednuje suradnju s jedinicama lokalne samouprave prije svega se tu misli na općine i gradove iako županije kao najjači oblici jedinica lokalne samouprave ili područne samouprave, iako i one nisu izvršile sve obaveze na što upozorava i pravobraniteljica, ali posebno kad je u pitanju zapošljavanje na koji način pravobraniteljica može surađivati sa lokalnim, jedinicama lokalne samouprave jer je u izvješću i navedeno da bi, da bi jedinice lokalne samouprave trebale zauzeti aktivniju ulogu u poticanju žena da koriste sve mjere aktivne politike zapošljavanja. Ono što je u ruralnim područjima karakteristično da žene često niti nemaju informaciju o tim mjerama ili nemaju dovoljno informacija. Često su prepuštene same sebi i nema im u tom poslu tko pomoći, pa zato mislim da tu jedinice lokalne samouprave imaju izuzetno važnu ulogu naravno uz ostale institucije koje se s tim poslom bave. Ne treba čuditi niti izjava nedavno i to je predsjednik Hrvatske obrtničke komore rekao u nazočnosti Predsjednice Republike Hrvatske i ministra nadležnog za gospodarstvo, izjava u kojoj je rekao da sve one koji ne prihvati posao koji im se ponudi preko Hrvatskog zavoda za zapošljavanje treba maknuti sa zavoda tj. uskratiti im pravo na zdravstveno osiguranje. Ja pretpostavljam da predsjednik Hrvatske obrtničke komore nije svjestan što je u tom trenutku rekao jer problemi u hrvatskom društvu su toliko slojeviti da se tiču i ovog područja, a to je ravnopravnost spolova i svih onih razloga zašto neke žene danas iako imaju mogućnost možda i preko zavoda, preko aktivnih mjera zapošljavanja ne prihvaćaju posao. A to je jedna šira društvena slika koju bi dobio možda gospodin Ranogajac kada bi se u društvu više pričalo o položaju žena u Republici Hrvatskoj o položaju unutar obitelji i položaju cjelokupnom unutar društva. Da bi žene se lakše zaposlile, da bi imale da bi bile bolje plaćene za svoj rad potrebno je učiniti puno više napora kažem prije svega to je na jedinicama lokalne samouprave. Evo spomenut ću jedan projekt koji je dobar, mislim da je to projekt „Zaželi“ koji provode određene jedinice lokalne samouprave, određene civilne udruge i vidimo da kroz taj projekt „Zaželi“ su žene uspjele ostvariti svoje zapošljavanje. Međutim, taj sam projekt ima i određene nedostatke, ali ovo prelazi okvir ove rasprave. On ne smije biti jedan od rijetkih svijetlih točaka koje vode u tom smjeru i u tom smjeru bi trebalo biti toga više i kažem tu vidim jedinice lokalne samouprave kao aktivne sudionike. Druga stvar o kojoj želim govoriti, a to je politička participacija žena u hrvatskom društvu. Opet ako krenemo u ruralne prostore onda vidimo da je to izuzetno velik problem kada govorimo o općinskim vijećima, gradskim vijećima. Kod županijskih skupština nešto je manje tako i pravobraniteljica se žali da jednostavno ne može mehanizmima ne može natjerati. Ja apeliram na političke stranke da se to stanje poboljša. Naravno kada govorimo uopće o političkoj participaciji građana, posebno žena onda je tu nezaobilazan građanski odgoj. Pravobraniteljica je pohvalila one gradove i županije koje u tom smjeru rade. Međutim, najveći broj gradova, županija koje ujedno i mogu preuzeti te … funkcije, ne bave se s tim problemima. I treći pogled na kojem, iz kojeg se želim osvrnuti na ovo Izvješće, a spomenula ga je kolegica Mrak Taritaš je sport. Ako promatramo sport kao jednu vrlo važnu društvenu djelatnost hajmo ju tako nazvati u kojem se ne samo da je bavljenje sportom sa aspekta načina života zdravog života bitno već zapravo sport je bitan kroz zauzimanje stavova i socijalnih odnosa unutar zajednice. Kroz sport možemo reći mi barem koji smo bili više godina u sportu u sportu ljudi pokazuju svoje pravo lice. U sportu nema kulisa. Pa evo nekoliko riječi vezano uz sport i položaj žena u sportu. U Republici Hrvatskoj, ovi su podaci malo stariji ali vjerujem da se nisu bitno promijenili, ima 280 tisuća 790 registriranih natjecatelja. Od toga je 17% ili 47 tisuća 734 žena. Procjenjuje se da je u ekipnim sportovima registrirano 192 tisuće natjecatelja od čega je 26 tisuća 800 žena. Iako su žene postižu kada govorimo o sportu i značajne uspjehe, evo pogledajmo samo na primjeru Grada Zagreba kako stojimo s financiranjem ženskog sporta, jer kada govorimo o ravnopravnosti spolova onda financije ne možemo izbjeći to je kako na tržištu rada tako evo i u ovom segmentu društvenog djelovanja. Evo podaci za 2017. Muški hokej ima 7 klubova. Ukupno je financiran sa 984 tisuće 702 kune, dok su 4 ženska hokejaška kluba financirana sa samo 85 tisuće 773 kune. Sportski savez Grada Zagreba financira 18 muških košarkaških klubova sa 10 milijuna, gotovo 11 milijuna kuna, dok su 4 ženska košarkaška kluba ukupno financirana sa 2 milijuna i 183 tisuće kuna. Najvidljiviji je jaz kod financiranja 3 muška odbojkaška kluba s ukupnim iznosom od 2 milijuna i 490 tisuća kuna, dok je 8 ženskih odbojkaških klubova financiran sa 2 milijuna i 53 tisuće kuna. I naravno kada idemo na nogomet onda je tu stvar najjasnija 42 muška nogometna kluba 33 milijuna 175 tisuća kuna samo Grad Zagreb, dok je jedan ženski nogometni klub prima ukupno 211 tisuća 763 kune. I samo jedna stvar koju treba naglasiti, hokejašice Kluba Grič treniraju na klizalištu Velesajma i taj trening počinje u 23 sata, a traje do ponoći. Dakle, ne mogu trenirati u normalno vrijeme, već to počinje u 23 sata. Dozvolite da pročitam jedno pismo koje je jedna gledateljica poslala Hrvatskoj televiziji: „Poštovani, danas u 17.40 prenosite muško finale turnira Kutija šibica. Žensko finale istog turnira ne prenosite. Na upit o tome prošle godine odgovor je bio da Televizija kupuje ono što gledatelji žele gledati. Valjda je to razlog zašto je u tom terminu vrlo gledana emisija „Tajni život zoološkog vrta“. No, kako očekivati popularizaciju ženskog nogometa i fucala ako im je u startu ne dajete, ne dajete priliku. Lijep pozdrav.“ To je bilo pismo jedne gledateljice. Naravno odgovora sa Hrvatske radiotelevizije nije bilo. Kada govorimo o udjelu ili prisutnosti ženskog sporta na nacionalnim televizijama u Republici Hrvatskoj, govori se prije svega to je Hrvatska televizija, RTL i Nova. Od broja priloga, ukupni broj priloga, 319 se odnosi na muškarce ili 86%, 14% na žene ili 3,76%, manje od 4%, a mješovitih ima oko 10%, znači svi, kad govorimo o svim sportovima. Kad govorimo o vremenu, još samo da evo kad je u pitanju nogomet naravno tu su onda muškarci 168, žene ništa vezano za nogomet u promatranom periodu, košarka 57 priloga muškarci, žene 2 priloga, tenis 26 priloga muškarci i žene 3 priloga. Kad govorimo o tenisu svojedobno jedan direktor teniskog turnira je rekao da bi žene u tenisu trebale svaku večer kleknuti i zahvaliti Bogu što su dva tenisača popularizirali taj sport. Novak Đoković se navukao na tu izjavu, pa je dao izjavu kako bi žene u tenisu trebale biti manje plaćene od muškaraca jer manje vremena igraju. On se kasnije ogradio od te izjave, naravno ta izjava je sama po sebi glupost, nekad i žene igraju 5 setova, ali za jednako plaćene teniske turnire u ženskom i muškim kategorijama je zaslužna tenisačica King koja se 1983. nije htjela vratiti na turnir dok se vrijednost nagrada nije izjednačio. Da kažem to najlakše jednostavnim rječnikom, pa samo povećajte nagrade u ženskom i muškim kategorijama, pa ćete vidjeti da će bit jednako atraktivan i ženski i muški sport, to se dogodilo u tenisu iako evo vidite da i nekima to ne odgovara. I kad govorimo o vremenu i količina govora u javnom prostoru kad govorimo o muškarcima i ženama u sportu, vrijeme koje muškarci govore, kad govorimo samo o sportskim prilozima, 6 sati, 2 minute i 22 sekunde, a znate koliko žene govore? 53 minute i 15 sekunde ili svega 12,78%, ali ovdje se misli na sve i voditeljice i novinare. Dakle, kad govorimo o sportašicama, evo koliko jedan žena dobije u prosjeku vremena, recimo trener muški, muški trener je dobio 39 minuta i 7 sekundi, a ženski trener je dobio 8 sekundi, sportaš 40 minuta, 37 muškarac, žena 3 minute i 1 sekundu, menadžeri muški 17 minuta, 51 sekundu, ženski 34 sekunde. Dakle, prema ovom svemu što možemo vidjeti kad je sport u pitanju položaj žena u sportu je, ajmo se ovako izraziti, na razini prahistorije. Dakle, žene u sportu u sportu nisu niti nagrađene, niti zastupljene onako kako bi trebale, spor je univerzalan aktivnost, sport je nešto što razvija psihosocijalno stanje osobe i mislim da se ova slika treba mijenjati, a kroz promjenu stanja u sportu vrlo brzo ćemo vidjeti promjenu stanja u društvu. Na kraju da zaključim, Klub nezavisnih zastupnika će podržati ovo izvješće jer je dobro načinjeno, a vama pravobraniteljice čestitamo na radu i želimo vam uspjeha u daljnjem radu. Hvala.
Hvala. Slijedeći u ime Kluba zastupnika SDP-a je kolegica Marija Alfirev, izvolite kolegice Alfirev.
Hvala poštovani potpredsjedniče, uvažene kolegice, kolege, poštovana pravobraniteljice sa suradnicom, uvažena državna tajnice, uvaženi gosti, ovdje dakle govorimo danas o izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za prošlu godinu, jedan od niza izvješća, mi smo do sada govorili, imali smo prilike u HS raspravljati o izvješću pravobraniteljice za osobe s invaliditetom i pravobraniteljice za djecu, mislim da nam je još pučka pravobraniteljica, evo dobro je što to radimo sada prije ove saborske ljetne stanke jer u svakom slučaju ovo je tema o kojoj treba više puta razgovarati u HS, ne samo kroz ovo izvješće, već i kroz druge zakone i kroz druge teme. Klub SDP-a će ovo izvješće prihvatiti jer je ono zaista sveobuhvatno jer ono donosi egzaktne podatke koje se odnose na ono što je učinjeno od strane pravobraniteljice po pitanju promicanja ravnopravnosti spolova jer ono sadrži zaista i te radnje nisu samo bile deklarativna, nego se vidi da su one proizvele i određene ishode, ishode koji su upravo imali za cilj i to promicanje ravnopravnosti spolova i pomicanje granica odnosno pomicanje i stereotipa i promicanje sveg onog što je jako važno kako bi se položaj uravnotežio, kako bi se muškarci i žene u RH i njihova uloga postala uravnoteženija i kako bi imala zaista ono što nam u Ustavu piše, a to je ravnopravnost. No kolko smo zapravo daleko od toga govore i ostali i drugi podaci jer ti podaci nisu, nisu pozitivni nažalost i stoga je pred svima nama, ne samo pred pravobraniteljicom, nego je pred svima nama zadataka kako i što napraviti kako bi se, kako bismo postigli, zapravo ravnopravnost spolova. Jel to moguće, to ne znam da li je postigla ijedna država jer ona očito ravnopravnost nije samo posljedica uređenih Zakona, ona u sebi vjerojatno ima i druge, druge uzroke koji su duboko sadržani u društvu, u vrijednostima, u onome što svaki čovjek sa sobom nosi pa i od samog nasljeđa, i samih obitelji. No, na nama je, mi koji sudjelujemo u donošenju Zakona, koji radimo na provođenju Zakona, na nama je da se stvore takvi zakonski okviri koji će bit, imati u sebi sadržano zaista sve ono što je važno da bi, da bi se postigla što veća ravnopravnost, maksimalna ravnopravnost spolova. Vidljiva je više pritužbi građana, ja se nadam dakle da to nije samo, da to nije uzrok povećanja negativnih, negativnih radnji, već da je i pozitivna percepcija uloge pravobraniteljice ta koja je, koja je tol'ko otvorena i slobodna da joj se ljudi, građani ili građanke pritužuju i znajući da će imati određenog utjecaja i da će doći do određenih pozitivnih promjena, ako se netko obrati pravobraniteljici. I to je ono onda znači da je pravobraniteljica ispunila i svoju ulogu. Na nama je dakle kad vidimo i ovo Izvješće, postavlja se pitanje što je učinjeno u prošloj godini, što je ta 2018. godina donijela, pa najveća odgovornost je tu ipak na Vladi, jer što je to učinjeno da bi se došlo, da bi došlo do određenih promjena? To govorim posebno jer smo u prošloj godini prihvatili i ratificirali Istambulsku konvenciju, pa bi shodno tome trebalo biti i vidljivo je li je i toliko novaca, dovoljno novaca usmjereno ka provedbi svih onih aktivnosti koje se propisuju Konvencijom, i koje bi trebale imati učinka dalje na Zakone, na propise, u krajnjoj liniji i zaista na poboljšanje, poboljšanje položaja prije svega žena, kada je u pitanju nasilje nad ženama. Stoga u ovom, ovoj raspravi u ime Kluba govorit ću o nekoliko tema jer je govoriti o svim zaista temama dosta bi bilo, 15 minuta zaista je jako malo, jer je nekoliko tema zaista ključno kada govorimo o ravnopravnosti spolova. Prije svega to je pitanje neravnopravnosti u svijetu rada, zapošljavanja i svijet rada je, očito je to jedno područje gdje je najvidljivija neravnopravnost spolova, i mislimo da je upravo iz te neravnopravnosti, iz tog dijela proizlaze i svi drugi, sve druge nepravde, sve druge teškoće jer imati prije svega dobar posao, ali ne samo dobar posao, nego imati priliku za napredovanje, imati