Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, lep pozdrav! Pričenjam nadaljevanje 9. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti gospa Janja Klasinc, gospod Bogdan Barovič in gospod Iztok Podkrižnik. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU NA MOTORNA VOZILA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 13 poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Kamnar, državna sekretarka, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Pred vami je zakon o davku na motorna vozila. Predlog zakona v bistvu predstavlja enega od pomembnih elementov tako imenovane zelene davčne reforme. Bistvo zakona je prehod iz obdavčitve po ceni avtomobilov na obdavčitev po emisiji CO2 in po onesnaževanju okolja. Cilj, ki smo ga pri tem zasledovali, je čim prej doseči cilje in zaveze, ki smo jih postavili v letu 2007 s podpisom Kjotskega sporazuma. Vemo, da je promet v naši državi eden ključnih onesnaževalcev okolja, zato so tudi na področju prometa potrebni nekateri ukrepi, ki bodo pripomogli k temu, da se zmanjšajo izpusti CO2 plinov. Ključne spremembe, ki jih zakon vsebuje, so naslednje: vključitev motorjev, ki do sedaj niso bili predmet obdavčitve; uvedba progresivne lestvice, in sicer uvajamo tri razrede, ki se vežejo na CO2 izpuste, najnižji razred je do 150 gramov CO2 na kubični meter. V tem primeru bo povzročena sprememba obdavčitve pripeljala do nižjih davkov in posledično tudi do rahlega znižanja drobnoprodajnih cen. Srednji razred, ki se giblje med 150 in 210 grami, pomeni povečanje davka za približno 150% v končni fazi. Zaradi velikega učinka in trenutnih gospodarskih razmer smo predvideli prehodno obdobje, tako da v prehodnem obdobju to povišanje ne bo tako drastično, ampak bo povišanje med 2% in 10%. Prehodno obdobje naj bi trajalo eno leto. Tretji razred je razred nad 210 grami izpustov, v tem primeru naj bi se davek povečal za 210%. Končni učinki te obdavčitve bodo takšni, da se bodo cene približno 40% najcenejših avtomobilov, ker je izpust po navadi vezan tudi na moč motorja in na ceno avtomobilov, verjetno nekoliko pocenile, razen, če ne bodo proizvajalci tega prostora v znižanju davka izkoristili za povišanje cen. V srednjem razredu, torej v razredu od 150 do 210, tu se nahaja približno 50% vseh motornih vozil, naj bi cene v prehodnem obdobju zrasle do največ 10%, podražitev pa se bo gibala od 2% do 10%. Najvišji razred obsega zgolj 10% vseh vozil. To so avtomobili najvišjega cenovnega razreda, kjer elastičnosti na potrošnjo pravzaprav ni oziroma je minimalna, zato tudi ocenjujemo, da posledice tega povečanega davka ne bo čutila sama potrošnja oziroma proizvajalci. Morda bi bilo treba omeniti še to, da z uvedbo posebnega registra, ki je predpogoj za tovrstno obdavčitev, pomembno zmanjšujemo možnosti izogibanja plačevanja davkov, kar mislim, da bo povzročilo v prihodnosti dodatne prilive v državni proračun. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jakob Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavko, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo ekološko usmerjenost davka na motorna vozila. Kljub temu, da imamo nekaj pomislekov glede konkretnih rešitev, ki se jih bom na kratko dotaknil v nadaljevanju, se nam predvsem ta ekološki vidik zdi vsaj tako pomemben kot drugi cilj, ki ga zasleduje ta predlog zakona. V mislih imam seveda preprečevanje utaj davka, do katerih po nam dostopnih podatkih zaradi sistema, kakršen je trenutno vzpostavljen, prihaja v dokaj znatnem številu. Prav je, da se davčna stopnja po novem veže na izpust CO2, ob dejstvu velikega učinka onesnaževanja našega planeta na podnebne razmere, spremembe katerih občutimo v zadnjem času prav si. In je prav, da se te problematike lotimo tudi na posreden način, preko obdavčenja onesnaževalcev. Poraja se nam edino vprašanje, ali je smiselna dokaj visoka razlika obdavčitve med bencinskimi in dizelskimi motorji in to izenačiti šele s prodajo vozil, ki bodo prišla na trg šele čez neznano število let. Tu bi bili veseli kakšnega komentarja predlagatelja. Želimo tudi, da predlagana obdavčitev ne bi ponovno spodbudila in pripeljala do novih zlorab in izogibanja plačevanju davka. Sprašujemo pa se, ali je glede na stanje gospodarstva v Sloveniji in v svetu trenutek za povišanje obdavčitve nekaterih razredov avtomobilov res pravi. Vsi tu zbrani dobro vemo, da je ogromno slovenskih podjetij vezanih na usodo evropske oziroma kar svetovne avtomobilske industrije. V času, ko nekatere članice uvajajo direktne spodbude za nakup novih vozil, Slovenija povečuje ceno le-teh z občutnim povečevanjem obdavčitve sicer resda večjih avtomobilov. Cena, ki jo bomo vsi mi, predvsem pa naši zanamci, plačevali zaradi prekomernega onesnaževanja okolja, je resda že v tem trenutku previsoka. Vendar bi se zaradi situacije na drugem, ravno tako pomembnem področju, morda splačalo razmisliti oziroma kazalo ponovno preveriti nekatere stopnje, da ne bi, spet poudarjam, ponovno in še naprej prihajalo do davčnih utaj, predvsem pa preveriti in vzpostaviti takšne postopke, ki bodo to preprečevali. Kakršenkoli bo že odgovor na naše dileme in vprašanja, bomo v Poslanski skupini SLS predlagani zakon podprli, kot primerno podlago za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Anderlič bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovani! Pred sabo imamo zakon, ki želi urediti vsaj tri vprašanja. Menimo sicer, da bi bilo narobe razumljeno, če bi ta zakon pomenil predvsem polnitev državne blagajne z zajemanjem tudi na tem področju. Jasno je, da je v nas veliko zelenega in da podpiramo tisti del zakona, še posebej, ko prehaja Slovenija, ena izmed, recimo temu, prvih držav ali pa med 16-imi državami v Evropski uniji, ko zajema v obdavčitev tudi izpuste CO2 oziroma plinov, ki onesnažujejo okolje. Mislim, da šele takrat bo v Evropi zelo jasen signal, da želi kaj več storiti Evropa tudi na tem področju, ko bo pristopila Nemčija kot vodilna avtomobilska sila, lahko bi rekel, da poleg Združenih držav Amerike in Japonske država, ki dirigira nekatere stvari na tem področju. Zaenkrat se za to še ni odločila. Kot rečeno, je primerno, da Republika Slovenija, če že na nekaterih drugih področjih ne moremo izpolniti nekaterih pogojev tako iz Kjota kot iz drugih zavez, ki jih imamo, in plačujemo zato penale, da na tem področju pristopimo med recimo temu prvimi. Bilo bi sicer narobe, če bi s tem poskušali vplivati tudi na ponudbo in povpraševanje in na trg in da bi nekatere kategorije in nekatere skupine s preveliko progresijo postavili v slabši položaj. Pa najsi bo proizvajalce, najsi bo trgovce, pa najsi bo konec koncev tudi uporabnike. Vsi morajo plačati po dejanski ali vsaj približno dejanski porabi oziroma onesnaževanju okolja. Zdi se nam prav in potrebno in celo nerazumljivo, da toliko časa nismo uredili tistega vprašanja, zaradi katerega je ta zakon v osnovi nastal, da preprečimo nekatere davčne utaje in stvari, ki so se dogajale za mene nerazumljivo v nekaj letih v Sloveniji, slišim, da večina tistih že sedi na strani, bom rekel, prekrškarjev oziroma tistih, ki so izvajali kazniva dejanja. Ampak dolgo je trajalo, da smo to ugotovili in da bomo sedaj tudi z zakonom sankcionirali, da bo nemogoče priti do takega poslovanja, kot so nekateri poslovali. Tudi ta preglednost pobiranja davkov oziroma obdavčevanja najsi bo pri zavezancih, uvoznikih oziroma kupcih, in da državi omogočimo, da to lažje izvede. Posebej bi radi opozorili na vprašanje tako imenovanih avtodomov. Prav bi bilo, da Vlada prouči, ali je res edino cena tista, ki lahko, gre za lobije, gospod Vizjak, ampak povejte mi, ali je prav, da ko kupiš avto za dejavnost, recimo podvozje nekega ford tranzita ali nekega renaulta ali ne vem kaj in opravljaš z njim dejavnost, narediš na leto recimo 50.000 ali 100.000 kilometrov, v avtodomu je pa samo del namenjen prometu in tudi po statistki naredijo ti avtodomi recimo 10% kilometrov, glede na nekatere druge. In del, ki je namenjen za stanovanjski del oziroma za turizem, povečevanje neke druge dejavnosti, je obdavčen z enako stopnjo, kot da tudi ti, ki živijo v tem avtodomu, spuščajo v zrak toliko CO2 kot tisti, ki se vozijo v tem delu. To, da kuhajo in tako naprej, je lahko tudi dober prispevek. Jaz predlagam, da vendarle preučimo, ali je korektno, da od cene, ker na koncu koncev, če je nek kombi, ki ima popolno opremo za promet v gospodarskem delu in je cena 30.000 evrov, na drugi strani je pa ta platforma 20.000 evrov in nadgradijo za 30.000 evrov čisto nekaj drugega, ker je tudi namenjena za druge dejavnosti, da je ta del obdavčen tudi na emisije tako kot osnovno vozilo. Jaz sem, ko so mi to sporočili, da se jim zdi, da je to mogoče le krivično do tega dela, konec koncev tudi želimo, da bi turizem cvetel, da bi se ljudje posluževali tudi te mobilnosti, da bi šli za dan dva tudi po Sloveniji s temi svojimi avtodomi, ampak na koncu tudi če gredo kamorkoli širom Evrope, 10.000 kilometrov na leto je to veliko, obdavčeni so pa, pravim, na tisti del, ki je cena, torej cena je pa v celoti, ker ni ločena. Če se to preuči, ni nič narobe, in upošteva, če ne, bo to imelo zagotovo tudi posledice, ker bodo padli v višji razred, tudi motorji so relativno močni, višji cenovni razred, bo progresija v obdavčitvi in osnovnega namena ne bomo dosegli, da bi pobrali davke, da bi se ekološko obnašali in da bi pobirali na izpust, ampak bomo pobirali davek na ceno vozila, kar bi bilo mogoče, po mojem prepričanju, krivično. Je pa v Sloveniji proizvajalcev, če pogledate od Dolenjske, Bele krajine, Prekmurja in tako naprej kar nekaj teh, ki se s temi zadevami ukvarjajo, zato bi bilo smiselno preučiti. Seveda pa to ne bo pomenilo, da ne bi podprli zakona zaradi tistih drugih prejšnjih povedanih stvari kot primerno podlago za nadaljnjo obravnavo in bomo tvorno sodelovali tudi kasneje.
Hvala. Gospod dr. Luka Juri bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Lep pozdrav! Socialni demokrati pozdravljamo Predlog spremembe Zakona o davku na motorna vozila, saj vsebuje številne pomembne novosti, ki so v zadnjih mesecih pričakovano spodbudile tudi javno razpravo. Tako je tudi prav, saj kot pravi ljudski rek, za dobrim konjem se vedno kadi. Ena od pomembnih sprememb je izboljšanje trenutnih rešitev pri obračunavanju davka, s čimer številne davčne utaje in izogibanja plačilu davka ne bodo več mogoča. Druga, še pomembnejša, sprememba pa se nanaša na način obračunavanja davka na motorna vozila. Doslej se je davek namreč obračunaval le na osnovi vrednosti vozila. Višja je bila vrednost, višja je bila stopnja davka. Sedaj pa se to spremeni in se stopnja davka, ali bo do 0,5% ali 31% ali pa nekaj vmes, obračuna na osnovi emisij ogljikovega dioksida, torej toplogrednega onesnaževanja, ki ga povzroča določeno vozilo. Predlog spremembe zakona o davku na motorna vozila nedvomno pomeni korak naprej k tako imenovanim zelenim davkom, kjer se preko obdavčitve spodbuja uporaba okolju bolj prijaznih tehnologij in destimulira poraba bolj potratnih. Sledi načelu onesnaževalec plača, kjer se torej breme za onesnaževanje okolja, kar škodi celotni skupnosti, v čim večji meri prenese na tistega, ki onesnaževanje povzroča. Zakon pomeni pomemben dosežek na evropskem nivoju in moč je trditi, da če bo sprejet v takšni obliki, kot je bil predlagan, bo ta novela predstavljala odličen primer dobre prakse, ki bodo lahko posnemale tudi druge države znotraj in zunaj Evropske unije. V teh mesecih je bilo sicer mogoče slišati tudi nekaj pomislekov predvsem na račun menda visoke obdavčitve največjih in toplogredno najbolj onesnažujočih vozil. Pomislek nasprotnikov namere, da bi največja in najbolj potratna vozila tudi najbolj obdavčili, je, da naj bi zaradi tega padla prodaja velikih potratnih luksuznih vozil. Ampak prav to je eden od glavnih namenov te spremembe zakona. S spremembo načina obračunavanja želimo spremeniti strukturo prodanih avtomobilov tako, da bo prodanih manj velikih luksuznih in onesnažujočih vozil. Po spremembi tega zakona tisti, ki jim je mar za okolje in se odločijo za nakup okolju bolj prijaznega vozila, bodo tako plačali manj. Tisti, ki pa jim za okolje ni mar, ne glede na toplogredne izpuste, na podnebne spremembe in konec koncev ni jim mar za prihodni, naš edini planet, tisti naj plačajo več, kot so sedaj. Tako je prav ne le z okoljskega, ampak tudi z moralnega vidika. Ne preseneča nas, da nekaterim trgovcem sprememba ni všeč. Dejstvo je, da se največji zaslužki pri prodaji vozil naredijo prav pri velikih luksuznih onesnažujočih vozilih. Naše sporočilo tem trgovcem pa je, da je čas za spremembo poslovnega modela in da postane zelena politika lahko priložnost. Nekateri znani proizvajalci, ki danes ciljajo na hibridna in celo električna vozila, so to že razumeli. Na račun okolju prijazne proizvodnje beležijo že pozitivne poslovne rezultate. Drugi se bodo morali temu še prilagoditi, sicer pa bodo, pa naj jim bo to všeč ali ne, morali pustiti prostor drugim, bolj naprednim podjetjem. Naj vas spomnim, da bo Slovenija morala kmalu začela plačevati ogromne kazni zaradi nespoštovanja določil kjotskega sporazuma, torej zaradi prevelikih izpustov toplogrednih plinov. In največji del teh izpustov povzroča prav promet. Nekateri se sicer sprašujejo, ali je sedaj v času krize pravi trenutek, da se odločimo za zeleno davčno politiko. Odgovor je jasen. Za zelen davčno politiko ni pravega trenutka, ker je vsak trenutek pravi trenutek in že danes vidimo, da je v bistvu prepozno. Čas je, da spremenimo svojo miselnost in stopimo korak naprej. Ali smo poslanke in poslanci tega sposobni, pa bo kmalu jasno. Hvala lepa.
Gospod Andrej Vizjak bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani podpredsednik! Spoštovane kolegice in kolegi, predstavnica Vlade. V Slovenski demokratski stranki takega skrivanja za okoljevarstvom na račun povečevanja davkov seveda ne moremo podpreti. Pod krinko zelene davčne reforme, pod krinko skrbi za varstvo okolja želite obremeniti predvsem srednji sloj, to je tisti sloj, ki kupuje srednji rang avtomobilov in motorje. Prej smo slišali s strani državne sekretarke, da bodo poslej za 10% višji davki tudi na tisti najbolj prodajan srednji rang avtomobilov. Mi nimamo nič proti temu, da se bolj obdavči luksuz, zlasti vozila najvišjega ranga, vendar to ni bistvo tega predloga zakona. Bistvo tega predloga zakona je, da se pobere več davkov od prodaje motornih vozil. Poglejte, katera razumna država v Evropi ali v svetu v trenutku gospodarske krize, ko je prodaja motornih koles oziroma koles z motorjem padla za 40%, ko je prodaja avtomobilov v Sloveniji padla za 25 do 30%, povečuje davke na te iste artikle in s tem jih dela še manj in še kontra učinkuje v smislu zmanjšanja, to se pravi gre v zmanjšanje prodaje, ne pa v povečanje. Države so uvedle subvencije in s tem rešujejo nas, subvencije na nakup motornih vozil v Nemčiji, Franciji in drugod rešuje naše delovno mesto v Revozu in marsikaterem drugem podizvajalcu. Na račun subvencij je ohranjeno marsikatero delovno mesto. Ampak ne naših subvencij, subvencij v evropskih državah. Vi pa tu predlagate dodatno obdavčevanje srednjega razreda avtomobilov. Pa ne samo to, predlagate obdavčenje mopedov, teh najnižjih mopedov do 50 kubičnih centimetrov, ko do zdaj ni bilo davka, poslej pa bo davek in se bodo posledično te drobnoprodajne cene dvignile. Kje je tu, spoštovani moji, zelena davčna reforma?! To ni zelena davčna reforma, to je samo ena in edina skrb za polnjenje državnega proračuna preko srednjega sloja. V Slovenski demokratski stranki ne bi nasprotovali in pozdravljamo pristop, da se poslej obdavčuje po emisijah, ne pa po moči motorja. To je dobro. Ampak zakaj ta ista logika ni sledena pri motornih kolesih, štirikolesnikih, trikolesnikih in podobnem. Tu pa se še zmeraj obdavčuje - ne po emisijah, kajti iz podatkov v homologaciji takšnih vozil se da razbrati tiste parametre, ki vplivajo na onesnaževanje in bi lahko bili ti merilo za višino davka, ne pa moč motorja teh vozil oziroma koles z motorjev, štirikolesnikov, trikolesnikov. Po naši oceni je nesprejemljivo, da se v času, ko je panoga v krizi, ko je prodaja drastično padla, dodatno obdavčuje najbolj prodajan segment, to je srednji segment tudi motornih vozil. Iz tega naslova se po podatkih predlagatelja pričakuje kar okoli 20 milijonov evrov dodatnih sredstev. Logično bi bilo, da bi tisti, ki kupujejo v določenem segmentu, v rangu motornih vozil, koles z motorjem, najvišji okoljski standard, da bi bili ti drugače tretirani, kot pa tisti, ki v istem rangu kupujejo nižje standarde. Govorim pri motornih kolesih. Pri motornih kolesih sploh ni važno, ali kdo kupi motor, ki spoštuje okoljske standarde z isto močjo, ali nekdo kupuje motor, ki sploh ne spoštuje okoljskih standardov, in bo enako obdavčen. Kje je tu zelena davčna reforma, spoštovani? Ni je! Namesto da bi sledili standardom okoljevarstva in glede na izpolnjevanje teh standardov pri dotičnih artiklih obdavčevali, bi potem človek še razumel, kaj je namen. Tudi progresivnost lestvice je po podatkih poznavalcev najbolj radikalna med vsemi državami članicami Evropske unije. Ko ste naredili primerjavo pri tem zakonu, ste pravzaprav navedli niz podatkov, iz katerih se sploh ne da ugotoviti, ali je slovenska obdavčitev po novem primerljiva z evropskimi obdavčitvami. Ne da se, ker so povsem drugi podatki navedeni, in posledično lahko verjamem tistim, ki so nas tudi zasuli z informacijami v teh dneh. Trgovinska zbornica je navedla, da je ta lestvica obdavčitve motornih vozil med najbolj progresivnimi in najvišjimi v Evropi. In še enkrat, ko države, ki so tudi "front liderji" v okoljevarstvu, na primer, Nemčija, uvajajo subvencije pri nakupu motornih vozil, ker želijo panogi pomagati iz krize in recesije. Mi pa dodatno potiskamo v težave tudi tiste, ki se žal ne morejo "šlepati" na račun tujih ukrepov, bi pa pričakovali domače ukrepe. Ne pozabiti, koliko ljudi je zaposlenih ne samo pri trgovcih z motornimi vozili in kolesi z motorjem, ampak tudi posledično v servisni dejavnosti in še celi kopici drugih spremljajočih dejavnostih. Malo vam je mar za ta delovna mesta. Očitno bistveno več pomeni teh nekaj 10 milijonov dodatno pobranega davka na račun srednjega sloja. Zelo pomembno je, da ta predlog zakona tudi ne regulira ustrezno prometa z okoljsko spornimi rabljenimi vozili iz tujine. Tega ne regulira. In to je po moje okoljsko bistveno večji problem kot pa obdavčitev avtomobila srednjega razreda, ki izpolnjuje vse okoljske standarde. Kupec takega avtomobila bo poslej plačal več in bo ta avtomobil bolj obdavčen kot, na primer, rabljen, za okolje sporen avtomobil iz tujine. Ne morem drugače oceniti tega zakona, kot da gre za polnitev državnega proračuna na račun srednjega sloja in srednjega ranga avtomobilov ter po novem tudi vseh motoristov. Nekaj deset tisoč motoristov v Republiki Sloveniji bo hvaležnih za to darilo koalicije, pod krinko okoljevarstva, skrbi za okolje. Mislim, da je to tisti pravi sloj, na katerega je le treba dodatno pritisniti in poiskati denar, recimo, za pravkar izglasovane višje, na primer sodniške plače in podobno. In prej je bil en argument za avtodome, ki ga v celoti podpiram. Podoben argument je za motoriste. Motorist ima polovico neke normalne vozne sezone, tisti čas, ko uporablja motor. Veliko motoristov uporablja to kot neko nadgradnjo svojega prevoza v času dobrih in ugodnih vremenskih pogojev. Kilometrov je na teh motorjih zelo malo posledično. Ampak to ni važno. To se pravi, njihove emisije so zaradi tega omejenega časa brezpredmetne, saj plačujejo davek na kubik oziroma na moč motorja. Kje je tukaj logika okoljevarstva? Če bi imeli vi formulo notri, po kateri bi motorist plačal, ne vem, davek po prevoženih kilometrih in onesnaževanju tega motorja, potem bi to razumel, da to pije vodo. Iz tega naslova pa ne pije vodo, gre za polnjene državnega proračuna. Še en zelo problematičen segment tega predloga zakona je. S tem zakonom dodatno obdavčujete tudi gospodarstvo. Vsa lahka gospodarska vozila so obdavčena bistveno višje kot doslej. Zakaj? Ali smatrate, da je tukaj tisti primeren segment za polnitev državnega proračuna? Jaz mislim, da ni. In še enkrat, ne govorim o tem, da nima in ne nosi ta zakon tudi nekaj pozitivnih nastavkov. Ima jih. To, kot sem že povedal, da je osnova za davek pri motornih vozilih izpust in ne moč, to je pozitiven nastavek, tudi to, da ste z nekaterimi segmenti želeli nastaviti boljše pogoje za nadzor nad davčnimi utajami, je pozitiven segment. Ampak to je samo nastavek. Skozi kontrolo, skozi davčne organe in izpeljavo le-tega v naravi se bo ta pozitivni nastavek pravzaprav lahko tudi realiziral. Vendar tukaj moram pa povedati, da je davčna uprava vseskozi doslej bila zelo zelo neučinkovita. Številne prijave posameznikov glede teh uvoznikov in preprodaj motornih vozil in koles z motorjem so romale tako na ministrstvo kot na davčno upravo in bora malo je bilo odkritega ali pa so vsi ti prijavitelji, ki so legalno opravljali svoje delo, omagali pri tem. Če bo ta rešitev nadgradila to sedanjo pomanjkljivo ureditev, potem jo pozdravljamo, vendar to je samo potreben pogoj, ni pa nikakor ne zadosten pogoj. Če povzamem vse skupaj ob teh pozitivnih nastavkih, je seveda negativnih učinkov v času gospodarske krize toliko preveč, da seveda takšnega predloga ni mogoče podpreti. Še enkrat, nesprejemljivo je to, da se dvigujejo davčne obremenitve v času, ko druge države, nasprotno, spodbujajo nakupe. Tudi sicer številni ekonomisti pravijo, da je izhod iz krize v spodbujanju potrošnje, torej porabe prebivalstva. Nakup motornih vozil je eden izmed tistih segmentov, ki lahko tudi prinese kakšen denar. In še nekaj, tiste države, ki so uvedle subvencije za nakup motornih vozil, tiste države so dobile skozi davke iz tega naslova več denarja, kot so ga pa porabile za subvencije. To so pokazale bilance teh ukrepov v Nemčiji in drugih državah. Mi pa mislimo, da bomo prejeli nekaj v proračun. Vse te številke, spoštovani, temeljijo na izračunih za leto 2007 oziroma za pretekla leta, ko je bila konjuktura in ko se je prometa z motornimi vozili razvilo veliko veliko več kot sedaj. Zato bo še dodaten negativni učinek z uvedbo tega davka na promet, posledično bo seveda tudi prodaja nižja in niti približno se ne bo toliko davkov nabralo v proračunu. Ljudje se bodo uprli in ne bodo sedaj kupovali. Tudi prehodna obdobja so blažev žegen, sporočilo je tukaj slabo in morebiti bo kdo res več kupil sedaj, ker ve, da bo čez prehodno obdobje dobil še bolj po glavi in večji davek bo moral posledično plačati. V Slovenski demokratski stranki ob teh napovedih koalicije in tudi dela opozicije, da bodo ta zakon podprli, seveda ne gojimo pričakovanja, da bo ta zakon danes končal parlamentarno proceduro. Verjetno bo šel naprej, zato bomo skozi nadaljnje obravnave probali z amandmaji popraviti te stvari. Prvič, pomanjkljivosti, povezane s prehudo progresivnostjo obdavčitve pri motornih vozilih, potem zelo podobno pri kolesih s motorjem, štirikolesnikih, trikolesnikih in tudi ne nazadnje avtodomih. Zelo nesramno, naravnost nesramno od predlagatelja je, da tudi gospodarstvo obremenjuje, lahka gospodarska vozila in podobno skozi ta davek v času gospodarske krize, ko morajo premier in ministri hoditi po tovarnah in razlagati ljudem, zakaj stečaji in kako bo jutri bolje, tukaj pa govorimo o novih davkih za te iste ljudi.
Spoštovani kolegi. V Poslanski skupini Zares menimo, da so prav tovrstne razprave, kakršna je bila razprava mojega predhodnika, najboljši dokaz o utemeljenosti zakona, ki ga danes prvič obravnavamo. Dejstvo je, da je emisija, vprašanje izpustov CO2 preresen problem, in to preresen globalni problem, da bi se spuščali v demagoška ocenjevanja o tem, kako naj ne bi z ustrezno davčno politiko omejevali izpustov CO2, kar je strateški cilj celotne Evropske unije, v tem trenutku zaradi krize. Veste, ta krizna demagogija ali celo potrošniška demagogija - dajmo zdaj vlagati v večjo potrošnjo avtomobilov, motornih vozil in tako dalje, je morda smiselna v tistih državah, ki večinoma slonijo na takšnih proizvodih, na takšnih industrijskih panogah. Meni in vsem nam je lahko jasno, zakaj Barack Obama, Nemčija, Francija, Italija se otepajo in skušajo zavirati trend, ki ga zahteva večina evropskih držav, še najbolj tiste, ki so občutljive na ekološko ravnanje industrije v naslednjih letih. Tukaj smo soočeni z dvema pristopoma, vsak je legitimen. Prvi pristop je subvencioniranje z bonusi manj onesnažujočih avtomobilov, nakup novih, tehnološko bolj izdelanih avtomobilov. Druga filozofija, ki pa jo zagovarjamo tudi s tem zakonom, je uporabiti davčno politiko za to, da se pripelje ta ista pomembna avtomobilska industrija do višje stopnje tehnologije. Torej spodbujanje z davčno politiko tistih tehnologij, ki bodo bistveno znižale in zmanjševale emisijo CO2. Za to gre. Slovenija se nahaja v položaju, mi lahko trdimo, da nismo avtomobilska sila, da gre pri teh dilemah zlasti za vprašanje trgovine avtomobilov, torej za trgovce, za problem trgovcev. Imamo tudi nekaj proizvodenj, ki so neposredno vezane na avtomobilsko industrijo, ampak z davčno politiko želimo samo sporočiti avtomobilski industriji, da z višjo tehnologijo, z manj obremenjujočo tehnologijo bodo manj obdavčeni. In to je ključ tega zakona. Nekaj pa v teh diskusijah podpiramo tudi mi. Mislimo, glede na to, da je to prva obravnava zakona, da je še čas za premislek o nekaterih vidikih, ki so legitimni, recimo dvokolesniki, motoristi, motorna vozila, ki so zdaj nekoliko diskriminirano obdavčena. Tudi v Zares menimo, da gre fokusirati nadaljnjo razpravo na možnosti, da bi ocenjevali vsa motorna vozila po stopnji emisije CO2. Isto velja za avtodome in za lahka gospodarska vozila. Ta dilema je legitimna in menimo, da je še čas za premislek in za ustrezne rešitve. Ampak vrnimo se za trenutek k evropski politiki in k evropskemu obnašanju do tega vprašanja. Oddaljujmo se malo od te cenene demagogije in poglejmo, kaj se v Evropi v resnici dogaja. Vse države članice Evropske unije kot enega izmed ciljev davčne politike navajajo varstvo okolja. V skladu z dogovorom na ravni EU naj bi se omejitve izpustov CO2, ki naj bi v veljavo stopile leta 2012, nanašale na 65% vozil, do leta 2015 pa na vsa vozila. Delež novih avtomobilov, ki bodo morali ustrezati tem omejitvam, se bo v skladu s kompromisom povečal. Tako naj bi cilj znižanja izpustov na 130 gramov CO2 na prevoženi kilometer leta 2013 doseglo že 75% novih vozil, leta 2014 80%, leto dni kasneje pa vsa vozila. To je strateški cilj Evropske unije. To ni samo strateški cilj slovenske vlade. Naša vlada deluje zgledno, morda Italijani, Francozi, Nemci bodo skušali v bistvu zmanjšati ritem, tempo uvajanja te nove zelene davčne politike. Jasno, oni imajo ogromne avtomobilske industrije, mi v glavnem smo odvisni in kupujemo od teh industrij. To je jasno in tudi legitimno, ampak nekatere države bodo ta proces pospešile. Če je med temi državami tudi Slovenija ni nič slabega. Mi smo se zavezali v koalicijski pogodbi in tudi v programu Zares imamo jasno stališče do tega vprašanja in menimo, da bomo le tako pripeljali do zvišanja ravni tehnologije, ki jo potrebujejo avtomobilske industrije, da bodo manj obdavčene. To je stimulans za boljšo, za čistejšo tehnologijo, to ni omejevanje proizvodnje. To je stimulans za inovacije, za tehnološko inovativnost, ki jo potrebujejo. Mislim, da ne bo niti potrebno, ker se hitro industrija prilagaja tem novim potrebam. Že čez nekaj let vsa ta demagogija o tem, da skušamo omejiti avtomobilsko industrijo, bo samo smešen spomin. Ugotoviti je treba, da je povprečna emisija CO2, vseh registriranih emisij, v povprečju EU okoli 159 gramov na kilometer. Tržni deleži vozil glede na standarde EU do leta 2012 pa kažejo, da je delež vozil v najnižjem razredu, to je v razredu izpustov do 130 gramov, zelo skromen, žal še zelo skromen. Lani v Sloveniji - za primerjavo, v razredu z emisijami do 130 gramov izpustov CO2 na kilometer, je bilo registriranih zgolj 10% vozil, zgolj ena desetina. Največ je bilo registriranih v razredu z emisijami od 130 do 160. Jaz priznam, da verjetno v tem razredu je tudi moj avtomobil. In da če bom kupil podoben avtomobil, se bom zavedal, da bom prisiljen plačati višji davek, če v tem času, in jaz verjamem, da prav ta politika v tem času bo sprožila potrebne inovacije in bom jaz v naslednji generaciji kupil isti avtomobil z nižjim davkom, ker se bodo avtomobilske industrije prilagajale. V Sloveniji je danes največ registriranih v razredu z emisijami od 130 do 160. Zaskrbljujoče pa je dejstvo, da je delež avtomobilov, ki presega 160 gramov, kar četrtina, 25% vseh avtomobilov. Zlasti naša avtomobilska kultura je tukaj zelo neekološka, ena najmanj ekoloških v Evropi. Pri nas je kult velikega avtomobila še dejstvo, razkazovanje velikega avtomobila, žal, je del naše mentalitete, izhajamo iz tranzicije, ki je dokaj uspešna, in to je treba izkazovati. Ampak z ekološkega vidika je to pogubno. Tukaj je treba mentalni premik, preskok k večji ekološki senzibilnosti. V Poslanski skupini Zares bomo ta predlog zakona podprli, kljub že izraženim pomislekom, ki jih lahko delimo z opozicijo. Mislimo, da je treba bolje izdelati poglavje, ki se nanaša na motorje in druga vozila, ki so zdaj, recimo temu, nekoliko diskriminirana. Premislek pa bo potreben tudi o prvotnem predlogu, da bi upoštevali enotno stopnjo za bencinske in dizelske motorje. V predlogu, ki ga imamo zdaj pred seboj, je ta enotna stopnja predvidena le za tiste dizelske motorje, ki dosegajo standard Euro 6. Tu je več pogledov. Nekateri pravijo, da je to ločevanje med dizelskimi in bencinskimi motorji potrebna. Po drugi strani pa bo to pospešilo in bo še bolj podpiralo prodajo bencinskih motorjev. Tudi tu je potreben premislek. Zakon pa je v osnovi zelo dober, prihaja v pravem času. Nima ničesar z gospodarsko krizo, ima pa veliko z emisijami CO2. In ker smo članica Evropske unije, ker Evropska unija teži k temu cilju, bodimo zgledni. Ampak bodimo zgledni v prepričanju, da bo to, o čemer razpravljamo danes in kar želimo doseči s tem zakonom, dejansko pospešilo preoblikovanje, prestrukturiranje avtomobilske industrije v ekološkem smislu. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Franc Žnidaršič, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana državna sekretarka s sodelavko, kolegice in kolegi! Naša poslanska skupina bo ta zakon v osnovni podprla zaradi tega, ker vendarle pomeni izboljšavo zakona iz leta 1999, za katerega se je ugotovilo, da ima določene pomanjkljivosti. Posebej pa ta novela pomeni prvi premik v smeri obdavčitve tistih, ki onesnažujejo okolje. In tu mi nimamo pomislekov glede tega, da se obdavčijo vsa motorna vozila oziroma motorna vozila vseh vrst, ne glede na to, da morda sama rešitev v zakonu ni povsem taka, kot bi jo želeli, da bi vsi davki iz tega naslova izvirali iz količine emisij. Vendar pa ponujeni zakon in rešitve omogočajo ponoven razmislek tudi v tej smeri in ni rečeno, da ne bi v obdobju obravnave tega zakona lahko tudi kakšen amandma podprli, ki bo reševal ta problem. Posebej pomembno je tudi to, da bo zakon onemogočal davčne utaje, kajti ni mogoče sprejeti podmene, da lahko stanje, ki se ne rešuje, ostaja v nedogled, ker vemo, da je proračun treba z nečim napolniti in ne glede na krizo je treba zajeti davke, ki se ne plačujejo, pa pri tem ne mislim samo teh, so pa en del tistega, kar naj bi zapolnilo proračunsko luknjo, da ne bo treba posegati na socialno področje še bolj, kot smo že, ali kam drugam. Tako ima ta zakon v svojem bistvu dober namen in mi ga podpiramo. Mislimo, da je okolju prijazen. Edini način je, da onesnaževalci okolja začnejo plačevati davke, kajti drugače emisij ne bomo zmanjšali. Po drugi strani pa se moramo vprašati tudi, od kod bomo dobili sredstva za plačilo kazni pri neizpolnjevanju evropskih dogovorov na tem področju, ki jih bomo morali plačevati, če ne omejimo izpustov. In moram reči, da se mora tega zavedati tudi gospodarstvo. Vemo, da je gospodarstvo v težavah, ampak v težavah je tudi zaradi okolju neprijaznih rešitev v svoji tehnologiji in pri svojem ravnanju in je zaradi tega prav, da počasi začne plačevati ceno svojih preteklih ravnanj, ki niso bila v skladu s tem, kar je treba storiti, da ohranimo našo naravno okolje tako, da bo v njem mogoče preživeti. Iz navedenih razlogov in ob možnosti, da se zakon do konca obravnave in do sprejetja še izboljša, Poslanska skupina DeSUS ta zakon z veseljem podpira. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Srečko Prijatelj bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Res je, spoštovani, da obstoječa ureditev ni onemogočala davčne utaje, kar pomeni velik izpad proračunskih sredstev do sedaj in seveda nelojalno konkurenco. Država je premalo naredila pri odkrivanju teh davčnih utaj. Res je, da ta predlog, kar se tiče davčnih utaj, vsebuje ustrezne določbe. Določa splošne olajšave za velike družine in invalide. Res pa je tudi, da kar se tiče stopenj obdavčevanj, ocenjujemo, da so absolutno previsoke. Razlika med obdavčitvijo bencinskega in dizelskega motorja je občutno prevelika, če ravno vemo, da so dizelski motorji ekološko bolj sprejemljivi. In ne nazadnje, Vlada ponuja zelo na hitro pripravljen zakon in tudi zavaja, ko govori o tem, da je osnovni namen biti ekološko primerljiv in spoštovati Kjotski sporazum. To ni res. Jaz želim povedati v nadaljevanju, zakaj to ni res. Vlada je do sedaj pripravila tri zakone. Vsak predlog vsebuje višjo davčno stopnjo. Razumemo, da je k temu nekako bila primorana, kajti to je najhitrejši način za pobiranje davkov, kar je pa tudi za Slovensko nacionalno stranko nesprejemljivo. Popolnoma nesprejemljivo za nas pa je, da Vlada želi namesto uvedbe ekološke takse za tovornjake, kar bi se moralo zgoditi, ker so le-ti največji onesnaževalci, spoštovana predstavnica Vlade, ne švrkati po telefonu, poslušajte, kaj, vam govorim. Ampak tega ne boste naredili, ker se bojite kamionskega lobija. Če bi to naredili, bi danes bila blokirana vsa Slovenija. Ravno ti kamioni uničujejo ceste, ki smo jih zgradili tudi z našim denarjem. Nismo toliko pametni in modri, da bi se takrat sklicevali na Kjotski sporazum in ekološko sprejemljivost. To, da mi nimamo ekološke takse za tovornjake, smo pa prehodna, tranzitna država, je popolnoma nesprejemljivo, popolnoma nesprejemljivo. In zopet ta lobij zmaguje. Največkrat popravljeni zakon je Zakon o varnosti cestnega prometa. Zmanjšali smo jim kazni, povečali dovoljeno osno obremenitev in danes imamo stanje na cestah in avtocestah tako, kot ga imamo. Tudi zaradi tega, ker ne znamo pravilno obdavčiti tega, kar je zgrajeno z našim denarjem. Popolnoma nesprejemljivo je, da ste "spustili ven" stare avtomobile, ki jih ta zakon ne zajema, in bodo brez kakršnihkoli davčnih obveznosti lahko vozili še naprej. Še bolj nesprejemljivo je to, da govorite, da v bistvu želite biti ekološko osveščeni, pri tem pa nam posiljujete tukaj, da moramo dejansko določbo zakona, ki določa, da se vozila evro 4 poviša stopnjo davka za 1%. To želite narediti kar v letu 2010. Evropska direktiva določa rok za uvedbo te določbe šele 1. 1. 2011. Torej eno leto za tem. Ali ni to svetohlinstvo, ali ni to hinavščina, da pod krinko ekološke ustreznosti Kjotskega sporazuma želite v bistvu eno leto prej, preden to določa evropska direktiva, polniti proračun? Koga imate za norca? Bencin bi moral biti obdavčen na porabo. Tisti, ki vozi več, ki porabi več, naj plača več. Ne pa kar tako. Nemčija, danes je bilo izrečeno, seveda bi nam morala biti vzor, ja, ampak Nemčija daje velike subvencije za nakup novih avtomobilov in pri tem stare z recikliranjem uničujejo. Mi bomo obdavčili nakup novih avtomobilov, prizadeli srednji razred in vse stroške, tako imenovane ekološke ustreznosti, prevrnili na tiste, ki imajo najmanj denarja. To za Slovensko nacionalno stranko ni sprejemljivo. Oprostite! Ko boste naredili to, kar vam polagamo, da količinsko obdavčite porabo, da ekološko takso uvedete predvsem za kamione, da daste tudi nekaj k tej spodbudi posameznikom, da kupijo nov avto s subvencijo iz državnega proračuna, vam bomo verjeli, da želite biti ekološko ustrezni in da želite slediti določbam Kjotskega sporazuma. Dokler pa boste samo gledali, kako boste zapolnili luknjo v proračunu, ki je, verjamem, zelo velika, zaradi velike javne porabe in neustrezne socialne politike, ker se ne odpirajo nova delovna mesta, na tak način, da želite biti ekološko primerljivi in spoštovati sporazume, ki jih nekateri pač ne, pa je to za nas ena velika hinavščina. Zaradi tega, ker je ta zakon napisan zgolj zaradi proračunskih potreb, tega zakona ne bomo podprli. Je pa sramota za vas, ki se imate za socialno naravnano vlado.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej ima besedo gospod Rožej.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Državna sekretarka, kolegice in kolegi. Na začetku bi rekel, da sem tudi sam prepričan, da je namen tega zakona nesporen, da je čas za njegov sprejem vedno enako dober oziroma da je bil najboljši čas že zamujen, kot je bilo rečeno tudi v eni predstavitvi mnenja poslanske skupine. Težko bi soglašal z mnenjem, da čas ni pravi, ker bi bilo zdaj treba spodbujati potrošnjo in porabo, to je spodbujati nakupe avtomobilov, da bi bil to izhod iz krize. Kaj takšnega lahko reče samo nekdo, ki pred letom dni sploh ni verjel, da bo do te krize prišlo. Zdaj, ko kriza že eno leto traja, bi pa bil čas, da se takšni neoliberalistični koncepti kapitalizma že malo spremenijo. Saj se je toliko stvari v svetovni ekonomiji spremenilo, ugledni nobelovci razlagajo, da bo treba stvari videti drugače tako, da samo spodbujanje potrošnje, še posebej če gre za neekološko industrijo, kakršna je trenutno avtomobilska, najbrž da ne more biti izhod iz krize. Zelo kratkovidno bi bilo to mišljenje. Kar se tiče samega zakona, veliko njegovih pomanjkljivosti je bilo že navedenih. Jaz bi se osredotočil na eno, ki je bila tudi večkrat omenjena. To je ta, ki se tiče dvokolesnih enoslednih vozil oziroma motorjev, po domače. Sedanji predlog je diskriminatoren do te vrste vozil. Ne samo zato, ker je v Sloveniji sezona motoristična precej krajša, kot je avtomobilistična. Predvsem zato, ker naj bi bil namen zakona obdavčiti izpuste CO2. Motorna vozila pa so tista, ki glede na kubaturo in glede na svojo maso izpuščajo manj CO2, ker je tudi poraba manjša. Jasno je, da za premik večje mase je potrebna večja energija. To je osnovnošolska fizika in temu primerno bi lahko tudi ta obdavčitev potekala. Obenem bi še rekel, da v Sloveniji imamo preko milijon registriranih avtomobilov, motornih vozil pa je, mislim približno 30.000. Gre za majhen procent. Kar se tiče samega učinka finančnega zakona, tukaj ne bi smelo biti nekih večjih sprememb. Bi pa taka diskriminatorna obdavčitev motorjev, ki jo bom opisal še v nadaljevanju, lahko vplivala na to, da bodo slovenski kupci hodili po te sorte vozila v tujino, kjer je ta zakonodaja drugačna in obdavčitve tak isto. Na primer, pri osebnem avtomobilu Pegueot 107, s 40 kilovati moči, 1,4 kubičen motor, je izpust po deklaraciji proizvajalca 109 gramov CO2 na liter. Davek na tako vozilo naj bi bil pol procenta. Gre za majno vozilo, ekološko, kakršnega si želimo, da bi jih bilo na naših cestah čim več. Podobno močno motorno kolo BMW, 650 GD Dacar, s 37 kilovati moči ima povprečno porabo 3,7 litra in izpušča 85,6 gramov CO2, davek na izpust pa plača 7%, se pravi 14-krat višji, pri tem, da ima 21% in pol manjše izpuste. Tukaj bi najbolj bilo potrebno korigirati sedaj predstavljeni predlog. Omenjeno je bilo tudi, da so mogoče dizelska vozila v tem primeru malo diskriminirana. Posebej bi želel omeniti, da nikakor ta predlog zakona ne stimulira nakupa vozila na utekočinjeni plin, ki je po izpustu najbolj ekološko. Iz litra bencina, po navadi rečemo, v povprečnem izgorevanju dobimo nekje malo manj kot 25 gramov CO2, pri litru dizla je tega malo več kot 25 gramov, pri litru utekočinjene plina pa je tega le 15 gramov CO2. Kazalo bi spodbujati ekološko manj oporečna vozila, ki uporabljajo tekoči plin. Na mestu so tudi opozorila, da bi, če dejansko želimo obdavčiti izpuste, veljalo obdavčiti gorivo. Res pa je, seveda, da v trenutni situaciji in pri ceni goriv, kakršna v Sloveniji je, bi to ne bilo ravno produktivno. Sam sem pa mnenja, da tudi tak zakon, kot je predlagan, je del rešitve obdavčitve izpustov, ker ob obdavčitvi vozila in ob spodbudi nakupa bolj ekoloških vozil se posledično zmanjšajo tudi izpusti. V enem delu zakon pravi, da je namenjen predvsem obdavčitvi vozil, katerih izpust je večji od 110 gramov na kilometer, kar seveda za avtomobile lahko drži, za motorna vozila pa pač ne. Podobna vozila, recimo, še posebej mopedi, skuterji, ti za mestno vožnjo, ki konec koncev pripomorejo tudi k temu, da je promet v mestu tekoč - sami vemo, kakšne so težave s parkiranjem v večjih mestih. Skratka, mislim, da bi moralo biti v interesu države tudi to, da spodbuja alternativna sredstva prevoza, in vsaj motorji, skuterji in podobne reči so v mestih zelo dobrodošli. Ti so, recimo, še posebej diskriminirani, izpuščajo okrog 50 gramov CO2 na liter, avtomobili pa dvakrat več, 110, so pa obdavčena vsa vozila. Razumem tudi, da so zaradi specifike motorjev nekateri dodatni izpusti pri mopedih, skuterjih in tako naprej ravno tako škodljivi za okolje. Tako bi bilo najbrž iluzorno pričakovati, da sploh nobene obdavčitve za ta vozila ne bo, čeprav izpuščajo manj kot 110 gramov CO2. Vseeno pa zdaj predvidena obdavčitev ni primerna, po mojem mnenju. Upam, da se bo do naslednjega branja kaj v tem predlogu zakona spremenilo. Je pa zakon, kakršen je zdaj predlagan, dobra osnova. Sam ga bom seveda v prvem branju podprl, v drugem branju pa, če bodo vnesene kakšne izboljšave, pa še s toliko večjim veseljem. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Včasih smo imeli bencinski tolar, verjetno se še spomnite. In ta bencinski tolar naj bi bil namenjen za vzdrževanje državnih cest. Toda državne ceste so danes v razsulu in prav nič od tega, kar se je nabralo, ni šlo tja, kamor bi moralo iti. Danes imamo pred sabo zakon, ki naj bi uvajal novo ekološko obdavčitev. Prej je predstavnica Vlade govorila, da gre za zeleno davčno reformo, za spoštovanje Kjotskega sporazuma. Pa pri tem, ko navajamo take globoke misli, vendarle moramo povedati, da stari avtomobili, ki so največji onesnaževalci, ne bodo zajeti v sankcijah tega zakona. Še več, če dobro pogledamo, s strani Vlade ne boste spodbujali niti nakupa kombiniranih avtomobilov, tako imenovanih hibridov. Prej je predhodnik govoril o tem, da bi bilo pametno subvencionirati, vsaj pri ceni utekočinjenega plina, tudi to pogonsko gorivo. Če že govorimo o tem, da je država pripravljena kar eno leto prej, kot to določa evropska direktiva, začeti pobirati davek, kažejo, vsa dejstva na to, da je v ozadju vse prej kot ekološka ustreznost - zelena davčna reforma, kot jo bi imenujete ali karkoli drugega -, je želja po tem, da si čim prej napolni manko v proračunu, ki ga z rebalansom rebalansa gledate v vedno večjih številkah. Jaz vas razumem, da v bistvu želite na tak način prelisičiti slovensko javnost, ampak lepo vas prosim, ne tak zakon pošiljati v Državni zbor v proceduro, ker to ni sistemska rešitev. To je veliko sprenevedanje, metanje peska v oči in račun bo zopet izstavljen srednjemu sloju državljanov. In primite bika za roge tam, kjer je resničen problem. Jaz sem globoko, bom rekel, presenečen, da danes tukaj ni gospoda Vlačiča. Zakaj on ne uvede ekološke takse - ponovno sprašujem, dvakrat sem že vprašal danes - za kamione? Največji onesnaževalci so in dejansko smo tranzitna država, preko nas potuje ogromno število, tudi ekološko spornega tovora, ki bi ga morali v bistvu zaradi zaščite nacionalnih interesov - Slovenija je eno samo vodozbirno območje - tudi preusmeriti na železnice, ampak to je druga tema. Tudi o tem se nočete tukaj pogovarjati. Predvsem pa bi težje tranzitne tovore, morali obdavčiti z večjo stopnjo tako imenovanega ekološkega davka, če ga vi tako imenujete. Nič od tega se ne dogaja. Stari kamioni, predvsem iz držav vzhodne Evrope, lahko neovirano vozijo po naših cestah, ker pač nimamo visokih ekoloških zahtev, kot jih imajo, recimo, Nemčija, Italija, Avstrija in druge. Zanimivo je tudi to, da ko se pogovarjamo o tem, kako "dober je ta zakon" seveda v narekovaju, govorite, da boste na ta način pripomogli k temu, da bomo bolj evropsko primerljivi. Zakaj potem to ne naredimo po krajši poti, kot je to naredila Nemčija? Odprite proračun, pa dajmo jasno sporočilo državljanom in državljankam, da bomo od sedaj naprej subvencionirali nakup novega avtomobila z 20, 30, 40% nižjo nabavno ceno, če se stari avto takoj uniči. Tu bo največji rezultat, največji prispevek za ekološko osveščenost! Uničili bomo stare avtomobile, ki so največji onesnaževalci, in če boste naredili še to, kar od vas zahtevamo že, odkar smo v tem parlamentu, pa smo od samostojnosti Republike Slovenije, da boste obdavčili, ekološko takso uvedli tudi za kamione, potem smo zmagali. Ni treba takih neumnosti pisati v zakone. To je v bistvu izstavljanje računa na račun nesposobne vlade, ki dela manko v proračunu - seveda izstavlja račun državljanom in državljankam v imenu ekologije. Mi na to ne pristanemo, ne pristanemo in ne bomo nikoli pristajali. In za to, kar delate, se morate zavedati, da delate nepopravljivo škodo, kajti zopet ste izpustili tiste, ki bodo jutri naredili največjo škodo državljanom in državljankam. To so kamionarji. Mi smo zgradili te ceste in oni jih uničujejo tako, da v bistvu tudi z dovoljenjem te vlade prevažajo težje tovore. Že prej sem omenil, da smo spremenili - največkrat spremenjeni zakon je bil Zakon o varnosti cestnega prometa - da jim dovoljujemo večjo osno obremenitev, celo kazni smo jim znižali. In sedaj smo jih izvzeli tudi iz ekološke obdavčitve. Popolnoma nesprejemljivo dejstvo. Če bomo tako delali naprej, seveda, bomo jutri krivi še za to, da živimo.
Hvala. Besedo ima gospod Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni. Zagotovo sta dva razloga tehtna, ki narekujeta, da se sistem na nek način spremeni. To je ta okoljevarstveni vidik in drugi vidik je vidik davčne utaje. Tu je zagotovo potrebno nekatere stvari spremeniti, nekatere stvari urediti. Že v mnenju poslanske skupine sem poudaril nekatere pripombe na to prvo branje oziroma na ta zakon, ki je v prvi obravnavi. Eno od poglavitnih se mi zdi stopnja obdavčitve. Imam podatek, priskrbel sem si podatek, da ste imeli pripravljavci tega predloga zakona več variant. Očitno je prevladalo na koncu to, ker je v dokumentih, v predlogu. Prevladala je tista varianta, ki od polovice naprej - torej od srednjega razreda, vključno s srednjim razredom in še posebno naprej - bistveno bolj obdavči motorna vozila. To navajam in tudi to sem poudaril prej, da se bojim, da se bo te prikrite utaje ali - če že ne utaje - neko ovinkarjenje okoli tega, kar bo na koncu rezultiralo v utaji, nadaljevalo naprej. Dogajajo se razni lizingi v drugih državah. To so stvari, zaradi katerih je zagotovo naš proračun na koncu udarjen. Poudaril sem tudi preveliko razliko med bencinskimi motorji in dizelskimi motorji oziroma to, da izginja to razlikovanje šele, če sem prav razumel, z uvedbo motorja euro 6, kar pa se bo zgodilo, ne vem kdaj, najbrž nihče še ne ve, kdaj bo to. Poudaril sem tudi, in s tem se strinjam, da glede na to, da imamo v Sloveniji mnogo proizvajalcev in avtomobilov, še posebej avtomobilskih delov, jaz ne poznam številke, koliko ljudi je v tej branži zaposlenih, vendar nekatere države uvajajo spodbude za nakup novih motornih vozil. Pri nas se je Vlada odločila, da bo v ukrep - mislim, da že v spomladanskem delu - ne gre. Zdi se mi pri tem reševanju gospodarske situacije v Sloveniji, da bi bil kakršni koli ukrep v tej smeri seveda dobrodošel. Soglašam pa z nekaterimi pripombami, ki so bile dane v mnenjih poslanskih skupin, in pričakujem, da bosta ministrstvo in Vlada temeljito preučila te pripombe za avtodome, motorna kolesa, gospodarska vozila še posebej - še posebej za gospodarska vozila in motorna kolesa in tudi avtodome, zagotovo pa je še marsikakšen tak primer - in da bo pripravljavec zakona te pripombe tudi v največji meri upošteval. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Anderlič.
Spoštovani! Najbrž nima smisla govoriti o temeljnih ciljih zakona, ki so našteti po vrsti, in na prvem mestu je preprečitev možnosti utaje davka, najbrž je prepozno spreminjanje zakona, ampak upam, da je to že rešeno. Pri tej obravnavi se absolutno strinjam s tem, da je treba obdavčiti večji del osebnih motornih vozil in tukaj ni mogoče jemati kakršnih koli izjem v ospredje, kajti tisti, ki onesnažuje, ne glede na to, s kakšnim prevoznim sredstvom, naj tudi za to plača določeno ceno. Zato razumem, da je ta progresivna obdavčitev, ki se veže na izpust CO2, absolutno sprejemljiva in jo še kako podpiram. Druga zadeva, ki me manj prepriča, pa je ta progresivnost. To, da sedaj prehajamo pravzaprav s 13% obdavčitve, ki je maksimum na 31. To pa je, vsaj v tem trenutku, zelo sporno z vidika primerjave učinkov, ki naj bi se zgodili v letu 2010, ko predvidevate, da naj bi se dodatni vir, seveda skozi to, pojavil v višini 19,4 milijona evrov. Torej naj bi bil prihodek takšen - večji, seveda. Vendar je po mojem prepričanju takšna ocena bistveno preoptimistična, sploh, če pogledamo, da je v letošnjem letu, torej v dobri polovici, promet z vozili padel za 23% in je še v upadanju. In ravno tukaj, kjer mislite, da boste pobrali največ, v srednjem in višjem razredu, bo padel še bolj ta promet. Tako kažejo vsi trendi in to je realnost. In če verjamem - in jaz absolutno mislim tako -, da morajo vsi zakoni biti v nekem ravnotežju, in ta zakon naj bi iskal ravnotežje med okoljskim, javnofinančnim in gospodarskim ciljem, me tukaj navdaja ta progresija in ta sprememba načina z nekim dvomom, ali bo res mogoče to doseči. Prej mislim, da ne. Mogoče bi bilo treba "pogledati čez planke". Tudi to, o čemer sem prej govoril, o tem, kako pravzaprav nekatere druge države v Evropski uniji - do zdaj jih je v tej, recimo, smeri šestnajst, ki so že sprejele določene ukrepe in spremenile zakonodajo na ta način. Ampak, tukaj je res treba poudariti, da tisto, kar naredi Nemčija tudi na drugih področjih - pravijo tako: če Nemčija kihne, se Slovenija in še kakšna druga država prehladi; tukaj ni debate, dobi gripo. Kajti učinek - govoriti spet, da smo danes s tem zakonom prvič prišli na to, da se obdavčujejo emisije - ta podatek ni točen. Mi imamo že sedaj, da so oproščeni plačila, sicer v obratni smeri, tista vozila, ki ne dosegajo oziroma ne presegajo sto deset gramov CO2-ja na prevoženi kilometer. To pomeni, da stimuliramo sicer v obratni smeri, ampak stimuliramo, saj to je bistvo vsega tega, če jaz prav razumem kjoto, usmeritve in vse druge stvari in režime v državah in ekološko osveščenost posameznika, ki se odloča za takšen ali drugačen nakup prevoznega sredstva. Tudi to, da se loči, kako je z registriranimi vozili v Sloveniji že do zdaj in novimi, je edino logično in smiselno. Ne vem, kakšen vpliv bo imelo to na posodobitev voznega parka v Sloveniji. Čeprav smo na 8. mestu v Evropi, ker imamo registriranih več kot milijon osebnih avtomobilov, kar pomeni povprečno 514 avtomobilov na tisoč prebivalcev, povprečje v EU pa je 464 avtomobilov na tisoč prebivalcev. To, kar je bilo že danes večkrat rečeno, kako stimulirati te nove nakupe, predvsem zaradi zamenjave avtomobilov, ali ne bo to ljudi odvrnilo - tiste, ki imajo šest, osem let in ne vem koliko let star avto, ki je po vseh kriterijih okolju neprijazen, ki je v prometu celo nevaren, gre za avtomobile brez ABS, brez nekaterih stvari in tako naprej. Spomnimo se ukrepov v drugih državah, pa ne samo v času ekonomske krize, tudi že prej. Recimo, celo naša soseda Hrvaška je bila v 90. letih tipičen primer, da je popolnoma spustila davek zato, da so ljudje stare, izrabljene, nevarne avtomobile izločili iz prometa in si nabavili nove avtomobile. Ali bo ta ukrep spodbudil nakup novih, novejših, tudi če so rabljeni? Ali bo ta ukrep in ta zakon prispeval tudi k temu? Ali jih ne bo že s tem, da se bo stvar povečala na strani izdatka - za kupca je tako ali tako to osnovno vprašanje takrat, ko se odločaš ali boš v nekaj šel. Še enkrat pravim, kar se mene tiče, da gremo v to progresijo in da gremo skozi ta kriterij, ne pa samo skozi polnjenje proračuna in neko povprečno stopnjo obdavčitve - je sprejemljivo. Prej sem govoril o avtodomih in nisem uspel vsega pojasniti, predvsem sem pa slišal neke reakcije in ugovore in posmehe s strani nekaterih poslancev. Ampak vendarle; če želite, kar je ravno iz vrst tistih, ki so se posmehovali, zasledovati cilje in vpliv karavaninga na razvoj podeželja in prihodke turističnih ponudnikov, potem je treba premisliti o tem. Vi veste, kakšna je struktura in kako se ljudje gibljejo in kdaj se odločajo za dodaten nakup, najsibo prikolice ali avtodoma itn. in čemu je to namenjeno. Zato verjamem, da je ta namen zakona v osnovi dosežen, da bi kupovali okolju sprejemljivejša vozila. Ampak, ko govorimo o avtodomih oziroma o karavaningu oziroma o tem delu, poglejte: ko kupite avtodom, v primerjavi s počitniško prikolico, čisto praktično poglejmo. Počitniška prikolica ni obdavčena na tej osnovi. Pripnete jo za avto, ki ste ga kupili v tistem nižjem cenovnem razredu in tudi sprejemljivejše za okolje, ampak ta avto uporabi dva do tri litre več goriva. Ga porabi, ampak ker je nakupna cena tista, ki te zadane, niste tega cilja v tem primeru dosegli. Ko pa kupite avtodom - pa še nevarno je prikolice vleči, bistveno bolj kot avtodom imeti -, pa je, recimo, osnovna cena platforme v primerjavi, zdaj sem pogledal še točneje te podatke, je približno 12 tisoč do 25 tisoč evrov - odvisno, za kaj gre -, maloprodajna cena pa od 36 tisoč evrov naprej. Torej dodana vrednost v to počitniško kapaciteto, ki nima zveze z osnovno platformo in s tistim vozilom, ki sicer stane 60, 70 tisoč evrov, je ta del obdavčen enako kot pogonsko vozilo. Mislim, da to ni prav in ni korektno, kajti, če gremo pogledati kakšna je ta struktura, tako cene osnovnega vozila in namen vozila - že prej sem govoril, da je vseeno, ali kupite platformo fiata ali nekega drugega vozila, ki je nadgrajen z opremo, da opravlja gospodarsko dejavnost, ali pa to platformo, je bistvena razlika. Ker tudi konec koncev za isto ceno, za isti davek, bo nekdo na koncu naredil sto tisoč kilometrov na leto, eden pa deset tisoč. Kdo bo zdaj več onesnaževal okolje in kdo bo več plačal za nakup tega vozila? Zelo enostaven odgovor je! Mislim, da je tukaj treba te stvari pogledati. Nič nimam proti, da se reče: prav, ne plačate od končnega vozila trideset, štirideset, petdeset tisoč, kot bi bilo to dostavno vozilo, ampak plačate toliko, kot je platforma bila vredna. Tisto, kar ste pa naredili za druge namene, pa ni obdavčeno, tako kot ni obdavčena prikolica, ki jo lahko zapnete za vozilo in greste na želeno destinacijo. To, da je ta karavaning postal tudi v naših strateških dokumentih ena od pomembnih turističnih in teh zadev, ni treba izgubljati besede. Tudi trendi v svetu so, da ta mobilnost ljudi, da se gibljejo, da gredo večkrat za krajši čas in tako naprej, tukaj je to nesporno poudarjeno. Zato predlagam, da se te stvari preučijo, da vidite in da se to obravnava na drugačen način. Prat tako tudi upam, da bomo dobili dodatna pojasnila, da je tisti del, ko govorim o temu ravnotežju, ali je res pričakovani izplen mogoče tudi pričakovat. Spomnim se, ko smo spreminjali Zakon o obdavčitvi prometa nepremičnin. Mi smo imeli v Sloveniji obdavčitev prometa nepremičnin, mislim, da je bil 43 ali 45% davek. Nobenega davka ni bilo pobranega, ker je bila še ena klavzula naprej; če vložite v nakup hiše ali v nakup stanovanja, ali adaptacijo, ste oproščeni davka. Kasneje smo uvedli 2%, promet se je neverjetno povečal - ve predstavnice Vlade zagotovo veste, o čem govorim - se je promet povečal, promet je bil tudi prej, seveda, ampak davkov niso plačevali. Vsi so raje rekli, 2% bom pa plačal, zato da bom imel urejene papirje, zato da bom pošten do države, zato da bom mirno spal in tako naprej, ne bom iskal nekih računov, nekaj vlagal in tako naprej. Ampak to je pač zdaj druga [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ja no, država je mati. Tukaj ni debate. Do nje moraš biti pošten in moraš tudi dati, kar je cesarjevega, cesarju in tako naprej. Ampak hočem reči, kaj je boljši pristop in kaj je tisto, kar bi bilo smiselno tudi upoštevati. Preveriti, ali ne bo hud skok, huda progresija pravzaprav udarila nazaj. Res nimam nič proti, da tisti, ki kupujejo večje avtomobile, plačajo več davka. Ampak ubit: pa to kokoš, ki nese zlata jajca, kot bi nekateri rekli, in tam vzeti, kjer je, pa tudi ni prav. Tudi ni prav konec koncev. Ker na koncu je vse v nekem sorazmerju, kdo kupuje najcenejše, kdo srednje drage in kdo najdražje avtomobile. Kot rečeno, v prvem branju bom ta zakon podprl, ker se mi zdi izključno ta del, da prehajamo na to, da bomo obdavčili praktično vse oziroma zajeli v to obdavčitev tudi tisti motor in pač ostale stvari, ki se pojavljajo na tem področju, da bomo "magari" prvi. Ne bi pa rad videl, da bi bili najradikalnejši, ampak naprej tudi pred ostalimi, ko gre za te ukrepe, pa seveda tudi to, kar je na koncu napisano v zadnji alineji, da bo zakon jasneje zapisal določbe, ki so se ob izvajanju izkazale za nenatančne glede na namen zakona. Če še to prištejemo, potem je absolutno treba zakon podpreti in ga bom jaz tudi v tej fazi.
Hvala. Besedo ima gospod Pukšič.
Hvala lepa, kolegice in kolegi, podpredsednik, predstavniki Vlade. Pri zakonu, o katerem danes govorimo, spremembe in dopolnitve davkov na motorna vozila, mi je všeč na deveti strani, če bo razrešil problematiko 2,200.000 izpada davkov zaradi davčnih utaj. Vendar se sprašujem, kako je kljub vsej tej tehniki, tehnologiji, ki jo imamo, lahko prišlo do takšnega velikega izpada. Vendar na 10 strani pa pravi, da gre za polnjenje proračuna, za proračun 2010-20 milijonov, za 2011 približno 30 milijonov po enaki prodaji, in je popolnoma jasno, da bo Vlada prihajala v Državni zbor v glavnem z zakoni, s katerimi bo polnila proračun, to pomeni, s povečevanjem davkov. Že nekaj mesecev ne prihaja z zakoni, s katerimi bi pomagala ustvarjati dodano vrednost in odpirati nova delovna mesta in na ta način, torej preko dela - naši predniki so vedeli, da brez dela ni jela - in da bi izključno preko dela lahko polnili proračun. Sam se niti slučajni ne strinjam z nekaterimi današnjimi razpravljavci, sploh mi ni jasno, da se razlike celo med bencinskimi in dizelskimi motorji pri enako stopnji CO2 na gram na kilometer različno obdavčuje, ker so celo dizelski motorji čistejši motorji. Ne vem, zakaj bi tu delali negativno razliko. Zelo smešno se mi je danes zdelo, da je velik del razprave potekal v smeri, kako neobdavčiti avtodomov, kot da so avtodomi edina rešilna bilka za našo državo. Jaz sem bolj prepričan, da so bolj rešilna bilka - in jih ne obdavčiti - gospodarska vozila raznih serviserjev, mehanikov, električarjev, "tišlarjev" in tako dalje kot pa avtodomi. Gospodarska vozila so zagotovo ali izključno namenjena za dodano vrednost, za proizvodnjo, za ustvarjanje novih delovnih mest, za ustvarjanje eksistence. Avtodomi pa, roko na srce, kakorkoli že, ko se odločiš za njegov nakup, si se odločil za nekaj, kar bo služilo nekaj dni v letu, tako kot za jahto, jadrnico in tako dalje in bi to bistveno prej spadalo v luksuz kot pa v ustvarjanje novih delovnih mest, ustvarjanje eksistence, preživetja, rasti gospodarstva in tako dalje. Mogoče bi to lahko zvenelo kot nagradno vprašanje Slovenkam in Slovencem. Nekateri so tako poučeni okoli teh avtodomov, kot da bi jim govore napisali direktorji ali direktorice Adria Mobila ali najmanj njihove pomočnice. Torej, kdo to le je. Sam se tudi ne strinjam s 14. stranjo, tam začnemo z nekimi petimi, 40 kilovati motorjev. Veste, avtomobili s 25 kilovati, to so bili fički, s 40 katrice - takšnih danes ni. Pogledal sem tu v katalog avtomobilov, ki ga imam tu pred seboj. Clio 1,6 motor ima 82 kilovatov. Kolegice in kolegi! Ali je to tudi s strani Vlade žuganje DeSUS-u. Namreč, tu je tudi največ populacije, penzionistov, ki si dragih avtomobilov ne bodo kupili. Sedaj vam bodo tam pustili malo dvigniti oziroma ne zamrzniti penzij, pa vam bodo zato avtomobile toliko bolj obdavčili prav za to strukturo, penzionistov, ki lahko kupijo kvečjemu kakšen nižji ali srednji razred avtomobila. Sam [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Izvolite.
Gospod Pukšič, saj vendarle ne gre za to ali ga je imenoval ali ne, gospod Petan, to bi pa se že navadili, ker ste bili tudi v poslovniški komisiji kdaj. Gre za to, da je predhodni govornik napačno razlagal moje navedbe iz moje razprave. Seveda si. Samo jaz sem govoril o tem [[...]] [[Razpravljanje iz klopi.]]
Prosim, prosim. Jaz sem mu dal repliko.
Napačna navedba, gospod Pukšič. To, če ne razumete, kaj kdo govori, lahko vprašate, pa boste dobili pojasnilo. Ko pa jaz govorim o tem, in tukaj vam lahko govorim o tem, da je navedeno vsaj šestnajst proizvajalcev, navedeni so tukaj, ne bom več bral, prodajalcev, vzdrževalcev in tistih, ki se s tem ukvarjajo. Tudi v Prekmurju delajo prikolice in avtodome. Vi niste iz Prekmurja, v Destrniku pa seveda ne morete vsega delati in tudi najbrž nikoli ne boste, vendar dopustite, da operiramo s točnimi podatki. Govorim o tem, da je nekorektno, in vam še enkrat preberem, da boste razumeli, da je razlika, ali kupiš kombi na isti osnovi, torej, recimo, ford tranzit, ga uporabljaš za gospodarsko dejavnost in je obdavčena končna cena, ki je, govorim na pamet, 30 tisoč evrov. Platformo pa kupiš za 20 tisoč evrov, nato jo nadgradiš, vgradiš znanje in delo delavcev v Republiki Sloveniji in je ta del obdavčen z enako stopnjo kot avtomobil, ki spušča CO2 v okolje. Prikolice, po drugi strani, ki se pripnejo zadaj in povzročajo dodaten izpust, pa so obdavčene s stopnjo nič, ker same po sebi ne proizvajajo oziroma ne izpuščajo CO2 v okolje. Če vi mislite, da je to lobističen pristop za te proizvajalce, trgovce, vzdrževalce in tiste, ki kupujejo, konec koncev, ki podpirajo tiste ljudi, ki prihajajo v Destrnik na turistične destinacije z avtodomi, potem smatrajte, da sem lobist teh, ki to počno. In želim vam, da bo kdo prišel tudi v vašo občino s takim avtodomom, s prikolicami in podobno. Ampak bodimo pošteni in poskušajmo to narediti tako, da bo vzdržno in pošteno za vse.
Hvala. Besedo ima gospa Rihter. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Sicer nisem nikogar omenjal po imenu, pa vendar, če ste pač dali nekomu besedo, je bila to vaša odločitev. In ker ni drugega instrumenta kot proceduralni predlog, moram tudi sam to izkoristiti in predlagati, da se v takih primerih, ko je nekdo imenovan, tudi temu da možnost, da na to odgovori, čeprav prej sam tega ni naredil. Rad bi rekel samo to: če bi gospod Anderlič, ko je imel 34 poslancev, vseskozi prej tako skrbel za gospodarski razvoj in podjetništvo, potem danes ne bi bili v takšni kaši, kot je slovensko gospodarstvo, kot se sedaj bori za avtodome. Očitno se je v nagradni igri zelo hitro prepoznal.
Hvala. Gospa Rihter, končno imate besedo, izvolite.
