Samo jedno pitanje kratko. Nismo dobili dnevni red pa kada ćemo ga dobiti, koja točka nakon ove ide.
Dobit ćete sada. Podijeljen će biti pročišćeni dnevni red, a sljedeća točka mogu odmah kazati je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poreznoj upravi, znači iza ove točke i onda vidjet ćete iz pročišćenog dnevnog reda kako slijede točke dalje. Da li želi… da. Predstavnik predlagatelja gospodin Davor Mrduljaš, državni tajnik u Ministarstvu zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Zakon o postupanjima i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja, "Narodne novine" 69/09. stupio je na snagu 25. lipnja 2009. godine. Tim se zakonom u svrhu poticanja ulaganja u području gradnje do 31. prosinca 2010. godine uređuje gradnja, izdavanje akata za građenje, uporabu građevina za koje prema Zakonu o prostornom uređenju se inače izdaje lokacijska dozvola i potvrda glavnog projekta. Osnovna svrha zakona bila je ubrzanje protoka kapitala, poticanje izravnih ulaganja u području gradnje, što kraćim postupkom izdavanja građevne dozvole, uključivanjem svih javnopravnih tijela u pripremu projektne dokumentacije prije podnošenja zahtjeva povećanjem odgovornosti sudionika u gradnji naročito projektanata i investitora te osiguranjem zaštite prava investitora u slučaju nepravodobnog postupanja javnopravnih tijela i sankcioniranja neučinkovitog postupanja. U vremenu od 25. lipnja 2009. pa do 31. kolovoza ove godine ministarstvo je intenzivno pratilo i nadziralo primjenu ovog zakona te je u svrhu pripreme prijedloga ovoga zakona izvršena i analiza postupanja po ovom zakonu. Treba također reći da je ministarstvo sukladno članku 40. ovoga zakona sklopilo sa jedinicama lokalne i regionalne samouprave, znači sa županijama, velikim gradovima i gradovima koji imaju posebno ovlaštenje za izdavanje akata na temelju kojih se može graditi i sporazume o pružanju stručne pomoći od strane djelatnika, službenika ministarstva, onim upravnim tijelima koja u pojedinim predmetima to zatraže. Tako je u pravilu sa svima sklopljen sporazum, osim sa Koprivničko-križevačkom županijom koja nije iskazala interes za sklapanje sporazuma te gradovi Rijeka, Sisak, Varaždin i Samobor koji također nisu iskazali potrebu za sklapanje takvog sporazuma iz pružanja stručne pomoći smatrajući da oni to mogu i sami sve obaviti. Što kaže analiza? Zaplijenjeno je ukupno 811 zahtjeva za izdavanje rješenja za građenje od kojih je 45 investitora povuklo zahtjev tako da je preostalo 766 zahtjeva. Izdano je 427 rješenja o građenju, to je negdje 55,7%, odbijeno ili odbačeno je ukupno 186 zahtjev i na dan 31. kolovoza 2010. u postupku rješavanja bilo je 153 zahtjeva. Najveći broj zahtjeva bio je zaprimljen u 9 nadležnih tijela i to u Gradu Zagrebu 109, Primorsko-goranskoj županiji 53, Međimurskoj 50, Splitsko-dalmatinskoj 44, Osječko-baranjskoj 41, Krapinsko-zagorskoj 38, Varaždinskoj 37, Vukovarsko-srijemskoj 30, u Gradu Varaždinu 30, dok je u ostalim upravnim tijelima na području Republike Hrvatske broj zaprimljenih zahtjeva bio manji od 30. U primjeni zakona bilo je odbijeno ili odbačeno zahtjeva prema sljedećim razlozima. 55 investitora nije raspolagalo dokazom da ima pravo graditi, znači nisu imali riješene imovinsko-pravne odnose, odnosno dokazano pravo vlasništva na nekretnine ne koje su mislili graditi. Tri građevine su se namjeravale graditi u zaštićenom području prirode, a 16 građevina je bilo započeto ili je bilo izgrađeno bez odgovarajućeg akta nadležnog tijela, znači građevine koje spadaju u postupke legalizacije, a ne primjene ovih zakona. Također, 71 zahtjev je odbačen jer je podnesen za građevine na koje se ne primjenjuje ovaj zakon. Ovaj zakon se ne primjenjuje za građevine za one za koje ministarstvo izdaje lokacijsku i građevinsku dozvolu. U odnosu na samu strukturu građevina prema namjeni za koju je izdano rješenje za građenje 24,4% se radi o stambenim i stambeno-poslovnim građevinama, 26,2% su osobne i proizvodne građevine, 3,1% ugostiteljsko-turističke, 9,1% trgovačke i 37,2% pretežito infrastrukturne namjene. Do sada je bilo u ovom periodu izjavljeno 17 žalbi, oko 4% i sve su žalbe riješene u propisanom roku. Nadalje, analizirajući primjenu zakona i sukladno Programu gospodarskog oporavka Republike Hrvatske koji je donijela Vlada Republike Hrvatske predviđena je i mjera daljnje primjene ovoga zakona. S obzirom da je, kako sam već rekao u uvodu, primjena ovog zakona bila ograničenja ili je do konca ove godine, ovim zakonom predlaže se produžiti primjenu zakona do 31. prosinca 2012. godine. Treba istaknuti da je postotak riješenosti unutar roka od 45 dana ili znatno kraćem roku negdje oko 54,3%, 15,7% rješenja izdano je u roku od 45 do 60 dana, 17,9 u roku od 60 do 100 dana, a 12% zahtjeva je riješeno u roku dužem od 100 dna. Na produljenje roka najčešće su utjecali zahtjevi za dopunu zahtjeva za izdavanje rješenja za građenje, nepotpuna projektna dokumentacija ili neki drugi dokazi koji nisu bili priloženi zahtjevu da bi isti bio uredan. Kada je riječ o izdavanju u roku treba reći sljedeće, da bi trebalo pohvaliti Koprivničko-križevačku, Ličko-senjsku županiju, te gradove Osijek, Krapinu, Viroviticu, Umag i Vodnjan koji su sva rješenja izdali unutar zakonskog roka od 45 dana. Kod drugih jedinica lokalne samouprave stanje je mješovito dok u Istarskoj županiji, Dubrovačko-neretvanskoj, to su upravni njihovi odjeli, Požeško-slavonskoj županiji, gradovima Velikoj Gorici, Sisku, Bjelovaru i Rijeci ni jedno rješenje na žalost nije izdano u roku. Sama analiza rezultata ove prve godine primjene zakona ukazuje na ispunjavanje osnovne svrhe donošenje zakona u vezi skraćivanjem akta na temelju kojeg se može graditi i mislimo da je potrebno i dalje nastaviti sa tim zakonom kako sam predložio naravno uz daljnju instruktažu koju ministarstvo obavlja putem svojih upravnih i instruktivnih nadzora a isto tako i stručnim usavršavanjem projektanata na koje su oni prema Zakonu o arhitektonsko-inženjerskoj djelatnosti obvezni kako bi se postigla što veća efikasnost u primjeni ovog zakona, pa evo iz svih tih razloga smatramo da je potrebno produžiti ovu primjenu ovog zakona naročito u namjeri da se u doba ove recesije pojača investicijski ciklus i da investitori lakše dođu do potrebnih dozvola za gradnju. Hvala.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržati će prijedlog izmjena Zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja. Podržati ćemo donošenje ovih izmjena zakona koje se u stvari svode na jednu, samo jednu izmjenu zakona ali po nama ključnu odredbu zakona prema kojoj se produžuje važenje ovoga zakona sa kraja ove godine na 31. prosinca 2012. godine. Osnovni zakon kojega i čiju izmjenu traži Vlada Republike Hrvatske donesen je u lipnju 2009. godine upravo u vrijeme početka krize i recesije u Republici Hrvatskoj, te u to vrijeme kada je donesen predstavljao jednu od protu recesijskih mjera koje bi trebale doprinijeti stvaranju povoljnijih uvjeta za izravna strana ili domaća ulaganja u Republici Hrvatskoj. Ono što je bitno za reći to je da se sam zakon odnosio samo na one objekte koji su, čija je gradnja zahtijevala ishođenje najprije lokacijske dozvole, a onda i ishođenje potvrde glavnog projekta što znači da se nije odnosio na obiteljske zgrade do 400 metara četvornih, niti na poljoprivredne objekte do 600 četvornih metara, a niti na važne strateške, ključne, infrastrukturne projekte u Republici Hrvatskoj za koje je lokacijsku dozvolu i građevinsku dozvolu izdava Ministarstvo prostornog uređenja i graditeljstva. Zapravo sami cilj donošenja ovog Zakona bio je da se sve, čitava dokumentacija odnosno mogućnost početka gradnje omogući investitoru nakon što doprinese uredan i potpuni zahtjev u roku od 45 dana, stoga je zakon popularno i nazvan sve u 45 dana jer je svim onim investitorima koji su bili zainteresirani za ulaganje ili za gradnju građevina u Republici Hrvatskoj omogućeno da nakon što podnesu zahtjev nadležna županija ili veliki grad koji u svom djelokrugu rada ima mogućnost izdavanja građevinskih dozvola, odnosno potvrda glavnog projekta odnosno rješenja o gradnji dužan mu je to izdati u roku od 45 dana. U svom uvodnom dijelu gospodin državni tajnik je naveo da je ministarstvo prije izrade izmjena ovog zakona izradilo anketu i koja je anketa pokazala kako je bilo opravdano donošenje ovoga zakona u lipnju prošle godine i da je u najvećoj mjeri uistinu preko gotovo 60% investitora koji su podnijeli zahtjev u roku od 45 dana i ishodilo rješenje o gradnji i njima je omogućena gradnja. Koliko bi da nije bilo ovog zakona bilo potrebno tijelu, bilo upravnom tijelu županije ili upravnom tijelu velikog grada koje izdaje ove dokumente koliko bi bilo potrebno o tom po tom. Ali u svakom slučaju donošenje zakona, njegova provedba je itekako opravdana, a to je kao što sam rekao pokazala sama anketa koja je napravljena prije nego što je Vlada Hrvatskome saboru predložila izmjenu samoga zakona. Ono što je također bitno to je da je anketa pokazala da su zahtjevi u najvećoj mjeri odbačeni zbog toga što investitor nije raspolagao dokazom da ima pravo graditi zbog neusklađenosti glavnog projekta sa prostorno-planskom dokumentacijom i posebnim uvjetima koji se izdavaju u postupku izdavanja rješenja o gradnji. To je jedan razlog. Drugi razlog je bio zbog toga što je građenje građevine započeto prije izdavanja odgovarajućeg akta nadležnog tijela pa je na svojevrstan način predstavljalo za taj objekt njegovu legalizaciju, a to je upravo prema samome izvornom zakonu praktično bilo zabranjeno ili zbog toga što su pojedini investitori pokušali kroz provedbu ovoga zakona dobiti i ishoditi odgovarajuće rješenje o građenju za objekte koji inače ne potpadaju pod odredbe samoga zakona. Za daljnju provedbu i afirmaciju ovoga zakona bitno je reći da je potrebno učiniti dodatne napore svih državnih tijela u Republici Hrvatskoj koji bi mogli i trebaju omogućiti daljnju uspješnu provedbu samoga zakona. Tu prvenstveno mislim, dakle na sređivanje imovinsko-pravnih odnosa u Republici Hrvatskoj i jer je iz provedbe zakona uočeno da vrlo veliki broj potencijalnih investitora u Republici Hrvatskoj u dijelu prostorno-planske dokumentacije, u dijelu izrade glavnog projekta zadovoljava osnovne kriterije za provedbu samoga zakona, ali temeljno ne mogu doprinijeti u svom zahtjevu potvrdu da su vlasnici i da imaju pravo graditi na svojoj građevinskoj čestici. Dakle to je jedan od najvećih razloga zbog kojih veliki broj investitora u Republici Hrvatskoj ne mogu započeti sa građenjem svojih građevina. Koji su razlozi koji dovode do te činjenice da veliki broj potencijalnih investitora u Hrvatskoj ne mogu čak ni doprinijeti zahtjev za početak gradnje svojih objekata, a koji bi kad bi ispunili te uvjete za gradnju kojih bi mogli isposlovati, odnosno dobiti rješenje o građenju, koje bi bilo izdato na temelju ovoga zakona. Dakle činjenica je da je decenijama, a rekao bih i čitavo prošlo stoljeće praktično zanemarivana sustavna obnova katastra i zemljišne knjige u Republici Hrvatskoj, i da je nesređeno imovinsko-pravno stanje na vrlo velikom broju čestica, na vrlo velikom području Republike Hrvatske, praktično onemogućava na vrlo velikom dijelu Republike Hrvatske velika ulaganja. Tek praktično nakon donošenja Zakona o katastru nekretnina, koji je donesen krajem 90-ih godina, započela je u Hrvatskoj sustavna katastarska izmjera, a koja je donijela do obnove zemljišne knjige, tako da u ovom trenutku se na području Republike Hrvatske provodi nova katastarska izmjera i izrada zemljišne knjige na 9% cjelokupnog teritorija, odnosno negdje na oko 300 katastarskih općina, od 3 tisuće i 500 katastarskih općina koliko ih ima u Republici Hrvatskoj. Od tih 300 katastarskih općina koji su u postupku nove izmjere i izrade zemljišne knjige njih trećina negdje oko stotinjak je već završilo izradu i završena je izrada katastra nekretnina i usklađena je zemljišna knjiga, dok na preostale dvije trećine, dakle 200 katastarskih općina koje su u postupku nove izmjere, još uvijek traje taj postupak bilo izlaganja, bilo dovršetka izradi samog katastra nekretnina i obnove zemljišne knjige za te katastarske općine. Kako je taj postupak za mnoge jedinice lokalne samouprave od krucijalnog značenja za razvoj i izgradnju temeljne infrastrukture, za podizanje poduzetničkih zona na području tih općina, u ovom trenutku prema podacima Državne geodetske uprave negdje oko 160 jedinica lokalne samouprave u Republici Hrvatskoj, dakle 160 općina ili gradova Državnoj geodetskoj upravi podnijelo je zahtjev za izradu novog katastra i zemljišne knjige, pa kroz idućih nekoliko godina jedan od najvećih izazova i Vlade Republike Hrvatske, a posebno ministarstva, odnosno Državne geodetske uprave, biti će da se osiguraju dovoljna sredstva za, da se može uopće pristupiti izradi novog katastra nekretnina, koji je preduvjet za obnovu zemljišne knjige, a to onda znači preduvjet za kvalitetno rješenje i omogućavanje bilo kojih investicija u Republici Hrvatskoj. Drugi bitan preduvjet koji bi mogao omogućiti još novi investicijski ciklus, rekao bih investicijski zamah u Republici Hrvatskoj jest dovršetak izrade planova nižeg reda koji su predviđeni Zakonom o prostom planiranju i gradnji. Naime činjenica je da svih 556 jedinica lokalne samouprave u Hrvatskoj ima izrađene osnovne dokumente prostorno-planske dokumentacije, dakle izrađene prostorne planove općine, odnosno gradova, međutim u velikom broju tih jedinica lokalne samouprave potrebno je na temelju tog osnovnog dokumenta izraditi bilo urbanističke planove rješenja, uređenja, ili pak detaljne planove uređenja. Dok se ti prostorno-planski dokumenti ne donesu investitori jednostavno ne mogu doći uopće u poziciju da mogu podnijeti zahtjev za gradnju svojih građevina. Prema tome, uz taj problem koji se svodi dakle nesređenost zemljišno-knjižnog stanja, drugi bitan problem, druga bitna pretpostavka koja u vrlo velikom broju gradova i općina nije još, nije izvršena to je izrada svih onih prostorno-planskih dokumenata nižeg reda koji proizlaze iz, čija obveza izrade proizlazi iz prostornog plana općine, odnosno grada, mora biti izrađena. Tek onda kada se naprave dakle i prostorni planovi nižeg reda, kada se sredi imovinsko-pravno stanje na preostalom dijelu Republike Hrvatske koje ima najintenzivniju izgradnju, a to je dakle, to su urbana središta, to su, to je obalno područje, to su infrastrukturni koridori, tek onda ćemo moći reći da smo ispunili kao država pretpostavke za mogućnost jednog velikog investicijskog ciklusa u Republici Hrvatskoj. Dakle svakako da mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice podržavamo donošenje ovoga zakona, jer je i prema anketi koju je ministarstvo napravilo ono pokazalo svoju opravdanost, ali pravi investicijski ciklus u Republici Hrvatskoj bit će omogućen onog trenutka kada se na vrlo velikom prostoru na kojemu je i predviđena prostorno-planskom dokumentacijom velika intenzivna izgradnja u Republici Hrvatske, s jedne strane sredi zemljišno-knjižni odnosi, a s druge strane kada se ti prostori, ta područja gradova i općina budu pokrila i kada se za njih bude izradila cjelokupna prostorno-planska dokumentacija kako je to predviđeno samim zakonom. Prema tome mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice ocjenjujemo da je ovaj produžetak roka od dvije godine primjeren i da će i još dvije godine za koje će zakon dalje važiti na isti način ispuniti tu osnovnu svrhu koja je praktično dovela do potrebe donošenja ovakvog zakona. Pa prema tome jasno da ćemo i ovu izmjenu u cijelosti podržati. Hvala.