priliku za odlučivanje, imati priliku za veću plaću je ono što će svakako voditi ka boljem položaju žena prije svega, jer se radi o tome da ipak su muškarci i u, kad govorimo o horizontalnoj neravnopravnosti i onoj vertikalnoj neravnopravnosti u području zapošljavanja, tu su muškarci u boljem položaju. Što znači da rade one poslove koji su definitivno bolje plaćeni, da su u boljoj poziciji, mogućnosti doći na ona mjesta, radna mjesta, na one pozicije koje će im omogućiti daleko veću plaću, daleko veću moć, da će imat mogućnost ka tome i onda bolje organizirati svoj život. Dok god žene zapravo moraju uz sve to skupa, dakle uz niže plaće biti u onom dijelu kada su, kada su na porodiljnom dopustu i kasnije roditeljskom, dok god su u tom, u toj poziciji da imaju u startu nižu plaću, a tada su izuzete iz svijeta rada, i nemaju mogućnosti druge pa ni od države, ali ni od drugih mogućnosti promijeniti to svoje, tu svoju poziciju, tada se to reflektira dalje i na njihov status žena umirovljenica, jer je i to jedan ogroman problem gdje je uz ekonomsku ovisnost žena upravo veliki nesrazmjer mirovina između žena i muškaraca, što zaista vodi i u daljnje ekonomsko siromašenje žena. Pitanje je, spomenulo se ovdje danas nekoliko stvari koje su naizgled dobre, no pitanje da li one dugoročno zaista vode u dobrom smjeru, jer projekti, pogotovo EU projekti u kojima se mnogi hvale, je pitanje da li, da li ostavljanje ili usmjeravanje žena ka nisko plaćenim poslovima, a pogotovo se radi o poslovima njege starijih osoba s invaliditetom koji su u pravilu plaćeni minimalnim plaćama, da li je to dobar put ka postizanju ravnopravnosti žena i muškaraca? Da li je to zaista pravi put ili bi trebalo imati jedan drugi smjer i drugu mogućnost osim ove, drugu mogućnost koja će voditi ka ulaganje u veće obrazovanje, prekvalifikacije i samim tim omogućavanje ženama koje ne mogu u svom osnovnom zanimanju naći posla ili su dugotrajno nezaposlene, ali ih usmjeriti na taj način, pomoć na taj način da mogu obavljati i bolje plaćene poslove. U prošloj godini se dosta, dakle govorili smo, 2018.g. kad govorimo, jedna od glavnih tema ona se nastavlja i dalje, no to nije, to nije nešto što je, što je od prošle godine, od nekoliko zadnjih godina, već je to problem dugotrajan, pitanje je zaista nasilja nad ženama, pogotovo, uglavnom obiteljskog nasilja, ali i tu statistike govore da su zapravo žene žrtve nasilja u obitelji i stoga je važno vidjeti što je učinjeno, a što nije učinjeno kako bi se, kako bi se odgovorilo na to pitanje. Mi smo dosta prošle godine upozoravali da je važno osigurati dovoljno sredstava kako bi se sve odredbe iz konvencije mogle implementirati u naše zakone i u sustav, no nismo sigurni koliko je tu odgovora i koliko je tu učinjeno, stoga se nadam da ćemo možda sutra na tematskoj sjednici imati jednu jasniju situaciju i da će za slijedeće razdoblje, što se tiče 2020.g. imati drugačiju ili jasnije, jasnije pozicije. Jednako tako zanimat će nas i što je sa 2019.g. odnosno što je učinjeno osim ovoga što, što smo imali prilike čuti. Ono što je propušteno to je da je, to i pravobraniteljica naglašava, da je Zakon o udomiteljstvu ostao onakav kakav nije trebao biti, a to znači da životno partnerstvo i životnim partnerima nije omogućeno biti udomiteljima i to je ono što zaista nije pozitivno, na to smo mi u SDP-u snažno upozoravali, međutim, nije došlo do promjene. Još na temu rečeno je nekoliko navrata, na temu legalnog zakonskog prekida neželjene trudnoće, mi ćemo kao SDP idući tjedan sigurno uputiti odnosno nadam se da će biti na raspravi naš prijedlog jer nadamo se da neće doći do pogoršanja standarda i prava žena u pitanju, kada je u pitanju prekid trudnoće, tim više što već sada je taj položaj žena jako težak u RH, pogotovo zbog priziva savjesti koji je potpuno izvan kontrole i koji se tako primjenjuje nekontrolirano bih rekla i otežava i ugrožava život i zdravlje, zdravlje i život žena. Ključno ono što smatramo to je da je obrazovanje i građanski odgoj zapravo ključan i presudan kako bi se uspostavio ravnopravan položaj žena i muškaraca u RH, on zaista mora biti u sustavu obrazovanja jer bez toga [[Upadica: Hva-la…]] teško da će se postići [[Upadica: …kolegice Alfirev]] bolji … [[Govornik se ne razumije]]
Time smo završili rasprave u ime klubova, nastavljamo sa pojedinačnom raspravom, prvi je kolega Miro Bulj, izvolite kolega Bulj.
Hvala lijepo uvaženi predsjedavajući, uvažena pravobraniteljice, državna tajnice, suradnice i suradniče, naravno evo vidimo da je među vama veliki broj žena, što je dobro, pozdravljam i jednoga muškarca, naravno da u raspravu bi bilo dobro da se uključi muškarce, evo kolega Žagar je se uključio da rečemo mi svoje stavove jel, jel je činjenica da svi moramo govoriti o nasilju, ravnopravnosti spolova, ne samo marketinški kao što sam rekao, nego o stvarnim situacijama koje se događaju u realnosti, a ne samo oni koji kažu mi smo za Istambulsku, vi ste protiv nasilja, a mi što nismo bili za Istambulsku, vi niste ljudi, vi ste, tako je bilo čak izjava u javnosti i pa čak i sa ove govornice i to su bili kao nekakvi uvaženi veliki govori jel. Naravno, ja osobno evo kad gledam u RH, možemo promatrat RH, na čelu države predsjednica je žensko jel, što znači da RH nije država koja baš je na dnu dna po tom pitanju, a vidimo evo ja dolazim iz grada di je gradonačelnica na čelu, pročelnice, prema tome, ja osobno ne bi imao ništa protiv da brojne liste budu samo žene ako su kvalitetne ili muškarci da su kvalitetni, ali nekakvim uzusima, postocima vrbovati ne mora biti značajno da će isprofilirat se kvalitetne osobe niti mora znati, niti da će imat te liste, politički govorim sad, da će imati nekakav sadržaj, ali ovo je moj osobni stav, znači osobno nemam ništa protiv toga ako su kvalitetni kandidati, pa neka budu svi, neka budu sve žene ili obrnuto, to je moj znači aspekt gledanja na ovo. Međutim, činjenica je da tribamo se … [[Govornik se ne razumije]] nasilje, da tribamo govorit o nasilju, da tribamo govoriti o svim vidovima koje ste vi naveli u svome izvješću, ja ću krenuti od onoga gdje sam sudjelovao, pomagao u prosvjedima, pomagao da se izbore za svoja prava, te da kao obični građanin, to su primjeri evo ja ću navesti bilo je i drugih primjera širom Hrvatske, to su radnice koje su bile roblje svojih poslodavaca od kojih je država digla ruke, a to je primjer sinjske Dalmatinke, tvornice konca koja je bila hraniteljica ne samo Sinja i Cetinskog kraja nego i šire, koja je stvarala i prepoznati brend konca, sinjska dalmatinka, to je bio jedan tvrtka koja je bila i razvojna tvrtka ne samo opet ponavljan za Sinj, nego za cijeli Cetinski kraj koja je bila lokomotiva u biti razvoja grada Sinja, a nositelj te proizvodnje su bile na tim teškim poslovima žene. Nažalost to je se raspalo, država je digla ruke od njih, doveli su privatne vlasnike iz Italije koji su pretvorili te žene u roblje od 2009. radile su godinama besplatno, sad je se to prodalo, te žene koje nisu imale za marendu, bile su gladne, bile su gladne svojoj djeci nisu mogle omogućiti, nisu dobile svoja potraživanja bez obzira što se Dalmatinka prodala. To sam pitao i premijera, to sam pitao ovdje da se riješi taj dio, da država taj dio svoj potraživanja oprosti i lokalna samouprava i da se barem te radnice naplate. Ne, nisu se naplatite te radnice. I šta sad u ovome aspektu predstavlja Istanbulska konvencija za te žene? Da ćemo mi reć donili smo Istanbulsku konvenciju, šta je to donio HDZ, a SDP zapljeskao. Ja mislim da to nije dovoljno, ja mislim da to nije dovoljna poruka. Naveo sam primjer u replici, o radnicama govorim, naveo sam primjer u replici, al s njom ću završtiti. Primjera evo, kad gledamo 2/3 Hrvatske, moju Dalmatinsku zagoru u Cetinskoj krajini, al tako i u Dalmatinskoj zagori Lici, al govorim sad ovaj primjer žene čekaju po 6 mjeseci da dođu mogućnost da se upišu na UZV dojke. I ako imaju taj dan sreće da se upišu, ako imaju sriće, ja govorim ovim jezikom odakle dolazim, doći će na red znači u tome periodu od 6 mjeseci, ako se ne upišu onda opet moraju čekat upis za pregled čekat 6 mjeseci. E to je te 2/3 Hrvatske koje su zaboravljene, ne može se iz ovih svjetala Zagreba, ozbiljno vam govorim, ne može se vidjeti problem doli ljudi i žena i muškaraca i djece. Pa mi imamo u Hrvatskoj uvažena pravobraniteljice i uvažena tajnice 161 lokalnu samoupravu koja nema mogućnosti otvoriti za jedno dijete vrtić, za jedno dijete. Šta će nama sve te Istanbulske konvencije, ti pljeskovi ovde, te hvalospjevi, te filozofije, mi 161, lokalna samouprava u Hrvatskoj nije omogućila roditeljima prije svega ženama koje ne mogu se znači posvetiti imati dječju mogućnost, da svoje dijete ostave u dječji vrtić bez obzira šta je Europska komisija 2001. godine u Barceloni donijela da će do do 2020. biti, da se triba doći na 90% djece bude upisano u dječji vrtić baš zbog toga. Dok ne budu ulaganja u ta područja, ja sad govorim područja van, znači ovo se radi uglavnom o ženama naravno i muškarcima jel, uglavnom žene ostaju koje su kući zbog takvih uvjeta i takvim krajeva u kojima se živi jel i udaljenosti putovanja do radnoga mjesta. Znači, sve strukture ne samo pravosuđe, nego cijela politika vlade mora biti usmjerena da se dostignu određeni standardi da bi žene mogle raditi posao da bi mogle uopće doprinositi društvu na način kao što mogu primjera puno bolje u Zagrebu, u Rijeci, ne znam il ovi sad naši koji su otišli gori u Bruxellesu. Znači, mora postojati politike. Možda je nama najlakše ne raspravljati, ja dolazim iz tih krajeva, sinoć sam doputovao iz tih krajeva, živim na tom području, vidim te probleme, vidim kako se, kako je teško doli živjeti i muškarcima i ženama i spomenuli ste onda posljedica je demografija, naravno. To je sve posljedica loših politika. Loših politika prema obitelji cijeloj, jer mislim zbog čega, kako će netko ostati živjeti negdje ne more mu dite imati dječji vrtić, osigurati, di nema zdravstvenu zaštitu, gdje nema osiguran prijevoz do škole za svoje dijete. Znači tu je ugrožena znači cijela obitelj, a naravno da će najveći teret zbog takvih okolnosti podnosit onaj tko ostaje kući, a to je uglavnom, uglavnom ima i drugih slučajeva, maloprije su …/nerazumljivo/… samohrani roditelji koji su ostavljeni ima tu i muškaraca i žena koji su znači, ali više naravno žena. Znači ajmo sagledati tu situaciju i to šta sam ja predlagao u nekoliko navrata, tada me se prozivalo ovdje da bolje da me Zagora nije rodila, da sam čoban. Dokle se god ne budemo ponašali kao što su se u EU ponašale države koje su sve ovo što sam ja nabrojio, sufinancirale da roditelji ostanu, da imaju dječji vrtići, da postoji mogućnost jer mi nikada nećemo dostić standard 90% dječjega vrtića da imaju djeca 90% vrtića. U nekim našim županijama ni 10% djece nema mogućnost roditelji da upišu svoje dijete u vrtić, ne kao za čuvanje za djeteta nego kao odgojne ustanove obrazovne od 3 do 6 godine. Mi shvaćamo taj vrtić svi gledamo da ima tko pričuvati dijete, to je nekakva narodna, ali smatram da bez ozbiljnih politika taj pritisak i na poglavito na žene, ali i na muškarce. I ponavljam još jednom donijeli smo ovdje Istanbulsku konvenciju mislili smo da će nam GREVIO šta mu plaćamo riješiti sve probleme, GREVIO nama neće riješiti probleme nego mi sami u ovoj državi koja mora biti suverena u donošenju svojih odluka, u zaštiti ovaj slabijih i žena i svih slabijih znači. I ako na taj način, ako na taj način se budemo odnosili, ako budemo samo čitali ova izvješća svake godine koja jednostavno nema velikih pomaka, bez obzira ja nisam glasao za Istanbulsku konvenciju bez obzira šta su mnogi tada digli ovde nos i govorili zbog čega. Imam svoj stav, al sam isključivo za zaštitu i protiv nasilja žena i ako iko cijeni žene, mislim, zbog čega ne, žao mi je što nije veći broj žena sad u saboru svih saborskih zastupnica, ja nemam taj problem, ja nemam taj problem, ali deklaratorno mahat sa nekakvim konvencijama, a ništa ne poduzimati i da pravosuđe šalje poruku nekome koje cijela Hrvatska se zgražala na slikama jedne djevojke koja krvari na podu gdje se udara nogom u glavu, gdje se cipelari i razbija se školjka i pisoar od WC-a. I takve osobe kada se smanjuje kazna kakva je to poruka? Ja neću ulaziti u pravosuđe, ali kakva je to poruka? Kakva je to poruka budućim mogućim nasilnicima onima koji će naći žrtvu u slabijem, u ovom slučaju u ženama u ovom slučaju to je bila i taman punoljetna djevojka? Znači puno treba raditi resora. Treba puno dobre volje. Ja šaljem poruku kako bivšem tako i sadašnjem premijeru. Može se pomoći i radnicama tko ima volje. Može se pomoći i zdravstvenim uslugama, i dječjim vrtićima. Nije dovoljno samo donijeti nekakvu konvenciju i s njom mahati da bi se u Bruxellesu moglo reći evo proeuropski sam čovjek.