Hvala lepa. Pozdravljeni, gospod predsedujoči, kolegice in kolegi. Ja, zanimivo je seveda razmišljanje o temu zakonu in jaz mislim, da bo še v prihodnosti dosti razprav, kaj želimo kateri poslanci, iz katere regije prihajamo, ne nazadnje tudi pomagati okolju. Moje zanimanje za predlog zakona, ki je pred nami, se je začelo intenzivno v mesecu juniju, ko sem prebrala v časopisu: Obdavčeni ogljikov dioksid, močni in umazani avtomobili bodo dražji, varčni pa se bodo pocenili. In če sledim potem predlogu zakona, gradivu in potem tudi razpravi, so kolegi danes tudi že omenili, da bi bilo verjetno tudi treba tem ciljem ne nazadnje narediti tudi drugačen vrstni red. Sama pozdravljam spremembo zakona, vendar verjamem, da bo v razpravi, drugi in tretji, prišlo do sprememb in dopolnitev. Zelo si tudi želim, da bi tukaj poleg Ministrstva za finance bili prisotni tudi drugi resorji ali, bom rekla, tudi cela Vlada, posebej Ministrstvo za okolje in prostor, Ministrstvo za promet in Ministrstvo za gospodarstvo. In sama si potem seveda želim, da bi se potem tudi cilji med to razpravo spremenili po vrstnem redu in bi posodobitev lestvice za odmero davkov z upoštevanjem okoljskih meril postavili na prvo mesto, zatem uveljavitev progresivne obdavčitve s povečanjem davčne stopnje za motorna vozila z višinskim dvigom in spustom na drugo mesto in tako dalje. Zato verjamem in sem prepričana, da je to prvi korak ali del v pripravi strategije za, ne nazadnje, izboljšanja našega okolja. Ni naključje, da je bila Slovenija letos februarja opozorjena in dobila opomin Evropske komisije zaradi prekomernih poseganj mejnih vrednosti za delce PM10 v zunanjem zraku in da je seveda to, kar danes tukaj govorimo, o čemer se tudi pogovarjamo, začetek priprave celovitostne strategije. In zaradi tega moram reči, da me preseneča znotraj zakona v tistem delu, kjer je bilo že zelo velikokrat omenjeno tudi, da ne razmišljamo o tem, da je pogon na elektriko verjetno 0,5, kakor v enem izmed članov tudi govori, obdavčen. Če mene vprašate, je to čista energija in ne nazadnje tudi inovativnost, ki bi jo bilo treba spodbujati in razmišljati o tem, da [[...]] [[Oglašanje s klopi.]] [[...]]Ja, v redu kolegica Breda, saj pravim, mislim, da bomo imeli razpravo o tem. Moj razmislek gre v to smer, da je stara mestna jedra treba zapreti slej kot prej in v to vpeljati ne samo, bom rekla, koles, ljudi na kolesih ali tudi peš, ampak jim ne nazadnje zaradi turizma, zaradi razvoja, dodatnega prihodka s turizmom, omogočiti tudi dostop, ki je lahko čist, verjetno samo na električni pogon, kakor poznajo ne nazadnje tudi drugi. Z uvedbo dodatnih obdavčitev, kot smo slišali tudi na motorna kolesa - jaz upam, da bomo tukaj obstali. V stari Jugoslaviji pred letom 1941 so imeli obdavčena tudi kolesa. In glede na vedno večjo željo ali tudi hobi Slovencev, da se prevažamo s kolesi, upam, da tukaj tudi ostanemo. Kajti, tudi to je v razmislek v prihodnje in verjetno tudi tukaj bolj za ministra za promet. Tisto, kar mene posebej zbega in bi želela v naslednji razpravi razčistiti, je olajšava, ko gre za olajšavo za starodobna vozila. Iz prejšnjega zakona se ta muzejska vrednost vozil nad 30 let sedaj spreminja v starodobna vozila, vse skupaj, cel postopek ureja poseben pravilnik, ampak tukaj se sama sprašujem, zakaj, kaj je cilj. Ne nazadnje tovrstne olajšave za nakup in registracijo, prvič, tovrstnega vozila ne vidim ravno pravega smisla, mogoče se motim, mogoče dovolj dobro ne poznam, ampak v naslednji obravnavi bi želela kaj več od tega tudi izvedeti. Ali je to ostanek preteklosti in se nihče ni v to zadevo poglobil ali pa so sedaj starodobna vozila toliko zanimiva, da jih bomo prvič registrirali tudi v slovenskem prostoru, jih imeli vedno več, kdo bo opravljal nadzor nad njimi, ker to so vozila, ki se jih ne uporablja za vsak dan, imajo pa določeno oprostitev. Mogoče ob tem tudi, če je Vlada je izračunala prihranek ali dodatek k proračunu, kaj pomeni to za naš vozni park - Vlade oziroma Državnega zbora, za katerega vemo, kakšna vozila v voznem parku ne nazadnje tudi imamo in bi bilo dobro to tudi vedeti zaradi obremenitev ali razbremenitev proračuna. Verjamem pa, nima podatka, da so ministrstva pri nakupu novih vozil upoštevala ekološka čista vozila in da bomo pri tem ne nazadnje imeli to v vidu in v prednosti. Verjamem, da je sprememba zakona naravnana na onesnaženost, ne glede na motor, zato se tukaj izogibam razpravi o davčnih lestvicah oziroma o povišanju ali nepovišanju. Bistveno za mene je resnična onesnaženost. Mogoče se ne zavedate, vendar avtocestni križ pomeni to, da imamo po celi Sloveniji resnično avtocesto, ki za seboj potegne to onesnaženost, in nekaterem nam pač ni vseeno, kakšna vozila se po teh cestah, posebej tudi tista, ki so v lasti oziroma ta milijon vozil, ki se prevaža po Sloveniji, onesnaženost puščajo za seboj. Zaradi tega bi bilo treba posebej biti pozoren naravnati resnično spremembo tako, da je v ospredju onesnaženost in zmanjšanje le-teh, seveda pa v drugi stopnji tudi pridobitev dodatnega prihodka v proračun. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Trofenik. Ga ni. Gospod Križman. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Dober dan želim vsem skupaj! Seveda podpiram ta zakon, ki ga je treba še nekoliko, po vsej verjetnosti, dodelati, premisliti o nekaterih poglavjih, predvsem pa mislim, da počasi in vztrajno - ne samo v našo državo, tudi v Evropo prihajajo električni avtomobili, prihajajo avtomobili z manjšim izpustom in počasi, a vztrajno se moramo ozavestiti in pričeti razmišljati, da bo treba po vsej verjetnosti opustiti avtomobile, ki onesnažujejo okolje, še zlasti nekateri, v zelo velikih količinah CO2. To so pa tisti nekoliko cenejši avtomobili, ki jih iz nekaterih držav pripeljejo trgovci in jih tukaj nekako za ugodne cene prodajajo. To vse je bolj ali manj stvar časa. Vi veste, da smo mi včasih imeli celo wardburge v naši države, smo te wardburge vozili na tisto mešanico, na katero gre motorna žaga danes. In včeraj, ko sem se peljal iz Kopra v Ljubljano, sem enega takega srečal na avtocesti, je bil prav primerek oldtimerja; ampak seveda, treba je razmišljati ekološko in treba je pri vsem tem poiskati najboljše rešitve za prihodnost. Kot rečeno, počasi in vztrajno se bomo navadili tudi na to, da se bomo vozili na elektriko, zdaj le delno. To sprejemajo mlajši ljudje. Sam sem bil že na nekaj predstavitvah takih avtomobilov in se mi zdi, da je prav v tem prihodnost, in da počasi in vztrajno bomo sprejeli vsi te novosti in se začeli voziti na druge energije. Kot sem že prej omenil, sem prihajal iz Kopra nekoliko lažje sedaj po avtocesti. Ko smo pa še prihajal Koprčani po tisti ozki črnokalskih cesti gor, smo srečevali na stotine kamionov. Mislim, da bo treba to vprašanje rešiti nekje drugje, kako drugače. Danes imamo v našem mestu približno 300 takih težkih kamionov, ki se vozijo, žal, skozi mesto, ker je naše mesto eno samo gradbišče in v njem vladajo delovne brigade. Treba bo temeljito premisliti in rešiti to vprašanje. Nekdo je danes že rekel nekaj na to temo, in sicer, da bo treba tudi tu posodobiti razmišljanje in spraviti ta težka vozila na železnico. To so kompleksna vprašanja ekologije. Ne moremo govoriti zdaj samo o izpustu enega ali dveh avtomobilov ali treh kategorij avtomobilov. Res je, da se bomo na koncu osredotočili na zakon in ga tudi, upam, sprejeli, dejstvo pa je, da smo s tem odprli široko paleto vprašanj, ki jih bomo morali počasi in vztrajno začeti reševati. Tu ne gre za politiziranje in oviranje. Mislim, da je treba stopiti skupaj in, kot je že moja predhodnica, gospa Andreja Rihter, rekla, smo že leta 1992 podpisali nekaj konvencij v zvezi s Kjotskim sporazumom. In leto 1992 je zelo daleč, danes pa stvari samo nadaljujemo. Ne vem, če bi lahko rekel, da je prepozno, po mojem je pravočasno, Vlada je po mojem pravočasno ukrepala. Priporočam pa tudi ostalim, ne samo Ministrstvu za finance, ki pač v tem primeru nastopa kot predlagatelj zakona, da resnično odpremo to paleto vprašanj in začnemo reševati tudi tovorni promet, ampak ne na račun tistih ljudi, ki delajo v tej branži - marsikdo si kupi kamion z veliko težavo, s krediti, s tem vzdržuje svojo družino in živi -, treba bo razmisliti in postaviti nova merila, da bomo poleg tega, o čemer danes govorimo, o prometu z avtomobili, nekega dne govorili tudi o prometu s kamioni, pa nikoli na račun nikogar iz teh skupin. Kot rečeno, ta zakon bom podprl. Pričakujem pa, da ga bomo v nadaljevanju še malo dodelali, karkoli, seveda sprejeli, ampak ne na način pametovanja in izničevanja tistega, kar Vlada želi doseči, pač pa na primeren način. Seveda pa bomo podprli tudi amandmaje, ki bodo dobri in primerni. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Zanoškar.
Hvala, gospod predsedujoči. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Ta Zakon o davku na motorna vozila zame in verjetno za večino vas predstavlja kar lep, dober primer, kako se naša država osvešča in v tem čutu odgovornosti za ohranjanje čistega okolja sprejema zakona, ki so vsekakor s svojo vsebino nastavljeni v smeri izboljšanja teh ekoloških razmer pri nas. Nekateri ga ocenjujete in tudi sam ga ocenjujem z dveh globalnih vidikov. Tako je na eni strani tu vprašanje in pa možnost izravnav in polnjenja državnega proračuna, torej s tega javnofinančnega vidika, kamor spada tudi ne nazadnje izpad teh utajenih davkov. Ko pa dajemo temu argumentu še argumente glede izpolnjevanja Kjotskega sporazuma in vseh obvezujočih dokumentov, ki jih naša država ima za izboljšanje ekoloških razmer, za izboljšanje podnebnih sprememb in zmanjševanje vseh negativnih podnebnih sprememb, potem osebno dajem daleč prej pred tem javnofinančnim vidikom prednost temu ekološkemu vidiku. Ta se mi zdi izjemnega pomena in prav zato je ta zakon najbrž eden od prvih dokumentov, ki na konkreten način prispeva nekaj k izboljšanju teh naših razmer. Seveda tu gre za precej vprašanj, ki jih prinaša zakon, in verjetno, da bomo med razpravo bomo dobili še odgovore na vsa ta vprašanja. Vendar, pomembno je, da vidimo, da je nekako naš standard in da so naše vrednote, vrednote slovenskih ljudi, slovenskih državljanov take, da pravzaprav brez avtomobila nihče več ne more; da stanovanja, ki jih gradimo - eno stanovanje zahteva že kar dva parkirna prostora, torej gremo v nekako drugačno smer, kot gredo razvite države, evropske države, kjer namesto parkirišč gradijo kolesarnice in vsepovsod tam, kjer je mogoče, uporabljajo ljudje okolju prijaznejša sredstva. V tem sklopu gre vsekakor tudi za to, da ta zakon sam po sebi spodbuja razmišljanje v to smer, kako v prihodnje spreminjati te naše vrednote, kako v prihodnje spreminjati te naše standarde in v temu sklopu vsekakor gre omeniti javna prevozna sredstva, dobro organizirana in posodobljena javna prevozna sredstva, ki bi jih lahko koristili in bi bilo verjetno manj avtomobilov, s tem pa tudi manj onesnaževanja. Danes je kolega Pukšič že malo omenil naš del populacije, za katero se naša stranka najbolj zavzema, to so upokojenci. Zakon seveda upokojencem ne bo naredil zelo slabega s tem, da bo povišal davke na avtomobile višje kategorije. Upokojenci s svojimi pokojninami nimajo toliko denarja, da bi v temu trenutku kupovali drage avtomobile, pač pa seveda bo posegel pri upokojencih na temu delu, ki zadeva dodatno obdavčevanje, ekološko obdavčevanje na motorna kolesa in avtomobile nižjega kakovostnega razreda. Vendar, pri tem se ne da drugače, kot je to, zato bomo ta zakon, takšen, kot je, tudi v tem podprli. Gre pa tukaj v sklopu javnega prevoza tudi za razmišljanje, ki je predvsem s strani tistih pokrajin, tistih delov Slovenije, kjer javnega prevoza nimamo urejenega tako kot drugod. Tako, recimo, Koroška, ki nima železniškega omrežja, ki je vezana na cestno omrežje in cestni promet. Vsekakor je ta zakon nekako diskriminatoren v temu smislu, da na Koroškem, kjer nimamo izbire pri javnih prevozih, da bi koristili železniškega ali kakšnega drugega, smo potem prisiljeni v to, da koristimo cestnega in s tem tudi plačujemo ta dodaten davek. Je vsekakor to dober poseg in dober primer zelene davčne reforme, ki ga je treba pozdraviti. A tako kot sem že povedal, zakon sam po sebi še ni dal vseh odgovorov na vprašanje. Tukaj je bilo povedano tudi to, da se število prodanih avtomobilov v Sloveniji zmanjšuje, da se je drastično zmanjšalo. Ali to pomeni, da bodo naše državljanke in državljane koristili star vozni park, ki vsekakor veliko bolj onesnažuje okolje kot pa novi? In v kakšni smeri bo ta zakon vplival na to, da bo priklenil te naše državljane in državljanke na stari vozni park? Ali bo tukaj dana kakšna možnost, da se bodo kljub temu odločali za nabavo novih, sodobnejših avtomobilov, ki bodo manj onesnaževali? Seveda nimamo vpliva na avtomobilsko industrijo, seveda nimamo vpliva tudi na to, če druge nacionalne avtomobilske družbe dajo subvencije na nabavo avtomobilov. Mi bi jih verjetno tudi dali, če bi bila možnost. Verjetno, da bi dali subvencijo na nabavo ekološko prijaznejših avtomobilov. Vendar tega ne moremo. Bi pa vsekakor bilo treba nekaj več ali pa morda iz tega naslova dati kaj več za javni promet, potniški in tovorni promet, o tem je bilo že govora, saj vemo, da je naše cestno omrežje silno silno obremenjeno in enostavno več ne bo dovoljevalo nekega dodatnega obremenjevanja. Vse dobro na pot temu zakonu, s tem da bo do konca razprave prišlo še do dodatnih pojasnil in dodatnih tolmačenj tega zakona. Sam in poslanska skupina ga podpiramo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Čepič.
Hvala lepa za besedo. Skrb za okolje s progresivno obdavčitvijo in preprečevanjem možnosti verižnih davčnih utaj sta po mojem mnenju ena od osnovnih usmeritev tega zakona oziroma vsaj tako ga razumem. Zakon ima še nekaj ciljev, ki pa so, po mojem mnenju, bolj tehnične narave, kot so evidence in nekatere druge stvari. Zato takšen zakon podpiram in pristop do zastavljenih ciljev. Grozljivi so podatki o onesnaženosti zraka in prašnih delcev, in to predvsem v mestih. Zagotovo so med glavnimi ali vsaj večjimi onesnaževalci tudi motorna vozila vseh vrst. Skrb za okolje je kar nekako potisnjena v ozadje. Zato sem toliko bolj vesel, da sta se dve ministrstvi, tako okoljsko kot finančno, odločili, da bosta pripravili skupen davčni zakon, ki se bo vsaj pri obdavčitvi motornih vozil vezal na onesnaževanje okolja, merjeno v izpustih CO2 v gramih na kilometer, in da bo mogoče tudi z neko posebno progresivno davčno lestvico uresničevati cilje na področju zmanjševanja onesnaževanja okolja. Da bo to v popolnosti uspelo, bodo potrebne še določene dodatne razprave, predvsem s proizvajalci in tudi trgovci, ki izjemno dobro poznajo avtomobilsko industrijo in njihov razvoj v prihodnje. Zavedajmo se, da je sprememba davka sorazmerno velika. Prejšnja obdavčitev je bila progresivna in vezana na vrednost avtomobila od 1 do 13%. Najvišji davek na motorna vozila so plačevali avtomobili, ki so imeli ceno nad 6 milijonov SIT, preračunano v današnjo valuto je to približno dobrih 25.000 evrov. V predlogu zakona je sedaj najvišja stopnja davka za bencinske motorje 28% - za 15% več - in za vozila na dizelski pogon 31% ali za 18 odstotnih točk več. Za ekološka slabša vozila pa so predvidene še dodatne obdavčitve. Ali so ta razmerja korektno postavljena v gradivu ni dovolj dobro pojasnjeno. Od trgovcev z avtomobili, prihajajo pa tudi opozorila od slovenskih proizvajalcev predvsem v tej smeri, da je treba davčne obremenitve bolj usmeriti v stopnje onesnaženosti in standarda, ki ga ponujajo motorji standarda euro3, 4, 5 ali 6, ki je generacija motorjev prihodnosti, ki sedaj nastaja in se pospešeno razvija, a še ni v prodaji. Evropa je postavila standarde in proizvajalci motorjev in avtomobilov jih morajo upoštevati. Standardi euro, smo usmerili k temu, da se negativni vpliv na okolje čim bolj zmanjša ter da se razlike med bencinskim in dizelskimi motorji prav tako zmanjšujejo, kar se tiče seveda onesnaževanja okolja. V samem zakonu je predvideno, da takrat, ko bo generacija motorjev euro6, se davčni stopnji pravzaprav izenačita. Nekateri nas opozarjajo tudi na to, da je že ta izenačitev sorazmerno blizu pri euro5, vprašanje je seveda prašnih delcev in določenih filtrov, kar pa seveda v gradivu ni posebej pojasnjeno in bi bilo dobro ta vpliv okolja in to razliko, ki nastaja tako med dizelskimi kot bencinskimi motorji, smiselno tudi nekoliko bolje obrazložiti. Ne bom predlagal novih davčnih stopenj, želim le opozoriti, da morajo biti davčna razmerja usklajena z osnovnim namenom zakona, to pa je, da se plačuje onesnaženost, ne glede kateri motor uporablja vozilo. Mislim, da bi bilo smiselno pri dizelskih vozilih ob izpustu CO2 gram na kilometer dodati vsaj v obrazložitvi zakona še prašne delce glede na standarde, ki veljajo v EU. Na ta način bi lahko verjetno nekoliko bolje in predvsem razumevajoče pojasnili, zakaj je razlika med bencinskimi motorji in dizelskimi motorji. Lahko pa bi dodali lestvico v evrostandardih za vozila, dodatno pa bi obdavčili vozila, ki imajo izjemno majhen okoljski standard in to z letno ekološko davčno takso in na ta način spodbujali ljudi, da bi ekološko slabe avtomobile zamenjevali za ekološko sprejemljivejše. Iz tega davka pa bi ustvarili poseben sklad, s katerim bi spodbujali nakup manjših, ekološko sprejemljivih vozil. Mislim, da bi bila to pravzaprav prava poteza: na eni strani bi seveda ustvarjali neko maso denarja, ki bi ga lahko z nekimi razpisi tudi podeljevali. Namenoma nisem govoril o davčnih prihodkih, ki jih bo prinesla takšna sprememba davka na motorna vozila. Ocenjujem, da to ni bilo osnovno vodilo, razen tisti del sprememb zakona, ki bo onemogočil razne davčne utaje in verižno izmikanje tem davkom. Mislim, da je to dobro zajeto. Tudi trgovci so v razgovoru ta del zakona pravzaprav pohvalili. Predlagateljem zakona predlagam, da še enkrat premislijo, ali je sploh smiselno dodatno obdavčiti vozila, ki za svojo energijo, za pogon uporabljajo samo elektriko. Res je, da je 0,5% izredno malo, ampak prava spodbuda bi bila po mojem mnenju stopnja 0. Ti avtomobili so sedaj v razvoju, so praviloma dražji in če je le mogoče, menim, da ne bi bilo dobro, da jih obdavčimo, pa čeprav s simboličnim 0,5%. Prav tako pa bi bilo smiselno, da bi dodali še eno stopnjo, to je od 0 do 100, ali pa, da bi obdavčitev začeli pri, ne vem, 90 ali pa 100 gramov CO2 na kilometer in bi na ta način pravzaprav še bolj spodbujali ekološko sprejemljivejša vozila. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Silven Majhenič. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Zakon o davku na motorna vozila prinaša obdavčene po emisijah CO2, skratka, po onesnaževanju okolja. Seveda se sprašujem, kaj je z avtomobili starejšega datuma, katerih so ceste pravzaprav zasipane. Mislim, da jih ne boste izvzeli, morda za zdaj, ampak v kratkem bodo oni tudi dobili svoje. Zagotovo se bo spremenila tudi kupna moč in interes do tistih avtomobilov, pri katerih bo treba plačati za prekoračitev emisij več. So pa tudi sedaj bili v tistem rangu avtomobilov, ki so bili dosegljivi tudi za nižji in srednji sloj. Prav je, da se gleda in sprejema ukrepe za zaščito narave in čistejšega zraka, vendar na račun revežev in gospodarstva mislim, da to ravno ni najboljše. Ne verjamem, da je sedaj pravi čas za te obdavčitve, ko pa vemo, da bo to zmanjšalo interes srednjega razreda za nakup cenejših avtomobilov, ker višji razred ima že zdaj to urejeno. Mislim, da bodo ti plačevali manj. Druge države subvencionirajo nakupe avtomobilov, mi bomo pa še dodatno obdavčili z namenom, da zapolnimo proračunsko luknjo. Seveda se sprašujem, kaj je z največjimi onesnaževalci, kamioni, še posebej s tujimi, ki vozijo po naših cestah in smradijo tako, da se včasih vleče kar megla za njimi. Ne. Mi bomo obdavčili naše ljudi, čeprav sedaj ni pravi čas in tudi interes ni za čistejše okolje tako kot nekateri bi radi predstavili zadevo. Absolutno gre za denar. Mislim, zadeva je bolj finančne narave. Hvala.
Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem. Je ni. Gospod Rado Likar. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Ko sem prebiral temeljne cilje predlaganega zakona, moram reči, da se strinjam edino s tem, da se določi lestvica za odmero davka progresivno, in sicer z upoštevanjem okoljskih meril. Sicer pa se nisem mogel znebiti občutka, da je cilj ne pospeševati prodajo novih, okolju bolj prijaznih vozil, kar je mimogrede prioriteta vseh naprednih vlad v svetu, ampak je cilj polnjenje proračunske luknje, in sicer po mojem mnenju na plečih predvsem srednjega sloja. To mislim predvsem malih podjetnikov. Pa recimo, da je to krpanje oziroma polnjenje proračuna opravičljivo. Po mojem mnenju s tako potezo, s to spremembo se to ne bo doseglo in bo učinek, ki ga bo ta ukrep prinesel, po mojem mnenju zanemarljiv. Zaradi previsoko postavljenih davkov se bo večina motornih vozil podražila. Iz tega pa sledi, da bo manjša prodaja. In glede na to, da so danes krizni časi, je ta že tako močno padla, da se bo s tem situacija samo še poslabšala. Tudi proračunski prihodki bodo na ta račun manjši in ne večji, kot v tem predlogu pričakuje predlagatelj. Kot sem dejal, bodo prizadeti s to spremembo zakona, če bo sprejet, zlasti mali podjetniki, od prevoznikov do raznih serviserjev do obrtnikov, gradbenikov pa do kmetov, če hočete. Vlada s tako potezo v teh kriznih časih ne spodbuja prodaje avtomobilov, ampak dobesedno duši in zavira gospodarsko aktivnost. Posledica tega bo po mojem mnenju še bolj katastrofalen padec BDP-ja in posledično še manjši proračunski primanjkljaj. Nerazumljivo je tudi to, da se na novo obdavčujejo motorna kolesa in kolesa z motorjem, kar bo zopet povzročilo padec prodaje le-teh. Vemo, da so kolesa z motorjem primerna zlasti za vožnjo po mestnih središčih, kar posledično zmanjšuje gnečo, poleg tega pa povzročijo tudi manj škodljivih izpustov. Zanimivo je tudi to, da bodo električni oziroma hibridni avtomobili, tudi avtomobili na električni pogon obdavčeni enako kot vozila na bencinski pogon. Še enkrat naj poudarim dejstvo, da bo s to spremembo zakona, če bo sprejet, prizadet najbolj dinamičen del gospodarstva, mali podjetniki, prevozniki, prevozniki s kombiji, poltovornimi vozili in tako naprej, ki jih uporabljajo razni s.p.-ji in obrtniki za opravljanje svoje dejavnosti, kot tudi kmetje. Zakon bo po mojem mnenju imel več negativnih kot pozitivnih učinkov, zato tega zakona ne morem podpreti. Hvala.
Gospa Breda Pečan.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Dober dan vsem prisotnim v dvorani. Moram reči, da na ta zakon gledam kot na prvo stopnico do želene davčne politike, ki smo se ji zavezali tudi v programu za to mandatno obdobje, ki se ji je tudi zavezala Slovenija kot država še v prejšnjem mandatu v okviru EU, tudi v okviru kjotskega sporazuma. Mislim, da so koraki, ki jih delamo v smer zelene davčne politike in zelenih javnih naročil, zelo majhni in počasni. Da je ta zakon prišel v obravnavo, je zasluga predvsem nekaterih poslancev. Hvala jim za to. Kljub temu, da je pravzaprav to korak, ki bi ga lahko naredili z bistveno bolj pomembnimi koraki. Eden od teh je zagotovo taksa za onesnaževanje zraka za motorna goriva, se pravi za dizel, za bencin in tudi za plin, kot pogonsko gorivo. Zakaj? Zaradi tega, ker se načelo onesnaževalec plača najbolj učinkovito uveljavlja prav pri tem davku oziroma pri tej taksi. Ker tisti, ki veliko vozi, tudi veliko onesnažuje in temu primerno bi moral tudi veliko več plačati, se pravi, plačati bi moral takso pri vsakem porabljenem litru goriva, pa naj bo že katero koli gorivo. In, lahko se vprašamo, kaj pa z električnimi vozili? Dejstvo je, da je velika večina električne energije proizvedena na manj škodljiv način, kar se tiče okolja, kot pa je neposredna uporaba plina, bencina in dizel goriva. Jaz upam, da bomo zelo kmalu prišli do tega. Ko bodo razmere nekoliko boljše, takrat bi tudi vsi tovornjaki bili primerno obdavčeni, zeleno obdavčenje, če lahko rečemo, ker je seveda njihova poraba in s tem tudi emisija dosti večja na enoto, na vozilo, ko je pri posameznikih. Tudi kilometri, ki jih tovornjaki naredijo so seveda temu primerno v mnogo večjih količinah, kot pa pri osebnih vozilih z redkimi izjemami. Mislim, da je kombinacija progresivne lestvice v povezavi med emisijo ogljikovega dioksida in emisijo prašnih delcev prava rešitev. Ali je to določeno z razredom Euro 3-6 ali morda celo 7 ali je povezano z navedbami emisij in z dodatkom za emisijo prašnih delcev pri dizelskih motorjih, je seveda stvar diskusije. Jaz mislim, da poskus te rešitve je dober, jaz mislim, da je dobro čim prej zakon sprejeti in istočasno narediti naslednje korake. To je obremeniti vsakoletno, s tem, da je treba vsakoletno tudi omogočiti meritve emisij tako prašnih delcev kot ogljikovega dioksida, dušikovih oksidov in drugih emisij, ki jih avtomobili in druga motorna vozila povzročajo in na to vezati tudi cestno takso. Prepričana sem, da bi zlasti vsakoletno plačevanje cestne takse, ki bi bila progresivna, glede na izmerjene emisije, aktualne izmerjene emisije, bi prisilile lastnike motornih vozil, da bi na obstoječem motorju lahko opravili posege, ki bi bistveno zmanjšali emisije, zlasti emisije prašnih delcev, ki se jih lahko zmanjša z vgradnjo posameznih filtrov, ki sicer nekoliko zmanjšajo tudi učinkovitost motorja, vendar je zagotovo pozitivni učinek filtra tolikšen, da bi zaradi tega bilo obremenjevanje okolja toliko manjše. Moram se pa strinjati s tistimi, ki razmišljajo o tem, da bi bilo treba imeti ničelno stopnjo obdavčitve pri tistih vozilih, ki imajo daleč pod mejo določeno kot najnižjo mejo za plačilo davka 0,5. Jaz mislim, da bi v tem primeru morala država subvencionirati celo nakup tega vozila, ne pa da bi ga obdavčila. In še nekaj moram reči, da mi tudi ni jasno, kje tisti diskutanti, ki so to omenjali vidijo, da je ta zakon usmerjen proti revnim ljudem. To absolutno ne drži, ker velika večina avtomobilov nižjega cenovnega razreda ima manjše emisije ogljikovega dioksida kot pa tisti, ki so v višjem cenovnem razredu, posebej še razni slonovski roadsterji in podobne stvari, ki izpuščajo preko 200 gramov ogljikovega dioksida na prevoženi kilometer. Mislim, da so bile zlasti te diskusije v povezavi s pokojninami in z delavci z nizkimi plačami deplasirane in spet demagoške in spolitizirane, kar smo sicer v Državnem zboru že navajeni.
Besedo ima gospod Damjan Perne. Ga ni. Gospa Renata Brunskole, prosim.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni, gospod podpredsednik, gospa državna sekretarka in vsi prisotni. Pri spremembi zakonodaje in razumevanju predlogov zakonskih sprememb seveda imamo lahko različne poglede. Na eni strani si želimo postati ekološko osveščeni, želimo si čisto in neokrnjeno naravo in dihati svež zrak, na drugi strani pa si današnjega tempa življenja skoraj ne predstavljamo vsakodnevne vožnje z vozilom, dejstva, da si želimo priti z avtom skoraj do vrat, pa naj si je to v službo, trgovino ali kam drugam. Nekateri današnji nastopi kolegov so bili demagoški, populistični. Predvsem so kolegi iz opozicije, morebiti nekatere zadeve ne razumeli ravno tako, kot bi si želeli, ali pa morebiti celo z očitajočim stališčem. Prav je, da se predstavniki Vlade sestanejo z vodstvom in zaposlenimi v podjetju, ki ima težave, kot je danes v Muri. Žal gre za problematiko daljšega obdobja, kot je čas enega leta in mandata te vlade ter današnjega časa gospodarske in finančne krize. Recimo, če pogledamo primer Mure, bi mogoče lahko že leta 2006, ko je bila takratna vlada seznanjena s problematiko in je prejela dokumentacijo o brezizhodnem položaju Mure, morebiti lahko ukrepala, vendar žal ni bilo storjenega nobenega takšnega ukrepa, kot pravijo kolegi, nekateri sploh večkrat to poudarjajo - na vsaki seji ali odboru - "ki bi prijel". Večkrat je poudarjeno "ki bi prijel, da ne bi bilo krča" in tako dalje. To je bilo velikokrat rečeno, vendar ta krč se tudi v Muri, žal, v času visoke gospodarske rasti in tudi visokih prilivov v državni proračun ni razrešil. Volivke in volivci, ki so nas izvolili, so nam zaupali tudi odgovornost in poslanstvo ter od nas pričakujejo, da bomo imeli pri sprejetju sprememb zakonodaje v mislih tudi vse vplive na okolje. Zelo pa pozdravljam dejstvo, kot je bilo velikokrat povedano, da stopamo na poti v zeleno okolje s spremembo tako imenovanih zelenih zakonov, torej v smislu ekološke osveščenosti. Še vedno pa je potreben tehten razmislek tudi v primeru spremembe tega zakona. Zatorej pozdravljam tudi sama, da smo prišli korak naprej, da je prišlo do tega predloga, vendar pa je na drugi strani potrebno tudi razmišljanje tistih, ki zagotovo ne spadajo med tiste ljudi, ki se danes soočajo s tem, kaj dati danes v lonec oziroma na kakšen način preživeti mesec, tistih, ki si lahko privoščijo večje vozilo, kot bi morebiti bilo potrebno. Zato tudi onesnažujejo okolje v večji meri, kot je prav, pa za to zagotovo plačajo premalo. Pozdravljam tudi vse tiste, ki so se že odločili za pomemben korak, za katerega se bomo morali ostali še odločiti in razmisliti, da bomo vozili takšna vozila, ki ne bodo onesnaževala okolja. Zanimiv pa je po drugi strani še nek drug pogled na dejstvo, o katerem v zadnjem času veliko govorimo. Če vzamem primer iz okolja, od koder prihajam. Recimo, podjetje Revoz zaposluje ljudi z območja dolenjsko-belokranjsko-posavskega bazena, ki po eni strani pomembno vpliva in zagotavlja zaposlitev več deset tisočim ljudem iz cele Slovenije, ki so kakorkoli povezani s podjetjem in so proizvajalci oziroma poslovni partnerji s tem velikim podjetjem avtomobilske industrije v Sloveniji, s proizvodnjo rezervnih delov in tako naprej. Drastična sprememba zakonodaje bi lahko spremenila poslovne odločitve, verjetno ne ravno tega proizvajalca v Novem mestu, ki proizvaja vozila clio, temveč njihovega koncerna, ki ima to proizvodnjo v Sloveniji. Prav pa je, da pomislimo tudi, kot je nekdo rekel - verjetno tisti, ki v lokalnem okolju ne čutite toliko in niste tako povezani z avtomobilsko industrijo ali proizvodnjo avtomobilskih prikolic ali avtodomov, nekako potem tudi ne razmišljate toliko o tem. Nekateri pa razmišljamo o tem toliko več, ker so ljudje, sosedje, sorodniki zaposleni tam. Zato bi vsakršna drastična sprememba pomenila, da bi ti ljudje ostali brez dela. Zato verjamem, da tudi ljudje bi najprej nas vprašali, ali smo razmišljali tudi o tej spremembi, tudi o posledicah, ki bi jih takšna sprememba prinesla. Seveda pa je prav, da pomislimo tudi, da podjetja, ki so mala, srednja, ki imajo danes recimo deset let in več stara lahka gospodarska vozila, ki tudi v večji meri danes onesnažujejo okolje, poleg tovornjakov iz držav, ki prihajajo od drugod in se vozijo po naših cestah in ravno tako v veliki meri onesnažujejo okolje, vendar zaradi zvišanja davka in s tem posledično tudi v manjši meri želje po zamenjavi vozila se tudi srednja in mala podjetja, ki bi zamenjala svoj vozni park predvsem za poslovno dejavnost, morebiti ne bodo odločala. Zatorej bi morali razmišljati, ali stimulirati ta podjetja z vidika davčne zakonodaje, če zamenjajo vozilo, ki je striktno in strogo namenjeno za poslovno dejavnost, na drugi strani pa moramo tudi upoštevati v veliki meri ekološki moment in vidik onesnaževanja in izpustov CO2 v okolje. Seveda pa je v Sloveniji tudi vsaj tisoč ljudi zaposlenih kot prodajalcev novih avtomobilov, kot vzdrževalcev, kot delavcev, mehanikov v servisni dejavnosti. Vsakršna sprememba davka, skupaj s krizo, prinese tudi zmanjšano potrebo ne samo po številu prodanih vozil, ampak tudi zmanjšano potrebo po številu zaposlenih. Zaradi emisije škodljivih plinov v okolje je treba, kot smo že danes večkrat izrekli, tudi sama, delovati v večji meri kot smo v preteklosti delovali. Na letošnjem zelo znanem prestižnem avtomobilskem salonu v Frankfurtu sem tudi sama zasledila, da je bilo zaznati, da si avtomobilski proizvajalci v veliki meri prizadevajo, da bi znižali izpuste CO2-ja. O tem priča tudi paleta vozil brez izpustov, torej električnih vozil, ki so bila predstavljena, tudi Renault, ki ima v Sloveniji svojo tovarno, je predstavil takšna vozila. Vendar ne glede na vse, sama bom podprla spremembo zakonodaje o davku na motorna vozila v prvi obravnavi, vendar pa bom tudi podprla morebitno spremembo v smeri morebitni predlaganih kakšnih amandmajev, ki bodo v neki meri zajeli še določene predloge, mnenja ali tudi morebitne spremembe za vse tiste, ki so danes poudarili še nekatere druge okoliščine. Menim, da je prav, da smo pri vseh teh razmišljanjih in razpravah široki. Na eni strani ne pozabljamo na okoljski vidik, na ekološko osveščenost, na drugi strani vse momente davčne zakonodaje in morebitne priložnosti oziroma tudi davčne stopnje in določene možne predloge, ki jih morebiti tukaj nismo še v celoti obdelali. Ne smemo pa pozabiti na to, kako pomembno je danes, da imajo ljudje zaposlitev, delo. Da se ne bomo soočali iz dneva v dan, tako Vlada kot tudi mi, da bomo gledali žalostne ljudi, zaskrbljene ljudi, ki so danes ostali brez ali morebiti se bojijo za svoje delovno mesto. Hvala.
Besedo ima gospod Milenko Ziherl.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Hudič je, ko se financarji lotijo ekologije in v ekološki celofan zavijejo nove davke, kot smo pred dnevi slišali izjavo enega od naših kolegov. Zgleda, da v tej vladi ministri kar tekmujejo, kdo si bo izmislil kakšen nov davek, ki bo bolj absurden. Vsekakor s tem davkom, ki bo povzročil cel kup administriranja, se ne bo dalo napolniti proračunske luknje. In bi bilo bolje morda izterjati 200 milijonov evrov, ki so neizterjani dolgovi do davčne uprave s strani pravnih oseb. Rekorder ima celo 14 milijonov evrov dolga. Če se že hočemo spuščati v ekologijo, če želimo izboljšati ekološko situacijo, ne moremo mimo zastrašujočih dejstev. Nedavna anketa je pokazala, da je samo 14% prebivalcev Slovenije, ki že uporabljajo energetsko učinkovite naprave. Bodisi da so to varčne žarnice ali gospodinjski aparati. Če se želimo iti ekologijo, je tukaj bolj odprto področje. Drugo dejstvo je vsekakor, da promet ni največji onesnaževalec. Po študijah Evropske unije so emisije iz potniškega prometa 14%, 3% prispeva letalski promet, zato so ga po zadnjih direktivah vključili tudi v trgovalno shemo z emisijami. Težko je obdavčiti naše državljane, ki kupujejo avtomobile pri nas, če je pa Slovenija tranzitna dežela. 14% CO2 vsekakor prispevajo vozila v tranzitu, danes že omenjeni močan tovorni promet. In tudi izpusti tam okrog 120 gramov na prevoženi kilometer lahko pomenijo pri konstrukciji avtomobila, da bo potem veliko več teh finih prašnih delcev, tako imenovanih PM-10 oziroma celo bolj finih PM-2,5. Ne moremo mimo tega, da vsekakor Slovenija ne bo plačevala letno 20 milijonov evrov kazni za neizvrševanje kjota, ker tam promet ni vključen s takim deležem. Predvsem na kjoto vplivajo, da smo energetsko potratna država, da smo energetsko neučinkoviti, da je naš sistem pridobivanja energentov zastarel in potraten. Ukrep na prometnem področju je ravno tako, kot bi lovili kapljice vode, ocean bi pa ostal neizkoriščen. In v državi, kjer bomo gradili Blok6 Termoelektrarne Šoštanj, proti kateremu sicer ni nobenih zadržkov, zadržki so pa proti njegovi povečani kapaciteti za 25%, vprašljiva je tudi tehnologija, ki je čisto iz uvoza, ob tem pa zanemarjamo verigo spodnjih elektrarn na spodnji Savi, kjer bi delali izključno domači proizvajalci in bi pokrili energetske potrebe, da o alternativnih virih niti ne govorimo, če se že gremo zeleno politiko. Če pa v zeleno politiko vklapljamo davkarijo in proračunsko luknjo, potem pa je to druga zgodba. Posledica bo vsekakor padec prodaje avtomobilov na dolgi rok. Za začetek skok prodaje, ker se bodo ljudje ustrašili novega davka. To smo doživeli v nekih prejšnjih vladah, ko je bila grožnja z večjim davkom in je bil velik skok prodaje avtomobilov. V bistvu bo ta vlada, upam, da v odhajanju, še doživela ta skok prodaje, v naslednjih letih pa se bo to zmanjšalo. Vsekakor pa bodo za ta padec prodaje zelo hvaležna slovenska podjetja. Včeraj sem prišel do podatka, da so nekateri avtomobili visokega ranga, srednjega ranga, da so do ene tretjine narejeni iz delov, ki so proizvedeni v Sloveniji. Zagon avtomobilske industrije, predvsem kot posledica ukrepov, ravno nasprotnih ukrepov v zahodnoevropskih državah, ko s subvencijami pospešujejo prodajo avtomobilov, ne z dodatnimi davki. Posledica je, da so te tovarne z 32, 36-urnega delovnika, iz prisilnih kolektivnih dopustov na jesen spet startale s polno silo. Če omenim samo nekatere. Najzahtevnejši deli so vliti v Unitehu, blok motorja in podobni deli, v hčerinskih podjetjih Uniteha pa so manj zahtevni deli. Velik del avtomobila je narejen v Sloveniji. Zelo možno je, da je obut v gume Save Tires, prevleke in notranja oprema Prevent, elektronika Iskra in avtoelektrika in tako naprej. Seveda bodo temu zakonu zelo hvaležni tudi vsi slovenski proizvajalci, na čelu z Revozom, in danes že omenjenimi avtodomi Adrie Mobil. Mislim, da smo prejeli neko pismo s strani njihove uprave. Za konec pa bom rekel, če sem že pri Adri Mobil, da kljub temu, da imam nekaj sorodnikov v tej firmi, nekaj znancev in prijateljev, o koristnosti in nekoristnosti avtodomov, v nasprotju z nekaterimi kolegi, ne bom razpravljal. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Janez Ribič. [[Ga ni.]] Gospod Tadej Slapnik, ga ni. Gospod mag. Andrej Vizjak, prosim.
Hvala lepa. Ko sem pogledal sklic te seje Državnega zbora, točke, ki so uvrščene na ta sklic sem mislil, da smo kakšno leto ali dve prej, da se piše leto 2007, da je konjunktura v tej državi, da ni gospodarske krize, da ni problemov. Niti enega predpisa, ki ga je predlagala Vlada ali koalicija na tej seji Državnega zbora, ni protikrizne narave. Niti enega. Kot da smo v nekem drugem času, gospodje. In še huje! Sta pa na seji kar dve točki, ki bosta delovali prokrizno. Bosta krizo poglabljali. In ta zakon, ki ga danes obravnavamo, je gotovo eden od takšnih. Dodatno obdavčevanje vozil z motorjem, motornih koles, ki niso luksuz, ki so neka osnovna dobrina in nuja slehernega, ki se danes vozi na delo ali za delo uporablja avto je gotovo prokrizni ukrep. Se pravi, da poglablja krizo. In tu se strinjam s kolegi, ki so opozarjali na potrebo po usklajeni obravnavi skozi več prizem tega predloga. Eno je gotovo fiskalni. Vlada računa, da bo več davkov iz tega naslova. Druga prizma, drugi pogled je ekološki. Res je, bolj so obdavčena ekološko bolj problematična vozila in motorji. Res je. Ampak ne smemo, spoštovani, zanemariti, povsem zanemariti gospodarskega, ekonomskega aspekta tega predloga, da bomo s tem še zmanjšali povpraševanje. Vsaka podražitev, vsak dvig davka in posledično podražitev motornih vozil in koles z motorjem prispeva k upadu povpraševanja po tem, s tem manjšim prometom številnih, ki živijo od tega. Slovenska avtomobilska industrija - avtomobilski grozd zaposluje ogromno število slovenskih delavk in delavcev. Jaz vam ne bom ponavljal, da so se obrnili na vse poslanske skupine in ilustrirali negativne posledice tega predloga. Pustite mnenje opozicije, vendar ne smemo zanemariti njihovega mnenja. Verjetno ste dobili pismo Revoza, dobili druga pisma, kaj vse piše. Pozdravljajo ta predpis? Ne, ne pozdravljajo ga. In Vlada najmanj, kar je, bi moralo priti pred poslance z drugačnim predlogom, ne pa da bomo poslanci sedaj kot vidim iz vaših razprav, popravljali ta predlog in ga na koncu sfižili do nerazpoznavne forme. To ni prav. Res ne razumem, da je Slovenija šla po tej poti. Ja, res je, ko Nemčija kihne, dobi Slovenc prehlad, ker je to velik vpliv in zato tudi njihovo pozitivno ukrepanje ne morejo tudi najbolj slabi ukrepi slovenske vlade izničiti, njihove subvencije za nakup motornih vozil in subvencije drugih držav ne morejo pokvariti slabih odločitev oziroma ne morejo povsem pokvariti razpoloženja kljub slabim odločitvam naše vlade. In na to se gre, se pravi, mi bomo obdavčili, oni razbremenili, ker so oni glavni, bomo tako ali tako še nekako šli skozi. Ampak, spoštovani, to je napačna politika, verjemite mi, to je napačna politika. In najbolj moti ta zelena obarvanost, po moji oceni je ključen ta fiskalni moment. Ta se vam bo, spoštovana državna sekretarka, v nadaljnji proceduri sfižil, boste videli. Progresivnost bo padla, to so že napovedali koalicijski poslanci, verjetno bo več izjem kot ne, ker bodo različni lobiji, avtodomi in tako naprej svoje prinesli in na koncu bo izplen tega minus za proračun. In boste na koncu videli, da ne boste nič naredil. Tako kot ste enkrat predlagali zakon o davku od dohodka ali ne vem kaj in potem je prišlo z raznimi inovacijami v parlamentu do katastrofalne rešitve. Zato jaz mislim, da je ta zakon potrebno zavrniti in priti v parlament z bolj usklajeno rešitvijo. Tudi ena kontradiktornost je. Če je res, da je za davek osnovna prizma ta ekološka naravnanost, zelenost tega predloga, potem bi lahko naredili finančno nevtralen predlog, ki bi bolj obdavčil tiste, ki bolj onesnažujejo, in bistveno manj tiste, ki manj onesnažujejo. Tako bi se pozitivni in negativni učinki izravnali. Potem bi lahko rekli, ja, to je pa res korak v tem smeri. Lahko pa beremo, da je velik finančni plus, ki pa ni tako velik, da bi kakorkoli prispeval k rešitvi nastalih finančnih zadreg. Progresija, oprostite, do 35%, se pravi znatno povečanje za najvišje, je po moji oceni nesprejemljivo. V stališču poslanske skupine nisem omenil še enega paradoksa, pa bi tu zastavil vprašanje državni sekretarki, ki ima dovolj časa, pa mi bo lahko pojasnila. Razlika med bencinskimi motorji in dizli so po navedbah Vlade v gradivu, v samem zakonu, zaradi dodatnih negativnih učinkov pri drugih onesnaževalih na okolje pri dizelskih motorjih. To se pravi, ni samo izpuh tisti, ampak so še druga dodatna onesnaževala pri dizelskih motorjih. Državno sekretarko sprašujem, katera in kakšni so njihovi učinki. Se pravi, katera so ta dodatna onesnaževala, ne vem, vsaj tri bi rad izvedel, ali pet. Kakšni so učinki teh dodatnih onesnaževal? Ali je argumentirano dosežena ta razlika med dizelskimi in bencinskimi motorji? Zakaj je prav takšna razlika v teh procentih? Povsem nesmiselno je pa, po moji oceni, predlagano obdavčenje motornih koles in koles z motorjem po moči. Moč ni nikoli in nikdar bil neka primerna karakteristika, ki bi kazala na okoljsko prijaznost ali neprijaznost motorja. So druge karakteristike in drugi kazalniki, na primer izpusti NOX ali ogljikovega monoksida oziroma drugi kazalniki, ki so navedeni v homologaciji. Zakaj niste - to je drugo vprašanje - pri štirikolesnikih in trikolesnikih in motorjih upoštevali te kazalnike, ki so bistveno bolj blizu neki premosorazmernosti onesnaževanja, kot pa je moč motorja? Vi ste se tu osredotočili na moč motorja in to je povsem mimo. Nisem zasledil v tem predlogu, pa vas sprašujem, kaj boste naredili s tem tako imenovanim črnim uvozom. Po moje bi morala biti osnovna intenca tega zakona, da je davek zelo premasorazmeren onesnaževanju in se nanaša tudi na vse uvožene motorje, avtomobile, ki so dejansko črno-črni, še posebej na črno uvožene motorje in avtomobile. Ta segment je po moji oceni čisto izpuščen. Človek bi pričakoval, da bo posledica tega zakona tudi to, da bo manj uvoženih slabih avtomobilov, to se pravi tistih avtomobilov, ki onesnažujejo, prišlo v Slovenijo in da bo več zaradi tega prodanih ekološko prijaznih avtomobilov, vseh razredov, v Sloveniji. Zanima me, s katerimi določbami sledi ta intenca skozi zakon. Še enkrat, mislim, da je nedopustno, nesprejemljivo v načelu uvajati v času gospodarske krize nove davke ali pa te davke povečevati, s tem zmanjševati povpraševanje in posledično tudi potrošnjo na tem pomembnemu segmentu. Mi smo, če se spomnite, predlagali pred časom, pred meseci, zakon, ki je šel v povsem nasprotni smeri od tega, ki je uvajal subvencije pri nakupu novega avtomobila. In očitno vam je malo mar za posledice, ki jih bo ta zakon imel na zaposlene v slovenski avtomobilski industriji, ki so posredno zelo odvisni od povpraševanja, tudi v Sloveniji in vam je zelo malo mar za vse, ki sodelujejo v verigi, povezani s prodajo. To niso samo trgovci, to so tudi serviserji in drugi. In nazadnje, še enkrat podčrtam, za marsikaterega obrtnika, malega podjetja v Sloveniji je lahko dostavno vozilo, kombi, karkoli s tem povezanega, osnovno sredstvo, s katerim dela in brez tega ne more. Zamislite si zidarja brez lahkega tovornega vozila ali pa, ne vem, parketarja ali pa kogar koli, obrtnika skratka. Temu ste tudi podražili poslovanje v prihodnje. In ne vidim res razloga, da bi ta zakon podprli in da bi se sploh ukvarjali s tem slabim namenom, ki je zadaj. Po moji oceni je to slab namen. To je z dodatnimi davki krpati to, kar se na vsakem koraku pretirano troši. Eden izmed drugih prokriznih zakonov je bil sprejet včeraj, to je ta nesrečni zakon, povezan s sodniškimi plačami. In ne vem, kdaj boste v tej državi nehali dvigovati davke?
Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala, gospod predsedujoči. Morda je slučaj, da po kolegu Vizjaku imam spet jaz besedo. Tokrat celo s privilegijem polemiziranja. Ampak sem prisluhnil zelo pazljivo, kar je kolega Vizjak govoril, in moram reči, da marsikatero oceno delim z njim. Ampak mešanica kritičnih ocen v tem zakonu je takšna, da spet prevladuje demagoški pristop. Kolega Vizjak govori o škodi, ki naj bi jo povzročil ta zakon in ta davek v času gospodarske krize. V bistvu dolgoročno verjetno lahko računamo na zmanjšanje prodanih avtomobilov, ampak to zmanjšanje tudi po hipotetičnih računih sekcije za osebna motorna vozila pri trgovski zbornici, pa padec prodaje ne bi bil takšen, da bi dejansko bistveno ogrozil avtomobilsko industrijo. Sama filozofija bonov, subvencij za pospešitev prodaje avtomobilov je zelo relativna. To, kar je predlagala SDS, 1.000 evrov bona za nakup novega, ekološko manj spornega avtomobila, ne pomeni bistveno nič, v primerjavi s ponudbami, ki jih tako ali tako že ponujajo avtomobilske hiše. Možnosti olajšanega kupovanja avtomobilov je že danes zelo veliko. Jutri tudi zaradi tega davka lahko pričakujemo še večjo fleksibilnost v prodaji in še večja prizadevanja trgovcev in avtomobilskih hiš za to, da bi vendarle prodali čim več avtomobilov. Ob tem pa bi dosegli predvsem večje prizadevanje avtomobilske industrije k prilagajanju novim zahtevanim standardom. In to je cilj. To je ključni cilj celotne zakonodaje, ki uporablja davčno politiko za preusmeritev, za prestrukturiranje tehnoloških nivojev avtomobilske industrije. In še enkrat ponavljam. To ni naša muha. To ni kaprica Vlade Republike Slovenije. Ampak to je dolžnost, ki izhaja iz strateških cilje Evropske unije. Vse države članice Evropske unije gredo po tej poti. Razumemo, da se nekatere skušajo braniti, da skušajo zamujati pri izpolnjevanju teh zahtev. Ampak dejstvo je, da do leta 2015 bodo imeli vsi avtomobili primerno tehnologijo, zato je samo stvar petih, šestih let. V tem obdobju je treba pospešiti to prestrukturiranje. In to se bo dogajalo tudi mimo parlamentov, se bo dogajalo hitreje, ker bodo vlade prisiljene z davčno politiko vplivati na to. In če je Slovenija med tistimi državami, ki najbolj zgledno in dosledno uvaja takšno zakonsko politiko, ni nič hudega. Mi se bomo zapisali med države, ki bo lahko v Evropski uniji kot polnopravna članica zahtevala, in bo zahtevala, ker se lahko zgodi to, kar je kolega Vizjak napovedal - da bomo mi uvažali sporne avtomobile po cenejši ponudbi kot doma. Jasno. To se lahko zgodi. In jaz menim, da je to samo prvi korak k temu, da bomo potem z legitimno pravico zahtevali, da se to prepreči. Prav tako z davčno politiko. Tisti, ki bo hotel kupiti spornejši avtomobil, bo moral to tudi plačati. Kot industrije, ki imajo večje emisije, plačujejo. Obstaja cela paleta možnih postopkov, ki bodo možni, ko bomo imeli v lastni zakonodaji čiste račune. Pospešitev prodaje avtomobilov, potrošnje in tako dalje - zveni všečno za tiste, ki želijo, in želimo, preseči to gospodarsko krizo. Dolgoročno, in to gledano globalno, je to pogubno. To vemo. Mi si moramo zamisliti ekonomski in tržni sistem, ki ne bo slonel na nekontrolirani, stihijsko povečani potrošnji. Pa ko bodo Kitajci zahtevali - legitimno - isto raven potrošnje, kot jo imamo mi, kot jo imajo Američani, kaj se bo zgodilo s tem svetom? Ali si sploh postavljamo to vprašanje? Pa nihče ne ve. Ampak Kitajci bodo v kratkem to zahtevali, že zahtevajo. In hvala bogu, prav Kitajci in drugi azijski subjekti nam ponujajo alternative, ki bodo prej kot slej bolj ekološke in bodo pospešile tudi prestrukturiranje evropske avtomobilske industrije. Še enkrat ponavljam. Pristopov je tukaj veliko. Vlada Republike Slovenije je ubrala pot, ki je doma v nekaterih ekološko ozaveščenih evropskih državah. Najlepša in najlažja in, recimo, da je to neka linija najmanjšega odpora, ki jo, tudi razumljivo, izkorišča opozicija, je delovati demagoško, ponujati bonuse, tisoč evrov na avtomobil iz državne blagajne. In zdaj bom obrnil stvar. Vi bi kar delili denar, javni denar, za nakup avtomobila srednjega razreda, ob vsem tem, kar se dogaja v Muri in Gorenju! Se vam zdi to odgovorno? Lahko se o tem pogovarjamo, vendar ko bomo zagotovili vir, da bi lahko razmišljali tudi o takšnih subvencijah, v smotrni kombinaciji med obdavčevanjem in morebitnimi subvencijami. Ko bomo imeli ta vir, ko ne bomo obremenjevali sedanje javne blagajne, bomo lahko govorili tudi o tem koraku in bo bistveno manj demagoški. Ni res, da bo koalicija izničila ta predlog zakona. Smo le v prvi obravnavi. Nakazali smo nekaj dilem, in mislim, da so te dileme utemeljene, ste jih tudi vi izpostavili, ampak vi ste jih izpostavili v kontekstu izničenja razprave, izničenja razmišljanja o samem zakonu. Vi bi najraje vse ustavili. In delujete tako, kot deluje vsaka desnica po svetu, davki so nekaj demonskega, dajmo sprostiti vse. Pri tem ni jasno, od česa lahko preživi država in kako bomo zagotovili socialne transferje, kako bomo zagotovili subvencije za podjetja, če izničimo davčno politiko. Lepo je, lepo je preprečiti Vladi, da bi z davki zagotovila normalno funkcioniranje države, tudi ekonomije in tudi sociale. Lepo je ponujati kar tako denar, ko sediš v opoziciji. Bili ste v Vladi. Vsega tega, kar stalno predlagate in zagovarjate zdaj, niste storili takrat, ko ste bili na oblasti. Jaz pač razumem in se ne jezim zaradi te stalnice največje opozicijske stranke, ampak bodimo resni. Pri tem vprašanju gre za ekologijo, gre tudi za prihodnje rodove, ne gre samo za nas, za mene, ki bom verjetno plačal nekaj več, ko bom kupil nov avto, ali morda ne. Čez nekaj let verjetno bo ponudba takšna, da mi bo omogočila po isti ceni kupiti boljši avtomobil, ekološko manj sporen avtomobil. Mislim, da ta davčna politika gre v to smer. Če ne postorimo ničesar in pravimo, okej, nič, dajmo samo subvencije, tiste subvencije tisoč evrov, ob vseh popustih, ki jih ponujajo, in tudi ob kreditih, ki jih ponujajo avtomobilske hiše, ne pomeni pravzaprav nič posebnega. In ne bi vplivalo, kot bo vplivala ustrezna davčna politika do tega vprašanja. Nehajmo se sprenevedati, govorimo resno, če imate, če bo opozicija predložila smotrne amandmaje, se lahko dogovorimo in za nekatere amandmaje verjamem, da bomo našli tudi skupni jezik. Ampak osnove tega zakona ni smiselno rušiti že a priori.
Gospod mag. Vizjak, replika.
Spoštovani podpredsednik. Kar nekajkrat sem bil imenovan. Najbolj pa me je zmotilo to, da sem bil v res očitno demagoškem nastopu jaz obsojen demagogije. Vam bom tudi prebral pismo ali pa izvleček iz pisma enega izmed direktorjev pomembne slovenske avtomobilske firme. Da ne boste rekli, da je to naša demagogija. To je napisal nekdo, ki se na to zadevo še kako spozna in napisal je sledeče. Tako nizko postavljene meje glede izpustov CO2, to se pravi, da je tako visok davek za tako majhen CO2, imajo le maloštevilne evropske države, ki pa nimajo lastne avtomobilske proizvodnje. Se pravi, samo tisti, ki jim je malo mar za svojo industrijo, so šli tako radikalno. Poleg tega večina držav pozna tudi subvencije. Še bolj absurdno pa je dejstvo, da je obdavčitev, čeprav najnižja, v Sloveniji predvidena tudi za vozila brez izpustov, na primer električna vozila, za katera so v drugih državah predvidene zelo visoke finančne spodbude. Tak predlog imamo mi na mizi. Ampak to ni moje mnenje. To je mnenje, ki smo ga dobili vsi poslanci. Ne me obsojati demagogije. Obsodite tega gospoda, ki je to napisal. Jaz govorim o njegovih videnjih, ker zelo dobro pozna to reč. In še nekaj je bilo, zaradi česar sem se sploh oglasil. Govorili ste o tem, da naj bo Slovenija zgled, da naj bomo "front liderji" na tem področju. Ali veste, kje smo bili zgled in kako je to katastrofalno vplivalo na slovensko gospodarstvo oziroma sploh pa gostinstvo? HACCP sistem. Pri HACCP-u smo hoteli biti najbolj odlični v smislu spoštovanja higiene v gostinskih lokalih in vsepovsod. Naredili smo pa naše ljudi nekonkurenčne. Naredili smo škodo, ker smo želeli biti zgled. In ne delati škode, ker želite tu biti zgled.
Besedo ima gospod Franc Bogovič. [[Ga ni.]] Franci Kek? [[Tudi ne.]] Gospod mag. Radovan Žerjav. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Zakon bi naj imel dobro namero. Edino pravilno je, da seveda plača tisti, ki onesnažuje. Strinjam se tudi s tistimi, ki pravijo, da nikoli ni pravi čas za takšen zakon, še posebej pa ne v teh kriznih časih, ko je potrebno biti z novimi obremenitvami ljudi in tudi gospodarstva precej previden in restriktiven. Če je predlog zakona namenjen vodenju neke pozitivne okoljske in tudi prometne politike, se z njim seveda moram strinjati. Sem pa absolutno proti, da bi to bil inštrument polnjenja proračuna. Bojim se, glede na veliko vnemo našega finančnega ministra po novih davkih, da po tihem na nek račun računa na to. Kljub vsemu je potrebno preveriti in biti prepričan, da nam avtomobili nizkega in srednjega razreda ne bodo dražji in s tem manj dostopni ljudem. S tem bi povzročili, da bodo ljudje vozili starejše avtomobile, z bistveno višjimi emisijami, in avtomobile, ki so manj varni, kar ni nezanemarljivo pri naših smrtnih žrtvah na naših cestah. Strinjam pa se, vsekakor, da je potrebno avtomobile višjega cenovnega razreda obremeniti bolj, torej tistih, ki posledično in logično tudi bolj obremenjujejo okolje. Ta zakon je potrebno obravnavati izključno kot instrument okoljske in, če hočete, prometne politike. Vse ostalo mora biti v ozadju. Skoncentrirati se moramo na emisije toplogrednih plinov, vendar pri vseh vrstah vozil. Tudi pri tistih dilemah, ki so danes bile tukaj izpostavljene: motorji, štirikolesniki, starodobniki, gospodarska vozila, tudi avtodomi. In strinjam se s tistim, ki je dejal, mislim, da je to bil bivši gospodarski minister, da ta zakon mora biti finančno nevtralen. Če ne bo, potem ne vidim smisla. Na novo obremenjevati ljudi in gospodarstvo pa si res tokrat ne moremo privoščiti. Tudi glede avtodomov je bilo danes nekaj rečenega, pa se tukaj preprosto moram strinjati, čeprav nisva velikokrat na isti liniji ampak z gospodom Anderličem pa se tokrat moram strinjati, če se pogovarjamo o emisijah seveda. Danes se pogovarjamo o emisijah in obdavčujemo emisije, v narekovajih. Ko se bomo pa pogovarjali o luksuzu, se bomo pa pogovarjali o luksuzu. To sta dve različni temi in potrebno ju je ločiti. Sicer bi pa želel opozoriti na eno drugo dilemo in drugo vprašanje. Jaz na to zadevo gledam tudi čisto strokovno kot kemik. In ko gledam tabelo na štirinajsti strani se sprašujem, zakaj je stopnja davka pri dizelskem motorju pri isti emisiji, predvsem pri tistih nižjih emisijah, enkrat večja kot pri bencinskemu motorju, da ne bom rekel motorju, ki uporablja utekočinjeni naftni plin. Zakaj bi moj avto, ki ima dizelski motor in ima izpust 130 gramov CO2 na kilometer, imel enkrat višjo obdavčitev kot avto mojega kolega, ki ima bencinski motor in ima enako emisijo, če se pogovarjamo o emisijah? Ker vsaj do neke mere poznam tudi kemijsko sestavo bencina in dizelskega goriva, pa mi to sploh ne gre skupaj. Če govorimo o CO2 ekvivalentih, torej o vseh toplogrednih plinih, ne samo CO2 kot spojini. Vsebnost žvepla v bencinu in v dizelskem gorivu je enaka, 10 miligramov po kilogramu. Žveplovega dioksida je v obeh primerih enako. Razlika je v aromatskih spojinah, ki so problematične, govorim o bencinu, o benzenu, kancerogenem, in tako naprej. Zanima me, zakaj takšna razlika in čemu. Govorimo o emisijah, o CO2 ekvivalentih, jaz mislim, da govorimo o tem. Ne vidim nobenega razloga, da bi dva različna motorja, bencinski in dizelski, ki emitirata enako količino CO2, bila različno obdavčena. Sprašujem, zakaj je tako in predlagam, da te tabele še enkrat preverite. Da se posvetujete, ne samo s proizvajalci motorjev oziroma avtomobilov, ampak na posvetovanje povabite koga, ki se ukvarja z gorivi. Žal takih v Sloveniji ni dosti, ampak nekaj pa jih je, in da se to še enkrat preveri. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Spoštovane kolegice in kolegi, vsi ostali prisotni. Cela Evropa v teh razmerah znižuje davke. Znižuje davke in na vse načine spodbuja osebno potrošnjo. Slovenija je edina država v Evropski uniji, ki davke v teh razmerah povečuje. V tem zakonu se to počne še pod krinko neke zelene davčne reforme, ki naj bi bila vezana na to, da se spreminjajo obremenitve glede na to, kako ekološko sporna oziroma ekološko nesporna so motorna vozila. Temu ni tako, ker zakon ne odgovarja na eno od bistvenih vprašanj, to pa so stara motorna vozila iz tujine. Ne regulira prometa z ekološko spornimi rabljenimi vozili iz tujine oziroma zakon celo ukinja obdavčitev rabljenih vozil, na drugi pa na novo uvaja davek na motorje in motorna kolesa. Se pravi, obremenjujemo en velik del populacije, ki si, recimo temu, po eni strani avtomobila niti privoščiti ne more, po drugi strani pa en del populacije, ki predstavlja večino slovenske populacije - srednji sloj. S tem zakonom se v bistvu srednji sloj v letu 2010 dodatno obremenjuje za 20 milijonov evrov, 19,4 milijona evrov po vašem izračunu oziroma napovedi, in za leto 2011 27,8 milijona evrov. Se pravi, ponovno jemljete iz žepov tistim, ki predstavljajo najbolj produktivni del te družbe in jih, namesto da bi jih spodbujali k potrošnji v teh težkih gospodarskih razmerah, udarjate po žepu. V Slovenski demokratski stranki smo v aprilu vložili v parlamentarno proceduro nek zakon, ki naj bi povezal na eni strani ta ekološka vprašanja, kar se tiče motornih vozil, in spodbujal nakupe tistih vozil, ki pomenijo prispevek k okolju, in na drugi strani spodbudil potrošnjo na tem področju z relativno majhno subvencijo tisoč evrov na motorno vozilo. Ocenili bi, da bi 15 tisoč vozil pomenilo 15 milijonov evrov, vendar to ne bi bil izpad v proračunu, ker vemo, da bi se skozi davek ob prodaji teh vozil v proračun nateklo dvakrat toliko. Tega denarja v proračunu ne bo, ker se prodaja vse te mesece videli smo v prvi polovici leta, enormno zmanjšuje. In hvala bogu, da so druge evropske vlade naredile, poleg tega, kar so naredile za svoje državljane, en velik del spodbud posredno prelile tudi našim državljanom. Zaradi ukrepov te vlade se ne bi prodalo niti eno osebno vozilo več. In v tem zakonu, ko bi lahko implementirali dobre rešitve, ki smo jim priča v državah okrog nas, se je ta priložnost zamudila. Temeljni postulat je bil povečanje davčnega priliva v teh časih in dodatna davčna obremenitev tistih, ki doslej niso bili obremenjeni. Govorim za tiste, ki imajo motorje in motorna kolesa. Ni mi jasno, zakaj v teh razmerah Vlada ne razmišlja o davku, ki bi obremenil tiste, ki prečkajo Slovenijo v tranzitu, ki obremenjujejo našo infrastrukturo, naše ceste, ki se vozijo s tovornjaki, ki so ekološko sporni, ki ne prinašajo v državni proračun niti evra. Namesto, da bi v tem delu poskušali dobiti dodatne prihodke, ste jih celo znižali. Trošarine ste dvignili do takšne meje, da tisti, ki prečkajo Slovenijo, niti ne točijo več goriva v naši državi. Se pravi, še tam, kjer bi lahko od teh ekološko spornih vozil, ki ne prinašajo ne k našemu BDP-ju, ne k našim javnim financam niti evra, zajeli milijon evrov, ste te stvari izpustili. In namesto da bi vodili neko razumno politiko, jaz se strinjam, da v obdobju, ko cene energentov in s tem tudi nafte padajo, da se te trošarine na ustrezen način povečajo. In da se skozi to zagotavljajo dodatni prilivi v proračun. Vendar samo do takšne meje, da bodo tisti, ki bodo vozili skozi našo državo v tranzitu, tudi tukaj točili nafto. Ne pa da bodo natočili na eni ali drugi strani meje, pustili - oprostite izrazu: svinjarijo v našem okolju, obremenili vse tisto, kar se obremeniti da, od infrastrukture, do zraka, do voda - in ne prispevali v državni proračun niti evra. Na drugi strani pa obremenjujete srednji sloj naše populacije s povečanjem davka na motorna vozila in s tem, da obremenjujete motoriste oziroma lastnike motornih koles in motorjev. Zgrešena politika, ne vem, zakaj to počnete. Vsekakor na ta način ne bo mogoče doseči nobenega izmed tistih ciljev, ki ste si jih papirnato zastavili. Zaradi tega ne bo okolje nič manj ekološko obremenjeno, nič bolj čisto in državni proračun, ki bo sicer napolnjen z dodatnimi davki tako, kot tukaj predlagate, jih bo vzel iz žepov tistih, ki naj bi trošili na drugih segmentih in s tem prispevali k povečanju oziroma manjšemu padu gospodarske rasti v tej državi. Popolno nerazumljivo je tudi, da ta zakon ne ureja oziroma ukinja davek na stara vozila, da ne ureja ekološko spornih vozil, ki jih bo v Sloveniji po tej regulativi v bodoče bistveno več kot do zdaj. Na eni strani boste s tem bistveno bolj obremenili okolje, na drugi strani pa ne bo nobenega dodatnega priliva. Nekaj podobnega kot se dogaja tukaj, se je zgodilo tudi na področju vinjet. Takrat smo opozarjali, da s tem, ko se vinjete dražijo, se bistveno bolj obremenjuje domače prebivalstvo in znižujejo prilivi iz naslova tranzita. In točno to se dogaja danes, ko vidimo, da ni minister pokleknil samo pred evropskim komisarjem, pokleknil je tudi pred sosedom Italijanom tam čez mejo v Tržaškem zalivu. Zdaj se bo cel tržaški bazen - kot slišimo - vozil preko Slovenije na Hrvaško, ne da bi plačal en evro za uporabo naših cest. To ni sprejemljivo. To ni dobro in ta politika ni v interesu naših državljanov in ne naše države. In nekaj podobnega je s tem davkom na motorna vozila. Dobri nameni, ki bi jih lahko ta zakon prinesel, so s temi rešitvami, ki jih uvajate, izničeni, škoda. Hvala.
Besedo ima gospod dr. Luka Juri.
Hvala lepa. Na kratko nekaj odgovorov na dvome, ki so bili predstavljeni. Kot prvo, zakaj obdavčitev motornih koles glede na moč motorja in ne emisije? Zato, ker ni načinov s katerimi bi se merilo emisije na motornih kolesih. V Evropi to ni predpisano in niso javno dostopni podatki. V kolikor najdemo takšen način, sem prvi, ki podpre takšen amandma. Drugo vprašanje, očitek, da nam je malo mar za delovna mesta. To je argument republikancev v Združenih državah Amerike. To je argument Busha, Cheneya in takšnih ljudi. Spremembe na področju okolja so priložnost za nova delovna mesta. Tega se zaveda tudi nova ameriška administracija z Barackom Obamo in tega se zaveda tudi sedanja koalicija v Sloveniji. To je priložnost. Kajti, če ne, lahko ostanemo pri proizvodnji vozov in oslov pa bomo tam imeli delovna mesta. Čas gre naprej in čas je, da tudi mi gremo z njim naprej. Da bomo zvišali davke za srednji sloj tudi prav tako ni res. Ne samo renault twingo se bo zmanjšal davek za 2%, clio za 1,45%, kar reši vse težave Revoza in tu je problem Renaulta in Koncerna, ne Revoza in Slovenije. Citoren C3 2,7% manj, Prius skoraj 8% manj, BMW 325 davek bo nižji 2,21%, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] A4 1,6 nižji za 1%. Torej, ne govoriti, da bomo bremenili srednji sloj. Srednji razred bo pri najbolj ekoloških vozilih manj obremenjen. Veste, v čem je razlog, da nekateri enostavno se bojijo, da bodo njihova vozila [[...]] [[Izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa. Gospod Tanko, imate postopkovni predlog?