Hvala. U ime kluba HSS-a, gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, zastupnice i zastupnici, gospodine državni tajniče. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržat će donošenje ovog zakona, i smatramo da je donošenje ovog zakona izuzetno važno, jer smo svjesni da je u Hrvatskoj ponekad administracija neumoljiva, a cilj nam je potaknuti ulaganja i otvarati nova radna mjesta, i s tog aspekta zasigurno da mi u klubu HSS-a podržavamo program gospodarskog oporavka Vlade Republike Hrvatske, koja je u okviru provedbenih mjera odlučila na svojoj sjednici održanoj 6. listopada 2010. godine uputiti Hrvatskom saboru i prijedlog ovog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja, kojim se uređuje produženje važenja zakona za dvije godine, odnosno do 31. prosinca 2012. godine. Naime ovaj zakon je u primjeni od 25. lipnja 2009. godine. Donesen je kako bi se doista pomoglo u poticanju ulaganja u području gradnje, ali isto tako kako bi se ubrzalo izdavanje akata za građenje, uporabu i uklanjanje građevina na koje se prema Zakonu o prostornom uređenju i gradnji izdaje lokacijska dozvola i potvrda glavnog projekta te provođenje upravnog i inspekcijskog nadzora. Zakonom je određeno da građenju od takvih građevina investitor može pristupiti na temelju samo jednog akta, odnosno rješenja za građenje. Ujedno je i propisano da se zakon ne odnosi na one građevine za koje investitor ne raspolaže dokazom da ima pravo graditi u smislu zakona, na građevine koje se namjeravaju graditi u zaštićenom području prirode i na one građevine čije je građenje započeto bez odgovarajućeg akta nadležnog tijela, odnosno građevine koje su izgrađene bez tog akta. Sami ciljeva donošenja zakona bili su da se omogući početak gradnje gospodarski značajnih građevina u kraćem roku, odnosno u 45 dana od dana podnošenja urednog zahtjeva za izdavanje rješenja za građenje. Također, cilj je bio omogućiti uključivanje javno-pravnih tijela u pripremu projektne dokumentacije prije podnošenja zahtjeva za izdavanje rješenja. Također, ono što se željelo ovim zakonom postići jest povećanje odgovornosti sudionika gradnje osobito samih projektanata i investitora tijekom pripreme projektne dokumentacije. Ali, kao što smo čuli iz izlaganja državnog tajnika, željelo se organizirati nadležna upravna tijela jedinica lokalne samouprave da pravovremeno vode postupke i izdaju rješenja jer vrlo često upravo u tom grmu leži zec, odnosno u tom dijelu imamo probleme zato što se ne postupa u skladu sa rokovima koje zakon propisuje. Naravno nedostatak je u izdavanju svih tih akata i to što ne postoji dovoljna koordiniranost između nadležnih javno-pravnih tijela koja sudjeluju u postupku izdavanja rješenja pa je zbog toga ovaj zakon po mišljenju nas u klubu HSS-a više nego dobrodošao. Analiza rezultata prve godine primjene zakona pokazala je da su ispunjene osnovne svrhe donošenja ovog zakona u vezi sa skraćivanjem roka za izdavanje akata na osnovu kojih investitor može započeti građenje, a time i mogućnost otklanjanja prepreka za njihovo ulaganje iz područja prostornog uređenja i gradnje te na pozitivne rezultate u koordinaciji tijela koji izdaju posebne uvjete. Istovremeno, analiza pokazuje da je primjetna potreba daljnjeg usavršavanja rada i postupanja svih sudionika osobito u pripremi propisane dokumentacije kao i unapređenja rada nadležnih tijela u postupcima i ispunjavanju rokova koji su propisani zakonom. U sljedećem razdoblju potrebno je osobitu pažnju posvetiti i afirmaciji primjene tog zakona kod potencijalnih investitora zbog toga što je analiza pokazala da je od 811 predanih zahtjeva bilo odbijeno njih 115 i to iz sljedećih razloga: neki investitori nisu raspolagali dokazom da imaju pravo graditi, u nekim drugim slučajevima građevine su se krenule graditi bez odgovarajućeg akta nadležnog tijela, neki su namjeravali graditi u zaštićenim područjima, a neki pak nisu imali usklađen glavni projekt sa prostorno planskom dokumentacijom i posebnim uvjetima ili su pak imali nedostatak kad je riječ o nekim posebnim uvjetima kao što je neplaćanje komunalnog i vodnog doprinosa, nepoštivanje roka za otklanjanje nedostataka u projektu. Stoga ovi pokazatelji nas upućuju da bi trebalo dodatno informirati investitore o samoj provedbi zakona i načinu kako sami sebi mogu pomoći, odnosno iskoristiti ovo što im i Vlada i Sabor RH omogućuju da doista u roku od 45 dana u skraćenom roku ishode potrebne dozvole i pristupe građenju. Dakle, kao što sam već rekla zaprimljeno je u ovih godinu dana 811 zahtjeva za izdavanje rješenja za građenje. Od tih zahtjeva vidljivo je da je 45 investitora odustalo od gradnje tako da je ustvari preostalo 766 aktivnih zahtjeva. Broj investitora koji su odustali od zahtjeva najveći je u Splitsko-dalmatinskoj i Međimurskoj županiji. Od 766 aktivnih zahtjeva izdano je 427 rješenja za građenje i isto tako odbijeno je i odbačeno 186 zahtjeva zbog neispunjavanja uvjeta za postupanje po zakonu i u tijeku je rješavanje 153 zahtjeva. Najveći broj zahtjeva podnesen je za građevine infrastrukturne namjene te podjednako za građevine stambene i stambeno-poslovne namjene, odnosno poslovne i proizvodne namjene. Najveći broj rješenja za građenje izdan je u nadležnom upravnom tijelu Grada Zagreba, Varaždinske, Osječko-baranjske, Međimurske, Krapinsko-zagorske i Vukovarsko-srijemske županije te grada Varaždina. Svi ovi pokazatelji i analiza koju je Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva izradilo upućuje nas da je dobro da se produži ovaj rok za primjenu Zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja i mi u Klubu zastupnika HSS-a podržat ćemo donošenje ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. U ime Kluba zastupnika SDP-a gospodin zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Dobar dan poštovani predsjedniče Sabora, uvaženi predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Pred nama je prijedlog zakona koji je de facto produžetak privremenog rješenja. Kao da iza 2012. nećemo morati poticati ulaganja i smanjivati birokraciju. I ovim se zapravo zakonom priznaje nesposobnost da se sustavno uredi otklanjanje administrativnih zapreka za investitore i da se cijela priča odgodi za 2 pune godine. Valjda se s time i priznaje da će kriza u Hrvatskoj još najmanje trajati 2 pune godine. Učinci koji bi trebao zadovoljiti svaki zakon su ekonomski, socijalni, ekološki, ali i fiskalni. Kada pričamo o ekonomskim učincima onda treba odgovoriti na nekoliko pitanja. Da li potiče ulaganje, da li potiče zapošljavanje, da li potiče i mijenja obrazovnu strukturu, da li potiče izvoz ili uvoz, da li potiče konkurentnost, da li potiče regionalni razvoj? NO, iz ovoga se to ne vidi, ovaj Zakon je de facto stihijske prirode u kriznim uvjetima. Jer osnovni preduvjet za svako poticanje gospodarske aktivnosti je postojanost Zakona a ne mijenjanje zakona. Stabilna regulativa na kojoj investitori znaju na čemu su a ne da se zakoni mijenjaju preko noći. Tako bi trebali izgledati dobro pripremljeni zakoni, tako bi trebala izgledati pozitivna investicijska klima u Republici Hrvatskoj. Sjetite se hrpe zakona koji su doživjeli svoje izmjene, da ne spominjem Zakon o osiguranju koji je četiri puta mijenjan u 4 godine, a sve s istim obrazloženjem da se usklađuje s pozitivnom pravnom stečevinom Europske unije, sjetite se svih zakona koji su doneseni hitno, bez dva čitanja, u hitnom postupku bez javne rasprave i konzultacija sa strukom. I to za posljedicu ima sve efekte koji su se danas odrazili na Hrvatsko gospodarstvo. Kada preko noći možete uvesti novi porez, kada možete promijeniti, stope poreza na dohodak, kada nemate kreditnu sigurnost jer vam kreditni rizik zemlje raste, kada vam se teško zadužiti povoljno u toj zemlji, kada zakoni traju ograničeno vrijeme, kada nemate stalnost tih zakona kada oni doživljavaju izmjene i dopune onda nije ni čudo da gospodarstvo pada, da su investicije pale za 25%, da je industrijska proizvodnja u zadnje dvije godine pala preko 15%, da je bruto društveni proizvod u zadnje dvije godine pao za preko 10%, da je nelikvidnost u sustavu veća od 31 milijarde kuna i da 30 tisuća poduzeća jedva posluje i pitanje da li će preživjeti. I kada se sve to uzme u obzir onda se s pravom pitamo zašto kao prvo je ovaj Zakon kojem je cilj poticati i olakšati ulaganje, zakon s rokom trajanja, zar iza tog vremena nećemo morati poticati niti uvoditi trajne poticaje za investitore i ovo je primjer da se radi o jednom ad hoc rješenju. Drugo, postavlja se pitanje što je to krivo temeljnim, sa temeljnim Zakonom o gradnji kada se mora uvoditi posebni zakon, leg specialis kojim se ubrzava postupak gradnje. E sada ovo drugo pitanje je pitanje koje ide u rubriku Vjerovali ili ne? Dakle, mi imamo postojeći Zakon o gradnji i ovim posebnim zakonom mi taj Zakon o gradnji de facto o njemu ne raspravljamo nego ovaj stavljamo kao prioritet za određenu vrstu ulaganja. To je daleko od sustavnog pristupa. I treće ovim Zakonom nisu propisani nikakvi građevinski prioriteti. DA li je baš potrebno sve građevine ovim Zakonom ujednačiti, da li su nam investicije u proizvodne i infrastrukturne kapacitete vrednije od stambeno-poslovnih ili ne proizvodnih ili čisto stambenih građevina. To je ono što može potaknuti otvaranje novih radnih mjesta ali na ta sva pitanja treba dati odgovor. I teritorijalni prioriteti, ovim Zakonom nisu niti su definirani teritorijalni prioriteti i ovaj Zakon pod ovom trećom rubrikom kojom također spada u domenu Zakona Vjerovali ili ne je zakon sa rokom trajanja i stoga se s pravom pitamo kada govorimo o mjerama za gospodarski oporavak Vlade. Slaba ili gotovo nikakva provedba mjera, ovaj Zakon je na tom tragu, ovaj Zakon je kao jedna lasta koja ne čini proljeće, a pred Hrvatskom je duga hladna zima, koja će potrajati još 2 godine, a ako u tom grmu leži zec, ajme jao zeki mogao bi se smrznuti. Hvala.
Hvala. U ime Kluba Nezavisnih zastupnika, gospođa zastupnica Đurđa Adlešić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, uvaženi državni tajnici, uvažene kolegice i kolege. Klub nezavisnih zastupnika će poduprijeti ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o postupanjima i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja sa Konačnim prijedlogom zakona. Između ostalog i zbog njegovog kolokvijalnog naziva koji šalje vrlo jasnu poruku, a to je Zakon od 45 dana, jer bi po njemu svi bitni dokumenti trebali biti dobiveni unutar 45 dana, što sigurno pokazuje spremnost Vlade da u dijelu stvaranja poduzetničke klime pokuša uhvatiti trendove razvijenog svijeta. Izmjenom Zakona iako se mijenja samo jedan članak produljuje se važenje zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja na 2 godine, dakle do 31. prosinca 2012. godine, treba naravno raditi i na drugim izmjenama i svima nam je jasno da kriza, bar ona velika neće proći u godini ili dvije godine, međutim, odnekud je potrebno krenuti, potrebno je raditi na stvaranju prijateljskog okruženja za investitore. Ovo je dakle jedan od važnijih koraka jer je jasno da kapital koji dolazi u zemlju traži brz put, jeftin put, u suprotnom odlazi tamo gdje je bolje, a nama se počelo događati da nas kapital preskoči, da mu je bliže Albanija, Kosovo, Crna gora. I sigurno je kada razgovarate sa investitorima koji su nas preskočili ili koji su o nama razmišljali, a otišli negdje drugdje, da se raspravlja o brzini reakcije administrativnog aparata, kao nečem što determinira atraktivnost zemlje za ulaganje. Sigurno da to nije jedini preduvjet ali je važan. Brojna istraživanja koja smo mogli vidjeti i od svjetske banke pokazali su da je brza i učinkovita državna uprava među prva tri razloga koje investitori navode kao najvažnije pri odluci o odabiranju destinacije za ulaganja. Moramo priznati da investitor također razmatra koliko je država u koju dolazi pravna država, a da se upravo na području borbe protiv korupcije na tom stvarno radi puno, mislim da nam nitko ne može negirati. Naravno da je važna i porezna politika, da su važni i prostorni planovi, ali isto tako važna i adekvatno obrazovana radna snaga. Mislimo da Hrvatska ne treba težiti da ponudi najjeftiniju radnu snagu, to je između ostalog i nemoguće. Ne možemo biti ne znam jeftinije od Kine ili nekih zemalja našeg susjedstva. Ali zato možemo ponuditi adekvatno obrazovanu radnu snagu, spremnu na sofisticiranije poslove i na bolje plaćene poslove. I na taj način treba određivati naše prioritete. Nažalost, sada su brojni primjeri nerealiziranih ili izvan vremenskog okvira realizirani ulagački pothvati koji su kočili ili čak zakočili sporost u izdavanju dozvola. Od toga veliki dio dozvola vezan za gradnju. Što možemo učiniti osim prihvatiti ovaj zakon? Razgovarala sam malo prije i sa državnim tajnikom i treba vidjeti može li se to napraviti ovom izmjenom ili raditi na nekoj novoj izmjeni zakona. Dakle, osim u ekstenziji vremena trebalo bi razmisliti i o definiranju termina ulaganja. Jer ako ostavimo ovakvu definiciju, može se dogoditi da nam ulaganje jednako obuhvaća npr. izgradnju nekog kioska ili izgradnju tvornice. Možda bi doista na tom terminu trebalo jasnije govoriti. Dakle, zakon bi za početak trebalo potpuno uskladiti sa Zakonom o poticanju ulaganja na način da se da prioritet onim ulaganjima koji svojim iznosima mogu značajno unaprijediti lokalnu zajednicu u kojoj su ulaganja planirana. Pa tako u Zakonu o poticanju ulaganja u sadašnje, imamo minimalni iznos protuvrijednosti od 300 tisuća eura kojim se ostvaruje pravo na poticanje predviđeno Zakonom o poticanju ulaganja, a isto tako se definira i opravdani trošak ulaganja koji definira prihvatljive kategorije materijalnih i nematerijalnih ulaganja. Dakle, kod ovih izmjena i dopuna definirati donji prag ulaganja. Time bi se definirali i prioriteti ulagačke politike, rasteretili bi se županijski, gradski i općinski uredi poslova na izdavanju dozvola za objekte koji neće značajno doprinijeti razvoju sredine u kojoj se grade i osigurao bi se jedan od preduvjeta za provedbu van stop šop pristupa za procedure i nakon registracije tvrtke. S tim da moram kod van stop šopa reći da pri tome ne mislim na ured nego mislim na pristup. Dakle, ne na tajnice, vozača, ured, nego na dostupnost onom tko dolazi investirati u Hrvatsku. Jasno da je potreban rad na cijelom sustavu privlačenja kapitala, jer brzo i kvalitetno realiziran projekt je sigurno najbolja reklama. Prioritet bi dakle trebala biti veća ulaganja, ubrzavanje procesa za investitore koji stvaraju višak vrijednosti dakle za one veće što sigurno nisu trgovački lanci. I najbolji rok je dakle brzi rok. Možda bi trebalo razmisliti u stvaranju ovog sustava i o izmjeni Zakona o strancima što su neke zemlje našeg okruženja već napravili. Poduzetnička klima danas sigurno ćemo se svi složiti nije najbolja. Treba je mijenjati, trebamo je svi zajedno stvarati. Činjenica je da je ovo jedan od prvih koraka, ne dovoljan ali svakako prvi. Pa bih se mogla možda našaliti i reći kolegi Bernardiću, to je ipak samo jedna lasta, ali dobro je da je i ona došla. Hvala.