Hvala vam. Imamo jednu repliku. To je kolegica Turina Đurić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče. Mislim da moram reagirati jer mislim da, tako sam ja bar shvatila raspravu kolege Bulja. Pokušao je u ovoj raspravi svojoj relativizirati stvari, probleme, odnosno ono što stoji u izvješćima. U izvješćima su sasvim konkretni podaci, relativizirati na način da je pokušao neke dobre primjere koji su izuzeci ustvari naglasiti kao dobru praksu u Hrvatskoj, a to nije istina. Naprosto Izvješće ne pokazuje tako. Znači da postoje, sigurno da postoje dobri primjeri, ali oni nisu pravilo. A Izvješće kao takvo ustvari vrvi podacima koji govore o tome da upravo ovakav stav je relativiziranje problematike u Hrvatskoj dovodi do toga da je neravnopravnost sve veća i da imamo sve više naselja nad ženama i nasilja u obitelji. Zato mislim da ovakve rasprave ne idu u prilog.
Hvala. Kolega Bulj izvolite.
Uvažena i cijenjena kolegice, ne znam što ste čuli iz mojih usta. Sve što sam rekao opet ću ponoviti. Znači, isključivo hrvatska država treba štititi, znači i poglavito žene od nasilja. Naravno svako nasilje napomenuo sam da poruke kada ih šalje i pravosuđe i poruke koje šaljemo naše institucije apsolutno ne idu u ruku zaštite nasilja niti organizacijski. Jer žene, ne znam kako je kod vas, umiru u redovima čekajući da ostvare pravo na ultrazvuk dojke jer nikoga nije briga za tim ženama u 2/3 Hrvatske ili sličan primjer radnice Dalmatinke zbog kojih sam ja privođen i suđen da bi ostvarile svoje pravo kao aktivist svoje pravo na plaću. Ako vi to smatrate revalorizacijom onda zaista ja mislim, evo žena ste pa smatram da niste niti jedan element mogli naći gdje sam ja rekao, ali donošenje samo Istambulske konvencije, mahanje njom, a ne zaštititi naše sudstvo, pravosuđe … [[ne razumije se]]
Hvala vam kolega Bulj. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Sljedeća je kolegica Sabina Glasovac. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana pravobraniteljice, poštovani suradnici pravobraniteljice, poštovani predstavnici ministarstava, poštovane kolegice i kolege. Nema nikakvih dvojbi da je ovo Izvješće kao i sva izvješća do sada Ureda za ravnopravnost spolova na čelu sa pravobraniteljicom vrlo iscrpno i da nam daje nekakvu krvnu sliku Republike Hrvatske u prethodnoj godini odnosno 2018. godini na području ravnopravnosti spolova. I unatoč činjenici da je ravnopravnost spolova ustavna vrednota Republike Hrvatske i unatoč činjenici da od 2003. godine smo dobili Ured pravobraniteljice dobili smo prve, druge, pa treće poslije toga i mnoge brojne zakone koji su trebali regulirati odnosno otkloniti pojedine problem iz različitih područja koja zapravo pokazuju da u Hrvatskoj još uvijek bez obzira na ustavnu vrednotu i priznavanje ravnopravnosti spolova kao jedno od temeljnih demokratskih vrijednosti ta ravnopravnost ne živi u praksi mi danas 20 godina poslije ili ako hoćete 16 godina poslije govorimo o istim ili sličnim brojkama i govorimo o istim ili sličnim problemima. Jedino što se povećava je broj prijavljenih predmeta odnosno prijavljenih slučajeva u Uredu pravobraniteljice što možda s jedne strane ne govori o porastu određenih problema na području ravnopravnosti spolova, nego govori o svijesti građanki i građana ali prije svega građanki Republike Hrvatske da imaju mjesto na koje se mogu obratiti ukoliko smatraju da su njihova prava u ovom slučaju da je njihovo pravo samo zbog toga što su žene ili muškarac odnosno ono što je spolno ili rodno uvjetovana diskriminacija, znaju gdje se mogu obratiti. I mi danas u 21. stoljeću još uvijek govorimo o našoj lijepoj zemlji kao zemlji u kojoj na žalost još uvijek 56% nezaposlenih čine žene. Znači među nezaposlenima žene su većina. Među radnoaktivnim stanovništvom žene su manjina. Još uvijek govorimo o tome da su žene slabije plaćene od muškaraca za iste poslove, da žene imaju manje mirovine, da sporije i slabije napreduju, da mogu biti sveučilišne profesorice ali samo u 2% slučajeva mogu postati rektorica, u samo 20% slučajeva mogu postati dekanice, u samo 15% slučajeva mogu biti članice nekih uprava, u 20% slučajeva mogu biti članice nadzornih odbora. I dalje su one te koje u dobrom dijelu većinski trpe nasilje ne samo onu obitelji, nego bilo koju vrstu spolnog odnosno rodnog uzrokovanog nasilja. Vrlo često izložene su nasilju i seksizmu na svojim radnim mjestima. I dalje im znači gradonačelnici najvećih gradova u Hrvatskoj govore s malih ekrana putem medija da su oni žene da bi bili najbolje žene na svijetu da bi svima davale. I dalje premijer novinarke naziva slatkicama. I dalje premijer zastupnice u Hrvatskom govori da su prpošne. To je 21. stoljeće. To su stanja prava žena u Hrvatskoj. I to je ravnopravnost žena i muškaraca u Hrvatskoj. Ja shvaćam da za neke stvari, za aktivnu politiku zapošljavanja pogotovo za žene koje su onako u osjetljivoj dobi između 50 i 64 godine ili za uključivanje žena na tržište rada, za to trebaju znatnija financijska sredstva. Ja znam da za suočavanje s problemima nasilja u obitelji treba ozbiljna strategija. Sve su to mjere koje zahtijevaju vrijeme, koje zahtijevaju novac, ali prije svega zahtijevaju dobru volju. Međutim, postoje stvari koje ne koštaju ništa, a to je primjer, primjer ljudi koji obnašaju važne dužnosti u državi, koji imaju priliku komunicirati sa širokim spektrom stanovništva putem medija da svojim role modelom ne rade na produbljivanju jaza između muškaraca i žena, ne rade na štetu žena. Ako već ne mogu štititi ravnopravnost i pomoći ženama da se za istu izbore onda ne moraju niti odmagati. Jer nas je ovdje 20% u Hrvatskom saboru i mi da se sve udružimo solidarno i da guramo neke teme bez obzira na stranačke boje da se izdignemo iznad naših stranačkih parcijalnih usko političkih interesa, mi ne možemo ništa postići u ovom Hrvatskom saboru bez glasova većine, a to su naše kolege. I dokle god muškarci ne budu svjesni da pitanje prava žena i ravnopravnosti spolova nije pitanje, žensko pitanje, kao što nasilje u obitelji nije problem za 4 zida, dotle mi nećemo postići punu ravnopravnost spolova. Jer to što su neki u većini ne znači da su u pravu i to što su neki u većini ne znači da trebaju to zloupotrebljavati i ne koristiti te mehanizme da bi pomogli onima u manjini, bez obzira radilo se o razlikama između muškaraca i žena, većinskog, manjinskog stanovništva ili bilo, vjerskih razlika ili bilo kakvih manjinskih grupa s kojima, koji u Hrvatskoj imaju razno razne, razno razne ovaj probleme. Mislim da ovdje je kolega Bulj spomenuo predsjednicu RH, da lijepo je da nakon dugo, dugo vremena po prvi put u hrvatskoj demokraciji imamo ženu koja je izravno birana na tu funkciju. Međutim, prvo jedna, pri tom kažem prvi put zbog toga što je gospođa Jadranka Kosor zapravo nije bila birana na takav, na takav način, međutim, jedna lasta ne čini proljeće. I drugo još važnije, koliko je ta žena na poziciji moći doprinijela i otvarala put drugim ženama, to je još ključnije pitanje? Bitno je da nas ima, ali je bitno kada nas ima da progovaramo o pravim temama i da se borimo za našu stvar, da ne budemo zapamćene samo po svlačionicama na nogometnim prvenstvima, po haljinicama, suknjicama, štiklicama ili u uredima gdje ih selimo. Nego da iskoristimo našu funkciju, našu priliku koja nam je dala, govornicu, poziciju da se borimo za druge žene. Zašto? Zato što nikad ne smijemo zaboraviti da su brojne žene prije nas otvarale put nama, da nije bilo nekih hrabrih žena koje su se borile za našu stvar, koje se nisu ponašale kao fikusi mi danas ne bismo bile uopće u ovom Hrvatskom saboru, ne bi uopće imale priliku govoriti o ovim temama, ne bi imale pravo glasa, ne bi imale pravo školovanja, ne bi imale ni ovakav pristup tržištu rada. Nikad to ne smijemo smetnuti s uma, da su mnoge hrabre žene otvarale put nama i naša je dužnost svih nas koji imamo bilo koju poziciju u društvu, pri tom ne mislim samo na političarke, mislim i na druge žene koje imaju moć, utjecaj i priliku mijenjati stvari, od svoje ulice, od svog kvarta, od svoga grada da to isto čine. Kad pogledamo podatke puno je sad tu tema koje bi se mogle otvoriti, ali kad pogledamo teme, temu recimo zastupljenosti na lokalnoj razini onda vidimo da je tu malo politička participacija bolja 2017. godine na lokalnim izborima negoli je to bio slučaj 2013. godine. Znači 41,7% kandidiranih bile su žene, međutim kvota i dalje nije poštovana na 14% kandidacijskih lista i dalje su bile kvantitativno zastupljene čak i ondje gdje je poštivana kvota, ali su bile u donjem dijelu liste kao ukras demokracije bez stvarne prilike da ih se vrednuje. Osobno sam bila u prilici mijenjati stvari kao predsjednica Gradske organizacije SDP-a Zadar i stvorila sam prvu zip listu, ne samo da je bilo 50% žena o 50% muškaraca nego je bila zip lista. Isto sam tražila da princip poštuju i koalicijski partneri HNS i HS, HSS s kojim smo zajedno izašli na izbore. Nije bilo lako, koštalo je to nešto malo muških ega, ali načelno, osobno kao žena i političarka nikad si ne bih oprostila to da sam bila u prilici provesti u djelo ili pokušati provesti u djelo ono što zagovaram godinama. Zato mislim da je na nama kolegicama ovdje, ali i kolegama velika odgovornost da doprinesemo tome da slijedeće godine u Hrvatskom saboru ili za 5 godina u Hrvatskom saboru o ovim izvješćima ne razgovaramo više na ovakav način, da se i dalje suočavamo sa istim problemima, da nam je statistika i dalje porazna, nego da počnemo raditi iskorake, male ali znatne. Znam da to nije ponekad, ponekad lako, ali nije ni nemoguće. Tko hoće nađe način, tko neće nađe izgovor, a mi žene smo poznate da možemo raditi puno toga, puno više stvari, više stvari od jednom da smo sklone multitaskingu samo moramo paziti pri tome da ne padnemo pod pritisak toga da postajemo kao muškarci. Trebamo u svemu što radimo zadržati svoj ženski pristup. Pri tom kad kažem ženski ne mislim ništa loše, ne mislim ništa seksistički nego jesmo drugačije, drugačije smo u pristupu, zanimaju nas drugačije teme, imamo malo drugačiji pristup rješavanju problema to je naša vrijednost, a ne slabost, na tome trebamo raditi i zajedno skupa graditi bolje društvo, pomoći i Uredu pravobraniteljice da ima manje posla. I samo još jedno pitanje na kraju. Ne znam zašto ova Vlada nema, nije donijela nacionalnu politiku za ravnopravnost spolova, zadnja je koliko se sjećam [[Upadica: Hvala vam.]] istekla 2015.
Hvala vam. Na vaše izlaganje imamo 3 replike. Prvi je kolega Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Draga kolegice Glasovac, u ovih 8 godina koliko pratim tematiku ljudskim prava, a onda posredno dakle kao dio toga i tematiku ravnopravnosti spolova oduvijek sam govorio da su izvješća naših pravobraniteljica zapravo svojevrstan lakmus papir. One nam pokazuju zapravo koje je stvarno stanje na terenu, koje je stvarno stanje svijesti našeg društva i stvarno postignuća koja smo uspjeli implementirati u svakodnevni život. Dakle, tu ne govorim o zakonodavstvu nego o stvarnim problemima s kojima se suočavaju naši građani. Jako važan dio svakog izvješća su preporuke, znači i ovo izvješće sadrži čitav niz preporuka. Ono što je porazno i što želimo ovdje podcrtati je da se preporuke iz godine u godinu, evo 8.g. koliko sam ja tu i koliko pratim ovu temu, ponavljaju. To govori da premalo radimo na implementaciji okvira kojeg već imamo.
Hvala. Odgovor izvolite.
Kolega Hajdukoviću, ovo je još dobro izvješće jer ovdje imate podatak da u 92% slučajeva upozorenja, prijedlozi i preporuke pravobraniteljice se uvažavaju u potpunosti, 5% djelomično, 3% ne uvažavaju. Znači da ova pravobraniteljica, njena riječ i njeno slovo ipak ima nekakav utjecaj na državne institucije za razliku od nekih izvješća koja dolaze u HS gdje su te brojke apsolutno porazne. Međutim, ono na čemu institucije trebaju raditi je da tih pritužbi i potreba za intervencijom pravobraniteljicom bude što manje. Ja vas pitam, što mislite da je uzrok tome da je čak 150% veći broj pritužbi glede spolne orijentacije, najčešće isto spolne? Nije li Vlada i Vladina politika doprinijela tome, ne samo doprinijela, ne mislim samo pri tom riječju odnosno činjenjem nego i ne činjenjem i izostankom reakcija kada se linčuju drugi i drugačiji u ovakvom društvu i kada se ne reagira na negativne pojave u [[Upadica: Hvala vam]] društvu.
Slijedeća je replika kolegice Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolegice Glasovac, vi ste sami sad spomenuli zapravo udio žena i političku participaciju žena, participaciju žena u politici. Ono što se da čuti i rekla bih postoji kao argument za zapravo opravdanje, a to je argument kvalitete kao opravdanje da se ne, da se ne poštuje ravnopravnost žena, muškaraca, pogotovo na listama tvrdeći valjda onda da bi ukoliko će biti 50:50 žena, muškaraca da će doći do smanjenja kvalitete jel se vi tu nešto slažete po tom pitanju ili kako vi gledate na to?
Hvala. Odgovor izvolite.
Što bi to značilo što je 78% muškaraca u HS zastupljenost da su oni kvalitetniji od žena, apsolutno ne mislim, ne mislim da je tome tako. Mislim da 51% hrvatskog stanovništva čine žene i da je luda zemlja koja se odriče takvog potencijala i da žene ondje gdje im se dala prilika su tu priliku iskoristile. Međutim, ima malo greške tu i u ženama, ne mislim greške, mislim da se one vrlo rijetko usude, one stalno propituju jesu li dovoljno dobre za ući u nešto, kritične su, samokritične su prema sebi. Muškarci tu vrlo češće ulaze u rizike, ulaze, u stvari prihvaćaju nekakve pozicije, prihvaćaju odgovornosti. Žene tu vrlo često preispituju same sebe, misle da nisu dovoljno, dovoljno dobre i time propuste priliku raditi nešto što bi možda radile puno bolje nego li njihovi kolege koji će se odmah na prvu uhvatiti, uhvatiti nečega. To je vrlo, vrlo često slučaj i u politici, ali i u nekim drugim segmentima društva. Prekritične smo, samokritične.