Postopkovni predlog imam. Če poznam Poslovnik, potem poslanci v tem Državnem zboru opravljamo razpravo in govorimo o vsebinah, o točki dnevnega reda in argumentiramo svojo razpravo. V tem Državnem zboru je dolžen dati odgovore predlagatelj. V tem primeru je to Vlada Republike Slovenije. Ugotavljam, da je Vlada za odgovore na razpravo najavila pol ure časa. In kljub temu, da je ostalo samo še nekaj minut časa za ostale razpravljavce, ima Vlada na razpolago še vsega pol ure časa. In državna sekretarka in njena sodelavka, ki tu nadomeščata ministra, se v tem času nista oglasili niti enkrat in nista dali niti enega odgovora na argumente ne koalicijskih in ne opozicijskih poslanskih skupin. Mislim, da je taka situacija v Državnem zboru nevzdržna, ko je predlagatelj enostavno gluh za vse predloge, za vse razprave, za vse argumente, ki jih sliši v tem Državnem zboru, in ne odgovori. Ali je to tako, kot so včasih rekli, da je cilj teme, da "prodže vreme"? Najbrž ne. In mislim, da danes Vlada na seji, ki jo ima, nima niti enega protikriznega ukrepa pa kljub temu danes tu ni ministra. Obravnavamo pa nekaj pomembnih zakonov: Zakon o davku na motorna vozila, Zakon o dohodnini in še kakšno stvar bi lahko našteli. Skratka, razmere, s katerimi se soočamo v tem Državnem zboru zdaj že kar nekaj zapovrstnih sej, da predstavniki Vlade pridejo tu samo sedet in ne odgovarjajo, je nevzdržno. In mislim, da je čas, da bi odgovorna Vlada, če je odgovorna Vlada, s to prakso čim prej prekinila. Smisel razprave v Državnem zboru je komunikacija, je soočenje, so argumenti z ene, z druge strani, da lahko potem naprej zadeve oblikujemo. Mene tisti zaključni govor kogarkoli iz Vlade niti ne zanima. Niti ne zanima! Ker od tistega zaključnega govora najbrž ni veliko in ne bo veliko. Veliko pa je lahko iz dodane vrednosti skozi predvsem razpravo, skozi argumentacijo, skozi zastopanje stališč in utemeljevanja. Ta del razprave je pa popolnoma odsoten. V tej točki ugotavljam, poglejte, ko boste objavili čas razprave, Vlade ni. Argumentov Vlade ni. Zadovoljila se je s pisnim predlogom in pa s tem, da se nekaj mladih bojevnikov na koalicijski strani poskuša boriti za njena stališča. Vlada pa je nema, tako kot še pri mnogih drugih stvareh. Hvala lepa.
Gospod dr. Luka Juri, postopkovni predlog.
Hvala lepa. Na podlagi 69. člena Poslovnika predlagam, da se postopkovnih predlogov ne zlorablja, da se prvo pove postopkovni predlog in da se ga obrazloži. To, kar smo zdaj slišali, je bila čista zloraba postopkovnega predloga, kjer razpravljavec ni govoril o Poslovniku in postopku, ampak je argumentiral in polemiziral z Vlado. To mislim, da je nedopustno. Poleg tega je polemiziral tudi z drugimi poslanci, nekatere, vključno z menoj, imenoval kot mlade bojevnike. Če se mu razprava zdi boj, potem je očitno še premalo časa preživel v Državnem zboru, da bi vedel, kaj je razprava. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kaj želite, gospod Tanko? Postopkovni predlog?
Hvala lepa. Mislim, da je bil moj postopkovni predlog utemeljen in argumentiran in skozi displej, ki je na razpolago, lahko ugotovite, da Vlada od 10. ure pa do sedaj, ko je ura skoraj pol dveh, ni odprla še niti ust, razen 5 minut za uvodno obrazložitev [[...]]
Gospod Tanko, to je bolj podobno repliki samemu sebi [[...]]
[[...]]ja, ja, gospod Juri pa najbrž ni več mlad bojevnik, ampak sodi že med veterane, ker si privošči take diskreditacije in žalitve v Državnem zboru [[...]]
Gospod Tanko [[....]]
[[...]]najbrž se bo moral pa še kaj [[....]]
Gospod Tanko, bi prosil [[....]]
[[....]]naučiti. Hvala lepa.
Edino, kar lahko rečem kot predsedujoči, da kot predsedujoči ne morem vplivati, kako se bodo odločili na zasedanju oziroma na seji Državnega zbora zastopniki Vlade. Kot sem bil prej obveščen, je želela gospa državna sekretarka besedo na koncu. Izvolite, gospa državna sekretarka.
Najlepša hvala. Najprej bi želela povedati, da dovolite, da čas, ki ga ima Vlada na voljo, da razlaga zakone v parlamentu oziroma se odziva na vaše pripombe, Vlada razporedi sama in se oglasi takrat, ko sodi, da je čas, da se oglasi. Ni potrebno po vsakem poslanskem govoru ali pripombah ali opombah ali vprašanjih takoj reagirati. Moj način je takšen, da se ponavadi oglasim, ko se nabere več stvari. In skušam pojasniti te zadeve. In tudi tokrat sem nameravala narediti tako, ker se itak vaše stvari v veliki meri podvajajo. Celo pri posameznih govornikih se večkrat v istem nagovoru podvajajo ali celo triplicirajo. Ko sem že pri besedi, bom še eno osebno povedala. Vem, da to ni v navadi, ampak moram. To, kar je poslanec Vizjak rekel, da imam dovolj časa - ne vem, na kaj ste mislil, da imam dovolj časa. Da tu sedim ali na kaj drugega? Takšne opazke si pač ne bi želela privoščiti. [[Ja, vi ste rekel v eni od preteklih razprav.]] Zdaj bom pa šla na odgovore na vaša vprašanja, ker kaj več od tega je brez veze, da vam sploh govorim, ker vas ne bom prepričala o dobronamernosti tega zakona in o tem, kar smo zapisali v obrazložitev. Ker ste sprevrgli vse ideje in jih aplicirali na to, da z njim polnimo proračunsko luknjo. In da je to naš edini cilj. In če vam petkrat povem, da to ni naš edini cilj, boste še vedno trdili, da je to naš edini cilj. In to zaradi tega, ker notri piše, da je efekt finančni 19,5 milijona. Seveda ste pa pozabili predpostavko prebrati, v kateri piše: "...ob predpostavki, da bo promet avtomobilov tak kot v letu 2008", ker je seveda predpostavka, na kateri ocena temelji. Toliko okoli finančnega učinka. Najprej stara motorna vozila. To so zlasti motorna vozila, ki prihajajo iz uvoza. Stara motorna vozila, ki prihajajo iz drugih držav, bodo ob uvozu in prvi registraciji v Sloveniji obdavčena ravno tako kot vsa novo kupljena vozila v državi. Zakaj so dizli obdavčeni bolj kot bencinski avtomobili in kaj je kriterij za to? Dizelski avtomobili poleg izpustov CO2-ja imajo tudi trde delce in žveplove in dušikove okside. In tudi ti prispevajo k onesnaženju okolja na enak način. Zato so kriterij poleg CO2 izpustov tudi ti trdi delci oziroma oksidi in zaradi tega so eni in drugi obdavčeni različno. Ko bo v celoti implementirana odločitev oziroma ena od direktiv Evropske unije o uvedbi evro šest motorjev, potem te razlike med enim in drugim ne bo več, ker evro šest prinaša drugačne izpuste in ne dopušča več teh trdih delcev. Takrat je predvidena tudi izenačitev obdavčitve. Obdavčitev avtomobilov oziroma vseh prevoznih sredstev ima osnovni princip vgrajen, da so vsa motorna vozila obdavčena enako in da je edini kriterij, po katerem do razlik prihaja, onesnaževanje okolja. Res je, da motorna vozila oziroma motorna kolesa ali motorji, in nimajo v homologacijskih dokumentih podatka o izpustih. In zaradi tega smo kot identifikacijo za umeščanje v lestvico pri motorjih vzeli moč motorja. Vendar je bil osnova za klasifikacijo v posamezni razred pri motorjih ravno tako izpust CO2 plinov, tako da so motorji pravzaprav obdavčeni na enak način, torej po CO2 izpustih in ne po drugih kriterijih in obdavčeni so približno. Torej, so po principu enako kot avtomobili, vendar nekoliko nižje zaradi vpliva sezonske komponente. To je vgrajeno v samo višino in v lestvico. Seveda se lahko pogovarjamo o večji ali manjši progresiji. Ker smo zaznali vaše pomisleke glede tega, bomo ponovno proučili do drugega branja in morebiti bo tukaj napravljen tudi z naše strani kakšen popravek. Kar se tiče obremenitev tistih v tranzitu. O tem je bilo tudi veliko govora. V načelu se strinjamo z vami, da je tranzitni promet tisti, ki v veliki meri prispeva k onesnažitvi našega okolja in tudi k temu, da imamo pravzaprav z vidika kjota slabši položaj, kot bi ga sicer imeli. Vendar ta zakon definitivno ne more vplivati na tranzitni promet. Ta zakon je zakon, ki obravnava davek ob nakupu avtomobila. Za tranzitni promet bo treba najti druge vzvode, ki bodo bodisi delovali kot neka, bodisi CO2 taksa - o tem trenutno tečejo na ravni Vlade zelo intenzivni pogovori in iščemo rešitve, kako uvesti CO2 takso - bodisi kakšne druge zadeve. Sedaj, sami ste ugotavljali, da trošarine pravzaprav niso delovale na tak način pri tranzitnem prometu, da bi na ta način dobili, da bi zmanjšali tranzitni promet. Pa verjetno tudi ni v našem interesu v celoti zmanjšati tranzitni promet. Verjetno je rešitev in to skrajna rešitev, da se tranzitni promet vsaj v delu preusmeri s cest na železnice, kar je pa seveda verjetno nekoliko bolj dolgoročna rešitev. Potem ste izpostavljali še vprašanje povezanega. No, veliko je bilo govora o enoprostorcih in prikolicah. Tu vemo za problem. Ne vemo natančno, kako bi to zadevo čisto poenostavili. Vendar se mi zdi ob vsej zgodbi ta relativno manjši problem. Mislim, da sem v celoti povzela vaša vprašanja, ki so bila postavljena. V razprave se ne bom spuščala. Rada bi pa na koncu povedala še to, da nedvomno namen Vlade ni bil povečati prilive v državni proračun, ampak dejansko vplivati na izboljšanje stanja v okolju in uvesti drugačen princip, druga merila pri določanju višine davka pri nakupu motornih vozil. Ali bo to res vplivalo na prodajo motornih vozil, če smo pogledali tista motorna vozila, ki so v proizvodnji v Sloveniji? Potem ni verjetno, da bi zaradi povišanja tega davka prišlo do padca prodaje, saj pri tistih motornih vozilih, ki se proizvajajo pri nas, prihaja celo do znižanja davka ob prodaji, maloprodajne cene. Strinjam se, da so razni delčki v verigi proizvodnje avtomobilske industrije tukaj relevantni in da niso zanemarljiva podjetja, ki se ukvarjajo s prodajo avtomobilov. Vendar zaradi distribucije vrste avtomobilov in povečanja davka ni verjetno, da bi v času prehodnega režima, ki je predviden za leto 2010, če bo potrebno, se bo pač prehodni režim odvisno od stanja v gospodarstvu potegnil še za kakšno leto, da bi zaradi tega prišlo do pomembnejšega upada prodaje avtomobilov v Sloveniji. Hvala lepa. Če bo potrebno, se bo predstavnik Vlade še oglasil.
Hvala lepa. Bomo šli po vrsti. Gospod Prijatelj, kaj ste želeli prej z dvigom roke? Nič. Hvala. Gospod mag. Žerjav.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, proceduralno. Predlog bi pravzaprav imel [[...]]
Postopkovni predlog, prosim.
Pri drugem branju predlagam, da Vlada pripelje sem v dvorano tudi nekoga, ki se bo na te zadeve spoznal. Zato, ker to, kar je sedaj bilo povedano, pač, ne zdrži. Strokovno ne zdrži. In bi bilo prav, da tukaj tudi glede na to, da gre tudi za tehnični zakon oziroma za strokovni zakon, da prihodnjič pride tudi nekdo, ki bo znal ustrezno odgovarjati. Hvala lepa.
Gospod mag. Vizjak.
Hvala lepa. Postopkovno. Državna sekretarka je omenila moje ime v smislu tega, da sem jo osebne narave jo prizadel s tem, ko sem povedal, da ima Vlada na voljo še 30 minut časa, in da sem uporabil besedo, da ima dovolj časa. Če je ona to mislila kakorkoli osebno, potem se ji opravičujem, ker jaz sem mislil, da ima Vlada 30 minut časa za odgovore na vprašanja. In jaz sem zastavil kar nekaj vprašanj. Jaz namreč državno sekretarko zelo cenim kot zelo delavno in kompetentno osebo in nikakor moj namen ni bil, da bi ji očital, da ima verjetno pri svojem delu dovolj časa, da tu sedi in tako naprej. To je eno. Drugo pa, seveda z odgovori tudi sam nisem zadovoljen. Še posebej ne s tistimi, ki so tehnične plati. Namreč, tu je bilo pojasnjeno, da je zaradi določenih trdih delcev pri dizelskih gorivih zato obdavčitev večja. Katerih in v kolikšni meri [[...]]
Mag. Vizjak ni razprave [[....]]
Ne, to ni razprava. To je utemeljitev proceduralnega predloga, da Vlada do druge obravnave pridobi natančno analizo kateri so ti trdi delci, da se ne bomo soočili zgolj z enim stavkom v zakonu, ki govori: "Zaradi negativnih učinkov pri dodatnih izpustih drugih onesnaževalcev na okolje pri motornih vozilih z dizelskimi motorji je tu stopnja davka večja." Katerih, koliko, v kolikšni meri? V tem smislu je moj proceduralni predlog, da nam Vlada do drugega branja dodatno obrazloži in s številkami utemelji to razliko obdavčitve dizelskih in bencinskih motorjev.
Hvala lepa. Gospa državna sekretarka.
Hvala lepa. Res nisem strokovnjak za trde delce pa okside pa še kaj drugega. Se strinjam. Vendar v obrazložitvi zakona vam je zelo natančno napisano vse, kar se tiče obdavčitve dizla. Pa vam bom prebrala, da ne bom naredila kakšno napako pri svoji interpretaciji strokovnih tekstov: "Poleg tega se za motorna vozila z dizelskim motorjem v primeru, da imajo izpust trdih delcev višji od 0,005 grama na kilometer, stopnja davka dodatno povečuje. Če ima motorno vozilo hibridni ali drug alternativni pogon, se za določitev davka uporablja lestvica za bencinski pogon." Potem tukaj imate, potem imate pa še na strani 3 ravno tako, ko govorimo o bistvenih rešitvah zakona, napisano: "Slovenija je 2. februarja 2009 prejela uradni opomin Evropske komisije zaradi prekomernih preseganj mejnih vrednosti za delce PM-10 v zunanjem zraku v preteklih letih. Emisijski stopnji Evro5 in Evro6 sodita med ukrepe, ki so bili oblikovani za zmanjšanje emisij delcev in predhodnikov priznanega ozona, kot so dušikovi oksidi in ogljikovodiki, še zlasti je za izboljšanje kakovosti zraka..." Da ne berem celega teksta. Ampak mislim, da je v besedilu zakona tudi v nadaljevanju na večih mestih dovolj strokovno pojasnjeno, kaj in kateri elementi vplivajo. Če sodite, da v samem zakonu oziroma v besedilu njegove obrazložitve ni dovolj strokovno pojasnjeno, potem povejte pa bomo dodatno pojasnili. Se pa strinjam, da v tem trenutku jaz tega ne znam. Pa tudi minister tega ne bo znal pojasniti, ker nobeden od naju ni strokovnjak. Na žalost pa so pravila Državnega zbora takšna, da drug razen ministra in državnega sekretarja pa ne sme tukaj govoriti. Tako, da se bomo dobili kje drugje pa bomo pojasnili.
Hvala lepa. Gospod mag. Vizjak, želite?
Postopkovno, poglejte. Spoštovana državna sekretarka je prebrala del, ki smo ga vsi prebrali. Ampak ne odgovori na vprašanje, ki je bilo tako s strani mag. Žerjava kot mene postavljeno. Namreč, ne odgovarja na vprašanje: Zakaj je na primer stopnja davka pri dizelskih gorivih kar za 6% višja, ko govorimo o izpustih med 150 in 170 grami na prevožen kilometer CO2, kar za 6%. Na primer pri vozilih, pri izpustih 230 do 250 pa le 3% točke. Zakaj? Jaz vem zakaj? Zaradi tega, ker je tisti rang vozil z dizelskim motorjem najbolj prodajan in se je tam fiskalni učinek lovil, ne pa strokovni učinek, češ da gre dejansko pri teh motorjih za toliko več izpustov trdih delcev. Zato ne, jaz ne predlagam, nisem proceduralno predlagal, da naj bo tukaj nek strokovnjak, ki bo odgovarjal. Naj Vlada dopolni gradivo do drugega branja v smislu natančne obrazložitve razlike med dizelskimi in bencinskimi motorji iz tabele člena 4. To sem želel in to poudarjam. To, kar je bilo pa brano, nam pa odgovarja na vprašanje drugega odstavka, češ, zakaj je pri evro toliko nekoliko drugače in podobno.
Hvala lepa. To ni bil postopkovni predlog. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, ne me žalit! To je bil proceduralni predlog. Predlagal sem [[...]]
Drugi pa ne [[...]]
Predlagal sem, da se do naslednjega branja, ker bo verjetno glede na stališča ta zakon podprt, pridobijo te podatki v obliki gradiva. To je proceduralni predlog in ne komentirati, da to ni proceduralni predlog.
Prvi vaš predlog je bil, še enkrat ponavljam in sem ga sprejel kot proceduralni predlog. To ta drugo so bila pa bolj vprašanja in bolj komentarji. Oprostite, da povem svoje mnenje. Čas, določen za razpravo, je potekel, zato zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v petek, 25. septembra 2009, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVI ZAKONA O DOHODNINI, redni postopek. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvo podpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina dvajsetih poslancev s prvo podpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku, predlagatelju zakona gospodu Jožetu Tanku za dopolnitev obrazložitve predloga zakona. Izvolite.
Hvala lepa za besedo in vsem prav lep pozdrav. Ta zakon, ki ga imamo danes pred seboj, je sedmi zakon iz paketa zahtev slovenske obrti za leti 2008 in 2009. Do sedaj smo predlagali že dvakrat novelo Zakona o dohodnini. Predlagali smo tudi novelo Zakona na davek na dodano vrednost, pa novelo Zakona o javnih financah in tudi davčnem postopku, novelo Zakona o delnem subvencioniranju prispevka za socialno zavarovanje samozaposlenih v domači in umetnosti obrti. Pa noben od teh zakonov do sedaj ni dobil koalicijske podpore. Dodatno smo predlagali še nekaj širših zakonov, ki so vključevali tudi področje, ki ga pokriva obrtno-podjetniška zbornica, vendar tudi tam ni bilo ustrezne podpore. Podpore nista dobila niti zakona, ki nista zahtevala nobenih javnofinančnih sredstev, ki nista zahtevala in povzročala nobenega javnofinančnega primanjkljaja. To sta Zakon o javnih financah in Zakon o davčnem postopku. In z obema smo predlagali izključno administrativne poenostavitve in olajšave za podjetnike v tem smislu, da bi plačevali svoje obveznosti z eno samo položnico. Tudi to ni bilo sprejeto. Vlada je v vseh primerih posredovala stališča, da navedene zakone proučujejo in da bodo predlagali ustrezne rešitve leta 2010, 2011. Takšno mnenje imamo tudi tokrat pri tem zakonu, ki smo ga vložili. In piše naslednje - bom citiral - to je na tretji strani mnenja Vlade Republike Slovenije: "V tem okviru bo Vlada preučila in ocenila tudi možnost za sprejetje določenih ukrepov v okviru sprememb na področju obdavčevanja dohodkov fizičnih oseb, ki jih v letošnjem letu pripravlja na tem področju. Z vidika samega namena in ob upoštevanju značilnosti veljavnega sistema oziroma pavšalnega določanja davčne osnove je vprašljiva učinkovitost in smiselnost predlaganih rešitev." Se pravi, v tem mnenju je tokrat razlika samo ta, da je Vlada samo še dodatno podvomila v rešitev, ki smo jo predlagali. In tudi, če nekoliko razumemo to izrazoslovje, tudi povedala, da zaradi dvoma v učinkovitost takšnih rešitev, da podobnih rešitev sama najbrž v doglednem času ali v tem mandatu ne bo predlagala. Mi pa v tem zakonu predlagamo, da se meja za upoštevanje normiranih stroškov dvigne z dosedanjih 42 tisoč evrov na 100 tisoč evrov. Prav tako predlagamo, da se višina normiranih stroškov dvigne s 25 na 40% in da to olajšavo oziroma ta način obračuna uveljavljajo tudi tisti, ki imajo dodatno zaposlene poleg sebe še enega delavca. Gre za veliko število majhnih podjetij. In do zdaj so lahko po tem poenostavljenem postopku obračunavali svoje obveznosti do države samo tisti, ki niso imeli zaposlenih. Glede na to, da je v Sloveniji preko 100 tisoč malih podjetij in da je velika večina takšnih, ki so ali z eno zaposlenim ali pa imajo poleg sebe še enega zaposlenega, potem je smiselno, da za ta mala podjetja omogočimo poenostavitev postopka obračuna in da uvedemo - po domače povedano - poenostavljeno knjigovodstvo oziroma enostavno knjigovodstvo. Ta debirokratizacija je pomemben prispevek k administrativni poenostavitvi. In s tem tudi omogočimo vsem tem podjetnikom, da se ukvarjajo z delom, ne pa s tem, kako bodo s temi davčnimi modeli in razbremenitvami naredili svojo firmo nekako bolj učinkovito. Jaz pozivam vse tiste v Državnem zboru, ki imate pozitiven odnos do slovenske obrti, da vendarle podprete ta predlog zakona, kljub temu, da [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]je vlada izrazila svoje nerazumevanje. In to upam toliko bolj, ker je bivši predsednik Obrtno-podjetniške zbornice zdaj tudi poslanec v največji koalicijski stranki in ki je pripravil vse potrebno za izdajo zahtev slovenske obrti izdanih v letu 2009. 2008 pa so bili sprejeti pod njegovim predsedstvom. In jaz upam, da bo koalicija zmogla, vsaj v tem primeru, da naredimo tokrat en konkreten korak v smeri dejanske pomoči slovenski obrti, slovenskemu podjetništvu, malemu in mikro podjetništvu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu Poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Vsem skupaj prijazen pozdrav! No, seveda, če tega izvlečka, ki si ga je predgovornik privoščil, s tem da je kazal s prstom na enega naših kolegov s ciljem političnega obračuna, ne bi bilo, potem bi mislil, da je namen tega zakona iskren in odkritosrčen, da ima namen pomagati pri razreševanju krize. Tako pa se mi zdi, da gre zgodba bolj v drugo smer, tako kot takrat, ko rečejo: "saj moj otrok nima šole, on ne ve, kaj je 500 kil, pač prime in nese." Podobno je tudi z zakonom. Lahko ga je predlagati, vendar, če veš, da ima zakon nevzdržne finančne posledice, da lahko bistveno poveča utaje davkov in da se obrtniki, ki bi jim bil namenjen, za to ne odločajo, potem je jasno, da je z zakonom najbrž nekaj narobe. Pa pojdimo po vrsti. Predlog zakona je še eden v nizu takoimenovanih protikriznih ukrepov za razbremenjevanje slovenskega gospodarstva. Opozicijski predlogi kljub vidni javnofinančni nesprejemljivosti in vprašljive učinkovitosti še vedno dežujejo in bodo zagotovo še naprej. Tokratna sprememba Zakona o dohodnini se naj bi nanašala na razbremenjevanje samostojnih podjetnikov oziroma fizičnih oseb z dejavnostjo. Kot smo slišali, se ukrep, ki so ga predvideli v zakonu, nanaša na povečevanje praga oziroma dvig meje prihodkov pri samostojnih podjetnikih s sedanjih 42 tisoč na 100 tisoč evrov, do katerega imajo le-ti možnost, da jim za poslovanje ni treba voditi poslovnih knjig in uporabijo možnost upoštevanja normiranih stroškov. V tej povezavi v predlogu zakona prav tako predlagajo, da se normirani odhodki povečajo z dosedanjih 25 na 40%. Ukrep, ki se zdi, da je tako dobra in idealna rešitev, pa bi v praksi lahko imel tudi določene stranske nezaželene učinke. Zagotovo bi se lahko k temu zatekali tisti, ki lahko poravnavajo dohodninske obveznosti. Že do sedaj se je namreč pokazalo, da se velika večina samostojnih podjetnikov ne odloča za upoštevanje normiranih stroškov, saj imajo pri poslovanju večinoma večje stroške. Zato je za njih bolj smiselno, da vodijo poslovne knjige, saj jim je to zagotovo bolj v prid. Kot je navedeno v mnenju Vlade, je bilo ugotovljeno, da bi lahko na poenostavljen način davčno osnovo ugotavljalo okoli 59% zavezancev. Dejansko pa je davčno osnovo na tak način v praksi ugotavljalo borih 11% zavezancev. Tudi v praksi, ko se povpraša računovodske servise, se da izvedeti iz prve roke, da večina njihovih strank, kot so samostojni podjetniki, vodi poslovne knjige, saj imajo praviloma večje stroške od normiranih. Tudi, če bi te povečali s sedanjih 25% na 40%, bi se za vodenje po starem odločali še naprej. Sem mnenja, da, če bi to mejo celo še povečali, se ne bi razbremenjevalo gospodarstva, temveč le povečevalo privilegije tistih, ki ta sistem koristijo uspešno in so z njim zadovoljni že do sedaj. Tudi Vlada navaja, da bi bil učinek zakona k večjemu povečanje davčne ugodnosti tistih zavezancev, ki poslujejo z nizkimi stroški, kar bi jih postavilo v bistveno ugodnejši položaj glede na ostale. Vzpostavlja pa se tudi vprašanje enake obravnave v primerjavi z gospodarskimi družbami, ki pa zaradi svoje drugačne pravne narave ne bi mogle uporabljati tega pravila. Ne glede na navedeno, pa je bistvenega pomena prav vprašanje duha zakona oziroma temeljne ureditve, ki jo predstavlja obstoječi zakon. Le-ta je utemeljen na načelih ugotavljanja dejanskega dobička oziroma dejanske davčne osnove. Ne nazadnje je to tudi eno izmed tistih načel, ki bi ga morali zasledovati pri obravnavah vseh gospodarskih subjektov, namreč ugotavljanje dejanskega stanja in na tem temelječe obdavčitve. Kot vsi vemo, pavšalne obravnave izkrivljajo dejansko stanje in postavljajo enkrat ene, drugič pa druge subjekte zagotovo v neenakopraven položaj. Kljub temu da se v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije zavedamo, da bi predlagana sprememba zakona sicer potencialno zagotovo pomenila razbremenitev najmanjših podjetij, pa bi po našem mnenju imeli druge potencialne hujše negativne učinke. To pa na drugi strani ne pomeni, da se ne zavedamo pomembnosti tako pomembnega segmenta gospodarstva, kot so ravno fizične osebe, ki upravljajo dejavnost. Kot je tudi obrazloženo v predlogu zakona, tovrstna dejavnost predstavlja tako zelo pomemben segment našega gospodarstva. Po našem mnenju bi si morali pri vprašanju lajšanja posledic krize in nadaljnji spodbudi temu delu gospodarstva ukvarjati predvsem z vprašanji plačilne nediscipline, ki v končni fazi nosijo prav ta mala podjetja, ki so lahko podizvajalec od nekega velikega izvajalca na koncu verige. In prav ti največkrat ostajajo brez plačila za zasluženo, pošteno in kvalitetno opravljeno delo. Ravno ta njihova majhnost jih dela ranljive zaradi neporavnavanja obveznosti njihovih naročnikov. Zato samo zmanjševanje davčnega bremena preko dviga meje prihodkov za upoštevanje normiranih stroškov, zagotovo ne bi bil primeren ukrep. Ko odpiramo problematiko samostojnih podjetnikov, velikokrat naletimo tudi na probleme sive ekonomije. Ko bodo javno-finančne razmere dovoljevale, bi bilo po našem mnenju vsekakor nujno razmisliti, kako z različnimi davčnimi ukrepi tudi razbremeniti ta zagotovo potreben in še kako pomemben del slovenskega gospodarstva, saj se zaradi visokih davščin le ti velikokrat tudi za to, da preživijo, zatekajo k izogibu davčnega bremena. To pa rezultira le v povečevanju sive ekonomije, kar pa ni cilj nobenega gospodarstva. Glede na predvidene učinke zakona, načela enake obravnave, načela ugotavljanja dejanske davčne osnove in tudi javno-finančne situacije zakona v Poslanskem klubu Liberalne demokracije ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Čepič v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo. Poslanska skupina Socialnih demokratov predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predlagala skupina poslancev s prvo podpisanim Jožetom Tankom, ne bo podprla nadaljnje obravnave v Državnem zboru. Zakon o dohodnini smo v tem mandatu že dvakrat dopolnjevali in mislim, da so bili še vsaj dva ali trije poskusi, ko smo predloge tudi zavrnili. Ne zato, ker jih je predlagala opozicija, temveč zato, kar so bili nedomišljeni in so imeli za javne finance prevelike in neutemeljene finančne posledice. Zakon, ki je bil sprejet leta 2006, je ukinil praktično vse olajšave, kljub temu, da je bilo to obdobje, ko bi lahko mikro in malim podjetjem bistveno bolje pomagali pri razvoju z raznimi davčnimi olajšavami. Ne pa sedaj, ko zaradi splošne gospodarske in seveda tudi finančne krize izjemno težko Vlada in Ministrstvo za finance priznavata dodatne olajšave, saj s tem slabijo javne finance in posledično tudi ogrozijo delovanje javnih služb, ki pa jih uporabljamo vsi. A kljub vsemu smo s prvo spremembo Zakona o dohodnini, ko smo ponovno uvedli možnost znižanja davčne osnove v višini 30% investiranih sredstev v opremo in neopredmeteno dolgoročna sredstva, na ta način skozi davčno olajšavo vrnili tem manjšim podjetnikom cca. 50 milijonov evrov. V drugi spremembi Zakona o dohodnini smo prisluhnili avtoprevoznikom, ki so upravičeno zahtevali, da določijo dodatne olajšave tudi za vozila, ki imajo motorje standarda Euro4 in 5. Predlog zakona sedaj predlaga, da se limit kot osnova za obdavčitev dvigne z 42 tisoč evrov na 100 tisoč evrov ter normirani stroški z 25 na 40%. Torej tistim, ki ne vodijo poslovne knjige, bi na nek način omogočili dodaten zaslužek. Če to preračunamo na mesec, je predlagano, da bi bilo neobdavčenih dobrih 3.300 evrov na mesec. Res je to mišljeno verjetno kot nek materialni strošek, ki ga nekdo uporablja za izdelavo izdelka ali storitve. Ocenjujemo, da je to nesprejemljivo, saj je danes to preračunano na mesec 875 evrov. Pavšalisti so praviloma tisti, ki ne morejo dokazovati materialnih stroškov pri svojem delu. Z nesprejetjem tega zakona ne bomo nikogar postavili v slabši ali manj ugoden položaj. Kdorkoli, ki opravlja dejavnost in ima večje materialne stroške, kot je teh 25% normiranih, ima možnost, da vodi poslovne knjige, obračunava DDV tako vstopni kot izstopni in plačuje davek na dobiček. Da je to za mnoge podjetnike, organizirane v statusni obliki s.p., dejansko ugodnejše, povedo tudi podatki, koliko podjetnikov se je dejansko odločilo za pavšalno obdavčitev. V obstoječem veljavnem Zakonu o dohodnini pa je kar nekaj nepravilnosti oziroma nedoslednosti, ki jih je potrebno odpraviti do konca leta, da ne bi prišli v situacijo, ko bodo morali tisti, ki sedaj prejemajo najnižje prihodke v višini zajamčene plače in ne plačujejo akontacije dohodnine, v naslednjem letu plačati dodatno dohodnino, ker so splošne olajšave prenizke. Ali pa, da bo pri nekomu, ki je otroka navajal na to, da bi zbiral papir, ga odnesel v zbiralnico, po odbitnih davkih in dohodnini dobil izplačilo 20 evrov. Starš, ki ga je imel kot vzdrževanega družinskega člana, pa ugotovi v dohodninski odločbi, da otrok ni več vzdrževan družinski član, ker je imel v preteklem letu dohodek v višini 20 evrov. Predvidevam, da bo Vlada kmalu pripravila spremembo dohodninskega zakona, ki bo takšna ali drugačne anomalije odpravila. Kot rečeno, Poslanska skupina Socialnih demokratov ne bo podprla nadaljnje razprave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rado Likar v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem. S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini s prvopodpisanim Jožetom Tankom želimo ponovno dati svoj prispevek k razbremenitvi slovenskega gospodarstva, kar je še kako pomembno v času svetovne in gospodarske krize. To je že naš drugi ali tretji poizkus v tej smeri, kako pomagati najbolj dinamičnemu in hkrati najbolj občutljivemu delu gospodarstva. Samostojni podjetniki so zaradi svoje majhnosti že sami po sebi v slabši pogajalski poziciji, tako pri večjih poslovnih partnerjih, kot tudi pri finančnih institucijah ter bankah. S predlogom zakona želimo zagotoviti takšno davčno okolje, da bodo lahko ideje posameznikov imele možnost prerasti v konkretne projekte ter tako uspešno razvijati in širiti svoje poslovanje, kar je posebno pomembno v teh kriznih časih. In naloga države v kriznih časih je prav v ustvarjanju pogojev za čim enostavnejše poslovanje z najnižjimi možnimi administrativnimi in drugimi stroški. Eden od večjih stroškov so tudi stroški knjigovodstva. Veljavna davčna zakonodaja je v vsakdanjem življenju administrativno zelo zahtevna. Zavezanci morajo izpolnjevati številne zapletene obrazce, davčna uprava pa jih mora pregledati, pri čemer možnosti za napake, že zaradi postopkov samih niso izključene, ne pri državljanih ne pri davčni upravi. V preteklosti se je vse preveč zanemarjalo in puščalo ob strani malo gospodarstvo, več se je posvečalo velikim sistemom, čeprav - kot rečeno - so mali podjetniki najbolj vitalen del gospodarstva. Predlog zakona, katerega osnovna rešitev je dvig meje prihodkov davčnega zavezanca iz naslova opravljanja dejavnosti z 42 tisoč evrov na 100 tisoč evrov, da lahko pri ugotavljanju davčne osnove naslednjega davčnega leta zahteva upoštevanje normiranih odhodkov. V predlogu je tudi rešitev, ki predvideva povečanje normiranih odhodkov z dosedanjih 25% na 40%. Zahtevo za upoštevanje normiranih odhodkov bi lahko podali tudi tisti zavezanci, ki so v zadnjem poslovnem letu imeli zaposlenega enega delavca, kar po zdaj veljavnih predpisih ni mogoče. Ta sprememba bo zagotovo pozitivno vplivala na samo zaposlovanje in povečano gospodarsko aktivnost. Ker mikro podjetja v Sloveniji predstavljajo kar 96,2% vseh gospodarskih subjektov, se je vredno potruditi in tem subjektom omogočiti poenostavljeno poslovanje. V ta namen bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vili Trofenik v imenu Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem prisotnim. Predlagatelji sprememb Zakona o dohodnini predlagajo povečanje normiranih stroškov s 25 na 40% ob istočasnem povečanju cenzusa z 42 tisoč evrov na 100 tisoč evrov ali za skoraj 2,4-krat za vstop v poenostavljeni način ugotavljanja davčne osnove, za obdavčitev na podlagi normiranih odhodkov ter dopustitvi enega zaposlenega pri davčnem zavezancu. Obstoječi Zakon o dohodnini postavlja tri pogoje za izračun davčne osnove na podlagi normiranih stroškov v višini 25% od prihodkov, in sicer: da ne obstaja obveznost vodenja poslovnih knjig in evidenc; drugič, da prihodki iz dejavnosti v zadnjih 12-ih mesecih ne presegajo 42 tisoč evrov; in tretjič, da ne zaposluje delavcev. Poleg tega veljavni zakon še posebej določa primerljive pogoje tudi za osnovno kmetijsko in osnovno gozdarsko dejavnost. Temeljna ureditev v veljavnem zakonu je usmerjena v ugotavljanje dejanskega dobička oziroma davčne osnove. Administrativna poenostavitev pri ugotavljanju davčne osnove je smiselna le za zavezance z majhnim obsegom poslovanja, pri katerem so dejanski davčno priznani stroški manjši od pavšala. Dostopni podatki kažejo na majhen interes upravičencev do ugotavljanja davčne osnove na podlagi normiranih stroškov v preteklosti, saj se jih je le petina od upravičenih odločila za to možnost. Pri določanju pogojev za poenostavitev ugotavljanja davčne osnove je potrebno paziti na enako obravnavo vseh subjektov, tako samostojnih podjetnikov, kot malih gospodarskih združb, ki pa jim je onemogočeno poenostavljanje računovodstva in s tem poenostavljene davčne osnove. Upoštevati je treba tudi pomen in koristi korektnega in preglednega spremljanja poslovanja za zavezance same, pa tudi za tretje osebe, konkretno banke in povezano z dohodkovnega praga. Poleg navedenega se je potrebno zavedati, da povečanje višine normiranih stroškov protežira tiste davčne zavezance, ki po naravi svoje dejavnosti poslujejo z nižjimi stroški in jim novela zakona podari v skrajnem primeru do 15.000 na letni ravni oziroma da se zgornja meja pavšala poveča skoraj za štirikrat ali skoraj 300%, kar bi seveda negativno vplivalo na javnofinančne prihodke in bi pomenilo odmik od načela enakosti in upoštevanja sposobnosti za plačilo davkov. Tudi mednarodna primerjava ni v podporo predlaganim spremembam in ni res, da bi predlagane spremembe bile v funkciji podpore razvoju obrtništva. Glede na povedano in vprašljive pozitivne učinke predlagane zakonske spremembe predloga zakona ni možno podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Žnidaršič v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana predstavnica ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi! Rešitve predlagane spremembe dohodninske zakonodaje pomenijo enega izmed številnih predlaganih ukrepov, kako se izogniti oziroma ublažiti razsežnosti svetovne finančne krize. Predlagani spremembi se nanašata na ugotavljanje davčne osnove dohodka iz dejavnosti ter na metodo poenostavljenega načina ugotavljanja davčne osnove oziroma na metodo pavšalne obdavčitve z uporabo normiranih stroškov. Takšen predlog z identičnimi rešitvami je že bil obravnavan v Državnem zboru, in sicer januarja na 5. izredni seji, na kateri smo poslanci DeSUS-a v zvezi s tem že izrazili svoje argumentirano stališče. Danes tega ne bomo na široko razpredali, saj smo prepričani, da je bilo v dobrih dveh urah, kolikor je takrat trajala razprava, povedano vse, kar je bilo potrebno, in razloženo, zakaj te rešitve niso sprejemljive tudi danes. Argumenti za nesmotrnost in neprimernost teh rešitev, podanih s strani Vlade, so strokovno utemeljeni in sprejemljivejši od predlagateljevih. Naša poslanska skupina svojega stališča glede predloženih rešitev zato ne bo spreminjala, saj predlagatelj svojih rešitev ni podkrepil z novimi ali dodatnimi dejstvi, ki bi nas prepričala v nasprotno. Tako bomo poslanci DeSUS-a glasovali proti sprejetju predlagane novele Zakona o dohodnini oziroma za sklep, da predlog novele ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Srečko Prijatelj v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini je v bistvu sedma zahteva slovenske obrti, pod katero je v knjigi z istim naslovom podpisan Miroslav Klun, nadomestni poslanec Socialnih demokratov, ki nadomešča gospoda Patricka Vlačiča. Takrat so bile zahteve te politične opcije zahteve, ki so danes izražene v tem zakonu. Danes seveda za to Vlado gospoda Pahorja te zahteve niso več sprejemljive. Toliko o tem, kdo je avtor. Jaz vam odrekam avtorstvo, tako da si ne bi Janševa stranka lastila tega. Avtorji so Socialni demokrati in pika. Sicer pa vse, kar predlaga opozicija, spoštovani, je zavrnjeno. Ukrepi pozicije pa so blažilni ukrepi, so investicija v nedelo. Financiramo oziroma subvencioniramo skrajšani delovni čas, čakanje na domu, skratka, nedelo. Tu, kjer pa bi lahko nekaj pomagali, ko vemo, da so mikro podjetja, mala in srednje velika podjetja srce gospodarstva, ko bi lahko res z enim samim ukrepom pripomogli k temu, da se ustvari nova dodana vrednost, zaposluje nove ljudi, da lahko razmišljamo tudi o tem, da bo nekdo na ta račun, ko mu bo država priskočila na pomoč zgolj z administrativno gesto, kupil tudi kak nov stroj in odprl kako novo delovno mesto na ta račun. Seveda, tu pa ne najdemo razumevanja. Čeprav vidimo, da po drugi strani Vlada zelo razsipno ravna, ko gre za plače sodnikov, tistih, ki jih oni sami rabijo, potrebujejo za zaščito hrbta in tako naprej. Jaz bi rad malo vzporednice potegnil, kako se Vlada sicer obnaša do gospodarstva, kako danes ravna država v bistvu do tistih, ki vsako leto zorjejo to davčno njivo, ki jo pognojijo, ki jo posejejo. S te davčne njive pobiramo tudi za plače sodnikov, pa za takšne neumnosti, kot smo jim priča tu v Državnem zboru, ko poskušamo o tem in onem, kako se bo podražilo to in kako bo država razsipna na drugem področju. Država je v bistvu tu zelo, zelo mačehovska. Je tudi največji dolžnik do vsega preplačanega, kar se v bistvu skozi davke preplača. Nič ni tekoče vrnjeno. Čaka se tudi po leto, da se dobi tisto, kar je dejansko preplačano v državni proračun s strani tistih, ki državni proračun polnijo. In država želi takoj pobrati svoj davek od proizvajalcev, nič jo ne briga, če je ta proizvod, ki ga je posamezni obrtnik naredil sploh plačan. Govorim o finančni nedisciplini. In na ta način, ko bi pa lahko pomagali s tem, ko bi seveda poglavitno rešitev upoštevali in dvig meje prihodkov davčnega zavezanca povečali z 42.000 evrov na 100.000 evrov in tudi stroške povečali s 25% na 40%, pa to nočemo storiti. In zakaj, recimo, država ne uvede vsaj finančno disciplino? Zakaj ne reče država, v redu, priznavamo, da je finančna nedisciplina v državi velika, bomo pobirali davek takrat, kadar bodo produkti plačani, kadar bo obrtnik dobil tisto, kar je naredil, resnično plačano bodisi izterjano na sodišču ali pa, ko mu bo naročnik to plačal v zakonitem roku? Zakaj država ni toliko poštena in ta vlada tudi, da reče, takrat bomo mi tudi pristavili svoj lonček? Ne, to ne moremo narediti zato, ker bi s tem lahko bil kakšen sodnik preslabo plačan. Mi smo govorili v preteklosti tudi, zakaj se zaposluje vedno raje na črno, tudi zaradi takšnih ukrepov. Ker, če Vlada ne zna prisluhniti tistim, ki so voljni delati na ta način, da jim priskoči na pomoč tudi pri odpiranju podjetij in na tak način, da jim ponudi enostavno knjigovodstvo in druge olajšave, ki izhajajo iz tega, o priznavanju stroškov, potem se mnogi poslužujejo tudi takih zadev, da enostavno opravijo drobne storitve na črno. Osebno ocenjujem, da je za to, kar se dogaja v Sloveniji, izključno kriva Vlada, ker noče zajeziti glavne problematike. Seveda, če bomo še naprej delali tako kot delamo, da bo država še naprej največji dolžnik do tistih, ki polnijo proračun, ki preplačajo marsikatero davčno obveznost, pa ne dobijo denarja nazaj, za to se mora čakati leta in leta. Pravnomočne sodbe, ki jih dobivajo nekateri, ki so tožili državo, se ne upoštevajo, država se izmika tem plačilom, tudi na tem sodna praksa beleži velike sramote za državo in Vlado, seveda. Če bomo govorili samo o tem, kaj je neumnega predlagala Obrtna zbornica sama zase, in če ne bomo upoštevali tistega, kar je nekoč bilo obljubljeno obrtnikom s strani ravno te stranke, ki je danes na oblasti, potem lahko rečemo, da gre za sprenevedanje. Spoštovani gospod Tanko, to ni vaš predlog, še enkrat, to je predlog Socialnih demokratov in prosim, če odstopite od tega. Dajte drugega predlagatelja pa bo sprejeto. Mi bomo to podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Radovan Žerjav v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. Kolegice in kolegi! Predlog sprememb Zakona o dohodnini posega na področje ugotavljanja davčne osnove od dohodka iz dejavnosti na podlagi uveljavljanja normiranih odhodkov. Namen sistema normiranih odhodkov je administrativna poenostavitev pri ugotavljanju davčne osnove, ki je pomembna. Cilj predlaganega zakona naj bi bil razbremenitev samostojnih podjetnikov posameznikov kot pomembnega segmenta slovenskega gospodarstva. In sicer se predlaga zvišanje cenzusa na 100.000 evrov ter povečanje normiranih odhodkov s 25% na 40%. Sistem normiranih odhodkov temelji na izbiri in podatkih, katere v svojem mnenju navaja Vlada Republike Slovenije, in kaže, da je poenostavljeno davčno osnovo uveljavljalo le slabih 20% od tistih, ki bi jo lahko. Kljub temu, da se strinjamo z nekaterimi argumenti Vlade, ki se tičejo samega sistema normiranih odhodkov in s katerimi Vlada nasprotuje predlogu zakona, bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagani zakon podprli kot primerno podlago za nadaljnjo obravnavo. Ravno zaradi argumenta, da se za ta sistem odloči relativno malo zavezancev. Menimo, da v teh težkih časih za vse ne bi bilo prav nič narobe, če bi rešitve podprli in omogočili lažje življenje vsaj enemu malemu segmentu slovenskega gospodarstva. Še posebej pa tistemu delu, ki se ukvarja z domačo obrtjo, slovensko domačo obrtjo. Veste, tudi tem je treba pomagati, veliko bolj kot pa, denimo, sodnikom. Opravka imamo torej z neke vrste opozorilom Vladi, ki očitno tudi tokrat ne posluša, tako kot tudi ni poslušala januarja, ko sem opozarjal glede problematike Mure. In zgodilo se je, kar se je zgodilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Zagotovo v tem Državnem zboru ni človeka, ki ne bi podprl vsake dobre variante in namere, da se razbremeni gospodarstvo dajatev in da podjetja zaživijo v polni meri, da se brezposelni ponovno vrnejo za stroje in se klima v državi popravi na nivo izpred dveh let. Ampak vsakodnevna spremljanja dogajanj v Državnem zboru in na terenu ne vlivajo upanja za okrevanje našega gospodarstva, saj ukrepi, ki jih dobronamerno plasiramo, ne prinašajo železnih izboljšav, kriza pa se še poglablja. Če vam povem po pravici, mi je eden uspešnih obrtnikov dejal: "Glej, če mi boste še naprej tako pomagali kot do sedaj, bom crknil v treh mesecih. Ostal bom brez firme, ker jo bodo vzeli Avstrijci, zato ker je pod hipoteko in ne morem odplačevati kredita. Kljub temu, da poslujemo dobro, imamo dela dovolj, nimamo za plače in dajatve, ki jih je treba državi plačevati redno." Imajo zasluženega denarja okrog milijona evrov, nimajo pa denarja za tekoče funkcioniranje. Banke se branijo dajati kredite, država naj pa skrbi, da se odpravi plačilna nedisciplina, ki je za večino malih obrtnikov usodna za nadaljnje delo. Tudi država ne plačuje, tudi DDV jih bremeni. Poglejte, za nič drugega nas ne prosijo ti mali obrtniki, kot da poskrbimo, da se jim bo za opravljeno delo plačalo v krajših rokih in morda da dobijo kakšen premostitveni kredit, o katerih država tako rada govori, pa tudi jamstvena shema jih ne doseže. Zapisali ste, da je cilj predlaganega zakona razbremeniti slovensko gospodarstvo, pri čemer mora biti poudarek na razbremenitvi malega gospodarstva, izmed katerih izstopajo samostojni podjetniki, ki so najbolj dinamičen, hkrati pa najbolj ranljiv del gospodarstva. Ta najmanjši del gospodarstva je tudi najbolj ključen za nadaljnji razvoj in uspešnost celotnega nacionalnega gospodarstva. Zadnji čas je, da prisluhnemo težavam, ki jih doživljajo mala gospodarstva, in ne vsiljujmo nekih svojih pogledov, kajti politiki pa le niso vsi strokovnjaki za gospodarstvo. In ko bomo prisluhnili njihovim težavam, s katerimi se srečujejo, bomo za njih lažje odpravili neskladja in nerazumevanje, s katerim se srečujejo. Mislim, da je to edina prava pot za rešitev malega gospodarstva. Vprašajmo tiste, ki se s težavami srečujejo, naj nam ne bo nerodno, da izvemo iz prve roke, kje je srž problema in neuspeha ukrepov za oživitev gospodarstva. Problem je tudi v zaposlovanju, kajti kot povedo obrtniki, ne dobijo delavcev z borze, tako, da jih uvažajo iz tujine. Ne gre za zidarje, gre za monterje, elektrikarje, ključavničarje, mehanike in tako naprej. Sigurno jih je veliko na borzi s temi poklici, pa se nočejo zaposliti, ker so očitno dohodki z borze in sive ekonomije ugodnejši. Tudi na tem področju bo treba ukrepati hitro in v korist malemu gospodarstvu in še proračun se bo napolnil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Tanko kot predlagatelj.
Hvala lepa. Po teh uvodnih razpravah in stališčih, ki so bila, sem dolžan nekaj odgovorov. Najprej je ta zahteva, to sem tudi v razpravi povedal, v predstavitvi, povzeta po zahtevah Slovenske obrti. Ena tretjina predloga je od tam. Se pravi, dvig osnove za normiran obračun z 42 na 100 tisoč. Dodani pa sta bili še dve zadevi, in sicer dvig s 25 na 40% za normiran del in dodatni zaposleni, ne samo samozaposlen, ampak tudi dodatno zaposlen. Toliko o avtorstvu. Je pa zahteva povzeta po zahtevah Slovenske obrti in podjetništva 2009. Zaporedna številka zahtevka ali predloga je 22, to si lahko vsi pogledate. To brošuro smo dobili vsi poslanci v Državnem zboru. Je pa res, da je večina tega materiala nastala v času, ko je bil predsednik Obrtno podjetniške zbornice gospod Klun, poslanec Socialnih demokratov. Knjiga pa je bila izdana kasneje, ko je on po tisti februarski ali marčevski seji odstopil kot predsednik zaradi nezdružljivosti funkcij. Še nekaj drugih zadev. Tu je bilo rečeno, da ima zakon nevzdržne finančne posledice. Če je tisti, ki je to rekel, prebral zakon, potem bo videl, da ta zakon nima nobenih nevzdržnih finančnih posledic. Gre samo za minimalne spremembe, likvidnostne spremembe v državnem proračunu, prerazporeditev. Tako piše. In tisti, ki je to trdil, to je bil vodja Poslanske skupine Liberalne demokracije, ni povedal ene številke za koliko ta rešitev, ta predlog povečuje to nevzdržnost. Te nevzdržnosti ni. Mimogrede, tudi nekateri drugi predlogi, ki smo jih predlagali, recimo poenostavitev plačevanja obveznosti podjetnikov do države, niso prinesle in povzročile nobenih nevzdržnih finančnih posledic za državni proračun. So pa prinesle ali bi prinesle izjemno veliko poenostavitev v poslovanju malega gospodarstva in predvsem 18 milijonov evrov prihrankov za to, ker bi plačali provizijo enkrat in ne 9-krat do 15-krat, odvisno pač od firme, števila zaposlenih in tako naprej. Toliko je to nesprejetje povzročilo dodatnih ali dodatnih finančnih posledic vsem tistim, ki se ukvarjajo z malim podjetništvom. Dejali ste, da tako ali ta rešitev zajema le majhen del podjetnikov, ki imajo možnost obračuna po tem zakonu. Rečeno je bilo pri kolegu 11%, pri kolegu iz Zaresa 20% oziroma ena petina. Veste, če se spomnite, prvi zakon, ki ste ga predlagali, je urejal statusni položaj samo ene osebe, gospoda generalnega sekretarja Cvikla, ko ste predlagali spremembo Zakona o poslancih. 10% od tistih, ki lahko obračunavajo ali pa si lahko obračunavajo svoje obveznosti do države po tem zakonu, pomeni 6, 7 tisoč subjektov, če drži podatek gospoda Trofenika, do 12 tisoč podjetij ima poenostavljen način obračunavanja svojih obveznosti do države, obračuna davkov. To je malo. In to so tisti najmanjši, vodovodarji, inštalaterji, izdelovalci domače in umetnostne obrti, ki se ne ukvarjajo na veliko s finančnim poslovanjem, ampak se ukvarjajo predvsem z delom in razvojem izdelka za opravljanja storitev. Ti nimajo veliko časa, da se bodo ukvarjali, ali bodo 10 evrov fakturo knjižili na eno ali na drugo zadevo, ali bodo to prikazali tako ali drugače. Ti se ukvarjajo s tem, kako bodo dodatno zaslužili. In jaz ugotavljam, da se pravzaprav sedaj, ko ste, ko je ta koalicija prevzela vodenje te države, niso razmere ali pa položaj do drobnega gospodarstva, do s.p.-jev ni spremenil popolnoma nič. Položaj oziroma odnos, vaš odnos do tega dela slovenskega gospodarstva je tak do leta 1990, ko je bila kazen, če si bil samostojni podjetnik, če si bil obrtnik. Kazen. Revizije vse po čez. Tudi ne drži, da bi zaradi tega bil kakorkoli onemogočen oziroma oslabljen finančni nadzor oziroma inšpekcijski nadzor nad poslovanjem tega dela. Nič ne bi bil oslabljen. Enak je kot do sedaj. Mi na tem področju, kar zadeva inšpekcijski del, ne spreminjamo popolnoma ničesar in bo veljalo obstoječe stanje. In še nekaj. Nekateri ste tukaj veliko razpravljali o tem, da je potrebno skrbeti za enakopravno obravnavo davčnih zavezancev. Veste, ta rešitev velja že sedaj. Ali je teh 10 ali pa 20% sedaj v neenakopravnem položaju? Ali ima boljši položaj pri obračunavanju svojih obvez do države kot ostali? Je to neustavno stanje, ki sedaj velja? Mi tega stanja ne spreminjamo v smislu nove rešitve. Mi širimo samo možnost, da se osnova ali število tistih, ki lahko potem obračunavajo, razširi, ker vemo, kakšne so težave tistih, ki so samozaposleni ali pa imajo enega zaposlenega in se ukvarjajo, recimo, s servisnimi storitvami, popravljajo pralne stroje in podobne zadeve. Samo to. Drugače pa mi ne vzpostavljamo nobenih ustavno pravnih razmerij. Nobenih novih davčnih razmerij ne vzpostavljamo. To je že vse sedaj. Gre za to, da poskušamo zadeve urediti tako, da bi čim več ljudem omogočili, da uporabijo poenostavljen način obračunavanja svojih davčnih obveznosti in nič drugega. To, da 10 ali 20% teh, ki imajo to možnost uporabljati ta model, pomeni, da je število tistih, ki uporabi ta način veliko. Nekaj tisoč, deset tisoč davčnih zavezancev obračunava svoje obveznosti po tem načinu. Za konec samo še besedo, spoštovani predsednik. Žal nima Vlada tu kompetentnega sogovornika. Ponovno, ni ministra, ni državne sekretarke. Mislim, da je tak odnos, ki se je vzpostavil v Državnem zboru pri obravnavi posamičnih točk, nevzdržen. Mislim, da bi bila vaša dolžnost, da bi, tako kot ste to storili, kadar ni bilo predstavnika Vlade, ki je prišel predstavit stališče za zakon, ki ga je predlagala Vlada, ste preložili sejo za 10 minut in počakali, da je predstavnik Vlade prišel. Predlagam, da to uporabite tudi sedaj. Dokler ne bo na obravnavi te točke ali pa katerekoli točke dnevnega reda kompetentnih sogovornikov s strani Vlade, predlagam, proceduralno predlagam, da prekinete sejo in zagotovitev udeležbo tistih, ki bodo lahko pri teh točkah odgovarjali in razpravljali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej na ta zadnji vaš predlog. Tega ne bom dal v razpravo in upošteval. Dejstvo je, da je to zakon, ki je vložen s strani poslank in poslancev. Vlada se o tem lahko opredeli tako ali drugače ali pa tudi ne. In zato prisotnost ustreznih predstavnikov Vlade je zaželjena, ni pa nujno potrebna. Nadaljevali bomo zasedanje. Prosim. Proceduralno?
Hvala lepa. Proceduralno. Točka 16. Napisali ste pregled oziroma gradivo, ki smo ga dobili na mizo, pregled sodelovanja predstavnika Vlade Republike Slovenije na 9. seji Državnega zbora. V točki 16 je uvrščen Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, prva obravnava. Tam ste zapisali, da bodo pri tej točki sodelovali dr. France Križanič, minister za finance, mag. Helena Kamnar, državna sekretarka, Irena Erjavec, generalna direktorica, in Mateja Vraničar, sekretarka Ministrstva za finance. Ugotavljam, da treh, ki bi lahko razpravljali, na tej seji ni. Tisti, ki pa kompetenc nima, pa sedi za mizo. Predlagam, da poskrbite, da bo ta točka potekala tako, kot je predvideno v 235. členu Poslovnika Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sam ugotavljam enako kot vi, namreč, da tistih, ki bi lahko razpravljali s strani Vlade, pri tej točki ni. Ugotavljam pa tudi, da je pravica Vlade, da tu razpravlja. Ni pa njena dolžnost in njena obveza, ker to ni zakon, ki bi ga ona predložila. Tako da bomo nadaljevali. Lahko pa upamo ali pričakujemo, da se bodo ustrezni predstavniki Vlade oglasili, torej prišli v Državni zbor. Nadaljujemo. Besedo ima Gvido Kres. Torej, gremo naprej. Besedo ima dr. Luka Juri.
Hvala lepa. Žal mi je, da so nekateri soborci odšli. No, nekateri drugi pa so prisotni in bo vseeno v veselje razpravljati. Kaj pomeni predlog spremembe zakona? Nič novega ne bom povedal, če bom rekel, da enostavno gre za povišanje kalkulacije normiranih stroškov z 42.000 na 100.000 evrov oziroma z maksimalne vrednosti, po kateri se danes obračunava normirane stroške s 3.500 evrov na mesec na 100.000 evrov, kar je 8.333,33 evrov na mesec. Vendar mislim, da je za poštenega samostojnega podjetnika, ki zasluži bruto okoli 3.400, 3.300 evrov na mesec, čisto dovolj, da si lahko upošteva normirane stroške. Za nekoga, ki je pa samostojni podjetnik in zasluži 5, 6, 7, 8.000 evrov na mesec, ni nič narobe, če mu država reče: "Pokažite, prosim, stroške, ki ste jih imeli, in na podlagi teh stroškov, ki ste jih dejansko imeli, bomo te stroške upoštevali in za to zmanjšali davčno osnovo." 42 tisoč evrov je v stari valuti 10 milijonov tolarjev. No, ko rečemo 10 milijonov tolarjev, se mi pa zdi že dokaj visoka osnova. 100 tisoč evrov je pa skoraj 240 milijonov tolarjev. Takšen promet v času tolarje je živelo marsikateri d.o.o., 24 milijonov tolarjev seveda in ne 240 milijonov tolarjev. Soborba s kolegi me včasih zmede, se opravičujem in hvala za popravek.
Mir v dvorani, brez odgovarjanja, brez replik! Če želite razpravljati, se boste javili oziroma imeli repliko. Hvala.
Saj, se zahvaljujem tako gospodu Vizjaku kot gospe Pečanovi, da so me popravili glede tega. Pošten obrtnik, ki dela kot samostojni podjetnik in zasluži 5, 6 tisoč evrov na mesec, ne potrebuje normiranih stroškov. Prvo zato, ker so ti normirani stroški vendarle nizki. In v kolikor pošteno dela, ima sigurno toliko stroškov, ki boso presegli kvoto normiranih stroškov. In zato bo raje izkazal dejansko ugotovljene in dokazane stroške. Zakaj torej so, zakaj obstaja institut normiranih stroškov? Zakaj? Zakaj smo si ga sploh zamislili? Kot je moj sogovorec pred časom rekel pred nekaj minutami, ne uvajamo nič novega, samo spreminjamo limit. Normirani stroški obstajajo zato, ker nekateri, ki imajo res nizek promet, imajo previsoke stroške z računovodstvom, s tisto malo prometa, ki ga imajo. In zato je smiselno, da enostavno jim privarčujemo stroške iz tega računovodstva, je bilo smiselno in se pač prizna splošno določene normirane stroške. Velja, velja. Vendar danes z informatizacijo stroški vodenja računov čedalje bolj padajo. Sploh pri samostojnih podjetnikih in pri malih podjetjih. Obstajajo odprti kodni, če želite, programi. Obstajajo internetno dostopne aplikacije, ki vam pomagajo pri obračunavanju in pri vodenju računov, zaradi katere si lahko močno močno znižate stroške računovodstva. Zato tudi prvoten razlog za sploh uveljavitev normiranih stroškov počasi počasi izginja. In če hočemo iti naprej korak s časom, bomo kmalu ugotovili, da instituta normiranih stroškov konec koncev sploh ne rabimo več, zato ker so stroški vodenja računov že tako nizki, ker lahko samostojni podjetnik praktično sam vodi račune in ne rabi plačati 300, 400 evrov za to, da mu računovodja na koncu leta preračuna bilanco. Povišanje normiranih stroškov bi bilo v pomoč le tistim, ki ne morejo izkazati visokih stroškov. Torej, bi bilo v pomoč takoimenovanim posrednikom, tistim, ki jemljejo provizijo za določene posle, za takšne vemo že iz medijev, na primer Domen Zavrl ali pa Jure Cekuta, ki so za nek posel dobili neko provizijo in z višjimi normiranimi stroški bi si lahko enostavno znižali davčno osnovo in neobdavčeno dali tisti denar v žep. Sedaj se sprašujem, ali morda želi predlagatelj pomagati kakšnim od teh posrednikov, da bi lahko več dobili iz teh posredniških poslov, brez da bi bili obdavčeni. Mislim,da je ta moja predpostavka nesramna. In zato je ne naslavljam resno do kolegov iz opozicije. Mislim, da so razlogi drugi. Razlogi so predvsem v iskanju glasov volivk in volivcev. Razumljivo, saj ste politična stranka tako kot mi, a vendarle tokrat je bilo ustreljeno mimo. Še enkrat, večja informatizacija, nižji stroški računovodenja in zato renovirani počasi s časom izgubljajo sploh razlog, da obstajajo. Na koncu bi vprašal: Kje je odgovornost, če govorimo o odgovornosti, ko se predlaga takšne zakone? Čemu, ko pa na koncu pri argumentirani razpravi ugotovimo celo, da nimajo argumentirane osnove? Mislim, da bi bilo bolj smotrno nadaljevati s soborci razpravo, ki smo jo imeli prej, ko smo se pogovarjali o prihodnjih obdavčitvah v korakih naprej, in da ne delamo korakov nazaj tam, kjer ni potrebno. In katerikoli računovodja, katerikoli se spozna vsaj malo na programske aplikacije, vodenje računov, mi bo pritrdil, da normiranih stroškov počasi počasi sploh ne bomo potrebovali več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besed ima mag. Andrej Vizjak.
Še enkrat bom podčrtal to, da imamo na sedanji redni seji Državnega zbora v času ostre gospodarske in čedalje tudi bolj socialne krize na temo samo en zakon. In še tega je predlagala opozicija, ki gre v smeri reševanja krize oziroma ki gre v smislu in v smeri, kako spodbuditi gospodarsko aktivnost. Tu se kaže ta različen pristop, na eni strani Vlade in koalicije in na drugi strani opozicije. Namreč, vlada in koalicija očitno vidita krizne čase kot čase za, recimo, povečevanje davkov. Prej smo imeli Zakon o davku na motorna vozila, s katerim se ta davek dviguje za praktično veliko večino motornih vozil in koles z motorjem. Zdaj pa imamo na klopi zakon, ki ga je predlagala opozicija. Zakon, ki gre v smeri enostavnejšega poslovanja gospodarskih subjektov, ki gre v smeri davčne razbremenitve enega zelo pomembnih, fiskalno pa verjetno neznatnih delov davčnega sistema. Torej, govorimo o najmanjših obrtnikih, podjetnikih, ki jim želimo skozi olajšanje poslovanja, preko zviševanja praga ravni normiranih odhodkov pomagati pri njihovem delu. Pa ne samo to. Mi želimo s tem tudi izvajati ene pomembne politike, ki so v Evropi zajete v aktu za mala in srednje velika podjetja in v nekem reku "najprej pomisli na najmanjše". To so bila tudi sporočila predsednika Vlade na nedavnem odprtju Obrtnega sejma v Celju, da se bo prisluhnilo tem zahtevam in da kar se da v največji možni meri tudi upoštevalo. Zdaj je na mizi predlog, ki je simbolen, vendar pomemben za ta segment gospodarstva. Predlog, ki gre v smislu spodbujanja gospodarske aktivnosti, ki gre v smislu administrativnega razbremenjevanja najmanjših gospodarskih subjektov. Mala in mikro podjetja so že v zgodovini Slovenije odigrala pomembno vlogo. Z izgubo jugoslovanskih trgov in z osamosvojitvijo države so precejšen del bremena takratnega gospodarskega padca in krize prevzeli tudi najmanjši. Zaposlovali so in gradili gospodarsko aktivnost in mnogi od njih prerasli v srednja in nekateri tudi v velika podjetja. Torej, potencial v majhnih podjetjih je pomemben. Njihov delež je perspektiven in ga je treba gledati skozi srednje oziroma dolgoročno perspektivo. Najslabše je to, da se gleda na ta podjetja skozi kratkoročno prizmo enega davčnega leta. Kajti, če se majhnim omogoči, da zrastejo, omogoči pa se jim tako, da se jim karseda pomaga v tej inkubacijski dobi ali dobi majhnosti, potem lahko kasneje žanjemo več. Vsako ogromno makro podjetje, čeprav tega termina ni ali je veliko podjetje nastalo iz majhnega, niti podjetje ni kar samo po sebi bilo veliko, vsaj če je organsko rastlo, če ni nastalo v nekih drugih časih, nekih drugih družbenih ureditvah. Zato mislim, da je pomembno, ali dati tem podjetjem pozitiven signal ali ne. Prej smo slišali nekaj o informatizaciji in o tem, kako se tudi s sodobnimi tehnologijami in metodami da poenostaviti poslovanje. Ja, res je. Vendar bi bil zelo vesel, če bi to razložili enemu krovcu, eni frizerki, enemu umetniškemu kovaču, ki združujejo veliko večino svojega znanja v tej svoji osnovni dejavnosti in imajo bore malo časa za izobraževanje in kakršnokoli pogledovanje po teh tehnologijah. Čeprav pravim, da je to koristno tudi za njih, potrebno, vendar je žal v praksi neuporabno. To je spet ena teorija, ki smo se je vedno in znova naposlušali, ki v praksi ne deluje in je bolj ali manj zamegljevanje dejstev. Torej, ključno in najbolj smiselno pri tem zakonu je, da se poenostavlja poslovanje tem najmanjšim gospodarskim subjektom in da se do tega segmenta gospodarstva goji bolj pozitiven odnos kot do zdaj. Tu je pravzaprav čutiti to razhajanje med pristopom, ki ga ima koalicija, in pristopom, ki ga ima opozicija, ko govorimo o gospodarski krizi. Mi smo prepričani, da je edini in najpomembnejši izhod iz gospodarske krize sprejemanje ukrepov za povečevanje gospodarske aktivnosti. Teh ukrepov pa ni in ni, spoštovani s strani opozicije. Teh ukrepov ni. So samo ukrepi, kako deliti, trošiti več in kako z novimi davki dodatno obremenjevati gospodarstvo. Dodatno obremenjevanje gospodarstva ne bo prispevalo k gospodarski aktivnosti, razbremenjevanje pa bo. Res je, morebiti je to zoprno in težko znotraj kratkoročnega gledanja na eno davčno oziroma proračunsko leto. Vendar to se obrestuje. Vse države uvajajo subvencije, spodbujajo potrošnjo, znižujejo davke. Mi pa pravzaprav pri enostavnih predlogih, kot je ta na mizi, govorimo, da je brezvezen, da je opozicijski, da je populističen in tako naprej. V Slovenski demokratski stranki smo se po enem letu vladavine te oblasti odločili narediti eno bilanco stanja, ki je bila predstavljena. Verjetno bomo pripravili zopet naše predloge v eni, kako bi rekel, bolj strukturirani obliki. Predvsem zaradi tega, ker ne privoščimo tej oblasti, da bi s tako neučinkovitostjo nadaljevala naprej. Želimo prevzeti del odgovornosti za usodo ljudi in našega gospodarstva. In zato bomo vedno in znova predlagali takšne ukrepe, za katere mislimo, da so lahko učinkoviti. Vendar vas še enkrat ob tem prosim, da probajte razumeti bistvo in ne ponavljati argumentov, ki smo jih že slišali, da seveda te stvari ne bodo pripeljale, hkrati bomo pa spremljali to pot Slovenije po poti navzdol, kot je sedaj žal začrtana.
Hvala lepa. Besedo ima Tomaž Mencinger. Prosim. Besedo ima Anton Anderlič. Prosim. Ne. Mag. Borut Sajovic. Marjan Bezjak. Prosim.