Hvala. U ime kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je još jedna od mjera gospodarskog oporavka RH. Kada smo već o samom nazivu ovoga Prijedloga Zakona o izmjeni zakona, o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja, s Konačnim prijedlogom zakona ja bih morao ovdje istaći da i malo šire pristupiti ovoj tematici. Naime, dobio sam pritužbe ili obavijesti naših građana sa terena koji dobivaju u sklopu obnove i građenja na područjima od posebne skrbi, dakle jedinicama lokalne samouprave podatke sasvim sigurne i relevantne da im se građevinski materijal koji dobivaju za gradnju objekata isporučuje od distributera koji su potpisali ugovor s Ministarstvom regionalnog razvoja. Dakle, distributeri distribuiraju robu, građevinski materijal koji ima porijeklo jasno deklariran na proizvodu iz Republike Srpske, tzv. Republike Srpske, iz Vojvodine, Srbije ili drugih dijelova i krajeva bivše Jugoslavije. S obzirom da je siguran podatak statistički da je pad u građevinskoj industriji pa i građevinske proizvodnje u Hrvatskoj oko 20%, mene zanima, iako možda vaše ministarstvo nije nadležno za to, na koji način i kako se to može uopće dogoditi da iako građevinska industrija RH bilježi gubitke i pad proizvodnje da crijep, cement i ostali tehnički materijal za obnovu na područjima od posebne državne skrbi posebice u Slavoniji, za to znam pouzdano i sigurno, stiže upravo iz ovih krajeva. Drugo. U sklopu same ove problematike, dakle ubrzanje protoka kapitala, tj. poticanje posustalih izravnih ulaganja u područje gradnje, a što se treba postići omogućavanjem početka gradnje značajnih građevina u kraćem roku, tj. u roku od 45 dana, ja poznajem i upoznat sam sa slučajem u kojem evo u gradu Slavonskom Brodu postoji više problema neriješenih, upravo temeljem ovog zakona koji je stupio na snagu 25. lipnja 2009. godine i koji dalje stoji u ministarstvu, a lopta se lokalna samouprava, dakle grad Slavonski Brod, Odjel za graditeljstvo i ministarstvo, vaše ministarstvo. I tako to mjesecima stoji, stoji investicija vrijedna recimo znam pouzdano, a reći ću vam poslije o čemu se i o kome se radi, stoji investicija vrijedna 2 milijuna kuna. U dvorištu je dizalica, ali ona se ne kreće niti ima radnika koji bi trebali izgraditi poslovno-stambeni objekt koji bi potpadao također pod ovaj zakonski prijedlog. U vašem materijalu piše da je ministarstvo na temelju članka 40. zakona sklopilo sporazume o pružanju stručne pomoći sa svim županijama i Gradom Zagrebom, osim s Koprivničko-križevačkom županijom. Nije li to jedna zakonska ili odredbena ili ne znam kako polipragma? Kakva smo mi država, sve su županije sklopile sporazum, jedna nije. Pa i sa svim velikim gradovima, 20 ih ima piše ovdje, osim Rijeke, Siska, Varaždina i Samobora. E sad vi ste gospodine državni tajniče izrekli ovdje analizu koju smo dobili na saborske klupe o zahtjevima koji su pristigli u vaše ministarstvo, dakle ima ih 811, 45 ih je odustalo, izdano je 427 rješenja ili riješenost je 55,7%, odbijeno, odbačeno 186 zahtjeva ili 24%, a u postupku rješavanja još uvijek 153 zahtjeva. To je jedna rekao bih suhoparna analiza, dakle jedne učinkovitosti, efikasnosti rješavanja ovih problema koji su dospjeli do ministarstva ili na relaciji lokalna samouprava-ministarstvo. Međutim, ja bih volio vidjeti i analizu onih koji nisu potpisali ili koji nisu kako se navodi točno sklopili sporazum o pružanju stručne pomoći, dakle analizu sa istim podacima, dakle o rješavanju i izdavanju rješenja o građenju, odbačaju ili daljnjem postupku rješavanja upravo u onim jedinicama koje nisu potpisale sporazum o pružanju stručne pomoći ministarstvu, a to je Koprivničko-križevačka županija, te gradovi Rijeka, Sisak, Varaždin i Samobor. Ako bismo usporedili te dvije analize onda bismo upravo spoznali što je bilo učinkovitije, tko je bio u pravu, da potpisivanjem ovog sporazuma je došlo do učinkovitosti na rješavanju problema u gradnji ili je pak lokalna samouprava djelotvornije, učinkovitije riješila probleme u svezi ove problematike na svom području, dakle upravo u ovih 5 jedinica. Jedna regionalne samouprave rekao sam već koja i ova četiri grada Rijeka, Sisak, Varaždin i Samobor. Točno je kako je netko ovdje izrekao da su za ubrzane investicije bilo u proizvodne pogone, bilo u stambeno-poslovne ili druge namjene bitniji prostorni planovi pa onda i dokumenti niže razine koji se naslanjaju na prostorne planove jedinica lokalne samouprave i regionalne samouprave. Također je bitno, a to već rješavamo čini mi se dugi niz godina, dakle sređivanje zemljišno-knjižnog odjela i utvrđivanje imovinsko-pravnog stanja na terenu. Nažalost, čini mi se da još uvijek kada uzmemo i kada hoćemo za neku česticu ili bilo što putem interneta izvaditi e-izvadak onda to nije moguće za sve ili za cijelu Republiku Hrvatsku, za sve jedinice lokalne samouprave i regionalne samouprave. Iako je čini mi se i Europa u sporazumu sa Republikom Hrvatskom uložila i sredstva da se ova problematika riješi prije ulaska u Europsku uniju. Točno je i to da jedina promjena u ovome zakonu koji je stupio na snagu 25. lipnja 2009. godine produžava rok važenja ili rok trajanja ovoga zakona, posebnog zakona, do 2013. godine, iako je ovdje kao kad se kupuju cipele pa su 499 kuna, a ne 500, ovdje je napisano 31. prosinca 2012., valjda ljepše djeluje 2012. od 2013., ali zapravo je to 2013. godina. I još jedno pitanje, hoćemo li potkraj 2012. donositi opet novi zakon kojim ćemo produžiti važenje ovog posebnog zakona na nekakvu 2015., ja nisam uvjeren da nećemo. S obzirom da je jedina promjena zapravo u datumu do kada važi zakon o postupanju i uvjetima gradnje, radi poticanja ulaganja, a u sklopu mjera za gospodarski oporavak jedino dakle produženje važenja ovog zakona. Druge promjene zapravo i nema, sve ostale su odredbe sadržane i ne mijenjaju se. Klub HDSSB-a teško može zauzeti bilo pozitivan bilo negativan stav i mislimo da postoji puno, puno važnijih, životnijih mjera koje bi pomogle gospodarskom oporavku ili ubrzale gospodarski oporavak Republike Hrvatske pa ćemo ostati suzdržani. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Ovaj zakon o kojem je danas ovdje riječ stupio je na snagu 25.6.2009. godine, znači to je već bilo jedno razdoblje pune krize koju mi sami sebi nismo priznavali, ali to je bilo više nego evidentno. Bilo je to 7 dana prije nego je Sanader dao ili ponudio ili podnio ostavku ili pobjegao preciznije. Bilo je to vrijeme kad se vidjelo da je graditeljstvo pred kolapsom, isključivo su se 2009. godine završavali oni sadržaji, oni projekti, oni objekti koji su se počeli graditi 2007., 2008. godine i bilo je to vrijeme kada su definitivno u Hrvatskoj zamrle investicije. Jednom rječju, jedan trenutak otrježnjenja, definitivna potvrda da dolaze crni dani kada je riječ o graditeljstvu i svima je bilo jasno da će biti još gore kada je riječ bilo o domaćim, bilo o stranim investicijama. To svi smo tada vidjeli, to svi vidimo i danas, to jedino ova Vlada sama sebi ne želi priznati. Što se tiče samog ovog Zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja kako se on zove ili kako nosi naslov ovaj zakon je ja ću reći posve otvoreno hvale vrijedan. Zakon smo svi ako se ja ne varam jednoglasno podržali i ove rokove sada od 2010. do 2012. po mom sudu trebalo bi produžiti i na razdoblje poslije 2012. pa možda sve tamo recimo do 2015. godine. Znači, rekoh nema nikakve dileme ovaj zakon je dobar. Ali što nam vrijedi da imamo relativno korektan zakon kada više nemamo investicija bilo da je riječ o domaćim, bilo da je riječ o stranim znači investicijama ili investitorima. Dobro je isto tako da postoje pretpostavke da ako netko podnese zahtjev za gradnjom, hajde nazovimo ih to takozvanih većih objekata da mu zahtjev treba, nije bitno pozitivno ili negativno riješiti u roku od 45 dana. To je sjajno. Ja bih rekao da smo na takvo nešto čekali pa usuđujem se kazati još od šta ja znam '95.-te kada je rat evo de facto se okončao. Jasno je da bi to vrijedilo i da to vrijedi, taj rok od 45 dana za domaće i za strane fizičke i pravne osobe. Ali kao što rekoh što ćemo kada više nema nikakvih zahtjeva za investiranje u Republiku Hrvatsku i to je naš ključan problem. Investicije je najprije iz Republike Hrvatske tjerala politika vladajuća. Nije bitno tko je bio na vlasti koja je ja se usuđujem kazati odrađivala posao za tajkune ili politika koja je, znači opoziciona politika koja je time pokušavala na nekim projektima sebe dizati, rušiti vjerodostojnost onih koji su na vlasti. Nakon toga tu vjerodostojnost bilo kojega projekta rušili su mediji, pa budimo protiv golfa, pa budimo protiv auto-cesta, pa budimo protiv bilo koje industrije i bilo kojeg hotela. A ono što politika i mediji nisu uspjeli srušiti, što nisu opozicionari uspjeli rušiti bilo na lokalnoj, bilo na državnoj razini e onda bi to rušile nevladine udruge koje se sve opet do jedne financiraju iz proračuna ili ih financiraju stranci ili ih financiraju hrvatski tajkuni. Dovoljno je samo reći da je u državnom proračunu za financiranje udruga u ovoj godini osigurana cifra od nekih 600 milijuna kuna. Recimo za političke stranke negdje oko 120 milijuna kuna. E sad nakon ovoga uvoda gdje smo mi danas? Hrvatska je Vlada pred nekih šest mjeseci ispisala popis od tridesetak investicija teških gotovo 14 milijardi eura. I svi kada smo vidjeli, kad smo si skinuli te investicije naprosto smo se tome nasmijali zato jer znamo da od tog kataloga nazovimo ih lijepih želja naprosto ništa neće biti. Koje su to investicije? Jedna pokradena Elektroprivreda trebala bi ulagati nekih 4,27, 4,3 znači milijarde eura u neke projekte s područja, pardon 3,8 milijardi. Najviše investicija je u području prometne infrastrukture, 3 projekta ukupne vrijednosti 4,3 milijarde eura. Pritom je pojedinačno najveće vrijednosti projekt željezničke pruge Rijeka – Karlovac, Zagreb – Koprivnica – Botovo s procjenom ulaganja od 3,7 milijardi kuna. Gdje će jedna željeznica dobiti taj novac. Tko će ovoj bankrotiranoj državi pozajmiti toliki novac? Na popisu je izgradnja novog putničkog terminala u Zagrebačkoj zračnoj luci sa 302 milijuna eura kao i most Pelješac s predviđenim ulaganjem od 320 milijuna eura. Prvo, Hrvatske autoceste ili ceste ne mogu izgraditi onaj dole, po meni nepotreban most, a Boga mi ni Grad Zagreb sa Velikom Goricom ne može investirati 320 milijuna eura u zračnu luku. Tu je termoelektrana Plomin. E tu stvari stoje malo drugačije. Zatim naftni terminal u Kaštel Sućurcu i šta ja znam Brijuni rivijera vidjet ćemo šta tu uopće može biti da budem iskren. Pa onda tu su neki projekti Prelug na kvarnerskoj obali itd. itd. Jedino što se realno ja kažem u periodu od narednih četiri ili pet godina može realizirati to je ta termoelektrana Plomin na ugljen. To je vrijednost investicije jedna milijarda eura, ali nadam se da se u to neće Vlada upustiti bez prethodno sprovedenog lokalnog referenduma. Spominje se neka hidroelektrana u okolici Dubrovnika 400 milijuna eura, ali tu treba odnose riješiti sa Bosnom i Hercegovinom i Crnom Gorom. Nešto bi mogao Bui graditi u Istri, par hotela bi se mogli realno izgraditi. I to je gospodo sve što se može ili na čemu se može inzistirati kada je riječ o tom graditeljstvu u narednih nekoliko godina. Jednom riječju dok se ne promijeni klima bilo da je riječ o političkoj, medijskoj, opozicijskoj svejedno danas smo mi opozicija, sutra će biti neki drugi. U Hrvatskoj se gotovo ni jedan pozitivan pomak ili sadržaj ne može dogoditi. Mi nismo bili u stanju povući ni onih 10 milijardi kuna ili milijardu i 500 milijuna eura iz Hrvatske narodne banke. Znači domaće bankarske institucije, a kamoli da ćemo povući relevantan kapital za ove sadržaje iz tih tridesetak projekata a da pritom Hrvatska recimo ne uđe u Europsku uniju. Ali zato ćemo jasno dostojanstvo propadati. Znate koliko bi isto tako trebalo vremena da se bilo koji od tih projekata realizira? Pa najmanje pet, šest, sedam možda i više godina. Vama da bi se izgradio ne znam taj termoelektrana Plomin treba najprije referendum. To je zahtjev IDS-a, a ako onda bude pozitivna odluka treba vam najmanje tri godine da bi se napravila projektna dokumentacija i onda vam treba još tri, četiri godine da bi se takav jedan sadržaj izgradio. Znači, da bi se potrošila ta milijarda eura treba najmanje sedam, osam godina. Ja sam uzeo samo jedan primjer. Da bih upravo apostrofirao potrebu da kada se to, kada se o tome razmišlja, a to je gotova stvar već izgleda u ovoj zemlji da se jedan takav sadržaj ne smije graditi bez lokalnog referenduma. Rekoh da bi se bilo koji projekat mogao realizirati nama je potrebno dvije, tri godine znači projektiranja, traženje dokumentacije, rješavanja imovinsko-pravnih pitanja pa onda recimo dvije godine ili tri godine gradnje. Da li Hrvatska u ovom trenutku gospodo ima i jedan projekat pripremljen? Pa jasno da nema da li u Hrvatskoj ijedan projekt može, pa čak i od ovih 30 koje je Vlada predložila dobiti potporu svih? Ne može. Možda može aerodrom u Zagrebu i to je sve, željeznica, ali gdje ćemo mi za željeznicu pronaći 4, 5 milijardi eura. Mi smo otjerali, nema ovdje gospodina Marića koji mi stalno replicira kada to govorim, najmanje 5, 6 milijardi eura u zadnjih 7, 8 godina. Protjerali smo jednu milijardu eura investicija iz Županije istarske, to je istina. Koliko je novih hotela gospodo sagrađeno na Jadranu u zadnjih 20 godina. Pustimo te rekonstrukcije. Više neće biti zbog pada dobiti u hotelskom sektoru ni rekonstrukcija, a kamoli novih hotela. Ja tvrdim da u 20 godina mi nismo u Hrvatskoj došli do 20 novih hotela. Nismo. Možda 10. I mi se zavaramo svo vrijeme cijenom zemljišta, vrijednošću objekta, a svi ti hotelski sustavi su gotovo pred bankrotom, umjesto da stvorimo takvu klimu da se nešto počinje dešavati. U Istri je u 20 zadnjih godina, pustimo opet ću reći rekonstrukcije, sagrađeno 4 novih hotela, 5 ih je u gradnji, i jedno turističko naselje. U ono pod navodnicima trulo Titovo vrijeme od '65., pa tamo do '85. pa samo u Istri je sagrađeno 70, 80, a možda i više hotela, a isto je bilo uzduž Jadranske obale, i kažemo da nije valjalo. E ovo sada valja. Ali pustimo sada to. U jednoj Puli nijedan novi hotela. U jednome Dolinu nijedan novi hotel. U jednome Rapcu, možda se sad nešto gradi, jedan. U jednome Poreču koji ima 40-ak, 50 hotela niti jedan nije sagrađen novi hotel u 20 godina, ako izuzmemo male investitore. U Vrsaru ništa, u Rovinju se gradi jedan hotel, Hypo banka je sagradila jedno naselje, jedan hotel u Novigradu, itd., u Novom Vinodolskom, itd. Neki tajkuni preko medija koji se nazivaju, znači mediji, neovisnima ruše svaki iskorak ako nije u njihovu korist, i onda nije čudno da smo naprosto bez investicija, a ako smo bez investicija onda smo gotovo pred bankrotom. Ne mogu Hrvatsku pokrenuti niti naši tajkuni, niti država, znači ne mogu oni koji su nas u to doveli. E sada pogledajte gospodo kako je se kretalo hrvatsko građevinarstvo u periodu od 2002. na ovamo. Graditeljstvo je vuklo cijelo gospodarstvo, pogotovo u periodu od 2005., 2006. do 2009. godine. Danas je to isto građevinarstvo na koljenima, ali imajmo na umu činjenicu da u toj branši radi 200 tisuća ljudi. 2002. godine završeno je u Hrvatskoj 18 tisuća i 47 stanova, 2003. 18 tisuća 460 stanova, 2004. 18 tisuća 763 stana, 2005. 19 tisuća 995 stanova, i onda se dešava bum, 2006. 22 tisuće 121 stan, 2007. 25 tisuća 609 stanova, 2008. 25 tisuća 368 stana, 2006. 18 tisuća 740, a 2010. bojim se da neće biti u Hrvatskoj završeno niti 10 tisuća stanova. Jednom riječju mi se moramo suočiti sa jednim urušenim sustavom. Bojim se da će zbog nedostatka prihoda u proračunu ne znam početi se uvodi i nakaradni porezi na imovinu, što će dokrajčiti ne bogate, nego sirotinju. Pazite u Njemačkoj tek 4 Nijemaca od 10 vlasnici su stanova ili kuća za odmor, a u Hrvatskoj 9,2 građana imaju, znači na 10 građana 9,2 imamo stana. Evo vidite to je ono o čemu ja govorim, ono trulo vrijeme koje je sagradilo 400 hiljada stanova, koje je '91., '92. jednostavno prodano, pa se za jednu vrijednost kupatila mogao kupiti stan od 100 kvadrata u Ilici, ili u Poreču uz more, ili u Opatiji, sasvim svejedno. U rujnu 2009. po Državnom zavodu za statistiku mi smo imali milijun 557 tisuća 514 zaposlenih, a po tom istom Zavodu za statistiku u rujnu 2010. imamo milijun 440 tisuće 603 zaposlenih, ili u tih godinu dana Hrvatska je ostala bez 116 tisuća 911 radnih mjesta, prema podacima Državnog zavoda za statistiku, pa pogledajmo koliko je od tih 116 tisuća 911 otpalo na graditeljstvo. Zato još jedanput ću reći, time ću i završiti, vidim da je crveno, ovaj zakon je apsolutno korektan, ali je već 2009. bio zakasnio. Kamoli sreće da smo ga imali 2000. ili '95., takav smo zakon trebali imati znači daleko ranije, i mislim da bi bilo dobro da se protegne barem na 2015. godinu. Znači zakon dobar, zakon ćemo podržati, ali mislim da bi trebalo prihvatiti amandman da zakon ostane na snazi do 2015. godine.
Hvala. Upravo je isteklo vrijeme za prijavu od 10 minuta u 10 i 41 minutu. Imamo ispravke netočnih navoda. Gospođa zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, ako se ne varam, mislim da sam dobro čula da je gospodin Kajin u svom referatu o stanju u Hrvatskoj rekao da je most Pelješac nepotreban. Ja želim ispraviti taj navod. Mislim gospodine Kajin da je ovaj stav vrlo sebičan. Mi iz hrvatskog juga se uvijek veselimo svakom projektu u hrvatskoj državi, i jako nam je drago da se hrvatska država razvija. Ali morate znati da u Dubrovačko-neretvanskoj županiji, do današnjeg dana, ne da nema jednog kilometra, nego nema ni jednog metra autoceste izgrađene, a o mostu Pelješac ne trebam ovdje elaborirati što bi on značio za razvoj hrvatskog juga i hrvatskih otoka. I smatram da je, višekratno ste to ponovili u ovom Saboru od prošle godine, mislim da je vrlo sebičan vaš stav u odnosu na hrvatski jug.
Hvala. Ispravak gospodin zastupnik Dragan Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Naime ispravio bih netočan navod kolege Kajina, koji je konstatirao da nema niti jedan u ovom trenutku pripremljen projekat u Republici Hrvatskoj. Naime to je apsolutno netočno, činjenica da građevinski sektor je suočen s krizom, oko tog se svi slažemo, no kolega Kajin ovakva izjava i vaš doprinos jednoj lošoj investicijskoj poduzetničkoj klimi u Republici Hrvatskoj ja neću ići dalje od Osijeka. Dakle u ovom trenutku završen je natječaj za izgradnju južnog traka, južne zaobilaznice preko 300 milijuna kuna. U ovom trenutku očekujemo potpisivanje sporazuma sa EBRD-om o nastavku izgradnje koridora 5C preko milijardu kuna je u igri, itd. Dakle da ne idem dalje od Osijeka, od raznih objekata komunalne infrastrukture, vodovoda, plina, odvodnje. Prema tome projekti postoje, inače se ne bi mogli niti objavljivati natječaji, a niti potpisivati sporazumi za zatvaranje financijske konstrukcije. Prema tome vaša tvrdnja je apsolutno netočna.
Hvala. Ispravak, gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala gospodine predsjedniče. Ispravljam tri netočna navoda kolege Kajina. Prvi, da nisam tu. Tu sam kolega Kajin, niste dobro vidjeli. Drugi, neprodani stanovi da su uzrok građevinske krize, a za što je odgovorna Vlada. Kad se govori o neprodanim stanovima onda treba imati na umu 2 stvari: ekonomsku krizu u cjelini i kupovnu moć svakog potencijalnog kupca, ali i nepovoljne stambene kredite i odnosno vrlo visoke kamate što je stvarno prouzročilo pad prodaje stanova. I treće, da je nepotreban most Pelješac, što je kolegica Šuica govorila već. Da ste samo jedanput sjeli u automobil ljetos i otišli u Dubrovnik onda nikada to ne biste kazali. Jer kroz svoju državu ići i prelaziti granicu mislim da nijedan državljanin RH ne bi poželio. Hvala lijepo.
Može se preko Neuma to napraviti, a o padu radnih mjesta nećemo. O 116 tisuća, o tome nećemo.
Žao mi je što sjedim za ovim stolom jer bi imao što kazati o Pelješkom mostu. Sramota je što se osporava jedan projekt kao da je uzročnik svih mogućih zala i problema u RH. To je stvarno, ne može čovjek zamisliti. S kojom se to žestinom ljudi obaraju na taj projekt. Ali, evo iskoristio sam mogućnost da reknem i to iako možda strogo poslovnički nemam pravo.