Hvala. I posljednja replika na vaše izlaganje kolegica Sanja Putica, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Pa kolegice Glasovac, znate da se u mnogim temama vezanim za ravnopravnost spolova s vama slažem i istina je da su pomaci u izvješćima pravobraniteljice koje slušamo iz godine u godinu, spori, ali ipak postoje. Međutim, ovoj se Vladi nikako ne može predbaciti to da žene stavljaju u drugi plan i po broju ministrica kojih imamo najviše u Vladama hrvatskim do sada i po tome u konačnici da smo prošlog tjedna izabrali glavnu tajnicu Vijeća Europe koja je bila prijedlog ove Vlade i premijera Plenkovića, ali i po tome da smo nedavno imali možda prvi put premijera naše države na jednog aktivnog sudionika kampanje jedne udruge koja upravo govori i o nasilju nad ženama, tako da svakako stvari se pomiču nabolje i vjerujem da i oporba i vlast moraju unutar svojih stranačkih pozicija tražiti veću solidarnost među ženama i veću motivaciju žena da bi se bavile politikom i samim time poboljšale položaj žena u društvu.
Hvala. Odgovor izvolite.
Hvala kolegice Putica, pa da … [[Govornik se ne razumije]] za istu, istu stvar. Ja i dalje mislim da 5 ministrica od 21 člana odnosno članice Vlade nije dosta. Drago mi je zbog gđe. Pejčinović-Burić, mislim da je to izniman uspjeh za RH, a još mi je draže što je njoj zapravo u cijeloj toj priči uz neke druge aspekte, činjenica što je žena bila prednost, a ne nedostatak, tako to funkcionira u europskim institucijama. Ja se nadam da ćemo u RH doći do toga da će između dvoje kandidata koje imaju jednake kvalitete u RH isto doći vrijeme kada će nekome biti prednost to što je žena, a ne to što je muškarac, kad budemo morali birat između dvije jednako kvalitetne osobe, što je bio zasigurno jedan od bitnih elemenata za gđu. Pejčinović-Burić uz sve kvalitete koje ona ima i zaista je, mislim da neće kao neke dužnosnice sramotiti RH u svijetu i Europi, nego će, moći ćemo biti ponosni na nju i njen rad.
Hvala. Slijedeća pojedinačna rasprava je kolega Domagoj Hajduković, izvolite kolega Hajduković.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče, uvažena pučka pravobraniteljice, kolegice i kolege, ja ću zapravo započeti tu gdje su kolegica Putica i Glasovac završile. Dakle, govorimo o ravnopravnosti spolova ako govorimo o participaciji u javnom životu i mjestima gdje se odlučuje itd., sada bih izdvojio jedne dvije posebnosti, a to je upravo institucija naših pravobranitelja odnosno pravobraniteljica, sve su žene. Isto kao što su baš na čelna pozicija u Vijeću Europe isto također sve zauzimaju samo žene, dakle imaju dobrih primjera mislim. No, svakako svoju raspravu zapravo započinjem o tome što je uloga pravobraniteljice i jako mi je drago da iz godine u godinu raste svijest ljudi da se mogu obratiti institucijama pravobranitelja, bilo onih specijaliziranih, bilo opće pravobraniteljice i mogu potražiti zaštitu za svoja prava upravo u tim institucijama. Mislim da mi kao dom itekako trebamo slušati preporuke naših pravobraniteljica i slušati i isčitavati ova izvješća i na kraju dana one su naše, mi smo ih opunomoćile da u naše ime se bave upravo ovim pitanjima. Prije nego što pređem na tematiku svoje rasprave, ja ću se fokusirati na nasilje, a htio bih istaknuti da pravobraniteljica za ravnopravnost spolova se ne bavi jedino nasiljem i to nije njezina isključiva domena. Nažalost mora se s njom baviti kao što ćemo vidjeti i iz poreznih podataka. Ali ja bih više volio da u sljedećim izvješćima se više bavimo drugim temama a da ovoga nasilja u obitelji ima što manje. Inače uputio sam pisano pitanje Vladi i premijeru vezano uz to kada će Vlada donijeti strategiju o ravnopravnosti spolova u RH i kada će i kako će implementirati Istanbulsku konvenciju. Nažalost zadovoljavajuće odgovore nisam primio inače bih rado podijelio s vama. Dakle pravobraniteljica je u svom izvješću navela da se u 2018. je prekršajno prijavljeno 10272 osobe. To je za 10,7% manje nego u istom razdoblju prošle godine. Iskreno volio bih vjerovati kako je to zbog toga što je u RH uistinu manje nasilja u obitelji, no podaci koji su nam izneseni zapravo upućuju na ono što i sami znamo a to je da žrtve u Hrvatskoj konstantno se demotivira ... [[Govornik se ne razumije.]] , demotivira da prijave nasilje. Naime, od tih 10272 osobe, gotovo 80% toga broja čine muškarci, dakle najčešće su muškarci zlostavljači, 2434 čine recidivisti, dakle ljudi koji su prije počinili nasilje u obitelji, ljudi koji se očito u RH osjećaju dovoljno sigurnom počiniti nasilje ne samo jednom već čak i više puta pa čak i nakon toga što su prijavljeni. Što nam to govori? Što to nama može govoriti kao zakonodavcima? To nam govori da kao društvo kontinuirano zakazujemo. Potrebna je velika snaga žrtve da se odluči na taj korak prijavljivanja nasilja. Potrebna je velika odlučnost, velika želja za spašavanjem svog života, života djeteta a ono što država po tome čini jest da ruši tu snagu, da gasi svaku nadu u bolje sutra i da je život bez nasilja za tu osobu na kraju dana nemoguće. Pogledajmo samo brojke, odnos predloženih, prihvaćenih i provedenih zaštitnih mjera. U protekloj godini je predloženo 6 tisuća 741 zaštitna mjera, provedeno ih je 1571. Dakle 23,31%, niti četvrtina. Kada se to sagleda po grupama zaštitnih mjera provedeno je 13% predloženih psihosocijalnih tretmana, 42% zabrane približavanja, 36% udaljenja iz zajedničkog kućanstva. I kolegice i kolege 0,7% obaveznog liječenja ovisnosti. A ovisnost često može biti katalizator nasilja u obitelji. Najbolje stojimo po pitanju zabrana približavanja ali ni tu polovica predloženih zabrana približavanja nije provedena. Pa zašto kao društvo tako nešto radimo? Zašto dajemo iznova i iznova i iznova priliku nasilnicima da budu u blizini svojih žrtava. Ponavljam vam još jedan podatak vezan za tzv. obavezno liječenje od ovisnosti. 0,7% osoba za koje je predloženo liječenje ovisnosti je uistinu i prošlo liječenje. To je porazni podatak. Njih 10 od 1447, 10. Zašto je tome tako? Pa zato što se traži pristanak osobe na obavezno liječenje od ovisnosti. No ja ću vas pitati ovdje retorički tko traži pristanak osobe nad kojom se vrši nasilje da se na njom vrši nasilje. Država staje posredno ovdje na stranu nasilnika a ne na stranu žrtve zato se nasilje sve manje i prijavljuje. No, što kad sustav djelomično i odradi svoj posao? Evo citirati ću vam izvješće pravobraniteljice. I citiram: „Pokazalo se da sustav osim što nema nikakvih učinkovitih preventivnih mehanizama nema ni kvalitetne i učinkovite programe resocijalizacije nasilnika pa se isti nakon što su najčešće uvjetno kažnjeni kaznom zakon ali novčanom kaznom vraćaju kući žrtvi a nasilje nedugo zatim zapravo biva sve brutalnije.“. Kraj citata. Nasilje biva sve brutalnije kolegice i kolege. I mi to dopuštamo. Gdje je provedba Istambulske konvencije? Gdje su izmjene zakona? Gdje je jačanje institucija? Gdje je izgradnja infrastrukture? Toga nažalost nema. Ova Vlada je ratificirala i mi kao Sabor smo ratificirali Istanbulsku konvenciju i tu je pitanje prema ženama i nasilje u obitelji općenito za nju očito stalo. To pitanje je za Vladu očito riješeno i ono ide dalje, njezin brod plovi dalje, vjerojatno kao što vidimo svaki dan u medijima duboko u koruptivne vode zato se i ne stigne baviti zaštitom temeljnih ljudskih prava svojih građana a pravo na život slobodan od nasilja je upravo to. Zahvaljujem se pravobraniteljici na iscrpnom izvješću, nadam se da će ga netko u Vladi i pročitati, nadam se da će se netko zamisliti nad informacijama i brojkama koje izvješće sadrži. Jer kao što smo čuli puno preporuka je uvaženo. Da li su provedene e to je već drugo pitanje. I da, nadam se da će netko u ovoj Vladi napokon presjeći i reći da se želi suočiti s problemima nasilja prema ženama i nasilja u obitelji ali i svim drugim oblicima potlačivanja i gaženja žena u našem društvu i ne samo žena nego svih žrtava nasilja u obitelji. Hvala lijepo.
Na vaše izlaganje imamo jednu repliku, to je kolegica Sabina Glasovac. Izvolite.
Hvala vam lijepo. Kolega Hajdukoviću, ja bih samo još dodala, odnosno apostrofirala dodatno da nećemo postići punu ravnopravnost u društvu niti ćemo moći dugoročno smanjiti broj nasilja ukoliko zanemarimo jedan bitan segment a to je obrazovanje. Žao mi je što Ministarstvo nije poslušalo preporuke pravobraniteljice u smislu uvođenja zasebnog predmeta građanskog odgoja i obrazovanja u ovoj novoj, nazovimo to tako reformi, jer se zaista pokazalo da oni gradovi koji su se samoorganizirali a počela je Rijeka, onda je ustupila taj svoj program i drugim općinama i gradovima koje to žele provoditi, da su iznimno dobre povratne informacije i od učenika i od njihovih roditelja i od učitelja i nastavnika nakon evo sada već, koliko, 2,3 godine se provodi obvezan predmet ... [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala vam. Odgovor, izvolite kolega.
Hvala lijepo. Kolegice, pa evo mi smo kolege i u struci, ja uvijek volim u svojim raspravama naglašavati da 1kn uložena u edukaciju je 4kn ušteđene u prevenciju, u sanaciju, to je ono što liječnici vole govoriti. A ja mislim da čak, a dobro obrazovanje može uštedjeti i više kuna. Žalosno je što nemamo taj predmet u kurikulumu, ja vjerujem da naša djeca trebaju učiti o tome što znači biti odgovoran građanin, odgovorni pojedinac prema sebi i prema drugima. I dok naše škole ponovno ne postanu i odgojne institucije u punom smislu te riječi, koje će našu djecu i pripremati za život u društvu mislim da ćemo imati više slučajeva nasilja. Jer moramo od malih nogu razbijati takav duh kroz odgoj da su žene i muškarci u potpunosti ravnopravne. Tada vjerujem da će ova izvješća biti puno kraća i da će biti puno manje preporuka i da ćemo puno manje morati raspravljati u ovom Domu o tome. Hvala.