Hvala za besedo gospod predsednik. Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini. Zakaj je pomemben, da ga dejansko predložimo kot opozicija ne glede na to, da smo ta predlog skupaj kreirali na obrtni zbornici s sedanjim poslanskim kolegom Miroslavom Klunom? Mikro in mala srednje velika podjetja predstavljajo srce slovenskega gospodarstva v Sloveniji. Preko 107.000 mikropodjetij z manj kot dva milijona evrov prihodkov od prodaje. Torej 96,2% ustvarijo ta podjetja. Velikih podjetij je samo 200. Zavedati se moramo, da sedanja Vlada ne more ali pa ne zna pomagati velikim podjetjem. Z dneva v dan gre novo podjetje v stečaj. Vprašanje je, kje se bo ta številka ustavila. Mi moramo imeti cilj pomagati mikro in malim podjetjem. Kajti iz malega, sami veste, zraste veliko. Zato je pomembno, da dejansko dvignemo limit s štirideset tisoč evrov na sto tisoč. Ravno iz tega vzroka, da dejansko omogočimo plačevanje davkov tudi tistim podjetjem ali pa tistim posameznikom, ki sedaj delajo na črno. Zaradi tega smo prišli do tega predloga zakona kajti sami dobro vemo kako močno uničuje gospodarstvo birokracija. Računovodski servisi so takšni ali drugačni, ki sami ne vedo drugega kot pa seštevati ali pa še to ne. Zato je pomembno, da dejansko napravimo možnost, da bodo lahko plačevali davek tudi tisti, ki ga sedaj ne, ki se ravno zaradi birokracije otepajo ali branijo tega in s tem, z delom na črno povzročajo nelojalno konkurenco. To je cilj tega, kar smo skupaj na obrtni zbornici kar nekaj let pripravljali. Res je, da je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke povzela del stvari iz predloga obrtne brošure, ki je bil predložen. Zato menim, da je to prav. Tudi sam izhajam iz obrti, ki je potem dejansko zrasla, prerasla v veliko podjetje. Zato je pomembno ta zakon spoštovati in ga sprejeti. V Sloveniji je iz dneva v dan več ljudi brezposelnih. V Sloveniji je iz dneva v dan več ljudi, ki bo počelo delo, nelojalno konkurenco. In mi smatramo,da bi s sprejetjem tega zakona pomagali državi pridobiti prepotrebne prilive v državno blagajno, ampak tudi mi v parlamentu, v državni birokraciji se moramo zavedati, da jo moramo zmanjševati. Kajti, če se mi tu ne bomo začeli obnašati gospodarno, Vlada obnašati gospodarno, žal ne vem, kje bodo jutri podjetja, ki bodo lahko ta aparat, ki je ogromen, nahranila vse te ljudi. V gospodarstvu se iz dneva v dan zmanjšuje kader, iščejo rezerve, racionalizacija v podjetjih. Tista podjetja, ki so pravočasno pristopila k temu, bodo postala močnejša, ne samo obstala, temveč postala močnejša. Kjer pa so direktorji v podjetjih samo zaradi plače, tam pa žal res tonejo ta podjetja. In če pri tem še Vlada nima posluha, potem do tega prihaja še mnogo hitreje. Verjemite, da bo jesenski del do druge četrtine prihodnjega leta najtežji del za slovensko gospodarstvo. Mnogi se sploh ne zavedate, kaj je slovensko gospodarstvo, od kod prihaja denar v državno blagajno. Nekateri razmišljate, "ja, blagajna mora biti polna." Vendar, od koga? Če se ne pomaga, ne prisluhne gospodarstvenikom, drobni obrti, mikro podjetjem, srednje velikim podjetjem. Ti so največji potencial in ti so največji ustvarjalci slovenskega proračuna. Zato je pametno - in vas še enkrat naprošam -, res pametno, da ta zakon sprejmemo, kajti s tem zakonom bomo v državno blagajno dobili več finančnih sredstev. To je cilj. Niso cilj mahinacije, niso cilj predvolilne kampanje ali karkoli, kot sem slišal od določenih predhodnih govornikov. Cilj je, ker gori rdeča luč, rdeča luč kot v formuli. Tu gori rdeča luč v gospodarstvu. Zato moramo čim prej pristopiti k temu in jim pomagati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Se opravičujem za prej. Jaz sem bil na sprejemu delegacije iz Bosne in Hercegovine in res, ko sem bil na vrsti, sem bil kar malo zmeden. Ampak zdaj sem pa dobil to možnost, da lahko spregovorim. In hvala lepa in opravičilo za prej. Poglejte, gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Jaz bi ta oziroma bom ta zakon podprl. Iz prakse vam lahko povem, da ne vem, če ravno to drži, da se stroški vodenja knjigovodstva znižujejo. Če se kje znižujejo, se kvečjemu zaradi konkurence, ko na enem prostoru postane dosti ponudbe. Drugače pa se te organizirajo po točkah. Toliko je točk, toliko je vodil, toliko je denarja, znesek takšen. Vam povem, niso to majhni zneski, veliki zneski so. Predvsem pa veliki zneski za tiste ljudi, ki svoje dohodke dejansko delajo z ročnim delom, kjer ni pomoči strojev in podobnega. In ti ljudje na koncu, ko svoj delovni dan zaključijo, mislim, da so kar precej utrujeni. In takrat je zelo težko stopiti za mizo pa še knjigovodske zadeve sam urediti in že zaradi tega jih daješ ven, jih autsorsaš. Ampak, vam povem, da, če bi se ta zadeva sprejela, bi bil jaz še za celo večjo pavšalno cifro, kot je v tem trenutku podana, bi lahko na konec koncev tudi država, če bi znala stopiti v kontakt, če bi se znala pogovoriti, če bi naredili prave analize in bi videli, kakšni dobički se sploh potem izkažejo, ko se bilance naredijo. Marsikateri podjetnik bi šel mogoče tudi v nekoliko večjo obdavčitev, da bi se na drugi strani rešil tega birokratskega posla. Ker bi mu na ta način ostalo veliko več energije resnično za njegovo delo, ne pa za ukvarjanje z vsemi papirji, ki jih je možno v tej naši birokraciji ustvariti. Poglejte, če se točno lotim v tem trenutku začetnikov, tistih začetnikov, katerim zavod ponuja 4.000 evrov za začetek. Veste, ljudje, ki se ne ukvarjajo s poslom, mislijo, da tisti, ki so imeli po 400, 500 evrov plače, mislijo, kako je to veliko. To je zelo majhna stvar. To vzameš, si veliko obveznost vzameš zaradi tega, ker si šel v to subvencijo. Na koncu, ko pa vse urediš in ko pridobiš vse papirje in ko še knjigovodjo dobiš, na konec koncev je bilo to komaj za tisto, ne pa za kakšen dober začetek poslovne kariere. Če bi mi šli v to, da spremenimo zadevo na način, kot je predlagana v tem zakonu, pa ne samo s tem, to bi bil samo en začetek, jaz trdim, da bi bilo tukaj potrebno dobro raziskavo narediti in se dobro na to pripraviti, celo v večje te zadeve, v bolj prijazno to politiko tako vodenje kot obdavčitve, bi država na koncu koncev pridobila več. Je pa res, da bi kar precej teh knjigovodskih servisov, ki danes zelo dobro živijo na ta račun, lahko zaprlo vrata. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Rado Likar.
Hvala lepa za besedo. Ste me malo presenetili, prehitro sem prišel na vrsto. Hvala za besedo, lep pozdrav še enkrat vsem. Torej, jaz si ne delam utvar, da bo ta predlog zakona dobil ustrezno podporo v Državnemu zboru. Vendarle jaz mislim, da se je vredno potruditi za vse te male podjetnike, ki predstavljajo, kot rečeno, preko 96% vseh gospodarskih subjektov v Sloveniji. Vemo tudi, da je za vodenje knjig potrebno kar nekaj napora. Prebiti se je potrebno čez goro administracije, kar nekaterim leži bolj nekaterim manj, ker delajo svoj posel bolj, bi rekel kvalitetno pa še stane precej. Zato se mi zdi smiseln predlog, da se dvigne ta prag prihodkov davčnega zavezanca iz naslova opravljanja dejavnosti z dvainštirideset tisoč na sto tisoč evrov, da lahko pri ugotavljanju davčne osnove zahtevajo upoštevanje normiranih odhodkov. To je eden izmed načinov, kako temu delu gospodarstva dati možnost. Jaz pravim, dati možnost za to, da to priložnost lahko izkoristijo. Ni rečeno, da jo bodo, ampak dajmo jim možnost. Jaz ne verjamem, da bi bila s tem dana tudi možnost kakšne zelo velike utaje. Res je, da je neka pavšalna obdavčitev, kar to je, za državno lahko slaba in dobra za davčnega zavezanca, pa tudi obratno. Lahko je slaba za davčnega zavezanca in mogoče dobra za državo. V tem primeru se davčni zavezane za ta način obdavčevanja ne bo odločil. Ko že govorimo o utajah, ali ni to, ne utaja, je pa sigurno goljufija, da podjetje izkoristi možnost, ki mu jo daje zakon o delnem subvencioniranju polnega delovnega časa, svoje delavce pa sili, da opravljajo svoje delo v polnem delovnem času, v mnogih primerih tudi preko polnega delovnega časa, ob sobotah in celo ob praznikih? Tu zgleda, da ni mehanizma. In delavci naj bodo veseli, da lahko sploh še delajo in dobijo teh nekaj evrov. Če pravite oziroma če menite, da se itak zavezanci masovno ne odločajo za tak način obdavčevanja, se sprašujem: Zakaj potem takšno nasprotovanje, od kje bojazni pred velikimi davčnimi utajami? Davčne utaje se največ dogajajo vsaj v vrednostnem smislu velikih sistemih, kjer nimajo tega pavšalnega načina obdavčitve. Zato spoštovani, jaz predlagam, da ponudimo roko v pomoč malim oziroma mikro podjetjem in jim damo možnost, da zadihajo, da zajamejo sapo in mogoče tudi oni pomagajo speljati ta voz iz krize. Na koncu pa mogoče še to pojasnilo ali replika, kako se temu reče, gospod Čepič je prej omenil otroka. Tudi jaz sem dobil to pismo. Zato sem se to spomnil oziroma na elektronsko pošto, da otrok, ki je zbiral star papir, zanj dobil, ne vem, par evrov in ko je starš oziroma ko je mama tega svojega otroka dala kot vzdrževanega člana in navedla noter ta dohodek, so ga črtali. Jaz sem to vprašanje dobil na elektronsko pošto in se pozanimal na davčni upravi, povedal ta primer in škoda so rekli na davčni upravi, da ne vem imena. Ampak so mi zagotovili, da je šlo za očitno pomoto, ker je po drugem odstavku 115. člena Zakona o dohodnini otrok do 18. leta brezpogojno vzdrževan član. Meni so svetovali. Ampak žal jaz nisem vedel imena tega. Šlo je za očitno pomoto. Toliko v pojasnilo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Čepič, prosim.
Hvala lepa za besedo. Nisem mislil replicirati, ampak ko smo dobili, verjetno je še kdo dobil to pismo, in ko sem to elektronsko pošto pokazal državni sekretarki, mi je potrdila - res je, to je anomalija zakona. To je anomalija zakona, kjer za 20 evrov nekdo ni več vzdrževan družinski član. In zato je treba dohodninski zakon v nekaterih elementih spremeniti. Ampak ta sprememba, ki jo vi predlagate, tega ne rešuje, da smo si na jasnem. To je daleč od tega. Gre za vzdrževane družinske člane. Ampak pravzaprav sem razmišljal, kaj je motiv takšnega preskoka z 42 tisoč na 100 tisoč in s 25% na 40%. In sem potem poskušal izračunati nazaj. Da je to, in bilo je danes v razpravi rečeno, tudi za tiste, ki se ukvarjajo z umetno obrtjo, z nekaterimi manjšimi stvarmi, z neko dopolnilno dejavnostjo. Ja, ampak ta zasluži po tem prvem predlogu oziroma po tem, kar je danes v dohodninskem zakonu približno 3500 evrov na mesec. 3500 evrov, da bo dosegel limit 42 tisoč evrov letno. In seveda pri tem lahko priznaval materialne stroške v višini 875. Vi danes predlagate, da je lahko ta dodaten zaslužek ali kakorkoli 8300 evrov na mesec. Jaz ne bom preračunaval v plače nekaterih delavk in delavcev Gorenju, kakorkoli, ker se mi to zdi izjemno grdo do njih, ki zaslužijo manj. In ob tem mu omogočili, da ne polaga računa za 3300 evrov. To je za osem neto plač, ker mesečno ne rabi postaviti računa in od tega tudi ne plačati dohodnine. To je podatek, ki ga dajemo in ki ga skozi to dohodninsko oziroma skozi to spremembo zakona poskušamo peljati notri. Za koga bi to bilo namenjeno? Tisti, ki dela drobne stvari, pa tako dalje, tisti dvomim. Ampak, vsi tisti, ki so jim materialni stroški večji od 25% in prihodki večji od tega, lahko vodijo knjige. In ni tako drago, da bi to pa zrušilo kompletno ekonomijo. Jaz sicer nimam nobenega računovodskega servisa, ampak žena je računovodkinja in vem, kaj in na kakšen način to ponekod delajo, pa kakšne so tudi cene na teh stvareh. Ni to tako drago. Na koncu koncev se, da mnogo stvari tudi sam pripraviš. In so potem te bilance, ki morajo biti strokovno napravljene, mnogo cenejše in mnogo lažje. Ampak, to je namenjeno tistim, ki opravljajo razna svetovalna dela, kjer ne morejo prikazati računov, kjer ne morejo prikazati materialnih stroškov, ki samo z nekimi kvazi inženiringi, s kvazi nekimi stvarmi poskušajo na legalen način tudi z izstavitvijo računa od države dobiti oprostitev za 3300 evrov mesečno. To je na nek način. Če bi s tem zmanjševali sivo ekonomijo bi bil za to. Ampak dvomim, da bi jo, ker nekdo, ki dela in danes poskuša delati kot majhen obrtnik in nekatere stvari popoldne napraviti, bi v kvoti 42.000 evrov zagotovo lahko zadovoljil te svoje potrebe. In zato ni smiselno tako pavšalno in reči, kar podprimo ta zakon zaradi tega, ker bo ta spodbujal in, nekdo je celo rekel, prinašal dodaten denar v proračun. Ne bo ga, zmanjšal bo. Nekomu bo pa res prinesel dodatni denar zaradi tega, ker se ne bo rabil skrivati, ne bo rabil delati prekrškov zaradi tega, ker bo imel neobdavčenih sredstev kar dosti na voljo ali pa vsoto, ki je, nek limit, za katerega ne bo treba dokazovati stroškov. To je na nek način namen. Pa jaz ne mislim, da ima kdo kakšnega privatnika ali pa kogarkoli, mišljenega z imenom in priimkom, ampak govorimo o sistemu. In ker to ni dobro in ker ta pavšalisti, ki jih ponekod niti ne poznajo več. Zato je odziv teh ljudi približno 8%, od katerega bi lahko, kot smo slišali danes podatek. Ker to ni na nek način privlačno in je predvsem namenjeno mogoče eni zelo, zelo ozki. Potrebno bo pa seveda razrešiti domačo obrt, ugotoviti na kakšen način. Se strinjam. Potrebno bo seveda razreševati. Se že razrešuje tam, kjer je seveda ogromno lastnega dela, kjer so seveda storitvene storitve, kot so frizerji, krojači, čevljarji, kjer je potrebno nižjo davčno osnovo, zato da se seveda bo na ta način zmanjševala ali siva ekonomija ali pa seveda, da bo možnost zaslužka večji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predlagatelj? Prosim, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, zdaj pa lahko ugotovim, da je še tisti zadnji predstavnik Vlade, ko se razprava približuje h koncu, šel iz dvorane. In obžalujem, da kot predsednik Državnega zbora niste zaščitili pozicije Državnega zboru proti izvršni veji oblasti, ki je dolžna sodelovati na sejah Državnega zbora in ki je tudi najavila, kdo bo pri tej točki Državnega zbora sodeloval. Napisano je bilo, da bo sodeloval minister, napisano je bilo in nenapisano, da bo državna sekretarka sodelovala in da bo sodelovala generalna direktorica z Ministrstva za finance. Nikogar od predstavnikov Vlade tu ni. Sploh pa ni nikogar, ki bi lahko kakorkoli komentiral ali pa utemeljeval, argumentiral razloge, zakaj Vlada temu predlogu nasprotuje. Zakaj Vlada temu predlogu nasprotuje? Moram reči, da sem pravzaprav zelo začuden in šele sedaj po tej zadnji razpravi kolega Čepiča mi je jasno, zakaj predstavnika nekdanjega direktorja Obrtno-podjetniške zbornice in sedanjega poslanca Socialnih demokratov gospoda Kluna ni v dvorani. Zato, ker je kolega pred tem razpravljal, da so tisti, ki bi koristili to rešitev in ki jo že koristijo, sami špekulantje. Se pravi, predstavniki Obrtno-podjetniške zbornice, tistih 11% ali 20%, ki uporabljajo to metodologijo, ki je že sedaj na razpolago za obračun njihovih obveznosti do države, so sami špekulantje. Dokler bomo imeli mi tak odnos do tistih, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, do tistih, ki ustvarjajo, pa tudi do državljanov te države, potem najbrž se tej državi izredno slabo piše. In ugotavljam, da se je pravzaprav s tem mandatom na tej relaciji odnosa, država in državne inštitucije do gospodarstva, do državljanov naredila bistvena sprememba, bistvena sprememba, bistveno poslabšanje. Če smo v prejšnjem mandatu sprejeli številne ukrepe, ki so pomenili debirokratizacijo, odpravo administrativnih ovir, podcenili zadeve, ukinili določene obveznosti, poenostavili obrazce, obračun dohodnine in tako naprej, je sedaj na tem delu popolno mrtvilo. Ne dogaja se ničesar. Celo več. Predlogi, ki so bili vloženi, recimo, tudi na osnovi obrtno-podjetniške zbornice in teh smo v temu mandatu obravnavali najmanj sedem, so okarakterizirani kot neprimerni. Zdaj pa sprašujem: Ali je Obrtno-podjetniška zbornica, ki ima, ne vem, nekaj deset tisoč članov, inštitucija, ki združuje ljudi in tiste, ki ustvarjajo, samo zato, ker so špekulantje, ker so tisti, ki kršijo zakone? Ali je motiv njihovega združevanja in dela drugačen? Najbrž je drugačen in jaz sem prepričan, da je drugačen. Je pa izredno neprijetno, ko tisti, ki bi morali pravzaprav sproducirati boljše pogoje, boljšo zakonodajo, enostavnejšo zakonodajo, tudi poceniti tam, kjer kakšne stvari ni potrebno, zadeve blokirajo. Tu ste tudi storili blokado, veliko blokado do razvoja pogojev za delovanje malih, mikro podjetij pa tudi velikih. Kajti s tistimi ukrepi, ki ste jih sprejeli za velike, to pa so razna subvencioniranja delovnega časa in podobne zadeve, so te firme pripeljale v velike težave. V velike težave! Ker so bili nek ukrep, neko pričakovanje, ki pa ni bil zadosten in tudi neprimeren. Tudi neprimeren! Za način, kot ga vi predlagate in kot ste ga predlagali in ko kritizirate, da prejšnja Vlada ni ustvarila dovolj zaloge, in za vaš pristop, ki ste si ga poslužili v teh nekaj mesecih tega mandata, ni nobena Vlada dovolj dobra. Zaloge nobena Vlada za takšen način upravljanja z državo ne more zagotoviti dovolj velike, da bi lahko samo delili in razmetavali za tiste, ki so vam všeč. Je ni države, ga ni predsednika Vlade, ki bi lahko zagotovil takšno delovanje institucij in sistema, da bo prišla za njim neka ekipa ljudi, ki bo delila zavarovancem, upokojencem, ovdovelim osebam po oficirjih jugoslovanske ljudske armade, ki bo delila, ne vem, komurkoli tam na nek privilegiran način, ki niti ni plačeval v našo pokojninsko blagajno. Takšni ukrepi so neprimerni. Ko skušamo zagotoviti primernejše pogoje za delovanje mikro in malih podjetij, ko jim poskušamo izboljšati možnost, da se za ta postopek, ta način sploh odločijo, ste proti. Ko pa, recimo, govorimo o tarifah, na primer, za odvetnike, stečajne upravitelje in tako naprej, pa niste proti. Mi smo predlagali, da se v ta zakon, ki bi dodatno obdavčil prihodke, kar je bilo včeraj sprejeto, vključi stečajne upravitelje. Pa ste bili proti. Tiste, ki so razprodajali po zakonih ali pa tudi ne slovensko premoženje in so v kratkem času dobili nekaj milijonov evrov, ste izključili iz tega, da bi bili dodatno obdavčeni. Zanimivo. Moram reči, da s takimi ukrepi ne bomo prišli daleč. Menim, da je ta zakon eden tistih, ki izboljšujejo pogoje za delovanje mikro in malih podjetij, zagotovo. Če nekomu olajšamo možnost poslovanja in obračunavanja svojih obveznosti, potem je to najbrž napredek. Regulacija in nadzor sta možna že po dosedanji zakonodaji. Zato ker tak način obračunavanja in delovanja teh podjetij že sedaj obstaja in ga uporablja nekaj tisoč pravnih subjektov. To drži. Iz vseh podatkov in vseh razprav tukaj je bilo razvidno, da je teh podjetij, ki uporabljajo ta model obračunavanja, poenostavljen model obračunavanja, nekaj tisoč. 11% od tistih, ki imajo to možnost, ta model uporabljajo. In to je najbrž nekaj nad 10.000, po podatkih gospoda Trofenika nekaj nad 20.000. Se pravi, ne gre za majhno skupino ljudi. In če so ti pogoji tako slabi ali pa neprimerni, potem jih najbrž ne bi uporabljal ta del gospodarstva. Žal, tudi mnoge velike besede, ki so bile tu izrečene, kar zadeva celovito, celostno in, ne vem, kakšno obravnavo ukrepov, ki jih predlagamo, ne stojijo. Ko smo predlagali celovit paket ukrepov za izhod iz gospodarske krize, je Vlada na tisti naš predlog pripravila za 100 strani odgovorov, zakaj niti eden izmed predlaganih ukrepov ni primeren. Stostvari. Za niti enega izmed predlaganih inštrumentov ni našla pozitivne besede, razloga, da bi ga podprla. Tudi ne za tiste, ki niso potrebovali nikakršnih javnofinančnih sredstev, ne za tiste, s katerimi smo predlagali, da se poenostavi plačevanje obveznosti, recimo, iz plač s.p.-jev ali pa s.p.-jev, ki imajo kakšnega zaposlenega do države. Namesto, da plačujejo z devetimi položnicami, če so samozaposleni, bi plačali z eno. Namesto 20 evrov bi to stalo evro. Namesto 18 milijonov, če vzamemo cel sistem, bi to koštalo, ne vem, milijon in pol. 16 milijonov neto učinkov za ta gospodarski sistem bi to bilo. Pa ni bilo treba nobenega razpisa in nobene težave, kajti vse se plačuje na isti prehodni račun. Ampak to očitno za koalicijo, ki je, kakršna je, ni sprejemljivo. Tudi zato so rezultati poslovanja slovenske države taki, kot so. Tudi zato je naš rezultat bistveno slabši kot rezultat Češke, bistveno slabši kot rezultat Poljske. Ti dve državi kljub temu, da sta v Evropi in v EU in da jih je ravno tako kot Slovenija zadela ta finančna in ekonomska, gospodarska kriza, poslujeta, imata gospodarsko rast nekaj nad ničlo oziroma okoli ničle Slovenija minus 9, Evropa minus 3. Kar pomeni, da se ti dve državi približujeta povprečju EU, Slovenija pa zaostaja in to krepko, z dvakratno hitrostjo zaostaja. Morda bi se bilo za vprašati: Ali gre za kakšne strukturne težave v kakšni proračunski razporeditvi ali gre za težave gospodarstva ali pa ima Vlada strukturne težave z vladanjem in s sprejemanjem ukrepov za organizacijo svojega dela, presojo ukrepov in tako naprej? Jaz sem prepričan, da je problem tu, da Vlada ni sposobna oceniti prioritet. Ni sposobna določiti prioritet, ni sposobna sprejeti kvalitetnih ukrepov, pač se ukvarjamo samo z nekimi marginalijami in premetavanji, predvsem na kadrovskem področju, da še tisto, kar je tam funkcioniralo pol leta, ni funkcioniralo več. Ker je nedopustno, da veliki gospodarski sistemi, kot so Nova Ljubljanska banka, Zavarovalnica Triglav ali pa Slovenske železnice, pol leta nimajo vodstva. In istočasno, ko nima kompetentnega vodstva, recimo, največja slovenska banka, dajemo jamstva za kredite in tako naprej. Tam pa ni kompetentne in odgovorne osebe s polnimi pooblastili, da bi lahko zagotovila izvajanje finančnih ukrepov, ki jih je Vlada namenila. Zato tudi ta finančni krč. Tako, da ti ukrepi, ki jih je Vlada predlagala, ne prijemljejo. In še vedno govorimo o finančnem krču. Žal, tudi tisti svežnji ukrepov, ki so bili predlagani, ki jih je Vlada predlagala, so bili prazni ukrepi. Ko ta ukrep razviješ, ko ga odpreš, pravzaprav vidiš, da je notri votlo. Da je samo lepa lupina, lep nasmeh, lepi obeti in napovedi, ko pa to odpreš, ko bi to moralo učinkovati, pa se ne zgodi nič. Nič se ne zgodi, ukrep ne prijemlje. To je bilo rečeno v tej dvorani Državnega zbora že nekajkrat, tako s strani predsednika Vlade kot s strani finančnega in drugih ministrov - ukrep ne prijemlje. Kako pa naj prime ukrep, ki je tak, da nima za kaj prijeti, in ko tudi ni nikogar, na katerega bi se ta ukrep konkretno nanašal? Ti ukrepi prijemljejo samo pri tistih, ki denarja ne potrebujejo. Ponujati kredite tistim, ki denarja ne potrebujejo, je nepotrebna zadeva. Tisti, ki ga pa potrebujejo, jih pa ne dobijo kljub vsem jamstvenim shemam, garancijam in vsemu, kar smo v Državnem zboru tudi sprejeli. Menim, da je ta predlagani ukrep, ki je eden v množici predlaganih ukrepov, ki smo jih v naši poslanski skupini pripravili v nekaj mesecih tega mandata, potreben. Je nujen in potreben korak, da se razmere na tem področju izboljšajo. Prav tako kot je bil potreben ukrep o delnem subvencioniranju prispevkov za samozaposlene v domači in umetnosti obrti, prav tako kot so bili potrebni ukrepi za olajšave na področju vlaganj, na področju ali pa stimulacije na področju investicij itn. Vsi ti ukrepi so bili nujno potrebni. In niti enega od teh ukrepov kakšnega konkretnega nismo sprejeli v tem državnem zboru. Žal nismo sprejeli. Vlada je do vseh teh ukrepov imela odklonilno mnenje. Vsakič pravzaprav je bilo v mnenju napisano, da Vlada proučuje in bo, če bo tako, proučila in ugotovila, tudi predlagala kdaj. V kriznih razmerah so potrebni hitri ukrepi, so potrebni učinkoviti ukrepi. In, če je potrebno karkoli proučiti, je to potrebno hitro storiti. Vlada in ta država nima časa, da bi se proučevalo dve leti, kateri ukrepi bi bili najprimernejši. Tega časa ni. In ker te zadeve ne potekajo tako ker ni nobene ažurnosti, ker ni tudi nobenih efektivnih ukrepov, učinkovitih ukrepov, smo pač tam, kjer smo. Nezaposlenost zelo narašča, težave v gospodarstvu se povečujejo. Tisti, ki ne potrebujejo, gradijo nadstandard in jim še izboljšujemo pogoje za poslovanje itn. Po drugi strani varčujemo tam, kjer ni treba in srečujemo se tudi z razsipnostjo Vlade. Mislim, da je pravzaprav za javnost ali pa javnosti je težko razložiti, da se najde 100 milijonov evrov za, recimo, sanacijo Istrabenza, da se pa se zelo težko najde 5 milijonov za Muro in tri tisoč zaposlenih. Zelo težko razložiti. Zelo težko se tudi razloži slovenski javnosti, da tisti, ki so sodelovali, recimo, pri sprejemanju določenih odločitev, kot je, recimo, bila odločitev o nakupu Lehmann Brothers, niso sankcionirani, ampak nagrajeni. Eden izmed teh je postal finančni minister, drugi direktor največje slovenske banke. Tukaj ni nobenih težav z ugotavljanjem odgovornosti, kar zadeva koalicijo. Pa bi bilo morda dobro. Medtem ko za druge, ne toliko manjše probleme in ugotovitve, ki so več ali manj tudi namišljeni, se takoj najde sklic nujne seje, 30 podpisov in obravnavamo neke zadeve, ki imajo nekaj desetkrat nižji negativni učinek, portfeljski, ne dejanski. Tukaj gre pa za dejanske spremembe. Skratka, spoštovani kolegi v koaliciji, predlagam, da kakšen ukrep, ki ga predlagamo v poslanskih skupinah opozicije, tudi podprete. Ne zato, da bi izkazali solidarnost. Ampak zato, ker vemo, da je ta ukrep dober, da je ta ukrep tudi tak, ki je usklajen z vsebino predlogov, ki jih pripravijo interesne organizacije. In ena največjih interesnih organizacij po številu članstva je prav gotovo Obrtno-podjetniška zbornica, ki ima ljudi, ki ustvarijo velik del BDP-ja, ki predstavljajo tudi velik del na tisti strani proračuna, ki se polni, se pravi skozi DDV, skozi dohodnino. In to niso neki ljudje, ki bi predstavljali odhodke in stroške. To so tisti, ki polnijo prihodkovno stran proračuna. In v situaciji, v kateri smo, bi bilo nujno potrebno, da tisti, ki imajo še ta potencial, da lahko karkoli prispevajo k nezavidljivi proračunski situaciji, to tudi storijo. Jaz mislim, da bi morali že zdavnaj, že decembra lani sprejeti nekatere ukrepe, januarja, februarja najkasneje, da bi tistim, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ki jih ta kriza še ni oplazila, omogočimo, da funkcionirajo, da morda tudi povečujejo svoje programe in naredijo več. Kajti veliko teh, ki se srečujejo z nelikvidnostjo, s težavami, ima naročila, pa jih dejansko ne more realizirati. Tak primer je nazadnje zdaj tudi v Muri - imajo naročila, pa bo prišlo do tega, da se ne bo moglo realizirati. Skratka, menim, da bi odgovorna politika morala sprejeti takšne ukrepe, ki dejansko držijo pri življenju gospodarstvo, ki držijo pri življenju gospodarsko rast, ki ohranjajo vse tiste, ki delajo nekaj dobrega za prihodkovno stran proračuna. In da ni cilj odgovorne politike samo v tem, da sprejema ukrepe, ki so sicer nujno potrebna, vendar so dopolnilni ukrepi. To so ukrepi za zagotavljanje socialnega miru in vzdrževanje socialnega položaja tistih, ki se kljub takšnim ukrepom znajdejo v težavah. Takšni, ki jo bodo vedno potrebni. Vendar ti ukrepi ne morejo biti primarni. So lahko dopolnilni, dopolnilni ukrepi k tistim ukrepom, ki vzdržujejo gospodarsko rast, ki zagotavljajo delo in delovna mesta. Skratka, soočili smo se tudi s tem, da je prišlo do velikega porasta nezaposlenosti, za več kot 30.000. Vendar izgube delovnih mest je še dvakrat ali trikrat toliko. Kajti mnoga delovna mesta so izginila. Kajti ni več tistih, ki bi delali po dovolilnicah za tujce za delo. Skratka, situacija ni rožnata. Predlagam, da še nekaj storite in podprete ta predlog. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Dva sta se prijavila, mag. Andrej Vizjak 5 minut in potem Zmago Jelinčič Plemeniti 5 minut. Prosim.
Hvala. Namen tega zakona je predvsem olajšati poslovanje malih gospodarskih subjektov z namenom, da zrastejo. Torej, da zaposlijo, da povečajo obseg. Brez olajšanja poslovanja in pozitivnih ukrepov države v smislu razbremenjevanja administrativnih ovir tem podjetjem si težko predstavljamo, da bodo kar sama po sebi to storila. Tudi aktualne vlade so polna usta obljub o tem, da bodo priskočila na pomoč malim, mikro podjetjem, podjetnikom, ki se ukvarjajo z administrativnimi bremeni. In ne samo to, tudi da jih bo davčna razbremenila. Tega je bilo veliko slišati tudi na nedavnem obrtnem sejmu v Celju. In tudi ob vsaki priložnosti je pozdravljen akt za mala podjetja, "small business act", ki ga je tudi ta Državni zbor obravnaval na Odboru za gospodarstvo. Ta konkretni predlog zakona je udejanjanje te politike, ki ima načeloma vsesplošno podporo. Ampak problem te Vlade je prav v tem, da se načeloma za številne stvari zavzema. Ko pa je konkretna pobuda ali pa konkreten projekt na mizi, ima pa zadržke. Oprostite, tako enostavno ni mogoče razvijati nobene politike, da smo načeloma za, konkretno pa tega ne čuti nihče. In tukaj se popolnoma strinjam s poslancem Slovenske nacionalne stranke, ki je povedal, če bo podjetnikom aktualna Vlada tako pomagala kot doslej še v prihodnje, da bodo kmalu vsi "pocrkali". Upravičeno smo lahko zaskrbljeni nad trendi, ki so v Sloveniji. Poglejte, samo zadnjič smo sledili podatku o Pomurju, kjer naj bi tudi del reševanja te nastale situacije v Muri lahko rešilo samozaposlovanje. Neke nove iniciative v okviru, najprej mikropodjetij. Če ne bomo razbremenili birokratsko, davčno na začetku teh najmanjših, potem jih enostavno ne bo ali pa še tisti, ki so, bodo to stvar zaprli. Jaz tudi razumem, da bi v nekaterih zlatih časih, časih konjunkture bilo utemeljeno, morebiti nekoliko bolj gojiti skepso zoper te rešitve v takih kriznih časih, kot so doslej. Namreč, ti mali podjetniki se srečujejo s številnimi drugimi težavami, kot je upad naročil, kot je plačilna nedisciplina in tako naprej. Seveda je potrebno, da jim država priskoči nasproti. To, kar kliče po pozitivnem odnosu do teh predlaganih sprememb. Tudi v drugih okoljih se srečujemo s stečaji. Številni bi lahko verjetno začeli tudi samostojno poslovno pot. Zato jim je potrebno priskočiti na pomoč. Mi smo predlagali številne ukrepe že v preteklosti. Eden je ta, ki je danes na mizi. Drugi so tudi takoimenovane davčne počitnice. To pomeni, da prvih nekaj let bi postopno takim gospodarskim subjektom, ki začnejo šele, navijali davek. Ne takoj polnega, najprej nekoliko simbolnega, potem nekoliko več in šele po dveh, treh letih višja obdavčitev. Ne, kakršenkoli predlog v tej smer je s strani vladajočih zavrnjen ob polnih ustih podpore mikropodjetjem, malim podjetjem, podjetnikom in tako naprej. Ta dvoličnost me počasi že resno moti. Jaz ne poznam skoraj nobenega ukrepa te Vlade, ki bi šel nasproti tem segmentom gospodarstva. Obravnavali smo pa torej številne pobude v tej smeri in najbolj pa bode v oči in me je pa zmotilo razmišljanje poslanskega kolega Čepiča, ki je pravzaprav ta mikrosegment podjetnikov označil kot skupino špekulantov, ki so tam, ki so normiranci zaradi tega, ker se pač izogibajo plačilu davkov, ker špekulirajo in tako naprej. Torej se je Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije, ki je uvrstila to zahtevo in ta predlog med svoje zahteve, postavila za hrbet in v bran špekultantom? Vas sprašujem. Jaz mislim, da ne. To so pridni ljudje, ki bodo kdaj tudi srednji podjetniki, ne samo majhni in zato jim priskočimo na pomoč.
Hvala lepa. Besedo ima Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa. Gre za predlog oziroma sedmo zahtevo obrtne zbornice. In dokler je bil gospod Klun še v predvolilni borbi, ga je gospod Pahor z vsemi petimi podpiral in mu dajal pomoč in govoril, kako bo vse speljal tako, kot je treba. Zdaj, ko je to zadevo vložila opozicija, ne bo iz tega zakona nič. In, če bi to vložila koalicija, bi bil rezultat, vsi poslanci za, nihče proti. Zdaj, ko bo to vložila opozicija, bo rezultat približno 30 poslancev za in več kot 45 proti. Tukaj se kaže dvoličnost slovenske Vlade, ki po eni strani ne razume in ne ve, zakaj sploh gre v gospodarstvu. Po drugi strani pa noče nikakor sprejeti nobene pobude, ki pride s strani opozicije, če je še tako dobra. Glede tega, da ne razume zadev, mi je jasno. Če pogledamo našo strukturo Vlade, vidimo, da pravzaprav nihče od vodilnih nima niti ene ure delovne dobe v kakšni delovni organizaciji. Ali so se prelevili iz političnih foteljev v vladne fotelje ali pa iz akademskih foteljev v vladne fotelje. Vedno so bili zgolj na proračunskem denarju. In oni niti ne vedo, da je treba denar zaslužiti. Oni vedo, da denar mora priti vsako leto v njihov žep in kadarkoli pride, ga je vedno premalo. Seveda jaz sem prepričan, da tukaj zadaj tudi stoji gospod Cvikl v veliki meri, ki mu je zdaj vseeno, kaj bo. Konec koncev, pripravlja se oziroma izsiljuje gospoda Pahorja, da bi šel za podpredsednika evropske banke namesto gospoda Ropa, kjer bi imel približno 20.000 evrov neto plače. Mesečne, seveda. To je deset njegovih plač. Pa je ves prihranek, ki so nam ga včeraj, ste nam ga včeraj izglasovali, ko ste vzeli strankam denar za politično delo. Plačilne discipline, ki je ena od krutih zadev slovenskega malega gospodarstva, v prvi vrsti tudi velikega. Tega se Vlada ne bo lotila, seveda ne. Kajti, če bo tukaj plačilna disciplina, se ne bo dalo vtakniti v žep 100.000, 500.000, 1 milijon evrov, 5 milijon evrov in tako naprej. To potem ne bo več mogoče. Zatorej je treba obdržati tak sistem. Zato je treba kvalificirati tiste, ki delajo in ki nimajo nagrabljenih in nakradenih milijonov preko raznih variant. Tiste je treba okvalificirati kot goljufe, kot špekulante, kakor pravijo nekateri kolegi tukaj iz koalicije. Malo gospodarstvo je v marsikateri državi rešitelj situacije v sami državi. Pri nas tega ne razumemo in ne bomo razumeli. Davkarija, ki je nedodelana. Namesto, da bi poenostavili vse skupaj, ne, bog ne daj, da bi poenostavili. Zopet smo tukaj pri istih zadevah. Kajti, če bi zadeve poenostavili, potem tisti, ki so z dobrimi zvezami v koalicijskih strankah, ne bi mogli šmuglati in goljufati. Ampak večina tistih, ki so pa pošteni, jih pa tolče ta davčni vijak, ko je treba za eno majhno zadevo napisati 10 ali 15 položnic ali 20 položnic. Že samo to je neumno. Potem, recimo, razne oblike knjigovodstev. Namesto, da bi naredili tako, kot je v Švici. V Švici ni treba več oddajati nobenega listka, računa, ko greš ven iz kavarne ali iz kakšne gostilne. Enostavno zato, ker imajo tri kategorije. Določeno ta približno zasluži od toliko do toliko. To se pravi, bo plačal toliko pavšala letno. Tisti, ki zasluži toliko več, bo plačal drugo kategorijo. In tretjo in tako naprej. Če bo delal več, bo več spravil v žep. Če bo delal manj, je to njegova zadeva. Država točno ve, koliko dobi. Lahko bi pa na ta račun odpustili vsaj sto kilavih uslužbencev, ki tako ali tako nič ne delajo. Delajo samo to, da zajebavajo tiste, ki hočejo delati. In bog ne daj, da bi šli h kakšnemu velikemu gospodu brskati po papirjih. To se ne zgodi. Ampak če bo kakšen manjši ali majhen obrtnik karkoli rekel, šest inšpekcij bo dobil v dveh mesecih ali pa sedem. In komaj bo ena inšpekcija šla skozi vrata, bo že druga stopila noter. Mislim, to, kar se pri nas dogaja, je skregano z zdravo pametjo. In zanimivo, še enkrat, če bi šlo to s koalicijske strani, bi vsi glasovali za, tako pa zakon ne bo sprejet.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri, v petek, 25. septembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O JAVNOSTI PREMOŽENJA FUNKCIONARJEV, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 15 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zakona Zvonku Černaču za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi, vsi ostali prisotni. Poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke smo 16. junija letos v zakonodajno proceduro vložili predlog Zakona o javnosti premoženja funkcionarjev. Cilj zakona je zagotavljanje transparentnosti delovanja javnih funkcionarjev in preventivno delovanje na področju koruptivnih dejanj in na področju klientelizma. Zakon zato predvideva javno objavo premoženja funkcionarjev na spletnih straneh Računskega sodišča. Z zakonom bi preprečili razne manipulacije in se učinkoviteje spopadali s koruptivnimi dejanji. Zakon določa funkcionarje, ki so po tem zakonu: poslanci, člani Državnega sveta, predsednik republike, predsednik Vlade, ministri, državni sekretarji, sodniki Ustavnega sodišča, sodniki, državni tožilci, guverner Banke Slovenije, Varuh človekovih pravic, funkcionarji v službah Državnega zbora in predsednika republike, funkcionarji v Vladi, funkcionarji v službah Ustavnega sodišča, funkcionarji na Vrhovnem sodišču, funkcionarji v Računskem sodišču, Banki Slovenije in pri Varuhu človekovih pravic, funkcionarji v drugih državnih organih in župani ter podžupani v samoupravnih lokalnih skupnosti. Določbe zakona veljajo tudi za funkcionarje, za bivše funkcionarje, ki jim je funkcija prenehala in še prejemajo nadomestilo v skladu z zakonom. Določen je tudi obseg prijave, kjer se v večini primerov določa meja 10 tisoč evrov ali več, posebej pa je ločena prijava vrednostnih papirjev oziroma deležev v podjetjih. Posebej glede na tiste, ki so evidentirani v Klirinško depotni družbi, ki so več ali manj javni in transparentno prikazani v naši državi, in posebej na tiste, ki niso evidentirani v Klirinško depotni družbi. Vlada se je do zakona opredelila negativno. Kar nekaj je trditev v tej negativni oceni, ki ne vzdržijo resne presoje. Ena izmed teh se nanaša tudi na odločbo Ustavnega sodišča oziroma kar nekaj jih je, ki so povezane z odločbo Ustavnega sodišča, ki je bila objavljena v Uradnem listu 13. aprila 2007 letos. Nanaša pa se na presojo Zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo, ki je bil sprejet v prejšnjem mandatu in je podobno kot ta predlog določal javno objavo premoženja funkcionarjev. Zaradi ustavne presoje, ki so jo sprožili takratni poslanci opozicije s prvo podpisanim Miranom Potrčem, pa ni stopil v veljavo. In Vlada tukaj pravi, nanaša pa se ta trditev na 31. točko odločbe, da Računsko sodišče seveda ne more biti primeren organ, ki naj bi zagotavljal objavo tega javnega premoženja funkcionarjev. Ta točka to trditev demantira, saj ravno nasprotno govori, da je Računsko sodišče zaradi svoje samostojnosti primerno za opravljanje takih nalog. Do zakona se je pozitivno opredelila Evropska centralna banka, ki v zaključku, v mnenju z dne, 27. julija, navaja, da določbe zakona ne bi bile nezdružljive z načelom osebne neodvisnosti funkcionarjev, ki jih zakon zadeva. V delu, ki se nanaša na prijavo in javno objavo premoženja funkcionarjev, se pristojnosti iz Komisije za preprečevanje korupcije prenašajo na Računsko sodišče, v ostalem pa pristojnosti na komisiji ostajajo. Torej se komisija ne ukinja, ostaja, čeprav resnici na ljubo ni opravičila svojega poslanstva. Bolj služi sedanji vladajoči politiki za diskreditacijo posameznikov, ki z vladajočo politično opcijo niso kompatibilni, kot pa preventivnemu delovanju na področju koruptivnih dejanj. V obrazložitvi zakona je predsednik Državnega zbora Pavle Gantar dejal, da s pobudo SDS nimajo težav, in dodal, da je prepričan, da jo nekateri zagovarjajo z velikim cmokom v grlu. Ker je izjava merila na dvoličnost predlagateljev, smo vsi poslanci in poslanke Slovenske demokratske stranke svoje premoženjsko stanje javno objavili in to bolj podrobno, kot to določa predlagani zakon. In kaj se je zgodilo? Namesto da bi se na tej osnovi zgodil javni pritisk k objavi premoženja vseh ostalih poslancev in funkcionarjev, predvsem vladajočih, se je ost kritike velikega dela medijev usmerila proti tistim, ki so svoje premoženje, ne da bi jim to zakon nalagal, razkrili. Kar naenkrat so torej problem postali tisti, ki so želeli uzakoniti transparentnost, ne pa tisti, ki so svoje premoženje pred javnostjo skrivali na poštnih nabiralnikih v tujini, kot je to počel predsednik Zaresa in minister sedanje Vlade Gregor Golobič. Pa v tem primeru ni šlo za nekaj sto oziroma za dva tisoč petsto evrov, kot je ta delež znašal v nominali, pač pa je po oceni financ tržna vrednost Golobičevega deleža v podjetju Ultra Sum okrog milijon evrov. In ravno zaradi tega, da se v prihodnje ne bi zgodil nek nov Golobič iz Zaresa ali iz katerekoli druge stranke, je treba ta zakon podpreti. Če v Poslanski skupini Zares in ostalih v vladajoči koaliciji tega zakona ne boste podprli ali pa mu boste nasprotovali, potem boste dokončno dokazali, da je vaša načelnost in transparentnost samo mrtva črka na papirju. Če bi razmišljali drugače, potem bi sledili Slovenski demokratski stranki in bi vsi na podoben način objavili svoje premoženje ter podprli ta zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Besedo ima dr. Branko Lobnikar, državni sekretar na Ministrstvu za javno upravo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, cenjeni poslanci! Vlada Republike Slovenije je dobila Predlog zakona o javnosti premoženja funkcionarjev, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Vlada predlaganemu besedilu nasprotuje z naslednjimi argumenti: Prvič. S predlaganim besedilom predlagatelji ponovno, tokrat posredno, ukinjajo Komisijo za preprečevanje korupcije, kar je v nasprotju z obstoječo zakonodajo in mednarodnimi akti, ki jih je sprejel Državni zbor in so v veljavi v Republiki Sloveniji, prav tako pa je v nasprotju z veljavnimi odločbami Ustavnega sodišča. Drugič. V predlogu Zakona o javnosti premoženja funkcionarjev se nalagajo naloge nadzora pristojni komisiji Državnega zbora in Računskemu sodišču, kar je z vidika delitve načela oblasti protiustavno, kot je ugotovilo že Ustavno sodišče v svoji odločbi št. 57/06-28, kjer je Ustavno sodišče kot protiustavno ocenilo rešitev, po kateri bi naloge s področja spremljanja premoženjskega stanja funkcionarjev, uveljavljanja določil o nezdružljivosti funkcij, omejitve poslovanja in omejitve pri sprejemanju besed opravljalo telo znotraj ene od vej oblasti ter Računsko sodišče, ker to ni njegova zakonska pristojnost. Tretjič. Pri opredelitvi vsebinskega zajema ter personalni veljavnosti Predloga zakona o javnosti premoženja funkcionarjev Vlada ocenjuje, da je predlagana vsebina v neskladju z Ustavo Republike Slovenije, in sicer z vidika nesorazmernosti, saj prekomerno posega v pravico ustavnega varstva osebnih podatkov funkcionarjev, kar je že ugotovilo Ustavno sodišče v prej citirani odločbi. Predlog zakona o javnosti premoženja funkcionarjev zgolj partikularno ureja področje, ki sta ga Vlada in zakonodajalec dolžna urediti v skladu s citirano odločbo in z mednarodnimi akti. Vlada Republike Slovenije bo to področje celoviteje in sistemsko bolj ustrezno, predvsem pa v skladu z izrekom odločbe Ustavnega sodišča in to še letos uredila v Zakonu o integriteti. Zakon o integriteti bo poleg vsebin, ki jih poslanci v svojem predlogu zakona predlagajo, uredil tudi sestavo, delovanje in pristojnosti Komisije za preprečevanje korupcije, zaščito prijaviteljev nedovoljenih vedenj, prepričevanja nasproti interesov in nadzora nad sprejemanjem daril. Podrobneje in natančno in v skladu z duhom predlaganega zakona opredelil nadzor nad premoženjskih stanjem funkcionarjev in zagotovil javnost podatkov o premoženju funkcionarjev. Vendar v skladu z odločbo Ustavnega sodišča opredelil načrte integritete in zakonsko uredil področje lobiranja. Iz navedenih razlogov Vlada Republike Slovenije nasprotuje Predlogu zakona o javnosti premoženja funkcionarjev. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Matevž Frangež v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Spoštovane in spoštovani! Zdi se, da se Slovenija prebuja. Delavski protesti v Gorenju in Muri utegnejo spodbuditi nove izraze nezadovoljstva. Zavedamo se, da je nakopičenih težav, s katerimi se z vso resnostjo soočamo v Vladi in koaliciji veliko. Iskreno in trdo delamo na tem, da bi "case by case", od primera do primera, rešili posamične primere. Nezaupanje delavk in delavcev do institucij naše skupnosti jemljemo resno. Naredili bomo vse, da dosežemo večjo učinkovitost države pri reševanju gospodarske situacije in da povrnemo zaupanje ljudi v to državo. Predlagatelji tega zakona, opozicija ima medtem veliko časa za ustvarjanje vtisa. Mi za vtis žal nimamo časa, ker rešujemo probleme, od katerih ste mnoge s svojimi odločitvami in politiko ustvarili. Socialni demokrati se nikoli in tako tudi ne sedaj, ko smo na oblasti, ne skrivamo pred transparentnostjo. Vsi mi smo svoje premoženje v skladu z zakonom prijavili protikorupcijski komisiji. Mnogi pa smo podatke o premoženjskem stanju razkrili tudi javnosti in medijem. V Poslanski skupini Socialnih demokratov Predloga zakona o javnosti premoženja funkcionarjev ne bomo podprli. Prvič, ker gre za še enega v vrsti poskusov, da bi ukinili protikorupcijsko komisijo. Drugič, ker s takšnim zakonom ne bomo v ničemer prispevali k odkrivanju in pregonu korupcije. Tretjič, ker so rešitve iz tega zakona v nasprotju z odločitvami Ustavnega sodišča, če niso celo protiustavne. Naj poudarimo zelo jasno. Želimo in bomo uredili transparentnost premoženja funkcionarjev. Predvsem pa bomo celovito stopili korupciji na rep, ne samo med funkcionarji, pač pa tudi znotraj državne administracije. Naša Vlada je pristopila k pripravi zakona o integriteti, s katerimi se ureja evidentiranje in nadzor nad premoženjem funkcionarjev, vključno z izvorom premoženja, ureja konflikt interesov, prepoved oddajanja poslov, podjetja in ki so povezani s funkcionarji ali njihovimi družinskimi člani, ureja se lobiranje in na novo je definiran položaj neodvisnega organa za odkrivanje in pregon korupcije, torej protikorupcijske komisije. Vse to delamo s ciljem, da država z nadgradnjo obstoječega modela in ne z njegovo ukinitvijo, kot predlaga opozicija, največjo možno pozornost posveti krepitvi integritete v celotnem javnem sektorju. Torej, da zagotovimo pogoje, da uslužbenci in funkcionarji svoje opravljajo pošteno in profesionalno. Dobro vemo, da korupcija zavira družbeni razvoj in v temelju škoduje dobremu razvoju družbenih in moralnih vrednot ljudi. Ne nazadnje dolžnost vsakega izmed nas, vsakega politika in političarke je resnicoljubnost in poštenje. Odgovarjamo svojim volivkam in volivcem. Resnicoljubnosti pa ne moremo dokazovati samo z iskrenim odgovorom o svojem premoženjem stanju. O tem in za to moramo narediti mnogo več. Uvodoma sem omenil zaupanje javnosti. Vrsta raziskav javnega mnenja dokazuje, da ljudje Komisiji za preprečevanje korupcije zaupajo. To med drugim dokazuje tudi odgovor na vprašanje, komu bi prijavili primer korupcije, če bi zanj izvedeli. Ker je Komisija za preprečevanje korupcije na drugem mestu takoj za policijo. Imamo trdnost in odločenost, da okrepimo ta sistem protikorupcije v naši državi in ne popustimo poskusom razgradnje protikorucpijskega sistema, oblečenim v bleščeč populistični plašč. Predloga zakona Socialni demokrati ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa. Za to govornico je pač dovoljeno govoriti, očitno, karkoli. Pa pojdimo k stališču Poslanske skupine SDS. Zakon s podobno vsebino smo obravnavali že v preteklem mandatnem obdobju. Takrat smo slišali nekaj neresnic, ki smo jih lahko prebrali tudi v časopisu. In očitno jih bomo slišali tudi danes. Kaj je bilo takrat v slovenskih časopisih? Koalicija ukinja Kosovo komisijo. Koalicija podpira korupcijo. Dvolična koalicija in podobno. Očitno bomo tudi danes priča temu. Zato naj v uvodu v imenu poslanske skupine še enkrat povem slovenski javnosti - zakon, ki je pred nami in ima naslov Predlog zakona o javnosti premoženja funkcionarjev ne ukinja Kosove komisije! Naj še enkrat ponovim: Zakon ne ukinja Kosove komisije! Pojdimo naprej. Prav pa je, da povemo resnico, kaj ta zakon prinaša. Predlog zakona prinaša mnoge pozitivne stvari. Med njimi zagotavlja javno objavo premoženja vseh funkcionarjev in njihov krog, vsaj na državni ravni, ne oži. Javnost je tista, ki bo najboljši in najbolj pravičen sodnik. To smo lahko videli tudi v primeru predsednika Zaresa, čeprav je koalicija in on sam ravnala drugače. Drugič. Predlog zakona zagotavlja zelo učinkovit nadzor nad premoženjem funkcionarjev s strani neodvisnega organa, ki se imenuje Računsko sodišče. Naprej. Predlog zakona zagotavlja delovanje Kosove komisije v okvirih, kot jo poznajo druge evropske države. Slovenija je v tem trenutku izjema pri delovanju te komisije, zlasti z vidika nadzora nad premoženjem. To bom kasneje še podrobneje utemeljil. Danes je že bila citirana odločba Ustavnega sodišča. Ampak citirana je bila pomanjkljivo, zato bom jaz to citiranje dopolnil. Odločba Ustavnega sodišča, ki se nanaša na oceno ustavnosti Zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo in je bila izdana 13. 4. 2007. Seveda govori veliko stvari. Ampak med drugim naj citiram samo to: "Ustavno sodišče je v dosedanji ustavni presoji že opozorilo, da v sodobnih ustavnih sistemih obstajajo organi in organizacije, ki jih po njihovih organizacijskih značilnostih ne moremo uvrstiti v eno od treh vej oblasti. Ti organi in organizacije imajo v ustreznih ustavnih sistemih nesporno veliko mero samostojnosti, v razmerju do katerekoli klasične veje oblasti. Tako je zapisano namreč tudi v odločbi Ustavnega sodišča številka 158/94 z obrazložitvijo točka 21 in 22. Zaradi svojih ustavnih funkcij pa imajo pomemben vpliv na delovanje sistema ravnovesij in tako dalje. Zato jih je treba upoštevati v presoji spodbijane ureditve z vidika načela delitve oblasti. Posebej Ustavno sodišče pravi še tole, kar je bilo očitno preslišano ali nismo bili deležni. To pa je tole: "Takšna organa sta Varuh človekovih pravic in Računsko sodišče." Torej Ustavno sodišče govori tudi o Računskem sodišču. Pojdimo še na nekaj stvari, ker se sam tudi sicer ukvarjam ali vsaj imam možnost vpogleda v številne raziskave na področju korupcije, tako kot jih ima tudi gospod državni sekretar. Je treba omeniti nekaj primerov. In seveda je potrebno omeniti tudi razloge, zakaj je stanje v Sloveniji tako. Ena od raziskav je zajela vse slovenske, mislim da, delovne in okoljske inšpektorje. Inšpektorje smo tisti ali so raziskovalci, tisti raziskovalci spraševali v prvi skupini vprašanj, kakšno je stanje korupcije v Slovenijo. Seveda so več ali manj odgovorili,da je stanje korupcije kar slabo oziroma da je korupcije zelo veliko. Ko pa so jih raziskovalci v nadaljevanju vprašali, kolikokrat pa ste vi doživeli primer korupcije na vašem delovnem mestu, seveda gre za ljudi, ki so lahko potencialno podvrženi korupciji, govorimo o inšpektorjih, pa so poročali zelo jasno, da je tega v njihovi delovni karieri zelo zelo malo. Gremo naprej. Mnoge raziskave vam bodo pokazale, da imate velik razkorak med pojmovanjem korupcije, pojmovanjem prisotnosti korupcije in med dejansko stopnjo korupcije. Še večji pa je razkorak med pojmovanjem korupcije in tistim, o čemer poroča policija. Še večji med tistim, o čemer poroča tožilstvo, in še večji med tistim, kar rodi učinkovito sodišče. To je pravzaprav fenomen, ki je tudi logičen. Zadeva ni nič posebnega. Zadeva je verjetno podobna povsod. Mnoge raziskave govorijo o tem, komu najbolj zaupate. V Sloveniji je odgovor jasen, Kosovi komisiji. Ampak to je absurd. Zakaj je absurd? Tako je javno mnenje. [[Ali lahko gospoda Anderliča umirite? Hvala lepa.]] Takšno je normalno stanje v Sloveniji. Kosova komisija kot inštitucija, ki jo poznamo takšno, kakršna je, z ustvarjanjem javnega mnenja o korupciji ustvarja tudi javno mnenje o svoji učinkovitosti. Jaz se globoko strinjam in kot pozitivno pripisujem Kosovi komisiji, to posebej poudarjam, če bi me poslušali, posebej poudarjam, da kot pozitivno pripisujem Kosovi komisiji, učinek na javno mnenje, ker to je tudi tista prava stvar, kar je tudi prava naloga Kosove komisije. In teh pristojnosti ji v nadaljevanju ta zakon ne jemlje. Jaz na nek način izražam priznanje tej komisiji v tistem delu, ki govori o prevenciji, ki govori o opozarjanju, ki govori o vplivanju na zakonodajo, če želite. Torej, vsemu tistemu, kar ustvarja, kar ozavešča ljudi, kar vpliva na javno mnenje o korupciji. Ker samo javno mnenje je tisto, ki lahko tudi učinkovito preprečuje. To je pozitiven efekt vsaj po mojem prepričanju. Seveda pa ni pozitiven efekt tisto, čemur se reče načelna pravna mnenja. Zakaj ne? Poglejte, Kosova komisija v takoimenovanih načelnih pravnih mnenjih, ki so tako ali tako nek poseben slovenski umotvor ali kakorkoli bi to imenovali, vnaprej ustvarja prepričanje med ljudmi, da je oseba A, oseba B ali oseba C ravnala koruptivno. Tukaj pa je problem. In zato vse statistike vam kažejo na to, da poročila, ki jih objavlja Kosova komisija, govorijo velikem številu sumov koruptivnih dejanj. Kosova komisija res ne objavlja imen. Seveda imena ni težko dobiti iz podatkov, ki so na razpolago ali pa pod mizo, kakorkoli, novinarji jih običajno objavijo. Poglejte, tu je problem, namreč Kosova komisija poroča o velikem številu sumov koruptivnih dejanj, toda, ko ti njeni sumi pridejo na policijske mize v policijske preiskave, tam ni več tistega. Mislimo, da gre za koruptivno dejanje, ampak tam je tisto, imamo te in te dokaze, da gre za koruptivno dejanje. Policija ne more in ne sme se obnašati kot Kosova komisija, ki misli in ocenjuje. Ampak policija mora kazenske ovadbe podkrepiti z dokazi. To pa je že veliko težja zadeva. In zato se prvič pojavi velik razkorak med tistim kaj misli Kosova komisija in med tistim, kar da od sebe policija. Naslednja stopnja je tožilstvo. Tožilstvo v veliko primerih koruptivnih dejanj, ki jih policija naznani tožilstvu, policiji pritrdi. Je pa tudi kar precej primerov, kjer tožilstvo oceni, da ni dovolj dokazov za pregon takega koruptivnega dejanja in od tožilstva naprej do sodišča gre že manj kazenskih ovadb. Torej že gre manj stvari v preiskavo. Torej nov prepad med sumom koruptivnih dejanj, ki jih označi za to Kosova komisija, in med tistim, kar pride do sodišča. Seveda pa je obsodb še toliko manj. Saj pravzaprav nenazadnje, pošteno povedano, poznamo samo bivšega državnega sekretarja pa še koga, ki je bil potem na sodišču spoznan za krivega. V tem je torej problem. S tem sem vam hotel povedati, od kod javnomnenjske ankete jasno povedo, da zaupamo Kosovi komisiji. Tako je javno mnenje in javnega mnenja ne moremo spremeniti. Izvirni greh za tako stanje. Namreč javnost in mi vsi bi morali zaupati predvsem tistim organom, ki imajo orodja za to. To pa je policija, tožilstvo, sodstvo in ne Kosova komisija, ki lahko samo misli, smatra ali ocenjuje v načelnem mnenju ali kako se že to imenuje. V tem torej tak razkorak in v tej točki kritiziram početje Kosove komisiji s temi načelnimi mnenji. Sam nimam nobenih problemov s Kosovo komisijo, ko sem bil leta 2004 imenovan. Na naslednjem primeru pa vam želim pokazati na luknje, ki jih imamo v obstoječi zakonodaji, na svojem lastnem primeru. Leta 2000 sem bil imenovan za državnega sekretarja na Ministrstvu za notranje zadeve in v skladu z zakonodajo prijavil Kosovi komisiji vse svoje premoženje. Po odhodu Bajukove Vlade, seveda nisem bil več funkcionar, ampak sem funkcionar postal z Vlado leta 2004. Seveda sem vzel ven vse tiste obrazce, ki se jim reče, kaj si pa leta 2000 prijavil Kosovi komisiji, da izpolnim vse tako, kot je to potrebno". In glej ga zlomka pridem do situacije, da imam leta 2004 manj za prijaviti kot leta 2000? Zakaj pa? Zaradi tega, ker sem vmes kupil stanovanje svojemu sinu. Nisem natančno poznal zakona in sem na Kosovo komisijo naslovil vprašanje, ali moram prijaviti tudi tisto, kar sem kupil sinu, to je njegovo stanovanje. Odgovor je bil ne. Prijaviti morate svoje premoženje. Seveda sem prijavil svoje premoženje, saj odgovor Kosove komisije je korekten. Nimam nič proti njemu, nimam nobene težave s tem odgovorom. Ampak želim vas opozoriti na to, da tak zakon imamo še danes. In kdorkoli od funkcionarjev lahko prenese na svojega otroka. In kot bi rekel Zmago "nikome ništa" ali nikomur ničesar. Zakon, ki je pred nami odpravlja tudi to pomanjkljivost. Računsko sodišče bo lahko kadarkoli in kjerkoli pozvalo funkcionarja, da predloži tudi premoženje svojega zakonca in otroka. Tudi ta problem je tukaj rešen. To je ena od stvari. Pa poglejmo, kako je z inštitucijo podobni Kosovi komisiji drugod po Evropi. Vsi tisti, ki trdite, da ukinjamo s tem Kosovo komisijo, naj še enkrat povem, da ni res, Kosova komisija ostaja in dobiva evropsko podobo, nič drugega. Naj naštejem samo štiri države. Kar se tiče funkcionarjev in njihovega premoženja, je v Avstriji vrhovna finančna revizijska inštitucija za njih Računsko sodišče to, kar predlagamo mi, nič drugega in nobena Kosova komisija ali njej podobna inštitucija, ki jo Avstrija tudi ima. Portugalska, Ustavno sodišče, ne boste verjeli, nobena komisija tipa Kosova komisija. Francija, odbor za finančno preglednost politik, ne navajam natančno, kam sodi in v katero vejo oblasti. Tudi to žal ne vem. In recimo v Grčiji, je predpisana celo denarna kazen ali pa odvzem mandata poslancev, če je narobe prijavil premoženje. Kaj pa je pri nas predpisano? Nič. Javni linč, nič drugega. Naj zakon predvideva, kaj, sankcije, predvideva sankcije in to je logično in prav. Seveda je pa potrebno reči tudi to, da, še enkrat ponavljam, pa verjetno bom moral na koncu še enkrat in kolega Černač bo tudi moral 100-krat ponoviti, da posegamo v sedanjo Kosovo komisijo samo z nekaj členi, kjer Kosovi komisiji jemljemo pristojnost nadzora nad premoženjem funkcionarjev in ta del prenašamo na Računsko sodišče. Zakon, ki ustanavlja in govori o Kosovi komisiji, ostaja nedotaknjen. In to je pri tem zakonu izjemnega pomena. To bo treba verjetno še velikokrat ponoviti. Torej izločamo samo tisti del, ki govori o nadzoru premoženja funkcionarjev, in to prenašamo na Ustavno sodišče. Torej to prenašamo, se opravičujem, na Računsko sodišče. Taka rešitev ni v ničemer v nasprotju z nobeno ureditvijo, delitvijo oblasti ali čemerkoli želite. In z nobeno dosedanjo ustavno odločbo. Celo nasprotno, Ustavno sodišče v 31. točki prej citirane odločbe kot tako primerno institucijo Računsko sodišče izrecno imenuje. V tem je torej ta zadeva. Kar se tiče Kosove Komisije, ohranja v celoti tisto vlogo, ki jo imajo podobne komisije drugod po svetu. V celoti. Ponavljam, v celoti. Naš namen je torej kaj? Naš namen je, da naredimo nadzor nad premoženjem funkcionarjev učinkovit, da ga nadzira Računsko sodišče kot neodvisen organ. Celo več, Računskemu sodišču dodajamo inštrumentarij za nadzor in Računskemu sodišču dajemo celo zobe, če lahko primerjam, v primerjavi povem zakaj, ker Računskemu sodišču omogočamo tudi sankcije. Sankcije mu omogočamo, da jih izreka. Nismo šli tako daleč, kot je primer v Grčiji, da bi kdo izgubil poslanski mandat, ker bi s tem verjetno ne šlo skozi. Torej dajemo Računskemu sodišču učinkovita orodja. Najbolj učinkovito orodje, najbolj učinkovito orodje, ki ga bo pa razumel vsak, ki zna brati. To pa je večina Slovencev, to pa je javna objava podatkov. Gospe in gospodje! Kdor nima kaj skrivati, lahko to javno objavi kjerkoli in kadarkoli. In kdor je proti javni objavi takih podatkov, je verjetno zato, ker ima kaj za skrit, in ne zato, ker ne bi hotel kaj skriti. Torej, javno objavo podatkov. Veste pa, da smo bili v Slovenski demokratski stranki prvi tisti, ki smo to storili in pokazali na svojem lastnem primeru. Žal je prišlo do tega, da je potem kakšen raziskovalni novinar se ukvarjal s tem, ali je nekdo napisal eno delnico premalo ali več. Ni pa se ukvarjal s tistimi poslanci, ki so rekli, ne, to pa vas ne zanima. To pa jaz ne bom povedal. Ukvarjati bi se bilo treba verjetno s tistimi. Toliko za predstavitev stališča. Jaz vas pozivam, da zakon podprete in da mu sledite. Še enkrat pa za vse, ki me niste slišali, Kosove komisije ta zakon ne ukinja. Dela jo primerljivo s podobnimi inštitucijami v Evropi. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Franco Juri bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Spoštovani! Vsi vemo v tem Državnem zboru, da se pripravlja in da smo tik pred obravnavo zakona, ki bo v celoti odgovoril na vsa odprta vprašanja. In ki ne bo pristopal parcialno, kot zakon, ki ga imamo danes v obravnavi. Ta zakon ima navidezno zelo lepo intenco. Ampak s tem parcialnim pristopom se želi predvsem preprečiti celovito reševanje celotnega spleta odprtih problemov. Predlog zakona o javnosti premoženja funkcionarjev predvideva predvsem prenos pristojnosti v zvezi s prijavo in spremljanjem premoženja funkcionarjev iz Komisije za preprečevanje korupcije na Računsko sodišče. S tem bi bil izveden tudi prenos tehničnih materialnih in drugih sredstev, arhiva, evidenc in druge s tem povezane dokumentacije, kar pa je v nasprotju z že večkrat omenjeno oziroma navedeno ustavno odločbo z dne 13. april 2007. Vlada Republike Slovenije bo ta področja sistemsko in celoviteje uredila v Zakonu o integriteti. Ta bo poleg sestave in delovanja pristojnosti Komisije za preprečevanje korupcije, preprečevanja nasprotnih interesov, nadzora nad sprejemanjem daril uredil tudi nadzor nad premoženjskim stanjem funkcionarjev. Predlagani zakon, ki je pred nami, tako predstavlja spreminjanje le enega poglavja bodočega Zakona o integriteti. Zaradi tega v Poslanski skupini Zares tega zakona ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala. Gospod Matjaž Zanoškar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke oziroma DeSUS. Se opravičujem.
Hvala lepa, predsedujoči, za popravek. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Stališče Poslanske skupine DeSUS glede predloga Zakona o javnosti premoženja funkcionarjev je sledeče. Po našem mnenju funkcionarke in funkcionarji v naši državi že morajo prijavljati svoje podatke o premoženju. To področje ureja Zakon o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo, ki pa je po oceni Ustavnega sodišča v določenem delu sporen. Zato je slednje izvajanje določenih členov zadržalo, vrsto členov pa celo razveljavilo. Vsi vemo, da si je prejšnja Vlada prizadevala za razpustitev Komisije za preprečevanje korupcije pod pretvezo, da naj bi slednja predstavljala nepotrebno institucijo. Očitno pa so bila tako zakon kot tudi Kosova komisija nekaterim v napoto. Zato so ju v prejšnjem mandatu poskušali izničiti s sprejemom omenjenega zakona, ki pa je že, kot rečeno, doživel razveljavitev vrste njegovih odločb s strani Ustavnega sodišča in zahtevalo odpravo ugotovljenih neustavnosti. Za ta čas pa seveda podaljšalo uporabo omenjenega zakona in tudi delovanje Kosove komisije. Nedvomno drži, da zahteve Ustavnega sodišča, ratifikacija konvencije proti korupciji in druge mednarodne obveznosti Slovenije terjajo od nas dejansko krepitev integritete in transparentnosti ter pravno ureditev izjemno perečega vprašanja korupcije in njenega preprečevanja. Kajti dejstvo je, da je korupcija v Sloveniji prisotna in da se tudi širi. Predlagatelj Zakona o javnosti premoženja funkcionarjev v določeni smeri sledi tem zahtevam, zato tega besedila ni mogoče v celoti zavreči. Nekatere rešitve so pretehtane in smiselne. Vendar celotno gledano, besedilo predloga ni zrelo za našo podporo, saj vsebuje tudi bistvene nedorečenosti in tudi nesmiselnosti, ki jih zagotovo ne gre podpreti. Na bistvene pomanjkljivosti tega besedila je opozorila tudi Vlada Republike Slovenije v svojem mnenju na ta predlog. Z njenimi argumenti se seveda Poslanska skupina DeSUS strinja. Poleg tega pa še to. Vlada je pristopila k oblikovanju besedila Zakona o integriteti, ki naj bi to področje celovito uredil. Torej, tako sestavo, delovanje in pristojnosti komisije za preprečevanje korupcije kot zaščito prijaviteljev, nadzor nad sprejemanjem daril, tudi nadzor nad premoženjskim stanjem funkcionarjev. Uredil bi tudi lobiranje, prekrške in globe za vse to. Besedilo obravnavanega predloga pa se, kot v naši poslanski skupini ugotavljamo, dotika zgolj enega področja, kar pa je gotovo v nasprotju z načelom, da se zaokrožena področja življenja sistemsko uredijo na enem mestu. Skratka, naša Poslanska skupina DeSUS podpira idejo predlagatelja, da je potrebno pristopiti k ureditvi tega področja v kratkem, torej takoj. Seveda se obenem tudi strinjamo z argumentacijo Vlade. Zato bomo v upanju, da bo vlada dejansko v kratkem pripravila predlog napovedanega Zakona o integriteti, sedaj obravnavani Predlog zakona o javnosti premoženja funkcionarjev zavrnili in podprli sklep, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Lepo pozdravljeni vsi skupaj! V Slovenski nacionalni stranki nasprotujemo sprejemu tega zakona kar iz nekaj razlogov. V prvi vrsti naj bi po tem zakonu dolžnost prijave podatkov o premoženjskem stanju funkcionarjev zbiralo in obdelovalo Računsko sodišče. To je sporno. Računsko sodišče namreč izvaja revizijo nad porabo javnih sredstev. Premoženje funkcionarjev pa je zasebno premoženje. To je bistvena razlika. Ravno tako je v zakonu rečeno, da so podatki s tega zakona javni ne glede na omejitve, ki jih določa zakon zaradi varovanja osebnih podatkov in davčnih tajnosti. Tudi tukaj je sporno. Zakon o varstvu osebnih podatkov je bil sprejet z določenim namenom in je nerazumno, da sedaj njegove določbe za funkcionarje ne veljajo, za vse ostale pa veljajo. Jaz se ne bom spuščal v to, da je vse prav v tem zakonu. Marsikaj je slabo, marsikaj je bedastega, ampak to tako je. Zagotovo pa ne moremo imeti dvojnih meril. Za ljudi tako, za funkcionarje kot posebno živino pa drugače. Pač ne gre. Tudi to, da se podatki objavljajo na spletni strani Računskega sodišča, ni dobro. Ko funkcionarji izpolnimo formularje s tem, kaj imamo v premoženju, je to zadeva rešena. Objava na spletni strani Računskega sodišča bo služila zgolj kriminalni sferi, da si bo lahko točno določila ciljno zadevo, ki jo bodo ukradli. Recimo, imam doma sliko Rembrandta, bo kje pisalo, "aha, fino, zato lahko poberemo tam pa tam toliko pa toliko," in bo vlomov še več, kot jih je že. Seveda so zdaj vlomi funkcionarjem bolj v domeni slovenskih obveščevalnih služb in podobnih zadev. Ampak potem bodo pa v domeni kriminalne sfere, če se ne bodo začele celo obveščevalne službe ukvarjati s čim takim. Ja, kaj pa vem, vse je mogoče pri nas. Jaz nisem za to, da bi nekdo brskal po mojem premoženju. Jaz prijavim vse, kar imam, Kosovi komisiji. Če njemu ni kaj povšeči, naj pride, pogleda, še kavo mu bom skuhal na svoj račun in nič drugega. To je popolnoma dovolj. Jaz nisem za to, da bi, ne vem, kakšni specialisti Računskega sodišča oziroma preoblečeni specialisti Računskega sodišča, ki bi jih potem spoznal kot uslužbence Ministrstva za notranje zadeve s Prešernove 18 ali po domače rečeno, kriminaliste, ki bi vohljali, kaj bi lahko sporočili kakšni kriminalni sferi, kaj naj pride Jelinčiču pobrat. Tudi to se je že dogajalo, da ne bi kdo mislil, da ne, govorim iz izkušenj. Ravno tako nisem za to, da bi brskali po premoženju otrok in žena. Vzemimo primer. Na primer, nekdo se loči, se skrega z ženo, žena mu vse pobere. In potem, ker, recimo, še ni do konca stekel cel postopek, pridejo ti specialisti k ženi brskat, kaj ima in česa nima. Žena toži bivšega moža, ki še ni izpeljal postopka do konca. Zaradi tega, ker je izdajal njene osebne podatke. Musarjeva skoči do plafona in seveda toži moža. Mož bo trikrat dobil po glavi, reakcije in dejanske koristi pa ne bo nič od tega. Mogoče je ta primer malo ekstremen, ampak konec koncev, tudi to je mogoče. V Sloveniji je pravzaprav vse mogoče. Pa če to zadevo opredelimo še z enega drugega stališča. Če gre, recimo, za dva istospolna partnerja, bi bila zadeva še toliko lažja. Ker po civilnem zakonu je možno celo to, da gre za blagoslovljeno zvezo, sklenjeno tudi v Rimskokatoliški cerkvi, dočim pri istospolnih partnerjih tega ne bo. To se pravi, da se bo to lahko še prej zgodilo. Nismo za tak vijak, kot ga zahteva opozicijska stranka SDS. Gre za omejevanje svobode. Slovenski poslanci in funkcionarji imamo že tako ali tako omejeno svobodo pri firmah, pri ustanavljanju firm, pri lastništvu v firmah in podobno. Omejitve so grozljive. Omejitve so tako grozljive, da jih ne pozna nobena zakonodaja v Evropi. Celo ne zakonodaja tistih držav, ki še niso v Evropski uniji. In mislim, da bi bilo smiselno, ne da si režemo vejo, na kateri sedimo vsak dan, tako kot smo včeraj dovolili gospodu Cviklu. In razen naše stranke ste vsi podprli, ker ste se bali, kaj bodo rekli ljudje. Ljudje se vam smejejo in rečejo: "Če se nekdo ne zna zase pobrigati, kako se bo zame pobrigal?" In prav imajo. Kdo pa se danes briga za ljudi? Nobeden. Pa tudi zase se ne znate. In na ta način ne bo nič. Cankar je rekel, da se "položaj po peticiji pozna." V slovenskem jeziku, razumljivem Državnemu zboru, to pomeni: "kolikor imaš pod palcem, toliko veljaš". In če si revež, te bo oklofutal revež, če si bogat, te bodo vsaj revni pustili pri miru. Če tako gledamo. Kruto gledanje in vendar je res. Enačenje z revščino ne pripelje nikamor. Enačenje z revščino in uravnilovka na najnižjem skupnem imenovalcu nas pripelje tja, kjer smo enkrat že bili, pa smo šli ven od tam. Zatorej zakon ni smiseln. Konec koncev tudi tisti Zakon o integriteti, ki ga bo pripravila oziroma ga pripravlja Vlada, bo zagotovo poln "bedastoč", ki bodo za nas veljale, za določeno kasto gospode, ki jo bo določila Vlada, pa ne. Konec koncev, če pogledamo, zakonodaja o teh plačnih zadevah ne velja za kasto sodnikov, ne velja za kasto tožilcev, ne velja za kasto pravobranilcev, ne velja za kasto zdravnikov in še kaj bi se našlo. To je nedotakljivo. Tistim je treba nekaj zlesti, kajti mogoče jih bom rabil in zato naj slovenski narod plača, samo da bom jaz ob določenem trenutku imel tisto, kar hočem imeti. To je žalostno. In namesto, da bi se zadeve urejala drugače, se nekako bližamo razmišljanju o čim močnejši policijski državi. Če že hočemo policijsko državo - imejmo jo na tistih področjih, kjer se bo delal red, kjer so bo lovilo lopove, kjer se bo lovilo tiste, ki pokradejo milijone. Ne tiste, ki ukradejo kos kruha in kos salame zato, ker so lačni. Teh bo vedno več in zapori se bodo polnili. Seveda baje pa se bo gradil nov zapor, verjetno, če bodo mogoče kakšnega iz "ta velike" sfere zaprli. Čeprav hudičevo dvomim, da bo kdo tam noter, ker tisti se bo že v samem začetku zmenil s sodniško varianto. Konec koncev ste jim dali odpustke že zdaj, v naprej, da si bodo v treh letih do konca mandata nabrali toliko denarja, da ne bo treba potem plačevati raznim sodnikom za to, da bo sodba bolj mila ali kaj podobnega. Mislim, da je zakon nedodelan, mislim da je zakon - čeprav ideja v principu ni slaba. Ampak princip je eno. Dejansko stanje je nekaj drugega in konec koncev je tudi cesta v pekel tlakovana z dobrini nameni. Hvala.