Pa možda ima predsjedniče i drugih prioritetnih projekata, potrebnijih.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Dragan Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče. Zakon o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja donesen je sredinom 2009. godine kao jedna od 10 antirecesijskih mjera. Dakle, mjera pod brojem 7. u sklopu poticanja izravnih ulaganja i prijenosa tehnologija. Zakon je u tom trenutku popularno nazvan "sve u 45 dana". Isto tako taj zakon našao je svoje mjesto i u programu gospodarskog oporavka Vlade RH iz travnja ove godine i onog dijela koji se odnosi na doprinos oživljavanju gospodarstva. Tamo je točno definirano dosljedna primjena Zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja i drugo formiranje posebnog Ureda za koordinaciju, ubrzanje i nadzor izdavanja odobrenja i dozvola za sve značajnije investicije s ministrom na čelu. Naime, nakon ovih nekakvih cca 13 mjeseci i brojčani pokazatelji koji su prikazani u prijedlogu ovog zakona govore o ulozi ovoga zakona u oporavku gospodarstva. Kao što je uvodno istaknuto, dakle na osnovi 766 pravovaljanih zahtjeva izdano je 427 rješenja, odnosno možemo reći pozitivno je riješeno oko 56% zahtjeva. Je li ovo veliki broj, koliki je taj broj, jesmo li njime zadovoljni, mislim da ga apsolutno treba analizirati u kontekstu najžešće krize i u kontekstu kada su ulaganja u najrazvijenijim zemljama svijeta u ovom razdoblju pala za 41%. Isto tako treba kazati kada su u pitanju inozemna ulaganja u RH da sa tom strukturom ne možemo biti zadovoljni, dakle negdje u razdoblju '93. i '94. godina imali smo od ukupnih ulaganja oko 85% se odnosilo na industriju i građevinarstvo dok nažalost evo sada kada ukupno taj broj od negdje 4,1 milijardu kada stavimo u nekakve relativne odnose vidimo da najviše tu čine financijske usluge, banke, telekomunikacije, a da je ovaj dio oko industrije i građevinarstva došao negdje na 20%. Sve ovo zapravo govori u prilog primjeni ovog zakona i svakako je za pozdraviti njegov produžetak, odnosno produljenje roka primjene za 2 godine. Kada se govori o konkurentnosti hrvatskog gospodarstva vrlo često kao sinonim za usporavanje razvoja, za usporavanje ulaganja, za usporavanje investiranja kad je općenito problem konkurentnosti spominje se birokracija, preveliko administriranje, višemjesečno čekanje dokumenata itd., i zato je ovaj zakon iznimno važan i iznimno poticajan. Za sve ove velike investicije jamči se da će papirologija biti riješena u roku od 45 dana i isto tako jamči se da ukoliko jedinice lokalne samouprave, odnosno njihovi uredi ne odrade bilo koju od faza u procesu izdavanja dokumenata znači može reagirati ministarstvo te to će biti sankcionirano, ministarstvo će odraditi dokumentaciju do kraja i sve će to ići na račun jedinice lokalne samouprave. Upravo ovo govori da je najveća prednost ovog zakona tzv. "sve u 45 dana" zakona, da se onemogući korupcija, da se onemogući suvišna birokracija, da se ubrzaju investicije i smatram da bi RH trebala imati puno više ovakvih zakona koji potiču efikasnost. Vrlo često imamo slučaj da građani ili investitori da su žrtve administriranja i raznih diskrecijskih procjena pa i dobre volje ljudi koji rade na izdavanju različitih dozvola. Sigurno je da se klima promijenila, sigurno je da su nam zakoni bolji i protočniji, no još uvijek imamo veliku količinu kada je u pitanju tumačenje i provedba zakona diskrecijske procjene na nižim razinama, dakle ljudi koji mogu, činovnika koji mogu proces i zakomplicirati i koji ga mogu usporiti. Jasno je da je takva situacija izvor mita i korupcije. Zato ovaj zakon ima svoju ulogu i u poticanju ulaganja i investiranja, ali isto tako i svoje antikorupcijsko djelovanje jer investitor više ne može postati žrtva birokracije, sitnih lokalnih političkih igara, niti objekt iznude mita. Jer u onoj fazi u kojoj lokalna samouprava ne odradi svoj posao uskače ministarstvo i cijeli posao se završava u 45 dana. Bio je jedan dobar komentar za ovaj zakon kada je stupio na snagu u jednom mediju. Dakle, da je ovo zakon koji će sprečavati ucjene investitora. I on je doista takav. Donošenjem ovog zakona omogućeno je građenje predmetnih građevina umjesto na temelju 2 akta, dakle lokacijske dozvole i potvrde glavnog projekta, dakle izgradnja na temelju jednog akta – rješenja za građenje, a čiji je rok znači znatno kraći od rokova koji su bili za ova prethodna 2 dokumenta. I tako zapravo umjesto 2 postupka, jedno za izdavanje lokacijske dozvole i drugi za potvrdu glavnog projekta ovdje se vodi samo jedan postupak. Isto tako mislim da je dobar pokazatelj i struktura investicija koje su analizirane temeljem ovog Zakona, tako 24% za stanogradnju, 26% za poslovne objekte, 3,6% za ugostiteljske, 9,1% za trgovačke i 31,2% za infrastrukturne, prema tome ako ćemo u onom užem smislu sagledavati stvari, dakle stanogradnju, infrastrukturu itd., dakle ona zauzima bitno mjesto i smatramo da je ovaj Zakon važan za provedbu svih onih antirecesijskih mjera i za podizanje gospodarskih aktivnosti u Republici Hrvatskoj. Isto tako, vidim nije kolega Bernardić tu, ono što je dao primjedbu da ovaj Zakon nema teritorijalni pristup, onu teritorijalnu komponentu. Naime prošla su vremena kada se na nekom političkom tijelu potezom olovke na papiru određivalo gdje će se što graditi, gdje će biti Obrovac ili neka druga investicija. Dakle, ovo nije nikakav akt planske ekonomije, nego ovo je poticajni okvir za investicije i stimulaciju gospodarskog razvoja. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, želim i ja podržati ove Izmjene i dopune Zakona. Očito je da kao što smo već više puta jutros čuli da ovaj Zakon šalje poruku da se radi o stvaranju poduzetničke klime i da se radi za tim da država bude brža i učinkovitija. Ne država nego državna uprava ali i lokalna i regionalna. Znači, neophodno je produžiti ovaj rok, donijeli smo Zakon 2009. u lipnju, očito u sklopu antirecesijskog programa. Uključen je ovaj Zakon... [[Govornik se isključio, ne čuje se.]] Pa evo, u svakom slučaju podržavam ovaj Zakon, koji je donesen u lipnju 2009. godine, njegovo produženje i trajanje do 2012. godine, bio je jedna dobra antirecesijska mjera, Vlada ga je uključila u program gospodarskog oporavka, na način da su dvije njegove komponente tu uzete u obzir, jedna je dosljedna primjena ovog Zakona i druga je formiranje povjerenstva za donošenje ovih dokumenata na čelu s ministricom. Ono što sam razmišljala na vrijeme dok slušam sve ove rasprave je da bi možda u budućnosti trebalo ovaj Zakon inkorporirati u osnovni zakon jer nema razloga da osnovni zakon nema ovu odredbu da se u roku 45 dana odnosno sve u 45 dana može riješiti. Činjenica da se odnosi samo na one objekte koji su objekti za ulaganje, ne na obiteljska kuće, odnosno one objekte koji su trebali i lokacijsku i građevinsku dozvolu odnosno potvrdu na glavni projekt. ON omogućuje investitoru da se dobro pripremi, da preda sve dokumente i da dobije glavnu potvrdu na glavni projekt 45 dana. Međutim, to znamo da nije slučaj, čuli smo danas, piše u ovim materijalima i čuli smo od državnog tajnika da je samo 54% do sada predmeta riješeno u roku 45 dana. Mi moramo sebi postaviti pitanje zašto je to tako. Iz iskustva mogu reći da je problem nedostatan broj službenika, posebice nedostatan broj stručnjaka inženjera arhitekture i građevine, ima njih u Hrvatskoj, ali nisu dovoljno plaćeni, radije rade u arhitektonskim uredima. Onda to imate dalje krug, arhitektonski biroi, malo ih je onih koji imaju licencu za rad na donošenju prostornih planova, generalnih urbanističkih planova, urbanističkih planova uređenja i detaljnih. Znači to je začarani krug, istovremeno samo neki uredi imaju pravo raditi na ovim planovima i oni mogu se javljati na natječaje koje organiziraju jedinice lokalne uprave i samouprave, a ovamo opet imate problem da ne žele raditi u uredima bilo županijskim, bilo gradskim jer plaća nije dovoljna, imaju puno veću plaću u uredima arhitektonskim. Dakle, to je tema koju bi možda trebali Ministarstvo obrazovanja i Ministarstvo gospodarstva, to bi trebalo možda šire razmotriti ovaj problem, zbog čega dolazi do tog smanjenog izdavanja dokumenata. Vi ste spomenuli, baš bih vas željela pitati gospodine državni tajniče, spomenuli ste Dubrovačko-neretvansku županiju i kazali ste da ni jedan dokument nije izdan u roku 45 dana. Ja ne vjerujem da u Dubrovačko-neretvanskoj županiji nisu službenici dovoljno obučeni, i da nemaju znanja, isto tako ne vjerujem da ni jedan projekt, odnosno ni jedan dokument nisu dobili na izradu, da nema interesa za investicije. Vi ste anketno nama to ovdje predstavili. Postavlja se pitanje ili su loše službe, što ne vjerujem ili su projektanti predali dokumentaciju koja nije potpuna ili nema prostornih planova, bolje rečeno jedinice lokalne uprave i samouprave nisu donijele planove nižeg reda o kojima je nešto maloprije govorio gospodin Bačić, prostorni planovi, to je jedno vrlo kompleksno pitanje, ovaj materijal je jednostavan jer se radi samo o izmjeni jednog članka i vi ste nama statistički ovdje ovo nabrojili i ova statistika bi vjerojatno nas trebala uputiti na neko istraživanja. I na promjenu nekih zakona i na cjelokupnu promjenu. To je ono što se meni nameće nakon čitanja ovog materijala. Rekli ste da je Ministarstvo sklopilo sporazum sa skoro svim gradovima, spomenuli ste neke s kojima nije i jednu županiju koja nije htjela, a istovremeno smo čuli ovdje od jednog kluba, kako je država koja nije sklopila, pa valjda ova država teži decentralizaciji i već jako smo u tome uspjeli, sama činjenica da građevinske dozvole se izdavaju sada u velikim gradovima, centrima županija, je dokaz da je država tu funkciju decentralizirala. Pa ako se zalažemo za regionalni razvoj, upravo je bio predstavnik kluba koji se zalaže za regije, onda što ima, koji je problem u državi, te županije, gradovi žele sami, osjećaju se dovoljno sposobnima i imaju dovoljno elemenata da mogu sami izdavati dozvole. Dva osnovna problema po meni su osim nedostatka službenih odnosno stručnih osoba, su imovinsko-pravni odnosi to je definitivno. Ali to nije problem ni ove države ni zadnje godine, ni dvije, ni tri, ni devedesetih to je problem desetljeća kada se imovinsko-pravni odnosi nisu rješavali, nismo imali dobro sređen katastar i usklađen katastar sa zemljišnikom i to je veliki problem. Ali Hrvatska država na tome radi i znamo da je 300 katastarskih općina trenutno u postupku, a mnoge su već mogu reći završile i trenutno je u postupku usklađenje zemljišnika i katastra. A i vi navodite ovdje da 55 investitora nije raspolagalo dokazom da ima pravo graditi, a taj dokaz su valjda imovinsko-pravni odnosi i oni su ključni problem kod izdavanja tih dokumenata. I drugi veliki problem po meni, je dovršetak planova. Sve općine i gradovi imaju svoje prostorne planove, GUP-ovi i sve županije. Međutim, jako puno je rascjepkanosti u tim urbanističkim planovima uređenja i detaljnim planovima. A taj problem je posebno izražen na obali. Ispočetka smo imali zaštitu obalnog pojasa, a kasnije je zaštita obalnog pojasa ušla u sam Zakona o gradnji i ovi se planovi vrlo sporo donose. Ne mogu reći da je problem u općinskim i gradskim vijećima, oni će sigurno dići ruku za plan koji je stručno napravljen. Problem je i u dugotrajnoj proceduri, ali drugi je problem u financiranju tih planova. Male općine i gradovi ne mogu sami financirati sve ta planove, ako se upuste u financiranje zajedno sa investitorima, onda im prijeti opasnost da bivaju na neki način korumpirani ili barem bivaju otvoreni da se to događa. Znači nema dovoljno novaca u proračunu da bi mogli financirati planove, to je jedno, a drugo nema dovoljno što sam na početku rekla licenciranih projektantskih arhitektonskih biroa koji te planove mogu izrađivati. I treće, naravno da moramo poštivati Zakon o javnoj nabavi. Nabava traje kako već znamo 70 dana, dva mjeseca, pa tri pa se netko žali, pa sam onaj postupak za započnete izradu plana ponekad traje 6 mjeseci. Znači bez godinu, godinu i pol dana vi ne možete donijeti prostorni niti urbanistički plan uređenja. Neki gradovi recimo npr. Dubrovnik ima sam grad njegov GUP je predvidio 35 UPU-ova i DPU-ova. Znači nitko ne može dobiti dozvolu, dok se ne donese taj plan nižeg reda. A ne može se istovremeno donositi 35 planova. Znači ja ovu raspravu koristim kako bi potakla možda razmišljanje o ubrzanju procedure oko donošenja tih planova jer trebaju suglasnost svih ministarstva što je sve u redu i sve to služi očuvanju obalnog pojasa, sve to služi održivom razvoju. Evo ovih dana smo bili na parlamentu Skupštine Mediterana u Rabatu u Maroku gdje je izrečen jedan podatak da ako bi se ovako nastavio trend na Mediteranu, a Mediteran su ove južne zemlje, od zemalja Magreba do ovih zemalja sjevernoafričkih i svih ovih naših, ako bi se nastavio ovakav trend gradnje sa ovakvim planovima ili bez planove kao što je u nekim razvijenim zemljama, do 2025. godine bi 50% obale Mediterana bilo betonizirano. Dakle, to nas mora navesti na razmišljanje. Zato je s jedne strane je dobro da se polako donosi i da se dulje o tome razmišlja, a istovremeno nam to koči investicije i dovodi nas u situaciju o kojoj smo čuli jutros više puta. Ovo je vrlo ozbiljna tema koju možda ne možemo ovako, možda bi bio dobar jedan okrugli stol da ga organizira jedan odbor saborski da o tome malo svi skupa se uključimo i da doprinesemo trendu gospodarskog oporavka u RH. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jednu repliku. Gospodin Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolegice Dubravka repliciram vam jer najprije vidim da razumijete ovu problematiku za razliku od nekih koji su govorili u ime klubova, a iz njihova nastupa je vidljivo da najvjerojatnije nikada nisu bilu u procesu izdavanja građevinske dozvole, niti su je tražili a kamoli dobili. Osvrnuli ste se da je to kompleksno pitanje na glavnu problematiku. Ja bih samo nadopunio što još sve muči investitore. Muče ih susjedi vrlo često, a što nije definirano zakonom, a muče ih i zabilježbe. Susjedi zato što nigdje u svijetu, a čini mi se samo u ovom području kod nas i oko nas iako je sve po zakonu se gradi i planovima, susjed u svakom momentu može usporiti gradnju stavljanjem prigovora, jer se traže suglasnosti i od susjeda. Ja doista ne vidim razloga zašto se to traži. Isto tako zabilježba je danas, svatko u Hrvatskoj može još uvijek staviti zabilježbu i na vašu kuću, iako nema nikakvog doticaja s vama niti ima pravne osnove za to. A to onda usporava investicije. Kako se riješiti zabilježbe, ako recimo bivši vlasnik neke imovine koja je ušla u temeljni kapital nakon pretvorbe, prodana fizičkoj osobi, bivši vlasnik stavi zabilježbu na tu imovinu ili na to zemljište i ne može 15 godina nitko investirati i pokrenuti gradnju na tom zemljištu, jer bivši vlasnik tuži državu a ne sadašnjeg vlasnika. Sadašnji vlasnik je uložio u nekretninu i ne može dalje ulagati, jer banka nijedan kredit neće odobriti na temelju zemljišno-knjižnog izvatka na kojemu je zabilježba. A što se tiče opaski da bi trebalo zakonom novim urediti što je ulaganje i definirati, ja bih napomenuo da je ulaganje ekonomska kategorija a ne pravna i da sa ovog aspekta pojedinca ulaganje i kupnja vikendice i automobila sa ekonomskog gledišta to nije ulaganje, nego je ulaganje u proizvodnju i usluge. Hvala.
Hvala. Odgovor gospođa Dubravka Šuica. Izvolite.
Očito ova problematika traži raspravu. Sigurno da su investitori puno puta zakočeni. Što se tiče susjeda koliko je meni poznato, vjerujem da će državni tajnik nešto o tome reći, da je sada nešto malo liberalizirano u zakonu, mislim da to sa susjedima ide drugačije i lakše. Dakle imaju neki rok i nakon toga ne mogu oni do besvijesti kočiti projekt. Što se tiče zabilježbi to je pravni problem kojemu ne mogu nešto detaljnije govoriti, ali sigurno bi to trebalo riješiti. Ali kada se radi o ulaganju malo prije je gospođa Adlešič govorila, jeli kiosk ili tvornica ulaganje, a sve je ulaganje po mom mišljenju, dakle samo je pitanje kako to zakon tretira. Ali mislim da je ulaganje sve. Ulaganje je kada kupite bicikl pa ga odlučite iznajmljivati. To je u slobodnom tržištu mislim da se to tako tretira.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala, gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ovo je jedna vrlo zanimljiva tema u kojoj se ja osobno nalazim i to se nalazim vrlo često u trpnom obliku što znači da ćutim sve negativne strane onoga što u zakonodavnoj proceduri, odnosno bolje reći praksi postoji. Ali iz istih tih razloga odmah na startu bih kazao da itekako podržavam ovaj zakon, podržavam činjenicu da se ovaj zakon jedanput donio, podržavam činjenicu da se produžava prijedlog, da se produžava do '12. godine, naravno podržavam i da bude i do '15. odnosno predložio bih da ovaj zakon leg specialis postane jedna svakodnevna praksa tako da ne bude potreba i uopće postojanje jednog ovakvog zakona jer ovaj zakon je donesen kao jedna privremena mjera da bi se u okolnostima u kojima smo se zatekli ipak neke stvari barem za određene investicije moglo pokrenut malo brže, bolje i korisnije ne samo za pojedinačne investitore nego i za proračun Republike Hrvatske. Utoliko me čudi da ovako jedna benigna, dobronamjerna tema koja se nalazi na stolu današnje rasprave dobiva neke i političke konotacije i često puta mi kao i danas izgleda da jednostavno u Saboru neke teme ne bi uopće, ne neke nego gotovo nijednu temu ne bi trebalo raspravljati jer se manje-više odnos snaga u Saboru zna kako će bit izglasano pa u tom smislu Sabor predstavlja samo jednu mogućnost da te netko na televiziji vidi i da se predstaviš sa jednom praktički izbornom, permanentnom izbornom kampanjom tvrdeći da si ti u pravu ne drugi. Jer kako drugačije protumačit da nešto što predstavlja vrijednost i što se na odboru jednoglasno usvoji, dakle između opozicije i pozicije usvoji kao dobro, u saborskoj raspravi dobiva drugačiji karakter. Je li to dvoličnost stava, različitost pojedinaca koji o tome razgovaraju, ali u svakom slučaju ne iščitava se neka dobra namjera iz koje bi trebalo proizaći neko dobro za Hrvatsku nego namjera iz koje treba izaći dobro za mene samoga ili za moju stranku. Slijedeći i slušajući te rasprave zato što mi je tema bliska, njom se bavim, pozorno sam slušao i kolegu Kajina, nisam mu digao ni za repliku ni ispravak krivog navoda, iako su vrlo često njegove rasprave o bilo kojoj temi se svedu na istu priču i iste primjere, iste stvari, ali se i u njegovom govorenju barem ponekad mogu pronaći stvari koje vrijedno je zapamtit i zabilježit, što ne znači da drugi put o istim stvarima neće govorit u drugačijem kontekstu. Danas sam registrirao nekoliko bitnih, za mene nije bitno za raspravu, ali sam registrirao nešto što mi se ipak čini kao jedno političko sljepilo kad opet spominjemo priču o mostu na Pelješcu jer je po meni most na Pelješcu pitanje mirne reintegracije Hrvatske. Naime, taj dio Hrvatske još uvijek nije reintegriran, a neće biti reintegriran dok fizički neće biti povezan i zato mi se čini da to ima jednu političku dimenziju jer kad smo govorili o reintegraciji Hrvatske u cjelini nismo govorili o ekonomskim kategorijama te integracije nego političke, nacionalne, ponosa, autoriteta i svega onoga zbog čega se osjećam kao građanin ove zemlje i u ovoj zemlji želim biti. Dakle, to iščitavam kao neko političko sljepilo, ako mi dozvolite tako kazat jer rasprava o Pelješkom mostu može imat ekonomsku problematiku ali ima apsolutno, ali ima, ne može ali ima političku dimenziju o kojoj mislim da bi bilo vrijeme prestat raspravljat u Saboru, a na stručnim skupovima možemo razgovarat kako da se ta politička tema i ekonomski osigura u realizaciji. Ono što mi se čini važno i što je nekoliko puta rečeno pa bih ponovio i ja, u ovome zakonu se iščitava puno toga dobroga. Iščitavaju se i stvari koje ne funkcioniraju. Sama činjenica da ovaj zakon postoji pokazuje da mnoge stvari ne funkcioniraju. Dakle, samo na brzinu da spomenem stvari koje su dobre jer su podloga i za rješavanje ovoga. To je da napokon Hrvatska je gotovo pokrivena u cjelini prostornim planovima, da prostorni planovi otvaraju mogućnost izrade svih planova nižega reda, detaljnih planova, planova uređenja, ali isto tako se može iščitat da su prostorni planovi donijeli toliko obaveza izrade detaljnih i urbanističkih planova koje ministarstvo ni zakon nisu nametnuli nego su prostorni planeri sami donijeli, a da ih nitko nije prisiljavao. Ministarstvo tumačeći donesene prostorne planove samo po njima može postupat. Zašto se na jedinicama lokalne samouprave ne dogovori da se radi na jedan racionalniji način, to je druga priča. No pravna problematika stanja katastra, stanja zemljišnika, njihove međusobne usklađenosti, zabilježbi o kojima je govorio i kolega Goran Marić, nema sad ni njega ovdje, su isto tako točke koje sam ovdje zapisao. One su nešto zbog čega i primjena ovoga zakona nije dobra i to je nešto zbog čega je i ovaj zakon morao bit donesen ne bi li isforsirao neke stvari, ali naravno za investicije koje predstavljaju puno veće iznose i koje su u tom smislu sagledivi kao politički puno važniji, ekonomski puno važniji za punjenje proračuna u odnosu na male i druge objekte. Pitanje susjeda je kolega Marić krivo interpretirao. Činjenica je da se susjedi žale i prigovaraju, ali smo redefinicijom zakona kazali da se susjedi izjašnjavaju, a ne daju suglasnost. Dakle, te dvije kategorije se bitno razlikuju kad je susjed onaj koji je uvijek u postupku, ali njegovo mišljenje nije mjerodavno jer je često puta imalo karakter ucjene da bi netko dobio njegovu suglasnost, nego se izjašnjava a odgovorna tijela prosuđuju o tomu naprijed. Ono što je za mene najbolnije kao stanje, a ne kao pitanje ovoga zakona, a to je da je ovaj zakon odnosno analiza primjene ovog zakona pokazala, što je kolegica Šuica isto tako istakla, pokazao da je o nekim stvarima vrlo važno porazgovarat u nastavku primjene ovog zakona. Između ostalog podatak da sve brojke koje je kolega Mrduljaš iznio u svom izlaganju i obrazloženju svega govori da je to analiza uspješnosti provedena sa 49 nadležnih upravnih tijela s ovlastima izdavanja pojedinačnih akata u području prostornog uređenja i gradnje, jesam dobro citirao. Što znači da 49 različitih tijela na određeni način je u procesu izdavanja papira da bi mi mogli gradit involvirani. E sad je pitanje koliko su svi ti kompetentni, koliko ti mogu biti sublimirani u nešto drugo itd. Naš je mehanizam kompliciran o kojem treba razgovarat i zato je pokušaj s ovim zakonom barem htio isprovocirat da neke stvari se dokažu da se mogu riješit u 45 dana, da ministarstvo stoji na raspolaganju, da ministarstvo preuzima obavezu riješiti ono što se na lokalnoj razini ne može riješiti ukoliko je predmet došao obrađen onako kako je trebao doći obrađen, a problem ne ovog zakona, nego problem sustava kojega Hrvatska ima zašto predmeti nisu došli pripremljeni da bi profitirali ovo što im zakon kaže, pripremljeni na način da tako mogu biti obrađeni u zakonu od 45 dana promovirani naprijed. To su pitanja s kojima se permanentno susrećemo, gdje se susrećemo i sa Državnim odvjetništvom i katastrom i zemljišnikom i pojedinim referentom. Ali važno bi još na kraju samo dodao što je, odnosno podcrtao što je moj ovdje susjed kolega Kovačević kazao. Činjenica je da je ovaj zakon barem jedan od onih koji je stao na put možebitnoj korupciji, možebitnom nemaru, možebitnoj neprofesionalnosti preuzimajući odgovornost od strane ministarstva da oni riješe ono što na nižim razinama nije. Dube jesi mi htjela još nešto napomenuti? Dakle, kad bi o ovim temama u Saboru raspravljali na način stručne problematike, iznosili sve prijedloge i stavove s kojima se trebamo susretati vjerujem da bi puno toga u Hrvatskoj bilo bolje kad se ne bi samo raspravljalo u okviru političkih konotacija ako si ti za, a onda sam ja protiv. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo repliku, gospodin Mario Zubović. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Evo ja ću iskoristiti da dam repliku gospodinu Rošinu budući je on najstručniji čovjek u Hrvatskom saboru i budući je jedini arhitekt u našem Saboru. Meni je drago da i gospodin Rošin podržava ovaj zakon i ja ga osobno isto podržavam. Ali bih htio konstatirati i pročitat ću mi danas raspravljamo o postupanju i uvjetima građenja radi poticanja ulaganja. Kada je ovaj zakon došao u Sabor znači da je bio potreban da korigira sustav koji je do sad funkcionirao. I sve ovo što su kolege prije nabrojili koliko traje da se jedna dokumentacija skupi, koliko traje dok se jedna dokumentacija odobri u općinama. Mi znamo da, ili uredima za prostorno uređenje, mi znamo koliko imamo općina toliko imamo i prostornih planova. Mi imamo na nekim otocima sedam, osam općina. Svaka ima svoj prostorni plan, svaka je država za sebe bez obzira na županijski plan. Mi imamo svi dojam da je županijski plan nešto veliko. Ne! Općinski plan je bitan i ono što on propiše tako će i biti. Dalje bih rekao veliki je problem u katastru. Da bi vi jednu zemlju koju ste kupili uspjeli u katastar upisati treba danas pa ja bih rekao 10 do 12 mjeseci. Dok napravite elaborate, geodetske itd. dok vam to dva, tri puta odbiju jer niste nešto potpisali banalno znači to traje po godinu dana. Dok to nakon toga upišete u gruntovnicu da bi mogli onda tek ići prema Uredu za prostorno uređenje. Sve traje predugo. Znači, kad ovakove zakone donosimo možemo konstatirati da sustav nije funkcionirao kako treba i postavio bih gospodinu Rošinu pitanje zašto se ne bi ovakav zakon napravio i za manje investicije. To bi bilo olakšalo ljudima koji grade obiteljske kuće. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor gospodin Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Naravno, kolega Zubović podcrtali ste sve bolne točke svih ovih pojedinačnih investitora, velikih malih, jer je velikih je malo, a malih je puno pa onda zato je ta problematika u odnosu na broj ljudi koji se suočavaju s tim problemom više izražena na razini malih investicija. Naravno, ova praksa bi trebala biti praksa općenito. Ona bi trebala, u svojoj raspravi sam rekao da bi zakon trebao prestajati postojati i postati svakodnevna praksa. Ali ono što ste novo istakli što nisam govorio ili što nikad do sad u tome nije spomenuo to je pitanje odnosa prema izradi prostornih planova. Naime, županijski prostorni plan je apsolutno nadležan svim prostornim planovima na lokalnoj razini. To nije sporno i ni jedan prostorni plan ne može biti u sukobu sa županijskim prostornim planom, odredbama županijskog prostornog plana. Samo je pitanje smiju li pojedine općine donositi prostorne planove koji ne realiziraju ono što ti zakon omogućava. Dakle, ako zakon omogućava i u županijskom prostornom planu je učinjeno da se određene količine izgrađenosti mogu biti, ono dozvoljava da se bude restriktivnije. Ali su na nekim područjima pojedini investitori ugroženi jer im se ne daju ona prava, odnosno nemogućnosti koje im je zakon omogućio. Trebalo bi u reviziji tih prostornih planova, to je kategorija o kojoj trebamo razgovarati, o reviziji prostornih planova vidjeti da li je primjenom onoga što je zakon omogućio da li su građani na nekom području uskraćeni za ono što im zakon omogućava i ništa drugo. A to je kategorija o kojoj permanentno govorim nedostaje instrument revizije prostornih planova i za općine kad vijećnici dižu, kad dižu ruku nitko od njih nije stručan da shvati o čemu se radi. Gradu plenarni planovi i ostali, ta institucija bi trebala biti ustanovljena. Hvala.