Hvala. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom, sljedeća je kolegica Marija Alfirev, izvolite.,
Hvala poštovani potpredsjedniče. Pa evo baš je rasprava koju je sada, ono o čemu je sad govorio kolega Hajduković i replika koju je imala kolegica Glasovac upravo u tom smjeru u kojem želim i ja raspravljati u ovih nekoliko minuta. Obrazovanje i to koliko mi ulažemo kao država u obrazovanje, u edukaciju je zapravo onako kako ja to vidim ključan element koji bi trebao i koji bi mogao voditi ka rješenju nekih problema. Zaista ključan. Mi teško da ćemo moći utjecati na nekakve, na nešto što se, direktno što se događa recimo u obitelji na vrijednost ili stavove koji se izražavaju obiteljima, na možda interakcije koje se događaju u obiteljima. Međutim ono gdje mi možemo zaista utjecati i kao država i kao sustav to su, to je sustav obrazovanja. Ne bih ja rekla samo da dobri primjeri će nam reći već i ja bih rekla i zdrava logika, jedna mislim pamet, zdrava pamet govori o tome da ulažući, ulažući ako govorimo o samoj ravnopravnosti spolova onda je ključno da u obrazovnom sustavu se kroz cijeli sustav prožima zapravo ravnopravnost spolova. Ukoliko mi i dalje imamo primjere recimo kao što ste vi naveli pravobraniteljice, primjere da su i dalje u materijalima, obrazovnim materijalima i dalje prisutni rodni stereotipi onda mi ne možemo očekivati nekakav pomak ka progresivnijem društvu, ka naprednijem društvu, ka ravnopravnom društvu. Dok god se u obrazovnom sustavu i dalje žene percipiraju kao domaćice, spremačice, kućanice, kao one koje su de facto u tom slučaju manje vrijedne jer i manje njihov rad nije niti plaćen i nema ni potrebe za plaćanjem i dok god se tako percipiraju teško da će doći do pomaka u svim drugim segmentima društva. Teško da ćemo mi doći do ravnopravnosti u bilo kojem području i to je ono što vuče dalje u neravnopravnost u području zapošljavanja a da ne govorim i dalje. To je jednim dijelom takva jedna, takva jedna slika, takav jedan stav, jedna u obrazovnom sustavu je dijelom sigurno i uvjetuje dijelom i nasilje odnosno uzrok je nasilja u obitelji. Jer ukoliko je netko kroz svoj život obiteljski ili obrazovni se susretao samo sa tom stereotipnom slikom žene njemu će sigurno biti neprihvatljivo u obitelji vidjeti ženu koja želi nešto drugo osim spremanja ili brige o djeci. I stoga u nekim slučajevima a to znamo iz vaših primjera, iz primjera koja su životna primjera da je upravo to spočitavanje ženi da se ne brine dovoljno o djeci, da se ne brine o kućanstvu jedan od razloga zašto je došlo do nasilja. Stoga cijenim vaše napore i mislim da svi skupa, zapravo i vi ali svakako onaj tko je tu trenutno kreator odluka, kreator zakona, predlagatelj zakona a to je Vlada trenutno, dakle oni su ključni što će napraviti u ovom trenutku da mi zapravo i poštujemo strategiju, sami ste naveli Strategiju za ravnopravnost spolova Vijeća Europe gdje je izrazito naglašeno taj cilj sprječavanja i borba protiv rodnih stereotipa i seksizma i što ćemo mi učiniti u Hrvatskoj da toga ne bude. A u obrazovnom sustavu toga ne bi smjelo uopće biti, ne malo ili nečega nego uopće ne bi smjelo biti bez obzira na individualnije vrijednosti u obiteljima i što netko misli drugačije ali u obrazovnom sustavu toga ne bi smjelo uopće biti. To je tu, uz to i učenje životnih vještina. Ne samo ova naša, ova škola za život kako ju zovu, tu je zaista jedna ključna škola životnih vještina svih jer moguće da mnogi ljudi pa i one žrtve ali i nasilnici jednostavno ne znaju, ne znaju što učiniti u nekim situacijama, nije ih nitko naučio, sami ne znaju a netko ih drugi nije naučio. Tu je također, tu smo svi mi društvo, ali škola također. Škole mora zaista učiti za život, ali na pravi način uključujući jako puno i mnogo građanskog odgoja jer kroz samu, same neke predmete to sigurno neće naučiti, a učeći poslušnost također nećemo daleko stići jer poslušnost sigurno neće voditi u ravnopravno društvo, društvo ravnopravnih žena i muškaraca. Naprotiv, ono će sigurno voditi u teške emocionalne probleme i s druge strane i u neku vrstu i nasilja. Ono što me također zabrinulo, a htjela bih spomenuti ovdje, to je što ste u svom izvještaju spomenuli kad je u pitanju županijska povjerenstva za ravnopravnost spolova, jer zaista koliko se novaca ulaže, koliko mi resursa ulažemo, toliko će nam se i vraćati. Ono što sam ja posebno primijetila jer dolazim iz Šibensko-kninske županije, a to je upravo negativna situacija, negativna slika jer smo od 2015. do 2017. sami ste napisali da to povjerenstvo nije poduzimalo apsolutno nikakve korake i to je jedna, jedna zaista negativna slika, a nažalost tamo je jedna stranka na vlasti svih ovih godina i ne znam kako je i kandidat koji je, trenutno je župan, a bio je kandidat na listi za Europski parlament, ne znam kako se zaista odnosi ili je i ovo jedna slika i njegova potreba da doprinese borbi za ravnopravnost spolova, ali kroz 10.000 kuna na godišnjoj razini iz proračuna županije je zapravo sramotno. To je, to je također dakle na lokalnoj razini kad govorimo slika toga koliko se brinemo ili koliko možemo brinuti. Vi ste sami napomenuli da je ogroman nesrazmjer između županija odnosno izdvajanja na lokalnoj razini jer nije svejedno izdvaja li se 600 kuna kao što ste napomenuli ili 250.000 kuna bez obzira, dakle nemam tu podatak koja je županija u pitanju, ali je sigurno veća izdvajanja će voditi i ka kvalitetnijoj brizi i ka kvalitetnijem odnosu prema problemu odnosno želji da se postigne ravnopravnost spolova, ali i svemu onome što vuče neravnopravnost, a to je dakle i odnos prema koji se tiče u području zapošljavanja kažem i onog lošeg, negativnog, a to je nasilje koje je temeljeno na spolu odnosno rodu i koje se može kvalitetnijim odnosom, kvalitetnijim obrazovanjem, edukacijom zapravo na neki način promijeniti i dovesti do jedne sasvim drugačije slike. Evo, toliko je u mom pojedinačnom obrazlaganju i kažem još jedanput želim naglasiti da zaista smatram obrazovanje ključnim i da ćemo možda u 2019. ne znam kakva će biti slika il vaše izvješće, ali da će tu biti … /Govorinici govore istovremeno./…
Hvala. Na vaše izlaganje imamo 4 replike. Prva je kolegica Sabina Glasovac. Izvolite.
Hvala. Kolegice Alfirev, prvo ne smije to hoće li žena imati ili neće sklonište za žrtve nasilja ovisiti o financijskoj snazi grada, općine ili županije ili dobroj volji crkve, to je prvo. Drugo kada govorite o ženama koje teško usklađuju obiteljske i poslovne obaveze, da, ja potičem pravo da žena ima pravo odlučiti hoće li biti samo kućanica, posvetiti se obitelji ili želi ne imati djecu ili želi kombinirati svoj poslovni i privatni život. Nikome ne želim nametati to da svaka žena mora imati i karijeru i obitelj, ali ženama koje se odluče i za karijeru i za obitelj država odnosno lokalna zajednica mora biti ta koja će učiniti sve da joj isto omogući. Kad govorimo o radnom vremenu vrtića, kad govorimo o domovima za stare i nemoćne, kad govorimo o poticajima u zdravstvenom sustavu, u socijalnom sustavu, u radnom sustavu e to je uloga države. Ne nametati nekome stil života, ali pomoći [[Upadica: Hvala vam.]] da ostvare…
Hvala vam. Želite odgovoriti? Izvolite, odgovor na repliku.
Hvala. Kolegice Glasovac, da napomenuli ste ključne stvari kad je u pitanju, dakle 2 teme su vam, skloništa, skloništa moraju biti osigurana za sve. Međutim, mene brine to što još je uvijek trend da žene žrtve nasilja naprosto moraju odlaziti iz svoje kuće. Mene zanima mogu li one zadržati svoju poziciju i zajedno s obitelji biti, s djecom biti tamo gdje jesu, jer postoje primjeri odnosno slučajevi kada je to moguće, a da nije sve učinjeno kako bi ostale i primile pomoć tu gdje one jesu, a da zapravo počinitelj bude na drugi način izuzet iz tog mjesta. Druga stvar je koja se tiče, nemam sad vremena, a ono je kad ste govorili, mislim da sad nemam više vremena. Hvala.
Hvala. Kolega Jovanović, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Uvažena kolegice vi ste puno govorili o obrazovanju, mislim s punim pravom jer jedino što može promijeniti jednu negativnu sliku u hrvatskom društvu kad je u pitanju ravnopravnost spolova i ravnopravnost i jednakost bez obzira na različitost je upravo obrazovanje. U ostalom slavni Ciceron je rekao zadaća mudrosti je da razlikuje dobro od onog što nije. Prerijetko smo mudri i prerijetko ne razlikujemo dobro od onog što nije, a obrazovanje jer sustav koji ne stvara samo kvalitetne inženjere, kvalitetne vodoinstalatere, frizerke, liječnice, pravnice i pravnike, nego je njegova zadaća prije svega da stvara dobro društvo i dobre ljude. Prema tome, jedino kvalitetnim obrazovanjem u kojem će biti uključen i odgoj za obrazovanje i građansko društvo i odgoj za bolje zdravlje, osigurat ćemo da RH bude dobro društvo, društvo svih koji su ravnopravni.
Hvala. Odgovor izvolite.
Kolega Jovanoviću, pa da, hvala vam na ovoj replici. Točno je, jednostavno je, obrazovanje nije dovoljno, bez, bez ovog drugog mi nećemo postići jednu kvalitetu, kvalitetu čovjeka, kvalitetu društva jer se obrazujući odnosno odgajajući za ove sve, sve ono što građanski pojam građanstva ima, možemo zapravo kroz ustrajnu edukaciju i dobiti. Ja bih rekla da je ovdje nije samo pravo na izbor, mi imamo i pravo na izbor svi, pa i žene. Međutim, postići društvo u kojem će i plaće biti što uravnoteženije jer će se i takvim ravnotežom postići i da muškarci [[Upadica: Hvala vam]] zapravo preuzmu dio obaveza.
Slijedeća replika kolega Hajduković.
Hvala lijepo. Kolegice dosta ste pričali o obrazovnom sustavu, ja bih se tu referirao na još nekoliko problema koji postoje. Naime, govoreći iz osobnog iskustva žrtve nasilja, u ovom slučaju djeca često i sami postaju nasilnici. Zašto je tome tako? Jednostavno oponašaju jedino što znaju, a to je ono što su vidjeli u obitelji i tu nam je obrazovni sustav ključan, posebno stručne službe, dakle, psiholozi i pedagozi. Kada pogledate u našim školama stanje sa stručnim službama je izuzetno loše, dakle neke škole imaju psihologa na pola radnog vremena ili ga najčešće nemaju, pedagoga na pola radnog vremena mnoge škole imaju, a razrednici koji moraju raditi i nastavu, dakle se često, prvo ne stignu baviti toliko takvim problemima i drugo, nisu za to ni spremni. Dakle, to što ste odslušali kolegij psihologija ili pedagogija nije dovoljno da takvom djetetu pomognete, a skrb mu upravo treba dat, [[Upadica: Hvala vam…]] biti dana u toj školi.
kolega Hajdukoviću. Odgovor izvolite.
Kad je nasilje u pitanju onda su žrtve svi, onda su zaista žrtve svi, djeca su naravno tu najveće žrtve. A kad govorimo i o nasilnicima zapravo neki ljudi zapravo i ne znaju jer nije dovoljno samo reći to ne valja, pa tako i djeca, nije dovoljno reći djetetu to ne valja kad njima nitko nije pokazao kako, nitko im nije pokazao kako reagirati, što učiniti u određenoj situaciji, kako se postaviti kada se nađe u bilo kakvoj situaciji, nije dovoljno reći ne, ne, to nemoj tako raditi. Ja znam, imam primjere i na lokalnoj razini da su se neki projekti čak umanjila sad u zadnje vrijeme sredstava kada je bio rad sa nasilnicima jer ne smijemo zaboraviti ni rad s nasilnicima jer i njima netko treba kroz psihosocijalni tretman reći kako treba postupati jer možda nikad u životu nisu bili u prilici [[Upadica: Hvala vam]] drugačije reagirati.
I posljednja replika na vaše izlaganje, kolegica Anka Mrak-Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS. Uvažena kolegica Alfirev, vi ste u svom izlaganju nekoliko puta spomenuli činjenicu obrazovanja, činjenicu edukacije, činjenicu zapravo kontinuiranog rada svih i spomenuli ste vaše iskustvo u vašoj Šibensko-kninskoj županiji. Meni se čini da je uvijek izuzetno važno ta iskustva s terena, iskustva koji ljudi imaju, gdje vidite u stvarnom životu. Kako je to u Šibensko-kninskoj županiji, šta je tamo, dal je tamo bilo kakvih pomaka napravljeno, da li se tamo zaista bilo šta desilo u smislu edukacije, obrazovanja ili zapravo se svi sjede skrštenih ruku i čekaju da to riješi netko drugi? Hvala lijepo.
Izvolite odgovor.
Da, hvala kolegice Mrak-Taritaš. Pa evo, mene je, dakle kada, kada pročitate u izvješću, dakle godišnjem izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, u negativnom kontekstu da se spominje županija iz koje dolazite, u kojoj je jedna stranka zapravo tolko godina na vlasti, pa kad vidite da se u negativnom kontekstu spominje onda zapravo ne možete se ponositi time, to su, to su podaci koji zapravo pokazuju da nešto nije dobro, da se ne samo ne izdvaja dovoljno novaca, nego da se, da je odnos prema, prema problematici, prema ravnopravnosti spolova nije dobar. Kolegice mi govore da su tražili izvješća od župana, nisu ga dobila prošli put kada [[Upadica: Hvala vam]] su tražili, nisu dobili izvješće.