Hvala. Gospod Jakob Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik, gospod državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi. Pred seboj imamo predlog zakona, ki naj bi zagotavljal transparentnost delovanja javnih funkcionarjev in učinkovito preventivno delovanje na področju preprečevanja korupcije. Predlagano je, da bi vsi funkcionarji, vključno s predsednikom republike, Vlade, poslanci, ministri, notarji, sodniki, sporočali podatke o svojemu premoženjskem stanju slovenskemu Računskemu sodišču. Funkcionar bi moral predložiti kakršno koli povečanje premoženja, ki presega seštevek njegovih neto izplačanih plač v času od zadnje prijave. Vsi ti podatki bi se po predlogu zakona objavili na spletni strani Računskega sodišča. V Poslanski skupini SLS razumemo predlog Zakona o javnosti premoženja funkcionarjev kot dober namen za izid v koruptivnih dejanj, ki so se očitno zelo razpasla tudi na področju javnih funkcionarjev. Ker menimo, da mora vsaka uspešna demokratična država učinkovito preprečevati korupcijo in klientalizem, seveda podpiramo ta predlog zakona, pa vendar se sprašujemo, kaj je s takoimenovano finančno policijo, kdo preverja tiste, ki niso funkcionarji, pa iz nič kar čez noč obogatijo. Kej so vzeli? Na račun koga so se okoristili? No, to je pa že najbrž stvar nekega drugega zakona, neke druge zakonodaje. V zvezi s predlogom Zakona o javnosti premoženja funkcionarjev se nam zdi zanimivo, da je Vlada v temu predlogu podala odklonilno mnenje z razlogom, da se pripravlja nek drug zakon, ki bo seveda to vsebino uredil celoviteje sistemsko, skratka veliko boljše. Vse lepo in prav in tudi mi bi podprli zakon, ki bi uredil sestavo, delovanje in pristojnost Komisije za preprečevanje korupcije, zaščito prijaviteljev, nadzor nad sprejemanjem prijaviteljev, nadzor nad sprejemanjem daril, nadzor nad premoženjskim stanjem funkcionarjev, načrte integritete, lobiranje in podobno, ampak tistega predloga ni. Predlog, ki ga je pa pripravila opozicijska stranka, pa seveda po mnenju Vlade nikakor ni ustrezen, že ustaljena praksa v letošnjem pa tudi včasih še prej. Pa naj se vrnem k predlogu Zakona o javnosti premoženja funkcionarjev. V Poslanski skupini SLS nimamo osebnih zadržkov, da bi bili podatki javni, opcij kako podatke objaviti, pa je seveda več. To ni nujno internet in to niso nujno spletne stran Računskega sodišča. O možnih variantah je še vredno razmisliti. Imamo pa seveda svoje mnenje o tistih objavah na spletnih straneh, ki že od daleč kažejo nerealno sliko. Prepisati premoženje na ženo oziroma moža ali na drugega družinskega člana in potem dajati v javnost neke nerealne podatke, zagotovo ni pošteno kaj šele transparentno. Čemu je to namenjeno, vemo. In takšnemu početju se poslanci SLS ne mislimo pridruževati. Javnost podatkov o premoženju funkcionarjev bi podprli tudi zato, da ne bi več prihajalo do razno raznih ugibanj in neposrečenih cenitev premoženja, ker lahko vsaka medijska hiša po svoje in kar tako malo po čez oceni premoženje nekega funkcionarja, potem to objavi. In s tako objavo neresnica postane dejstvo. Kje so meje kukanja čez plot, v mojo hišo, v vašo denarnico, da ne nadaljujem? Prevečkrat so na tak način oškodovani tisti, ki so si premoženje pošteno prislužili. Tisti, ki znajo dobro izigravati sistem in zakonodajo, pa se seveda uspešno skrivajo. Tudi zato moramo mi tukaj v Državnem zboru sprejemati dobro zakonodajo, ki je ne bo možno izigravati. In tudi zato ne moremo kar tako mimo mnenja Sodnega sveta Republike Slovenije, ki opozarja, da posamezni členi predloga Zakona o javnosti premoženja funkcionarjev niso v skladu z Ustavo Republike Slovenije in Zakonom o Računskem sodišču. Na koncu naj v imenu Poslanske skupine SLS dodam le še to, da s takšnim zakonom morda lahko zajezimo korupcijo in klientelizem. Da bi pa tak zakon oziroma njegovo izvajanje lahko povrnilo splošno zaupanje javnosti v javne institucije in javne funkcionarje, pa ne verjamemo. Da bi dosegli tak učinek, bi se morali vsi mi funkcionarji krepko zazreti vase, biti samokritični in dobro razmisliti, kaj morda počnemo narobe in kaj bi še lahko naredili za svoje sodržavljane, za svoj narod. Potem nam bodo morda ljudje spet zaupali in ne glede na to kakšen avto vozi kateri od funkcionarjev. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Anderlič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovani! Republika Slovenija je že med prvimi državami v Evropi pristopila k oblikovanju protikorupcijske komisije in to po priporočilih mednarodnih institucij iz leta 2000. Kasneje je bila sprejeta tudi Resolucija o organizaciji Združenih narodov v boju proti korupciji in vrsta aktivnosti, ki so se odvijale. Danes kot tudi že ob mnogih predlogih, ki so bili na to temo podani s strani sedaj največje opozicijske stranke na temo urejanja premoženja funkcionarjev in boja proti korupciji, se ustvarja vtis, kot da je Slovenija vsepovprek in vsi posamično skorumpirani. Zato je treba stalno in stalno to vprašanje postavljati na dnevni red. Kljub temu, da je v javnosti vedenje, javnost ve, da Vlada že več kot pol leta pripravlja Zakon o integriteti. Da je na osnovi tako odločbe Ustavnega sodišča kot nekaterih drugih priporočil, o katerih je bilo danes že govora, pristopila sistematično k temu vprašanju in ureja vse stvari, ki bi jih naj v zakonu, ki so ga poimenovali Zakon o integriteti, tudi uredili. Človek dobi vtis, da se želi - pa če še stokrat rečete, da ne gre za ukinjanje brezzobega tigra, kar Kosova komisija je, Kosova komisija je sicer brezzobi tiger -, ampak ko se stokrat ponovi, vsak dan ponovi in tudi danes je bilo ne vem kolikokrat zagotavljano, da ne gre za ukinjanje Kosove komisije, se s tem pravzaprav pove ravno to, da je to osnovna želja. Vendar vsak, ki je vsaj bežno spremljal nekatere aktivnosti najsi bo Državnega zbora, Vlade v prejšnjem mandatu, pa tudi sicer nekatere razprave, je trn v peti ravno Kos in njegova komisija. Ampak, kot rečeno, vse tisto, kar bi želeli urediti, je mogoče urediti, je treba urediti in je predvideno, da se uredi. Ne vem, ali je že na spletnih straneh Vlade oziroma ministrstva ta material viden. Vem, da se že od februarja ali marca meseca pojavlja več verzij. Na koncu ne boste verjeli, en sam problem je bil, zaradi česar ne bi ta zakon že bil v proceduri, na dnevnem redu tako Vlade kot Državnega zbora. In tiče se predvsem tistih, ki sedite na "dveh stolih", in sicer, združljivost funkcije poslanca in župana. In če bi to lahko razrešili že prej in se dogovorili, bi najbrž ta zakon šel že v proceduro. Tako kot je, mislim, vložen sedaj Zakon o spremembi Zakona o poslancih, ki naj bi to vprašanje uredil posebej. Vsa ostala vprašanja, ki se nanašajo tako na župane, poslance in vse druge, pa naj bi se uredilo v Zakonu o integriteti. In če je to vedenje tudi pri vas in jaz verjamem, da je, ker vem, da delujejo formalni in neformalni tako rekoč linki med enimi in drugimi in da se v Državnem zboru diskutira, kaj bi bilo, če bi prepovedali leta 2010 ali leta 2012 združljivost funkcije župana in poslanca, in kako najbolje urediti, da bi, recimo, bilo za vse, tako tiste, ki jih to prizadeva, in politične stranke, ki so zastopane v parlamentu, najboljše. Jaz vem, da je problem združljivosti poslanca in župana od takrat na dnevnem redu, ko je to postalo združljivo, od samega začetka, ko smo uvedli lokalno samoupravo tega tipa, kot jo imamo sedaj. Ampak vse politična stranke so kalkulirale, kaj se jim bolj splača pri državnozborskih volitvah, ali dati na listo župane zato, da bodo dobili več glasov v tistem okolju, kakor tudi obratno, ali dati poslance na županske volitve, ker to lahko prinese spet več glasov. In še bi lahko kakšno vprašanje odprli povezano z integriteto in tudi z vprašanjem prijavljanja premoženja, prihodkov in izogibanja konfliktov interesov, ki bi lahko pripeljali do netransparentnih prejemkov posameznikov, ki so nosilci javnih funkcij in posledično seveda tudi neprijavljanje in neobjavljanje na transparenten način vsega tistega, kar kdo ima. Jaz nisem za to, da sprejemamo zakone z argumenti držite lopova. Še več. Skozi to interpretacijo in stalnim ponavljanjem enega in istega vprašanja se ustvarja vtis, da samo tisti, ki veliko govorijo in kažejo s prstom na druge, kako so vsi drugi skorumpirani in, ne vem, kakšni vse, so pravi. Vsi drugi pa so baraboni. Ali ni mogoče iz primerov, vsaj zadnjih štirih let, potrditi tudi kaj drugega? Jaz mislim, da veliko, ne samo kakšen posamezen primer. Ampak to so stvari, ki bodo tako ali tako prišle na dan in se bodo razčistile. Ampak tukaj smo zato, da te stvari uredimo na način, da bo pregleden, da bo možno sistem kontrolirati. In na koncu, da bo vse tisto, kar je nečedno, v nasprotju z zakoni, moralo in tako naprej, tudi sankcionirano. Verjemite mi, da bomo v Liberalni demokraciji podprli zakon, ki je in verjamem, da ga lahko tudi v osnutku državni sekretar ali, ne vem, v predlogu predstavi, če je res ta bojazen, da mogoče Vlada pa vendarle, ker ščiti, ne vem, kakšne interese vladajočih poslancev, ministrov in povezanih ljudi, kot je bilo danes tukaj že slišati, povezanih ljudi z vladajočo garnituro, da jih ščiti in da zato tega nikoli ne bo, da ta namen je resen in da bo uredil tudi vse tisto, kar ta zakon ne ureja. Ali pa je smiselno urejati v veliko zakonih isto, podobno ali pa materijo, ki se nadgrajuje, dopolnjuje in bi morala biti tudi na enem mestu urejena, je seveda drugo vprašanje. Kot rečeno, mi ne nasprotujemo ureditvam, ki se bodo nanašale na to, kar že sedaj, da ne bi javnost mislila, da v Sloveniji ni sistemskih okvirov za to, da se prijavlja premoženje, za to, da se kontrolira, za to, da se sankcionira nepravilnosti. Kot sem na začetku rekel, že od leta 2000 se sprejemajo ustrezne ali določene ureditve, ki prispevajo k temu, da se preprečuje tako konflikt interesov na eni strani kot seveda tudi sankcionirano neopravičeno premoženje, ki se dobi predvsem iz naslova nosilcev javnih funkcij in s tem večje moči do virov sredstev oziroma do tistega, kar je nekje na voljo. Zakona kot takšnega ne bomo podprli. Kot rečeno, bomo pa nadaljevali z razpravo in lahko nas držite za besedo, da bodo stvari, ki morajo biti urejene tako v skladu z resolucijo organizacije Združenih narodov iz 2001 kot tudi iz nekaterih priporočil tako Grek-a tako nekaterih priporočil Sveta Evrope in vseh ostalih, ki se z vprašanji korupcije ukvarjajo že dlje časa kot v Sloveniji od trenutka naprej, ko je bilo potrebno ukiniti. Nekateri mislijo, da se šele takrat ukvarjamo z bojem proti korupciji, ko je bilo potrebno ali pa se je zamislilo, da bi se ukinilo Kosovo komisijo. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. K besedi se je javil gospod Černač v imenu predlagatelja. Izvolite.
Hvala lepa. No, nekaj netočnosti je bilo izrečenih v tej celotni predstavitvi stališč poslanskih skupin pa tudi v predstavitvi stališča Vlade. Večkrat je bila ponovljena trditev, da se s tem zakonom ukinja Komisija za preprečevanje korupcije. To ne drži, to je iz zakona jasno razvidno. Prenaša se tisti del nalog te komisije na Računsko sodišče, ki se nanaša na prijavo premoženja funkcionarjev, ki jih zadeva ta zakon. Pri vsem ostalem pa Komisija za preprečevanje korupcije ohranja svoje pristojnosti. Čeprav je potrebno resnici na ljubo še enkrat povedati, kar sem povedal že v začetku, da ta komisija žal ni odigrala tudi ne preventivne vloge na področju koruptivnih dejanj in načelna mnenja, ki so se ustvarjala skozi obdobja njenega delovanja, so prej vodila v neko drugo smer, v smer neke diskreditacije, blatenja. Mnogo je bilo primerov, ki so bili minorne narave. Tiste velike zadeve pa nekako niso našle tudi v preventivnem smislu ne svoje potrditve na tej komisiji. Kakorkoli že o tem kaj boste naredili, se boste morali tokrat odločiti vi tisti, ki vladate, ali boste dovoljevali naprej takšno neučinkovito delovanje ali ga boste spremenili, naredili bolj učinkovito. To je vaša stvar, to ni stvar opozicije. Mi smo želeli samo ponuditi roko pri tem, da se na tistem polju, kjer je mogoče zagotoviti večjo transparentnost in kjer ni potrebno nekih velikih proceduralnih zadev, v zvezi s tem ta zadeva takoj uredi. Rečeno je bilo, da naj bi bile rešitve tega zakona protiustavne, pri čemer se je sklicevalo na odločbo Ustavnega sodišča, ki je bila objavljena v Uradnem listu 13. aprila 2007. Tudi to ne drži. Ta zakon ni protiustaven in nima protiustavnih rešitev. Še posebej ne v tistem delu, ko je bilo govora glede možnosti, da se to premoženje objavi na spletni strani Računskega sodišča oziroma v tistem delu, ko govori o pristojnostih Računskega sodišča. V tej 31. točki je bilo govora o tem, Računsko sodišče je takrat ocenjevalo prenos pristojnosti na parlamentarno komisijo in v zvezi s tem dejalo, da "komisija Državnega zbora nadzira tudi funkcionarje državnih organov, ki jim ustava zagotavlja samostojen in neodvisen položaj, Državni zbor pa v razmerju do njih nima nobenih iz ustave neposredno ali posredno izhajajočih pristojnosti oziroma pooblastil" in tako naprej "zaradi svojih ustavnih funkcij pa imajo pomemben vpliv na delovanje sistema zavor in ravnovesij nekateri organi v tej državi". In je bilo posebej omenjeno, da sta dva takšna organa: varuh človekovih pravic in Računsko sodišče. Računsko sodišče kot organ, ki bi lahko skozi svoj ustavnopravni položaj zagotavljal neodvisnost v primeru nalog, ki mu jih s tem zakonom poverjamo. Ni bojazni glede družinskih članov, samo v kolikor javni funkcionar, ki ga ta zakon zadeva, to premoženje prenaša, prikriva, potem se ta veljavnost na družinske člane razširi. Drugače pa ne. Ni nobene potrebe in to jasno piše v četrtem odstavku 4. člena. Zakon velja tudi za sodnike. Mislim, da je to prav. Poglejte, ni dolgo tega, ko so sodniki v 11-ih dneh dosodili stečajnim upraviteljem 2 milijona 300 tisoč evrov nagrad. Ne razumem tudi te bojazni s strani vseh strank vladajoče koalicije, ki se bojijo objave premoženja. Predsedniki vseh teh strank so javno premoženje pred volitvami objavili. In mi smo lahko v številnih medijih brali o tem, kakšno je premoženje predsednika Socialnih demokratov Boruta Pahorja, Katarine Kresal, predsednice LDS-a, Karla Erjavca, DeSUS-a, Gregorja Golobiča, predsednika Zares, kjer smo prebrali, da ima eno delnico in to Pivovarne Laško. In kjer smo prebrali, da je lastnik 4-sobnega stanovanja v Ljubljani, ki ga je pred štirimi ali petimi leti kupil za 120 tisoč evrov, veliko pa je 100 m˛. In ker nismo nič prebrali o deležih v Ultra Sum in podobnih podjetjih. In v kolikor bi takrat ta zakon veljal, bi bilo njegovo premoženje, ki ga je zatajil, zaplenjeno, v višini nekaj milijonov evrov, kolikor je vredno. To bo posledica, če bi bil ta zakon sprejet, da takega funkcionarja več ne bi bilo. Ne tako, ne drugače. In to je po mojem glavni razlog, da vi sprejemu tega zakona nasprotujete.
Hvala. Besedo ima gospod Miro Petek.
Hvala lepa za besedo. Javnost premoženja funkcionarjev je dobra. Rekel bom nujna transparentnost premoženjskega stanja vseh, ki opravljamo tovrstne funkcije, za kar pa sta najmanj dva razloga. Prvi je ta, da preglednost in transparentnost premoženja na visokih položajih pomeni najbolj učinkovit nadzor nad pregonom in razkrivanjem korupcije. Drugič, če damo vse to svoje premoženje na oltar javnosti, prihaja do manj špekulacij in manipulacij. Javnost zanima tisto, kar je očem skrito, kar je očem prikrito. Novinarji bodo zagotovo imeli še kljub temu, da bomo objavili vse podatke, veliko dela. Kajti znano je, da nekateri pa kljub temu, da opravljajo pomembne funkcije, svoje podatke skrivajo in prekrivajo. Novinarji bodo imeli del podatkov objavljenih. Raziskovali pa bodo lahko tisto, kar nekdo skrije in prikrije in kar se je že dogajalo pred nekaj meseci, ko so visokega funkcionarja ujeli na laži. Iz teh smo videli, da je nova paradigma te vlade postala laž. In kakršnikoli zakon, ki ga sprejmemo, kakršenkoli ukrep, ki ga sprejmemo v tej smeri, da postane premoženje bolj transparentno, pregledno, je dober. In ne vem, zakaj se toliko upirate temu predlaganemu zakonu. Ničelna toleranca korupcije je pač tisto, kar bi se morali vsi v tej državi, vse politične stranke napisati na naše politične zastave. Menim, da je dobro, da Računsko sodišče postane tista institucija, ki bo zbirala podatke o finančnem in stvarnem premoženju vseh funkcionarjev. Na eni strani je za to strokovno usposobljena. Ima ljudi, ki znajo te podatke tudi brati, razumeti. Na drugi strani pa je to institucija, ki ima izjemno velik ugled v javnosti. Danes je bilo tukaj rečeno že nekaj o ugledu Kosove protikorupcijske komisije. Mislim, da je ugled te komisije, da ugled te komisije temelji predvsem na njegovem sprejetem delu za medije oziroma na drugi strani zaradi medijske servilnosti. Zakon predvideva, da se podatki o premoženju posameznega funkcionarja objavijo na spletni strani Računskega sodišča. To zagotavlja transparentnost teh podatkov. Mislim, da je to dobro. Tudi mi smo na svoji spletni strani, poslanci SDS smo na svoji spletni strani objavili podatke o našem premoženju in nič se nam ni zgodilo. Vsaj meni ne. Pomemben je tudi 6. člen tega zakona. Govorim o prvem odstavku, ki pravi: "Če se je funkcionarju v času od zadnje prijave premoženje povečalo za več, kot znaša seštevek neto izplačanih plač za opravljanje funkcije v tem času, je dolžan ob prijavi obrazložiti, na kakšen način je prišel do povečanja premoženja." Torej mora funkcionar dokazovati in razlagati, kako je prišel do povečanja tega premoženja, ne pa da to išče in razlaga nek nadzorni organ. Ta nadzorni organ, Računsko sodišče, bo to samo preverjalo. To je po moji oceni velik napredek. Seveda pa gradimo na predpostavki, da so vsi funkcionarji, tudi mi, pošteni in da ne bo nobenemu težko pojasniti, kako smo v nekem času prišli do večjega premoženja. Ali smo ga dobili na loteriji ali smo ga dedovali ali ga pridobili kako drugače. Tisti, ki so pa prišli v politiko že premožni, pa nimajo česa skrivati, seveda če so prišli do tega premoženja z dobrim delom, z inovativnostjo in sposobnostjo. Za konec. Danes bo še večkrat slišati neke eskapade o tem, kako je ta zakon napad na protikorupcijsko komisijo in Draga Kosa. Naj tudi sam ponovim, protikorupcijske komisije se s tem zakonom nikakor ne ukinja. Če pa še to ni dovolj, pa predlagam, da ta zakon vendarle podprete, Draga Kosa pa postavite na Računsko sodišče. Hvala.
Hvala. Gospod Posedel. [[Ga ni.]] Rezman? [[Ga ni.]] Gospod Presečnik, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Že prej sem v mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke nakazal, v kateri smeri razmišljamo pri tem zakonu. Zdaj bi se naslonil samo še na en vidik, s katerim se očitno s predlagatelji ne strinjam. To je pa četrti odstavek 4. člena, ki govori o skupnem premoženju družine oziroma osebnem premoženju. Seveda zagovarjam načelo družine, življenje v družini, ne samo z otroki. Družina pomeni tudi neko skupno upravljanje z nekim premoženjem, pridobljenim prej in v času skupnega bivanja. Tako da v primeru, da bi po nekem čudežu ta zakon prejadral prvo obravnavo in dobil pozitivno luč za nadaljevanje postopka, bom aktivno in bomo s kolegi aktivno sodelovali pri tem, da se prepustimo Računskemu sodišču, da zahteva podatke o premoženju družinskih članov. Vendar ti podatki morajo biti dani vnaprej že v prvi rundi. Nasprotno so podatki izkrivljeni zagotovo. Mi vedno dajemo te podatke že Kosovi komisiji. V letošnjem letu smo jih dajali vsem mogočim novinarskim hišam in tam je povsod ena velika hiba vseh teh podatkov. Bom šel na svoj primer. Med drugim me sprašuje o nepremičninah, kjer jasno prijavim. Jaz sem lastnik nepremičnine polstanovanjske hiše. Vendar je bistvena razlika, ali je ostala polovica stanovanjske hiše od Janeza Novaka iz Lendave ali pa iz Postojne ali pa od moje žene ali od mojega sina. To je bistvena razlika po moji oceni. In v primeru, da je del premoženja ali pa večina premoženja v lasti na primer moje življenjske sopotnice, teh podatkov v tem zbiru ali nabiru premoženjskega stanja ni. Tako, da v primeru, kot rečeno, če se bo ta zakon slučajno znašel v drugi obravnavi, ker po mnenjih kolegov iz večine poslanskih skupin oziroma vseh poslanskih skupin koalicije se to ne bo zgodilo, torej v tem primeru bomo zagovarjali, tudi jaz osebno, da obravnavamo premoženje družine, ne premoženja posameznega funkcionarja. In v tem je bila tudi hiba marsikaterih podatkov, ki jih je kolega Černač prej kazal tam kot javno objavljenih podatkih. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Černač v imenu predlagatelja. Izvolite.
Da ne bi bilo nejasnosti, kaj piše v četrtem odstavku 4. člena. Tukaj piše: "Če je v primerjavi predloženih podatkov z dejanskim stanjem mogoče utemeljeno sklepati, da funkcionar svoje premoženje oziroma dohodke z namenom izogibanja nadzoru po tem zakonu prenaša na družinske člane, lahko Računsko sodišče od funkcionarja zahteva, da mu v enem mesecu po prejemu zahteve predloži podatke iz prvega odstavka tega člena tudi za družinske člane." Nekaj podobnega velja že v sedanji zakonodaji, malo drugače sicer. Gre za neko evropsko primerljivo določbo, ki ne posega v pravna upravičenja družinskih članov. Onemogoča pa, da bi se premoženje, ki naj bo predmet nadzora, izognilo temu nadzoru. Hvala.
Hvala. Besedo ima dr. Lobnikar v imenu Vlade.
Hvala lepa, gospod podpredsednik! Bom nadaljeval tam, kjer je predlagatelj ravnokar končal. Rad bi prebral četrti odstavek 45. člena predloga zakona, ki ga pripravljamo in ga, tako kot smo obljubili, bomo dali v razpravo še letos. Namreč nanaša se na tisto, kar je govoril poslanec Slovenske ljudske stranke in ostali, gospod Jakob Presečnik in ostali, kar se tiče premoženja članov. Da boste videli, da v Vladi ne nasprotujemo ideji, ki jo ima stranka predlagateljica, in da tudi vse, kar so zapisali v stranki predlagateljici, ni slabo, zaradi tega, ker so dobro prepisali iz našega predloga. Namreč glasi se takole: Če je ob primerjavi predloženih podatkov z dejanskim stanjem mogoče utemeljeno sklepati, da zavestno med svoje premoženje oziroma dohodke z namenom izogibanja nadzoru po tem zakonu prenaša na družinske člane, lahko, tukaj imamo mi napisano: Komisija za preprečevanje korupcije od njega zahteva, da v roku enega meseca po prejemu zahteve komisiji ne Računskem sodišču predloži podatke iz 6 do 12 alineje, ki jih imamo taksativno naštete, prejšnjega člena tudi za vse družinske člane, pri čemer imamo v našem zakonu zelo natančno opredeljeno tudi to, kaj družinski člani so in ne samo tisto, kar je v tem predlogu zakona zapisano. V mnenju poslanskih skupin je bilo že večkrat izraženo, da je treba to področje urediti. Dejstvo je, da to področje v Sloveniji je urejeno. Dejstvo je, da v Sloveniji ne obstaja Kosova komisija, ampak Komisija za preprečevanje korupcije. In tisti, ki boste prebrali, ki ste si v javni razpravi prebrali besedilo Zakona o integriteti, ste kot kaže, preskočili prehodne določbe. Zaradi tega vam ne bi bilo potrebno pisati zakona "at personam". Zaradi tega, ker so te stvari v prehodnih določbah tudi rešene. Celoviteje in bolj natančno bomo opredelili to področje, ki ga je treba povezati tudi z ostalimi področji. To je z nezdružljivostjo funkcije pa tudi z drugimi področji, kot je lobiranje itn. Zakaj tega nismo naredili že do sedaj? Eden od razlogov se v resnici skriva v tistem, kar je govoril poslanec LDS-a. Drugi je pa v tem, da je predlog zakona, ki ga pripravlja Vlada Republike Slovenije, res celovit in sistemski in je napisan na 60-tih straneh v odnosu do 16. straneh predloga, ki ga obravnavamo danes. Če hočemo neko stvar narediti dobro, takšno, ki bo dlje časa držala, ki ne bo romala vedno znova in znova na ustavno sodišče, potem je treba vsako stvar temeljito premisliti, jo domisliti in jo potem kot takšno tudi sprejeti. In takšen zakon pripravljamo v Vladi Republike Slovenije in ga bomo dali v razpravo in sprejem poslancem in poslankam Državnega zbora. Poslanec Gorenak je govoril o javnem mnenju. Poslanec Gorenak seveda zelo dobro ve, da vsako kaznivo ravnanje tudi ni kaznivo dejanje in da vsako koruptivno vedenje nima znakov kaznivega dejanja. Zaradi tega tudi vsako mnenje, ki govori o sumu korupcije, še ne pomeni, da so podani znaki kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti. Je pa vsekakor res to, kar je gospod poslanec povedal. Namreč, da je bila ena od nevralgičnih točk obstoječega Zakona o preprečevanju korupcije tudi vprašanje takoimenovanih načelnih mnenj. Ne načelnih pravnih mnenj, ampak načelnih mnenj. Mi smo to področje uredili tako, kot je na predlog nekega predlagatelja zapisalo Ustavno sodišče, da bodo tudi tiste osebe, ki se bodo lahko prepoznale v tem načelnem mnenju, imele vsa pravna sredstva za zaščito in branjenje, kar do sedaj ni bilo omogočeno. In še ena stvar glede ukinjanja ali neukinjanja Komisije za preprečevanje korupcije. Dejstvo je, da lahko nek organ, kot je Komisija za preprečevanje korupcije, ukineš tako, da o tem sprejmeš zakon in jo ukineš ali pa jim vzameš vse naloge, ves personal in ves denar in potem rečeš, tako ali tako so popolnoma nepotrebni, ker tako ali tako nič ne delajo in to je predlog tega zakona.
Hvala lepa. Gospod Gorenak, nisem opazil, da bi vas imenoval. Ja. To je bilo na stališče. Gospod Pukšič. Ga ni. Gospa Pečan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik in lep pozdrav predstavniku, državnemu sekretarju ministrstva. Jaz bi rada povedala, da je ta zakon zelo zanimivo zasnovan. Moram reči, da lahko kar nadaljujem za gospodom predstavnikom ministrstva, ki je lepo rekel, da neko inštitucijo lahko ukineš tako, da ji odvzameš denar. Ta poskus je bil narejen v preteklem mandatu pa potem vendarle ni uspel, da ji odvzameš vse pristojnosti. Ta poskus je bil storjen v preteklem mandatu pa ga je Ustavno sodišče ustavilo. In sedaj znova večji del pristojnosti odvzema predlagatelj in prenaša na neko inštitucijo, ki sploh nima s tako dejavnostjo nobene zveze. Ampak tukaj bi rekla nekaj drugega. Bistvo, če sem prav razumela, bistvo tega zakona ni to, da se pristojnost Komisije za preprečevanje korupcije prenaša na Računsko sodišče. Ampak je bistvo to,da bo transparentno prikazano premoženje funkcionarjev. Če bi bili nameni predlagatelja res tako zelo kristalno čisti in transparentni, potem bi seveda vnesel to določilo o javni objavi podatkov o premoženju funkcionarjev, ki morajo to javno objavo omogočiti oziroma predati podatke Komisiji za preprečevanje korupcije. Ta pa naj bi to javno objavila. Takrat, ko funkcionar nastopi funkcijo in prijavi svoje premoženje pri komisiji in potem vsako leto, ko se mu premoženje bistveno spremeni tako, kot to določata 36. in 37. člen zakona. V tem primeru bi lahko predlagatelj samo predlagal spremembo Zakona o preprečevanju korupcije z dodatki v 36. in 37. členu zakona, če je to res pravi in edini cilj. Ko govorimo o trditvah, ki smo jih slišali danes, ki so čisto navadne laži in jaz mislim, da v tem visokem zboru, v takem telesu, ki ga volijo volivci v Sloveniji, se lagati ne bi smelo. Torej, prva laž je bila, da ni preprečeno, da bi funkcionarji prenašali svoje premoženje oziroma da ni nobene sankcije, če prenašajo svoje premoženje na družinske člane. To ni res. Zaradi tega, ker o tem piše četrti odstavek 37. člena, ki govori: "Če je v primerjavi predloženih podatkov z dejanskim stanjem mogoče utemeljeno sklepati, da funkcionar svoje premoženje oziroma dohodke z namenom izogibanja nadzoru, po tem zakonu prenaša na družinske člane, lahko komisija Državnega zbora na predlog komisije od funkcionarja zahteva, da komisiji v enem mesecu po prejemu zahteve predloži podatke iz prejšnjega člena tudi za družinske člane." Druga debela laž je bila, da funkcionarji niso, ne morejo biti razrešeni, če tajijo oziroma nočejo razkriti svojih podatkov o svojem premoženju. V 39. členu je cela procedura zapisana, na kakšen način pridemo na koncu do tega, da je funkcionar razrešen svoje funkcije, v kolikor ne izpolni vseh potrebnih dejanj v času. Sicer to traja tri mesece, pa še tri mesece in tako naprej. Ampak na koncu je sankcija, da če funkcionar, ki mu je prenehala funkcija, v treh mesecih po izteku roka iz prvega odstavka tega člena ne predloži zahtevanih, podatkov se mu ustavi izplačevanje nadomestila. Zanimivo. Se pravi, celo potem, ko je že sankcioniran, pa je razrešen, če ne dostavi podatkov za nazaj. V bistvu je lahko kaznovan tako, da ne dobi tistega slavnega. In vmes se mu pa znižuje plača toliko časa, dokler ne doseže minimalnega dohodka. Jaz ne vem, ali tisti, ki je to trdil, danes tukaj v tej dvorani ni prebral zakona ali je pa namensko slovensko javnost zavajal - da bomo uporabili bolj blag izraz - zaradi tega, ker pravijo, da se v politiki ne sme uporabljati besede laži. Čeprav ne vem, zakaj bi ne imenovali otroke s pravim imenom takrat, kadar nekdo nekaj stori. Tretja laž je pa bila to, da sodnikom ni treba prijavljati premoženja. Mislim, da v 4. členu - če se ne motim, bom poiskala, da ne bom - še prej v 3. členu, kjer so definicije, kaj je kdo in tako naprej, piše, v 2. členu, se opravičujem, piše: "Funkcionarji po tem zakonu so poslanci, člani Državnega sveta, predsednik republike, predsednik Vlade, ministri, državni sekretarji. Tudi gospod tukaj mora verjetno prijaviti potem svoje premoženje, sodniki Ustavnega sodišča, sodniki, državni tožilci, guverner banke in potem je še celo direktor Zavoda za zdravstveno zavarovanje in direktor Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, posebej napisan v nadaljnjem členu. Lepo prosim. Bodimo vsaj toliko korektni eden do drugega, zlasti pa do slovenske javnosti, da ne razglašamo obstoječega zakona za invalidnega. Če se nam pa zdi, da je treba kaj zaostriti, da je treba objavljati te podatke v javnosti, OK, dajte. Ampak, lepo prosim, dajte narediti tisto, kar je treba res narediti. Ne pa, da skozi stranska vrata spet dekapirate Komisijo za preprečevanje korupcije, kar je osnovni namen tega zakona. Lahko mi govorite, da ni res, da ukinjate komisijo. Ni res, da ukinjate komisijo s tem zakonom. Seveda ni res. Res pa je, da ji odvzamete cel kup njenih zelo pomembnih pristojnosti in s tem tistega brezzobega tigra, o katerem smo poslušali v prejšnjem mandatu najmanj 150 krat, da ta brezzobi tiger izgubi potem še rep in kremplje.
Hvala. Gospod Černač v imenu predlagatelja.
Veljavni zakon, o katerem je govora, ima osem poglavij. Osem poglavij. In eno poglavje se iz Komisije za preprečevanje korupcije prenaša na Računsko sodišče. Eno v nekaj členih. To piše v tem zakonu in to izhaja tudi iz veljavnega zakona. O vsem ostalem sem jaz uvodoma kot predlagatelj vse podrobno obrazložil, na koga se ta zakon nanaša. V obstoječem zakonu pa je na podlagi odločbe Ustavnega sodišča zadržan peti odstavek, ki govori o razrešitvi funkcionarja. Tako, da tudi ta zadeva ni sporna. Hvala lepa.
Hvala. Trofenik, Žnidaršič, gospod Frangež. Izvolite! Imate besedo.
Najprej bi želel spomniti na to, kaj je Računsko sodišče Republike Slovenije, ki ga predlagatelji tega zakona oborožujejo še z eno pomembno pristojnostjo. Računsko sodišče Republike Slovenije je najvišji revizijski organ s kontrolo državnih računov, državnega proračuna in celotne javne porabe v Republiki Sloveniji. 20. člen zakona nam pove, da Računsko sodišče revidira poslovanje uporabnikov javnih sredstev. Iz tega izhaja, da seveda Računsko sodišče v pravnem sistemu, kot ga imamo, nima nobene podobne funkcije, kot želijo predlagatelji tega zakona dati temu istemu Računskemu sodišču. V tem pogledu bi se mi zdelo priporočati, ker mislim, da smo v preteklosti že v slovensko zakonodajo kdaj vnesli rešitve, ki so bile necelovite, in mislim, da imamo tudi zaradi tega zelo, zelo zakomplicirano državo, ki je prej kamen spotike pri razvoju kot pa njen pospeševalec in garant močnih in kakovostnih javnih storitev. Pri današnji razpravi poizkušajo predlagatelji, torej opozicija ustvariti vtis, da ne govorimo istega jezika. Smo na tej strani dvorane zagovorniki netransparentnosti in ne vem še česa. Zelo jasno bi želel povedati, da smo Socialni demokrati vedno bili in tudi danes trdno stojimo na stališču, da je potrebno zagotoviti največjo možno transparentnost, integrireto in poštenje vseh nosilcev javnih funkcij. Pri tem se sam zelo realno zavedam, da ni bila nobena oblast doslej pa tudi sedanja oblast verjetno ni povsem imuna za pojave korupcije in klientalizma. Prav zato želimo te stvari urediti celostno. Protikorupcijski komisiji dati zobe - kot radi rečemo - in to z Zakonom o integriteti, ki ob vidikih, ki se nanašajo na premoženje, celovito rešujejo vprašanje pregona korupcije. S konfliktom interesov, prepovedjo oddajanja poslov podjetjem, ki so povezana s funkcionarji in njihovimi družinskimi člani, urejanjem lobiranja. Se pravi, tisto sestavino, velikokrat problematično sestavino, ki je pogosto nekje na meji zakonitosti, ki je doslej povsem neregulirana v nasprotju s številnimi evropskimi državami, ki imajo te stvari urejene. Sicer pa naj povem še eno svoje prepričanje. Tega, kar bom povedal, nimam podkrepljenega z raziskavami in podatki. Mislim, da javni funkcionarji nismo edino potencialno žarišče korupcije in klientelizma. Da je tega morda bistveno več nižje v državni upravi in tudi ponekod v javnem sektorju širše. Poznam nekaj primerov, ko je kdo zaradi odločitev upravnih organov bil obravnavan prednostno pa se je potem špekuliralo o tem, ali ni bil nekdo za to tudi plačan. Mislim, da so to prav tako nevarni in za družbo obremenjujoči pojavi korupcije, o katerih pa seveda bistveno, bistveno manj govorimo. Z zakonom o integriteti ne rešujemo samo vprašanje javnih funkcionarjev, ampak tudi vprašanja javnih uslužbencev. Kot rečeno, zakona zaradi navedenih razlogov in razlogov, ki smo jih prej predstavili v stališču poslanske skupine, ne bom podprl.
Hvala. Gospod Jelinčič, Slapnik, jih ni. Gospod Žerjav, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Sam bom ta zakon podprl, ker menim, da je korak naprej, ko govorimo o javnosti premoženja funkcionarjev, vendar moram priznati, da se sam osebno počutim zelo nelagodno. Nelagodno sem se počutil tudi takrat, ko je bila izbila afera Ultra in laž okoli premoženja gospoda Golobiča, ko smo morali kar vsi po vrsti vsakemu od medijev posebej razlagati svoje premoženjsko stanje, dovoljevati vpoglede v naše prijavnice, da temu tako rečem, Kosovi komisiji in mnogokrat to še mnogo bolj detajlneje kot je to bilo zakonsko predpisano. Na osnovi teh podatkov so nekateri šli še naprej in si privoščili to premoženje celo vrednostno ocenjevati na osnovi nekih izmišljenih predpostavk. Tako so te ocene bile velikokrat zelo, zelo zgrešene, da ne bom rekel tendenciozne, in potem komentarji takšni in drugačni, če imaš malo, si nesposoben, če pa imaš veliko, si tako ali tako vse pokradel. In nelagodno sem se počutil predvsem zaradi te negativne konotacije, češ, saj je tako vse ukradel. Vse, kar imam sam osebno, sem v politiko prinesel oziroma če sem še natančnejši; vse, kar imam, je ustvarjala moja družina, vključno z mojimi in ženinimi starši, preden, seveda, sem prišel v to umazano politiko. Če gledamo premoženje, je vsekakor to zadevo treba pogledati celovito, ne samo delno. Torej, treba je gledati premoženje družine. Ker namreč, človek dobi občutek, da so nekateri res reveži, ko ničesar nimajo. Ta zakon in noben zakon pa, žal, ne bo preprečil, da se bo kdo tudi v prihodnje zlagal o svojem premoženju. Noben zakon ne bo tega preprečil. To je pač stvar vsakega posameznika in njegove morale oziroma njegovega poštenja. Sem pa za to, da je tudi na tem področju neka meja, tudi ko se pogovarjamo o našem premoženju. Slovenci smo pač taki, da se radi naslajamo na račun drugih, in tega bi se morali v tem primeru izogniti. Hvala lepa.
Hvala. Gospoda Kontiča ni. Gospod Sajovic, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik za besedo. Moram reči, da se z vsemi mislimi, ki jih je izrekel moj predhodnik, v celoti strinjam. Taki so pogledi in razmišljanja normalnih ljudi. Kadar pa imamo predlog takšnega zakona, kot je ta, ki ni namenjen ureditvi nekih razmerij in področju v družbi, ker opozicija ve, kakšen je domet in možnost njihovega uspeha, ampak se v tej zgodbi sledi točno določenim ciljem. Take debate, kot je ta, to je ena od številnih, jemlje ugled politiki in to vsem: tako tistim na levi kot na desni. Jaz mislim, da je ta zadeva, kar se tiče premoženja in kaznivih dejanj v Sloveniji na zavidljivem evropskem nivoju. Nekatere moti, da ima protikorupcijska komisija med ljudmi velik ugled. Meni se zdi to dobro. Zagotovo pa imamo še velike rezerve na področju učinkovitega delovanja na področju pregonu; to se pravi policija, kriminalistično delo in na koncu odločitve sodišč. Predvsem pa bi morali biti ti vsi postopki povsem neobremenjeni od politike, in kar je najbolj bistveno, morali bi biti bistveno bistveno hitrejši. Ko sem v preteklosti v določenih slovenskih finančnih in drugih bolj rumenih medijih bral te članke o predsednikih, ministrih in še kom, kakšno premoženje je tam napisano. Saj človeka prav skrbi in bi se pridružil gospodu Jelinčiču, s katerim se največkrat ne strinjam, ki je rekel, da če ljudje, ki pri petdesetih, šestdesetih letih niso znali poskrbeti zase, bodo najbrž slabo skrbeli tudi za družbo. Zadnji takšen hit in vrh zgodbe so bile seveda volitve evropskih poslancev. Tudi med ljudmi se s takšnimi debatami ustvarja vtis, kot da se v politiki, v parlamentu, pri županih delijo bajne plače, seveda so za te čase kar visoke, ampak rezerve pri plačah pa pri kontroli imamo še marsikje drugje v javnem sektorju. Če, recimo, direktorji podeželskih zdravstvenih domov v Sloveniji zaslužijo trikrat, štirikrat toliko kot župani, katerih delovnik je zagotovo daljši in napornejši in ima manj prostih ur in dopusta, potem je s tem sistemom zagotovo nekaj narobe. Če si viške delijo v tistih podjetjih kjer je glavni lastnik država, potem je seveda tudi treba preveriti. Če ima direktorica neke tovarne, ki je v večinski lasti države, dvajsetkrat, tridesetkrat tolikšno plačo, kot jo imajo tisti, ki trdo delajo pa težko živijo, potem je v temu sistemu zagotovo nekaj narobe. Moram reči, da sem se prav slabo počutil, ko je bil - v narekovajih - v Tedniku, v Večerniku nekaj dni nazaj "na zaslišanju" gospod Franjo Bobinac. Ugleden, sposoben slovenski menedžer, gospodarstvenik, ki vodi multinacionalko, je bil tam zasliševan kot prvošolski otročiček in povedal je odkrito in pošteno, da je seveda njegova plača približno desetkrat tolikšna, kot je plača v povprečju njegovih zaposlenih. Ta zadeva je čisto v redu, čisto korektna, ima samo en majhen defekt: Slovenija se mora truditi, ne, kako bomo s socialnimi pomočmi pa s tem pomagali ljudem k preživetju, pač pa, da tudi tisti, ki najslabše zaslužijo, zaslužijo dovolj za pošteno in solidno preživetje. Če pa seveda njihov direktor zasluži nekajkrat toliko, pa s tem zagotovo ni nič narobe, če imajo seveda tisti, ki so spodaj, dovolj za solidno življenje. To je največji defekt, ki ga jaz vidim ta trenutek v slovenskem prostoru, da imajo seveda tisti, ki so najbolj na dnu, enostavno premalo. Vse takšne politične debate, kot so pa danes, pa h kakšnim konkretnim političnim rešitvam in pa k ugledu politike zagotovo ne bodo prispevale in takšnih zakonov, ki imajo namen, da zato, da bi bil nekdo videti večji drugemu odsekati glavo, takšnih ne podpiram in tudi tega ne bom. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Juri Franco, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Očitno se saga cenene demagogije danes nadaljuje. Nadaljuje se v zanimivem kontekstu in v določeni meri tudi nevarnem, kajti predlagatelji tega zakona se poslužujejo nečesa, kar je navidezno zelo megalistično, vsekakor legitimno, parlamentarno v okviru dogajanja, kjer ima glavna stranka opozicije zanimivo vlogo. Ta stranka je vselej ožigosala nekatere institucije, ki zagotavljajo transparentnost pravne države. Ni prvič, da se ukvarjajo s Komisijo za preprečevanje korupcije. Ta komisija je bila trd oreh v času Janševe vladavine in je marsikatero nečednost tudi ugotovila. To je bilo moteče, ampak ne samo tako imenovana Kosova komisija oziroma Komisija za preprečevanje korupcije, tudi druge institucije so bile na udaru SDS-ovskega političnega linča. Recimo, ombudsman in tudi Računsko sodišče, ki ga danes v tem zakonu ponujajo kot alternativo tako imenovani Kosovi komisiji. Nekajkrat se jim je zareklo nekaj, česar mi nismo trdili. Nihče od današnjih razpravljavcev, tudi poslanske skupine koalicije niso rekle, da ta zakon želi ukinitev Komisije za preprečevanje korupcije, ampak oni so večkrat, in to kar po vrsti, ponavljali to negiranje. S tem so v bistvu izdali neko slabo vest, ki izhaja iz poskusa institucionalne razorožitve tiste komisije, saj s tem zakonom tej komisiji odvzamejo nekaj pristojnosti, nekaj možnosti, ki so zelo pomembne. In to se dogaja nekje v tisti sivi coni med komisijo, med delom Komisije za preprečevanje korupcije in nastajajočim zakonom o integriteti. Oni se zavedajo, da če bo ta zakon na poslanskih klopeh, bo jasno, da se Vlada sistemsko in celovito loteva problematike, ki obstaja, ki jo čutimo vsi. Jaz sem prvi za to, da se javno razgrnejo in da se javno obelodanijo vsi podatki funkcionarskih plač in vseh prejemkov in privilegijev, ki zadevajo državne funkcionarje. Smo za to! Smo za to, da se prepreči katerokoli zlorabo. Smo za to! In smo tudi prepričani, da zakon, ki nastaja, bo poskrbel za celovito rešitev te problematike. Ampak, če se vrnemo na ta družbeni in politični okvir, v kontekstu katerega se dogaja tudi ta poskus parcialnega reševanje, ki je pravzaprav v bistvu samo povod, priložnost za razpravo, ki je nujno demagoška, kajti postavljena je nekje "ad personam". Prej, misli, da je kolega Černač, ko je omenil Golobičev problem, spet nakazal, čemu je namenjen zakon - predvsem je namenjen javnemu diskreditiranju nečesa, kar ni bilo niti nezakonito niti tako hudo prikrito, kajti vemo, da je gospod Golobič, upoštevaje zakon svoje premoženje javil pristojnim organom. Torej, nehajmo špekulirati s to zgodbo, ki pa ima več plati in nekatere plati niso še jasne, kako, na kakšen način se je s to zgodbo manipuliralo, kako se je skušalo diskreditirati nekoga na račun laži - laži okoli te zgodbe je res veliko - in kako glavna opozicijska stranka danes skuša ustvarjati nekakšne izredne razmere na račun vprašanja, ki je resno, ki ga je treba reševati sistemsko. In morda ni slučaj, da se v parlamentu dogaja to, medtem kot predsednik SDS v enem dolgem intervjuju za STA danes v bistvu skuša jahati tigra razumljivega nezadovoljstva delavk in delavcev, skuša ulico zlorabiti za to, da bi se te izredne razmere pospešile. Zanimivo še bolj, da je včeraj ta isti predsednik največje opozicijske stranke ožigosal največje sindikate in jih imenoval lakaje oblastnikov. Jasno. V 30-ih letih so bili ti vzorci zelo vidni. Takrat je bilo v interesu avtoritarnih strank ustvarjanje pogojev, ki bi razvrednotili pravno državo in demokratično državo. In to je to. Ko mi delegitimiramo nekatere institucije, bodisi sindikate, ki delujejo kot posrednik med delavci, kapitalom in Vlado, ali ko delegitimiramo protikorupcijsko komisijo, ali Računsko sodišče, ali ombudsman, ali sodstvo in sodnike - ta teden smo bila priča takim poskusom -, skušamo vzeti pravico v svoje roke. In to, kar počne SDS v teh dneh, je sistematično in zelo zanimivo. Jaz čestitam tudi kolegom iz SDS-a, delujejo zelo usklajeno, imajo več enot, ena enota deluje v parlamentu, druga enota deluje na terenu. Glavni poveljnik pa kriminalizira sindikate, kriminalizira Vlado, kriminalizirali so sodstvo in skušajo nam dopovedati, da ni druge poti kot revolucionarna pot, ustvarjajo revolucionarne razmere. Ljudi, ki imajo polna usta o zlobi revolucije, so pravi, edini dediči tiste revolucije. In ta revolucionarnost je stalno prisotna v teh debatah. Še ena stvar zelo zanimiva. Zdaj imamo zakon, kjer skušaj prenesti del pristojnosti protikorupcijske komisije na Računsko sodišče, še nedavno je bilo to isto Računsko sodišče problematično, ko je ugotovilo dejanski primanjkljaj pri zaključnem računu proračuna leta 2007. Danes berem, da je Računsko sodišče spet ugotovilo še hujše luknje za proračun v 2008. Vi veste, da leto 2008 je bilo v glavnem še leto Janševe vlade in da je bilo leto bombončkov, leto majhnih nagrad zato, da bi na volitvah uspeli, to se pač ni zgodilo, nekje novembra pa je nastopila nova vlada. Bo zanimivo zdaj analizirati to stanje. V bistvu gre za še večji primanjkljaj kot v prejšnjem proračunu. In zdaj me zanima, če bo ta ista stranka tako dosledna do spoštovanja ugotovitev Računskega sodišča, kot je pri zagovarjanju prenosna te pristojnosti s komisije, ki je bila moteč faktor, in je normalno, da javnost zaupa tako imenovani Kosovi komisiji. No, hvala bogu, da smo jo imeli. Razkrinkala je marsikaj prej in tudi zdaj. Ampak, vsaki oblasti, in če si opozicija v bistvu že zamišlja skorajšnji prevzem, ponovni prevzem oblasti, seveda je treba tudi s pozicij opozicije zagotoviti prostor, kjer bodo delovali nemoteno. Zato je razvrednotenje teh institucij, ki zagotavljajo transparentnost in ki zagotavljajo in ki preprečujejo korupcijo, stalno na tapeti. Tako je ta zakon, ki, ponavljam, ima nekatere sprejemljivi vidike, lepe intence, lepe namene, samo povod, je samo način, da bi v bistvu odprli eno razpravo, ki se potem tako in tako vrača kot bumerang proti tistim, ki so do konca novembra leta 2008 upravljali s to državo in zapravljali javni denar in potem si upajo še trditi, da so zapustili dobro dediščino in dobro zapuščino sedanji vladi. Še takrat so trdili, da krize ni. V bistvu je kriza že bila in so že zapravljali denar. In danes smo dejansko tukaj soočeni s posledicami tiste neodgovorne vladavine, ki pa se sedaj izraža v poskusu destabilizacije vsega, kar je namenjeno normalizaciji razvoja. In zakon o integriteti, dobro veste, je pravi korak v pravo smer. Vi ne želite anticipirati oziroma ga želite preprečiti s tako razpravo. Dvomim, da vam bo uspelo, in dvomim, da boste tudi znali dobri kapitalizirati to priložnost, ki jo ocenjujete kot edinstveno za to, da bi še malo načeli ugled sedanje vlade in njenih vodilnih politikov. In to je tudi vse. Hvala.
Gospod Juri, moram vas opozoriti, da osnova politične kulture zahteva, prvič, da si ne privoščite tako velikih izletov stran od teme, o kateri se razpravlja. In drugič, da če že se lotite s težkimi obsodbami obsojati ljudi, da si to privoščite takrat, kadar so prisotni, ne, kadar jih ni, da bomo vsaj videli, ali jim med tem lahko gledate v oči. Ni replike. Besedo ima gospod Černač v imenu predlagatelja.
Hvala lepa. Mislim, da jaz lahko vsakemu v tej dvorani gledam v oči, tudi Francu Juriju, tudi vam, gospa Potrata, če ste bili v dilemi do danes. Vi meni ne, že dostikrat. In o tistih zadevah, ki nimajo zveze z zakonom, ki ga danes obravnavamo, in o nekih željah nekaterih, ki bi radi revolucijo prinesli v leto 2009, nima smisla razpravljati. Treba pa je le povedati, da predsednik Državnega zbora in predstavnik vaše partije, pardon, stranke Zares, Pavle Gantar, je to intenco tega zakona, ko je bil vložen 16. junija, podprl in je dejal, da vi s tem nimate problemov. Kot stranka. Zdaj slišimo, da imate s tem velike probleme, največji je gotovo vaš predsednik Gregor Golobič. Kajti, o čem sem jaz govoril - govoril sem o tem, da če bi ta zakon, tako kot ga imamo danes na mizi, veljal takrat, ko so predsedniki sedanjih strank vladajoče koalicije, pa tudi vsi ostali seveda, v medijih javno predstavljali in obelodanjali svoja premoženja - tukaj imam Finance 8. julij 2008 -, če bi ta zakon takrat veljal, bi na podlagi tega, kar je povedal predsednik Zaresa gospod Gregor Golobič, ko je rekel, da "imam 1950 evrov neto plače, imam neko posestvo nekje na Primorskem - 22 tisoč m˛, ki sem ga kupil leta 1998 za 53 tisoč evrov...", itd. "121 tisoč evrov sem dal za stanovanje, 4-sobno v Ljubljani pred petimi leti, in ohranil sem eno delnico Pivovarne Laško iz naslova certifikata zaradi vzdrževanja trgovalnega računa." Nikjer ni bilo govora o teh solastniških deležih v podjetju Ultra Sum, katere vrednost je časnik Finance ocenil, tega deleža, na približno milijon evrov. Kaj bi bila posledica tega? Posledica tega, če bi ta zakon veljal, bi bila v skladu s 13. členom, da bi se v višini vrednosti premoženja, ki ni bilo prijavljeno oziroma glede katerega ni pojasnjen izvor, izrekla globa. Po domače povedano, takšno premoženje bi se zaseglo. Saj mi imamo že v obstoječem Kazenskem zakoniku podobne določbe, samo vprašanje, kdo jih uporablja. Tukaj pa gre za javne funkcionarje in konsekvence, ki naj naredijo na tem področju malo večjo higieno. In to je namen tega zakona. Če bi ta zakon lani, ko so bili ti podatki objavljeni, veljal in če bi bili objavljeni ravno tako pomanjkljivo, na ta način, da je bil bistveni del zamolčan, bi bila sankcija. O tem sem govoril, o nobeni diskreditaciji, o nobenem blatenju, o ničemer. In tudi zdaj imamo zakon, ki govori o tem, da morajo javni funkcionarji, če se pokaže nesorazmerje med vrednostjo, s katero so prišli, ko so začeli opravljati funkcijo, in z vrednostjo, s katero s te funkcije odide, že med letom pojasniti, od kod in na kakšen način so do tega premoženja prišli. Seveda temu pojasnilu ni zavezan tisti, ki napiše, da je vrednost nekega premoženja 2500 evrov, dejanska pa je milijon evrov. Tam ni treba kaj dosti pojasnjevati. In namen tega zakona je bil izključno ta, da se na tem področju zagotovi večja transparentnost. Kaj je ugotovila? Marsikatero nečednost je ugotovila Komisija za preprečevanje korupcije v preteklih letih. Ali res?! Ugotovila je en kup, ne vem, kako bi to poimenoval, diskreditacij posameznikov, ki niso bili kompatibilni z, dovolite, da tokrat uporabim ta izraz, levico. To je ugotovila. Ali je kaj ugotovila ta komisija takrat, ko se je zgodila zgodba z gradbeniki, ki so bili med seboj povezani pri dogovarjanju za različne gradbene posle? Šele po tistem, ko so se začeli postopki, se je ugotovilo oziroma je predsednik rekel, "ja, ja, saj imamo nekaj gradiva, smo ga že skopirali in smo ga posredovali kriminalistom." Ali je kaj ugotovila v drugih primerih, kjer gre za možnost, da se s posameznimi ravnanji zgodijo tudi taka ali drugačna dejanja, ki pomenijo ogrožanje javnih financ na tak ali drugačen način - ni! Smo poslušali raznorazne zgodbe o prijavljanju jetrnih klobas pa buteljk vina in ne vem kaj. Pa lepo vas prosim! Mislim, da smo vseeno toliko resni, da vemo, kaj je bistvo in kaj ni bistvo. Mogoče je pa bil dosežek, da je predsednik te komisije za preprečevanje korupcije bil eden izmed glavnih akterjev v tej politično umazani zadevi Patria. Mogoče je to tisti dosežek, ki ga vi jemljete kot dosežek. Če je temu tako, povejte to naglas, ker ste se tega ves čas otepali, češ da nimate nič tu zraven. Očitno je za vas to dosežek, kajti tu je očitno bila ta aktivnost zelo velika. Računsko sodišče. Slovenska demokratska stranka spoštuje odločitve vseh organov, vseh revizijskih organov, Računskega sodišča, odločitve Ustavnega sodišča, vseh tistih, ki so zadolženi za določene postopke v tej državi. To pa ne pomeni, da nimamo pravice povedati, če menimo, da nekaj ni tako, kot se je prikazovalo. In to je bil problem zaključnega računa leta 2007, ko je Računsko sodišče ugotovilo, da med odhodki proračuna ene izmed štirih blagajn javnih financ, ni bilo knjiženo vračilo vlaganj upravičencem do telekomunikacij. Iz kje se je to vračilo izplačevalo, iz Ministrstva za finance? Ne! Nalogi so, izplačilo je šlo občinam iz Slovenske odškodninske družbe. In kako je lahko isti odhodek knjižen v dveh blagajnah, pri Sodu in pri državnemu proračunu - ne more biti. In če ste mogoče preslišali, spoštovani kolega, pred kratkim smo obravnavali revizijo Soda za leto 2007, kjer je bilo jasno povedano, da je ta odhodek knjižen pri njih in njihova revizija je bila pozitivna. In Banka Slovenije je pred kratkim v svojem poročilu povedala nekaj podobnega. In če gremo gledat vse štiri blagajne, da se ne bomo o tem prerekali, je bil presežek v letu 2007 ustvarjen. Saj se ni treba samo o eni blagajni prerekati, štiri so bile in na vseh štirih je bil ustvarjen. Potem se ne moremo prerekati, ali je bilo v eni ali ni bilo v drugi. Ampak tudi to ni bilo bistveno. 9 milijonov evrov naj bi bil primanjkljaj po njihovih ugotovitvah oziroma 37 milijonov presežka. To izgubi pomen v luči 2 milijard evrov, kolikor boste ustvarili letos minusa, in 5 milijard evrov, kolikor boste povzročili zadolžitev v letošnjem letu. To so vse številke, ki bi si jih lahko samo veselili, če bi jih lahko vi dosegli. Zaradi tega mislim, da ni prav, da na tak način operirate s podatki. Kar pa je zame najbolj slabo pa je, da nam skušate nekako vcepiti neko podmeno, kako Slovenska demokratska stranka ne spoštuje odločb Ustavnega sodišča in kako Slovenska demokratska stranka ne spoštuje revizijskih mnenj Računskega sodišča. Jih. Tako kot vi imamo tudi mi o vsemu temu pravico povedati svoje mnenje, še posebej, če ga znamo tudi argumentirati; in v tem primeru smo ga argumentirali. Ta zakon, ki je danes na mizi, je zakon, ki naj bi ravno pridonesel tej večji higieni in večji transparentnosti v javni sferi. Resnično ne razumem, zakaj se ga toliko bojite in zakaj mu toliko nasprotujete.
Hvala. Gospod Juri, ste želel proceduralni predlog? Izvolite.
Gospod predsedujoči, najprej vprašanje, ali je bila to razprava ali replika. Ali ima pravico replike glede na to, da me je omenil [[...]]?
Sedaj imate proceduralni predlog.
Dobro, bom proceduralni predlog prej. Gospod predsednik. Vi ste govorili o politični kulturi, pri tem pa ste pozabili opozoriti gospoda Černača, da je že dvakrat omenil gospoda Golobiča, ne da bi bil minister prisoten. Drugič, jaz sem omenil poslanca. In če poslanca ni v sejni dvorani med tem, ko poteka razprava, to ni moj problem. To je vaš problem in njegov problem. Moj proceduralni predlog je, pozovite vaše poslance, naj delajo, naj prisostvujejo, naj bodo tukaj in naj poslušajo. In da si pustijo gledati v oči. Jaz bi jih rad gledal v oči, ampak tega privilegija danes nisem imel. Torej, to je bil proceduralni predlog. Se pa javim za repliko.
Hvala. Najprej naj povem, da je bila to čista zloraba poslovnika. Ni noben predlog, ki bi ga moral dati na glasovanje. Drugič, gospod Juri in tudi za druge velja, prosim, zavedajte se - in nekdanji novinarji in novinarji - to dobro vedo, je velika razlika navajati dejstva, ali tudi citirati osebe, ali posamezna dejstva podati. Nekaj drugega pa je dajati težke vrednostne sodbe ali celo obsodbe. V Državnem zboru, ne samo pri vas gospod Juri, na splošno, je mnogokrat to tako zelo pomešano, da se mi zdi, da je politična kultura v tem pogledu zelo nizka. Sedaj imate še repliko. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Ponavljam, rad gledam v oči sogovornikom, in bom to storil tudi zdaj. V Državnem zboru se večkrat odvijajo razprave, kjer razpravljavci letijo od predmeta razprave, in to se dogaja večinoma na tej strani parlamenta. Torej, ta očitek, ki je bil naslovljen name, je danes brezpredmeten. Jaz nisem žalil nikogar, lahko si ogledamo magnetogram. Moje vrednostne ocene so moje vrednostne ocene, do njih imam pravico. In ne vem, če je podpredsednik Državnega zbora tista instanca, ki lahko pove, kaj je dovoljeno kot vrednostna ocena ali ne. Ampak vaš poziv jemljem na znanje in se strinjam v tistem delu, kjer pozivate k politični kulturi, ki jo moramo upoštevati pri teh razpravah. No, ampak, ker repliciram, mislim, da je ta debata zelo zanimiva, in ker je vedno na tapeti samo - in to pričakovano, "deja vu" - minister Golobič, bi vas rad pozval, da si preberete vse podatke. Veste, da ni bil samo gospod Golobič tisti, ki je javno pozabil povedati, koliko delnic ima. Tu imam eno zanimivo tabelo, ki je bila objavljena v tisku. Celo vi, gospod Cukjati, imate tu pozabljene delnice, 480, družinske delnice - nič. Ne vem, kaj to pomeni. Ali to pomeni, da niste javili vsega javno? Potem pa tudi Zvonko Černač, pozabljene delnice - 250. Kaj je to? Mislim, ne razumem. Marjan Bezjak, Eva Irgl [[...]]Torej, vsi so imeli v določenem trenutku določeno amnezijo. Za kaj gre pravzaprav? Torej, bodimo korektni do vseh. Vem, da je zelo hvaležno izbrati neko tarčo in streljati na tisto tarčo, ker ta je najbolj moteča tarča za največjo stranko opozicije. Ampak če že govorimo o politični kulturi, bodimo korektni, objektivni in predvsem samokritični. Manjka malo tiste kritične distance do lastnih napak, tega ni. Vsi smo preveč zaverovani, preveč samozavestni, včasih ta samozavest zavaja.
No, sedaj si bom sam privoščil repliko, kot poslanec, na vašo izjavo, ker ste me imenovali.
Naši tako imenovani raziskovalni novinarji so ugotovili, da tudi jaz nisem prijavil nekaterih delnic s tistih certifikatov, ki smo jih dobili vsi državljani, to je v vrednosti 800 evrov. In seveda so to obešali na veliki zvon, da smo pozabili. Jaz tudi nisem javil starega avtomobila, ki je vreden 1100 evrov - morda; tudi nisem javil smuči in rolk, ki jih imam. Veste, javljanje premoženja je resna zadeva. In mislim, gospod Juri, da bi morali prebrati tudi odgovor, ki sem ga sicer poslal Mladini, pa ga ni objavila, je bil pa objavljen na spletni strani. Toliko v vednost, gospod Juri, ki ste tako pozorni na naša dejanja. Gospod, postopkovno, ampak prosim, jaz vas bom prekinil, če ne bo proceduralni predlog.
Proceduralno. Proceduralno vprašanje: Ali vi lahko replicirate na repliko?
Lahko kot poslanec, ne na repliko, ampak na repliko drugega, on ne bi smel, jaz pa, ker ste me v tej debati omenili. Gospod Černač v imenu predlagatelja.
Ja, kolega Juri je nekako prišel s pravo besedo danes na dan. Dolgo časa je trajalo, ampak slišali smo novo politiko Zaresa, ki gre nekako v tej smeri: ne glejte mene, ki sem ukradel tovarno, poglejte tistega reveža, ki je ukradel sendvič. Tako nekako zvenijo njegove besede. Tisto, o čemer je on razpravljal, se je nanašalo na to zgodbo, objavljeno v Magu 20. julija, Transparentnost Janševih vojščakov je bil naslov tega članka. Mimogrede, demantija v skladu z zakonom o medijih niso objavili, šlo pa je za navajanje delnic minorne vrednosti posameznih poslancev, predvsem pa družinskih članov posameznih poslancev, ki jih tudi po obstoječi zakonodaji in tudi po tem zakonu, ki ga imamo danes na mizi, ni treba in ne bo treba prijavljati nobeni komisiji in tudi ne javno objavljati, ker je določen minimalen znesek, od katerega naprej se premoženje prijavlja. Tukaj v tem članku, v tem časopisu pa so bili objavljeni zasebni podatki in to na tak, nizkoten način, kot je bilo pri primeru naše poslanke objavljeno, da je, recimo, pozabila: "Dvojčica od poslanke ima na primer 67 delnic Holdinga Vipa, poslanka je zatajila objavo sestrinih delnic, kar zanjo ni pohvalno." Vrednost teh delnic je nekaj 10 evrov, spoštovane gospe in gospodje. Vrednost vseh teh delnic, ki so jih raziskovalni novinarji, ki so vse vknjižene v KDD-ju, torej v naši državi, ne na poštnem nabiralniku na Nizozemskem, ne dosega procenta vrednosti tistega, kar je na temu poštnemu nabiralniku. Vse skupaj je vredno nekaj sto evrov. To, je ta zgodba in to je res prava primerjava, spoštovani poslanec, s tistim, o čemer sem govoril jaz! Pri čemer jaz nisem govoril na takšen način, kot ste govorili vi, pri čemer jaz nisem govoril na takšen način, kot je govoril ta - ne vem, kaj bi mu rekel - pivovarniški bilten ali kaj, ker je sramota za slovensko novinarstvo to, kar se večkrat piše tukaj notri; ampak sem govoril na podlagi podatkov in sem hipotetično predpostavljal, zato da boste vedeli, kakšen zakon imate na mizi, kaj bi se zgodilo, če bi ta zakon, ki ga imate danes na mizi, bil pred enim letom uveljavljen. Konkretno sem vam pokazal na konkretnem primeru, kaj bi se v takšnem primeru zgodilo. In seveda zadeva je šla še dalj, v tem ni bil samo Mag, na prvi strani Dela, 20. julija, je bil objavljen tudi naš kolega Jože Jerovšek, s slikico - tajkun, ni prijavil, ne vem, enako nekih sto devetnajst certifikatskih delnic Infonda oziroma ne vem kako se že to podjetje zdaj po novem kliče, Infond Holding, in tako naprej. To, poglejte, gospe in gospodje, sram me je v temu trenutku, da sedim z vami v tej dvorani, kolega Juri. Hvala.