Hvala. I replika, gospođa zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo gospodine Rošin, ja se zapravo sa u puno elemenata slažem s vama. Slažem se da je ovo prijedlog zakona o kojem ne treba politizirati, slažem se da kao što i kažete da je možda potrebno čak i nakon 2012. godine da bude u primjeni ovaj zakon upravo iz razloga kako bi se uskladile zemljišne i katastarske knjige. Nadalje kao što i kažete mi svi koji smo radili u jedinicama lokalne samouprave znamo da je izvorište zapravo kompletne prostorno-planske dokumentacije se nalazi u prostornom planu uređenja županije. Iza toga ide svaki plan, prostorni plan uređenja grada, a poglavito su važni urbanistički planovi uređenja i detaljni planovi uređenja. Znamo isto tako da je potrebno dobiti 17 suglasnosti državnih tijela, odnosno institucija kako bismo uopće doveli takav plan pred, pardon javnu raspravu. Međutim, ja bih evo, javila sam se da istaknem zapravo važnost ovoga zakona koji osigurava zaštitu prava investitora u slučaju nepravodobnog postupanja javno-pravnih tijela i sankcioniranja neučinkovitog postupanja što će svakako nadam se doprinijeti još boljoj zapravo investicijskoj klimi. Evo hvala lijepa.
Hvala. Odgovor gospodin Jerko Rošin.
Pa ja opet iz onog svog trpnog stanja vam mogu neke stvari posvjedočiti. Jedan natječaj koji je raspisan na, arhitektonski natječaj na razini Hrvatske, pozvani su kao najpoznatiji u tom trenutku arhitekti Hrvatske, ja i jedan kolega smo pobijedili na tom natječaju '91. godine, do danas se taj objekt nije realizirao zbog imovinsko-pravnih odnosa, odnosno onome o čemu je i kolega prije govorio i ja, a to je pitanje zabilježbi koji do danas nisu riješeni, jer se ne zna je li zemljište državno, je li zemljište općinsko ili oni koji su bili izvorni vlasnici na tom dijelu. Dakle to je jedan primjer. Drugi je primjer natječaja kojeg sam dobio '96. godine, koji je 38 tisuća kvadrata trebalo sagraditi 600 parking mjesta u Splitu, još uvijek nije realiziran iz razloga koji su se temeljili na sumnjivoj odluci o pravu građenja. A najbanalniji primjer, moj osobni primjer gdje smo 5 automobila trebali skinuti sa ceste i staviti u naše dvorište, 6 godina mi je trebalo da dobijem lokacijsku dozvolu, pri čemu nije bio kriv samo onaj koji mi je trebao izdati tu lokacijsku dozvolu, nego uvjeti da bi ja mogao podnijeti zahtjev, nesređeno stanje katastra iz 1927. godine na mjestu gdje je naša kuća još uvijek je ucrtana cesta. Za to zakon nije kriv, nego je kriv netko tko to nije naravno sproveo. I sad se tek ta cesta ucrtala koja postoji već eto 80 godina.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Anđelko Mihalić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo Zakon o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja i ulaganja stupio je na snagu 25. lipnja 2009. godine, i danas smo čuli iz diskusija mojih kolega niz dobrih učinaka koje je donio, i mislim da nema ni jedan razlog da se taj zakon danas ili u petak kad ćemo glasati o njemu ne podrži, i da se produži do 2012. godine, a kako su neki kolege ovdje istakli da se ugradi u jedan možda i trajni Zakon o građenju. Naime ako je država dala mogućnost jedinicama lokalne samouprave da same rade, izrađuju prostorne planove i mislim da je to jedna možda i od najvažnijih zadaća jedinica lokalnih samouprava, mislim da je time dala i mogućnost dakle u smislu zakona i kreativnost ljudima koji vode svoje općine, pa ako imamo kvalitetne prostorne planove, kvalitetno riješenu situaciju u gruntovnici, katastru, i kao što je kolegica Šuica rekla dobre projektante koji znaju čitati prostorne planove i u skladu s tim projektirati, nema nikakvih razloga da ovaj rok od 45 dana i na nižim razinama u županijama i gradovima se ne bi poštivao. No dobro, kolega Rošin je dobro rekao, ovaj zakon je prije svega onemogućio može biti nerad, ili bilo koji drugi razlog zašto se za kvalitetne projekte i investicije na nižim razinama ne izdaju dozvole, pa je država to uzela pod svoju ingerenciju, zaštitu, i čuli smo danas u brojkama što to znači. No međutim vidite, poduzetnička klima koji smo danas ovdje, mnogi su govorili, ovog momenta nije dobra, nekoliko puta su investicije manje što domaće, što strane u našoj državi i sigurno da trebamo svi poraditi, a ovaj zakon je samo jedan od zakona koji bi trebali se u skladu tim mijenjati, kako bi se mogle investicije i kako bi bili opet poželjni za strane ulagače. Jer eto recimo što reći stranim ulagačima, a ja sam dugo godina vodio i svoju općinu i danas prisustvujem takvim razgovorima i poslovima, što reći stranom investitoru kad on postavi pitanje, ako i dobimo građevinsku dozvolu, da li ćemo mi moći po toj građevinskoj, u skladu sa tom građevinskom dozvolom izvoditi određene radove, da li nećemo imati problema kod vas, onda naravno da se čudom gledamo, ali kad se sjetimo sada u ljeti što se događalo nitko ovdje nije sada spomenuo u Varšavskoj ulici ono što se priprema ili ne priprema u Dubrovniku itd., da jedna grupa ljudi, ja ne znam tko tu grupu ljudi financira, a očito ih netko mora financirati, jer ti ljudi ne rade ništa osim leže na gradilištima, ispod kamiona, rade veliku štetu investitorima i izvođačima radova, i onda naravno kad sve tu skupa zbrojimo i pribrojimo još ovu ekonomsku krizu koja je bila zadnje dvije, tri godine prisutna i u cijelom našem okruženju i šire, naravno da se onda dogodilo da mi ovog momenta imamo 7 puta manje stranih ulaganja u sektoru građevinarstva, nego je to bilo 2008. godine. Da bi se to poboljšalo, a može se poboljšati, jer država je puno toga napravila, i nije točno kao što je kolega Kajin rekao da se zadnjih 20 godina nije ništa radilo. Zašto se hoteli ne rade u Istri, ja to ne znam, ali kod mene se konkretno u mojoj općini izgradila jedna velika zona, gdje danas radi preko tisuću ljudi, gdje je uloženo preko milijardu kuna, a u proteklih 50 ili 100 godina nije toliko bilo uloženo kolik o je sada uloženo. Ali očito angažmanom ljudi koji su vodili tu jedinicu lokalne samouprave, pa i ako hoćete i grad Varaždin, mi danas imamo tri zone, gdje radi 4 tisuće ljudi i vjerujte mi uloženo je daleko, daleko više nego je to uloženo prije, u prijašnjem razdoblju. Bilo je rečeno ovdje da je sve to bilo lakše raditi u Titovo vrijeme. Pa vjerujte mi da je u Titovo vrijeme se nije sigurno rješavali imovinsko-pravni odnosi kao danas, kada investitor je ucjenjivan od svakoga, kada se traži da investitora ne u Zagrebu, u nižim, u širem okruženju Zagreba i tisuća eura, naravno da to sve skupa treba proširiti, i to je sfera koja ulazi u zakonodavstvo, u pravosuđe, da se ne bi takve stvari događale. Mislim da je to jedan ozbiljan trenutak, jer čuli smo da 200 tisuća ljudi radi u građevinarstvu. Građevinarstvo nije u ovom momentu dobra situacija, u dobroj situaciji i vjerujte mi da taj nedostatak investicija koji je očigledan i evidentan, ako se nastavi još iduće godine, proizvest će jako loše učinke u sektoru kompletnog gospodarstva Hrvatske. Evo to su možda jedni samo, jedna razmišljanja oko ove situacije, a velim velika je odgovornost na ljudima koji vode jedinice lokalne samouprave i ne treba sve čekati što će napraviti država, država je napravila zakonske okvire mnogim jedinicama lokalne samouprave, podijeljeno je zemljište koje oni trebaju privesti svrsi i gdje bi se trebale događati gospodarske aktivnosti. Ima dobrih primjera gdje to uspijeva i nije baš situacija takva da nigdje ništa ne štima. Mi smo tu da stvorimo i te zakonske okvire kako bi i budućim investitorima koji se spremaju i pripremaju da dođu opet u Hrvatsku, da nastave svoje investicije ovdje koje su neke čak i stale. Međutim, evo ja moram reći neobjašnjivo je zbog čega kada su sajmovi nekretnina, 3 najveća sajma u Europi su u Münchenu, Beču i Cannesu, ne znam zbog čega nije prisutna bila ovaj puta Hrvatska. Ja sam bio na tom sajmu gdje se vidi da je Europa izašla iz krize, puno projekata je na ponudi i države iz našeg susjedstva su bile ondje prisutne. Mislim da Hrvatska je bila uvijek prisutna na takvim sajmovima, da imamo dosta kvalitetnih projekata, a ovo što je Vlada napravila kao što je rekao prije mene gospodin Kajin, dakle katastar tih velikih investicija mislim da to nisu puste želje, da se treba krenuti ako ćemo prije krenuti prije ćemo i takve investicije realizirati. Ja nisam ljubomoran na to da su unutra pobrojene investicije i na jugu Hrvatske i u Istri, nema ni jedne investicije u sjeverozapadnoj Hrvatskoj, a to ne znači da se mi nećemo tome priključiti. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Božica Šolić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo upravo me kolega Mihalić ponukao da se javim za repliku. Čitajući ovaj zakon našla sam tu svoje mjesto iz kojega dolazim i projekt zapravo kojega su ponudili investitori za izgradnju američke škole u samoj Brezovici. Projekt koji je itekako važan za to područje jer Brezovica kao sastavni dio Grada Zagreba upravo za takve investicijske projekte godinama je zapostavljen. Zašto i radi čega? Reći ću tu odmah, a to će onemogućiti ovaj zakon o kojem danas raspravljamo u Hrvatskom saboru, upravo iz tog razloga što Grad Zagreb ne čini iz tog razloga što jednostavno smatra da taj projekt nije potreban Brezovici. U tom projektu niz godina koji je predložen stvaramo, jednostavno imamo uvid da se tu pojavljuju i neki oblici korupcije, a prvenstveno nečinjenja nadležnih službi u Gradu Zagrebu za izdavanje potrebitih dozvola da počinje izgradnja. Naime, ta američka škola bi bila otvorenog tipa kako je i prezentirana i normalno na javnoj raspravi prihvaćena od svih mještana u Brezovici. Otvorenog tipa di bi se izgradili i dječji vrtići i školske ustanove od osnovnog do srednjeg obrazovanja. To je itekako potrebno Brezovici i pozdravljam donošenje ovog zakona jer će onemogućiti upravo Gradu Zagrebu da ne izdaje na vrijeme dozvole tj. morat će izdati te potrebne dozvole koje su itekako važne da čim prije počinje izgradnja te investicije. Hvala lijepa.
Pa evo ja bih dao kratki odgovor. Dakle, temelj toga sigurno je prostorno-planska dokumentacija, ali i ono što je bilo danas upravo ovdje rečeno na nižim razinama je možda mogla i postojati ovakva politička nekakva konfrontacija, a da to se izbjegne evo ovaj zakon je zato dobrodošao. Pa ja mislim s obzirom na ovo što je kolegica Božica Šolić ovdje rekla da sigurno postoje uvjeti kako bi se ta investicija mogla realizirati i u Zagrebu, ali velim još jedanput temelj je svega prostorno-planska dokumentacija. A ima sredina, općina i gradova koji su u zadnjih 10 ili 15 godina možda već i 2 puta mijenjali, odnosno radili izmjene i dopune prostornih planova jer vjerujte mi tim zamahom kojim je išla Hrvatska teško je bilo predvidjeti prije 10 godina što će se danas događati. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Vedran Rožić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Osnovna svrha donošenja ovoga zakona koji je stupio na snagu 25. lipnja 2009. godine bila je ubrzanje protoka kapitala, odnosno poticanje posustalih ulaganja u području gradnje, a što se trebalo postići omogućavanjem početka gradnje gospodarski značajnih građevina u kraćem roku tj. u 45 dana od dana podnošenja urednog zahtjeva za izdavanje rješenja za građenje. Povećanjem prava i odgovornosti sudionika gradnje osobito projektanata i investitora tijekom pripreme projektne dokumentacije, organizacijom nadležnih upravnih tijela županija i gradova kako da bez odlaganja provode postupke i izdaju rješenja u tom smislu ministarstvo je sklopilo sporazume o pružanju stručne pomoći sa svim županijama te s 20 velikih gradova koji imaju ovlasti izdavanja akata u području prostornog uređenja i gradnje osim gradova Rijeke, Siska, Varaždina i Samobora. U protekloj godini primjene zakona zaprimljeno je ukupno 811 zahtjeva od kojih je 45 investitora odustalo tako da je preostalo 766 zahtjeva. Izdano je 427 rješenja o građenju, odbijeno je 186 zahtjeva i u postupku rješavanja je 153 zahtjeva. Najčešći razlozi zbog kojih su zahtjevi odbijeni su 55 investitora nije raspolagalo dokazom da ima pravo graditi; 71 zahtjev je odbačen jer je podnesen za građevine na koje se ne primjenjuje zakon; 41 zahtjev je odbijen iz drugih razloga od kojih se izdvaja najčešće i to neusklađenost glavnog projekta s prostorno-planskom dokumentacijom; neusklađenost podataka u zemljišnim knjigama i katastru; neažuriranost katastarskih mapa, zatim pitanje vlasništva i još jedna stvar – neujednačenost drugostupanjskih rješenja prilikom rješavanja istih upravnih predmeta. U odnosu na strukturu građevina prema namjeni za koje je izdano rješenje za građenje 24% je stambeno i stambeno-poslovno, 26% je poslovna i proizvodne, 3% je ugostiteljsko-turistički, 9% je trgovačko i 37% je pretežito infrastrukturne namjene. Iz ovih prije navedenih postotaka je vidljivo da su investicije usmjerene u one građevine koje nakon njihove izgradnje otvaraju nova radna mjesta. Na osnovu praćenja stanja u području graditeljstva ministarstvo smatra da i dalje postoje razlozi donošenja Zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja. Osim toga Vlada Republike Hrvatske je na svojoj 55. sjednici održanoj 6. svibnja 2010. godine donijela plan provedbenih aktivnosti programa gospodarskog oporavka prema kojemu su dvije mjere tog programa vezane uz ovaj Zakon. To su mjere dosljedne primjene Zakona o postupanjima i uvjetima izgradnje radi poticanja ulaganja popularno nazvano sve u 45 dana i mjera formiranja posebnog ureda za koordinaciju, ubrzanje i nadzor izdavanja odobrenja i dozvola za sve značajnije investicije s ministrom na čelu, a za provođenje kojih mjera je nužno donošenje predloženog zakona. Do svega prije navedenog dajem potporu donošenju predloženog zakona s kojim se prolongira njegova primjena do 31. prosinca 2012. godine.