Hvala, hvala. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom, slijedeća je kolegica Sunčana Glavak, izvolite kolegice Glavak.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice sa suradnicima, osvrnut ću se kratko na vaše izvješće gdje moram reći na samom početku da za razliku od prethodnih godina ono u čemu možemo biti složni da su postignuti mali napreci, ali ne, ali ne dovoljno vidljivi. Ono na što upozoravate iz godine u godinu, pa tako eto i u ovom izvješću, to je da se pritužbe koje su upućivane vama kao pravobraniteljici odnosno vašem uredu odnose na područje socijalne sigurnosti, a o tome su govorile i moje prethodnice, a što nerijetko proizlazi iz onoga što zovemo zaposliti žene, ženama osigurati one materijalne uvjete odnosno da budu samostalne ili jednostavno rečeno da imaju posao i da budu neovisne od svog partnera u tom financijskom smislu. Mirovinsko, zdravstveno osiguranje, ostvarivanje radnih prava zatim trend je sličan kao i ranijih godina, zatim uprava, javno informiranje, mediji itd. Ono što me raduje jest da je bilo puno vaših preporuka što pisanih što usmenih. Međutim ono što bismo voljeli vidjeti kao napredak možda u idućem izvješću ili na neki drugi način putem medija na što ćete se osvrnuti koliko je zapravo vaših upozorenja rezultiralo stvarnom promjenom stanja institucijama ili kome su već ona bila upućena. Pohvalili ste se u svom izvješću da ste radili na eu projektima, što je to i ja mogu izraziti zadovoljstvo, međutim željela bih uputiti i kritiku što mislim ovako dobro namjerno da nismo imali posljednjih godina neka relevantna domaća istraživanja kako bismo vidjeli gdje se mi nalazimo primjerice u odnosu, ovoga puta ću spomenuti žene u primjerice medijskom okruženju kada smo imali relevantna istraživanja 2015. i još nekih godina. Mislim da je situacija još uvijek u velikim brojkama u odnosu na žene ili u korist žena. Međutim, ovdje to ne mislim sasvim pozitivno jer su posljednja istraživanja pokazala što se tiče medijskog okruženja ako gledamo broj zaposlenih odnosno tko radi u medijima, to su većinom žene, ako gledamo tko se javlja s terena a tko su reporterske to su većinom žene. Međutim, kada okrenemo drugi lista papira tada vidimo da u medijima žene zapravo nisu prisutne u onim temama koje zapravo su najviše prisutne u medijima a to je prije svega politika, ako hoćete unutarnja politika gdje se 3x manje pita nešto žene, pita za izjave, pita za njihovo mišljenje, gdje žene zapravo apsolutno su podređene muškim sugovornicima, gdje se žene zapravo pitaju oko tema kao što je ova, ravnopravnost spolova a nikada ili gotovo nikada što imaju reći o svijetu financija, o gospodarstvu ili nečem sličnom. Tako da bih voljela da imamo jedno novo relevantno recentno istraživanje kako bismo vidjeli gdje je Hrvatska u odnosu i na te brojke. Vi se doduše u svom izvješću osvrćete na medije i na njihovo postupanje ali prije svega ovaj osvrt odnosi se na one stereotipe ili seksizme s kojima smo suočeni još uvijek. Dakle, analiza medijskih sadržava uglavnom se odnosi na to, dakle prosudba otprilike prema ženama pristup teme se kada se nasilje u obitelji analizira ili se analizira kada je žena recimo iz svijeta politike, gospodarstva po dress kodu ili nečem sličnom što zapravo nikako da krenemo naprijed već čini mi se da jako stagniramo ili zapravo primat, u medijima preuzimaju takve teme. Kada govorimo o medijima tada ću potkrijepiti primjerice još nekim podacima što se tiče zastupljenosti žena i muškaraca kao sugovornika, smatram jednako tako da je to poražavajuće, ne kao kritika vama već jednostavno ukupno društvu u kojem živimo kada govorimo o sugovornicima, intervjuirane osobe ili gosti u studiju od 50 gostiju muškarci se pojavljuju u gotovo 76% slučajeva a žene naravno 3x manje od muškaraca. Spomenula sam teme, dakle unutarnja politika pa žene oko 20% se nešto pita, 80% se pita muškarce. Kada govorimo o gospodarstvu preko 70% jednako tako pita se muškarce, žene dakle oko 30%. Vanjska politika jednako kao i unutarnja to je dominacija dakle kolega kojih se nešto pita, crnu kroniku žene 30%, muškarci 70%. Dakle sve dok ne dođemo zapravo do ravnopravnosti spolova ili nekih socijalnih pitanja za sva ostala društveno važna pitanja pita se zapravo muškarce. I ta medijska slika jednako tako šalje neku sliku o nama kao društvu ili šalje neku poruku u društvu. Zbog toga kažem da bi bilo jako dobro kada bismo dobili i nova neka recentnija istraživanja da vidimo kako Hrvatska stoji u tom smislu. Stoga želim i pohvaliti vašu inicijativu, odnosno inicijativu Vijeća za elektroničke medije o pokretanju Internet stranice žena i mediji, sutra ćete imati konferenciju, sutra će biti i potpisan taj sporazum tako da na ovakav način mislim da možemo još snažnije progovoriti o svim temama koje se tiču ravnopravnosti odnosno neravnopravnosti spolova. A kada bismo to sve sveli još i na razinu politike možemo samo se osvrnuti i na recentne izbore koje smo imali za Europski parlament pa pogledati kakva je bila participacija žena, odnosno zastupljenost žena na listama političkih stranaka gdje moram reći da je HDZ ipak napravila jedan značajan iskorak. Ono što me još zanima, s obzirom da je za provedbu Zakona o ravnopravnosti spolova imamo i neke mehanizme ustanovljene, zanima me kakva je suradnja, ako je suditi po izvješću suradnja MUP-om, Ministarstvom pravosuđa, Ministarstvom za demografiju, kažete da je dobra. Zanima me kakva je suradnja i sa koordinatorima u tijelima državne uprave odnosno Povjerenstva za ravnopravnost spolova, Uredom Vlade za ravnopravnost spolova a vjerujem da napredak koji se čini sa razine raznih ministarstava pa tako i posljednje Protokola o postupanju u slučaju nasilja u obitelji koje je Ministarstvo za demografiju donijelo, mislim da će i to na svojevrstan način zapravo pridonijeti da se smanji nasilje u obitelji. I željela bih još jednom skrenuti pozornost kada govorimo o nasilju na brojke koje nisu dobre, brojke koje zapravo upozoravaju na to kako moramo ne okretati glavu od nasilja koje se događa prije svega u slučajevima obiteljskog nasilja, žene su još uvijek u najvećoj mjeri žrtve nasilja u obitelji, prekršeno je i prijavljeno 10272 osobe što je strašan broj, moramo priznati. Od toga 78% muškaraca i 22% žena. Vjerujem da ćete i u narednom razdoblju imati dobru suradnju sa svim nadležnim tijelima, vi kao institucija i da ćemo iduće godine kada ćemo raspravljati o ovom izvješću imati ipak neke brojke koje nećemo samo ponavljati iz godine u godinu i kada ćemo moći reći da smo napravili jedan iskorak, ne samo što se tiče zaštite žena, već i njihovom položaju na tržištu rada i ukupno u našem društvo, kad govorimo o podzastupljenom spolu, a to je za sada ženski spol. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Na vaše izlaganje imamo jednu repliku. To je kolegica Anka Mrak-Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče HS-a. Kolegice Glavak, drago mi je da ste u svojoj raspravi se dotakli medija. To možemo svakodnevno vidjeti, dakle Hrvatska ima predsjednicu, predsjednica nije moj izbor, ali ono što je sigurno loše da kad predsjednica negdje govori, kad ima nastup i u UN-u, ono što mediji izvijeste kako je bila obučena, izvijeste o duljini njene haljine, boji, šminci i sve ostalo, ali ono što je rekla je tek druga, treća ili četvrta vijest. I ja mislim da se svi koji se bavimo politikom trebamo boriti protiv toga, boriti da ono, da je važno ono što kažemo, a da nije važno sve ovo drugo. Da su to isti jedni stereotipi gdje se prvo ženu u politici doživljava po njenom izgledu, a ostalo prema onom što kaže, a sigurna sam i da ste vi imali prilike, kao i ja, ja sam bila u jednoj emisiji sa 4 muškarca, dobila sam riječ u emisiji koja traje 45 minuta [[Upadica: Hvala.]] u 31. Hvala.
Hvala. Odgovor, izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Kolegice Mrak-Taritaš, u pravu ste. Često znam reći kada muškarac govori, onda ga slušaju, kada žena govori, prvo je pogledaju, a onda odluče hoće li je slušati. Dakle to je na tragu svega ovoga što ste i vi rekli, apsolutno se slažem s vama. Dakle, to su ti stereotipi o kojima govorimo i točno je predsjednica stalno skenirana kroz ono kako izgleda, a ne što je rekla, ali ne samo ona nego i mi, pa nerijetko vjerojatno i vas neki od kolega nazove ovdje u HS-u di si seko, itd., dakle ima takvih neprimjerenih, Sabina se smije, ali zna dobro, ali kada žena povisi glas, ona je histerična, ali kad muškarac malo to, je li, žustrije kaže, onda se to se pripisuje njegovom temperamentu. Prema tome, mislim da je svima jasno, stereotipi i seksizmi prisutni su, ali mi nećemo odustati da ih mijenjamo.
Hvala. Ako možemo statistički isto zaključiti, trenutno je u sabornici 80% žena, sve skupa ako zbrojimo. Prije nastavka, evo, izvolite dalje, pojedinačna rasprava, kolega Pernar.
Uvažene dame i gospodo. Htio bih kao uvod u ovu raspravu o ravnopravnosti žena i muškaraca u Hrvatskoj, pročitati sljedeće riječi. Marionetska država je nominalno suvereni subjekt koji zapravo kontrolira strana sila. Marionetska država održava vanjske oznake i značajke nezavisnosti, poput imena, zastave, himne, Ustava, zakona, gesla, ali je u stvarnosti organ druge države koja je dovela na vlast svog poslušnika. Upravo takvu situaciju mi trenutno imamo u Hrvatskoj. Znači, mi u Hrvatskoj na vlasti imamo briselskog poslušnika, koji je upućen iz Bruxellesa ovdje tu. Na isti način je drugi poslušnik, predsjednica iz također Bruxellesa, upućena nama ovdje u Zagreb, da vladaju našom državom. Zašto ovo govorim? Zato jer ova vlast nominalno se zalaže za ravnopravnost, odnosno jednakost žena i muškaraca, međutim, postavlja se pitanje, kakvu vrstu jednakosti i ravnopravnosti marionetska vlast, kakvu mi imamo nudi ženama u Hrvatskoj? Stoga ću ispričati konkretne brojne. Do reforme mirovinskog sustava, žene su radile do 62. godine i tada su mogle ići u mirovinu bez penala. Međutim, marionetska vlast, ne samo da je povisila dob za odlazak u mirovinu do 67. godine, nego je izjednačila dob za odlazak u mirovinu i žena i muškaraca, tako da su ranije muškarci sa 65, rekao sam žene sa 62, a sada u duhu jednakosti i ravnopravnosti, i jedni i drugu u mirovinu idu sa 67 godina. Postavlja se pitanje je li to vrsta ravnopravnosti kakvu u Hrvatskoj žele, bilo muškarci, bilo žene? Ja iskreno sumnjam i želim napomenuti da je upravo ta lažna ravnopravnost, forsiranje te priče o ravnopravnosti zapravo imalo ekonomsku pozadinu i podlogu, čiji je bio cilj de facto rad do smrti. To je ono što marionetska vlast nudi hrvatskom narodu i ono što je zanimljivo, što je indikativno, a što dokazuje da se Hrvatskom upravlja izvana, jest to da odluku o odlasku u mirovinu sa 67. godina čak nije donijela ni trenutna vlast, već prijašnja, SDP-ova i ironijom sudbine, HDZ se tada protivio SDP-ovom prijedlogu, a danas HDZ podržava tu ideju, dok se SDP nominalno protivi. Međutim, kada sam razgovarao sa zastupnicima HDZ-a i SDP-a, oni su zapravo rekli da se oni osobno ne slažu sa radom do 67. godine i da je to zapravo zahtjev Bruxellesa, odnosno da strana sila, strana vlast, koja de facto upravlja našom zemljom preko demokratskih marioneta koja de iure imaju vlast u našoj državi, donosi zakone protivne interesima naših građana. Postavlja se pitanje, treba li veći dokaz od toga da se zemljom upravlja izvana da nam Bruxelles odlučuje kada ćemo ići u mirovinu. Ja smatram da nema i da je cijela ova, sve ove bajke o ravnopravnosti, jednakosti, istovrijednosti, itd., zapravo padaju u vodu kada se shvati koja je stvarna namjera zakonodavca Bruxellesa koji takvu agendu gura. Pa nama je da se izjednači dob u mirovinu, ali ne na način da sad i muškarci i žene idu sa 62 godine u mirovinu. Ili recimo da se napravi, ok, žene idu sa 62, muškarci sa 65, pa sad ćemo izjednačit tako da će i jedni i drugi u mirovinu ići sa recimo 63,5 godine. Ne, ovdje se radi o tome da se dob za odlazak u mirovinu za žene diže za 5 godina sa 62 na 67 godina. Zar je to ravnopravnost, jel to jednakost koju žene u Hrvatskoj traže? Tim više što kada pogledate na kojim su sve mjestima žene zaposlene vidjet ćete zapravo da rad do 67 godine za mnoge od njih će biti neizdrživ, morat će ići prijevremeno u mirovinu i zbog toga će biti penalizirane. Znači vlast koja de iure tvrdi da je za žene, da ih štiti, da ih zastupa, da ih voli, da ih ljubi, da ih cijeni u stvarnosti te žene omalovažava, otežava im život i nameće im kao što sam rekao rad, rad koji ne mogu prihvatiti do 67 godine i u konačnici ta ista vlast marionetska ih penalizira. Pozivam hrvatski narod da otvori svoje oči, da shvati da vlast od njega radi budalu, naivca, da ne kažem Generalića da žele raditi od hrvatskog naroda u figurativnom smislu jer je čovjek bio naivni umjetnik, a evo hrvatska vlast sve nas građane Hrvatske tretira kao naivce i čak nas uvjerava da joj je do nas stalo. A koliko je stalo, evo danas je moj kolega Branimir Bunjac objavio video iz Varaždina čovjeka koji spava doslovce pod mostom u nekoj ruševini u Varaždinu. I pitanje naravno, da li ova vlat njemu nudi lijepo opremljen, novouređen stan? Naravno da ne, na besplatno korištenje. Zašto recimo beskućnicima marionetska vlast ne da stambeno zbrinjavanje, zašto ih ne zbrine? Odgovor je u tome što marionetska vlast sluša strane gazde, a strani gazde kažu stambeno treba zbrinuti ne domaće beskućnike, nego migrante iz zemalja trećeg svijeta. I dok domaći beskućnici spavaju u prihvatilištima, po tramvajima, autobusima, kolodvorima, napuštenim ruševinama, marionetska vlast u ime ljudskih prava daje prava, u ovom slučaju recimo na stambeno zbrinjavanje, ljudima koji uopće nisu naši državljani, koji nisu nikad živjeli u našoj zemlji. I čak ih planski seli, zamislite koja agenda, znači planski sele ljude, idu u Tursku po njih i dovode ih Turske iz nekakvih kampova za migrante tu u Hrvatsku. Zamislite. Kako recimo ta marionetska vlast recimo ne ode do nekog prihvatilišta za beskućnike u Zagrebu recimo i kaže evo ljudi imamo stanove za vas. Što vam hoću reći? Socijalna osjetljivost marionetske vlasti prema vlastitom narodu je laž, ravnopravnost koju nudi marionetska vlast je također laž, a ovo što vi nama ovdje predstavljate, ja bi se usudio reći, ovo izvješće, je također jedan zbir podataka koji zapravo ne govore bit, a bit je u tome da živimo u državi koja nije slobodna, koja je u dužničkom ropstvu, koja ima kredite koje nema od kuda vratiti, a samim time što država kao entitet nije slobodna tako ni mi kao stanovnici njeni ne možemo biti slobodni. Odnosno ako se država nalazi u statusu da je lišena suvereniteta ili ima ograničen suverenitet to se isto preslikava i na nas kao građane, a samim tim i na obitelj ili bolje rečeno na jedinku unutar obitelji majku, oca, djecu itd. koji su sve više i češće prisiljeni napuštati svoju domovinu. O ovim problemima nažalost u Hrvatskoj se šuti, stoga je moja dužnost podići svoj glas i suprotstavit se takvoj politici i takvoj agendi. Hvala.