Hvala. K besedi se je javil gospod Lobnikar v imenu Vlade, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz sem šel vmes za nekaj časa ven, ker sem hotel preveriti neke stvari, vmes sem malo štel. Jaz bi rad, če dovolite, gospod podpredsednik, na začetku popravil poslanca Jurija. Gospod poslanec Černač predsednika stranke Zares ni omenil dvakrat, ampak trikrat, trikrat so ga omenili drugi poslanci opozicije in trikrat ste ga omenili vi osebno. Tisto, ko sem šel pa ven preverjat, je pa bilo vprašanje, ali je Računsko sodišče tisti organ, na katerega se lahko danes v skladu z ustavo in zakonom prenese te aktivnosti, ki so predpisane v predlaganem zakonu. Mnenje je, da je prenos teh aktivnosti na Računsko sodišče v neskladju z obstoječo ustavo v Republiki Sloveniji, z obstoječim Zakonom o Računskem sodišču in namenom, zaradi katerega je bilo Računsko sodišče ustanovljeno. Mnenje sem pridobil od predsednika tega sodišča. Zaradi tega je, tudi po njegovem mnenju, bolj primerno, da se to vprašanje uredi na sistemski način tako, kot bo predlagan v Zakonu o integriteti. In dovolite mi primerjavo besedila, ki ga boste dobili poslanci še letos na mize, in primerjavo besedila, ki ga imate danes na mizi. Ni res to, kar trdi predlagatelj, da bi se lahko to zgodilo, kar bi se lahko zgodilo, če bi ta zakon bil sprejet pred enim letom. Bo pa res, ko bo sprejet zakon o integriteti. Namreč, ko govorimo o podatkih, ki obsegajo popis premoženja, so podatki v predlogu zakona poslancev in predlogov, ki ga pripravlja Vlada Republike Slovenije [[...]]
Gospod Grims, vi ste zelo občutljiv, kadar kdo govori, ko ste vi za govornico. Lepo prosim, da ste korektni do drugih.
[[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]Namreč, osem točk je identičnih. Predlog Vlade bo vseboval eno dodatno točko, in sicer delež posrednega lastništva gospodarskih družb, kar lahko zelo jasno kaže, kako zares misli Vlada Republike Slovenije o transparentnosti in kako, tako kot pri predlagateljih tega predloga, tudi Vlada Republike Slovenije razume transparentnost kot vrednoto, hkrati pa jo je treba urediti tako, da bo hkrati ščitilo tudi druge z ustavo zagotovljene pravice, kot je pravica do zasebnosti.
Hvala lepa. Gospod Juri. Replika.
Hvala. Kolega Černač je rekel, da ga je sram, ker sedi v isti dvorani, kjer sedim jaz. Jaz želim izjaviti, da mene ni sram biti v isti dvorani, kjer sedi kolega Černač, ampak, da mi je to velik užitek.
Hvala lepa. Gospod Černač, replika na repliko ni mogoča. Prosim? Kot predlagatelj govorite? To pa ja. Izvolite. Gospod Černač ima besedo.
Če bo kolega Juri pomirjen, potem je mene sram, hkrati mi je pa v velik užitek, da sedim z vami v dvorani. Torej to, kar je bilo prej rečeno s strani predstavnika Vlade, je res. Tudi v zakonu, ki ga imamo danes na mizi, so ti deleži oziroma prijava deležev in javna objava jasno zapisani. S tem, da smo posebej ločili deleže in delnice, ki so evidentirali v KDD-ju, to je tako ali tako javen podatek in s tem ni problemov, in posebej navedli, deleži in delnice v gospodarski družbi, ki niso evidentirali v KDD-ju, in podatki o pravnih osebah, katerih lastnica oziroma solastnica je matična gospodarska družba, v kateri ima funkcionar delež, s podatki o njihovi vrednosti. In to s podatki o pravih vrednosti, kar je bistvena razlika glede na tisto, kar se pripravlja na Vladi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani! Zakon o javnosti premoženja funkcionarjev, ki je danes v prvem branju, je nujno potrebna stvar, nujno potreben zakon v situaciji, kakršni smo. Potreben je tudi zaradi nas, zaradi vseh tistih poštenih funkcionarjev, ki lahko v vsakem trenutku gledajo v oči vsakomur. Jaz tudi zase lahko trdim, da nimam enega evra v življenju, za katerega bi se moral sramovati ali ga bi želel prikriti. Ta zakon je nastal zaradi dejanj ministra Golobiča, ki so se takrat razkrila. Zaradi tega bomo pač tukaj ministra Golobiča omenjali in to ni nekorektno in neetično, kot trdi kolega Juri, da bi sedaj ministra Golobiča ne smeli omenjati. Namreč, njegovo prikrivanje lastništva je bil neposredni vzrok za to, da smo se odločili, prvič, za objavo premoženja v naši stranki na spletni strani, in tudi zato, da bomo tak zakon predložili. Vendar je kolega Juri danes povedal nekaj več, da ni samo edini minister Golobič, ki je pozabil prijaviti, ki ni prijavil. Prosim, povejte, kateri ministri sedanje vlade skrivajo premoženje. Če branite svojega ministra in svojega predsednika, ga branite na tak način, da poveste tudi, kateri drugi ministri prikrivljajo. To ste izjavili! Seveda pa je sedaj v tej situaciji, ko vidimo, kako krčevito branite svojega predsednika in ministra te vlade, ki so ga nekateri imenovali za najpomembnejšega ministra te vlade, da vidimo, katere stranke skrivajo premoženje svojih funkcionarjev. Funkcionarji katerih strank niso po resnici objavili svojega premoženja pri javni Kosovi komisiji in je sedaj stranke in poslance njihovih strank strah, da bi se to razkrilo in bi šlo v javnost. To danes zelo jasno in zelo transparentno vidimo iz teh klopi. Poglejte, čudim se, da se branite na tak netransparenten, nemogoč, neumen način. Vaš argument je, če želimo s tem Kosovo komisijo za boj proti korupcijo oslabiti. Ja pa saj vendar se bo gospod Kos, če bo imel te podatke, če bo delal s temi podatki, lahko bistveno bolj aktivno in uspešno boril s korupcijo, saj bo lahko posegel v vsakega tega funkcionarja! Upam, da bo Računsko sodišče koordiniralo tudi s Kosovo komisijo. Ampak seveda, glavna skrb vas je kazenska klavzula, ki pomeni, ki napoveduje zaseg tega premoženja in tega premoženja je očitno po vaših današnjih reakcijah ogromno. Vaši funkcionarji imajo ogromno takega premoženja, ki ni prijavljeno, za katerega se bojite, da bo prišlo v javnost. In na tako čuden način, na tako nemogoč način nastopate danes v situaciji, ko je Slovenija danes v nekem drugem trenutku kot pred štirinajstimi dnevi. Očitno ne razumete simbolike Gorenja, gneva in besa delavcev, opeharjenosti tistih delavcev. Kajti to, kar se je zgodilo v Gorenju, je Litostroj, kot sem že rekel, današnjega časa. In ko se je zgodil Litostroj, je prejšnji režim hitro spoznal sporočilo tistega Litostroja. Takrat so začeli govoriti, da sestopajo z oblasti, in "Evropa zdaj", takoj so bili za Evropo. Vi ste drugačni, vi boste branili te svoje skorumpirane funkcionarje do zadnje kaplje krvi. Sporočila delavcev ne razumete in ne želite razumeti. Žal so številni mediji takšni, branijo netransparentnost, branijo prikrivanja, branijo laž, branijo rope, branijo tatvine. Seveda moram kot prizadeti tudi sam reči, kako se je obnašalo Delo in Delo Mag 20.7., ko je v članku Transparentnost Janševih vojščakov dalo mene na prvo stran s sliko - drugače me ne bi dali - in s podnaslovom Jerovšek, tajkunski delničar. In mi je očitalo [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]]
Prosim, mir v dvorani! Naj gospod Jerovšek razloži, kar želi razložiti. Če bom sam ocenil, da je šel preko mere, ga bom opozoril. Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite.
In tam mi je - Mateja Babič je bila podpisana - očitala amnezijo, netransparentnost, da sem zatajil lastništvo tajkunskih delnic Centra naložb in Infond Holdinga. In ko sem napisal demanti, da je to laž in neresnica [[...]] [[Oglašanje v dvorani: "Čigava?"]] Delova, Mateje Babič in tistih. Zapisal sem: "Očitke v zvezi z mano zavračam, saj so neresnični. Tako kot vedno doslej sem to prikazal kot državljanski certifikat, vložen v Infond," to je bilo na spletni strani, "ki je do danes proti moji volji z veriženjem lastnikov spremenil ime v delnice tajkunskih družb in izgubil večino vrednosti, in to prav po zaslugi upraviteljev in sedaj večinskih lastnikov, tajkunov Infond Holdinga in Centra naložb, ki so tudi lastniki Dela in za katere se upravičeno sprašujem, če so neposredno ali posredno naročili ta manipulativni zapis, ki je bil objavljen v Delu in Delu Mag. To, da je moj certifikat prišel v tajkunske kremplje lastnika avtoričnega časopisa, mi povzroča materialno oškodovanje..." in tako naprej. Vrednost mojega državljanskega certifikata in takrat je bilo na dan 21. 7. 160 evrov in zaradi tega sem bil na sliki tajkunski delničar. Takšna je poštenost nekaterih časopisov in nekaterih novinarjev! In demantija kljub zakonom niso objavili. To ste jim naročili tisti, ki imate ministrstvo za medije v rokah. To ste jim naročili! Takšno je pri nas stanje duha in stanje tudi v medijih. Ne samo to, nadalje je pisalo, da Jerovškovi imajo še druge tajkunske delnice. Moji otroci, ki so z vložitvijo v Infond izgubili vso solastnino, to sedaj ni več vredno 160 evrov, ampak je s Šrotovimi mahinacijami in praktično bankrotom Infonda postala vrednost 00. In na podlagi tega očitajo - popolnoma transparentnega delovanja, poštenega pride človek na prvo stran in ga popljuvajo kot tajkuna. To so vaši kolegi. Te spodbujate, te plačujete in ti vam delajo usluge. In tega niso objavili kljub urgencam, da ne želijo objaviti demantija. Zdi se, da Zakon o medijih morate menjati, ker sedaj se lahko vsaj zahteva demanti in sodno varstvo. Vi boste naredili v zaščito svojih tajkunov drugače. Spoštovane kolegice in kolegi! Še enkrat pravim, tukaj se jasno vidi, jaz ne rečem, da ste tisti, ki tukaj sedite ali pa vsi povezani s tem na nedovoljen način, da direktno ščitite, ampak naročili so vam, da morate svoje šefe ščititi, nekatere, da morate ščititi to, da se bo lahko kradlo še naprej. Vidi se, da ste v tem smislu bolj dogmatični, kot so bili celo vaši predhodniki nekdaj. Saj ni čuda, tudi v teh letih, kar sedim v tej dvorani, so nekateri funkcionarji pokupili latifundije na Obali. Izolska županja je prodala državni sekretarki na financah veliko površino ob izolski bolnici za mizeren denar. Seveda bo ščitila, seveda bo ščitila take funkcionarje itn! Zaradi tega tisti, ki lahko v oči gledamo, terjamo, da na tem področju nekaj naredimo, v zaščito Državnega zbora, v zaščito te države, v zaščito delavcev, ki so mnogokrat oropani in v brezupu. Ne bomo sporočili tem delavcem, da smo pripravljeni narediti nekaj za transparentnost v tej državi, če nimate poguma in moči, da zahtevate od tistih funkcionarjev, ki so lagali, ki lažejo, ki imajo poštne nabiralnike po svetu, da morajo to prikazati in tudi plačati davščine in povedati, od kod so prišli do tega premoženja! Hvala.
Hvala lepa. Jaz sem si kot poslanec - enako velja to leto kot podpredsednik Državnega zbora - predstavljal, gospod Jerovšek, tudi jaz sem vas poslušal. Gospod Jerovšek, še vi mene poslušajte, lepo prosim, ker se zadeva tudi vas. Jaz sem si predstavljal, da kadar govorimo o zakonih, govorimo o načelnih rešitvah, ne pa o tem, kdo ima kaj, kdo nima, komu bo zakon koristil, komu ne bo. Zato mi je žal, da to počenjamo in kolikor je možno, vas prosim, da dajmo govoriti o zakonu, ne se pa medsebojno obtoževati. To velja tako za obtoževanje medijev kot kolegov poslancev, kdo ima kakšno nalogo, kdo je nima. To ni spodobno in dela in meče slabo luč na vse nas. [[...]] [[Medklic.]] [[...]]Poslušajte! Jaz sem poslušal, gospod Jerovšek, vi veste dobro z mediji, če želite, in če imate kritična mnenja, se deluje na drug način, ne preko razprave v Državnem zboru. Tukaj tega problema vi rešili ne boste. Ali ste v drugem delu uspešni ali ne, pa ne vem. Gospod Jerovšek, lepo prosim, kaj imate? Repliko na moje izjave? Izvolite.
Gospod predsedujoči, zabolelo vas je, da sem povedal, da je v tistem članku kot reakcija na našo potezo, da smo objavili premoženje, smo bili popljuvani, napadeni, tajkunizirani in ne vem kaj še vse. In pravite, da tega ne bi smeli pred slovensko javnostjo povedati! Če pa mediji nočejo objaviti resnice, zavrnejo demanti! Vam ga gotovo ne bi zavrnili, ker se čutijo, da ste njihov lastnik [[...]]
Gospod Jerovšek, povedal ste, dal sem vam besedo, čeprav nimate pravice do replike, kadar predsedujoči vodi sejo, ampak za vas naj bo izjema, ker ste nedisciplinirani in se na drug način z vami ne da. Za repliko je prosil še gospod Juri.
Hvala, gospod predsedujoči. Jaz se zavedam, da ko govorim, in to temperamentno, se izražam v svojem izrazito primorskem naglasu, tu pa tam z izjemno romanskim naglasom, in včasih nekateri poslanci iz drugih okolij in drugih regij, me ne razumejo dobro. To se sistematično dogaja s kolegom Jerovškom. Zato mu moram pojasniti dve stvari. Najprej je izjavil, da sem jaz protestiral proti omenjanju gospoda Golobiča v tej razpravi. Ni res. Jaz nimam nič proti temu, ampak gospod Cukjati je opozoril, da ni politično kulturno govoriti o osebah, ki jih ni v tej dvorani. Zato sem jaz omenil tudi ta primer, kajti jaz, ko sem govoril o poslancih, ki jih - začuda, spet jih ni v tej dvorani med razpravo, je bilo to problematično. Druga stvar, ker kolega Jerovšek me ni razumel, očitno, je vprašanje navajanje tistih, ne samo Golobiča, ampak tudi drugih, ki pač so zatajili ali so pozabili povedati medijem podatke o svojem premoženju. Jaz nisem govoril o drugih ministrih, sem govoril o nekaterih poslancih in bi jih lahko imenovali, ampak se bom držal priporočila podpredsedujočega in ne bom tega počel, ker bi bilo neelegantno. Ampak dejstvo je, da veliko poslancev iz najbolj glasne stranke opozicije je pozabilo navesti svoje premoženje. Tretjič, nehajmo z obtoževanjem medijev! Ta godlja se vleče 18 let, od takrat, ko je predsednik te stranke rekel, da je končno to "labodji spev novinarjev". In se ta zgodba nadaljuje.
Hvala lepa. Gospa Pečanova, ali ste želeli besedo? [[Oglašanje iz klopi.]] Ni sicer bilo v zvezi z vašo razpravo, ampak za vas je šlo, zato vam dajem besedo. Bom potem skušal biti bolj strikten glede replike, ker drugače se ne bomo mogli pripeljati do konca. Vsi bodo hoteli govoriti. Gospa Pečanova, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bom rekla samo to. Pridružujem se predsedujočemu, da ko govorimo o zakonih, govorimo o zakonih in ne o 295 stvareh skupaj, ki pridejo komu na pamet. Gospod Jerovšek, ki me je znova poskusil pred slovensko javnostjo blatiti, tako kot je poskusil nekdo drug, ki je bil sedaj na prvi stopnji kaznovan z zaporom, pogojno, za nekaj časa, v isti zadevi, o kateri ste sedaj mene poskušali prilepiti nekaj negativnega, slabega, pokvarjenega. Bom pa samo vrnila komentar. Nekdo, ki pozabi povedati medijem, da ima delnice neke firme, ki je zelo problematična, ni tega pozabil, ampak je to namenoma zamolčal. Hvala.
Hvala lepa.
[[...]] [[Iz dvorane.]] [[...]]Replika.
Gospod Jerovšek, zdaj bi bila res replika na repliko. Gospod Černač, kot predlagatelj pa ima pravico do besede. Gospod Černač, imate besedo.
[[...]] [[Iz dvorane.]] [[...]]Kriva navedba.
To, kar je bilo zdaj rečeno, da [[...]]
Anderlič [[...]]
[[...]]je nekdo imel deleže [[...]]
Gospod Anderlič, dovolite, da jaz govorim. Ne komentirajte iz klopi!
To, kar je bilo zdaj nazadnje rečeno, da nekdo, ki je zamolčal, ni povedal medijem, da ima deleže oziroma delnice, da je lagal. To drži. O tem ni dvoma. In gospod Golobič je medijem in javnosti lagal. Ko pa gre za to zgodbo v povezavi z objavo meseca julija v Magu, pa gre za nekaj drugega. Poslanci Slovenske demokratske stranke smo se takrat odločili, da bomo javno objavili svoje premoženje. Takrat, ko smo ta zakon, nekaj dni prej, vložili v zakonodajno proceduro. In v tem zakonu jasno določa, da se objavi premoženje v vrednosti več kot 10 tisoč evrov, ne glede na to smo objavili tudi tisto, kar je bilo manjše vrednosti. Ampak, medijsko inkriminirati nekoga zaradi tega, ker ni zapisal, da ima neke certifikatske delnice, za katere je vprašanje, ali je sploh vedel ali jih ima ali ne, v vrednosti 160,71 evra in napisati v mediju, da gre za tajkunskega desničarja - lepo vas prosim. Hvala.
Gospod Černač. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler. [[...]] [[oglašanje iz dvorane.]] [[...]] Gospod [[...]] Replike na repliko ni!
[[...]] [[Iz dvorane.]] [[...]]Ni imel replike, Černača [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]
Černač pa je zlorabil poslovnik, ker je govoril kot predlagatelj, pa je odgovarjal na repliko. Ni razlagal zakona, ampak je odgovarjal na repliko. Lepo prosim, besedo ima gospa [[...]] Proceduralno, gospod Anderlič.
Gospod podpredsednik, merili ste čas od Poslanske skupine SDS torej ste preskočili vrstni red razpravljavcev, in je nekorektno to, kar ste zdaj izvedli. On bi lahko govoril v imenu predlagateljev ali imel repliko, če je bil, ampak čas je tekel v imenu SDS. Lepo vas prosim. Če že [[...]]
Gospod Anderlič, časa jaz ne [[...]]
Garantiram vam, boste preverili, da je temu tako. Če že delite lekcije kar na povprek, potem korektno, korektno [[...]]
Ne delim jih vse povprek, ampak tistemu, ki po mojem krši poslovnik Državnega zbora. Kakšen je vaš predlog?
To je kršitev poslovnika.
Kakšen je vaš predlog?
Predlog je, da se čas meri tistemu, na katerega se nanaša. In je bil on v imenu predlagateljev pozvan, čas je pa tekel v imenu SDS in bo imel zato kot predlagatelj še vnaprej možnost, da se oglaša, ker ni izkoristil časa iz naslova predlagatelja [[...]]
Hvala lepa za opozorilo. Bomo preverili. Če je čas tekel narobe, bomo skrajšali čas predlagatelju in ga dali SDS. Besedo ima gospod Godec. Proceduralno?
Ja. Hvala lepa. Štirikrat sem se javil k besedi, pa me nikoli niste opazili. Ne vem, sem mogoče preskromen, premajhen, premalo težak [[...]]
Ne, poglejte, gospod Godec, besedo dajem tistim, ki so pisno prijavljeni. Ko bo drugi krog, se boste lahko prijavili tudi vi.
Hvala lepa.
Zato ne očitajte, da vas ne vidim. Ne morem vam dati besede, ker niste prijavljeni. Zato sem vas zdaj vprašal, ali želite proceduralno, kar bi bilo mogoče. Pa ste rekli, da ne. Proceduralno, gospa Silva Črnugelj.
Ja, seveda. Ko je govoril prejšnji predsedujoči, in sicer podpredsednik gospod Cukjati, je govoril z odra. In enako kot v primeru SDS ni tekla minutaža. Tako da, ker hočete konkreten predlog, vam predlagam, da pogledate magnetogram, ker tam se to vidi, koliko minut je, da se to pač odšteje od minutaže stranke. Hvala lepa.
Upam, da ne bo še kakšnega predloga, ki bi dodatno zapletel stvari. Gospa Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Ko razprava v Državnem zboru zaide v to smer, v kakršno je zašla tale, je vsakemu izmed nas težko razpravljati. Ampak ker sem se namenila, bom vseeno povedala. Najprej bom povedala tole: strinjam se z večino tistih stališč v razpravi, ki jih je prej navedel gospod Franco Juri, zato tega ne bom tega ponavljala. Rekla pa bi, da mene tudi skrbita ta demagogija in populizem, ki se v Državnem zboru, zlasti ob temah, kakršna je tudi tale, zlorabljata za to, da se poskuša prepričati javnost o nečem. Namreč, v tem konkretnem primeru smo mi, ki predlagamo ta zakon, pošteni in ničesar ne skrivamo, mi nismo enega evra pridobili na nezakonit način. Vi, drugi, ki temu zakonu nasprotujete, pa seveda nekaj skrivate, nekoga branite, bilo je celo rečeno, da izpolnjujemo nekatere naloge, ki so nam jih dali naši šefi. Zoper to ostro protestiram in mislim, da se tudi drugi strinjate z mano, da je to nekaj nezaslišanega. Kajti o tem zakonu, ki ga predlagate, je itak možno reči zelo veliko slabih stvari. Meni ni treba hoditi k predsedniku Računskega sodišča, da mi pove, da so določbe tega predloga zakona v nasprotju z Ustavo, s 150. členom, ki govori o položaju in pristojnostih Računskega sodišča. Ni mi treba hoditi k nikomur, da bi ugotovila, da so nekatere določbe v nasprotju s 35., 38. členom Ustave in še z mnogmi drugimi, ki govorijo o pravici do zasebnosti, o zbiranju in obdelavi podatkov in tako naprej in tako naprej. In prepričana sem tudi, da tudi predlagatelji tega zakona zelo dobro veste, da je ta zakonski osnutek v nasprotju z kar nekaj določili Ustave. Ampak seveda, hoteli ste to razpravo izzvati in hoteli ste imeti takšno razpravo, da boste spet lahko povedali tisto, kar želite povedati. Včeraj ste govorili že o tej preiskovalni komisiji, ampak izgleda, da ni bilo dovolj, je potrebno danes spet govoriti o nekem ministru te vlade. Predvčerajšnjim ste govorili o tem, da bi se moralo Ustavno sodišče izločiti, ko je presojalo vprašanje ustavnosti sodniških plač. Ja, lepo vas prosim, pa verjetno ne morem verjeti, da bi gospod Gorenak ne vedel za to, da je Ustavno sodišče pristojno, da odloča o skladnosti slehernega od zakonov z Ustavo, ne glede na to, ali gre slučajno tudi za sodniški ceh, kot bi morda temu kdo hotel reči. In jaz bi še posebej to poudarila, da seveda me pa tudi zelo skrbi to, da ste vnesli. In tudi prej je bila povedana laž v zvezi s tem. Na nekatere laži je že prej opozorila kolegica Pečanova. Laž je bila izrečena, da ni v 4. členu sploh ničesar rečeno o tem, da je treba objaviti premoženje družinskih članov. Seveda je, saj je to zapisano v četrtem odstavku tako, kot je to prej povedal kolega Presečnik. In zakaj namenoma zavajati javnost, da tega v temu predlogu zakona ni. Seveda je! In veste, skrbi me pa tudi to, da ste vnesli določbo, ki pravi, da bi se javno torej najprej to, da bi kar Računsko sodišče s splošnim aktom določilo način objave teh podatkov o premoženjskem stanju. Ja, lepo vas prosim, saj gre za nekatere stvari, ki sodijo v poglavje o človekovih pravicah iz Ustave. In zdaj bo pa kar Računsko sodišče sprejelo nek splošni akt in reklo, kako se bodo objavljali ti podatki, ne glede na to, da imamo 38. člen Ustave, recimo. To je zelo zanimivo in pa o družinskih članih me pa skrbi tudi zato, ker veste, bolj za šalo, saj skoraj vsaka slovenska družina premore kakšnega funkcionarja, potem takem bi lahko temu zakonu dali tudi naslov "zakon o javni objavi premoženja vseh". To je seveda spet nekaj, kar je v strogem nasprotju z Ustavo in s človekovimi pravicami in res ste tukaj vnesli veliko inovativnosti v ta zakonski osnutek. Moram reči, da je treba povedati tukaj javno, ne more biti naključje, ne more biti res, da ne bi vi sami vedeli, da je v teh točkah ta zakonski osnutek v nasprotju z Ustavo. Ampak prosim, ne imejte za norce, če že imate nas kolege poslance, vsaj slovenske javnosti v celoti ne. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Gorenak, replika.
Hvala lepa. Seveda me omenjate gospa Beblerjeva. Jaz vas moram popravit, ker ste napačno navedli trditev, ki je bila, temu pa replika namenjena v okviru dveh minut. Nikakor jaz nisem govoril o tem, da Ustavno sodišče ne bi bilo pristojno, nikakor in nikoli. Povedal sem pa, da je moralno izjemno sporno, da o tem sploh odločajo in da, če bi se zavedali in če bi imeli več zavesti, bi se lahko izločili. To je bilo tisto. Kar se pa tiče napačnih navedb, ker ste tudi mene citirala, češ, da so sankcije v obstoječem zakonu. V obstoječem zakonu so lahko vse sankcije, kar hočete. Tam lahko piše, da je smrtna kazen, ampak naštejte mi enega funkcionarja, ki je bil sankcioniran. Ga ne bova našla. Tega funkcionarja ne bova našla in to je problem. Seveda pa do na to vezana tudi načelna pravna mnenja. Absolutno. Poglejte, nekoga vnaprej v javnosti obsoditi, da je koruptivno ravnal, je enako, kot se je zgodilo, to lahko primerjamo s čim? S tem, kar je bilo narejeno v Vladi meseca februarja, ko je nekdo rekel, bivši generalni sekretar je naredil kaznivo dejanje kopiranja. Danes mediji poročajo, da policija ugotavlja, da ni kaznivega dejanja. O tem sem govoril. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Ribič. Kdo se javlja? Gospod Černač kot predlagatelj.
Hvala lepa. Jaz sem prej prebral kaj piše v 4. členu zakona in me čudi, da se stalno potvarja tisto, kar piše, ne gre za javno objavo premoženja družinskih članov. Javna objava je določena v 7. členu zakona. Govori o tem, da se objavijo podatki iz prvega odstavka 4. člena, ki govori o premoženjskem stanju funkcionarja. Četrti odstavek pa govori o dolžnosti prijave Računskemu sodišču, v kolikor je na podlagi predloženih podatkov mogoče utemeljeno sklepati,da funkcionar svoje premoženje z namenom izogibanja nadzoru skriva oziroma prenaša na družinske člane. To, kar je bilo rečeno, da gre za javno objavo premoženjskega stanja družinskih članov, ne drži. Glede ustavnosti sem že povedal. Zanimivo je, da je mnenje Evropske centralne banke, in to je neka evropska praksa, mnenje je Evropska centralna banka dala predvsem zaradi Banke Slovenije in njene neodvisnosti, pozitivno. Evropska centralna banka je povzela v obširnem mnenju, kaj je predmet tega zakona. Popisane so vse te rešitve, o katerih danes razpravljamo. Zaključek te ugotovitve je, da na podlagi zgoraj navedenih predpostavk Evropska centralna banka meni, da določbe Predloga zakona o prijavi premoženjskega stanja in s tem povezanih sankcijah ne bi bile nezdružljive z načelom osebne neodvisnosti. Nič, v ničemer ni osporavano. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod državni sekretar Lobnikar.
Hvala lepa. Dve stvari. Zakon, ki so predložili poslanci ne ureja načelnih mnenj, niti ne načelnih pravnih mnenj, pa se je v razpravi že izkazalo, da je to potrebno urediti. Ta mnenja veliko bolj, kot so zdaj urejena, ureja zakon, ki ga pripravlja Vlada Republike Slovenije. Zaradi tega še enkrat ponavljam mnenje Vlade Republike Slovenije, da je to tematiko treba reševati v drugem zakonu, ki bo veliko bolj celovito in sistemsko rešil to vprašanje, ne pa v tem zakonu, ki zgolj partikularno ureja to področje. In še zadnja stvar. Mnenje Evropske centralne banke se nanaša zgolj na delovanje Evropske banke in Banke Slovenije kot neodvisnega organa in čisto nič drugega.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Anderlič.
V razpravi sem slišal, da je ta zakon napisan zaradi enega človeka in očitno zaradi tistega človeka. Torej, tako je bilo rečeno. In kot je meni jasno, ni mogoče pisati zakonov za enega človeka na način, na katerega ste vi to želeli tudi izvesti. Kajti, ta zakon ne bo prisilil tistih, ki so pozabljivi in ne prijavljajo svojega premoženja ustreznim organom, da bi to storili. To je tisto, vsaj dva argumenta sta, kar me prepričuje, da je zakon napisan na način,da ne ureja stvari, ki jih je želel in da počakajmo na zakon o integriteti in tistega, kot rečeno, bom podprl. Gospod Jerovšek je najbrž užaljen, da je bil samo enkrat na naslovnici, ampak jaz verjamem, da bo vsaj tolikokrat s svojimi delnicami, kot so bili nekateri drugi z drugimi prispevki.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, zakaj pa? Izvolite.
Hvala lepa. To je eklatantna neresnica, kar je rekel, da je bil pisan, zaradi enega človeka. Jaz sem rekel, da je bil tisti minister in njegovo ravnanje povod zato, da smo se odločili za to. In ne sprevračati. Enako je neresnica, kar je gospa Pečan prej rekla, da sem pozabil prijaviti. Nič nisem pozabil. Napisal sem državljanski certifikat Infond, da so me Šroti in vsi drugi izropali. Zdaj je to vredno nič, od vseh štirih družinskih članov. Tega pa Delo in MAG nista napisala. In nisem nič pozabil. Ne očitajte mi, da sem karkoli pozabil. Vse sem po resnici prikazal in povedal, vendar sem kljub temu bil deležen blatenja s sliko na prvi strani, kot tajkunski delničar. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nekaj je prijavljenih, ki jih ni v dvorani. Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Jaz se nisem imela namena oglasiti, čeprav sem bila prijavljena k tej razpravi. Ampak glede na to, da sem bila prej omenjena s strani kolega Jurija in to na izjemno, bom rekla, grd način, bi pa želela tukaj v tem primeru replicirati. Jaz verjamem, kolega Juri, ki ga zdaj žal ni tukaj v dvorani, da vi morate krčevito in z vsemi topovi braniti vašega predsednika stranke, ki je zatajil več milijonov evrov veliko premoženje. Tisto, kar me je najbolj zmotilo je to, da primerjate njegovo zatajitev več milijonov evrov vrednega premoženja s kvazi zatajitvijo 67-ih delnic v vrednosti 100-ih evrov iz naslova certifikata, ki sem ga sama dobila kot otrok, vložila ga je moja mama, gospod Juri, je pa sramota. Sramota, velika. Ampak, če smatrate, da gre za enakovredno zadevo predlagam naslednje. Vaš predsednik naj več milijonov evrov premoženja podari meni, jaz bom pa njemu mojih 67 delnic v 100-ih evrih. Mislim, da je to korektno in ferplej in fer ponudba. Jaz bom pa potem tisto premoženje dala mogoče, ne vem, v dobrodelne namene. To sta čista nesramna manipulacija in podtikanje. In to so si dovolili tako novinarji časopisa Dnevnik oziroma Maga oziroma Dela in seveda tudi vi danes. In prej ste dejali, da tukaj ne sedi nobeden od poslancev. Kako da ne? Zato, ker nas je baje strah sedet tukaj notri zaradi tega zakona, ker se bojimo razkriti premoženje. Bojda sediva tukaj dva največja tajkuna v državi, kolega Jerovšek in Jaz. Mene je sram, da sedim v takem Državnem zboru, kjer se greste takšno [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Gospod Juri ima pravico do replike. Izvolite.
Jaz opažam, da so nekateri kolegi poslanci in poslanke zelo vznemirjeni ob tej razpravi, so prizadeti in za to prizadetost so krivi vsi, Dnevnik, Delo, Mladina in na koncu še podpisani. Jaz sem dal en primer, [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]kaj se pravzaprav zgodi takrat, ko se skuša enostransko in zelo slabo argumentirano prikazati samo eno dejstvo, v tem primeru [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa, gospod Juri. Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Očitno je ta razprava nekoliko zašla iz konteksta, kar niti ni čudno, če so glavni govorniki igralci in karikaturisti. Mislim, da bi se morali iti razpravo dejansko nekoliko bolj resno, z argumenti, ne z diskreditacijami, ne z žalitvami. Žal je ta razprava danes potekala na način, da je bilo težko reči, da je ta temeljni cilj bil dosežen, razen teh uvodnih predstavitev. Žal smo priča pri teh obravnavah zakonov, ki jih predlagamo v zakonodajni postopek, pravzaprav vedno enakemu scenariju. Tudi pri Zakonu o dohodnini, ki smo ga obravnavali prej, je bila poanta zelo podobna, nekoliko manj sicer izražena, posmehljivo, vendar enaka. Vsak predlog, ki ga vložimo v zakonodajni postopek, je predmet manipulacije in diskreditacije in to na zelo tak, nizek način, neargumentiran način in bi predlagal kolegom v koalicijskih poslanskih skupinah, da se ne zanašajo preveč na število glasov, ampak, da se posvetijo bolj argumentirani razpravi. Kajti, če hočemo priti do nekih pravih dejstev, do nekih rešitev, do nekih ciljev, potem je treba soočati argumente. Žal ste pravzaprav vse te argumente, ki so vloženi in so bili predstavljeni tako v imenu predlagatelja in tudi stališče poslanske skupine, prezrli. Pa ne brez razloga, ne brez razloga. Tisti, ki nimajo težav s tem, da povedo kakšno premoženje imajo, so pač to tudi naredili in se je morda tudi prikradla kakšna napaka kje. Ampak treba je to razumeti v smislu dinamike, v smislu dopolnitve in izboljšave predlogov. Tisti, ki pa imajo res kaj za pokazati in so zaradi tradicije in zgodovine dolgo kopičili to bogastvo in sodelovali pri lastninjenju javnega premoženja, skupnega premoženja, tisti se pač branijo na vse možne načine, da bi premoženje, s katerim razpolagajo, postalo javno. Ne vem sicer, čemu taka averzija do tega predloga. Čemu? Čemu koalicijske stranke nasprotujejo javnosti premoženja funkcionarjev. Tistih, ki so izbrani po posebnih kriterijih in posebnem postopku v ta Državni zbor ali pa potem voljeni na odgovorne funkcije v drugih državnih institucijah. Jaz mislim, da ste veliko pričakovali, koalicijski poslanci, od zahteve, ki jo je predsednik Državnega zbora naslovil na Evropsko centralno banko glede javnosti premoženja funkcionarjev v Banki Slovenije. Veliko ste pričakovali od tega odgovora. A mislim, da je ta odgovor vse v tem Državnem zboru, ne nas, ampak tiste v koaliciji, zelo razočaral. Evropska centralna banka nima do jasnosti premoženja funkcionarjev v centralnih bankah držav nobenih zadržkov. Samo v Sloveniji je to najbrž možno, da obstajajo zadržki. Prav tako ne vem, zakaj bi bili zadržki do javnosti premoženja recimo drugih, ki imajo javno pooblastilo ali pa so funkcionarji, recimo članov sodne veje oblasti. Ne vidim razloga. Če je to pridobljeno, podedovano na nek normalen način, pridobljeno z delom, potem ni razlogov. Če pa obstajajo kakšni drugi zadržki do katerih javnost ne bi smela priti, potem pa razumem ta napor nomenklature, da se zbanalizira rešitev, ki jo prinaša ta zakon. Razumem to. Tudi razumem, da se karikaturisti in tisti v lutkovnih gledališčih zelo borijo, da bi zbanalizirali ta predlog, je tudi razlog jasen, zakaj. Tam, kjer je veliko premoženja, ki mora ostati skrito, tam je potrebno to zadevo zaščititi in to najlažje tako, da delaš in smešiš tiste, ki so predlagali neko resno rešitev. Žal je tudi med člani izvršilne veje oblasti veliko takih, ki jih upravičeno skrbi, da bi bil ta zakon sprejet. Znani so primeri, ko so nekateri funkcionarji vpleteni ali pa vsaj obstaja resen sum, da so vpleteni v mnoge zadeve povezane z javnimi naročili, v mnogih zadevah povezanimi z izvajanjem nalog z javnimi sredstvi, tako z državne ravni, kot tudi z lokalne ravni. Tudi imamo primere, ko imajo to srečo, da se nekdo kar proglasi za krivega, da ni potrebno izstaviti račune za penale in podobne zadeve, zaradi neizvršitve nalogov. Imamo še mnoge druge primere. Imamo primere, ko ni prišlo do plačila, recimo v prejšnjem mandatu za Univerzo na Primorskem, pa je tisti vezni člen, ki je pravzaprav izstavil račun državi Republiki Sloveniji, neko podjetje, ki visokemu funkcionarju te vladne garniture obnavlja hišo. Nič spornega za nikogar, tudi suma ne smeš izraziti, da je karkoli narobe. V nekaterih primerih bagatelnih napak vrednih po 10 evrov, to je ena delnica, ampak je vredna 10 evrov, pa dobimo prvovrstne spopade v tem Državnem zboru. Jaz moram reči, da se mi zdi smiselno, da vsi tisti, ki smo funkcionarji te države, pokažemo in izkažemo svoje premoženje javnosti. Tisto, kar pripada tistemu, ki nosi funkcijo. Ni nobenega problema. Ne vidim razlogov, da bi to skrivali, ne glede na to, ali so nekateri to dobili v denacionalizacijskih postopkih, so to polastninili ali so to kupili. Ne vidim razloga, da bi to skrivali. Tako ali tako mnoge stvari pridejo ven. In tukaj so zagotovo med nami tudi primeri, ki imajo veliko premoženja, ki so ga pridobili pač na tak način. Morda v postopkih, ki jih najbolj kritizirajo. Mnogi tukaj zelo kritizirajo denacionalizacijo in vračila premoženja v naravi, pa so dobili veliko tega premoženja vrnjenega, recimo na osnovi zakona, ampak tistim drugim, ki jim to verjetno tudi pripada, to oporekajo. In mislim, da bi, če bo ta zakon sprejet, mnogi funkcionarji v tej državi ravnali mnogo bolj skrbno, mnogo bolj previdno v dejanjih in izjavah kot sicer. Če lahko vsaj nekaj skrijemo za neko načelno mnenje in s tem pokrijemo in se tam ugotovi, da ni zaznanih sumov za koruptivna dejanja ali kakršno drugo dejanje, potem je to velik problem. To kar smo imeli sedaj v teh letih, od leta 2004 naprej, je bil pravzaprav lov na občinske svetnike. Niti en velik primer koruptivnih dejanj, pa je šlo za lastninska preoblikovanja in podobne zadeve in tam so bili tudi lastniki, funkcionarji tega Državnega zbora, se se zgodili, pa se ni nič zgodilo. Potekale so zadeve preko državne banke, tajkunske zgodbe, pa tisti, ki so sodelovali pri teh poslih, so napredovali, postali so ministri, postali so direktorji itn. Skratka, če ne bomo sprejeli Predloga zakona o premoženju funkcionarjev, potem lahko z zelo veliko verjetnostjo ugotovimo in trdimo, da se bodo ti, podobni ekscesni primeri, ki se bodo pokrivali na tak ali drugačen način, nadaljevali. Jaz dvomim, da je to, kar se je zgodilo pri postopku imenovanja državne revizijske komisije, ko je pravzaprav edina kandidatna za predsednico odstopila, slučajen primer. Mislim, da v ozadju potekajo, tudi tukaj, težke kadrovske igre: Kajti zdaj, ko je odrejena preiskovalna komisija in ko se bo morda še kje kaj ugotavljalo, je zelo pomembno, kdo bo na čelu državne revizijske komisije, da bo lahko morda tudi "suportiral" ali branil tisto, kar se bo ugotavljalo na preiskovalni komisiji ali tisti za nizke gradnje, to se pravi ceste, avtoceste ali pa tiste za visoke gradnje. Izredno pomembno. Izredno pomembno je za koalicijo, da so vse te funkcije nadzornih komisij in pritožbenih komisij ustrezno kadrovsko pokrite. To niso slučajni primeri in ekscesi oziroma tudi dogodki. In najbrž bomo takšne razpise ponavljali toliko časa, da se bo politika ustrezno "ekipirala", da bo politika ustrezno "ekipirala" tudi tiste pritožbene in nadzorne komisije in organe, da bo lahko ta servis v popolnosti zagotovljen. To lahko mirne duše zdaj ugotovimo, mirne duše! Tudi še nekateri drugi dogodki so povezani s tem. Tudi vsi ti ekscesni primeri pritiskov nad generalno državno tožilstvo, na tožilstvo v Ljubljani ima v ozadju najbrž sume podobnih dejanj. Tudi tam je šlo za velike zadeve in velike kršitve. In to, kar se zdaj dogaja pravzaprav sodi v kontekst tudi določene oblike politične korupcije, skoraj zagotovo. Ne glede, kako boste tisti, ki ste danes nomenklatura ali pa nadaljevanja nomenklature izpred prejšnjega mandata, komentirali ali pa razpravljali, to najbrž je tako. In ko bomo zastavili delo teh komisij, bomo najbrž ugotovili, da so tega zadeve takšne, kot sem približno povedal. Najprimernejše bi bilo dejansko, da ta zakon sprejmemo, da tudi druge stvari, ki so tudi še na tej seji Državnega zbora poskušamo urediti tako, da bodo imeli neko javno pokritje in kredibilnost in da ne opletamo preveč s temi, predvsem političnimi kadrovanji. Gospod predsedujoči, ali lahko govorim ali mi ne pripada več beseda [[...]]
Gospod Tanko, zaradi mene lahko, izvolite.
Vidim da me tukaj vaši kolegi, ki so nekoliko širši in večji od mene precej radi in resno motijo. Smiselno bi bilo, da si pri vseh teh zadevah, ki se bodo dogajale, tudi pomagamo s tem, da bomo naredili nekaj tudi na temu delu. Skratka mnogi najbrž lahko na hitro pridejo do kakšnih zadev in tam bi bilo morda smiselno, če bi bilo premoženje javno, da se te zadeve tudi preveri in ugotovi. Če pa bi bilo to skrito, pa se zlahka, tako kot se je to nekajkrat zgodilo, zadeve pokrijejo na drug način. Zato predlagam, da predlog zakona podprete za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tanko smem tudi v vašem imenu reči, da vse, kar je bilo vezano direktno na postopke v zvezi z revizijsko komisijo, ne velja za kandidatko in njena ravnanja, ker bi bilo to nekorektno. O tem, ko smo odločali, niste razpravljali. Danes bi se pa dalo tudi tako razumeti. Upam, da se ne nanaša na kandidate, ampak na druga ravnanja. Besedo ima gospo Lobnikar v imenu Vlade.
Hvala lepa. V imenu Vlade Republike Slovenije bi rad še enkrat zelo glasno, jasno in nedvoumno povedal, da Vlada Republike Slovenije pripravlja zakon, ki bo uredil transparentnost bolje, kot je predlagana v obstoječem zakonu. Treba je predlagateljem priznati, da je njihov namen dober, vendar je izpeljava tega namena slaba, v nasprotju z zakonom in protiustavno. Način, na katerega bomo v zakonu o integriteti zadevo uredili, bo takšna, da bo upoštevala tudi veljavni pravni red. Javnost premoženja je možno omejiti samo tako, da se upošteva tudi druge pravice, ki so zapisane v Ustavi Republike Slovenije in v tem primeru Vlada Republike Slovenije ne bo imela nobene težave zaradi tega, ker je Ustavno sodišče že določilo, kateri so tisti podatki, ki v tej državi smejo in morajo biti javni, v kolikor se zakonodajalec odloči o javni objavi in kateri podatki ne morejo biti javni. Ker obstaja odločba Ustavnega sodišča, ki natančno razmejuje mejo med javnostjo in zasebnostjo, smo tako zapisali tudi v predlogu, ki ste ga poslanci z zelo na hitro napisanim poslanskim zakonom prehiteli. Vsak zakon, ki obravnava tudi funkcionarje Banke Slovenije, mora po pravilu iti v presojo Evropski centralni banki. Zaradi tega predsednik Državnega zbora ni naredil ničesar na svojo roko, ampak je to nekaj, kar je sestavni del zakonodajnega postopka. In v tem zakonodajnem postopku je, tako kot je bilo mnenje funkcionarjev Banke Slovenije, centralna banka ocenila, da nimajo nič proti javnosti premoženja funkcionarjev v skladu z odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki je zelo natančno opisala, kaj sme in kaj ne more biti javno tudi pri funkcionarji. In kaj je še slabost predlaganega zakona? Je v tem, da je osebna veljavnost tega zakona zožena na preozek krog ljudi v tej državi. Poslanci in poslanke, ki so predlagali ta predlog zakona, so omenili samo ozek krog funkcionarjev, vendar smo v Vladi Republike Slovenije pripravili zakon, kjer se vsaj v eni stvari glede osebne veljavnosti strinjamo. Funkcionarji, ki so občinski svetniki ne v vašem, če sem prav razumel vaš zakon, ne v vladnem zakonu niso zajeti kot osebe, za katere velja ta zakon, zaradi tega, ker se je to izkazalo, glede prijave premoženja, kot neumno. Je pa res, da moramo to področje urediti tudi za druge ljudi v tej državi, ki enako odgovorno in enako pomembno soodločajo o javnih politikah. Poslanci, ki so predlagali ta zakon nikjer niso omenili nobenih funkcionarjev, ki kot državljani Republike Slovenije za Republiko Slovenijo izvajajo funkcije v evropskih institucijah. Evropski komisar ali evropska komisarka je ravno tako pomembna in zelo močna funkcija, pa je nimamo zajete. Nihče ne govori o tistih ljudeh v državi, Republiki Sloveniji, v tem predlaganem zakonu, ki pomembno soodločajo o zelo veliko denarja, to so javni uslužbenci na najvišjih položajih, generalni direktorji, vodje vladnih služb, generalni sekretar Vlade, generalni sekretarji na ministrstvih in ostali, vključno z župani in podžupani, načelniki upravnih enot in tajniki oziroma direktorji občinskih uprav. Vse to Vlada Republike Slovenije pripravlja v svojem predlogu zakona. In da, Vlada Republike Slovenije pripravlja zakon, ki bo dejansko udejanjil tisto, kar je želja predlagateljev, transparentnost, tudi premoženja, vendar objavljeno na takšen način, da bo upoštevala tisto, kar je pravni red v tej državi, ker ne more se nam zgoditi, da bodo premoženje ocenjevala ta ali druga medijska hiša, zaradi tega, ker potem ne bomo nikoli prišli do transparentnosti kot vrednote javne politike. Hvala.
Hvala lepa. Dolžan sem odgovor, da so me obvestili, da je prej tekel čas narobe za minuto in 20 sekund in da je ta čas predlagatelju skrajšan, enak čas, minuta 20, pa SDS-u podaljšan, ker je že popravljeno v evidenci. Besedo ima gospod Gorenak.
Hvala lepa. Glejte, danes je bilo v tej dvorani parkrat rečeno nekaj stvari, ki enostavno niso točne, niso sprejemljive. Prej sem bil tudi jaz popravljen s strani ene od koalicijskih poslank, pa sem dolžan povedati naslednje. Prvič. Očitek, da je opozicija, da smo v SDS prehiteli vladno koalicijo, ki že pripravlja, menda, zakon, ki bo rešil vse probleme v tej državi, zame ni korekten. Ni korekten zato, ker ni točen. Namreč, če smo karkoli povzeli, smo povzeli tisto, kar je pripravila Vlada v prejšnjem mandatu. Namreč, v prejšnjem mandatu smo že imeli podoben zakon, podobne vsebine, po katerem naj bi del pristojnosti Kosove komisije prenesli na Računsko sodišče. Tako da bi, če malo špekuliram, rekel, da potem Vlada kaj po nas povzema. Strinjam se pa, da je možno krog funkcionarjem - soglašamo s tem, da so občinski svetniki na nek način kategorija funkcionarjev, ki res ne sodijo v ta zakon, mnogi niti ne znajo izpolniti vseh teh prijav in tako dalje. Res je tudi to, da če je Vlada smatrala, da jih je treba širiti - strinjam se, recimo, s trditvijo evropskih komisarjev in tako naprej -, potem bi lahko tudi amandmirala to, saj Vlada ima možnost amandmirati, koalicija ima možnost amandmirati. Ampak ni želje, ni volje, ni potrebe po tem, očitno, v koaliciji, ker pač koalicija meni, da je vse, kar predlaga opozicija, slabo. Tipičen primer tega je tudi tisti amandma, ki je bil izglasovan, ko je koalicija glasovala proti pri evropski resoluciji, ampak "po defoltu", ker je pač tam pisalo SDS. Naslednja zadeva, ki jo kaže reči. Veste, to, da je naš zakon v nasprotju z zakoni, ustavo, da je protiustaven in tako naprej, glejte, vsi tisti, ki ste o tem govorili, saj še niste ustavni sodniki. Saj mogoče bo še kdo od tistih, ki je to govoril, postal tudi ustavni sodnik in bo pač takrat imel možnost o tem presojati. Dokler pa ni ustavni sodnik in je samo funkcionar v državni upravi ali v tem parlamentu poslanec pač ne more govoriti, da je nekaj neustavno; to je popolnoma nesprejemljiva zadeva. Naslednja zadeva, ki jo kaže reči. Še enkrat bi se vrnil k svoji uvodni diskusiji ter navedel še nekaj praktičnih primerov, s katerimi jo želim podkrepiti. V uvodni diskusiji sem problematiziral načelna mnenja Kosove komisije. Zakaj? Zaradi tega, ker od načelnih mnenj Kosove komisije, kar ste koalicijski poslanci pravilno ugotavljali, je še dolga pot do tistega, čemur se reče kriminal, ki dobi epilog na sodišču. Ampak v tej državi je vse preveč obsojenih na Tržaški 2, ali kako je že naslov Kosove komisije, ker od tam to načelno mnenje pride v medije, zraven se prilepijo imena in priimki in ta oseba je javno obsojena. Seveda pa nastane potem vprašanje, kaj je potem res. Res je pa tisto, da običajno to ni res, ker praksa kaže, da razen gospoda Šuštarja, nekdanjega državnega sekretarja, morda še koga, na sodiščih vsaj s pravnomočnimi sodbami ni nič. Zato nekoga v javnosti obsojati s takšnimi mnenji ni, po moji oceni, dopustno, pa je takšni primerov bilo kar nekaj. Poglejte, primer Strojan, baje je šlo za koruptivno ravnanje. Ja za boga, ne vem, kakšno. Sploh si ne znam predstavljati kakšno. Vnaprej smo bili seznanjeni, da je v zadevi Patria, v zadevi Mercator in še kje šlo za koruptivno ravnanje. Torej, to je kar obsodba sprejeta na Tržaški 2, na sedežu te komisije, kar ni v redu. Priznavam pa vso pozitivno vlogo komisije tam, kjer se reče preventiva, vendar ne preventiva z javnim linčem posameznika. Podoben primer, bom navedel tudi lastni primer, pa bom rekel tako - jaz razumem koalicijo, da zagovarja te zadeve, da bo še naprej zagovarjala tovrstna mnenja te komisije, ampak tovrstna mnenja te komisije - saj pravzaprav jih posnema tudi Vlada. Prej sem omenil, da smo bili februarja priča temu, da je gospod Cvikl preprosto rekel: "Sum kaznivega dajanja. Moj predhodnik Predalič je naredil, ne vem koliko 10 tisoč kopij." Poglejte, gospod Predalič potem pred vsemi novinarji in tako naprej, na zaslišanje, na policijo in tako dalje. To je torej kriminalec, tako je tudi prikazan. Ampak poglejmo zdaj resnico. Zdaj se pa že pri policiji zadeva ustavi in policija, pod vodstvom vaše ministrice, da ne bi kdo rekel, da je karkoli tu narobe, ugotovi, da ni znakov kaznivega dejanja. Moj lastni primer. Leta 2004, ko sem bil na uradnem obisku na sedežu Interpola nekdo preko anonimke sporoči slovenski javnosti, da sklepam neke pogodbe s Fakulteto za varnostne vede in da zaradi tega zagotovo spravljam v svoj žep velike količine denarja. Tri dni "rolanja" kot prva novica, in kaj se potem zgodi. Ja, seveda te ljudje malo čudno gledajo, kako pa to, kaj pa zdaj ti počneš, poznam te pa malo drugačnega. Ta primer navajam zato, ker je enako z načelnimi mnenji. Seveda jaz tam pri naših medijih nisem imel možnosti niti odgovoriti, saj sem bil v Lyonn. V tem primeru je, recimo, Kosova komisija odigrala pozitivno vlogo, ker je približno čez eno leto ugotovila, da ne gre za nobeno korupcijo in da je s tistimi postopki notranjega ministrstva vse v redu. Ampak to je tak pozitiven primer Kosove policije. So pa tudi ti negativni primeri. Cela kopica, cela serija in to je problematično in tisto, kar zdaj pravite, da boste uredili v zakonu, integriteti, vsaj jaz mislim, da sem nekje na eni spletni strani že videl ali kako že, vsaj nekaj je bilo nekje, ali pa je bila časopisna novica, ampak problem tega zakona, ki prihaja je pravzaprav ta, da ohranja stanje kakršno je. Ohranja stanje kakršno je. To pa pomeni, da bomo še naprej priča nadzoru premoženja funkcionarjev s strani Kosove policije, ki pa počne, kar počne. To sem prej utemeljeval. To je po moje problem tega zakona. Po mojem mnenju in po našem prepričanju bi bilo veliko, veliko bolje, če Kosova komisija počne to, kar počno podobne inštitucije v Evropi. Govorim o podobnih inštitucijah v Evropi. Pomeni, da se na načelni ravni ukvarja s korupcijo, da se ukvarja s preventivo in z vsemi nalogami, ki so na to vezane. Ne pa, da se ukvarja s premoženjem funkcionarjev. S premoženjem funkcionarjev naj se tako, kot sem prej navedel primer Avstrije in še nekaterih drugih držav, ukvarjajo tam, torej na Računskem sodišču. To, da Računsko sodišče ni ustanovljeno za to, je tralala. Zakaj? Iz temeljnega razloga, ker zakon pač lahko naloži Računskemu sodišču tudi druge naloge in v tem ni nobenega problema. V mandatu prejšnje vlade, kolikor je meni poznano, je pripravljavec podobnega zakona to tudi uskladil z Računskim sodiščem. In Računsko sodišče je bilo na stališču, da ob zagotovitvi materialnih pogojev, kadrovskih pogojev lahko take naloge prevzame takoj. Torej govoriti o tem [[...]]Ja seveda, saj, bom rekel, nekdo, neka inšpekcijska služba je tudi pristojna za stvar A, če iz zakona naložimo še stvar B, bo pa pristojna še za tisto in povsem enako velja za Računsko sodišče. Če pa je treba kakšen člen računskega zakona na Računskem sodišču popraviti, ga pa tudi seveda lahko popravimo. Tu ne vidim nobenega problema. Seveda je pa sprevrženo, zelo, zelo sprevrženo ali pa obsojanja vredno vse tisto, česar smo bili deležni v današnji razpravi. Mene noben Mag, nihče me ni omenjal, nihče me ni razglašal za tajkuna, saj tako ali tako nič nimam pa tudi prijavil sem absolutno vse. Tudi Mag ni uspel najti nobene napake. Zato govoriti o nekom in primerjati 100 evrov s tremi, štirimi milijoni, je pa hudo sprevržena zadeva. Hudo sprevržena zadeva in to posameznikom, ki tako govorijo, pač seveda ni v nobeno čast. Bolje bi bilo, da bi sami postopali tako, kot smo postopali v naši stranki in smo seveda premoženje prijavili. Če pa je nekdo nekaj imel, kar je pridobil kot otrok - utemeljitev smo slišali s strani kolegice Irglove -, pa za to sploh ni vedel, pa je vredno 100 evrov, je pa to sprenevedanje ali pa še kaj gršega. Tisto, kar se pa dogaja v primeru predsednika, je pa seveda napaka, saj napake pa delamo itak vsi, kajne. Ma, grdo sprenevedanje, grdo sprenevedanje! Zelo grdo sprenevedanje. Pojdimo naprej. Še nekaj primerov je bilo navedenih, še nekaj diskusij je bilo, na katere se kaže odzvati. Ne bom omenjal ljudi, ki jih ni tu. Nekaj diskusij je letelo na račun našega predsednika in njegovega intervjuja - ne vem, kje je bil objavljen, verjetno je bil, kot je rekel eden od poslancev. In mu je kar preprosto pripisal, tako kot meni 5. maja letošnjega leta, da ustvarja neke izredne razmere in ne vem kaj vse. Meni je del časopisja, pravzaprav del poslancev - nobenega ne vidim tu, aja, vidim tu enega, ja, očitalo, da sem napadel Ustavno sodišče in ne vem kaj vse, da je to poziv na ulico in da je poziv na kaj vem kaj vse. Ko sem zelo jasno povedal, nič drugega kot to, da nisem prepričan, da bodo ljudje še toliko časa trpeli, če smem temu tako reči, nekatere odločitve, ki jih na nerazumen način sprejema skupina ustavnih sodnikov, kot sem to takrat utemeljeval. Seveda so me pozvali k odstopu in ne vem kaj vse, pa rekli, da sem naredil atentat na Ustavno sodišče. Po besedah gospoda Pahorja, štirinajst dni zatem, so pa kar tiho, so pa kar utihnili. Enako se dogaja danes, povsem enako, s sprenevedanjem o tem, kaj je govoril naš predsednik. Če je kdorkoli razumel besede predsednika v smislu pozivanja na ulice, jih je razumel narobe. Nihče od nas tu sedečih poslancev Slovenske demokratske stranke si tega ne želi. Pravzaprav iskreno upam, da si nihče tega ne želi v tej dvorani. Vendar razmere, v katerih smo, ob vlogi sindikatov, ki jih imamo, ki so pač postali del oblasti - tega si nisem zdajle izmislil, to sem napisal pred tremi tedni, lahko preberete na spletni strani; še preden se je zgodilo Gorenje, je to bilo javno objavljeno. Ob takih razmerah in ob taki vlogi je stvar relativno logična. Saj ulica se bo sama zgodila. Ampak največji porok za to ulico je neukrepanje Vlade, na kar opozarjamo od začetka tega mandata ali od takrat, ko vam je minilo sto dni, od takrat naprej opozarjamo, "Za boga, začnite sprejemati zakonodajo." Ne! Potem jo pripravimo mi na nočni seji, k sreči ne tajni, jo zavrnete. In to so torej garancije, to je torej najboljši porok tega, da se bo to zgodilo. Vendar ne zaradi opozicije, zaradi nedela koalicije se vam to lahko zgodi. Ne želimo si tega, vse pa kaže, da se vam bo. Tukaj vidim samo še tri poslance. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Lobnikar imate besedo.
Hvala lepa. Če mi dovolite, najprej nekaj popravkov, za katere verjamem, da jih dr. Gorenak pozna. Policijo, ste omenili, vodi generalni direktor policije ne minister ali ministrica. To smo trdili v prejšnjem mandatu in to trdimo tudi zdaj. In v Sloveniji nimamo Kosove komisije. Sem pregledal še enkrat vse strani na internetu in sem ugotovil, da v tej državi obstaja samo protikorupcijska komisija, ki pa ni več na Tržaški 21. Dovolite mi, da preskočim komentiranje tega ali se bo zaradi dela ali nedela Vlade Republike Slovenije zgodilo, kar napoveduje poslanec Državnega zbora, da se bo zgodilo, čeprav si želi, da se to ne bi zgodilo. Ampak, da komentiram gradivo, o katerem danes v Državnem zboru razpravljamo. Protikorupcijska komisija v Republiki Sloveniji je eden od tistih neodvisnih državnih organov, katerega delo ocenjujejo kot odlično razne mednarodne inštitucije in pri kateri se tudi zahodna Evropa uči, kako urejati protikorupcijsko delovanje. Predlog, ki ga imamo danes na mizi, to delo komisije omejuje. In tisto, kar ji v OECD-ju, na vzhodu in zahodu, tej komisiji, na katero bi morali biti v Republiki Sloveniji ponosni, priznavajo kot odlično delo, poskušamo omejevati. Poslanec je omenil načelna mnenja, ki z obravnavanim zakonom sicer nimajo nič skupnega, imajo pa skupnega s prihajajočim zakonom o integriteti, kjer tudi to področje urejamo. Namreč, poslanec je rekel, da so načelna mnenja nekaj, kar je slabo, razen takrat, kadar za njega sodijo dobro. Res je, da je Ustavno sodišče odločilo o tem, kakšna morajo biti ta načelna mnenja, in tako kot so zapisana v Zakonu o preprečevanju korupcije so slaba, zaradi tega jih je Ustavno sodišče korigiralo in takšno korekcijo bomo v zakonu o integriteti tudi zapisali. Ker je prav tisto, kar je rekel dr. Gorenak, na področju preprečevanja korupcije so načelna mnenja o koruptivnem vedenju tisto, kar dela neko splošno zavedanje o tem, kaj je prav in kaj je narobe. Pri čemer je pa treba izhajati iz definicije korupcije, ki je zapisana v zakonu o integriteti, v Zakonu o nezdružljivosti funkcij, v vašem zakonu, in prejšnjem Zakonu o preprečevanju korupcije, ki pa ni istovetna z kaznivimi dejanji, ki imajo znake koruptivnosti, zapisane v Kazenskem zakoniku. Zaradi tega je korupcijo po zakonu o integriteti, bodočem, ali obstoječih zakonih treba ločiti od kaznivih dejanj korupcije, kar je edino pravilno. Če bi bilo vsako nepravilno dejanje tudi kaznivo dejanje, potem bi slehernik, ki je naredil še tako majhno zatajitev, moral odgovarjati za to, kot da je storil kaznivo dejanje. Kar pa vsi vemo, da je neumnost. Ni vsako kaznivo ravnanje tudi kaznivo dejanje. Še ena stvar je, ki je v predlaganem zakonu zapisana in ki zelo spominja na nedorečenost tega zakona, namreč način, kako delati s premoženjem, ki je bilo zamolčano, zatajeno, skrito ali kakorkoli ga že hočete poimenovati oziroma neprijavljeno. Po tem predlogu zakona se to premoženje vzame ex lege, ga ni več. V zakonu o integriteti, ko komisija ugotovi, da obstaja sum, da obstaja takšno premoženje, se takšno premoženje zamrzne, vsak pravni promet z njimi je ničen in potem v pravni državi odločajo sodišča, ne državni organi, ne Državni zbor, ne državne komisije, ne Komisija za preprečevanje korupcije, ampak sodišče. In tako kot odloči sodišče, se s tem premoženjem tudi zgodi. Dejstvo pa je, da v zakonu o integriteti Komisija za preprečevanje korupcije ohranja položaj osrednjega neodvisnega državnega organa, ki skrbi tudi za kontrolo premoženja vseh, ki so zajeti v tem zakonu, razen za tri funkcionarje te komisije, ker to vlogo izvaja komisija Državnega zbora.
Hvala lepa. Želi besedo še predlagatelj zakona, gospod Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Ob zaključku, mislim, da je vseeno prav, da še enkrat povemo, zakaj je bil ta zakon vložen v parlamentarno proceduro 16. junija letos. Zakon je bil, spoštovani, če se boste spomnili, vložen po tistem, ko se je v prah sesula paradigma stranke, ki je svoj pohod v Državni zbor zgradila na transparentnosti delovanja javnih funkcionarjev, na preglednosti, na neki novi kadrovski politiki. In te paradigme ni sesula katera izmed konkurenčnih strank, sesul jo je sam predsednik te stranke, s tem, ko se je pokazalo, da je počel pred volitvami točno tisto, kar je napadal. Ta zakon je imel osnovni namen, da poveča transparentnost delovanja javnih funkcionarjev, in da na drugi strani zagotovi preventivno delovanje na področju koruptivnih dejanj in na področju klientelizma. To naj bi zakon dosegel seveda tudi z javno objavo tega premoženjskega stanja, z poenostavitvijo postopkov, z razbremenitvijo z nekimi administrativnimi evidencami in z večjo vlogo na področju primerjanja premoženjskega stanja pred nastopom funkcije, med in ob zaključku funkcije in seveda še nekaj časa po tem. Prej je bilo s strani predstavnika Vlade veliko govora o tem, kako je Komisija za preprečevanje korupcije na tem področju učinkovita. Po čem se meri učinkovitost? Po tem, ali vestno zbira na tisoče administrativnih podatkov vseh tistih, ki so po sedaj veljavni ureditvi dolžni poročati, po tem, ali so vsi ti podatki točno tako kot morajo biti navedeni, ali se učinkovitost meri po tem, da se izmed teh podatkov potegne ven nekaj primerov in se jih preveri in se potem ugotovi, ali je na osnovi znanih podatkov prišlo do povečanja premoženja konkretnega javnega funkcionarja ali ne. In če se to ugotovi, da se sprožijo ustrezni postopki. Vemo za en tak primer, v celi zgodovini delovanja te komisije ne vemo. In namen tega zakona je bil ravno ta, ne množica papirologije, tudi ne papirologije tam, kjer ni potrebno, ker vemo, da imamo javne evidence, ki so več ali manj javne, zemljiška knjiga, geodetski podatki, dohodnina v primeru javne sfere tako in tako, deleži v podjetjih, KDD je itak javen, tisto, kar je izven, je pa treba prijaviti in spremljati. Skratka, večji poudarek na vsebini, na tem, da se dejansko začne v tej državi, tisti, ki so za to pristojni, ukvarjati s konkretnimi vsebinskimi vprašanji, s konkretnimi primer, brez lova na čarovnice. In to je bil temeljni namen tega zakona, njegova večja transparentnost in lažja pot pri uresničitvi tega cilja je pa to, da so ti podatki javno dostopni v vsakem trenutku in da se jih da relativno hitro primerjati. Ni moč pričakovati, da se bo sedaj Komisija za preprečevanje korupcije oziroma v tem primeru Računsko sodišče operativno ukvarjalo s temi primeri. Vendar v primeru zaznave, da se nekaj ne ujema, je prvi signal, ki pride s tega nivoja tistim, ki se morajo s tem operativno ukvarjati. Zaradi tega mene osebno je izredno začudilo negativno stališče takoj, ko smo zakon vložili - 16. 6., objavljeno na STA - gospoda Kosa in gospoda Šoltesa: pristojnosti Računskega sodišča so javne finance, ne zasebne. Ja, saj za to vendar gre! Tisti, ki jih ta zakon zadeva, naj bi v času svojega delovanja zaradi položaja, ki ga imajo, na ustrezen način prišli do takšnih ali drugačnih sprememb. In to je bil namen tega zakona. In tukaj ni nobene nekompatibilnosti. Tukaj imamo mnenje Evropske centralne banke, ki zelo jasno pove, da Evropska centralna banka nima o javnosti premoženja funkcionarjev nobenih zadržkov. Glede celotnega zakona nima nobenih zadržkov. Mi pa imamo ogromno zadržkov. Poslušamo ponovno te zgodbe o ukinitvi Komisije za preprečevanje korupcije, ob tem da se spreminja ta administrativni del, vsaj tako se je pokazal do sedaj, da gre bolj za administrativni del kot ne, se pravi za prijavo, neko evidentiranje in ne potem spremljavo, kaj se s tem dogaja. Vsa ostala poglavja, od osmih sedem, ostajajo še vedno v domeni Komisije za preprečevanje korupcije. Glede načelnih mnenj, ta zgodba je zelo zanimiva predvsem v povezavi s tem, kar je rekel predstavnik Vlade. Res je to, kar je povedal, da vsako koruptivno ravnanje še nima znakov kaznivega dejanja, ampak pomembna v tem primeru je percepcija javnosti. Percepcija javnosti pa ni taka. Percepcija javnosti je, da če gospod Kos v načelnem mnenju reče, da je neko ravnanje koruptivno, da je to kriminal. V načelnem mnenju reče, da je neko ravnanje koruptivno, da je to kriminal. To je kriminal. In to je pomembno v teh primerih. In ko je gospod Kos v konkretnem primeru, tukaj bi jih lahko našteli, jih je na desetine, celo na stotine, nekoga pribil na križ s takim načelnim mnenjem, tudi če se je kasneje ugotovilo, da ni bilo na tistem primeru poponoma nič narobe, je bila percepcija javnosti inkriminacija tega posameznika. Bil je omenjen gospod Predalič. Jaz lahko omenim kontraprimer, kjer ne poslušamo nobenih aktivnosti s strani Komisije za preprečevanje korupcije. Beremo vsak dan v časopisju ekscese sedanjega gospoda generalnega sekretarja, ko si je privoščil neko zasebno zgodbo na gradu Strmolj za nekaj 10 povabljenih za 1.162 evrov. Ob tem, da je najnižja cena 100 evrov po osebi. Kakšno je torej zdaj njegovo ravnanje? Bomo doživeli načelno mnenje gospoda Kosa v tem primeru, iz katerega bo izhajalo, da ima tako ravnanje, tudi če je vse v redu, formalno znake koruptivnega dejanja? Po tej difiniciji, ki jo je sam postavil v tej državi mimo veljavnega zakona, tudi to je treba povedati, ne samo, da ima znake koruptivnega ravnanja, tukaj gre še za nekaj več. Tukaj gre še za nekaj več! Ker če je res, da nekdo mora plačati za neko storitev 3.000 evrov, tisti, ki je nadrejen temu, ki to storitev ponuja, ob tem da mu bo še kmalu mandat potekel - govorim o direktorju tega protokolarnega objekta-, pa lahko plača trikrat manj, potem, poglejte: ne samo za koruptiven uranek, tu gre še za kaj drugega, verjetno. Nismo nič poslušali in tudi če bom poslušali, bomo zaradi reda radi. Da ne bo zgledalo, kot da "naši" - v narekovaju - so nedotakljivi. Mislim, da je problem dojemanja te problematike v Državnem zboru zelo velik. Današnje razprave in odzivi posameznih kolegov so pokazale, da se bojim, da s tem zakonom o integriteti v javnem sektorju, s katerim - verjamem, da imate dober namen-, ne boste dosegli tistega, kar bi bilo treba doseči. Ker enostavno vladajoča politika trenutno nima prave percepcije glede obsežnosti tega pojava in kaj bi bilo treba na tem področju storiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Dajem čas za prijavo. Besedo ima gospod Vinko Gorenak. Ne boste? Se opravičujem. Vsak ima 5 minut.