Hvala. Gospodin zastupnik Maras, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, posebno mi je drago kada mi vi date riječ, to znači da još uvijek nismo prešli u ilegalu, malo da se našalim za početak. Ja se ne sjećam kako je to bilo za vrijeme Tita kao gospodin Kajin i MIjalić ja sam tada imao 6 godina ali dobro znam kako je to za vrijeme HDZ-a, odnosno Sanadera i gospođe KOsor, i na žalost nije dobro. Možemo donositi zakone kakve god hoćemo i ovo je Zakon jedan koji kao zastupnik podržavam ali ako ne činimo sve što je u našoj moći kako bi zaštitili gospodarstvo, kako bi privukli strane investitore, niti jedan tehnički zakon nam neće pomoći da podaci izgledaju bolje nego što oni stvarno jesu. A kakvi su podaci dovoljno govori o tome da na žalost u srpnju, ove godine, to su zadnji podaci koje imamo dodijeljeno je 744 odobrenja za građenje, ili 20% manje nego u srpnju 2009. godine ili otprilike 6% manja vrijednost nego tada. Na razini cijele godine odobreno je otprilike 15% manje odobrenja nego 2009. godine ili čak nominalno 5 milijardi kuna vrijednosti manje nego što je to bilo u 2009. godini. Dakle, bez obzira što smo donijeli ovaj Zakon 2009. godine što je on pomogao određenim investitorima da oni brže realiziraju svoj projekt rezultati su loši, moramo gledati kakvi su rezultati 5 milijardi kuna u ovoj godini manje nego u istom periodu 2009. godine ili čak 15% zahtjeva odobrenih manje nego protekle godine. I to je ono što nas ne veseli, što u Hrvatskoj situacija nije dobra, što je gospodarstvo ja bih rekao u knock downu, što ove godine za razliku od mnogih zemalja, ne od mnogih nego od velike većine zemalja, ja bih rekao vrlo malo zemalja će ove godine zabilježiti gospodarski pad, pa čak i zemlje koje su u našem okruženju kojima smo do jučer bili uzor, koji su htjele biti kao Hrvatska, primjerice kao Srbija, Bosna, ona će ove godine ostvariti gospodarski rast a Hrvatska na žalost isto neće napraviti, odnosno imat ćemo gospodarski pad otprilike 2% i to je rezultat koji nas ne smije zadovoljiti. Što se tiče stranih investicija one su na neki način nepoznanica u Hrvatskoj čitav niz godina. Mi smo užasno malo stranih investitora privukli u proteklih 20 godina, iznosi otprilike 23 milijarde eura, komparirajući to sa onima što se investira u Hrvatskoj, svake godine u Hrvatskoj investiramo otprilike 10 milijardi eura. Znači mi u dvije godine investiramo onoliko koliko smo u 20 godina privukli iz svijeta investicija. I to nešto govori da nismo sposobni privući investitore a o razlozima ću nešto kasnije. Na žalost investicije su najviše se privukle u sektor bankarstva, čak nekih 8,5 milijardi kuna, nema onoga što pokreće proizvodnju, nema industrije, nema industrijskog rasta itd. Znači ne radimo u tom segmentu dobro. Da podaci nisu ni za ovu godinu ok govori o tome da će ove godine pasti priliv stranih investitora otprilike milijardu eura u odnosu na 2009. otprilike 45% manje, otprilike 75% manje u odnosu na 2008. vrlo porazni podaci. Zbog čega postoje razlozi ne samo zbog toga što nemamo zakonska rješenja jer zakonska rješenja je najlakše napisati, ali naša administracija ponekad ne radi najbolje kako bi trebala i normalno da onda ne možemo privući strane investitore. Evo navest ću primjer Ikee koja muku muči investirati 2 milijarde kuna, sada na kraju ima problema sa Ustavnim sudom jer se postavlja pitanje jer se pita na koji način platiti prenamjenu poljoprivrednog zemljišta sve to treba vidjeti država kako to riješiti zakonskim prijedlozima a ne sada da investitori i Ustavni sud se bave time kako da Ikea investira 300 milijuna eura u Hrvatsku i to stoji već nekoliko godina. Kao da je u interesu Republici Hrvatskoj da ta investicija ne ide i kao da je u interesu Republici Hrvatskoj da svake godine 60 milijuna eura Hrvatski građani ne troše u Hrvatskoj nego da idu namještaj kupovati u Austriju u isti takav šoping centar koji bi mogao biti u Rugvici. S druge strane, Ministarstvo gospodarstva koje očito je svima gdje bi se investicije morale dešavati u Hrvatskoj, radi se o energetici, mi na žalost otprilike 7 milijardi kuna uvezemo svake godine, 3,5 milijarde INA, 3,5 milijarde kuna HEP i umjesto da se ide u investiciju u energetski sektor mi tu ništa ne radimo, pravilnici koje je Ministarstvo gospodarstva treba donesti nisu doneseni ili nisu korektni, HEP nema projekte za investiciju u energetiku a jedna Njemačka iz koje bi mogli privući te investicije ove godine investira 70 milijardi eura u energetiku. I možda bi moglo nešto se investirati u Hrvatsku ali ne može zbog toga što nema projekata, nema okvira u koje bi se te investicije realizirale. I naravno na kraju najveći problem, pravna nesigurnost korupcija, mi smo ove godine pali, odnosno zadržali smo niski indeks korupcije u Hrvatskoj od 4,1. 2008. smo imali 4,4, 2009., 2010. 4,1, to Transparency international objavljuje svake godine. Slovenija primjerice, naš prvi susjed je na 27. mjestu u svijetu, ima 6,4 što već indeks do 10 to bolje, Hrvatska ima 4,1 i 62. je zemlja u svijetu. I normalno kada je kriza u svijetu da investitori idu tamo gdje im je sigurnije, gdje mogu jednostavnije ophoditi svoj kapital, investirati i gdje neće morati podmazivati na nekoliko razina da bi ostvarili svoju investiciju. I zato je Hrvatska zaobiđena i od stranih investitora u ove dvije godine. Znači tu treba poraditi na tome da se jednostavnije i transparentnije dolazi do investicija. Na kraju javna potrošnja koja ne treba puno govoriti opterećuje i gospodarstvo umjesto da se olakšava gospodarstvu, da se građanima omogućuje da više troše, da se povećava potrošnja u Hrvatskoj, mi radimo upravo suprotno. Dokaz je i ovaj krizni porez koji je ukinut 1.11. 3 milijarde kuna smo uzeli u godinu i pol hrvatskim građanima i radimo sve ono suprotno što rade europske zemlje koje su dale građanima da troše više i pomogle gospodarstvu da se investira, da se pokrene investicijski ciklus. I naravno da rezultat ne može biti dobar. I na kraju krajeva rezultat je ponovno ove godine gospodarski pad. Manje investicija, manje dozvola za građenje, građevinski sektor je pao za 20% u odnosu na proteklu godinu. To su podaci koji su porazni i treba raditi na supstanci, treba raditi ja bih rekao pokretanju investicijskog ciklusa, a ne hvaliti pojedine zakonske prijedloge za koje se ja isto zalažem jer oni dolaze tek na kraju. Oni dolaze kao nešto što olakšava određene investicije, ali privući ih oni sami ne mogu. Mogu ih privući ove stvari o kojima sam govorio, a koje vlada HDZ-a nažalost, uporno ne želi raditi. Hvala vam lijepo.
Hvala. Kolega Maras bilo je suvišno zahvaljivati na davanju riječi. Ja ću se boriti za vašu riječ, za slobodu vaše riječi, osobito u skladu one poznate maksime Voltairove. Dva ispravka, dva netočna navoda, dvije replike. Prvi ispravak gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Maras kazali se da država sprječava investicije i naveli primjer kako Ikea ne može investirati jer je kupila zemljište koje se tretira kao poljoprivredno i ne može ga nikako prenamijeniti u građevinsko. Pa sjajno. Netko kupi zemljište kao poljoprivredno i umjesto da uzgaja poljoprivrednu vrstu na njoj, po 20 puta jeftinijoj cijeni, želi da to bude građevinsko koje je 20 puta skuplje. Pa to nije namjena investitora. Investitor je pravi koji kupuje građevinsko zemljište, onda mu je i namjera jasna. A "najbolji" su oni koji kupe takvo poljoprivredno zemljište, prenamijene u građevinsko i kada dobiju dozvolu onda prodaju to i na tome zarade ogroman novac, a ne investiraju nikako. Ali i država bi se trebala domisliti takvima, pa bar razrezati porez na povećanu vrijednost zemljišta koja je nakon dobivanja građevinske dozvole 50 puta veća nego cijena poljoprivrednog zemljišta, a to kolega Kajin sigurno zna kako u Istri funkcionira. A za vas bolje da i niste živjeli u ono vrijeme koje spominjao da ne pamtite. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Dragan Kovačević, ispravak.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa ispravio bih netočan navod koji kaže da je ukupno dosadašnje ulaganje u RH 23 milijarde. Dakle, to je netočan podatak. To je iz neke stare brošure ste pročitali. Malo aktualizirajte on iznosi 24,5 milijarde eura. I isto tako kada govorite o stranim ulaganjima, mislim da je malo licemjerno govoriti u kontekstu 20 godina RH, jer znamo da u vrijeme rata, poraća itd. da je taj plahi kapital sigurno da nije ovdje mogao dolaziti. A reći ću nešto i o godinama kada ste vladali. Imali ste istu razinu ulaganja u apsolutnom iznosu kao i HDZ-ova vlada kada je bila 1999. to samo govorio dok smo ovim godinama kada smo bili na vlasti te stope su se udvostručile pa čak i utrostručile, stranih ulaganja, što samo govori o kvaliteti vaših zakona, o vašoj poticajnoj politici, o vašoj otvorenosti prema svijetu i ostalom.
Replika, gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Maras, vaša upadica, digresija o ilegali, o bivšim vremenima i pokušaju malog iznenađenja za potpredsjednika SAbora koji je jasno iz HDZ-a me ponukala da se javim za repliku, dakle u onom vašem prvom dijelu izlaganja. Evo usput sam imao jednu knjigu našeg slavonskog pjesnika Ivana Čajkovca ili Ivana Slavonskoga koji govori u 4 stiha kaže "Što smo" tako je naslov. "Bili smo drugovi, a što smo sada? Htjeli smo biti gospoda, a postali šaka jada." To je replika na onaj prvi dio. A na onaj drugi dio u svezi investicija punjenja državnog proračuna itd. a u svom sam izlaganju zaboravio reći, a prilika mi je s obzirom da sam digao repliku na vaše izlaganje, da na otoku Viru gospodine državni tajniče, a vi to dobro znate, ima 10 tisuća nelegaliziranih objekata. U Rogoznici i još nekima drugim mjestima također. Vjerujte mi, da velika većina od tih 10 tisuća vlasnika, tih kuća za odmor, jedva čeka da dobije građevinsku dozvolu. Ili pak mislite od otoka Vira napraviti Hirošimu, novi Vukovar, pa poravnati sve ono što nije legalno. Međutim, mislim da je zatečeno stanje takvo kakvo je i državni proračun bi mogao biti popunjen sa po mom osobnom izračunu sa nekih 40 milijuna eura ili oko 300 milijuna kuna ukoliko bi se zatečeno stanje legaliziralo i izdala ljudima građevinska dozvola. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Gospodine Grubišić vaš pjesnički doprinos ovoj raspravi, da da, o.k. Htio bih samo odgovoriti vam jednu stvar. što se tiče investicija. Pa moguće je ponekad investiciju odraditi i prenamijeniti zemljište koje ste kupili, ali onda plaćate državi naknadu za to. I plaćate po zakonu naknadu za to koju je donio ovaj Hrvatski sabor. Problem nastaje kada se napiše zakon koji onda Ustavni sud u dijelu proglasi neustavnim i onda investitor koji je očekivao da može platiti, jer općina je prenamijenila zemljište iz poljoprivrednog u Rugvici u građevinsko nema kome, ne zna koliko i kome platiti i zbog toga stoji investicija. Radi se o tome da moramo ukoliko želimo investitore moramo pisati takve zakone koji će omogućiti da investicije od početka do kraja odviju. A što se tiče Općine Vir, to je jedan ekstreman slučaj, ali slažem se da tim ljudima kada je već do toga došlo, pogotovo ukoliko i općina na taj način rezonira se mora omogućiti da legaliziraju svoj problem i svagdje u Hrvatskoj gdje je to moguće da se to na taj način napravi, jer općina bi tu recimo sa tim novcem koji bi uprihodovala riješiti infrastrukturu. Tamo znate da ljudi žive, odnosno ne žive nego ljetuju, imaju vikendice i nekad u dosta nehumanim uvjetima gdje nema osnovnih uvjeta tako da bi općina sa tim sredstvima također mogla urbanizirati otok i omogućiti građanima da imaju vikendice i svoje građevine na normalnom zemljištu.
Gospođa zastupnica Božica Šolić, replika.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo kolega Maras je u svojoj raspravi govorio o padu 20% padu građevinskog sektora. To me posebno zaintrigiralo i dala sam mu repliku da mi i može i zna, sigurna sam da zna odgovoriti na moja pitanja. Naime, kolega Maras da li ste se pitali koliko je toj situaciji, padu u građevinskom sektoru pridonijela frakcijska borba SDP-a u Gradu Zagrebu. Pa i ova investicija u Brezovici koja je vrijedna 50 milijuna eura je jedna od tih gdje je razlog frakcijske borbe SDP-a u Gradu Zagrebu. Vi morate znati da ste s time u mom mjestu oduzeli posao na stotine ljudima, na desetke ljudi koji imaju srednje i malo poduzetništvo, a koji bi učestvovali u toj gradnji. Sve je to pridonijela vaša frakcijska borba. Ja vas molim da mi odgovorite i da to istražite jer ste vi jedan od čelnih ljudi SDP-a u Gradu Zagrebu, a vi to možete, ja sam puno puta pokušala kao zastupnica, došla sam na zatvorena vrata jer ovaj projekt nadasve je važan za Brezovicu. Radi se o dječjem vrtiću, radi se o školama, a to nedostaje mom mjestu. Ja vas molim da u uredima koji su nadležni za izdavanje građevinskih i drugih dozvola da krene taj projekt, da krene ta velika investicija, da vi to vidite i da mi pomognete i da pomognete s tim i građanima u Brezovici. Te toliko ja vas molim da mi odgovorite, ali ja bih vam rekla da ste i vi jedna od povlaštenih osoba jer vi ste punoljetnost svoju stekli u samostalnoj, nezavisnoj i slobodnoj državi Hrvatskoj. Mnogi nisu imali te privilegije.
Dobro, hvala.
Zato neka vam bude to na čast i na sreću. A HDZ neće sigurno zabraniti postojanje SDP-a jer je HDZ '90.-tih godina donio Hrvatskoj demokraciju. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepo, gospođo Šolić. Evo sad nakon ovih vaših riječi mogu reći da sam malo mirniji, pogotovo ovih završnih jer čujte, nesigurnost i namjere nikad ne možete razotkriti, ali evo kada vi ispred HDZ-a to najavljujete moram priznat da sam dosta se smirio. Na kraju, evo da vam kažem, jedan dio replike nisam baš razumio jer ne znam što znači frakcijske borbe s obzirom da u gradu je na vlasti gradonačelnik koji nije više član SDP-a tako da najviše nisam razumio tu vašu opasku. Ali ukoliko, pošto ne znam slučaj ovaj u Brezovici, ukoliko postoji mogućnost da Gradska skupština pomogne da se taj problem riješi naravno da će SDP sve učiniti, pogotovo ako investitor postoji. Reći ću vam jednu stvar koja nažalost nije sretna, ali je istinita. U Hrvatskoj u ovom trenutku najviše investicija se odvija u Gradu Zagrebu. Bit ćete svjedoci jedne investicije koja je sad završila ovih dana kada svi zastupnici budu u petak odlazili svojim kućama pri izlasku iz Zagreba otvoren je novi centar, znači jedna opet velika investicija koja se dešava u Zagrebu. U Zagrebu postoje još mnoga gradilišta. Nažalost, to se ne dešava u Hrvatskoj, najviše stvari koje se investira i gradi još uvijek se dešava u Gradu Zagrebu i zadatak nas svih ovdje i Vlade Republike Hrvatske bi bila da se Hrvatska ravnomjerno razvija i da se investira u cijeloj Hrvatskoj. Nažalost, najviše se sada radi samo u Zagrebu, ali za to nismo mi odgovorni. Sutra kada dođe SDP na vlast, biti će. Hvala lijepo. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Završni osvrt, državni tajnik Davor Mrduljaš. Izvolite.