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Slijedeća je kolegica Anka Mrak Taritaš.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Ja ću se vratiti temi, a to je izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2018. godinu. Svi dakle vidite da nam je sastav u ovom trenutku da u saboru imamo više žena koje sjedne nego muškaraca odnosno kolega iako kad vidite sastav sabora on je ipak nešto drugačiji, što pokazuje da naši kolege baš nisu previše zainteresirani za ovo izvješće, ali to je jedan od stereotipova protiv kojih se moramo boriti. Svatko od nas se u svom radnom i životnom vijeku susreo sa različitim stvarima. Ja sam završila fakultet i uvijek sam zapravo radila u muškom svijetu da tako kažem, to očito radim i danas. Tako da možda samo dio vezano uz medijski, nebrojeni broj puta sam bila što u radijskim emisijama, što u televizijskim, jedanput sam bila u jednoj radijskoj emisiji i otprilike možda sam ja govorila 5%, 95% su govorili kolege jer tih 5% sam govorila samo onda kada je netko od njih udahnuo, pa sam onda uspjela nešto kad je bio udah reći. Dakle, to je onaj stereotip da žene puno više pričaju nego muškarci tome baš i nije tako. Mislim da je i pravobraniteljica u svom uvodnom izlaganju uspoređivala pojedine sate i pojedina govorenja pa se to da i usporediti. Jednako tako ja se moram priznati dobro sjećam jedne situacije kad smo primali pojedine djelatnike i ja sam tad došla u sred svega toga i možda malo grublje mladu ženu koja je bila pitala, imate vi djece, a ona je onako sramežljivo, izbezumljeno me je pogledala i rekla imam. Ja kažem krivo ste me shvatili, to vam je prednost, a ne mana. Dakle, ona se vjerojatno nebrojeni broj puta susrela sa tim pitanjem i ja sam nekako zaista mislim da je to za taj posao bila apsolutno prednost nego mana i da se da odraditi sve. Dakle, i s jedne i s druge strane se susrećete sa niz stvari koje govore o ravnopravnosti spolova. Ja bih htjela reći još jednu stvar, dakle, prošlo odnosno u proljeće 2018. jedna direktiva vezana uz EU, a to je o ravnopravnom zapravo u smislu usklađivanja profesionalnog i obiteljskog života, da su očevi ti koji trebaju ići na porodiljni dopust i moraju obavezno ići i moraju se osigurati sredstva. Mi smo u ime Kluba GLAS-a dali prijedlog izmjene i dopune zakona sa idejom da RH bude jedna od prvih, dakle mi ćemo se tu morati uskladiti i nemamo ništa protiv da čak i ministarstvo kaže u ovom trenutku nisu sredstva osigurana, pa će, kad će bit osigurana, važno je da taj, ta odredba u zakonu bude, no na žalost resorno ministarstvo, iako državna tajnica nije sad tu, je već odgovorilo i reklo da oni to odbijaju jer ne znam iz kojih razloga. Da je barem taj, da barem kad bude na plenarnoj sjednici odemo u drugo čitanje, pa se možemo nešto dogovorit. To je obveza koju trebamo imat, ali ne zato što je to obveza, nego zato što se je pokazalo da od najranije životne dobi očevi i majke trebaju sudjelovati ravnopravno u odgoju svog djeteta i ne bit zapostavljeni, u klasičnim slučajevima su to očevi. Prema tome, to je jedna od norma koja se je mogla pokazati kao dobra i kao nešto što zaista bi išlo u smislu toga jer kad malo rezimirate sve ove naše rasprave, mi u principu svi podržavamo iz više-manje, uz par iznimki podržavamo izvješće vašeg ureda. Govorimo o tome što u izvješću je, govorimo o tome što bi trebalo mijenjati i cijelo vrijeme svi mi govorimo o tome da treba mijenjati stereotipe, da treba mijenjati te klasične podjele koje su podjele znate, podjele su u glavama na muški i ženski posao, podjele su u tome da, ja sam studirala pred dosta godina, tad recimo na Strojarskom fakultetu su djevojke bile iznimka, tamo su ih nosili ko malo vode na dlanu jer je u cijeloj generaciji bilo par djevojaka. Kad sam ja išla studirati upis na ETF, to je danas FER je bio nešto što su djevojke u manje slučajeva napravile, danas tome nije tako. Dakle, neke stvari se mijenjaju, mijenjaju se neke stvari i u obrazovanju, trebat će zasigurno još dosta vremena da se mijenjaju i stvari koje su vezane uz posao. Logično je da su manje mirovine, da žene imaju manje mirovine ako imaju manju plaću ne, ne može imat veću mirovinu ako nema veću plaću, ali čak je ta sklonost da se automatski žene zapošljava na lošije plaćeno mjesto jel znaju da će žene na to pristati i to su neke stvari protiv kojih moramo vodit računa i moramo zaista se svojom aktivnošću se boriti, ali to trebamo krenuti od najranije, dakle zaista da očevi i majke paralelno sudjeluju u odgoju djeteta. Nekad kad muškarac uzima porodiljni, onda se u ovom jednom društvu u kojem je, na njega gleda, gle manje si plaćen od nje ili bilo šta, a to je zapravo, jer kad to od najranije dobi krenemo onda će se tu sigurno biti i nešto više rezultata. Vi ste inače u svom izvješću naveli i temu nacionalne politike za ravnopravnost spolova koja je bila donešena 2011. i 2015. i vama je tu jasna preporuka da treba izraditi i donijeti novu strategiju i da se trebaju osigurati dodatna financijska sredstva za kontinuirano provođenje mjera. Dakle, u ovom trenutku sam apsolutno sigurna da je potrebno izraditi novu strategiju, a zajedno s tom strategijom je potrebno izraditi i akcijski plan uz koji akcijski plan će se vidjeti i dio koji je potrebno za financiranje jer moramo biti svjesni toga da su to stvari, da su to mjere koje je potrebno financirati što iz proračuna RH, ali što i iz lokalnih proračuna i inzistirati da kad županije donose svoje proračune jednako tako o tome trebaju voditi računa. Cijeli taj posao se može napraviti samo međusobnom suradnjom, ta međusobna suradnja može biti samo s resornim ministarstvom jer vi u principu kroz svoje izvješće kažete primijetili smo to, to i to, a onaj koji ima alat u rukama, onaj koji ima mogućnost da nešto promijeni je resorno ministarstvo i uvijek se postavlja pitanje zašto je tako sporo, zašto nije aktivnije, zašto ne mijenja neke situacije, zašto trebaju biti, zadnje je bio Spasi me, dakle akcija, ponekad kada bude jedna akcija koja izaziva veliku medijsku pozornost, onda se svi zajedno uključimo. To je posao koje ministarstvo treba raditi kontinuirano. Jednako tako nekakve imamo signale da u ministarstvu imamo i u izradi pravilnik koji govori o protokolu postupanja sa žrtvama nasilja i onda vam je tu, u tom pravilniku se skriveno, skriva i nešto gdje je zapravo uvijek i odgovornost žrtve. Dakle, to vam je jedan od stereotipa, žrtva si zato što si htjela biti, a i sami vidite iz svih izvješća da se žrtve dešavaju obitelji, da o tome da ti se nešto desilo, žene teško progovaraju, teško progovaraju od srama prema okolini, prema vlastitoj djeci, od srama prema susjedu, od srama, od niz stvari, dakle, to je nešto što trebamo zaista voditi računa i moramo mijenjati. Za to, da bi to sve zajedno trebalo napraviti, vi kao pravobraniteljica vi samo dođete i kažete ja sam primijetila to, to i to, pomaci su tu i tu, kao što ste rekli da imate bolju suradnju sa MUP-om, ali ona suradnja koja bi ovo izvješće i rezultat ovog izvješća se trebaju vidjeti u strategijama, akcijskim planovima, zakonima i pravilnicima koje donosi resorno ministarstvo jer oni imaju, dakle polugu, mogućnost donošenja zakona, imaju kontrolu ili imaju nadzor nad pojedinim institucijama ali imaju i sve alatke u svojim rukama jer oni imaju svoju stavku iz proračuna iz koje stavke iz proračuna može se pokazati da je aktivnost vezana uz pojedinu oblasti i uz pojedino djelovanje. Ono što može poboljšati dakle vaše izvješće govori o realnosti koja je, mi želimo da se poboljša ta realnost, da za poboljšanje te realnosti zapravo jedino može napraviti ministarstvo koje mislim da se treba što hitnije probuditi ne samo u trenutku kad imate pojedine medijske osobe koje dobiju pozornost pa onda ukazuju na neku stvar nego se mora probuditi i neke stvari raditi kontinuirano, hvala lijepo.
Hvala. Na vaše izlaganje imamo 3 replike, prva je kolegica Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolegice Mrak-Taritaš, govorili ste o roditeljskom dopustu i zapravo roditeljski dopust može biti kad govorimo o tome, onda možemo govoriti kao o jednoj demografskoj mjeri, to se posebno govori, dakle i demografskoj mjeri ali s druge strane je to i pitanje u ovom kontekstu kad govorimo o neravnopravnosti spolova, onda zapravo zaista područje dio u kojem žene definitivno su zakinute jer im u tih 6 mj. one zaista primanju manju naknadu, s time su i oštećen kada idu u mirovinu. Ono što posebno mi je ove godine zazvučalo, to je točno bilo pred europske izbore, resorna ministrica je izjavila mi ćemo podignuti roditeljske naknade za drugih 6 mj. ali za godinu, 2020.
Hvala, odgovor.
Hvala lijepo. Kolegice Alfirev, to vam je uvijek tako, pogotovo u godinu pred izbore jer naslušat ćemo se svakakvih obećanja i nekakvih ne lažnih nada ali ajdemo se mi vratiti u realan svijet, dakle problem demografije je problem u Hrvatskoj. Dakle, parovi se sve kasnije odlučuju imati djecu, kad malo vidite, dakle ima sve manje rođene djece ali su ta djeca sve kasnije. Ali onaj dio na koji sam namjerno i govorila je zapravo ta ravnopravnost u odgoju djeteta oca i majke. Ja sam vidjela jedno istraživanje koje su radili Šveđani kad su pitali djecu, djeca su trebala poredati redom nekog kog najviše vole. Doba je bila vrtićka, prvo je bila mama, pa je bila baka pa su bili djedovi, pa su bile tete u vrtiću, pa je bio nekakav lik iz crtića i iza toga je bio otac jer zapravo otac je taj koji nije sudjelovao u odgoju. Ako mi želimo ravnopravnost, dakle ravnopravnost je kontinuirana.
Hvala vam. Kolegica Glavak, izvolite.
Hvala lijepa g. potpredsjedniče. Kolegice Mrak Taritaš, ja sam govorila o protokolu, vjerojatno niste čuli, dakle protokol o postupanju u slučaju nasilja u obitelji, on je usvojen, on je donijet bio u javnom savjetovanju tijekom travnja, mislim da ste na to mislili tako da niste u pravu, ne da se nešto govori nego je to protokol je već usvojen nakon što su se sve relevantne institucije uključile u njegovo donošenje i mislim da je to dobro jer se točno zna koja se svrha postupanja u tom trenutku ministarstva a koja CZSS-a, koja je uloga policije, koja je uloga pravosudnih tijela ali i koja je uloga organizacije civilnog društva koja se zapravo nerijetko i pojavljuju kao suport ili rade u suradnji sa resornim ministarstvom. Što se tiče demografske problematike, ona nije specifična samo za Hrvatsku, ona je ovdje, nisu se zatvarale oči, naravno da se ništa ne može promijeniti preko noći, međutim podsjetit ću samo da je povećana i naknada za roditeljski dopust za zaposlene roditelje na gotovo 4000 kuna a što godinama nije mijenjano.
Hvala kolegice Glavak.
Hvala lijepo. Kolegice Glavak, dakle nitko nema čarobni štapić, da postoji čarobni štapić, ja sam sigurna da bi u par navrata upotrijebili i riješili nekakve situacije. Protokol o postupanju je krenuo u trenutku kad je zaista bila jedna široka akcija, mesijski eksponiranih pa su onda bili sastanci i sve ostalo, dakle to je nešto što je nužnost. Ono što je u tom protokolu zazvučalo a to je to, cijelo vrijeme ispitivanje žrtve i odgovornost žetve odnosno nametanje djelomična odgovornost da si žrtva zato što si se u krivo vrijeme našla na krivom mjestu, zato što si u krivo vrijeme rekla možda rečenicu previše. Moja rasprava je bila u tom smislu gdje zapravo uopće to na taj način odnos nije dobar i to su jedan od onih stereotipa koje trebamo mijenjati.
Hvala. Kolegice Perić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana kolegice. Pa evo, čitajući ove materijale, vidjela sam zapravo da žene ne shvaćaju kolika smo snaga zapravo u Hrvatskoj jer je 51,7% žena u odnosu na 48,3% muškaraca. U svom profesionalnom i osobnom životu nisam imala problema odnos taj muškarac-žena niti sam bila zbog toga na bilokoji način diskriminirana. Ovdje kad se gleda kolike su plaće žena odnosno muškaraca, čini mi se da je malo ta interpretacija nespretna jer mislim da su uzete sva masa plaća pa onda podijeljena po spolu što mislim da nije dobro jer evo, mi ovdje u ovom Visokom domu nismo diskriminirane po plaći bez obzira kojeg smo roda ili spola. Tako i u drugim djelatnostima, zato možda ovo na ovakav način kada se barata da imamo niže plaće ... [[Govornik se ne razumije.]] nije točno.
Hvala vam, izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Perić, ja uvijek više vjerujem onim što imam napisano nego osjećaju koji imam, dakle zadnje je bilo iz 2015. podatak o izvješću, uspoređuje bruto plaću muškaraca i žene i to je apsolutno, žene su 7000 sad da ne čitam 700 i nešto a muškarci su 8500 i to su činjenice i na to svi ukazujemo. Što se tiče nas u Saboru, mi zaista tu što se tiče tih plaća, nema razlika ali ja ne bih rekla da smo mi baš do kraja primjer. Ja bih voljela da recimo je inače sastav Sabora otprilike barem malo drugačiji nego što je sad, pogledajte, okrenite se oko sebe, samo je jedan kolega a kad uzmete i sorry, oprosti, ne, ne, ti si tamo već, dakle a kad uzmete sastav, ja mislim da je 20 i nešto posto saborskih zastupnica a drugo su kolege. Ovdje imamo sad dvojicu. Dakle sve to pokazuje, mi smo tu, mi o ovome raspravljamo, gdje su oni?
Hvala vam, hvala. Time smo završili pojedinačne rasprave i sada u ime izvjestitelja završno, zaključno gđa. Višnja Ljubičić, pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, izvolite gospođo.