Hvala lepa. Na kratko še v bistvu enkrat. Vesel sem, da je po uvodnih obrazložitvah, tistih prvih, ki so sledile in so seveda priletele kot plaz, ponovno ukinjate Kosovo komisijo - namreč taki sta bili dve razpravi v startu-, vendar je prišlo do tega, da v tem Državnem zboru danes nismo v nadaljevanju, vsaj to mi je uspelo, slišali več zavajajočih besed, ukinjate Kosovo komisijo, ker resnica seveda ni ta. Resnica je drugačna, kot smo lahko videli v razpravi kot taki. Resnica je torej drugačna. Naš namen, ki je bil vzpostavljen že v samem startu, je bil, da se prenese del pristojnost te komisije na Računsko sodišče, vložili smo pa to zadevo resnično v tistem najbolj kritičnem času, ko je prišel na dan ta veliki eksces predsednika Zaresa, gospoda Golobiča. Pa še nekaj je pri tem pomembna zadeva. Lansko leto ali v letu 2007 ali 2008, ne vem točno, je bil ta zakon ali podobno besedilo zakona, ki bo to preneslo na Računsko sodišče, po mojih podatkih z Računskim sodiščem in predsednikom, ki je še letos isti, usklajen. Letos pa je kar naenkrat rekel, da to pa ni več njegova pristojnost. To je zelo zanimiva zadeva, to je zelo zanimivo ravnanje in zelo zanimivo, bom rekel, sprenevedanje, če smemo temu tako reči. Najbolj pomembna zadeva pri vsem tem je ta, kot sem v startu že povedal, da ne ukinjamo Kosove komisije, da smo želeli, da želimo med drugim opozoriti tudi na to, da je razlika med tem, kar je govoril državni sekretar, kaj je tako rekoč ravnanje, ki ima znake korupcije, in kaj je kaznivo dejanje. Saj tu je zadeva relativno jasna. Ampak največji problem je pa res tisto, to je tisto, da takoj ko komisija sporoči, da to ravnanje ima znake koruptivnega ravnanja, je to skorumpirana oseba, ki je naredila kaznivo dejanje. Taka je percepcija javnosti. Ampak problem, ki je, je pa v tem, da na ta račun Kosova komisija v svoji javnosti dviguje ugled in pridobiva ugled organa, ki se bori s korupcijo, kar pa seveda ni res. Komisija ima povsem, na nek način, druge naloge, njeni cilji bi morali biti drugačni. Ne pa, da na tak način na vsak način želi na tem primeru ustvarjati nek vtis, kako je to pomemben organ z vidika boja proti korupciji, ker ni. Temeljni organi, ki v tej državi preganjajo korupcijo, so zagotovo policisti oziroma tožilci v nadaljevanju. In od kod mislite, od kod mislite? Mi smo v preteklosti velikokrat slišali, velikokrat slišali predstavnike policije - zdaj ne vem, ali ne smejo več govoriti ali ne, ker imajo novega direktorja, tega zdaj ne vem, mi je prav žal. Ampak, v preteklosti smo velikokrat slišali očitke vodstva policije, vodstva kriminalistične policije Kosovi komisiji, ker Kosova komisija jim prepusti oziroma jim pošlje vrsto stvari, kjer reče, tukaj je pa sum storitve koruptivnega dejanja, policija pa ne ugotovi nič, ker nič ni ali ni mogla dokazati in tako naprej. Kar je še hujše - ta institucija nato v nadaljevanju preprosto diskreditira policijo, ker reče, da policija ni učinkovita. Gre celo dlje. Leta 2004 je ta institucija, govorim o komisiji, celo povedala, kakšna mora biti policijska organizacija v kriminalistični policiji, da bo ta učinkovita. Lepo vas prosim, to niso pristojnosti te komisije! To niso pristojnosti te komisije in to je problematična zadeva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Hvala lepa še enkrat. Nekje v razpravi je bilo rečeno, da se je ta zakon napisal za enega človeka. 2. člen jasno določa, na koga se ta zakon nanaša: na stotine javnih funkcionarjev. Res pa je bila iniciativa sprožena zaradi enega človeka, to pa vemo vsi, in je sprožena predvsem zaradi tega, ker se je takrat začelo izredno nezaupanje javnosti v vse javne funkcionarje, v celotno javno sfero. In normalna reakcija v takih primerih, ker s strani tega človeka prave reakcije, kot bi morale v takem primeru biti, ni bilo je, da se zakonodaja poskuša urediti na tak način, da v prihodnje do takih primerov ne bi moglo prihajati. Še vedno je namen tega zakona preventivno delovanje in nima nobenih ambicij, da bi to področje tega preventivnega delovanja razširil. Predpostavlja pa implikacija tega, kar je v zakonu zapisano, tudi eno drugačno politično kulturo. Osebno bi si želel, da bi v današnji razpravi poslušali malo drugačne besede, ker mislim, da so tudi v odnosu do javnosti te besede zelo pomembne. Tudi če ste se odločili, da tega zakona ne boste podprli, takega, kot je, bi bil odgovor javnosti, če bi ga pustili v nadaljnji proceduri, drugačen, kot bo danes. Ta odgovor, ki bo danes oziroma jutri, ko bomo o tem zakonu glasovali in ko ne bo izglasovan glede na napovedi vodij poslanskih skupin, bo slab. Bo slab. Ne zaradi opozicije, kar nam želite očitati, da zganjamo pri tej točki populizem - zaradi vas! Ker vi imate vse možnosti, da v nadaljnjih procedurah zakon dogradite in preoblikujete tako, kot menite, da bi bil primeren za - ne vem, kako je že bilo rečeno - iskanje celovite rešitve. Zdaj to, "celovite rešitve", "sistemsko", to se zelo lepo sliši, vprašanje, kaj pride potem ven. Moram reči, spoštovani, da je vprašanje, če je 60 strani bolj kvalitetnih od 16. Pomembna je vsebina, ni pomembno, koliko napišeš. Pomembno je, kaj je v tej vsebini napisano in kako se potem tisto zapisano uresničuje. Zakon ima lahko tudi samo nekaj členov, če je v operativni izvedbi zastavljen tako, da je namen, ki ga je zakon želel doseči, skozi prakso tudi uveljavljen, potem je njegov namen dosežen. V zavrnilnem mnenju Vlade sem prebral odstavek, za katerega moram reči, da je zelo čuden. Piše: "Dejstvo je, da si je Komisija za preprečevanje korupcije že leta 2006 ob uresničevanju nalog in protikorupcijskih strategij vzpostavila široko omrežje institucij, vključenih v družbeni proces preprečevanja korupcije in krepitve protikorupcijske kulture v družbi," zdaj s tem zakonom bo pa ta mreža porušena. Če gremo pogledat veljavno zakonodajo in način delovanja na tem področju - ne vem, kaj se želi s temi besedami povedati? To me spominja na nek vzporeden sistem, na neko vzporedno državo, kar ni dobro, tudi ne za uresničevanje nalog, ki jih po zakonu ta komisija ima. Kajti bistvo pri vsem tem je, da bi na podlagi tega, s čimer se seznanja, prihajali potem do konkretnih odločitev, ki bi imele posledice tudi v javnih financah. Namen oziroma končni učinek tega zakona je seveda javnofinančni. Je v tem, da preko tega učinkovitega preventivnega delovanja pridemo do situacije, ko javni funkcionarji ne bodo upali niti pomisliti o ravnanjih, ki jih ta zakon zadeva. In posledično bo tudi učinek v javnofinančni sferi ne nepomemben. Zelo velik bo. In mislim, da se vse te cilje da zagotoviti predvsem z javnostjo podatkov, s transparentnostjo in tudi z drugačnim pristopom in drugačnim načinom delovanja v tistih primerih, ki zadevajo institucije oziroma posameznike, ki so dolžni te pojave spremljati, in ko jih na ustrezen način zaznavajo, tudi ustrezno ukrepati. Ta dvoličnost, ki smo ji priče ne samo zdaj v tem letu, odkar imamo novo oblast, bili smo ji priče s strani teh institucij tudi v preteklosti, predvsem s strani Komisije za preprečevanje korupcije. In je bilo tudi javnosti dokaj znano, da je zelo pomembno, iz katerega političnega pola kdo prihaja, ki je v tem postopku obravnavan. Ta popotnica ni dobra. In ravno v teh primerih, od katerih je bilo nekaj prej omenjenih, bi bila ta vzpostavitev javnega zaupanja bistveno večja, če bi se ti dogodki dogajali za vse enako, ne glede na to, iz katerega političnega pola kdo prihaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miro Petek.
Hvala lepa. Po današnji nekaj ur trajajoči razpravi je več ali manj jasno, da boste ta zakon povozili, kar me žalosti. Na drugi strani pa me veselijo besede gospoda Lobnikarja, ki pravi, da bodo v novem zakonu o integriteti prekinili z obstoječo prakso načelnih mnenj, ki so nek hit te protikorupcijske komisije. Ne samo hit, načelno mnenje je pogruntavščina te protikorupcijske komisije. To je neka perfidna manipulacija v nekem udbovskem duhu in ta načelna mnenja gredo v stotine [[...]] Ali lahko povem do konca, gospa Pečanova! V teh načelnih mnenj se ne pove imena, se ne pove priimka, v teh načelnih mnenjih se niti na tiskovni konferenci ne pove imena in priimka, toda pove se na hodniku. Na hodniku se vse pove in temu sledi velik medijski pogrom. Poznam kriminalista, ki sem ga srečal v svoji dolgoletni novinarski praksi, ki je sam pisal anonimke in potem je šel po sledi teh anonimk in je preganjal ljudi. Ta praksa s temi načelnimi mnenji je nekaj podobnega, kolegice in kolegi. In veseli me, da je gospod Lobnikar tukaj povzel, da je načelno mnenje nekaj neustavnega, protiustavnega. Tu gre za nekakšen sofizem, gre za namerno zavajajoče trditve, ki se pojavljajo v teh mnenjih. Vemo pa, kaj je mnenje: mnenje je neko nezanesljivo spoznanje nekega stanja za razliko od resnice. Resnice pa morajo temeljiti na strogih dejstvih. In če bi ta načelna mnenja temeljila na dejstvih, potem to ne bi bila načelna mnenja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Pričujoči zakon ima seveda neko intenco, in sicer, kot so že rekli, zajeziti koruptivna dejanja, imeti željo po transparentnosti, javnosti in ne vem, kaj vse. Glede na to, da sem kar nekajkrat prebrala ta zakon, bi le pogledala k 2. členu tega zakona in bi ugotovila, da vendarle 2. člen ni sistematično zajel vseh funkcionarjev v tej državi. Recimo, v prvem odstavku tega člena, med tiste, ki jih navaja zakon, na koncu pravi: "drugi državni organi in župani ter podžupani v samoupravnih lokalnih skupnosti". Tukaj nimamo mestnih in občinskih svetnikov, če smo dosledni. In glede na ostale zakone, zlasti zakon o lokalni samoupravi izrecno govori, kdo so funkcionarji. Ne nazadnje, če govorimo o smiselni uporabi zakona, vemo, kaj to pomeni smiselna uporaba zakona in kako se lahko ta smiselna uporaba na nek način tudi izrablja. Na koncu tretjega odstavka 2. člena bi bilo pričakovati, da poleg vseh funkcionarjev, direktorjev raznoraznih javnih zavodov, da se naštejejo tudi tiste družbe, ki imajo deleže v lasti Republike Slovenije ali pa, recimo, člani upravnih odborov, ali v gospodarskih družbah, kjer imajo pretežni del sredstev, ki jih črpajo, iz javnih sredstev; ne glede, ali so to javna sredstva države Slovenije ali drugih javnih sredstev ter subvencij. Toliko o doslednosti in o tem, kako in na kakšen način želimo zakon narediti dostopen in dejansko sistematičen. 3. člen govori tudi o tem, kako se smiselno uporabljajo druge zadeve. Jaz bi rekla, da me zelo skrbi dejstvo,da so družinski člani neopredeljeni. Vemo, da slovenska zakonodaja družinske člane opredeljuje v različnih zakonih različno. Lahko so to samo oče, mati, sin, hčerka; lahko je mož, žena, lahko so to bratranci, lahko so babice, dedki in tako naprej. Tukaj je dosti nejasnosti in nedorečenosti. Lahko pride do netransparentnosti in do tistih zadev, ki smo jih v tej razpravi omenjali, da niso dovolj sistemski in ne dovolj celovito izrabljeni. Mene pa boli naša politična kultura, ko govorimo o dvoličnosti in ko govorimo z besedami in o različnih sumljivih in ne vem kakšnih naklepnih dejanjih nekaterih in o življenjskem slogu, ki se tako ali drugače hoče anatemizirati. Meni to ni všeč in mislim, da je zaradi tega tudi dobro opozoriti ta visoki zbor, moje kolegice in kolege, da to ni ravno mesto, da se tukaj na nek način vse te zadeve omalovažujejo. Glede preprečevanja in zlorabe. Lahko rečem, da se bodo otroci, naši družinski člani, vaši družinski člani na nek način zlorabljali. Tukaj je treba biti zelo previden in zelo dobro stvari definirati, ker lahko pride do težke stigmatizacije in če smo obravnavali vrsto zakonov, kako in na kakšen način se ta stigmatizacija opredeljuje, je dobro tudi na to pomisliti. Toliko o doslednosti in sistematičnosti zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, poslanske in poslanci. Večkrat sem se morala prepričati, o čem pravzaprav razpravljamo danes, ker razprava je bila o vsem, tudi o pogledu v nedolžno oko in morebiti bi lahko pričakovali predlog zakona o alternativnih načinih ugotavljanja resnice in bi potem ta bila primeren način, kako se mora kdo v tem trenutku, ko to izrekam, vesti. Mogoče bomo dobili tudi predlog zakona ali pa celo predlog za spremembo ustave, da se bodo nekateri poslanci dobro počutili v Državnem zboru, da bi tam definirali, kateri poklici so primerni za poslanca, ker je bilo govora o tem, da karikaturist ni primeren poklic, da igralec ni primeren poklic, lutkar. Da, recimo, vem, da tudi nekateri glede na osebne okoliščine ne bi smeli razpravljati o nekaterih zakonih, da je lahko starost problem. Resničen problem je pa ta, da gre za nespoštovanje poslanskega kolega in nespoštovanje volje volivcev, ki so tistega poslanca ali poslanko postavili za enega izmed devetdesetih, ki naj bi bili enakopravni. To pa je zaskrbljujoče v naših razpravah. Da ne omenjam kakšne druge možnosti, ko so drugačni pogledi poslank in poslancev na javnih mestih označeni za sramoto na dveh nogah ali kaj podobnega. Vrnila se bom sedaj k temu predlogu zakona o javnosti premoženja funkcionarjev. O meni Komisija za preprečevanje korupcije ni napisala še nobenega načelnega mnenja, pa vedno prijavim premoženje. Mi pa govorimo o prijavi premoženja. In če je bil namen predlagateljev tega zakona res samo naslovnika spremeniti, da naslovnik za prijavo ni več Komisija za preprečevanje korupcije, ampak je to Računsko sodišče, potem je bil velik del, če ne večinski del te razprave, govorjenje v prazno, ker smo razpravljali o načelnih mnenjih, ki se ne izrekajo samo na ta akt prijave premoženja funkcionarja. Meni je zelo žal, da bom morala povedati nekaj, kar je zvezano z mediji, pa ni kritika medijev, ampak je kritika ravnanja funkcionarjev. Odkar sem poslanka, sem običajno vprašana, v poletnih mesecih ali pred volitvami, kakšno je moje premoženje. In do letošnjega leta sem vedno odgovarjala na taka vprašanja. Spomnim se pa številnih poslancev največje opozicijske stranke, ki tega niso delali. In ko sem letos rekla, naj pogledajo, kje je prijavljeno premoženje, je bilo moje ravnanje označeno za nespoštljiv odnos do javnosti. Ampak zakaj sem to naredila? Zaradi tega, ker sem imela za sabo že neko drugo izkušnjo, ko nekdo ni povedal vsega in je bil potem preganjan. Zdaj se ne bom spuščala v to, ampak žal so se poslanke in poslanci največje opozicijske stranke sami ujeli v to zanko objavljanja podatkov, ko so na spletnih straneh prijavljali - in ne razpravljam o višini zamolčanega ali pozabljenega navajanja premoženja, gre za načelno stvar, da se, če niso določena pravila, kaj je treba prijaviti, lahko slehernemu med nami, ki smo dolžni prijavljati premoženje, zgodi, da kakšne stvari ne prijavimo. In pri tem ni bistveno, še enkrat poudarjam, za kako visok znesek gre. Če govorimo o tem, ali je vse javno, potem je treba prijaviti vse, pa če je pol ara nekega nevrednega zemljišča ali pa če je to neka zelo majhna denarna vrednost. Stvari, ki bi jih morali v zakonodaji urediti, so jasna pravila, kaj je treba prijaviti, kaj lahko od tega prijavljenega postane predmet javne objave, zaradi tega, ker čisto vsaka stvar pa res ni za objavo. Ker, ali veste, kako javnost potem, če že o percepciji javnosti govorimo? Nekoč so rekli, ja, kaj nam bodo funkcionarji, ki imajo premalo premoženja. Lahko gledamo tudi tako, zato [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan.
Hvala lepa. Najprej naj povem, da bom ponovno povedala tisto, kar sem že povedala, pridružujem se kolegici Majdi Potrata, da takrat, kadar nekdo širokosrčno reče, da zdaj bomo pa mi objavili vse podatke o svojem premoženju, pa ne pove - vsaj jaz nisem tega zaznala, da je meja 10.000 evrov, kar niti ni tako malo, če smo čisto pošteni-, potem se lahko vsakemu zbudi dvom v poštenost ravnanja, če nekdo zamolči, ne pozabi, zamolči nek podatek zaradi tega, ker je ta podatek povezan z v javnosti zelo problematično družbo. To bom povedala - se pravi, nisem govorila takrat, ko mi je nekdo potem repliciral, o pozabljivosti, govorila sem o zamolčanju, o tem, da ni želel povedati, zaradi tega, ker so delnice bile iz malo čudne družbe. In zdaj vemo da je čudna, takrat, ko je bilo to kupljeno verjetno ni bilo videti, da je čudna. Potem bi pa povedala še nekaj drugega. Prej smo slišali, da kako Kosova komisija dela po nekih udbovskih metodah, to se da razumeti iz povezave, da sama sebi piše vloge za izdajo načelnega mnenja in da tega pojma v Zakonu o preprečevanju korupcije sploh ni. V 19. členu je, v drugi alineji! Tako tisti, ki ne prebere zakona, ki ga želi spremeniti - in še enkrat povem ta zakon ni nastal zaradi enega človeka, ampak je nastal, tako kot se je že nekajkrat zgodilo, zaradi najmanj dveh ljudi. Ta drugi človek je tisti, ki ste ga hoteli že v preteklem mandatu najmanj dvakrat elminirati iz Komisije za preprečevanje korupcije, in sem prepričana, da vam tudi tokrat ne bo uspelo. Poleg tega bi vas pa rada vprašala, ali še niste slišali, brali, videli, da je Računsko sodišče, ki mu sedaj ponujate svoje odprto srce na dlaneh zaradi tega, da bo lahko nadziralo vaše premoženje, da je ravnokar izdalo negativno mnenje o zaključnem računu proračuna za leto 2008! Kaj boste pa zdaj naredili? Ali boste zdaj nadzor nad javnimi financami prenesli z Računskega sodišča v neko imaginarno javno pravno osebo ali kaj? Ali boste dali to Ustavnemu sodišču? Potem pa, ko bo Ustavno sodišče razsodilo o neki zadevi, ki jo boste vi sprožili, v nasprotju z vašimi željami, boste pa z Ustavnega sodišča dali ne vem kam, na deseto mesto, mogoče na Evropsko sodišče, tam pa Evropsko sodišče, pomislite, tudi včasih razsodi v nasprotju z željami tistih, ki pišete zakone! Da ne govorim o tem, da je danes bilo slišati toliko zelo različnih trditev, od tega, da so načelna mnenja Kosove komisije - jaz jo bom kar Kosova imenovala -, da so usmerjena samo proti desnici. Ja za božjo voljo. Najmanj tri načelna mnenja, jaz vem, ker nisem vseh prebrala, ker se mi niti ni dalo, zaradi tega, ker ko te nek novinar zaprosi za načelno mnenje Komisijo za preprečevanje korupcije, ta pač načelno mnenje izda. In novinar naredi prvo, kar naredi, je to, da to načelno mnenje objavi. In takšna načelna mnenja, ki niso bila prav nič naklonjena meni, ki veljam baje za levičarko - ne vem, upam, da mi vsaj tega ne boste odrekli-, niso bila meni naklonjena. Nasprotno! Načelno mnenje je reklo, ne enkrat, ampak večkrat je bilo, več načelnih mnenj je bilo, da ravnanje v občini Izola, konkretno, kaže na koruptivno ravnanje. Bog pomagaj! Stvar smo hitro popravili, uredili, ugotovili, da nismo pravilno ravnali, po vsej verjetnosti, in - nič. Kaj je zaradi tega hudega? In ljudje ne razumejo tega, da smo zločinci in da smo lopovi zaradi tega, ker je načelno mnenje takšno. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Šele takrat, ko tisti, ki to namenoma tako razume in začne širiti govorice okrog, šele takrat se lahko reče, da je to načelno mnenje povzročilo slabo sliko o posamezniku.
Hvala lepa. Proceduralno gospod Černač.
Hvala lepa. Obžalujem, spoštovani predsedujoči, da niste opomnili kolegice poslanke, da je kršila poslovnik, ko je ob razpravi o zakonu govorila o nekih drugih temah, o katerih bomo gotovo še govorili v Državnem zboru. Govorila je o negativnem mnenju Računskega sodišča [[...]]
Spoštovani kolega Černač, to ni proceduralno, se opravičujem.
Ja, to je proceduralno, gospod predsednik.
Ni proceduralno. To je razprava na prejšnjo razpravljavko. Imate [[...]]
Ne, jaz [[...]]
[[...]]proceduralni predlog, želite kaj predlagati, da bi [[...]]
Jaz bom svoj proceduralni predlog - vem, da vas to zelo boli, spoštovani gospod predsednik [[...]]
Mene zelo zanima proceduralni predlog.
[[...]]podal v roku, ki ga imam na voljo. Hvala. Pa niste opomnili kolegice poslanke v zvezi [[...]]
Nisem mogel, ker me ni bilo tu za to mizo.
[[...]]v zvezi s tem. Torej, v letu 2008 [[...]]
Mir.
[[...]]sta bili za javne finance in proračun odgovorni dve vladi, bivša vlada in sedanja vlada, gospoda Boruta Pahorja, pa to ni niti toliko pomembno. Računsko sodišče je objavilo svoje mnenje, ne vem, kakšno povezavo ima to s to točko. In kakšno povezavo ima s tem, da mu s tem zakonom dajemo neke pristojnosti, za katere menimo, da bi bilo prav, da jih Računsko sodišče izvršuje. Ugotavljam pa, da si zakona niste prebrali, kajti v zakonu [[...]]
Gospod Černač, moral vam bom vzeti besedo, če ne boste takoj zaključili ali pa dali proceduralnega predloga, res. Veste tako dobro kot jaz, da razpravljate, polemizirate s prejšnjo razpravljavko, kar ni predvideno za proceduralne predloge. Držimo se tega enotnega merila za vse, prosim.
Glejte, gospod predsednik, podarim vam minuto in dvanajst sekund, kolikor mi je še ostalo časa, ker vidim, da ste se spočili in da bi želeli govoriti. Tako vam predlagam, da od zdaj naprej samo vi govorite, drugim pa ni treba dati besede, ker smo prišli zdaj do te točke, da je parlamentarna demokracija očitno samo za vladajoče. Tisti, ki smo v opoziciji, bomo morali očitno po novem molčati. In naša beseda se v Državnem zboru verjetno ne bo smela slišati, če predsedujoči tega ne bo želel. Poslovnik Državnega zbora je zelo jasen. Spoštovani gospod predsednik, s tem, ko ste me dvakrat, trikrat prekinili, ste ga kršili. Imel sem možnost v treh minutah podati proceduralni predlog. Vi mi tega niste omogočili, zaradi tega vas prosim, da v bodoče, ko se bom ponovno oglasil k proceduralnemu predlogu, tega ne počnete. Hvala lepa.
Spoštovani kolega Černač, predvsem bi vas opozoril, da ni prvič, ko se s precej neizbranimi besedami obračate na predsednika Državnega zbora ali predsedujočega in ga kvalificirate kot utrujenega ali spočitega in tako naprej. Opozoril bi vas, da poskušam tudi takrat, ko nismo povsem enakih mnenj, s kar se da spoštovanjem tretirati in obravnavati vas v dvorani. Upam, da mi to uspeva, in pričakujem enako ravnanje, tudi če se ne strinjate z mano, od vas. Tega do zdaj nisem bil deležen. Hvala lepa. Besedo ima [[...]]Proceduralno, gospod Černač.
Prosil bi vas, spoštovani gospod predsednik, da mi poveste, na podlagi katerega člena Poslovnika Državnega zbora ste povedali to, kar ste povedali zdaj. Jaz sem vas samo opozoril na to, da ima po poslovniku poslanec pravico, da v treh minutah obrazloži svoj proceduralni predlog. In vi mi te možnosti, da bi obrazložil svoj proceduralni predlog in da bi ga podal, niste dali. Večkrat ste me pri tem izvajanju prekinili. Vi ne morete vedeti vnaprej, kaj bom jaz v teh treh minutah povedal. Mislim, da je to nedostojno in neprimerno, zaradi tega sem izrazil pričakovanje, da v prihodnje tega več ne boste počeli. Ravno tako velja za vas Poslovnik Državnega zbora, kot velja zame. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi se je javila Darja Lavtižar Bebler.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Meni je tudi žal, da še vedno ne vem, kakšen proceduralni predlog je želel moj predgovornik tukaj podati. Sedaj me že ženska radovednost daje. Rekla bi tole. Danes je bilo večkrat tukaj rečeno, da tudi Evropska centralna banka nima nič proti temu, da ne bi javno objavljali premoženjskega stanja funkcionarjev. To je logično, da je Evropska centralna banka dobila takšno stališče. Vendar pa Evropska centralna banka nima pred očmi tega, kar imamo mi zapisano kot pristojnosti Računskega sodišča v ustavi. In ni to tako enostavno, kot je poprej rekel gospod Gorenak, da če ima Računsko sodišče pristojnost A, mu pač dodamo še pristojnost B. Če bi tako gledali na ustavne določbe in na naš ustavni red, potem verjamem, da bi nekateri, ki imate veliko domišljije, prišli celo do črke Ž, ampak stvar ni tako preprosta. In tudi naj povem to, da če kdo od nas izrazi mnenje, da je neka določba v nasprotju z ustavo, to ni nič spornega. Jaz si pač domišljam, da smem povedati svoje stališče, svoje mnenje, da domnevam, da je to v nasprotju z ustavo. Med drugim tudi zato, ker morda tudi kaj vem o ustavnem pravu. Če bi se tako izražali, kot je bilo prej rečeno, potem tudi profesor ustavnega prava, ki ni ustavni sodnik, ne more na predavanjih izraziti svojega stališča, da nek zakon ni v skladu z ustavo. Pa najbrž že veste, da temu ni tako. Še nekaj bi povedala, zato ker sem slišala nekaj zasmehovanja v dvorani, ko je prej gospod državni sekretar omenjal, da je ta, spet, recimo, skrajšano, Kosova komisija, da uživa ugled v Evropi. Ja, jaz to lahko potrdim in vedno potrdim. Pa veste, zakaj? Zaradi tega, ker poznam delo gospoda Kosa, ki je predsedujoči v skupini GRECO v Svetu Evrope že drugi mandat in ker je njegovo delo tam zelo cenjeno in ker tudi v nekaterih drugih evropskih državah jemljejo naš model ureditve, tako imenovane Kosove komisije, kot zgled in so potem tudi vnesli podobne rešitve v svoj notranji pravni red. Samo tako, da ne bi obviselo v zraku in da ne bi javnost slišala tega zasmehovanja, ki je popolnoma neupravičeno.
Hvala lepa. Želite repliko? Niste bil imenovani. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Je bil imenovan! Potem replika dr. Gorenak.
Hvala lepa. Res bi bilo dobro, da poslušamo eden drugega. Saj tako, kot ste sedaj povedali se pa lahko strinjava, da vi mislite, da to bilo lahko neustavno. Tako se tudi jaz strinjam. Pred tem v razpravi je pa bila trdilna oblika uporabljena! To je v nasprotju z ustavo. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ne, ni, to ne moremo tako. Strinjam se z zadnjo razpravo, vašo, ne pa s prejšnjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Zanoškar. Prosim.
Hvala, predsednik, za besedo. Kolegice in kolegi! Tako je, nekateri [[...]]Pravzaprav začel bom tako: spadam med tiste, ki imajo zelo razčiščeno s Kosovo komisijo in tudi s prijavo svojega premoženja, ki je javno, ki ga lahko vsak trenutek pokažem, kdor želi, tukaj v tej državi. Sicer me pa moti, da nekateri trdijo, da jih je sram, da sedijo tukaj. Mene ni sram, da sedim z vami, spoštovane kolegice in kolegi. Me ni sram, da smo skupaj, seveda me je pa večkrat sram razprav in tudi današnja ni bila izjema. Današnja razprava o Predlogu zakona o javnosti premoženja funkcionarjev je bila v nekaterih segmentih razprava, ki absolutno ne zasluži, da bi se odvijala v najvišjem telesu te države, to je v Državnem zboru. Pa naj odmislim tisto demagogijo, pa naj odmislim tudi slo po nastopanju pred kamerami, temveč ne morem odmisliti tega, da ta razprava o tem predlogu zakona zajema tudi mnogo žalitev, mnogo obrekovanj, mnogo maščevanj in vse take vsebine, ki so zame iracionalne in, še enkrat, ne spadajo v ta državni zbor. Stališče DeSUS-a glede predloga tega zakona je bilo decidirano in javno povedano. Zelo spoštujemo in zelo cenimo vse tiste poskuse, ki so uperjeni zoper korupcijo, čeprav naj rečem na tem mestu, da sta korupcija in ta zakon o javnem imetju funkcionarjev pravzaprav dve različni stvari. Vendar vrtinec razprave v Državnem zboru se zasuče tako silno z mešanjem vseh teh pojmov in na koncu, ko še nekdo reče: "Strah vas je, da bi sprejeli in da bi potrdili ta zakon", se počutim res tistega, ki sem v tem vrtincu in ki se bom pred javnostjo nekako predstavil v luči tega, da smo funkcionarji vsi nekako povezani s korupcijo in da imamo s tem opravka. To me, drugič, silno silno žalosti, čeprav, še enkrat, vsi tisti, ki si prizadevajo, da bi karkoli naredili glede zmanjševanja korupcije, ki je zares naš velik problem, in za katerega tudi javnost misli, da je treba nekaj ukrepati, potem naj rečem to, da se je Poslanska skupina DeSUS opredelila do predloga, ki je v nekaterih segmentih zelo dober, zelo konstruktiven in konsistenten, vendar v celoti ne predstavlja tiste rešitve, ki si jo želimo doseči s tem, da bi zmanjševali korupcijo, oziroma da bi dosegli tisto, kar ta zakon predvideva. In v nadaljevanju se zopet poslanska skupina opredeljuje do tega, da dajemo podporo in dajemo zaupanje Vladi pri pripravi zakona o integriteti, kjer bo zanesljivo in pričakujemo in tudi obenem zahtevamo, da bodo te stvari, da bodo ti elementi, ki so bili danes izraženi tukaj v tej razpravi, tudi vneseni, vtakni v to vsebino. Sicer pa naj na koncu rečem to. Mislim, da smo vsi enotnega mnenja, da je treba te stvari s silnim občutkom in razumevanjem obravnavati in jih obdelovati naprej in da tudi te razprave, ki so bile konstruktivne in dobronamerne, so najbrž dobro izhodišče ali vsaj izhodišče za razmišljanje pri oblikovanju zakona o integriteti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Dejan Levanič. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vse preveč je bilo danes po mojem mnenju žaljivih besed. To v Državni zbor vsekakor ne sodi in v bistvu ni pomembno danes, koga je sram ali ne sram sedeti tukaj. Pomembno je, da vsak pri sebi v bistvu spremeni svojo razpravo v smeri, da bo vsebinska in da ne bo osredotočena na osebne diskreditacije. In gospod Tanko, preden bo ponovno označil koga za debelega, suhega, tankega, sedaj ga namreč ni v dvorani, zato bom govoril na splošno, predlagam, da preden izjavljamo takšne osebne diskreditacije, preštejemo do deset, se zamislimo, kaj to lahko pomeni za vzgled navzven. Predvsem se pa to ne spodobni za poslance, ki morajo biti vzgled, še posebej pa ne za vodjo poslanske skupine, ki nekako tudi vodi svoje poslanke in poslance. In strinjam, se, da je ta prostor, torej Državni zbor, prostor za argumente in po mojem mnenju se ti argumenti v današnjem zakonu naslednji. Prvič. Danes smo soočeni spet z enim izmed tistih dni, ko skuša SDS s popularnim naslovom zakona predvsem zavajati javnost, to je moje mnenje, in pred njo nastopati kot stranka, ki edina zagovarja objavo premoženja funkcionarjev. Sam osebno nimam nobenega problema z objavo svojega premoženja. To sem tudi naredil, ne samo protikorupcijski komisiji, temveč tudi vsem medijem, ki so me za to prosili. Zakaj? Zato, ker nič ne skrivam, ker se mi zdi to normalno za funkcionarja, ampak ne na tak način - in to pripelje do mojega drugega argumenta. Vaš zakon je pripravljen na silo. Če nekdo ne vidi zadržkov v tem zakonu, potem naj pogleda v Ustavo Republike Slovenije. Menim, da gre zgolj za željo po všečnosti, kako najbolje predstaviti neko idejo javnosti, da ste edino v SDS tisti, ki si želite to področje urediti tako, kot je prav. In če bi to bilo res, potem bi to naredili že v prejšnjem mandatu, ampak zdi se, v večini primerov, kot da dobre ideje z vaše strani prihajajo šele zdaj. Tretjič. Z vašim predlogom umikate pristojnost protikorupcijski komisiji in to je dejstvo. Ta vam je očitno že v preteklosti in v prejšnjem mandatu bila velik žulj in vas strašno moti in moje vprašanje je zakaj. Zato, ker mogoče nimate osebe, ki bi vodila to protikorupcijsko komisijo - torej, ali ni to vaša oseba - ali pa vas moti, da se, ko se pojavi neka nepravilnost, da se to objavi v javnosti. Ampak vsi mi se moramo zavedati ene zadeve, predsednik protikorupcijske komisije ne sme biti ne naš, vaš, tretji, četrti in tako naprej. To mora biti neodvisna oseba, ki bo takšno funkcijo tudi opravljala. In to je v bistvu bistvo te protikorupcijske komisije. Ampak ne glede na to, za vas mnenje - in to smo videli v preteklosti - kakršne koli komisije, ni važno, ker jo skušate vedno znova le diskreditirati in seveda zmanjšati njeno vlogo. Četrtič. V predlogu zakona nekatere pristojnosti prenašate na Računsko sodišče. Ne vem zakaj, ker predvsem Računsko sodišče za vas nikoli ni bila kompetentna institucija, vsaj tako kaže, kako vse njegove ugotovitve označite za napačne. Ne samo to! V Državnemu zboru Republike Slovenije si celo upate izsiljevati na temo zaključnega računa in na takšen način ne samo diskreditirati institucijo, ampak predvsem poudarite oziroma govorite o podatkih takšnih, ki načeloma potem niso resnični. Upam, da boste vsaj sedaj, ko je danes objavilo Računsko sodišče ugotovitve glede nepravilnosti primanjkljaja nenamenske porabe sredstev v letu 2008 in tako dalje, to si lahko pogledate, da ne nadaljujem, ker danes ni mesto za to in bo za to še veliko časa, da boste vsaj zdaj v bistvu ocenili to institucijo kot pomembno, ker ji navsezadnje danes dajete tudi tako velik pomen. Ampak, kaj je bistvo? Bistvo je, da ko Računsko sodišče nekaj ugotovi, SDS zamahne z roko in govori in dela isto naprej. Danes s svojim predlogom želite Računskemu sodišču dati več veljave, na drugi strani njegovega mnenja ne upoštevate. In to je, drage kolegice in kolegi, zame dvolično, ampak tega smo v Državnemu zboru tako vajeni. Petič. Vlada pripravlja zakon o integriteti, to je bilo že večkrat povedano. Tukaj notri bo evidentirano in nadzor premoženja funkcionarjev, konflikt interesov, prepoved oddajanje poslov podjetju in tako naprej. Ključni segmenti bodo v zakonu zajeti; cilj je torej, da do skrivanja in korupcije ne prihaja. Imeli ste priložnost, dejstvo je, da ste videli, da Vlada to celostno pripravlja, kar vi niste, zato ste pohiteli, spisali zakon s širšim naslovom in danes Državnemu zboru mahate, da ste vi naredili to pošteno. Mogoče bi pa morali dati še en zapis v zakon in to je, da funkcionarji morajo objaviti tudi, kje so diplomirali, ker očitno tudi tukaj ni vedno velike resnice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dobi še dr. Branko Lobnikar, državni sekretar. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vlada Republike Slovenije je pripravila mnenje o predlaganem zakonu o javnosti premoženja funkcionarjev, o katerem je izrazila mnenje, da ta predlagani zakon ni v skladu z Ustavo Republike Slovenije. Ustavno sodišče večkrat vpraša Vlado Republike Slovenije o različnih zakonih, ki jih obravnava, kaj meni Vlada Republike Slovenije, ali je ta zakon ali besedilo tega zakona skladno z ustavo ali ne. In Vlada vedno sprejme svoje mnenje. In zelo argumentirano poskuša povedati tudi to, zakaj si misli, da nek zakon je, in zakaj si misli, da nek zakon ni v skladu z Ustavo Republike Slovenije. Tako je Vlada Republike Slovenije naredila tudi s predlogom zakona, ki so ga vložili poslanci Državnega zbora. Menimo, da na podlagi odločb Ustavnega sodišča, ki so nam omogočala, da smo lahko kompetentno odločali, določitve zakona, ki ga imate poslanci pred seboj, niso v skladu z Ustavo Republike Slovenije, niti z zakonom, ki ureja delo Računskega sodišča. Res pa je, da lahko poslanci Državnega zbora spremenite Ustavo Republike Slovenije in Zakon o Računskem sodišču in to delo naložite Računskemu sodišču. Zakon smo kot nekakovosten ocenili zaradi tega, ker ne zajema vseh tistih podrobnosti, ki jih je pri prijavi premoženja funkcionarjev in drugih pomembnih ljudi treba zapisati. Danes smo večkrat slišali, da minister te vlade, gospod Gregor Golobič ni bil razlog za to, da je bil ta zakon napisan. Bil je pa povod, je rekel predlagatelj, kar pomeni, da je dobil vlogo Gavrila Principa, zaradi katerega se je zgodila velika vojna. Tudi če je bil to povod, je treba ugotoviti, da tako kot je zapisan predlog zakona, ki so ga zapisali poslanci, tudi če bi veljal, te ribe tak zakon ne bi ujel. Jo bo pa ujel zakon o integriteti, ki ga pripravlja Vlada Republike Slovenije, o kateri je ta povod polnokrven minister. Nihče ne bo očital Vladi Republike Slovenije, da noče delovati transparentno. To je naša zaveza bila pred volitvami, je, ko vladamo, in bo ves čas. Zakon, ki ga pripravljamo, to je Zakon o integriteti, pa sistemsko ureja stvari zaradi tega, ker skupaj s prijavo premoženja opredeljuje tudi druga področja, ki jih je na področju zagotavljanja transparentnosti skupnega dobrega, po domače poštenosti, treba urediti, zaradi tega da se v neki družbi razvija kultura skupnega dobrega. In načelna mnenja, o katerih je bilo danes toliko besed izrečenih, so ravno temu namenjena. In to je mnenje Ustavnega sodišča. Meni je bilo zadovoljstvo poslušati poslanca Petka, ki je ponovil svoje mnenje, ki ga je imel pripravljenega za poročilo o delu protikorupcijske komisije, ki sem ga slučajno moral predstavljati jaz v Državnem zboru. Ustavno sodišče o načelnih mnenjih pravi, da so dober - ne!-, pravzaprav odličen pripomoček, kot učni pripomoček za vse javne uslužbence in funkcionarje, da znajo presojati, kaj je prav in kaj narobe, kar je gospa poslanka zelo dobro kasneje tudi povedala. Tisto, kar je pa Ustavno sodišče zapisalo v svojem ustavnem mnenju, pa je, da je treba, tako kot so poslanci SDS-a omenili, omogočiti osebi, ki je obravnavana v načelnem mnenju, vsa z ustavo in zakoni zagotovljena sodna varstva. In sedaj načelno mnenje spreminjamo tako, da so ta načelna mnenje seveda še vedno prisotna, vendar so zagotovljena tudi sodna varstva. Glede prijave premoženja: vsakdo, ki je lastnik nečesa, lahko s tem dela, karkoli hoče, lahko ga tudi da brati komurkoli hoče, vendar iz tega ne dela zakona. Tu se je pač treba držati pravila, ki govori o tem, da je treba prijaviti vse premoženje pri vseh funkcionarjih, javno pa je samo tisto, kar se pridobi v mandatu. To je zapisalo Ustavno sodišče.
Hvala lepa. Proceduralno.
Spoštovani predsednik, predlagatelj tega zakona ni Vlada, ampak skupina poslancev, in če ste dali besedo predstavniku Vlade, potem pričakujem, da boste dali meni kot predstavniku predlagateljev tudi besedo na enak način, kajti v prejšnji proceduri, ko se je odvila razprava, sem razpravljal kot predstavnik predlagatelja zadnji. Predlagatelj tega zakona ni Vlada, pač pa smo poslanci Slovenske demokratske stranke. Tega zakona nismo predlagali zaradi sebe, ampak zaradi integritete vseh javnih funkcionarjev in ne bo veljal samo za poslance Slovenske demokratske stranke, če bo sprejet, pač pa tudi za predstavnike vladajočih strank. Tako da gre za zakon, ki na ustrezen način ureja to materijo, ne ukinja Komisije za preprečevanje korupcije, od osmih poglavij spreminja določbe samo enega poglavja, in to je tisto, ki je bilo smatrano vsaj pri sedanjem delovanju Komisije za preprečevanje korupcije bolj kot administrativno dejanje posredovanja podatkov funkcionarjev v tej komisiji; nihče izmed teh funkcionarjev po v vsem teh obdobju, odkar obstaja ta komisija, ni bil preverjen, ali se mu je premoženje povečalo ali ne. To, da ima lahko Računsko sodišče te pristojnosti, je bilo že večkrat ugotovljeno, tisto, kar se nam kot predlagateljem zdi pomembno, pa je to, da se je do tega [[...]]
Gospod Černač, ste presegli proceduralno vprašanje.
[[...]]pozitivno opredelila tudi Evropska centralna banka, ki je v svojem pisnem mnenju se opredeljevala do vseh določb tega zakona in se je do njih tudi pozitivno opredelila. Tako moram reči, da z začudenjem sprejemam nekatere argumente, ki kažejo tudi na nepoznavanje tega, kar v zakonu piše. Rečeno je bilo, da je 10.000 evrov ena čudna omejitev. Poglejte, to v zakonu piše in če se vam zdi omejitev čudna, bi jo bilo mogoče v nadaljnji zakonodajni proceduri, če se ne bi sedaj do tega zakona negativno opredelili, tudi spremeniti. Tisto, kar je bistveno v tem zakonu, je, da se fokusira na tiste javne funkcionarje, pri katerih je možnost te nevarnosti višja. Zaradi tega ne zajema nekaj 10.000 takšnih in drugačnih oseb, ampak tiste, ki so pri svojem delu bolj izpostavljeni tem tveganjem. Čudi me ta nepodpora tudi zaradi tega, ker predsedniki vaših strank niso imeli do sedaj nobenega problema s tem, da so svoje premoženje javno objavili. Res pa je, da je predsednik ene izmed strank pri tem zamolčal bistven del in zaradi tega se je tudi ta zgodba o tem, ali je sedanja ureditev učinkovita ali ne, začela. Predlagam, da spoštujemo poslovnik in da se mi kot predstavniku predlagatelja v okviru teh poslovniških določb, spoštovani gospod predsednik, omogoči imeti zaključno misel, tako kot poslovnik predvideva, ker smo mi predlagatelji tega zakona. Hvala lepa.
Prva zadeva je, sem vas pustil do konca, da bi videl, če bi res bil kakšen resen proceduralni predlog, pa ni bil. Prvič, imeli ste kot predstavnik predlagatelja zadnjo besedo. Ker je še ostal čas za razpravo, je moj predhodnik na osnovi 71. člena Poslovnika vprašal, če želi kdo razpravljati. Prijavljenih je bilo 9 plus 1 razpravljavcev, namreč Vlada se ne more prijaviti, je ni na ekranu, se je pa predstavnik prijavil. Vi ste se prijavili in ste tudi dobili besedo. S tega vidika sem ravnal točno tako kot vedno in v prejšnjem mandatu in danes. To proceduralno vprašanje ste pa zlorabili tako, da ste še poskušali odgovoriti na to, kar je bilo rečeno v razpravi. S tem, ko so vsi razpravljavci dobili besedo, zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri, v petek, 25. septembra v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ODVETNIŠTVU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom je skupina 21 poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagatelju zakona, dr. Vinko Gorenaku za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Dobro poglejte, pa boste videli [[...]]
Gumb se je sam izklopil. Mir v dvorani. Izvolite, dr. Gorenak, prosim.
Hvala lepa. Pred nami je torej ob pozni uri zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o odvetništvu. Predlagatelji smo se odločili za to spremembo, ker menimo in ocenjujemo, da je nujno potrebno poseči v ta zakon iz mnogih ali pa iz več razlogov. Zakon je bil v osnovi sprejet že leta 1993 in je v času od takrat do danes doživel zelo, zelo ali pa kar precejšnje število sprememb. Zadnja taka sprememba, kot veste, je bila v maju 2009. Z obžalovanjem ugotavljamo, v to sicer ne posegamo, ampak z obžalovanjem ugotavljamo, da so bili disciplinski postopki v tisti spremembi, mislim na disciplinske postopke zoper odvetnike, ponovno nekako pripeljani v sfero odvetnikov in ponovno sami odločajo o svojem, to velja tudi za tarife, ki so prišle pod odvetniško zbornico, soglaša pa seveda v skladu z zakonom minister. Sprememba, za katero smo se odločili, ima pravzaprav več stvari. Prva stvar, na katero vas želim opozoriti, je ta, da po zakonu o odvetništvu še vedno uporabljamo oziroma še vedno imamo v zakonu o odvetništvu izraz "organi za notranje zadeve". Ta izraz v spremembah zakona spreminjamo v tisti, ki je kompatibilen z zakonom o policiji. To je izraz "policija". Vendar je ta sprememba nekoliko manj pomembna. V sedanji zakonodaji je predvideno tudi to, da tisti sodniki in tisti državni tožilci, ki preidejo iz sodniških oziroma tožilskih vrst med odvetnike, imajo nekatere omejitve. Pravzaprav je omejeno le zastopanje. Mi to zadevo širimo tudi na svetovanje in zagovarjanje in tisto, kar je najbolj bistveno ali najvažnejša sprememba tega zakona, pa je v tem, da postavljamo v zakonu o odvetništvu na nek način konkurenčno klavzulo. Zakaj? V Predlogu zakona o odvetništvu predvidevamo, da bi veljala za sodnike in tožilce tako imenovana triletna prepoved oziroma omejitev za opravljanje odvetniškega poklica. Zakaj se tako odločamo? Zato, ker je prvič tako sklenil že Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje 9. 7. 2008 in je Vladi naročil, naložil, če želite, da skuša pripraviti spremembo v tej smeri. Seveda je tudi kar nekaj razlogov za to v praksi. Spomnite se primerov sodnika Šubica, ta je šel sicer v kontra smeri, kot vemo. Imamo primer gospoda Železnika, kot tožilca, ki je prešel, imamo primer gospoda Penka, ki je šel v odvetniške vrste. Ta je najnovejši primer, ko pravzaprav, včerajšnji, če malo karikiramo, včerajšnji tožilec, ki [[...]]
Mir v dvorani prosim. Gospod Gorenak, niste dolžni odgovarjati na vprašanja iz klopi.
To vem, da nisem dolžan, me pa zelo moti a veste, in težko [[...]]
Morate biti navajeni, včasih smo bili navajeni huronskega vpitja po raznih demonstracijah, ampak tega se vi ne spomnite, jaz pa se. O.K.
No, no, no. Hvala lepa. Vedno več je teh prehodov. Zadnji tak je značilen in če ga malo karikiramo, biti ob polnoči tožilec, minuto čez polnoči pa že odvetnik, je situacija relativno jasna. To nas pravzaprav sili v takšno zadevo tudi ustava. Mi želimo doseči pravico do poštenega sojenja, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ki pa je v takšnih primerih lahko ogrožena. Več v predstavitvi stališča poslanske skupine, glede na to, da sem bil deležen prekinjanja s strani gospe Pečanove. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Besedo ima Aleš Zalar minister za pravosodje.
Hvala lepa, gospod predsednik. Dober večer vsem skupaj ob tej že nekoliko pozni uri. Vem da ste utrujeni, zato bom kratek. Vlada je obravnavala predlog novele zakona o odvetništvu, kot je bil vložen v zakonodajno proceduro. Sprejela je mnenje, da je v enem delu tak predlog nepotreben, v enem delu pa, po mnenju Vlade, celo v neskladju z ustavo. Nepotreben je v tistem delu, ki ga obravnava 1. člen predloga zakona, in sicer zato, ker veljavni zakon, torej tisti, ki je trenutno v veljavi, v sedanjem 5. členu določa, da mora odvetnik odkloniti zastopanje, če je v isti stvari zastopal nasprotno stranko, če nasprotno stranko zastopa odvetnik, ki dela v isti odvetniški pisarni ali je kot zaposleni odvetnik odvetniški kandidat ali pripravnik delal pri odvetniku, ki je zastopal nasprotno stranko, če je v isti stvari delal kot sodnik, državni tožilec, pooblaščena oseba organov za notranje zadeve ali kot uradna oseba v upravnem postopku in v drugih primerih, določenih z zakonom. Zdaj predlagatelj veže omejitev še na druge odvetniške dejavnosti, v skladu z 2. členom, to pa je, na pravno svetovanje in zagovarjanje strank pred sodišči in drugimi državnimi organi. Po mnenju Vlade je dodajanje te dolžnosti odklonitve v delu, ki se nanaša na zagovarjanje strank pred sodišči in drugimi državnimi organi, odveč, ker gre pri zagovarjanju za zastopanje. In zato prepoved zastopanja, ki že velja, vključuje tudi zagovarjanje strank pred sodišči in drugimi državnimi organi. Sicer pa tisto, kar je verjetno za predlagatelja pomembnejše, to pa je 2. člen, ki ureja tako imenovano konkurenčno klavzulo, kjer naj bi veljal institut začasnega odloga dostopa do opravljanja odvetniške dejavnosti, dokler ne pretečejo tri leta od dneva, ko je sodniku ali tožilcu prenehala funkcija, Vlada meni, da je ta ureditev silno problematična, zlasti z vidika veljavnega 49. člena Ustave Republike Slovenije. Ta namreč opredeljuje pravico do svobode dela. Ta človekova pravica se v skladu s 15. členom ustave uresničuje neposredno na podlagi ustave. Zakon sicer lahko predpiše način uresničevanja takih pravic, ampak to mora biti najprej določeno v ustavi ali pa če je to nujno zaradi same narave pravice. Omeji pa se lahko ta pravica samo v primerih, ki so v ustavi izrecno določeni. In omejena je taka pravica tudi s pravicami drugih. In ker v naši ustavi za to pravico iz 49. člena ni predviden tako imenovani pridržek zakona, torej tako imenovana izrecna ustavna možnost zakonskega omejevanja, so ustavno dopustne lahko samo omejitve zaradi varstva pravic drugih. In zdaj tu predlagatelj predlaga, da naj bi bilo to omejeno s pravico do poštenega sojenja, ki izhaja iz 23. člena ustave. Vlada pa tu opozarja, da se ta pravica uresničuje predvsem skozi sodnikovo neodvisnost. Ta je torej tista, ki zagotavlja realizacijo poštenega sojenja. Zahteva po neodvisnosti, nepristranskosti izhaja iz sodnikove funkcije za čas njenega opravljanja. To torej pomeni, da v primeru, če predstavlja podlago za poseg v 49. člen ustave zagotavljanje pravice do poštenega sojenja in če se pravica do poštenega sojenja nanaša na sodnike, potem to velja, da bi omejitev, če je že potrebna oziroma če bi Državni zbor menil, da je potrebna, bi morala veljati ravno obratno, bi morala veljati v obratni smeri, ker se s prehodom v funkcijo sodnika lahko povzroči ali ustvari videz pristranskosti ali odvisnosti, vendar predlagatelj tega ne predlaga. Ta poseg v ustavno pravico bi moral biti sorazmeren, po mnenju Vlade ni, in Vlada se pri tem sklicuje tudi na odločbo Ustavnega sodišča, ki jo je v podobnem primeru, čeprav neidentičnem, sprejelo leta 1996. Zaradi tega Vlada meni, da ta ureditev v tem členu ne bi bila ustavno skladna in daje negativno mnenje k temu predlogu zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima dr. Vinko Gorenak v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa. Nadaljeval bom tam, kjer sem na nek način prej končal oziroma mi ni bilo omogočeno, da zaključim. Poglejte, treba je pri tej zadevi vedeti še nekaj. V imenu poslanske skupine vas obveščam, da smo globoko prepričani v to, da je takšno omejitev potrebno postaviti. Poglejmo samo kakšno primerjavo. Na noben način ne moremo tožilca ali sodnika, ki odhaja med odvetnike, primerjati na primer s policistom, ki se želi zaposliti v detektivsko-varnostnih organizacijah. Za čisto preprostega policista, ki ga srečate tu zunaj, ali tistega, ki sedi tam na rentgenu, ali tistega, ki ga imamo na cesti in usmerja promet, verjemite mi, da ta policist nima nobenih pametnih informacij ali česarkoli, pa vendarle je bila v tej dvorani tega Državnega zbora sprejeta določba, ki policistom prepovedujejo kakršnokoli zaposlitev v varnostnih, torej v detektivskih organizacijah. Pa se ne sprašujemo, ali bi utegnili tudi policisti imeti kakšne ustavne pravice, ki so zapisane v 49. členu. Po mojem so policisti enakovredni državljani in imajo tudi pravice. Omejili smo te pravice oziroma so jih tisti, ki so takrat sedeli v Državnem zboru, na štiri leta. Štiri leta ne morejo dobiti službe. Tudi če je policist recimo disciplinsko kaznovan, se štiri leta ne bo mogel zaposliti v detektivskih organizacija. Naš cilj je obraten, cilj je v tem, da se zagotovi ustavna pravica državljanov do poštenega sojenja. Mi pa ne moremo govoriti o poštenem sojenju v primeru, ko do takih stvari prihaja. Ko se lahko nekdo, ki je odvetnik, ki je sodnik ali recimo tožilec, se seznanil s celim spisom tako ali drugače, pustimo, na kakšen način se je seznanil s tem spisom, enostavno jutri pojavi kot odvetnik nasprotne strani. Ne mi reči, da je to potem tisto, čemur bi lahko rekli varovanje ustavnih pravic državljanov do poštenega sojenja. Naj podkrepim še z nečim. Poglejte, švedski statut odvetniške zbornice, mimogrede ne sprejema ga odvetniška zbornica, ampak ga potrdi švedska vlada, pravi, da sodniki in tožilci ne morejo postati odvetniki. Nikoli, gospe in gospodje! Ne tri leta, tako kot v Sloveniji, kar mi predlagamo. Švedska, torej sodniki in tožilci ne morejo postati odvetniki. Nikoli, poudarjam. Naprej, Nemčija. Prošnja za vstop med odvetnike se mora zavrniti sodnikom in tožilcem. Nemška zakonodaja. Pri nas pa, če izkoristim dalj časa še za predstavitev, ki ga imamo sicer na razpolago, pri nas pa se izgovarjamo na pravice do dela, ki jih imajo sodniki in tožilci, torej zagovarjamo to pravico, ne zagovarjamo pa pravice državljanov do poštenega sojenja. Jaz ne bi nič nasprotoval, če bi Vlada predlagala in takoj bomo pritisnili gumb za, če bi tudi v obratni smeri zaradi zagotavljanja pravic do poštenega sojenja prišlo do kake omejitve ali prepovedi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franco Juri v imenu Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala, predsednik. Kolegi in kolegice! Predlog zakona, ki je pred nami, v določenih primerih omejuje odvetniško dejavnost ne le za zastopanje, temveč tudi na pravno svetovanje in na zagovarjanje strank pred sodišči in drugimi državnimi organi ter omogoča neposredno prehajanje sodnikov in tožilcev med odvetnike. Prepoved zastopanja že vključuje prepoved zagovarjanja stranke, kar izhaja tudi iz Zakona o kazenskem postopku, ki v tretjem odstavku 69. člena določa, da zagovornik ne sme biti tisti, ki je bil v isti zadevi sodnik ali državni tožilec. Predlagatelj uvaja institut začasnega odloga dostopa do opravljanja odvetniške dejavnosti, po katerem oseba, ki opravlja funkcijo sodnika ali državnega tožilca, tri leta od prenehanja te funkcije ne izpolnjuje pogojev za opravljanje odvetniške dejavnosti. Ta zahteva potrebuje premislek tudi s strani Vlade. Bilo je veliko takih zlorab, navsezadnje je prav v Kopru predsednik sodišča nemoteno prišel v vrste odvetniške pisarne nasprotujoče strani in to je bila flagrantna zloraba nekega primera svobode do dela. Se pridružujemo tistim, ki svetujejo premislek o tem. Ali je to možno doseči s takim zakonom, seveda je pa drugo vprašanje. Ustava dejansko v svojem 49. členu opredeljuje pravice do svobode dela, omejitve so dopustne le zaradi varstva pravic drugih. Tudi Ustavno sodišče je že večkrat poudarilo, da je takšno omejevanje dopustno le v skladu z načelom sorazmernosti. Predlagatelji utemeljujejo predlagano omejitev z varstvom pravic drugih, in sicer s pravico do poštenega sojenja. Vendar pa je vsak sodnik že tako oziroma mora biti tako neodvisen in nepristranski in prav sodnikova neodvisnost je tista, ki zagotavlja realizacijo poštenega sojenja. Kljub izraženim pomislekom in kljub temu pozivu k premisleku v točki, ki govori o prehajanju sodnikov v vrste odvetnikov brez vsakršnih omejitev, bomo v Poslanski skupini Zares v tem primeru sledili mnenju Vlade in takega predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Zanoškar v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani gospod minister! Mnenje Poslanske skupine DeSUS glede predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odvetništvu je sledeče. Kakor ste lahko opazili, je na mizo in v obravnavo prišla vsebina zakona, ki je popolnoma identična z zakonom, ki je bil že na naših mizah, in sicer v prejšnjem mandatu tik pred iztekom mandata Državnega zbora, zato se je tudi razprava o tem zakonu takrat prekinila. Sicer pa osnovna ideja tega predloga, to je onemogočiti neposredno prehajanje sodnikov in tožilcev med odvetnike, je bila lani že predmet vročih razprav tudi na izrednih sejah Državnega zbora. Povod za takšen ukrep pa je bil vsekakor vsem znan primer Penko. Če na kratko povzamem, predlagatelj predlaga prepoved opravljanja dela tistim, ki bi želeli zapustiti sodišči in iti med odvetnike, s tem, da jim prepoveduje tudi pravico svetovanja. Stališče Poslanske skupine DeSUS je glede tega popolnoma jasno. poslanci DeSUS-a takšnega predloga, ki ga smatramo za skrajno radikalnega, nikakor ne moremo podpreti. Nezdružljivost opravljanja funkcij je v obstoječi zakonodaji že ustrezno urejena tako za odvetnike, tožilce, kot tudi za sodnike. Seveda se strinjamo, da mora imeti država oblikovan takšen pravosodni sistem, ki bo zagotavljal pošteno sojenje, nepristranskost in neodvisnost sodnikov ter spoštovanje ustavnih pravice, vendar takšna rešitev kot je predlagana, ki bistveno posega v sistemsko ureditev tako odvetništva kot sodstva, zagotovo ne bo pripomogla k ciljem, h katerim teži zakon. Kot dodaten argument za nepodporo tega predloga z naše strani vidimo tudi v ne dovolj tehtnih in razumnih argumentih, podanih v obrazložitvi, ki bi nas prepričale v nasprotno. Zato menimo, da predlagano omejevanje prehoda v odvetniške vrste ni zasnovano celovito in ne bo zadostilo namenu, ki ga predlagatelj zasleduje. Kot zanimivost pa naj navedem, da predlagatelj ne smatra kot neprimernega obratnega prehoda, torej prehoda odvetnikov v vrste sodnikov, kar je še dodaten razlog, ki vnaša dvom v ustreznost predlagane rešitve. Poslanska skupina DeSUS predlagane in neustavne omejitve svobode dela ne podpira, saj slednje ni potrebno niti zaradi varstva pravic drugih, niti ni v skladu z načelom sorazmernosti oziroma nujnosti takšnega ukrepa. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Lep pozdrav in hvala za besedo. Kar takoj na začetku povem, da bomo mi ta zakon podprli. To je popolnoma jasno, kajti to, kar se dogaja v Sloveniji ob prehajanju sodnikov in tožilcev med odvetnike, je nedopustno. Cela vrsta primerov je takšnih, ki so za pravniške knjige učni primeri. Če vzamemo pri tožilcih, je to gospod Železnik, če vzamemo pri drugih tožilcih, je to gospod Penko in tako naprej. Celo tako daleč je šlo pri nekaterih zadevah, da se je v času trajanja istega primera status tega človeka spremenil iz tožilca v odvetnika. To ne more biti. In ne glede na to, da se je to zgodilo, je ta človek ostal na tej poziciji in ni bil izključen, ker je poznal vse zadeve z ene in z druge strani. Kaj takšnega so si privoščili v 20-ih in 30-ih letih prejšnjega stoletja samo v Ameriki tisti tako imenovani plačani sodniki in plačani tožilci, ki so vedeli za eno in za drugo stran, naredili so pa tako, kot je zahtevalo plačilo s strani tistega, ki jih je plačal. Upam, da nismo v Sloveniji na tej poti, čeprav včasih človek pomisli, da smo že kaj dlje kot zgolj na začetku te poti. Jaz mislim, da je pametno, da je tukaj odložitveni rok tri leta, vsaj tri leta. Nekateri pravijo, da v zakonu ni napisana prepoved prehajanja odvetnikov med sodnike. Tega primera v Sloveniji še ne poznamo. Kajti navkljub temu, da sodniki fantastično služijo, odvetniki služijo še bolje. Redko kdo je tisti, ki hoče na slabše, morda se bo kdaj kaj spremenilo, glede na to, da Vlada rapidno dviga zaslužke našim gospodom sodnikom. Tukaj v teh zadevah bi morali še eno zadevo urediti, ki je pa zakon ne ureja, ampak tudi to se da čez čas popraviti, sorodstvene vezi. Ogromno je primerov v Sloveniji, ko je žena sodnica in mož odvetnik. Ali obratno, ali je mož tožilec, pa je žena sodnica ali kaj podobnega. Sorodstvene povezave v Sloveniji so grozljive. So sodišča kjer je v bistvu en ali dva sorodstvena klana obvladujeta delovanje na sodiščih. To je nedopustno. Morda bi bilo bolje, da se v tem primeru vzame sodnike iz tujine, se jim da prevajalca in naj oni sodijo. Na ta način bi lahko tudi malo ukrotili te naše sodnike, ki so tako požrešni, da nimajo miru in nimajo mere, kdaj je treba nehati nažirati slovensko državo in slovenske davkoplačevalce. Pri odvetnikih je pa sploh še ena posebna zadeva. Kot se sliši, je gospod Kozinc predlagal dve stvari v prihajajočem zakonu, in sicer da bi prišlo do drastičnega zvišanja teh visokih nagrad. V tem primeru je to samo tisto, kar plačujejo firme, to bi znižali seveda, ampak da bi drastično zvišali te osnovne tarife. To seveda vsaj sedaj ni dopustno. Bojim pa se, da se to lahko zgodi v zakonu o mediaciji in da bo takrat prišlo do take čudne rešitve, ki jo bo diktiral šef odvetniške zbornice. Jaz upam, da do tega ne bo prišlo, ampak bojim pa se. V sodniških in odvetniških krogih se marsikaj sliši in marsikaj izve. In ne izve se ravno kaj dobrega o teh zadevah. Konec koncev vedno bo tenko piskal davkoplačevalec. Odvetniki bodo služili, sodniki bodo sedeli na svojih sedežih do smrti ali še dlje, vlekli denar verjetno še po smrti. Jaz pričakujem, da v eni od naslednjih novel naše državne uprave bomo uvedli neko formo mrtvih duš, da bo še to notri, pa se bojim, da bodo Gogolja predelali, priredili in pripravili nova mesta na sodiščih za te mrtve duše. Tudi to je mogoče. To, kar ta predlog zakona preprečuje, je obveznost, ki bi jo morala slovenska država že sama po sebi narediti. Poslanci se ne smemo ukvarjati z ničemer, razen s tem svojim poklicem. Seveda razen kakšnih profesorje, ki se ve, iz katerih logov so, ki predavajo na dveh, treh, štirih fakultetah in krasno dodatno služijo. In teh profesorjev tudi tukaj ne vidimo notri. Upam,da bodo župane "zmetali ven". Ta vlada obljubljala je, pa seveda ni nič naredila. Župani nimajo kaj početi tukaj notri. Naj bodo župani ali pa naj bodo poslanci. Takih deviacij ima Slovenija polno. Tudi mi imamo enega župana, ampak že ves čas sam govori in podpira zakon o tem, da bi župani morali ven. Ampak seveda vsaka vlada najde eno varianto, išče povezave, lobira in tako naprej. Pa pride zopet do dogovorov, takih dogovorov, kakor jih vidimo na vseh področjih, tudi na pravnem področju, na žalost. Jaz mislim, da je še ena zadeva pri odvetnikih, ki je grozljiva. Slovenski odvetniki zahtevajo plačilo, ne glede na to, ali kaj naredijo ali nič ne naredijo. On zahteva denar in potem ko že enkrat dobi, se mu "fučka" za stranko. Takih primerov poznam kar nekaj, kajti ljudje so se obračali na našo stranko, da naj jim pomagamo. Pa nič ne moremo pomagati. Odvetniška zbornica svoj ceh brani in ne dopusti kakršnegakoli dvoma. Zato še enkrat prosim, da bi bilo morda dobro, če bi zdaj, ko smo v Evropski uniji, kamor ste nas pahnili, da bi tudi iz Evropske unije poklicali kakšne gospode, pa naj pridejo malo sem, naj pripeljejo s seboj prevajalce. Jaz mislim, da bi se slovenska sodišča sesula v zelo kratkem času. To, kako delujejo naša sodišča, vemo, da v bistvu gre za "muštre", po katerih sodijo. In v tiste razpredelnice samo še vpisujejo različne statuse strank in jih potem tudi obsodijo. Odvisno, kam politično sodi, kam finančno sodi, kdo je s kom prijatelj, kdo je s kom v žlahti. Zakon rešuje en segment. In je prav, da ga rešuje, zato bomo mi ta zakon podprli. Zagotovo bi bilo pa treba to vprašanje celostno obravnavati. To je sicer naloga Vlade. Bojim pa se, da Vlada te naloge ne bo speljala, ker je ne sme speljati, ker je ne more speljati in pa ker je noče speljati. To so pa tri, zakaj ne, ki jih ni mogoče preseči. Če se preseže en ne, sta tukaj še vedno druga dva. Jaz se bojim, da zakon ne bo sprejet, ker ne sme biti sprejet. Kaj bodo pa rekli gospodje sodniki, kaj bodo pa rekli gospodje odvetniki, kaj bodo pa rekli gospodje tožilci? Ne mi govoriti, kajti tukaj jim režemo kruh oziroma se opravičujem, ne režemo jim kruha, tukaj jim režemo potico, in to malo tanjši kos potice. Žal, da ob tem nekateri stradajo kruha.
Hvala lepa. Besedo ima Jakob Presečnik, v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlagane spremembe zakona o odvetništvu predvsem iz načelnih razlogov. Če damo na tehtnico svobodno izbiro opravljanja poklica in pravno varnost državljank in državljanov, zagotovo pretehta slednje. V ustavi je zapisano, da ima vsakdo pravico, da o njegovih pravicah in dolžnostih ter o obtožbah proti njemu brez nepotrebnega odlašanja odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče. Tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije je dejalo, da v primerih, ko je odvetnik, ki pred sodiščem nastopa, nekdanji sodnik ali tožilec tega ali drugega sodišča, se s stališča sodnikov, ki sodijo lahko pojavi vprašanje nepristranskosti, ker je torej odvetnik njihov bivši stanovski kolega. Polemika okrog 49. člena Ustave, ki zagotavlja prosto izbiro zaposlitve, se nam ne zdi na mestu. Sproža jo tudi Vlada v svojem mnenju o tem predlogu zakona in priznati moramo, da se nam to zdi, milo rečeno, neprimerno. Zakaj? Prvič zato, ker vemo, da se ustavna pravica zakonsko omeji zaradi varstva pravic drugih, in kot sem že v začetku povedal, je pravica do poštenega sojenja zagotovo tista, ki sme omejiti svobodno izbiro zaposlitve. In drugič, zakaj se pravica do svobodne izbire zaposlitve ne citira v tisočih primerih tistih, ki kar po tekočem traku izgubljajo svoje dolgoletne službe in ki se jim po mnenju Vlade bojda ne sme dajati lažnega upanja. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlog zakona, ker stojimo za tem, da si vsak človek zasluži pošteno sojenje in ker je treba odpraviti oziroma preprečiti vse, kar bi morda oviralo naše sodstvo, da bi bilo zares nepristransko, ne pa da skoraj vsakodnevno poslušamo zgodbe o tem, kako nepravične in kratko malo nelogične sodne odločbe krojijo usodo malega človeka. Kot rečeno, poslanska skupina bo podprla zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Milan Gumzar v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo. Gospe in gospodje, spoštovani gospod minister. V Poslanskem klubu Liberalnih demokratov Slovenije Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o odvetništvu ne bomo podprli, saj predlagatelji pozabljajo na stališče, ki ga je imel prejšnji minister za pravosodje, ko so bili na oblasti oziroma so vodili Vlado. Ko je dne 28. 1. 2008 takratni minister za pravosodje dr. Lovro Šturm odgovarjal na poslansko vprašanje o prehajanju sodnikov v odvetniške pisarne, je odgovoril sledeče, citiram: "V zvezi z odhodom predsednika koprskega okrožnega sodišča Bogomirja Horvata v odvetniško družbo Matoz naj ponovim že znano stališče, da to ni nič nenavadnega, to se je že zgodilo in tudi ni nič nezakonitega. Temu dejanju ni mogoče očitati nobene pravne nepravilnosti. Podobno kot nepravniki lahko menjajo zaposlitev, se tudi pravniki lahko poslužijo te pravice in tu ni nič spornega. Znano je veliko primerov, ko tudi odvetniki zapuščajo svoje vrste in postanejo sodniki ali notarji ali se zaposlijo v organih državne uprave. Ali obratno, tudi nekdanji sodniki postanejo odvetniki, notarji, zakon dopušča celo dodeljevanje sodnikov na primer na Ministrstvu za pravosodje. V tujini je prav slednje nekaj zelo običajnega. Gre za običajno fluktuacijo, ki je značilna in popolnoma enaka tudi v tujini, ne nazadnje gre za individualno odločitev vsakega pravnika posebej", konec citata. Danes, ko gospe in gospodje iz Socialdemokratske stranke Slovenije niso več v koaliciji, jih je očitno poleg izgube volitev očitno doletela tudi izguba spomina, saj predlagajo, da se spremeni ravno to, kar se jim je še leto prej zdelo popolnoma razumljivo. Gospe in gospodje, odvetništvo je svoboden poklic. Nikjer, ponavljam, nikjer v Evropi ne poznajo ureditve, kot jo danes predlagajo predlagatelji zakona. Omejevanje prehoda sodnikov in tožilcev med odvetnike v Evropi pozna samo Ciper, pa še to zgolj za obdobje enega leta po prenehanju opravljanja sodniške ali tožilske funkcije. Nikjer drugje tovrstna ureditev, kot jo danes predlagajo kolegi iz SDS-a, ne obstaja. V Predlogu zakona o spremembi Zakona o odvetništvu predlagatelj omejitev opravljanja odvetniškega poklica navezuje na opravljanje funkcije sodnika ali državnega tožilca, pri tem predlagatelj ne upošteva možnosti, da je sodnik po Zakonu o sodniški službi lahko tudi premeščen ali dodeljen in da v nekaterih od teh primerov ne izvršuje sodniške funkcije, zato bi se omejitev, ki bi vključevala tudi te primere, lahko izkazala za prekomerno. Podobno velja tudi za državnega tožilca, ki je lahko dodeljen na Ministrstvo za pravosodje. Ker menimo, da je tak predlog, kot so ga podali predlagatelji, neustaven, ker menimo, da niti ni smiseln in niti ne rešuje kakšne pereče problematike v slovenskem pravosodnem sistemu, v poslanskem klubu Liberalnih demokratov Slovenije predloga ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Potrč v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predlagatelji zakona izhajajo iz predpostavke, da je eden od razlogov za zmanjšanje zaupanja v pošteno in nepristransko sojenje tudi dejstvo, da lahko sodniki in tožilci prehajajo v odvetniški poklic, ne da bi za dopustnost prehoda moralo preteči določeno časovno obdobje. Predlagajo tri leta. Mogoče je soglašati s predlagatelji, da je zaupanje državljank in državljanov v pravično in neodvisno sojenje v naši družbi močno omajano. Toda, zmanjšanje ugleda pravosodja je, po mnenju Socialnih demokratov, povezano predvsem s sodnimi zaostanki, do katerih prihaja iz mnogih drugih razlogov, predvsem tudi zaradi obsega tožbenih zahtevkov vseh vrst in iz sistemskih razlogov, ki pogosto bagatelnim zadevam dajejo enak pomen kot resnim vprašanjem uveljavljanja pravic in pogosto omogočajo tudi zlorabo procesnih določb za oteževanje in zavlačevanje sodnih postopkov. Ni mogoče trditi, da usposobljenost sodnikov in njihove osebne lastnosti pri tem niso pomembne. Pomembne so, pa tudi ocene politike in javnosti, ki ocenjujejo sodne postopke brez zadostnega znanja in celo z željo enostransko prikazati določena ravnanja. Parcialne rešitve po našem mnenju stanja ne bodo spremenile, zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da se moramo vprašanja položaja sodstva lotiti premišljeno in celovito. Predlog, ki je pripravljen, pa ni takšen. Najprej predlagatelji za časovni odlog pravice do prehoda s položaja sodnika ali tožilca namesto odvetnika v predlogu zakona v mednarodnih primerjavah niso našli kakšne posebne opore. To je tudi razumljivo, saj ima po naši evidenci med vsemi državami EU le Ciper uzakonjeno enoletno prepoved prehoda. Zato primeri, ki jih iz prakse drugih držav navajajo, kažejo predvsem na prepoved hkratnega opravljanja dela, ne pa na časovni odlog prehoda, hkratno opravljanje dela sodnika, odvetnika, tožilca in podobno pa vsebujejo tudi določbe našega zakona o odvetništvu, ki v 5. členu določa, da mora odvetnik odkloniti zastopanje tudi v primeru, če je bil v isti zadevi sodnik ali tožilec. Zakon torej omejitev že pozna in predlagatelji jo poskušajo le dodatno uveljaviti na drug način, ki pa ni uveljavljen v drugih državah Evropske unije, na kar kažejo tudi navedbe predlagateljev. Pri tem je prav še povedati in poudariti, da je vprašanje prehajanja sodnikov in tožilcev v odvetniški poklic, ne sicer v povsem enakem primeru, že obravnavalo Ustavno sodišče. Razveljavilo je določbe zakona o odvetništvu, po katerih tisti, ki je bil pred vpisom v imenik odvetnikov sodnik sodišča prve stopnje ali je izvrševal funkcijo državnega sodišča pred sodiščem prve stopnje, ne more imeti sedeža odvetniške pisarne v območju kraja, v katerem je opravljal to funkcijo. Sodišče je najprej presodilo, ali je sprejeta rešitev za doseganje nepristranskosti sodnikov neprimerna, hkrati pa je poudarilo, da že ta ocena zadošča za razveljavitev in nadaljnji ustavnopravni preizkus skladnosti take odločitve z 49. členom ustave o svobodi dela ni potreben. Kakšna bi torej bila v predlaganem primeru, ne moremo soditi. Zato se tudi predlagatelji na to odločbo Ustavnega sodišča ne morejo sklicevati. Posebej pa velja v zvezi s temi vprašanji spomniti tudi na kategorično zagovarjanje možnosti prehoda, tako sistemsko kot etično, ki jo je zagovarjal bivši pravosodni minister dr. Lovro Šturm v primeru prehoda predsednika Okrožnega sodišča v Kopru v odvetniško pisarno Matoz. Torej ni šlo niti za sodnika ampak za predsednika okrožnega sodišča, pa tudi odvetniška pisarna ni, glede na svojo aktivnost, kar si bodi. Ko ste torej, dragi gospodje, na oblasti, trdite eno, ko ste v opoziciji, pa nekaj drugega. Tudi zaradi tega ta predlog ni verodostojen. Zato v Poslanski skupini menimo, da so to zadostni razlogi, da predlagane rešitve v zakonu ocenimo kot neprimerne, za doseganje sicer utemeljenega cilja, večjega zaupanja v pravosodje, ki ga pa moramo doseči s celovitimi sistemskimi rešitvami. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima mag. Radovan Žerjav. Prosim. Gospod Žerjav, prosim če počakate predlagatelja, ki bi rad govoril. Prosim, izvolite. Dr. Vinko Gorenak, kot predlagatelj.