Hvala, gospodine predsjedniče. Evo kratko zahvalio bih na ovako konstruktivnoj raspravi i prijedlozima vezanim uz ovo područje koje uređuje ovaj zakon. Kratko bih se samo osvrnuo ovdje je bilo dosta riječi o prostornim planovima, detaljnijim provedbenim prostornim planovima. Želio bih samo reći da je i ministarstvo analizirajući provedbu i ovog zakona i Zakona o prostornom uređenju i gradnji uočila davajući suglasnosti na određene prostorne planove za koje je nadležno davat suglasnost, veliki broj urbanističkih planova i planova nižeg reda koje je potrebno donijeti, a koje u pravilu, kao što je rekao kolega gospodin Rošin, potenciraju sami izrađivači plana. Zbog toga smo mi u dva navrata zatražili od jedinica lokalne samouprave da naprave analizu svih svojih prostornih planova i da do minimuma smanje potrebu donošenja tih provedbenih planova, urbanističkih planova, detaljnih planova uređenja i da se koncentriraju samo tamo gdje je to zakonom izričito propisano, to je ujedno u tri slučaja i da nije potrebno donositi toliki broj provedbenih planova kada je donesen prostorni plan općine i grada, tim više što se često puta dešava u praksi da se odredbe, provedbene odredbe prostornog plana općine de facto ponavljaju onda u onom planu nižeg reda i u biti se ne dešava ništa, a samo se stvara barijera. Vezano za legalizaciju objekata, Vlada je nedavno prihvatila analizu općine i gradova koje je provelo ministarstvo vezano uz bespravnu gradnju u Republici Hrvatskoj. Jedan od zaključaka odnosno preporuka Vlade koji ćemo mi poslati svim jedinicama lokalne samouprave je i da se potakne što više legalizacije. Legalizacija nije prihod, toliko prihod državnog proračuna koliko je prihod jedinica lokalne samouprave u njihovom interesu. Zakon o prostornom uređenju i gradnji sadrži odredbe o legalizaciji objekata, međutim postoji jedna druga stvar. Ja ću vam samo navest primjer Rogoznice. Možda ste nedavno i slušali, gledali na televiziji, Rogoznica je donijela svoj prostorni plan, sad se nitko ne želi legalizirati. Nitko nije podnio zahtjev, nitko se ne želi legalizirati, ljudi vam idu logikom stvari sad sam ja u okviru prostornog plana i meni ne može nitko ništa, postoji određena sudska praksa koja njih bi mogla zaštititi i ne žele podnijeti zahtjev. Prema tome, i tu je na jedinici lokalne samouprave da poduzme određene korake. Vi nikoga ne možete prisiliti da podnese zahtjev. Postoje načini i instrumenti. Mi smo rekli mi ćemo još tolerirati neko vrijeme to nepoštivanje zakona. Ako se u roku od godine dana ne podnesu zahtjevi za legalizaciju ministarstvo će primijeniti odredbe Zakona o inspekcijskom nadzoru koji se odnosi na bespravno sagrađene objekte, znači ići ćemo na uklanjanje tih objekata. Vir ima koliko ja znam mogućnost legalizacije, ima i prostorni plan. Čak i mislim da je Zadarska županija otvorila ispostavu u samom Viru da ljudi ne bi trebali ići u Biograd ili Zadar, pa da mogu u Viru podnositi zahtjeve. Tamo postoje određeni problemi u prostornom planu, ali za to nije kriva država. To je problem jedinice lokalne samouprave što nije sagledala stanje stvari onako kako treba. Kad se donosi jedan određeni prostorni plan isto kao zakon ili bilo koji projekt onda stvari treba pripremiti, posložiti podatke i ovo. Ovdje je bilo dosta govora o katastru. I mi zadnje vrijeme primamo dosta pritužbi na rad katastarskih ureda da dugo ovjeravaju elaborate i ovako. Neki dan je ravnatelj državne uprave poslao jednu okružnicu svim uredima da se u primjeni zakona ovom od 45 dana pridržavaju rokova iz ovoga da se ubrza pitanje rješavanja određenih predmeta u Katastru koji su bitni kod izdavanja potrebnih dozvola za građenje. Mi ćemo i dalje kao ministarstvo nadležno za Državnu geodetsku upravu tražiti od ravnatelja da provede i određene upravne nadzore kroz ove područne urede kako bi se ta pitanja uredila. Nadalje, vezano za ovdje u raspravi je bilo rečeno da bi se možda zakonom naveo određeni cenzus ili kako bih bolje rekao vrijednost, građevinska vrijednost objekta koji imaju prioritet. Ne bih prihvatio takav prijedlog jer o tome smo razgovarali 2009. godine kada se ovaj zakon donosio. U jednoj varijanti zakona je bilo da se on odnosi samo na objekte, čini mi se da je bilo investicije iznad 10 milijuna eura, pa je na Odboru za prostorno uređenje vođena dosta duga i opširna rasprava oko toga i na samoj čini mi se sjednici koliko se sjećam, pa smo došli do zaključka da je bolje da taj, tu vrijednost objekta odnosno građevinsku vrijednost investicije ne stavljamo u zakon, nego da ide ovako kako je zakon predložen odnosno kako je zakon na snazi da se izdaje za sve objekte za koje se izdaje lokacijska dozvola i potvrda glavnog projekta jer on pokriva 90% objekata. Što se tiče obiteljskih kuća one su uređene kroz Zakon o prostornom uređenju i gradnji, rješenjem o uvjetima gradnje. To je jedan vrlo jednostavan postupak. Na temelju samo idejnog projekta dobijate rješenje za građenje obiteljske kuće do 400 kvadrata. Isto tako za gospodarski objekt 600 kvadrata ... [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome, tamo do tih 400 kvadrata su i određeni kiosci i slično. Ako treba za njih građevinsku dozvolu postoji pravilnik koji uređuje pitanje građevine za koje nije potrebna dozvola. Tu ima, pravilnik je više puta noveliran i mijenjan prema potrebama i onome šta smo vidjeli kroz primjenu ovog i onog i Zakona o prostornom uređenju i gradnji, a isto tako sve one analize i preporuke koje su dane kroz ovu raspravu normalno da će biti uvažene i da ministarstvo prati primjenu svih zakona iz tog područja vezano za prostorno uređenje i gradnju za eventualnu nekakvu novelu zakona temeljem kojeg bi se ti postupci racionalizirali, učinili što učinkovitim. Ja bih napomenuo i sljedeće. Mi ovdje stalno pričamo o roku izdavanja dozvole. Dozvola se uvijek može izdati u roku ako je zahtjev uredan. Većinom smo ovdje danas govorili o pripremnim radnjama, a to je rješavanje imovinskih odnosa, katastra i ovoga koje prethode izdavanju dozvola, odnosno prethode podnošenju zahtjeva za nešta, a to je u međuvremenu izrada projekta. U nekakvim normalnim europskim okvirima ti se postupci se vode između 5 do 7 godina. 5 godina je priprema uključujući i izdavanje dozvole, pa se onda recimo dvije godine, dvije do tri godine građenje. Građenje je uvijek najkraći dio postupka građenja ako uzmemo cijeli postupak od začetka neke ideje, investicije, razrade itd. Ne bih se složio ovdje je bilo rečeno o neujednačenosti drugostupanjskih rješenja. Nije točno da su rješenja ministarstva. Ministarstvo vrlo dobro prati i mi imamo i vodimo računa i o sudskoj praksi, upravnoj sudskoj praksi i ustavno sudskoj praksi. I može se desiti da se često puta da se desi da neko rješenje jedanput zvuči drugačije, ali je to onda posljedica ili presude Upravnog suda ili određenog stajališta Ustavnog suda. Znate dosta ljudi idu i do ustavnih tužbi u nekim predmetima i slično. I mi moramo poštivati odluke sudova u Republici Hrvatskoj. To traži i Ustav i mi se toga držimo. Nije to nikakvo ni diskreciono, ni proizvoljno mijenjanje eventualne prakse u primjeni zakona. O tome obavještavamo jedinice lokalne samouprave pa onda nastane često puta i kod njih nejasnoće. Mi to koliko god možemo i putem okružnica i putem instruktivnih upravnih nadzora jer oni su nam najjednostavniji kad dođemo na lice mjesta, dođu naši ljudi pa uz upravni nadzor obave još i instruktivni i direktno se sretnu sa konkretnim predmetima to se rješava. Također se ne bih složio da je ovo nekakvo palijativno rješenje, zato što je zakon određenog privremenog karaktera ili trajanja. Svako vrijeme nosi svoje prilike. Početkom ove recesije, ekonomske krize ako ste malo pratili web stranice Europske komisije onda ste mogli vidjeti da je na tim stranicama izašle su preporuke. To je u ono vrijeme kada je i Vlada donosila antirecesijske mjere po kojima je bilo preporučeno zemljama članicama da skrate rokove u pojedinim postupcima, upravnim postupcima u svojim zemljama. Primjerice, čak je bilo govora da se privremeno, kažem privremeno, znači ne trajno nego privremeno nastoje skratiti i neki rokovi u postupcima javne nabave. Pa prema tome i taj zakon je na tragu ovoga. Dok postoje uvjeti za njegovu primjenu on će se primjenjivati, a u nekim normalnim vremenima normalno da se vraćamo u nekakve zakonodavne okvire, nekakvog civilizacijskog i ovog ponašanja. Bilo je govora i o susjedima. Ponovo moram reći susjedi ne daju suglasnost u postupcima lokacijske dozvole, susjedi se izjašnjavaju da li je nešto u skladu sa planom ili nije. To a da imaju pravo na žalbu imaju. To im dozvoljava Ustav Republike Hrvatske. Ne možemo mi ni jednom susjedu zabraniti da se žali. To mu dozvoljava Ustav. To mu dozvoljava Zakon o općem upravnom postupku i pozitivni propisi. Šta ja znam dal' se Hrvati vole previše žaliti ili ne, zbog čega to je drugo pitanje. Ali stvari su takve. Ja bih vam inače zahvalio na, inače još jedanput na ovoj raspravi, i evo zamolio da podržite zakon. Ministarstvo će, ono što može u okviru svojih nadležnosti, sukladno Ustavu i zakonu nastojati i poboljšati i ekonomizirati još zakon, bude li to, ukaže li se za to potreba. Hvala lijepa.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, nisam htio biti nimalo zlonamjeran, ali kada govorite o legalizaciji objekata na otoku Viru, onda kada … [[Ne razumije se.]] lokalnu samoupravu, onda oni upućuju opet na ministarstvo, i tako mi, ljudi koji tamo žive i koji imaju te kuće za odmor su, šetaju od nemila no nedraga. A kada se govori o porezu već koji ide lokalnoj samoupravi, onda vas moram izvijestiti da te nepostojeće objekte, ako nema lokacijske, nema građevinske dozvole, nema rješenje o građenju, dakle taj objekt zapravo nigdje ne postoji, nije nigdje zapravo evidentiran, ali uredno se ubire porez na sve objekte na otoku Viru. Zanimljivo.
Dobro gospodo, ovo nisu ispravci netočnih navoda, ovo je jedan komentar. Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Sad idemo na glasovanje o do sada raspravljenim točkama. Prvo, Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja. Hitni je postupak. Predlagatelj je Vlada. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Prijedlog zakona o izmjeni Zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 99 glasova za i 1 suzdržanim donesen predloženi zakon.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Nekoliko riječi samo ukratko o predloženim izmjenama i dopunama Zakona o Poreznoj upravi. Dakle vi znate da smo i kada smo donosili i predlagali Zakon o osobnom identifikacijskom broju, i kasnije tijekom njegove implementacije najavili da se radi, i da zapravo smo cijeli posao na neki način pretvorili u dvije etape ili dvije faze. Prva je bila samo ona prvotna, početna, u smislu dodjeljivanja osobnih identifikacijskih brojeva, a ova druga ujedno i konačna je zapravo informatička povezanost i sustav informatičke razmjene podataka između službenih evidencija, temeljenih na upravo jednoznačnom prepoznavanju osoba putem OIB-a. Upravo u tom kontekstu je zapravo i idu ove predložene izmjene i dopune Zakona o Poreznoj upravi, kako bi se zapravo zakonski regulirala informatička razmjena podataka, koja je na isti način zapravo jedan uvjet i preduvjet kako sam rekao i prethodno za potpunu implementaciju sustava osobnog identifikacijskog broja, koji zapravo možemo reći i je od 1.1.2011. godine. Što se tiče ovih odredbi zakona, odnosno ovih predloženih izmjena i dopuna, ključno što treba naglasiti da se ovim predloženim izmjenama i dopunama predviđa dakle da po usvajanju ovoga zakona zapravo tijela službenih evidencija sklapaju tzv. sporazum o suradnji kao opći akt, a u isto vrijeme i protokol o razmjeni podataka kao detaljni provedbeni akt. Naravno sa perspektive ovog zakona, naravno ja mogu govoriti vezano za Poreznu upravu, pa smo u skladu sa tim i u obrazloženju samih izmjena i dopuna predvidjeli i napisali da će za provedbu i implementaciju ovih izmjena biti potrebno osigurati 12 milijuna 250 tisuća kuna, koji je trošak isključivo i samo vezan uz dakle uspostavu troškova središnjeg sustava u poreznoj upravi, odnosno u APIS-u. Međutim isto tako dozvolite mi, baš kada govorim o ovom financijskom aspektu, da isto tako kažemo da ćemo sa ovim sustavom informatičke razmjene podataka i između službenih evidencija baš naprotiv ostvariti i značajne uštede, jer mi na ovaj način zamjenjujemo, netko će reći dugotrajnu i na neki način i neučinkovitu razmjenu u smislu papirologije sa jednom vrlo efikasnom i možemo tako reći u realnom vremenu stvarnom razmjenom podataka u elektroničkom obliku. S perspektive Porezne uprave sigurno da je ovo jedna velika, veliki korak naprijed gdje će zapravo službenici, odnosno porezna uprava moći zapravo u terminima sekundi raspolagati sa podacima o imovini pojedinaca, a na taj način zapravo imati mogućnost usporedbe i na neki način bolje evidencije i kontrole samih poreznih prijava i općenito utvrđivanja porezne osnovice, ono što smo rekli od početka da se na kvalitetan način zapravo uspoređuju podaci o imovini sa podacima o primanjima. Isto tako dozvolite mi samo kratko da kažem, dakle da u ovom izmjenama i dopunama smo napravili i niz nekih drugih izmjena koji su ja bih rekao čisto nomotehničke naravi, obzirom da naravno ne samo sa uvođenjem osobnog identifikacijskog broja, nego od zadnjih izmjena i dopuna Zakona o Poreznoj upravi, sva ovlaštenja i svi dodatni poslovi koji su u djelokrugu Porezne uprave su sada pobliže propisani ovim izmjenama i dopunama. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za financije i državni proračun, zakonodavstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospođa zastupnica Nada Čavlović Smiljanec. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa eto ja moram na samom početku reći da unatoč najavama ministra financija Ivana Šukera da će se OIB u punoj snazi, da će on u punoj snazi profunkcionirati znači sa 1.1.2011. godine, to se ipak nije dogodilo. Vidjeli smo iz uvodnog izlaganja državnog tajnika, znači da što se tiče primjene OIB-a Porezna uprava je odradila svoj posao, to je ta prva faza posla, koja znači da su svi građani i pravne osobe u Republici Hrvatskoj dobili osobni identifikacijski broj, međutim sada prethodi ona druga faza, koja je daleko važnija i koja će po meni zahtijevati daleko više vremena nego ova prva, a eto za ovu prvu fazu, znači samo za dodjelu tog broja trebale su nam dvije godine. Što se tiče uvođenja OIB-a on svakako će biti, odnosno jedan je od glavnih elemenata i u borbi protiv korupcije. Međutim gledajući ovu drugu fazu gdje će Porezna uprava se pojaviti kao koordinacijsko tijelo, i gdje će ustvari se umrežiti, odnosno gdje će razmjenjivati podatke sa drugim javnopravnim tijelima, ja ovdje vidim cijeli niz problema, odnosno smatram da te aktivnosti neće baš ići glatko i neće ići onim tempom kako je to zamišljeno u Ministarstvu financija. Kada govorimo o javnopravnim tijelima sa kojima bi se znači trebala povezati Porezna uprava, kao centralno koordinacijsko tijelo, onda tu prije svega mislimo na trgovačke sudove, zatim mislimo na općinske sudove, odnosno zemljišno-knjižne odjele gdje se vode podaci o vlasništvu, tu mislimo također i na evidencije kojima raspolažu MUP, odnosno evidencije u trgovačkim sudovima vezano uz vrijednosne papire, jer znamo da javnopravna tijela kao što su npr. gruntovnica, oni znači imaju podatke o vlasništvu nekretnina, MUP ima podatke o vlasništvu pokretnina, odnosno osobnih automobila, plovila i drugih motornih vozila, i znači sav taj posao potrebno je odraditi i pitanje je samo kako se evidencije kojima raspolažu ova ostala javno-pravna tijela. Znači, tek onog momenta kad se steknu svi ti uvjeti i kad konačno znači javno-pravna tijela se povežu sa poreznom upravom kao tim centar i koordinacijsko tijelo u tom momentu možemo reći da je postignut znači onaj pravi, onaj ustvari očekivani efekt od OIB-a, a to je znači da se u poreznoj upravi mogu konačno će se nalaziti podaci o imovini svih građana RH. Isto tako ja ovdje moram naglasiti da je porezna uprava znači i prije uvođenja OIB-a, odnosno prije izmjena ovog Zakona o poreznoj upravi isto tako imala instrumente, odnosno mogla je ako je to naravno htjela i pitanje je koliko je to ustvari i činila, vršiti provjeru određenih podataka, odnosno mogla je prilikom podnošenja godišnjih poreznih prijava, ali isto tako i tijekom godine, mogla je znači provjeravati, uspoređivati podatke o svim oporezivim i neoporezivim primicima građana RH, znači poreznih obveznika. I isto tako imala je podatke o imovini koju su ti građani tijekom poreznog razdoblja stekli. Naime, o čemu se radi? U poreznoj upravi vodi se evidencija znači o nekretninama koje tijekom godine steknu građani RH, odnosno porezni obveznici u tzv. rabljenim nekretninama. Znamo da ne postoje podaci o novim nekretninama budući da nabava novih nekretnina podliježe obvezi plaćanja PDV-a pa se podaci nalaze u gruntovnici. Isto tako porezna uprava imala je podatke o prometu rabljenih vozila budući da vrši … i naplatu od tog poreza i nije imala jedino podatke o nabavci novih motornih vozila. Međutim, tijekom godine porezna uprava je mogla i to se i činilo u pojedinim područnim uredima, ali po mojoj procjeni ne dovoljno, tražiti upravo podatke od AFIS-a što je gospodin državni tajnik spomenuo koji u biti čini informatičku podršku porezne uprave i u tim ispisima moglo se vidjeti koji građani su tijekom tog poreznog razdoblja stekli koju imovinu. Da li je već riječ o nekretninama ili o pokretninama. I to ne samo da je porezna uprava mogla nego ona je to bila obavezna temeljem čl. 63. Zakona o porezu na dohodak. Isto tako temeljem znači postojećeg Zakona o porezu na dohodak, temeljem svojih evidencija kojima raspolaže o imovini poreznih obveznika porezna uprava je isto tako bila dužna još od 2001. godine ustrojiti imovinske kartice. Što to znači? To znači da u tim imovinskim karticama svih građana RH mogli su se naći, odnosno trebali su se naći, podaci o svim prihodima, odnosno o oporezivim i neoporezivim dohocima koje imaju građani koji su se stekli tijekom godine, a isto tako i podaci o imovini svakog tog građanina, odnosno poreznog obveznika. I porezna uprava je bila dužna temeljem važećeg Zakona o porezu na dohodak uspoređivati znači tako prijavljene dohotke uspoređivati sa podacima o nabavljenoj pokretnoj i nepokretnoj imovini i u slučaju ako se utvrdi da porezni obveznik nema pokriće u svojim znači dohocima za nabavku te imovine onda se otvara porezni postupak gdje se u poreznom postupku utvrđuje činjenično stanje i u svakom slučaju ako se utvrdi da je znači imovina poreznog obveznika daleko veća od njegovog prijavljenog dohotka u tom slučaju se porezni obveznik mora podnijeti godišnju poreznu prijavu, utvrđuje se znači porezna obveza na način da se ona utvrđuje kao razlika između dohotka koji je porezni obveznik ostvario i imovine koju je stekao i tu se onda na tu razliku plaća porez. Ja moram reći da što se tiče znači te obaveze iz tog članka 63. Zakona o porezu na dohodak da porezna uprava nije mnogo učinila, a moglo se. Jedan od razloga svakako je i taj, to govorim iz iskustva, da su dolazile liste u pojedine područne urede gdje se vidjelo točno i znalo se je, pogotovo u manjim mjestima, tko je vlasnik skupocjenih automobila, tko ima velike nekretnine, tko je stekao ne znam apartman, međutim pojedinci su bili amnestirani od toga. Kod pojedinih znači građana koji su stjecali imovinu velike vrijednosti, koji su prijavljivali u poreznu upravu istovremeno vrlo male dohotke ili nikakve dohotke nije se išlo u postupak utvrđivanja činjenica koje su bitne za oporezivanje i koje su propisane Općim poreznim zakonom. I zato upravo ovo uvođenje OIB-a gdje ćemo sad na jednom mjestu imati opet sve podatke o imovini poreznog obveznika i njegovim dohocima ono će imati ustvari svoj smisao samo onda ako će se zaista za svakog pojedinog obveznika gdje se utvrdi da postoji taj nesrazmjer i da postoje osnove da se ide u procjenu, odnosno u utvrđivanje nove porezne osnovice, jedino na taj način znači OIB će imati svoj smisao. Ako ćemo raditi kao dosada, velim imali smo mogućnosti i sada to raditi, a nismo radili, onda znači OIB ne može biti nikako to moćno sredstvo u borbi protiv korupcije. I to je ono u čemu ja vidim na neki način opasnost i bojim se da će politika opet na neki način utjecati na provođenje postupka što se tiče u poreznoj upravi. Želim nešto reći još i sljedeće: porezna uprava prije svega kao upravna organizacija u sastavu Ministarstva financija to znamo da njezin osnovni zadatak znači zaduženje i napad na porezni prihod, a prije svega prihoda proračuna, poreza i doprinosa. Međutim, mi danas u poreznoj upravi, referenti koji rade, koji su glavne i ključne znači osobe koje gledaju porezne prijave i koje vode porezno-pravni postupak nažalost zbog određenih posebnih propisa koje im nameće određene druge poslove naprosto nemaju nažalost