Zahvaljujem g. potpredsjedavajući, uvažene zastupnice, zastupnici. Evo nakon 3 sata rasprave o izvješću pravobraniteljice, drago mi je da smo uspjeli iznjedriti određene teme, problematiku, diskriminacijska područja, diskriminacijske osnove koje smo uočili kroz izvješće, kroz naše aktivnosti za prošlu godinu. Moramo reći da je izvješće za 2018. g. su aktivnosti koje smo samo provodili u 2018. godini. Danas ovdje su se čuli prijedlozi ili određene kritike što smo trebali napraviti kroz neke analize, ne može se ponavljati i ne možemo svake godine raditi analize u svih 6 područja po različitim podtemama jer onda znači da radimo isto po istome. Mislim prvenstveno na istraživanje u medijima gdje smo se bavili prvenstveno istraživanja na uzorku od 4000 članaka na koji način su se mediji odnosili prema ženama žrtvama kad se radilo o svim oblicima naselja itd. Doduše, prije nekoliko godina kad su bili ili lokalni ili parlamentarni izbori i radili smo analize informatičkih emisija ili dakle informativnih emisija, na koji način se percipiraju žene, političarke kroz prikazivanje ili predstavljanje svojih političkih programa i na koji način su zastupljene u medijskom prostoru i s obzirom na koje teme se raspravljalo i zvalo da budu sudionice u tim raspravama. Danas se pojavio i konstruktivan prijedlog od strane saborskih zastupnika i zastupnica da se radi analiza usvojenih preporuka što je Vlada usvojila odnosno nije usvojila od onoga što je pravobraniteljica u svom izvješću za prošlu godinu iznijela. Imali smo jedan svijetli primjer kada je Vlada za svako izvješće pravobranitelja donosila jedan set odgovora na preporuke što je usvojeno, u kojoj fazi će se to realizirati, po kojem kvartalu, u kojem vremenskom periodu i u kom smislu će riješiti određenu preporuku institucije pravobranitelja. Tako da ovaj način analize što resorna tijela odnosno Vlada u cjelini čini odnosno ne čini ili parcijalno čini po našim prijedlozima, vidljivo je iz svakog područja. Dakle ako govorimo o naših 20 prijedloga i primjedbi na određena zakonodavna rješenja, onda kažemo resorno tijela Ministarstva pravosuđa za tu i tu i taj prijedlog zakona usvojilo je ili nije usvojilo prijedlog koji smo dali i odnosno ukoliko nije usvojilo, smatramo i dalje da je tak problem otvoren i da će se kroz implementaciju i dalje ponavljati kao neriješeno pitanje, kao što smo naveli u ovom izvješću da prethodni Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji ima neregulirano područje partnerskog nasilja i da je to pitanje koje u praksi nije rije riješeno i da će se ponovno pojaviti kao problem. Novi prijedlog i radna skupina Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji dakle će morat razmatrati tu priču, mi smo neovisna institucija, kako ja iza sebe imam prethodno preko 20 g. rada u državnim institucijama, zauzela sam se za proaktivni pristup. Dakle kao neovisna institucija ne čekam parlamentarnu raspravu kroz saborske odbore da bi se uključila sa svojim amandmanima i prijedlozima ili u javnoj raspravi na određene prijedloge zakona i zakonodavna rješenja već u tijeku formiranja radnih skupina, šaljemo naša mišljenja ili tražimo da se koriste naši resursi. Nekad je to prihvaćeno, nekad nije prihvaćeno, nekad je prihvaćeno posredno, nekad je prihvaćeno neposredno međutim činjenica je da najviše problema imamo sa nasiljem i da resorna ministarstva kojima radimo neovisno o tome o kojoj Vladi se radilo i o kojim čelniku se radilo jer su se često čelnici mijenjali, uvijek imamo sastanke sa ravnateljstvom policije, novim ministrom, novom ministricom centra Ministarstva obitelji, demografije i socijalne skrbi, Ministarstvom zdravstva, Ministarstvom obrazovanja jer to su, Ministarstvom pravosuđa jer to su ključna ministarstva kojima smo nužno upućeni kada dajemo neke prijedloge, nekakva rješenja ili kad tražimo određenu statistiku ali i s druge strane, oni su nam važni u rješavanju statusa osoba koje su primjerice homoseksualne orijentacije ili promjena rodnog identiteta, neke stvari s resornim ministarstvima idu brže a neke smo morali čekat 5 g., neke smo morali čekat 2 g., bili smo uporni što mislim za jedno neovisno tijelo, tijelo koje samo promatra, tijelo koje samo daje određene prijedloge, upute bez mogućnosti represivnog djelovanja, mislim da smo našom upornošću, dosljednošću i izlaskom u javnost vidljivosti problema, doprinijeli u rješavanju određenih pitanja. Ovdje ću spomenuti da naše preporuke na koje smo ukazivali da ih je potrebno riješiti, urodili su primjerice donošenjem pravilnika o promjeni fokusa djelovanja provedbe zaštitnih mjera gdje nakon 5 g. i nakon 3 ministra gdje smo ukazivali da je fokus kod potrebno kod provedbe zaštitnih mjera sa žrtve staviti na počinitelja da je to mjera kojom se kažnjava počinitelja a ne žrtva, na kraju je urodilo plodom da je mijenjan pravilnik. Ovdje moram reći da je i pitanje javnih servisa kroz projekt koji smo dobili od EU-a, dobili potrebno je napisat projekt i natjecat se i ostvarit ta sredstva, 2 g. smo govorili o usklađivanju obiteljskog i poslovnog i kroz to smo išli kroz lokalnu zajednicu, kolika je njihova važnost da financiraju javne servise i domove, vrtiće, ali smo radili i sa resornim ministarstvom gdje na kraju je došlo i do inicijative produženja i vrtića i dnevnih boravaka itd., gdje mislimo da smo to podigli na jednu nacionalnu razinu. Ovdje moram spomenuti i da smo godinama tražili povratnu informaciju kada uputimo upozorenje da je došlo do propusta u radu državne institucije, svatko od njih, čelnik od svake te institucije ili svakog CZSS-a ili policijske uprave ili ravnateljstvo, moraju nam dat povratnu informaciju što su napravili da bi upozorili osobe koje su neposredno napravile propust u radu i na koji način će odgovarati. Dakle to je informacija povratna koja mora biti i za sada nemamo kako bih rekla, ignoriranja ili odbijanja da se takve informacije ne dostavljaju, dakle inzistiramo na kontroli odnosno samokontroli, samoprocjeni i odnosno penalizaciji od strane čelnika stručnih osoba koje su izvršile propust u radu. Negdje se radi o stegovnim postupcima, dakle opomenama, kolektivnim edukacijama i ova inicijativa sada od strane resornog ministarstva kada se radi o CZSS-ima, držim da ide nekako u tom pravcu i mislim da nam je to nedostajalo, dakle da unutar sustava prepoznamo to nam je slaba karika i da ga detektiramo i da idemo ka jednoj prevenciji da nam se takve situacije više ne događaju. Kada govorimo o županijskim povjerenstvima za ravnopravnost spolova, oni su meni jako značajni i važni, mi smo jedina institucija pravobraniteljska koja nema svoje urede na lokalnoj razini, ja nisam niti inzistirala da se osnuju iz razloga što već postoje mehanizmi koji su ustanovljeni temeljem Zakona o ravnopravnosti spolova iz 2003. g., dakle postoji 16 g. ta mogućnost ustanovljavanja županijskih povjerenstava kojih ima 21 sa gradom Zagrebom, s nekima od njih imam bolju suradnju, s nekima manje bolju suradnju, ovisno o tome kako se sama lokalna zajednica opredijelila na koji način će percipirati ustavno načelo i na koji način će provoditi to ustavno načelo na lokalnoj razini. Kažem, i u jednoj županiji sam bila persona non grata iako se radilo o provedbi europskog projekta u visini gotovo pola milijuna eura. Dakle, radilo se o periodu kada je načelo ravnopravnosti spolova percipirano kao svjetonazorsko pitanja a onda i sama institucija je negdje na toj razini. Danas smo imali prilike čuti vezano za povezivanje Istanbulske konvencije s rješavanjem svih problema koje imaju građani a pogotovo građanke na ruralnoj razini. Dakle ja obilazeći lokalnu zajednicu i radeći sa ženama u ruralnim područjima i poduzetnicama znam koliko im je važna i financijska dostupnost, prometna dostupnost, informatička pismenost, razmjena informacija, politička podrška, razumijevanje lokalne zajednice, rodno budžetiranje, uključivanje organizacija civilnog društva i njihov angažman u tim organizacijama koje mogu doprinijeti poboljšanju kvalitete života i muškaraca i žena odnosno obitelji na lokalnoj razini. Znamo da ima jako puni problema ali Istanbulska konvencija je jasna u svom sadržaju i to znaju svi oni koji su je pročitali, dakle potrebno pročitati, radi se o dokumentu koji govori o kazneno-prekršajnom aspektu nasilja, obiteljskog nasilja i pitanje lokalne zajednice i zapostavljenosti ili prepreka s kojima žene susreću na ruralnim područjima, to Istanbulska konvencija neće riješiti. Slažem se vezano za problematiziranje provedbe mjere odnosno mogućnosti odlaska žene u sklonište ili ostanka u stambenoj jedinici, da je to zaštitna mjera koja se najmanje izriče od strane pravosudnog sustava i onda opet dolazimo do toga pravosudni sustav neovisan, ono što mi možemo je javno ukazivati da je potrebna svijest i senzibilizacija, zašto udaljenje počinitelja i stambene jedinice je mjera koja se najmanje izriče i zašto žene sa djecom ukoliko nema u njihovoj županiji ili gradu sklonište, zašto moraju mijenjati drugu županiju, zašto moraju mijenjati poznato okruženje i zašto onda dolazi do još veće traumatizacije i njih a posebice djece, škola, dijalekta, narječja, prijatelja i sveg onog poznatog u čemu su odrastali, znači i živjeli, čini mi se da s radi o dvostrukoj stigmatizaciji. Danas je ovdje rečeno i o tome da bi uloga pravobraniteljice trebala biti prisutnija i jača kada se radi o mjerama za zapošljavanje na lokalnoj zajednici. Ponovno mi se čini da se brka izvršna vlast sa neovisnom institucijom i da za tako nešto što je u nadležnosti Zavoda za zapošljavanje i Ministarstva rada a mjere postoje, dakle one jesu već napisane, provode se itd., ali postoje dakako u implementaciji brojni propusti koje smo mi i naveli u našem izvješću, ovdje institucija pravobraniteljice može biti samo ta koja će ukazivati nikako ne može sudjelovati u poticanju lokalne zajednice za korištenje ili informiranje osoba kako bi bile zapošljive. Drago mi je da se ovdje spomenulo i pitanje sudjelovanja žena u sportu i ovaj primjer prijenosa ženskog sporta na HTV-u gdje niste dobili očitovanje HTV-a da ste nama se obratili, mi uvijek dobijemo očitovanje HRT-a. To je problem postojanja dokumenta koji je u nadležnosti izmjena Agencije za elektroničke medije, popis značajnih događaja, to je stari dokument iz 2008. koji vrvi diskriminativnim osnovama na kojeg mi ukazujemo i u prošlom sazivu agencije i ovom sazivu agencije. Prošli saziv agencije je smatrao da se ne radi o diskriminatornom dokumentu za razliku od ovog sastava agencije koji drži da se radi i spreman je poduzeti prijedlog izrade tog dokumenta gdje smo ponudili i mi naše ljudske resurse. Ja ću samo spomenuti da taj dokument kada govori o prijenosima sportskih utakmica isključivo naglašava prijenos seniorske muške reprezentacije kao važnog događaja koje nacionalna televizija treba promovirati, dakle prenositi. Ženski sport se ne spominje i neće biti vidljiv ukoliko postoji ovakav dokument koji daje prioritet isključivo muškom seniorskom sportu bez obzira da li se radi o rukometu, nogometu, košarci, finalu svjetskog ili europskog prvenstva. Ono što mogu još naglasiti je da sustav obrazovanja i ono što sam navela, potrebu za jednom uvažavanjem bez obzira o kojoj osnovi se radi među mladim ljudima i danas hrpa spolnih predrasuda i stereotipa koji vrvi naši materijali koje dobivamo i pritužbe građana na koje moramo odgovoriti, intervenirati i prema izdavačima i prema resornom ministarstvu je da je zaista potrebno ustanoviti građanski odgoj ili kako god se on zvao ili kroz kurikularno, ili kao zaseban predmet da bi naši mladi ljudi zaista se upoznali sa svim osnovama komunikacije, diskriminacije i predrasuda s kojima su suočeni a dakako paralelno sa time za prevenciju bilo kojeg nasilničkog ili diskriminatornog ponašanja potrebno je ulaganje u izobrazbu stručnih osoba pogotovo onih koji prvi dolaze na teren kada se radi o žrtvama diskriminacije. Mislim na policiju, mislim na centre za socijalnu skrb i mislim na pravosudni sustav. Mislim da evo još ovo malo minuta koliko imam na kraju želim istaknuti da ovo izvješće je završno izvješće i na kraju svog mandata zahvaljujem se prvenstveno i svom timu, ovo je i dio tima ovdje, nas ima 16 zaposlenih, 6 žena uključujući i mene i 5 muškaraca. Dakle radili smo rekla bih uredovni posao sa strankama, provodili u 5 godina 4 europska projekta, 2 milijuna eura donijeli nacionalnoj razini i držim da smo time učinili ovu instituciju, ovu tematiku puno vidljivijom jer da smo živjeli na državnom proračunu koji je 8 godina isti teško da bismo mogli ovoliko stvari, ovoliko istraživanja, analiza, prisutnosti na lokalnoj razini imati, provesti da nije bilo ovog dodatno angažmana. Držim da kroz ovih 8 godina rada institucije da smo ovo pitanje ustavnog načela ravnopravnosti spolova uspjeli zaista zadržati u jednom pravnom diskursu a da smo se konačno maknuli iz svjetonazorskog diskursa i da zaista danas pitanje o ravnopravnosti spolova nije žensko pitanje nije malo manje važno pitanje i pitanje koje se bavi samo problemima. Danas ... [[Govornik se ne razumije.]] žena u društvu, već bih rekla da je to pitanje od društvenog, ekonomskog, političkog značaja za prosperitet i za egalitet ove države. Evo ja vam se svima zahvaljujem, zahvaljujem se na vašim komentarima i na vašim pozitivnim primjedbama, kritikama koje su evo dovele do toga da ova institucija uvijek bude u trendu i da uvijek pratimo izazove s kojima se susrećemo pa makar se radilo o 1% hrvatske populacije. Hvala vam.
Hvala i vama. Time i zaključujemo raspravu o Izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2018. godinu a glasovati ćemo kada se steknu uvjeti. Nastavak saborske sjednice je sutra u 9,30h sa Konačnim prijedlogom Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o policijskim poslovima i ovlastima, drugo čitanje, P.Z. br. 619. Svima želim ugodno poslijepodne. SJEDNICA JE PREKINUTA U 16,14 SATI
Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2018. godinu. Podnositeljica je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, rasprava je zaključena. U skladu s prijedlogom saborskog matičnog tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2018. godinu. Molim glasujmo. Utvrđujem da većinom glasova 108 za, 4 suzdržana donesen zaključak kako ga je predložio saborski matični odbor. Dobro jutro poštovane kolegice i kolege. Prije nego što pređemo na dnevni red, samo informacija o dopuni dnevnog reda 12. sjednice Hrvatskoga sabora. Obavještavam vas da sam na temelju članka 125. stavka 3. Poslovnika Hrvatskoga sabora dopunio dnevni red 12. sjednice točkom: Prijedlog za pokretanja pitanja Lovri Kušćeviću, ministru uprave u Vladi RH koju su podnijeli 43 zastupnica i zastupnika u Hrvatskom saboru. Sada idemo na 1. točku dnevnog reda, to je: - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o policijskim poslovima i ovlastima, drugo čitanje, P.Z. br. 619; Predlagatelj je Vlada RH na temelju članka 85. Ustava i članka 172. u vezi s člankom 190. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na 2. čitanje Zakona. Amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Molio bih sada predstavnika predlagatelja da da dodatno obrazloženje. S nama je poštovani Žarko Katić, državni tajnik u MUP-u. Izvolite.