Hvala lepa. Res je hud nemir, da me ne vidite. Poglejte, vendarle je treba reči nekaj. Saj vidim, da govorim bolj kot ne prazni dvorani, ampak vsaj tisti, ki to spremljajo preko medijev, bodo pa le vedeli, za kaj gre. Naš predlog je zelo enostaven. Z zakonom prepovedujemo in onemogočamo direktni prehod sodnikov in tožilcev med odvetnike. Torej preprečujemo situacijo, želimo preprečiti situacijo, po kateri bo nekdo ob triindvajset devetinpetdeset sodnik ali tožilec, ob nič ena, se pravi, naslednji dan, torej naslednjo minuto, pa bo že odvetnik. Samo to želimo preprečiti in nič drugega. Zelo me čudi tako radikalno nasprotovanje Vlade, pri čemer je spregledala tudi to, da popravljamo izraz "pooblaščena uradna oseba" v "policist", da bi zakon naredili kompatibilen. Vlada ni niti toliko, da bi rekla, "ah, zdaj jih bomo pa zafrknili, pa bomo zakon podprli, pa bo zakon uradno podprt, ker bo šel skozi, kjer bo pooblaščena uradna oseba spremenjena v policista." Ne, ker je to rekla opozicija, je ne. Skrajno radikalen ukrep, smo slišali, da je to. Ja, za boga, ali pri policistih pa ni skrajno radikalen ukrep? Ščitimo, ali Vlada želi ščititi oziroma koalicija želi ščititi tako imenovano pravico do dela, ali kako je že bilo rečeno, pravico do svobode dela. Aha! Ščitimo, ščitite torej pravico svobode do dela sodnikov in odvetnikov, ki jih je v Sloveniji, vemo, približno koliko. Zakaj pa ta ista koalicija oziroma zakaj pa ta isti Državni zbor omejuje to pravico deset tisočem policistov? Približno deset tisoč policistov imamo, ki nimajo ustavne pravice svobode do dela, baje. Namreč, zakon jim je prepovedoval, in to, kar štiri leta, da ne smejo delati v varnostnih oziroma detektivskih organizacijah. Prej je bilo velikokrat govora, nekdo je rekel, "sram me je, da sem v tem Državnem zboru," pri prejšnji točki. Ja, jaz se res slabo počutim. Slabo se počutim, da to isto zakonodajno telo omeji pravico deset tisočem policistov, se pravi, pravico do svobode dela, hkrati pa te iste pravice ne omeji sodnikom in tožilcem. Ne, torej, ali je še kakšna konvencija o diskriminatornem ravnanju kje ali kaj takega. Ne. Ne, preprosto za ene velja, za druge pa ne velja. Tako kot za ene velja to, da jim lahko povišamo plače, če so v sodstvu, za druge pa nima zveze; oni v Muri so tako brez zveze. Ja, tako se obnašamo. Poglejte, sodnikova neodvisnost. Lepo vas prosim! Sodnikova neodvisnost je torej tista, ki bo zagotavljala pravično sojenje. Ali to govorite? Ja, prav in lepo! Ja seveda bi bilo to lepo, če bi bila to resnica. Pa ni. Namreč ni resnica. Minister je na lastni koži v prvih dneh julija občutil, kaj so naredili z njim, ko je rekel, omejil bom nagrade stečajnim upraviteljem. Ja kdo pa je potem stopil v akcijo izza hrbta ministra? Izza hrbta Državnega zbora, izza hrbta Vlade. Stopil je v akcijo del sodstva, ki je v sedmih delovnih dneh dosodil 2 milijona 300.000 evrov stečajnih nagrad. Mesece ped tem pa manj kot 100.000. Torej je 24-krat povečal storilnost. Ja za koga pa? V korist stečajnih upraviteljev je to naredil. Kdo pa so stečajni upravitelji? Odvetniki. 60 jih je v Sloveniji. Ali ste videli ta krog? In zdaj govorimo o neodvisnem sodstvu. Minister je že občutil to neodvisno sodstvo. Pa vsi smo občutili to neodvisno sodstvo. In ne me prepričevati v to zadevo. Tudi sodniki so ljudje, z vsemi napakami. Tokrat so zatajili in nobene garancije ne bo, da ne bi tudi jutri zatajili. Nobene garancije nimamo. Poglejte, nekaj primerov ste navajali oziroma nekaj primerov je bilo navedenih. Včeraj ali pred dvema dnevoma pri zakonu o plačah je bilo zatrjevano v Državnem zboru, češ, sodniki in tožilci so lahko tudi kaznovani, vzet jim je lahko trajni mandat in tako dalje in tako dalje. Ko sem prosil, da mi poslanka iz SD našteje pet primerov, mi ni odgovorila. Ja saj tudi ne more odgovoriti, ker je to določilo na papirju. To je določilo na papirju. Ko se zgodi Železnik, ko se zgodi Šubic ali še kdo, zakon res pravi, da je po sodni poti možno izvesti nekatere postopke. Ja, kaj ti pa pomaga, če jih pa ne moreš, če ti da odpoved in naslednji dan postane odvetnik? Ja To je mrtva črka na papirju. Naslednji dan je odvetnik. In če je naslednji dan odvetnik, se lahko v brk smeji celemu pravosodnemu sistemu, z ministrom na čelu ali pa to vlado ali pa prejšnjo, katerokoli. Nimamo učinkovitih mehanizmov, da bi to preprečili. In kaj mi želimo? Ja, saj smo samo to napisali. Napisali smo, da tri leta ne morejo biti odvetniki. Nič drugega. Nadgrajujemo torej sistem, ki ni učinkovit. Ampak to ni sprejemljivo, ker to predlaga opozicija. Veste, omenjanje dr. Šturma, pa citiranje dr. Šturma in ne vem kaj še, cel kup stvari je bilo [[...]]Seveda, dr. Šturma je lansko leto opozicija spraševala, kaj bo pa zdaj, ker je predsednik sodišča postal odvetnik. Seveda ga je spraševala, normalno. Kaj pa je odgovoril? To, kar je odgovoril. In to je tudi resnica. Seveda ima pravico po obstoječi zakonodaji postati odvetnik. Kaj bi pa lahko dr. Šturm naredil zoper predsednika sodišča, ki je dal odpoved in naslednji dan postal član znane odvetniške družbe? Nič. In to vam je odgovoril v Državnemu zboru, pisno ali ustno, ne vem. Saj drugega ni mogel odgovoriti, ker je tako v skladu z zakonom. In ta zakon želimo mi spremeniti, da se tudi predsednik sodišča v Kopru ne bo ponovil in jutri postal odvetnik. Takšnih bo še več verjetno, domnevam. To je zloraba dr. Šturma in to je nasproten dokaz. To je v bistvu dokaz tega, da imam mi prav v opoziciji, ko trdimo, da je potrebno omejiti prehajanje med odvetnike. Poglejte, govorite o Cipru. Poglejte za boga, kaj naj rečem? Saj situacija je relativno jasna. Seveda, ker preberete tisto, kar vi želite prebrati. Morate prebrati pa vse, kar se na to nanaša. Če boste brali zakone, boste našli samo Ciper. Ja, v redu. Ampak jaz sem nekaj drugega povedal v svoji uvodni predstavitvi. Jaz sem citiral nek drug akt, Švedske in Nemčije. Citiral sem statut odvetniške zbornice Švedske, ki ga sprejema Vlada ne odvetniška zbornica. Saj zato pa to tudi notri piše. Če bi ga odvetniška zbornica, kot pri nas, ga ne bi bilo. Notri pa piše, da sodniki in tožilci ne morejo postati odvetniki. Torej je skozi statut odvetniške zbornice to sprejela vlada in je na učinkovit sistem švedskim sodnikom in tožilcem prepovedala postati odvetnik. Ja seveda, vi pa trdite, da švedska zakonodaja tega ne prepoveduje. Saj imate prav, saj morate prebrati tudi ta statut, pa boste videli, da švedski tožilec in sodnik ne moreta postati odvetnika. Nemčija ima podobno zadevo urejeno: prošnja za vstop med odvetnike se mora zavrniti sodnikom in tožilcem. Pa ne za eno leto, tako kot je na Cipru, pa ne za tri leta, tako kot mi predlagamo, za večno se mora zavrniti. In tega nočemo spoznati. Za zaključek tega dela mojega nastopa, poudarjam, tega dela mojega nastopa, naj rečem naslednje. Glejte, jaz se bojim tistega, kar je prej gospod Jelinčič govoril. On je govoril o neki drugi zadevi, o zakonu in tako naprej, ki prihaja v mediaciji. Jaz se bojim, da je to res, ampak da ne bo to zakon, ampak vemo, kako je zdaj v zakonu določeno, da je to stvar ministra in predloga odvetniške zbornice. Seveda je to boleča zadeva. Ampak ko se bo to zgodilo, gospe in gospodje, vedite, da bom to povedal, če bi se to zgodilo. Ker sem tudi sam slišal to, kar je gospod Jelinčič govoril. Še nekaj je treba reči pri tej zadevi. Jaz sem globoko prepričan in žal mi je, da vam moram to povedati pri prazni dvorani, vsaj magnetogram bo verjetno kdo bral. Vlada in vladajoča koalicija skrbi za določene dele te družbe. In eden najpomembnejših delov te družbe je očitno sodstvo ali pa odvetniki ali sodni sistem, kakorkoli želite. Odvetniki pa očitno sploh. Ne samo, da smo jim dali "kadija sudi, kadija tuži", sami sebe boste preganjali v smislu disciplinskih postopkov, ker imate večino v obeh, na prvi in drugi stopnji. To ste jim podarili meseca maja letos. Hkrati ste jim podarili, da sami določajo tarife, v soglasju z ministrom, da bomo bolj natančni. Čakamo odločitev ministra. Namesto da bi zakonodaja šla v tej smeri, kakršno predlagamo mi. Ali veste, kam bi še morala iti zakonodaja? Tudi kaj takega bi bili sposobni v Slovenski demokratski stranki še spisati. Ne misliti, da ne znamo pisati zakonov. Treba je odvetništvo peljati v smeri, poudarjam, v smeri z več spremembami več zakonov, po katerem bodo odvetniki bolj nagrajeni takrat, ko strank ne bodo pripeljali pred sodišče, in najmanj nagrajeni takrat, ko se bodo pravdali 5 ali 10 let. To je prava pot. In to je prava pot tudi za krajšanje sodnih zaostankov. Meni bi bilo logično, da gredo zadeve v tej smeri. Tako pa z obžalovanjem ugotavljam, da gredo popolnoma v napačno smer. Da gredo v smeri privilegiranja tega lobija. Toliko v prvem delu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Radovan Žerjav, potem minister, ker dejansko sem mu že dal prej besedo. Prosim mag. Radovan Žerjav, potem minister.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister, nas deset poslancev, mislim, da sem dobro preštel. V Sloveniji vre na vseh koncih in krajih. Mura se potaplja, izgublja posel, odpovedal je tudi Boss, v Gorenju so hude težave, danes poslušamo da tudi v Hidriji, mi se pa tu skoraj cel dan, se opravičujem na besedi, "zajebavamo" in obrekujemo med seboj o minornih zadevah. Kaj smo naredili na tej 9. redni seji Državnega zbora? V torek je bila ključna tema sodniške plače. Včeraj je bilo najpomembneje to, da smo obdavčili menedžerske plače. Danes, sicer ne vem, katera bo top tema, najbrž bo davek na motorna vozila. Sprašujem vas, pravzaprav sprašujem sam sebe, ker nas ni, kaj smo naredili na tej seji za slovensko gospodarstvo. Nič, nič nismo naredili. Spoštovana Vlada za to sejo pač ni pripravila nič, s čimer bi lahko tako ali drugače pomagali slovenskemu gospodarstvu. Mi je zelo žal. Kar se tiče tega zakona. Upal sem, da bo to eden od prvih zakonov, ki bo dobil podporo koalicije. Po moji oceni gre za potreben zakon, saj smo v preteklem letu bili priča kar nekaj takšnim anomalijam, ki niso bile nedolžne, je treba priznati. Sam ta zakon razumem kot neke vrste konkurenčno klavzulo na področju sodstva, odvetništva, z namenom, da se prepreči korupcija, klientalizem, da ne bom rekel kriminal. V primeru gospodarstva so take zadeve seveda normalne, logične, nihče se niti ne sprašuje, ali je to potrebno ali ne. Tukaj očitno niso. Menim, da je potrebno onemogočiti neposredno prehajanje sodnikov in tožilcev med odvetnike, saj imamo tukaj v zakonodaji očitno sivo liso. To je nedopustno, saj se lahko v teh določenih primerih ta prehod zlorabi, čemur smo bili priča lansko leto. Mislim, da moramo odpraviti te anomalije. In argument, da ima takšno ureditev samo Ciper, zame res ni odločilen in sploh ni pomemben. Veste, žal smo tozadevno še vedno zelo zelo globoko na Balkanu in rabimo včasih kakšno malo bolj ostro zakonodajo, da se take zadeve ne dogajajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister Zala.
Hvala lepa za besedo. Rad bi se odzval na nekatere stvari, ki so bile danes tukaj rečene. Najprej je uvodoma poslanec gospod Gorenak rekel, da se lahko zgodi, da nekdo, ki je bil včeraj sodnik ali tožilec, danes postane odvetnik in o isti zadevi zastopa stranke. To se ne more zgoditi. Zakon o odvetništvu, tisti ki velja, to izrecno prepoveduje. Če bi se to zgodilo, potem bi šlo za hujšo kršitev odvetniške etike in odvetniške službe kot take, zaradi katere bi odvetnik lahko izgubil licenco. Imamo torej ustrezna varovala, ustrezna jamstva v naših predpisih, da se to ne zgodi. Enako je zavarovano tudi tisto, kar je bilo danes predstavljeno kot nemški model. Češ, da imajo Nemci pravilo, da nekdo ne more biti odvetnik, če je sodnik ali tožilec. Tudi Slovenci imamo to pravilo. Isto pravilo imamo. Dokler je nekdo sodnik ali tožilec, ne more biti hkrati odvetnik. To je nemško pravilo. In enako prepoved ima tudi slovenski zakon o sodniški službi. Nima pa Nemčija, niti Švedska, nobene prepovedi prehajanja sodnikov in tožilcev v odvetništvo na način, da se odpovedo sodniški službi, da se odpovedo tožilski službi in gredo potem v odvetništvo. Te prepovedi pa ni nikjer, razen, kot je bilo rečeno, na Cipru, pa še tam v enih čisto specifičnih okoliščinah. Tu je treba biti natančen, da se ne bi ustvarilo neko povsem napačno, zmotno prepričanje. Kdor govori drugače, ta ne bere predpisa na korekten način. Problem te tako imenovane konkurenčne klavzule je med drugim tudi obdobje te prepovedi. Že samo dejstvo, da naj bi šlo za tri leta te prepovedi, samo po sebi govori o tem, da gre za nesorazmeren ukrep, celo če bi bil ustavno dopusten je nesorazmeren, ker je to enostavno predolgo obdobje. Predvsem pa je ta ukrep zelo nevaren, ker bi povzročil bistveno manjše zanimanje za sodniški poklic med diplomiranimi pravniki s pravniškim državnim izpitom. Ko se nekdo na začetku svoje poklicne poti odloča, kam se bo usmeril, se seveda odloča tudi s predpostavko, da bo morda kasneje kdaj v življenju to svojo pot poklicne kariere spremenil. Če pa ti danes veš, da če greš enkrat v sodstvo, da si praktično zapiraš vse druge poti, potem se seveda za sodstvo ne boš odločil. In mi imamo danes v Sloveniji hud problem, ki se kaže v relativno majhnem zanimanju pravnikov za sodniški poklic. Razlogi so različni. Ne samo relativno slabe plače, predvsem zelo nizek ugled sodstva nasploh, nizka stopnja zaupanja javnosti v delo sodišč, velike obremenitve na sodiščih in še kaj bi se našlo. In v teh okoliščinah bi ta ukrep definitivno deloval nestimulativno, še dodatno bi osiromašil kadrovsko bazo za bodoče sodnike. Zaradi tega je to zelo nevaren ukrep, v razmerah, v katerih je ta trenutek naše pravosodje. Ne gre torej samo za ustavnopravne pomisleke, gre tudi za močne vsebinske pomisleke proti tej predlagani rešitvi. Omenjeni so bili primeri, na katerih predlagatelj gradi svojo predstavo, da je to nujno. Temu zakonu bi lahko rekli "lex Penko", ker ta primer je tisti, ki je že pred časom bil podlaga ali pa povod za podoben poskus, ki se kasneje ni izšel. Vendar mi ne moremo urejati z zakoni, ki veljajo na splošno, nekega posamičnega ekscesa. Posamični ekscesi se nam dogajajo v vseh podsistemih države, pa zaradi tega ne sprejemamo vsak dan drugega zakona. Nihče pa ne more reči, da gre tu za neko množično kršitev pravil službe, bodisi sodniške, tožilske ali etike. Za to zanesljivo ne gre. In ti posamični ekscesi morajo biti sankcionirani. Če gre za situacijo, da nek sodnik ali tožilec, ki še opravlja funkcijo, prekrši svoja pravila službe, potem je na disciplinskih organih v sodstvu in na tožilstvu, da hitro reagirajo, da pošteno preiščejo primer in ga tudi sankcionirajo, če ugotovijo, da je šlo za kršitev. Če pa gre za situacijo, kjer taka oseba želi vstopiti v odvetništvo, potem pa je na Odvetniški zbornici, da izpelje to selekcijo. To vprašanje, ali je tu Odvetniška zbornica dovolj stroga, je lahko relevantno vprašanje. Zdi se, da v nekaterih primerih ni bila. Vendar moramo vedeti, da je odvetništvo svoboden poklic po naši ustavi, ki se pač opravlja kot zasebna dejavnost, in da država tu nima neomejenih možnosti za normativno urejanje. Spodbuda h krepitvi teh samoregulativnih mehanizmov bi bila prav gotovo na mestu, ne pa prisila. Zaradi tega tak ukrep Vlada tudi zavrača. Mi imamo sistem, ki preprečuje, da pride do zlorab, po drugi strani pa imamo sistem, ki ima dolgo tradicijo prehajanja iz odvetništva v sodstvo in tožilstvo ali nazaj, čeprav ne gre za neke velike prehode. Poglejte naslednje podatke. V obdobju od leta 2004 do leta 2009, torej v petletnem obdobju, je bilo v imeniku odvetnikov vpisanih 439 novih odvetnikov. Od teh 439 je bilo samo 29 takih, ki so prišli iz sodstva ali s tožilstva, v petih letih. Torej govorimo o izredno majhnem deležu sodnikov in tožilcev, ki prehajajo v odvetništvo. Kako pa je obratno? V tem istem obdobju, v tem petletnem obdobju, je med sodnike prišlo 17 odvetnikov. Torej še manj. Zdi se, da pri nas, namesto da bi vgradili spodbude za prehod, teh prehodov sploh ni toliko. Torej delamo nek vihar v kozarcu vode. Ampak veste, kaj se je zgodilo, ko ste vi vložili ta zakon v zakonodajno proceduro? Na Odvetniški zbornici se je strahovito povečalo število vlog sodnikov in tožilcev, da postanejo odvetniki. Iz previdnosti. Ker nekateri razmišljajo, morda bi se odločil, sicer ne še danes, morda čez leto dni, vendar, če me bodo pa to preprečili, pa raje to naredim sedaj in si s tem zavarujem, da zakon za ta moj primer ne bo mogel veljati. To ste povzročili s tem zakonom. Treba je biti tukaj previden, treba je uporabljati premišljene ukrepe. Če nastane problem z videzom kršitve etike, poklicne etike, potem naj organi, ki se s to etiko ukvarjajo, rešijo ta problem. Ne more ga zakonodajalec. Vlada torej ne podpira te ureditve. In sedaj še nekaj v zvezi z vprašanji, ki so se povezovala s sodniki in ukrepi Vlade na tem področju, ker naj bi se to nekako povezovalo z odvetniki. Rečeno je bilo, da ni na tem zasedanju bilo nobenih ukrepov, ki bi zagotavljali ustrezno spodbudo v gospodarstvu. Pa je bil. Prav včeraj ste to obravnavali. Prav model plač za pravosodne funkcionarje je tisti, ki lahko dolgoročno zagotavlja večjo kvaliteto sojenja in na sploh odločanja s strani pravosodnih funkcionarjev. To pa naše gospodarstvo zelo potrebuje. Naše gospodarstvo potrebuje zaščito poslovnih transakcij s pravnimi postopki, ki bodo hitri in kvalitetni. Te pa lahko zagotavljajo samo ustrezno usposobljeni, motivirani pravosodni funkcionarji. Teh pa ne bomo dobili in jih ne dobimo, če niso kolikor toliko ustrezno plačani. Stvari so torej zelo povezane in jih je treba gledati v širšem konceptu, ob tem, da je bilo tu ogromno demagogije v zvezi z dvigovanjem teh plač, kajti Vlada je skrbno pazila, da ne presega sedanje mase za sredstva plače pravosodnih funkcionarjev in je ne bo presegla niti prihodnje leto. In ko ste omenili problem nekaterih sorodstvenih vezi. Seveda obstajajo. Povsod, v čisto vseh panogah, v čisto vseh področjih jih boste našli. Tudi v pravosodju. Mož, žena, pa ne samo mož, žena, izvenzakonski partnerji, pa ne samo ti, tudi tisti, ki skrivajo svoje zveze so vmes, niti jih ni tako malo in ti so morda še bolj problematični kot tisti, za katere se ve. Ampak morate spet gledati širše. Mi smo zelo majhna država. Praktično v pravosodju se vsi poznamo. In tudi to, da smo tako majhna država, je ena posebnost, ki jo je celo naše Ustavno sodišče upoštevalo. In veste, kdaj jo je upoštevalo? Prav takrat, ko je presojalo ustavnost konkurenčne klavzule za nekdanje sodnike in tožilce. Mi smo imeli pred leti ureditev, kjer je bilo prepovedano sodniku ali tožilcu, da je postal odvetnik in da je odprl pisarno v kraju, kjer je bil prej sodnik ali tožilec. In je Ustavno sodišče reklo, da je ta ureditev protiustavna. In je med drugim opozorilo tudi na to, da takšna prepoved ne more funkcionirati na tako majhnem območju, kot je Slovenija in da gre za popolnoma neprimeren ukrep. In se niti ni ukvarjalo potem z vprašanjem, ali je sploh sorazmeren in ali je nujen, ker je ugotovilo, da je neprimeren. Ne smete poenostavljati in imejte pred seboj celo sliko, preden se lotevate poskusa zakonskega urejanja nekega vprašanja. Jaz mislim, da ni prav, da bi razprava v tem zakonu, ki je prvenstveno naravnana na to konkurenčno klavzulo, bila obremenjena še z vsemi drugimi problemi, ki v pravosodju obstajajo, vključno tudi z odvetniško tarifo. Mimogrede, gospod Gorenak je omenil, da mora minister v zvezi s tem sprejeti odločitev. Jo je že. Zavrnil sem predlog Odvetniške zbornice, ki je dala predlog odvetniške tarife, ker sem ocenil, da ni ustrezen. Ne skrbite, jaz bom kot minister za pravosodje pazil, da bomo sprejemali take rešitve, ki bodo v korist naših državljanov, tako v odvetništvu, kot v sodstvu, kot tudi na tožilstvu, ki bodo v korist vsakomur, posameznika, od malega človeka, do, bom rekel, velike korporacije, ker je treba vsem zagotoviti enake pravice in pošteno sojenje. Taki, iz koncepta, iztrgani poskusi pa lahko naredijo veliko škode. Razmišljal sem, kakšen ukrep bi se lahko približal tistemu, kar predlagatelj navaja v tem predlogu zakona. Lahko vam ponudim rešitev, ki jo na ministrstvu za pravosodje pripravljamo. Gre namreč za to, da bomo v kratkem vložili v razpravo in kasneje, upam, tudi v zakonodajni postopek, zakon o specializiranem usposabljanju kandidatov za sodnike, tožilce, odvetnike in notarje. To bo velika sprememba v našem pravosodju. Odslej, za razliko od danes, nihče ne bo mogel dobiti licence ne za odvetništvo, in ne trajnega mandata v sodstvu in tožilstvu, dokler ne bo opravil specializiranega usposabljanja in posebnega specializiranega izpita. Tisto, kar je tu še posebej pomembno, je, da delamo selekcijo ob vstopu v te poklice. Te selekcije sedaj praktično ni. Vsaj ne na način, kot ga poznajo druge evropske države. Ob tej selekciji bo še kako pomembno, kakšni bodo izobraževalni programi za te kandidate. Obdobje tega specializiranega usposabljanja bo kar dolgo, mislim, da po zadnji verziji predloga zakona dve leti. Zelo pomembno bo, da bodo sedaj izobraževalni programi, programi usposabljanja, prilagojeni potrebam sodniškega, odvetniškega, tožilskega, notarskega poklica in da bodo ti programi v veliko večji meri kot danes vsebovali posebna usposabljanja s področja etike. To je deficit našega pravosodja že nekaj let, na kar sam že dolgo opozarjam. Tudi že prej, ko nisem bil minister, sem na to opozarjal, in zdaj bom to počel ravno tako. Tu imamo rezerve. In to so načini, da v bodoče preprečimo, da nam v sistem prihajajo ljudje, ki si mandata za opravljanje teh funkcij ali služb ne zaslužijo. To so sistemske rešitve. To bo Vlada predlagala in upam, da boste takrat, ko bomo to predlagali, to tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu je dolgo pričakovana sprememba, ki je nujna, in jo tudi podpiramo. Veliko sodnikov, tožilcev, policistov, kriminalistov je izkoristilo zakonsko možnost, ki je dopuščala neposreden prehod iz vrst, ki sem jih omenil, med odvetnike, kar pa je pripeljalo do nasprotovanja načelu zaupanja dolžnosti, saj je ta prehod nezdružljiv z javnim zaupanjem v njihovo neodvisnost ter nepristranskost. Naloga zakonodajalca je sigurno, da zagotovi pošteno in nepristransko sojenje. To pa lahko doseže samo s tem, da izključi vse elemente dvoma o nepristranskosti sojenja, čemur sledi predlog sprememb, ki bodo onemogočile neposreden prehod med odvetnike sodnikom in tožilcem. Predlagana omejitev posega v 49. člen Ustave, ki govori o svobodi dela. Istočasno pa se soočamo s 23. členom Ustave, ki pa zagotavlja pravico do nepristranskosti sodišč in poštenega sojenja slehernemu državljanu v postopku. Predlog je sigurno na mestu, saj omejevanje svobode dela zaradi varstva pravic je ustavno dopusten cilj, saj varuje pravice drugih, ki uresničujejo ustavno pravico do sodnega varstva. Nikakor se ne bi mogel strinjati in ne podpiram tega, da se še naprej dopušča neposreden prehod teh funkcionarjev v odvetniške vrste, kajti to je pa le tisto, kar se je že predolgo toleriralo in kar so nekateri s pridom izkoriščali. Iz prakse vem, ko so nekateri kriminalisti, ki so delali na krvnih deliktih in na oddelku za odkrivanje in preprečevanje trgovine z drogo, zapirali določene osebe, kasneje, ko so pa prestopili v odvetniške vrste, pa so te iste osebe, ki so jih prej preganjali, sedaj kot odvetniki tudi zagovarjali in to jim je bila potem tudi specialnost. Nič drugače ni s sodniki in tožilci, ki v očeh ljudi vzbujajo neko upanje po privilegiranem postopku v kazenski obravnavi, saj se vsi poznajo in so do nedavnega bili sodelavci. Vse to pa nam daje jasno vedeti, da je treba to preprečiti, če hočemo zagotoviti pravično sojenje in obravnavo vsem državljankam in državljanom. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Potrč.
Hvala lepa. Razprave, ki so jih predlagatelji in drugi doslej imeli v podporo temu zakonu, me zaenkrat niso prepričale. Moram reči, da me, obratno, zelo moti skrajna nepripravljenost slišati tudi nasprotne argumente, skrajno poenostavljeno povezovanje stvari med seboj, ena ihta, ena jeze, eno žuganje in očitanje, da smo vsi tisti, ki mislimo drugače, proti reševanju problema Mure, Gorenja, pa položaja delavcev, pa pravičnega sojenja. Ne, gospodje, enostavno je to preveč. Argumenti, da ta vaš predlog, ki je zanimiv, vi lahko pogledate na mojem prvem zapisku sem rekel, ja, oceniti, ampak trditi, da bo to rešilo problem, enostavno ni res. Jaz ne znam, upam, da ima minister, čeprav ne vem, ali je kdaj kakšen minister doslej imel odgovor, zakaj je v zadnjih 15 letih prišlo do takšne erozije na področju sodstva. Nekateri so trdili, da zaradi organizacijskih sprememb, da so samo pol leta prenašali spise, ker so se spremenile pristojnosti sodišč. Nekateri trdijo, da zaradi kupa predpisov, ki smo jih sprejemali in so bili nespametni, zato so povzročali nove spore. Nekateri trdijo, da zaradi tega, ker so se okrepile, v dobrem smislu, človekove pravice in njihovo varstvo in danes ne moreš biti obsojen kar tako, če imaš sredstva, da te zna kdo tudi braniti. Nekateri trdijo, da zaradi tega, ker smo se začeli Slovenci pravdati zelo pogosto, ne v kazenskem, ampak civilnem in drugem smislu, ker so nam postale denar in dobrine mnogo več vredne kot pred tem. Ampak rešiti problem vsega tega s tem, da bomo prepovedali za tri leta prehajanje iz sodniškega in tožilskega poklica v odvetništvo, enostavno ne gre. Poglejte, meni ste očitali, da sem nekorekten do bivšega ministra. Jaz sem si dovolil samo citirati, kar je povedal. Pa povedati to, da je bilo takrat stališče uradne vlade bistveno drugačno, z močnimi besedami, ki jih je moj prijatelj in kolega dr. Šturm uporabljal. Dovolim si to reči, ker sva bila študijska kolega štiri leta in pol, oba sva zelo kmalu diplomirala. Rekel je enostavno, naj ponovim že znano stališče, da to ni nič nenavadnega. To se je že zgodilo, temu dejanju ni mogoče očitati nobene nepravilnosti, znano je veliko primerov, minister je danes povedal, da jih zelo veliko ni, ampak nekaj je pa bilo primerov, ko tudi odvetniki zapuščajo svoje vrste in postanejo sodniki ali notarji ali se zaposlijo v državnih organih. Gre za običajno fluktuacijo, ki je značilna in popolnoma enaka tudi v tujini. In ne nazadnje, gre za individualno odločitev vsakega pravnika posebej. Se pravi, ni se skliceval na zakon, ampak na to, da je to normalno ravnanje. In niti slučajno ni pomislil, da bi se s tem zmanjševalo zaupanje v pravosodje, da bi lahko tako kot je danes bila razprava, to pomenilo že možnost klientalizma, korupcije, kaznivih dejanj. To so pretežke besede dragi gospodje, na ta način nek predlog, ki ima dobro idejo, ker poskuša reševati probleme, ki so v pravosodju izjemno močni in na žalost jih doslej nihče ni uspel kaj zelo uspešno rešiti, kakšen korak je bil narejen, kaj zelo uspešno pa ne. Ampak ne z demagogijo takšne probleme poskušati reševati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Anton Anderlič. Prosim.
To je še eden v vrsti zakonov, ki skuša dokazati, da je na nekem področju vse narobe in da je potrebno nujno spremeniti nekatere stvari. Čeprav, kot je bilo že danes rečeno, gre lahko za posamične primere, za primere, ki so drugačni, odstopajo, tudi kličejo po spraševanju o tem, ali gre za dobre namene ali gre pa mogoče tudi za kakšne špekulacije. Ampak potem, ko smo pred nedavnim Zakon o odvetništvu v Državnemu zboru obravnavali, ga spremenili, se je očitno porajala potreba, da se nemudoma vloži sprememba in se nekaj uredi na drugačen način, kot je tedanja večina menila, da je prav in kar so tudi potrdile vse strokovne in druge razlage, ki sodijo zraven. Jaz temu zakonu nasprotujem. Nekaj, kar še niti ni uveljavljeno, nekaj, kar je komaj da dobro zaživelo, zakon ne more biti predmet tako rekoč vsakomesečne obravnave, ko nekdo, ali Vlada ali pa poslanci, predlaga nek zakon in ga parlament sprejme, potem pa ga druga stran čez nekaj časa, ker z neko odločitvijo ni zadovoljna, preprosto želi spremeniti. Jaz verjamem, da je kakšna zadrega, ko se personalno kdo pojavi v prehodu iz ene v drugo sfero pravniških poklicev, pa naj si gre iz odvetništva v sodstvo, tožilstvo, javne službe ali obratno, ampak vendarle me navdaja občutek, da gre za to, da je nek primer, ki je mogoče bil nesprejemljiv, potem povod za to, da se posploši diskusija, da se pokaže, da je na nekem področju vse narobe. Jaz v to ne verjamem, zato tudi ne bom podprl, da je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo in da potem v nadaljevanju spet ponovno in ponovno poslušamo nekatere stvari. Verjamem, da je ravno na področju odvetništva in tega dela pravosodja, ker konec koncev jaz verjamem, da ni slučajno, da se je sodnikom podelil trajni mandat, ker so za to najbrž razlogi, kot tudi verjamem, da mora biti odvetništvo, notarstvo in vse drugo urejeno v svojih zakonih po neki logiki, ki je notranja, da tako rečem, in ima neodvisnost do ostalih posegov, ki bi komu bili zaradi posameznih primerov spet ali je bil en primer, ali dva, ali jih je bilo več, ki so spodbudili potrebo, da se to poseže tudi na ta način, da se ponovno predlaga sprememba zakona. Bojim pa se, da je to tako kot pri prejšnjem zakonu, ko se je poskušalo pokazati, da je v Sloveniji vse narobe, da ne delujejo protikorupcijski mehanizmi, da ne deluje praktično nič tistega, kar je v demokratičnih in pravnih državah sinonim in nuja. Zato je treba spremeniti zakon, zato je treba povedati javnosti, da če boste pa sprejeli točno to, bo pa vse drugače, vse boljše, bo vse prav. Zakona ne bom podprl oziroma ne bom glasoval za sklep, da je zakon primerna podlaga za nadaljnji postopek. Mislim pa, da bo to jutri, ne danes, ker tudi predlagatelji bi težko zagotovili vsaj 10 glasov, da bi se ta zakon danes sprejel.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Tanko. Želite razpravljati gospod Tanko? Ste na vrsti, tako pač je.
Hvala lepa z besedo. Najprej bi rad povedal, da v tem mandatu skozi poslušamo o tem, da je treba stvari narediti celovito, premišljeno. Tisto, kar predlagamo, Vlada proučuje in tako naprej in bo tako kot pri enem od prejšnjih mnenj Vlada proučila in ocenila možnosti in v navedenih okvirih predlagala spremembe in tako naprej. Jaz mislim, da tak pristop, ki se ga ta koalicija poslužuje, da generalno vse predloge, ki so vloženi v zakonodajni postopek, oceni na tak način, ni primeren. Ni primeren. Če hoče kdorkoli predlagati kakršnokoli rešitev, to rešitev pripravi in predlaga, z nekim premislekom in nekim ciljem. In to, kar je prej minister povedal, bi rekel, implicitno, pomeni to, da tiste, ki predlagamo rešitve v tem mandatu, vse zastonj, pravzaprav grobo žali. Lepo pove, ampak grobo žali. Mi smo ta predlog zakona pripravili in predlagali s premislekom, tudi na osnovi prakse in izkušenj, ki se je v nekaterih primerih pokazala za slabo. Mislim, da kdorkoli iz izvršne veje oblasti na tak način poskuša diskreditirati predlog, ki ga pripravimo v SDS in morda tudi v drugih opozicijskih strankah, je nedostojen za Državni zbor. Mi nismo neki poslanci neke poslanske skupine ali posamezniki, ki bi kar nekaj kar tako predlagali, samo da bi nervirali koalicijo v Državnem zboru oziroma tej državi. Predlagali smo rešitev, ki izpolnjuje vse pogoje in ki rešuje enega izmed problemov, ki se poraja v slovenskem sodstvu. In to smo predlagali rezonsko in s premislekom. Druga stvar, ki jo je minister v svojem ekspozeju povedal, je, da ne moremo urejati z zakonom posamičnega ekscesa. Žal moram tu opozoriti na predlog zakona, ki so ga predlagali koalicijski poslanci, v tem primeru zakon o lokalni samoupravi, ki eksplicitno ureja reševanje posamičnega ekscesa - primer Grosuplje. In Vlada je na ta zakon dala pozitivno mnenje in celo predlagala amandmaje. Mislim, da ni dostojno od predstavnika Vlade, da nam očita, da smo pripravili zakon, s katerim poskušamo rešiti posamezen eksces, istočasno pa koalicija, podprta z ustreznim vladnim mnenjem in s predlogi amandmajev Vlade rešuje točno na enak način tak primer, in to še na tej seji Državnega zbora. Jutri bomo to obravnavali. Tudi tisti, ki zastopate barve tiste strani, ki ima vedno prav, ker ima dovolj glasov, in tudi če imate dovolj glasov, je prav, da se zavedate teže svojih besed, in tudi dejanj, pa tudi aktov, ki jih predlagate v Državni zbor. Ne očitati nam nečesa, da rešujemo eksces, vi pa predlagate točno tako rešitev še na tej seji Državnega zbora, ki bo to obravnaval jutri. Naslednja zadeva, ki jo je minister izjavil, ko je dejal, da je treba biti previden, da je treba predlagati ukrepe premišljeno. Zdaj pa sprašujem, ali je bil tak premišljen predlog ZKP, Zakon o kazenskem postopku, ki smo ga obravnavali, mislim, da maja meseca. Proti temu zakonu je bilo celotno sodstvo, Višje sodišče, Vrhovno sodišče in Ustavno sodišče. Vsi so ugotovili, da v primeru sojenja mladoletnikom ni nikakršne pravne luknje, da ni praznine, da se lahko postopki po tem izvajajo. Pa je kljub vsem tem opozorilom minister predlagal zakon, ki naj bi navidezno reševal neko zadevo, ki je ni. Ali je bil ta postopek spremembe ZKP premišljen? Sprašujem, ali je bil premišljen. Če Višje sodišče ugotovi, da ni praznine, če Vrhovno sodišče ugotovi, da ni praznine, in tudi Ustavno sodišče je ugotovilo v svoji odločbi, da ni praznine. Minister je pa kar vztrajal, in to še pred rokom, samo zato, da je odločba Ustavnega sodišča prišla nekoliko kasneje. Mislim, da se je v tem primeru treba zavedati teže besed, ki jih izreka predstavnik ministrstva, minister za pravosodje. Sprašujem tudi, ali je bil premišljen ukrep izjava, da se bo spremenil pravilnik za stečajne upravitelje, ki bo omejeval te zadeve. Ali je bil to premišljen ukrep? Slišali smo, in podatki tudi držijo, da se je določilo, mislim, da v posamičnih mesecih, tam okoli 100.000 evrov nagrad stečajnim upraviteljem. V tem kratkem času po tej izjavi, sedmih delovnih dneh, pa za 2 milijona evrov. Ali je bilo to tisto premišljeno dejanje, ki je opozorilo vse, da se nekaj pripravlja, kar bi zadevo racionaliziralo in jo naredilo sprejemljivo? Ne. 24-krat več se je v tistem kratkem času določilo nagrad stečajnim upraviteljem, kot je bila dolgo mesečna praksa sodišč. Ali je to tisti premišljen ukrep? Mislim, da ni. Najbrž bi takih premišljenih ukrepov tudi v teh primerih na področju pravosodja našli še nekaj, pa tudi na nekaterih drugih področjih, tudi pri nekaterih drugih zakonih, ki jih je predlagala Vlada v zakonodajni postopek. Ocenjujem, da je teh premišljenih ukrepov malo, ampak so ukrepi, ki so na horuk in sprožijo plaz. In tisto, kar se je zgodilo z izplačilom ali pa določitvijo nagrad stečajnim upraviteljem, tista izjava je sprožila plaz. Zanima me, ali je bila izjava, recimo, ministra Lahovnika tam ob koncu lanskega leta, ko se je šlo za prodajo državnih obveznic, utemeljena, ali je prinesla nekaj k ceni obveznice ali je nekaj te cene obveznice, ki jo Vlada oziroma banka izdala, odnesla. Najbrž bi bilo to smiselno oceniti, ko smo pri teh premišljenih dejanjih predstavnikov vladne koalicije oziroma tudi Vlade Republike Slovenije. Minister je danes izrekel še eno trditev, da ne bo potrebno za to plačno reformo sodstva nobenih dodatnih sredstev. V obrazložitvi zakona piše, da bo potrebno dodati 5,8 milijona evrov, ne sicer letos, ampak naslednje leto. Tako piše: 5,8 milijona evrov bo potrebno dodati. Sprašujem se, ali je to res. In mislim, da je potrebno pri teh zadevah biti nekoliko previden. Ko pa smo pri teh vprašanjih konkurenčne klavzule, ta konkurenčna klavzula za prehajanje celo med gospodarskimi družbami ni nič neobičajnega med poslovnimi subjekti ni neobičajna. Je pravzaprav normalna rešitev. Kolega Gorenak je prej povedal, da je še bistveno strožja za prehajanje policistov med varnostnike, je štiri leta. Ali je to, če sedaj se vrnem k besedam gospoda ministra, sorazmeren ukrep ali sorazmerna rešitev? Je to ustrezna rešitev za nekoga, ki ima srednjo policijsko šolo in ne more potem med varnostnike? Štiri leta. Verjetno bo kdo zares odgovoril. Ni nikogar več tukaj. Zanima me, ali je ta predlog, ki ga mi prinašamo, sorazmeren za prehajanje med različnimi vejami oblasti, ki so na nek način ločeni v postopku, v sodnem postopku. Se pravi odvetniki, tožilci in sodniki so tri ločene veje sodne oblasti. Vsaka razpolaga z določenimi zadevami v postopkih preiskave ali sojenja. In me zanima pravzaprav primer, recimo, ko včasih izločimo sodnika iz postopka zato, ker naj bi bil kužen, ker se je seznanil z neko dokumentacijo. Ali v tem primeru, ko recimo tožilec, ki nekoga preiskuje, preide med odvetnike, pa če ne deluje z njim neposredno kot njegov zastopnik, lahko posredno, preko partnerja ali je v tem primeru, bom rekel, sepsa ali je ni? Ali v primeru, ko sodnik obravnava nek sodni spis, za nekoga v postopku, in med postopkom preide v drug status, ali je kužen ali ni? To so po mojem relevantna vprašanja. Ali je v takih primerih še zagotovljena tista prava pravna varnost za stranke v postopku? Ali je zagotovljena varnost stranke ali pa institucije oziroma države na drugi strani, če je ta v tem primeru udeleženec? Sprašujem se. Tisti, ki ste sposobni na teh področjih nekako bolj premišljeno in celovito delovati in razmišljati, verjetno bi take odgovore morali dati. Pa še ena stvar je. Prej je bilo rečeno, da je ta triletni rop, ta triletna omejitev, ta triletna konkurenčna klavzula predolg rop, nesorazmerni ukrep. Če je to edini problem tega zakona, potem lahko Vlada predlaga amandma, ki bo ta nesorazmeren ukrep naredila sorazmeren. To je najmanjši problem. Če je tri leta preveč, predlagajte dve leti, če je dve leti preveč, predlagajte leto in pol. Kot sem razumel razpravo, je to pravzaprav temeljna pomanjkljivost tega zakona, da naj bi bil ta triletni rok nesorazmeren ukrep. Jaz mislim, da to ni temeljni problem, ker če je, se da to hitro urediti. Temeljni problem je v tem, da so barve predlagatelja napačne, tako kot so bile pri zakonu o dohodnini, kot so bile pri zakonu o davčnem postopku, kot so bile pri zakonu o javnih financah, kot so bile pri paketu ukrepov in še pri vseh tistih drugih zadevah, ki smo jih v temu mandatu predlagali in niso bili sprejeti. Vlada proučuje, premišljuje in bo na osnovi razmislekov in proučitve pripravila nove ukrepe oziroma ukrep oziroma rešitev. Samo čez eno leto ali dve leti. To je temeljni problem vseh tem, ki smo jih odprli v temu mandatu v Državnemu zboru. Temeljni problem! Afront komunikacija znotraj Državnega zbora med poslanskimi skupinami, soočenje argumentov, tudi z Vlado, pravzaprav ni mogoče. Zato, ker nas okaraktizirate takoj, da ni naš predlog premišljen, da ni celovit, da ga je potrebno še proučiti in, bi rekel, vse funkcionira na tej temeljni paroli. Poglejte akte, ki jih ima razporejene, spoštovani minister, preglejte jih! Vsa mnenja, ki ste jih sprejeli oziroma stališča do predlogov, ki smo jih vložili v zakonodajni postopek, na katerem koli področju. To je generalna klavzula, šablona, šablonski zapis. Dvomim, da nam je po volitvah tako padla premišljenost in celovitost, da ne bil niti en predlog, ki smo ga predlagali, sposoben izpolniti kriterija vladajoče koalicije. Dvomim. Nemogoče je to. Nemogoče. Ampak to se dogaja. Mi smo prišli zdaj v čas, ko je treba vse te predloge, ki jih kdorkoli predlaga in niso koalicijski oziroma vladni, zavrniti. Ne glede na to, ali prinašajo kaj dobrega ali ne. Kot je bilo recimo pri rešitvi, da bi z eno položnico plačevali obveznosti do države. Med temi so tudi odvetniki, niso samo s.p.-ji in ne vem kdo, ampak tudi odvetniki. Tudi odvetniki morajo izpolniti 9 položnic. In žal moram reči, da smo v situaciji, ko kljub temu, da so ti predlogi generalno padli, so bili vsi zavrnjeni, rešitev ni. Še zdaj nimamo mnogih temeljnih rešitev, imamo pa nekatere, ki jih lahko ocenimo za nesorazmerne. To, kar ste omenili, spoštovani minister, povečanje plačnega nivoja sodnikom, ocenjujem, da je ukrep nesorazmeren do ostalih funkcionarjev, ki nimajo trajnega mandata, in teh je velika večina, sodniki imajo trajni mandat, dosmrtno funkcijo, ko dobijo enkrat status, nesorazmeren do razmer, v katerih se nahajamo, kajti situacija je takšna, da tako enormen skok na plačni hierarhiji ni sorazmeren ukrep za sanacijo ustavne odločbe, bi jo bilo treba sanirati, če je taka odločba Ustavnega sodišča, vendar rešitev, ki ste jo predlagali in sprejeli, je nesorazmerna, ker so takšne razmere. In še marsikaj bi lahko našteval. Predvsem pa bi pričakoval, da do predlogov, tudi če nimamo podpisanega partnerstva, če nimamo formaliziranega sodelovanja, ker pač vladna koalicija tega ne želi, bi pričakoval, da se o rešitvah pogovorimo na drug način, ne samo zato, da ni predlog premišljen. Seveda je premišljen. Marsikateri predlogi so bili pokriti tudi z ustreznimi rešitvami, ki so jih predlagale institucije, recimo Obrtno podjetniška zbornica. Njihov konkretni predlog, pa ni primeren. 100 tisoč obrtnikov stoji zadaj, pa ukrepi niso primerni. Takih smo predlagali v tem mandatu iz tega paketa sedem, in niti eden ni bil primeren. Tudi se ne čudimo več, da tudi na drugih področjih ukrepe, ki jih predlagamo, Vlada oceni za neprimerne. Pričakovali pa bi, da bi dejansko na osnovi argumentov, ugotovitve stanja, ekscesov, ki so se zgodili, sprejemali tudi take rešitve, ki bi te zadeve sanirale. Zagotovo primeri, ko so nekateri sodniki ali tožilci prešli med odvetnike, niso prinesli ugleda sodstvu. Niso ga prinesli, niti ne odvetništvu. Niti ne dajejo in ne krepijo zaupanja v rešitve, ki bodo sprejete, tudi v sodbe, ki bodo sprejete. Žal, tako je. In mislim, da ne bi bilo narobe, če bi take stvari, na osnovi takih ugotovitev oziroma dogodkov, ki so se zgodili, tudi predlagali kakšne rešitve, ki bi naprej urejale stanje. Kar pa zadeva to vašo izjavo, da se je v tem času bistveno povečalo število tistih, ki so deponirali svojo vlogo na Odvetniški zbornici, pa tudi ni nič neobičajnega. Saj tako rešitev imate najbrž še na kakšnih drugih področjih, te varnostne izhode. Ampak predvsem bi lahko ugotovil, da nekdo, ki ima trajni mandat in si deponira na Odvetniški zbornici to, da bo lahko nekoč odvetnik, ta najbrž ni tisti sodnik, za katerega bi rekel, da je s srcem sodnik. Verjetno ima tudi kakšno težavo za sabo, učinkovitost in tako naprej. Vendar so to že druge zgodbe, žal. Predlagam pa, spoštovani minister, da v bodoče predloge, ki bodo prišli z naše strani za vaše področje, in tudi Vlada obravnava nekako bolj smiselno, bolj celovito, tudi bolj premišljeno. Ne samo od nas zahtevati premišljenosti, tudi Vlada bi lahko te zadeve obravnavala bolj premišljeno in tudi sprejemala bolj premišljene odločitve, ne bi škodilo tej republiki. Hvala lepa.
Gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa. Rečeno je bilo, kaj je temeljni problem. In rečeno je bilo, da je problem barva, politična barva. Temeljni problem je drugje. Temeljni problem je v tem, da prepogosto predlagate protiustavne rešitve. To je eno. In drugo, da prepogosto zavračate izpolnjevanje odločb Ustavnega sodišča. To je temeljni problem in ta temeljni problem smo mi podedovali. Ta vlada ga je podedovala od prejšnje vlade, v kateri ste bili vi kot vladajoča koalicija. In mi smo se s tem temeljnim problemom morali ukvarjati 9 mesecev, do včeraj smo se morali ukvarjati, s stavko vred. Tako zavračam to podtikanje, da je temeljni problem politična barva. Ne, temeljni problem je nerazumevanje vladavine prava, kjer mora politična oblast, vsaka, spoštovati tudi tiste odločbe ali celo predvsem tiste odločbe, ki ji ne ustrezajo. To je bistvo demokracije. Vi tega niste naredili, žal. Ustavno sodišče je moralo intervenirati dvakrat v dveh letih. In ta temelji problem smo mi rešili, za razliko od vas. Temeljni problem je, da imamo z Zakonom o odvetništvu med drugim hud problem že od kar ta vlada deluje, ker ste želeli imeti referendum, ki je bil protiustaven, kar je ugotovilo Ustavno sodišče. To je temeljni problem. In jaz spoštujem mnenje tistih, ki menijo, da je urejanje sodniških plač v tem času problematično. Jaz se strinjam. Že zdavnaj bi morale biti urejene. V prejšnjem mandatu bi morale biti urejene, takrat so bile tudi ekonomske razmere takšne, da bi bilo to veliko lažje narediti kot pa danes. Ampak mi smo pregriznili to kislo jabolko, pa čeprav se mogoče zdaj komu ta grižljaj zatika v grlu. Jaz nikomur ne očitam nepremišljenosti. To ne. Ampak razumeti pa morate, da zato, ker sem pravosodni minister, me mora še posebej skrbeti, da rešitve, ki jih sprejema Državni zbor, niso v neskladju z ustavo. In če meni ne verjamete, če Vladi ne zaupate, zaupajte presoji vaše lastne Zakonodajno-pravne službe, ki vam je lepo pojasnila na štirih straneh, zakaj je ta zakon, ki ga predlagate, v neskladju z ustavo. Jaz tega ne bom bral, ker vem, da ste si to prebrali. In za širšo javnost bi bilo to zdaj morda podcenjevanje, ker si tudi lahko pogleda to mnenje. Ampak Vlada ne more podpreti protiustavnih rešitev. Tako preprosto je pač to. In to sem tudi na začetku, ko sem predstavil mnenje Vlade, pojasnil. Ko bo v tem parlamentu na dnevnem redu predpis, ki bo skladen z ustavo, bo gotovo naletel na bistveno večjo naklonjenost, tudi Vlade. Jaz sem v to prepričan. Ampak to ta zakon ni. Ko ste omenili vprašanje premišljenosti pri sprejemanju ZKP-ja, vas moram najprej popraviti. Ni šlo za ZKP, šlo je za KZ, šlo je za Kazenski zakonik. Ni res to, kar je bilo rečeno, da je bilo celotno sodstvo proti tej spremembi. Ravno obratno je bilo res. Celotno sodstvo je bilo razdeljeno v razlagi in v razumevanju tistih določb Kazenskega zakonika, ki se nanašajo na mladoletnike. In samo zaradi tega je Vlada šla v spreminjanje, ker je grozilo tveganje, da bi na koncu lahko prevladala razlaga, ki bi v bistvu pomenila, da mora, prvič, država plačati enormne odškodnine vsem mladoletnikom, ki so bili neupravičeno procesirani, drugič, da ta država sploh nima kazenskih določb za kazniva dejanja, ki jih storijo mladoletniki. To je grozilo. Pa ne zato, ker bi si ta vlada to izmislila, ali ministrstvo. Ne, ne. Tako so razsodila sodišča, v tem je bil problem. Tudi kasneje, ko je sodstvo samo ugotovilo, da ima hud problem, ko je sodstvo samo sprožilo postopek za pridobitev načelnega pravnega mnenja Vrhovnega sodišča, je tisto sodišče, ki je to predlagalo, oprlo ta svoj predlog na razlago, ki je bila povsem drugačna od tiste, ki jo je na koncu sprejelo Vrhovno sodišče. To je samo dokaz več, kako prav je imela Vlada, da je iz previdnosti hitro reagirala. Mi smo bili na koncu zadovoljni z odločitvijo Vrhovnega sodišča in z odločitvijo Ustavnega sodišča. Ta država je na ta način kar precej denarja privarčevala, če ne drugega. Ampak predstavljajte si, da se to ne bi zgodilo. In pri sodniških presojah, kjer gre za tako težavno zadevo, kot je bila ta, kjer je celo Ustavno sodišče moralo s pomočjo metod razlage, kar je silno neobičajno tudi v mednarodni sodni praksi, reševati veljavni KZ z metodami jezikovne razlage, namenske in ne vem kakšne še, sistematične. To je bil dovolj prepričljiv dokaz, zakaj je bilo potrebno zakonodajno urejanje. In to je bila premišljena odločitev Vlade. Ko ste omenili pravilnik o stečajnih upraviteljih in nepremišljenost v zvezi z napovedjo urejanja tega vprašanja. A to je bilo pa premišljeno, da ste v času prejšnje koalicije, pod prejšnjim ministrom izdali pravilnik brez omejitev? Ali to je bilo pa premišljeno? Mi nismo delali nič drugega, kot popravljali veliko napako, ki jo je zagrešil prejšnji minister. Nič drugega kot to. In glede na to, da se je ta zadeva pojavila v medijih, je bilo jasno, da mora Vlada imeti stališče do tega vprašanja. In ga je imela in ga je povedala. Drugo vprašanje pa je, in o tem smo že razpravljali v Državnem zboru, in najbrž bomo še, zakaj so sodišča v tako kratkem obdobju izdala tako veliko število sklepov, s katerimi so priznavala nadomestila še po prej veljavnem pravilniku, ki omejitev ni imel. To je drugo vprašanje. Ko ste rekli, da je v obrazložitvi sodniške zakonodaje predvidenih 5,8 milijonov evrov. Ja, vendar v isti sapi je rečeno tudi, da do te porabe sredstev ne bo prišlo, ker bodo kompenzirana z zmanjševanjem števila sodnikov. 116 sodnikov manj bo konec prihodnjega leta, in to pomeni 5,8 milijona evrov. Danes smo ustvarili že 43 sodniških mest prihranka. Ne gre za neke pravljične obljube, gre za realnost. To bo realizirano. In brez posebnih problemov bo realizirano, glede na obseg fluktuacije v pravosodju. Če imajo policisti konkurenčno klavzulo in če je to štiriletno obdobje, konkretne določbe ne poznam, vsak policist ima tu izkazan pravni interes, da izpodbija takšno ureditev pred Ustavnim sodiščem. Ampak očitno rešitve niti ne iščejo v tej smeri. Ko ste rekli, zakaj oziroma ali je sodnik okužen, če gre potem v odvetništvo. Je okužen, če bi prevzel zastopanje v zadevi, kjer je bil pred tem sodnik. Je okužen. In v tem primeru ne more biti odvetnik, ne more prevzeti zastopanja. In zakon je glede tega jasen, tu pravzaprav nimamo več kaj razpravljati in tudi v praksi ni problemov. Triletna omejitev v tej konkurenčni klavzuli, ki jo predlagate in ki sem jo ocenil za nesorazmerno, je samo eden od vidikov problemov. Zdaleč ni edini. Obsežno sem govoril v prejšnji razpravi o njih, jaz sem samo vzel en izsek iz tega zakaj ta ureditev ni v skladu z ustavo. In to je eden od razlogov. Načelo sorazmernosti je v tem primeru nujno treba uporabiti pri presoji, ali gre za ustavno ali neustavno ureditev. Hvala.
Gospod dr. Vinko Gorenak v imenu predlagatelja. Prosim.
Hvala lepa. Jaz z obžalovanjem ugotavljam, da so nas zapustili tudi strokovni sodelavci največje stranke, poslanci pa že zdavnaj. Nameraval sem odgovoriti gospodu Potrču, ki je govoril o neki ihti in tako dalje, pa imam več razlogov, da polemiziram z vami, gospod minister. Poglejte, kakorkoli ste govorili o tem v javnosti in tukaj, v javnosti sem že zasledil to zadevo, tukaj pa ste danes tudi javno rekli, da je Šturmov pravilnik kriv, ker ni omejil nagrad. Aha, spet ga imamo. A ta grdi Šturm! Še en dokaz več, kako načrtno počnete z bivšim ministrom. Še enkrat vam pravim, ne želim vam, da vaš naslednik tako ravna z vami. Šturmov pravilnik ima omejitev. Veste pa, da je nima v znesku, ampak v odstotku. In torej to ne drži, kar govorite. Šturmov pravilnik je zelo jasen. V času ministra Šturma je bilo izplačanih 130 tisoč evrov v štiridesetih dneh. Naloga ministra pa je, torej vaša od nastopa Vlade, da spremlja stanje. Na AJPES lahko pogleda ali kakorkoli drugače. Torej ste imeli možnost pravilnik dr. Šturma spremeniti, od 22. 11. lani pa do 1. 7. letos, pa ga niste. Zakaj sedaj kritizirate Šturma? Ni razloga. Torej ni razlog v dr. Šturmu, ampak je kvečjemu razlog v tem, da od 22. 11. do 1. julija tega niste naredili. In je popolnoma brez smisla govoriti sedaj dr. Šturmu, ki že deset mesecev ni več minister. Vladavina prava. Jasna zgodba. Saj to je bila tudi parola vaše stranke ne. Ampak pravo mora vladati za vse ljudi v tej državi. In ko to bo, bova lahko naprej diskutirala. Seveda ste rešili to grdo zapuščino vlade Janeza Janše: sodne plače. Na tak način bi jo lahko mi že predlagali, ko ste ne glede na ekonomsko stanje rekli, tukaj imate gospoda, 47 plačni razred. 28% višje plače za sodnike začetnike. To torej sploh ni bilo kislo jabolko. Jaz verjamem, da je to bila sadna kupa iz jagod, s smetano. Kislo jabolko se je začelo v Velenju, nadaljevalo v Mursko Soboti in tisto kislo jabolko bo kislo jabolko Vlade in vseh ministrov. Zagotovo. Ne more biti drugače, če privilegiramo en sloj napram ostalim. Seveda lahko rečete, da je bilo protiustavno stanje. Seveda lahko rečete. Saj to imate tudi prav, tako je reklo Ustavno sodišče, tako je reklo pet sodnikov. V referendumu je to reklo, tam pa soglasno, da bova točna, kaj ne. Seveda so rekli tako. Ampak rekli so ustavni sodniki, ki so sodniki, ki so poklicni kolegi, ki bi se po mojem prepričanju lahko izločili, pa se niso. Naprej. Pravite, da sprejemate vse predpise, ki jih bomo mi dali, ki bodo dobri, ki bodo pametni, ki bodo imeli podporo Zakonodajno-pravne službe in tako naprej. Saj velika velika večina jih je imela, pa niste nič sprejeli. Pravzaprav niste čisto nič sprejeli. Jaz imam občutek, da imate šablono, na kateri piše: "Mi pripravljamo sistemski zakon, ki bo uredil to področje, zato zakon opozicije ali SDS ni primeren za nadaljnjo obravnavo." To je šablona. Ta isti stavek, ki sem ga zdajle izrekel, sem slišal v prejšnjem mandatu z vaše strani, koalicijskih poslancev, in je bil izrečen Janezu Janši kot predsedniku Vlade. In po tistem me je poklical, ker sem bil zadolžen za sodelovanje z Državnim zborom, in rekel, "pazite, akceptirajte pametne stvari." In ne mi reči, da jih nismo. Naprej. Do zdaj pa temu še ni bilo tako. Tudi Ustavno sodišče, če smo že pri tem, je, ko pravite, ustavno, ja, protiustavno stanje je bilo, govoriva o plačah, in smo mi to morali popraviti. Veste, zgodbe na Ustavnem sodišču so tudi take, da vzamejo "copypaste" vaš dopis, recimo tistega 5. maja letošnje leto, kjer obrazložijo, zakaj je protiustavno, če bi bil referendum. "Copypaste", tudi kakšna tiskovna napaka iz vašega dopisa. To je torej odgovorno delo sodnikov. Ja, okej. Za mene ne. Odvetništvo je svoboden poklic in tako dalje, pravite. Okej. Še nobeden pa ni rekel, zakaj bi pa potem policistom morali to omejevati. Ali mislite, da se policisti nesvobodno odločajo? Seveda boste rekli, da so odvetniki ustavna ali kaj vem kakšna kategorija. Policisti so pa tudi potrebni, pa jim je Državni zbor določil, da štiri leta ne smejo postati detektivi in tako naprej. Ja, to je pač tako. Skrbimo za en del, za drugega pač ne. Drugi del pa ustava, zakoni, ustavnost in ne vem kaj vse. Nič pa za druge poklice. Seveda se lahko strinjam z vami, da bi bila najboljša samoregulativa. Krasna zgodba! Idealno stanje, podobno komunizmu, ko bomo vsi prispevali, kako že, po svojih močeh, pa dobivali toliko, kolikor bomo rabili. Samoregulativa ne deluje. Ne deluje! Priznajmo, da ne deluje. In tudi v odvetništvu ne deluje. Številka, ki ste jo navedli, 439 odvetnikov, pa od tega 29 sodnikov v zadnjih desetih letih, če sem vas pravilno razumel, je strahovita, 10% prehod je to. 29 plus 17 je 40 in toliko, 439 je pa odvetnikov na novo, to pomeni, da je to 10%. To je torej strašna nevarnost. To je torej velika nevarnost, da bomo imeli stanje, v katerem ne bo zagotovljena elementarna pravica do tistega pravičnega sojenja. Jaz upam, da smo tudi s tem zakonom vsaj povzročili kaj od tega, da je kak sodnik napisal vlogo, da bo odvetnik. Saj potem boste lažje rešili vprašanje plač in potem res mogoče ne bo treba tistih 5,8 milijona. Sicer so pa te številke tako relativna zadeva. Če bi bil naiven, bi rekel, ja, ok, minister je povedal številko, ta številka drži. Ampak vi ste meni spomladi povedali tudi neke druge številke, ki so govorile o odvetnikih, koliko se jih je baje izpisalo iz tistih seznamov za zastopanje po uradni dolžnosti in tako dalje. Kasnejši uradni podatki v poslanskem vprašanju ali pa še kje drugje, ki ste jih potem povedali, so bili pa čisto drugačni. In se je v bistvu pokazalo, da teh izpisov sploh ni in da gre za pritisk na Državni zbor, da bi čim prej sprejel zakon, ki bo spet vse skupaj dal odvetnikom. Ko govorimo pa o policistih, je pa treba reči še to. Glejte, Slovenija ima zdaj, ne vem koliko, približno 400, 500 policistov, ki so zaposleni za določen čas. Zakaj? Za čas opravljanja nalog na schengenski meji. Ampak so policisti. Tudi ti ljudje, ko bodo izgubili službo čez 3, 4 leta, ker jim bo potekla ta pogodba za določen čas, so bili policisti. Ta zakon jih bo zajel. Kje je njihova pravica do dela? Jaz bi res rad vedel, kje je njihova ustavna pravica do svobodne izbire dela, do svobode dela ali kako že ste rekli. Ja, je ni! Zakon jim je to pravico vzel. Upam pa, da bodo izkoristili to, kar ste rekli in se pritožili na Ustavnem sodišču, ki pa bi utegnilo odločiti, da nimajo prav. Ne vem, kaj bi odločili. Zagotovo ste z naših vrst slišali, zlasti s strani poslancev, ki se ukvarjajo bolj z gospodarstvom in financami kot jaz, da je najboljše sodstvo tisto učinkovito in da ga gospodarstvo potrebuje. Krasna zgodba, ampak ni tako. Gospodarstvo že 17 let, 19 let od osamosvojitvijo pelje to Slovenijo naprej, sodstvo je pa že ves čas enako ali pa od 1995. leta slabše. Poglejte še eno stvar. Jaz sem izjemno vesel, da razmišljate o etiki usposabljanja in tako naprej. Tukaj se je v policiji pokazalo usposabljanje recimo s področja etike in tako dalje kot zelo dobra zadeva. Ampak za zaključek pa še to. Zavrnil sem predlog odvetniške zbornice. Zelo me veseli, da ste ga zavrnili. Ali se vi spomnite, minister, kaj je rekel gospod Kozinc na Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, ko smo razpravljali o zakonu? On je rekel: "Ne, ne bomo predlagali povišanja tarif." Poglejte, kaj se je zgodilo. Štiri mesece je mimo, od tega je bil en mesec dopusta, vam je že prinesel na mizo nove odvetniške tarife, ki, vsaj po mojih informacijah, tiste velike odvetniške tarife, za gospodarske spore in tako dalje, niža, da bi lahko rekel, kako niža, ampak to je tako za firme, tiste spodnje pa, tako vsaj kroži v javnosti, je pa povišal. Tako je predlagal. In kot kaže, bomo spet malega udarili po glavi, človeka, ki rabi odvetniške tarife, vas pa prosim, da ne naredite tega, kar tudi kroži v javnosti, češ, da boste to podpisali takrat, ko bo treba podpisati spremembo odvetniške tarife kot posledico Zakona o mediaciji. Upam, da je to natolcevanje v javnosti, ampak tako sem bil obveščen. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne. In s tem zaključujem razpravo. Proceduralno? Izvolite, gospod Anderlič.
Zahvaljujem se predlagateljem, da so nam omogočili, da smo se v mirnem tonu, v ožji skupini pogovarjali o tako pomembnem predlogu. Ampak očitno je, da takšen način razprave o zakonu ni najbolj primerna osnova in predlagam, da vendarle pogledamo v vodstvo Državnega zbora, predvsem pa v Kolegiju, kako se ta čas planira za to razpravo, kajti če ostane uro štirideset pri planiranem času, je nekaj narobe ali z napovedmi ali kar koli. Pa tudi pri drugih točkah, ne samo pri teh. Ni mi bilo težko vzdržati in bi tudi še naprej, ampak se mi zdi, da to za samo delo nas petih, ki smo tukaj, pa še toliko časa na razpolago, res nima smisla, da bi se prijavljali za nadaljnjo razpravo.
Hvala lepa. To je bil vaš proceduralni predlog. Sam pa moram reči, da je bilo te zadnje pol ure prav prijetno. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v petek, 25. septembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in prekinjam 9. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Hvala, lahko noč.