vremena posvetiti se onim poslovima koji su itekako bitni i gdje bi se moglo naći itekako velikih prihoda za državni proračun. Ja ću iznijeti samo eto par primjera što se događa u poreznoj upravi. Da li možete zamisliti da referenti u poreznoj upravi u manjim npr. ispostavama koji imaju možda 30-ak ljudi godišnje imaju po 6 tisuća predmeta koje dobivaju od MUP-a, to su zahtjevi znači za naplatu troškova postupka od 120 kuna? To je znači posao koji porezna uprava radi jer je taj posao njoj nametnut temeljem posebnog zakona. Znači, MUP naplaćuje svoju kaznu, a trošak postupka od 120 kuna ide u poreznu upravu. Znači, referent u ispostavi mora zadužiti taj iznos, mora znači poslati opomenu tom građaninu koji je znači načinio taj prometni prekršaj, mora provoditi postupak ovrhe za 120 kuna. Ja mislim da samo otvaranje tog predmeta i sam posao koji referent to radi naprosto je daleko više vrijedi nego tih 120 kuna. Kažem, u manjim ispostavama, ispostavama sam rekla, oko 6 tisuća predmeta, a to su vam gomile predmeta koje stoje i koje referenti trebaju riješiti. Isto tako, nije samo riječ o troškovima postupka MUP-a, riječ je isto tako i o troškovima prekršajnog postupka do 500 kuna koji temeljem posebnog zakona mora isto tako naplaćivati porezna uprava, i za tog građanina koji nije porezni obveznik znači provoditi opet poseban postupak ovrhe je daleko lakši slučaj, ako je riječ o poreznom obvezniku koji već ima nekakav porezni dug, onda tom dugu samo pripisujete te troškove, ali najvećim dijelom je riječ o građanima koji nisu ni obrtnici ni samostalne djelatnosti, koji znači uopće nisu porezni obveznici nego za takvog građanina vi sada morate otvarati predmet za 120 ili za 500 kuna. Moram reći još nešto, tijekom 2003. godine porezna uprava je preuzela od Zavoda za mirovinsko osiguranje i Zavoda za zdravstveno osiguranje poslove zaduženja i naplate doprinosa. Ja moram reći da sve ono što u ovoj državi se naplaćuje i za što se zadužuje svi ti poslove koji ne znaju kome bi se dalo, svi ti poslovi gdje bi se trebalo na neki način neka služba rasteretiti dolaze u poreznu upravu i ovdje sa punom odgovornošću tvrdim da 2003. godine kada su preuzeti navedeni poslovi da je u evidencijama tih Zavoda zatečen totalni kaos i što je najtragičnije svi djelatnici zavoda za mirovinsko i zdravstveno koji su radili na tim poslovima, a radi se znači o poslovima zaduživanja i naplate doprinosa jer to je najveći dio posla koji se obavlja u tim Zavodima preneseni su u poreznu upravu, Porezna uprava nije primila niti jednog djelatnika ali ti isti ljudi su i dalje ostali raditi u tim Zavodima. I ono što se sada događa opet, opet porezna uprava mora zbog toga što te službe uopće nisu vodili računa o tome da se doprinosi kao važan izvor prihoda državnog proračuna, da se naplate jer je trebalo pogledati postupak ovrhe pri sudovima, jer nisu imali svoju samostalnu službu naplate, službenici Porezne uprave moraju od 2003. godine rješavati tisuće predmeta zastare doprinosa. Moram reći da su zastarni rokovi 5 godina i relativni 10, apsolutni i žalosno je da navedeni zavodi sa toliko ljudi koji su imali i koji su primali za ovih 7 godina, nisu bili u stanju naplatiti svoje doprinose. Isto tako htjela bih još samo na kraju reći, što se tiče ovih 8 što sam rekla na početku vezano za primjenu OIB-a bojim se znači da će na neki način bez obzira što će porezna uprava imati sve te podatke o imovini poreznih obveznika i što bi na neki način trebalo olakšati rad porezne uprave, upravo iz tih razloga ako ćemo imati te podatke o imovini, znači na neki način moći ćemo pravednije raspodijeliti porezni teret, u tom smislu to se nije očito radilo, pa se znači samo pod rekla bih nadzor porezne uprave dolazili oni porezni obveznici koji nisu baš imali političku zaštitu, a bojim se da uvođenjem OIB-a ako se nešto ne promijeni, da ćemo ostati na istom. Eto, u svakom slučaju Klub zastupnika SDP-a će podržati donošenje ovog zakona i mislimo da treba što je prije zaživjeti prava uloga OIB-a. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Ja ću se odmah na ovu posljednju rečenicu kolegice zastupnice iz SDP-a nastaviti. U svakom slučaju prijedlog ovoga Zakona i Klub HDSSB-a će podržati isključivo u dobroj vjeri i nadi da će doći do reda napokon u poreznoj politici, u plaćanju poreza i doprinosa u Republici Hrvatskoj, da će nestati tzv. politička zaštita onih koji su do sada mogli tu političku zaštitu koristiti da prolongiraju ili pak ne plaćaju svoju poreznu pristojbu. Ja shvaćam da su teška vremena za gospodarstvo, shvaćam za poslovanje firmi i tvrtki također su potrebna obrtna sredstva, pa onda porezna obveza se može u dogovoru sa poreznom upravom a toga ima, to svi znamo i možda prolongirati ili platiti u nekim obročnim ratama, ali da se ipak na kraju podmiri. Međutim, sada neću navoditi imena tvrtki i firmi koje su dužne više milijunske iznose poreznoj upravi, a pogotovo ono što pripada inspekciji i nadzoru porezne uprave a to su doprinosi za Zavod za mirovinsko itd. To vi gospodine državni tajniče ja se nadam da znate, kao što znam i ja i kao što zna veliki broj građana Republike Hrvatske, pogotovo građani u jedinicama lokalne samouprave gdje ti porezni dužnici, veliki porezni dužnici žive. Jasno da ovrhe stižu za one koje prijavi MUP dakle u iznosu od 120 kuna, da nastaje problem ukoliko ne platite struju za jedno kućanstvo, za relativno mali iznos u odnosu na ove višemilijunske iznose koje neki porezni obveznici pod političkom zaštitom ne plaćaju ili pak prekršajni postupak čiji trošak je 500 kuna, a također se pokreće zbog naplate a u svezi određenih prekršaja koje su građani, fizička lica napravili. Dakle, u dobroj vjeri i nadi da će se sve to skupa izbjeći da će napokon doći do reda, u naplati poreza i doprinosa, vjerujem da će ovo umrežavanje kako je ovdje navedeno, a nastalo nakon uvođenja evidencije temeljem dva dokumenta. Dakle, jedan je sporazum o suradnji sa javno pravnim tijelima, i drugi je protokol o razmjeni podataka između javno pravnih tijela i Porezne uprave. Za ove potrebe u Državnom proračunu je potrebno osigurati dodatna sredstva u visini 11 milijuna i 250 tisuća kuna kako to piše na stranici 3. ovoga Zakonskog prijedloga ocjena i izvori potrebnih sredstava za provođenje Zakona. Ja se nadam gospodine državni tajniče da u ovih 11 milijuna i 250 tisuća kuna koji su predviđeni za uspostavu elektroničkog sustava razmjene podataka između porezne uprave i javno-pravnih tijela, zatim što se odnosi dakle na implementaciju sustava imovinske kartice, funkcionalni zahtjevi, zatim na poslovne an analize i dizajn i arhitekturu, razvoj programske podrške, testiranje sustava i produkcija da neće biti od tih 11 milijuna i 250 tisuća kuna neće biti puno, nadam se nimalo potrebno izdvojiti za tzv. intelektualne usluge. Jer sam uvjeren da Porezna uprava i Ministarstvo financija raspolažu sa sasvim doraslim, izvrsnim i educiranim kadrom koji to može u okviru ovih novaca koje su predviđene u državnom proračunu za ove potrebe izvršiti bez davanja novaca za intelektualne usluge nekome sa strane. Da ne bi opet bilo samo zbog toga da ne bi bilo sumnji u rasipanje novaca naših poreznih obveznika. To govorim stoga što je ipak jedan primjer koji građani Slavonskog Broda već mjesecima pričaju a to je da POrezna uprava u Slavonskom Brodu radi u unajmljenom prostoru koji mjesečno plaća država i porezni obveznici, ajmo godišnje oko tri milijuna kuna. Najam POrezne uprave prostora tri milijuna godišnje u Slavonskom Brodu prihvatnog najmodavca. Ugovor je potpisan između Porezne uprave i tog privatnog najmodavca na 10 godina. To je gospodine državni tajniče 30 milijuna kuna. Ja vjerujem da se za 30 milijuna kuna mogla napraviti zgrada Porezne uprave u Slavonskom Brodu ili bilo gdje drugdje, a za 4 godine plaćanja toga najma moglo se uštediti uspostava električkog sustava razmjene podataka između POrezne uprave i javno-pravnih tijela jer 4 put 3 milijuna je 12 milijuna kuna. Zbog toga kada smo donosili druge zakone koji su bili prošli tjedan na klupama i kada se govorilo o uštedama, spajanja razno-raznih zavoda, agencija itd. reklo bi se narodni evo ovdje na narodnom našem jeziku "Na mostu dobio, na ćupriji izgubio" evo ovdje izdvaja se novih 11 milijuna 250 tisuća kuna za provedbu ovoga zakonskoga prijedloga. Nadalje, evidencija o OIB-u, te podaci o imovini dostupnih putem povezanosti POrezne uprave s ostalim javno-pravnim tijelima koje vode službene evidencije o imovini osoba. To je kako ste rekli sami, zapravo druga faza o implementacije OIB-a u one svrhe kako je to i zamišljeno, dakle uspostavom OIB-a. Dakle, druga faza primjene osobnog identifikacijskog broja. Pa se u neku ruku pitam, jeli to ujedno i put i način da za nove zakonske prijedloge u svezi novih poreznih davanja koji će uslijediti putem sređivanja evidencije o imovini fizičkih lica i pravnih osoba u RH. Dakle, sa povećanom obuhvaćenošću poreznih obveza fizičkih lica na zgrade, kuće, vikendice, kuće za odmor, zemljišta itd. dakle kada sada to uredimo i sredimo hoće li uslijediti novi zakonski prijedlozi o kojima se šuška u svezi, a na temelju uređene evidencije OIB-a u kojemu je jasno putem javno-pravnih osoba uvezana linkom i imovina pokretnine, nekretnine itd. svih građana RH i pravnih osoba u RH. Jasno da u svakoj državi mora vladati porezni red. Jasno da svi moraju poštovani Zakon o porezu i doprinosima. Nažalost, to sada nije slučaj. A u vjeri, s obzirom da vam vjerujem gospodine državni tajniče, da će doći do reda i da neće biti političke zaštite i utjecaja putem neću reći utajom poreza, ali dugovanja za porez i doprinose evo i HDSSB će dati svoj prilog u tome da će dići ruku za ovaj vaš zakonski prijedlog. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HDZ-a gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa kao što smo već čuli i klub SDP-a i klub HDSSB-a podržat će donošenje ovog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o POreznoj upravi, a što će svakako učiniti i klub HDZ-a jer se ovim zakonom samo zakonski regulira razmjena informatička razmjena podataka između tijela javne uprave i POrezne uprave. Time Porezna uprava postaje centralno mjesto razmjene podataka i postaje glavna baza podataka. Ovdje smo čuli jednu kritiku od kolegice Čavlović da je Vlada obećala da će puna primjena OIB-a stupiti na snagu 1.1.2011. a da se to nije dogodilo. Pa kolegice Čavlović ne može se ni dogoditi nešto kada nije došlo vrijeme toga. Znači od 1.1.2011. bit će puna primjena OIB-a. Isto tak ulaskom u EU, RH će biti obvezna razmjenjivati informacije i davati podatke drugim zemljama članicama EU, a ovim se zakonom proširuje i djelokrug Porezne uprave i na taj dio. Ta informatička razmjena podataka se zapravo temelji na dva akta temeljna, Sporazum o suradnji i Protokol o razmjeni podataka. Ovo će sigurno pridonijeti, primjena ovog Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poreznoj upravi učinkovitosti porezne uprave, ažurnosti porezne uprave jer će u svakom momentu raspolagati sa imovinskim stanjem svakog pojedinca i svake osobe i fizičke i pravne osobe, a i tako moći istodobno uspoređivati i promjene imovinskog stanja i provjeravati i prijave za poreznu osnovicu, a isto tako i provjeravati ispunjuje li svaki pojedinac, i fizička i pravna osoba, svoje zakonske propisane obveze, porezne obveze. Kad smo kod poreznih obveza napomenuo bih da svim onima kojima je na zakonski način obračunata porezna obveza nema nitko pravo neplatiti takvu poreznu obvezu i nikada nije bila potrebnija financijska disciplina nego danas u ovo teško ekonomsko vrijeme, u ovoj teškoj ekonomskoj situaciji. Razumijevajući sve probleme i poduzetnika i gospodarstva i nelikvidnost poslovnih subjekata i visinu kamatnih stopa, nemogućnost kreditiranja što se sve odražava u konačnici na neizmirenje, redovito neizmirenje poreznih obveza. Ipak apeliram da se pronađe načina da bar nijedna pravna osoba ne može isplaćivati dobit dok ne potvrdi da ima sve podmirene obveze prema svojim dobavljačima, sve obveze prema državi, ali i sve obveze prema zaposlenicima, najprije mirovinski doprinosi, zdravstveni doprinosi i plaće. Nema nikakvog razloga da ima mogućnosti netko isplatiti sebi akontaciju na dobit ili dobit iz poslovne godine, a da nije isplatio svoje obveze dobavljačima, zaposlenicima i državi. I apeliramo da se pronađe zakonski modul da se ubuduće i takve stvari eliminiraju i to će sigurno pospješiti financijsku disciplinu u Republici Hrvatskoj. Klub HDZ-a podržava donošenje Prijedloga izmjena i dopuna Zakona o poreznoj upravi. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HNS-HSU-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Odmah na početku reći ću da će klub HNS-a i HSU-a podržati ovaj prijedlog zakona i smatramo da se njime uvode neke novine, posve neophodne za funkcioniranje sustava OIB-a, ali također želimo reći da smo nezadovoljni praksom i dijelom stanja koji je vezan za funkcioniranje porezne uprave koji bi svakako bili puno bolji da su se snage Vlade, odnosno ministarstva financija koncentrirale na promjene koje bi onemogućile probleme koji su se dogodili u međuvremenu. Prije svega od toga, od činjenice da čelni čovjek Porezne uprave u Republici Hrvatskoj nije izabran sukladno zakonu već 6 ili 7 godina. Dakle, mi smo tako hladno prešli preko činjenice da ravnatelj Porezne uprave nije izabran onako kako je zakon naložio, a to je javnim natječajem nego ga je Vlada impostirala imenujući ga paralelno državnim tajnikom. To je jedno nakaradno rješenje kojim je pokrivena jedna pravna praznina, ali svakako nije korektno. Mi ni danas nemamo ravnatelja Porezne uprave koji je izabran javnim natječajem, imamo privremeno rješenje. I tako to već godinama traje. Zašto smo trebali čekati ovaj prijedlog toliko dugo ako smo priču oko OIB-a započeli još prije dvije godine, a posve je bilo jasno da je nju nemoguće finalizirati, nemoguće dovesti na razinu operativne provedivosti bez ovakvih zakonskih rješenja. S druge strane, moramo biti svjesni da ove izmjene ne samo stavljaju Poreznu upravu u fokus dajući joj vrlo visoka ovlaštenja, ali jednako tako pozicionirajući je u sustavu kao jednu od najodgovornijih institucija za očuvanje fiskalne stabilnosti države, jer Porezna uprava je ta koja mora brinuti da fiskus pristiže u državni proračun na vrijeme i po zakonu i da bude učinkovita i efikasna u obavljanju poslova iz svog djelokruga, kako kaže ovdje predlagatelj u ovome prijedlogu. Ali ono što mi držimo posebno važnim je da se punom primjenom propisa o osobnom identifikacijskom broju ustanovi jedna platforma koja će omogućiti ne samo kompletan nadzor nad tijekom novca, odnosno u konkretnom slučaju prihoda fizičkih i pravnih osoba, nego koja će uspostaviti također konačno i sustav koji će biti iskoristiv u reformi socijalnih davanja. Naime, bez ovoga mi doista ne možemo govoriti o efikasnoj primjeni rješenja tzv. imovinskog ili prihodovnog cenzusa i mi danas imamo jednu situaciju koja je potpuno neodrživa da nam ogroman dio javnih prihoda iz državnog proračuna odlazi na socijalne transfere, a nitko, ama baš nitko ne može garantirati da oni odlaze doista onome tko ih i zavređuje, odnosno kojemu pripada izvorno zakonsko pravo jer gotovo u svakome segmentu otvara se pitanje da li postoje zlouporabe. Vrlo je važno spriječiti one bizarne situacije, a to se može primjenom Zakona o OIB-u i Zakona koji je pred nama, da vam osoba dolazi u automobilu skupljem od 150 tisuća eura uzeti svoju naknadu na Zavod za zapošljavanje. Možda je to tek jedna slika, ima ih više. Mi znamo vrlo dobro da sredstva iz državnog proračuna namijenjena socijalnim transferima koriste i ljudi koji uopće nemaju pravo na to, koji su i državljanstvo zadržali ili stekli samo isključivo da bi koristili ta prava npr. Primjena ovoga zakona mora biti poštena i potpuno i do kraja provedena, ali da bi se osiguralo da neće doći do zlouporaba mi moramo dobro promisliti stvarnu ulogu Porezne uprave u našemu sustavu. Ona je iznimno važna, ona je nezaobilazna i moramo se potruditi, to je naša odgovornost svih onih koje nazivamo poreznom elitom, da Porezna uprava prestane biti sredstvo za obračun s nekim neistomišljenicima, suparnicima ili nešto slično tome. Nije tome davno vrijeme, da smo u gradskim nekim vijećima slušali podatke dobivene iz Porezne uprave o određenim ljudima kako bi ih se na ovaj ili onaj način kompromitiralo, a radi se zapravo o manipuliranim podacima koji uopće izvađeni iz konteksta ne izgledaju onako kao što stvarno jesu. A s druge strane, Ministarstvo financija se potrudila da svaki i najmanji upit potpuno benigan upit o tome da li je netko platio porez pretvori u poreznu tajnu. Ne može biti informacija o tome da li je najbolje plaćeni nogometaš u Hrvatskoj platio porez ili ne porez na taj. Može biti koliko ga je platio, ali ne da li ga je platio jer to je jedno od važnijih pitanja. A nama se ovdje podsmjehivalo i praktički rugalo time što svaki naš upit na tu temu bio je proglašavan poreznom tajnom i tu smo gdje smo da se recimo u toj djelatnosti obrće ogroman novac kojega država nije oporezovala. Iznimno je važno da porezna uprava ne bude poluga za političke pritiske kao što se to recimo ovih dana događa u slučaju HRT-a gdje se prijeti blokadom računa i prisilnom naplatom onog dijela dugovanja starog oko 12 godina za kojega se uopće ne zna da li je otišao u zastaru ili ne, ali se zna vrlo dobro što danas znači za upravu Hrvatske radio televizije takva vrsta prijetnji. Ne smije se dogoditi da bilo tko u Poreznoj upravi primjenjujući ovaj Zakon koristi polugu pritiska političkoga predznaka. Zato je iznimno važno da prvi čovjek Porezne uprave bude izabran po zakonu na transparentnom javnom natječaju. Jer ako nemamo prvog čovjeka Porezne uprave izabranog tako, onda postavlja se pitanje što je tek unutra. A mi znademo gdje nam je dugogodišnji šef Porezne uprave. Eno ga u Remetincu! Da bismo uspostavili vjerodostojan, efikasan sustav pardon ispričavam se lapsus, lapsus. Šef porezne uprave nije u Remetincu. Ja se ispričavam. Radi se o šefu carinske uprave. Ali moramo učiniti sve da porezna uprava bude i ostane profesionalni servis kojim će se jamčiti poštivanje svih propisa o obvezama plaćanja u razno raznim formama, prema različitim zakonima koji definiraju poreze i davanja prema javnim budžetima. I to je sve. Ovaj sustav koji gradimo izmjenama i dopunama Zakona o poreznoj upravi omogućit će sigurno u konačnici sužavanje prostora korupcije, tu nema nikakve dvojbe. Jer što se učini transparentnijim postupak, odnosno tijek samoga novca, ostvarenje prihoda to je šansa za funkcioniranje dijela sive ekonomije, za funkcioniranje onoga što zovemo prljavim novcem odnosno njegovim pranjem sve manja. I u tom smislu pozdravili smo i uvođenje OIB-a, a isto tako pozdravljamo i operacionalizaciju ovih elemenata koji poreznu upravu stavljaju u fokus čitavog sustava provođenja, dakle novog modela praćenja svih prihoda građana u Republici Hrvatskoj. Čini nam se da je to iznimno važno kako bi država mogla na temelju toga također, dakle izgraditi platformu kojom će efikasnije provoditi svoju socijalnu politiku kako se ne bi događalo ono što je do sad bio slučaj da dio sredstava namijenjenih socijalnim transferima ne završi kod onih koji doista zaslužuju i kojima pripada po zakonu, nego kod onih koji su se tog prava domogli muljanjem i prikazivanjem lažnih podataka. U tom smislu klub HNS-a, HSU-a podržava Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o poreznoj upravi. Hvala lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava, gospođa zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Činjenica je da je potreba za izmjenama i dopunama Zakona o poreznoj upravi proizlazi s obzirom da je u posljednjih nekoliko godina došlo do značajnih promjena u gospodarskom, društvenom pravnom životu i okruženju, ali i u potrebi prilagodbe našeg zakonodavstva pravnoj stečevini Europske unije čime se bitno mijenja uloga, sadržaj i opseg poslova, te djelokrug rada Porezne uprave. Nadalje, uvođenjem osobnog identifikacijskog broja, a temeljem Zakona o osobnom identifikacijskom broju na Poreznu upravu prešla je obveza vođenja određenih poslova vezana za OIB i slijedom toga trebalo je u novi Zakon o poreznoj upravi kao temeljne poslove propisati i poslove koji se odnose na određivanje i dodjeljivanje OIB-a, izdavanje potvrde o OIB-u, vođenje evidencije osobnih identifikacijskih brojeva, te podnošenje prekršajnih prijava i vođenje prekršajnih postupaka zbog provedbe propisa o OIB-u. Naravno da bi mogla obavljati ove nove poslove Porezna uprava mora uspostaviti s drugim javno-pravnim tijelima sustav elektroničkog pristupa podacima i razmjenu u vrlo kratkom vremenu. Na taj način se zaista omogućava poreznoj upravi vođenje evidencije o OIB-u, odnosno na jednom mjestu u Poreznoj upravi stvara se baza podataka o svim osobama, o njihovom vlasništvu, imovini, nekretninama, vozilima, plovilima i slično. I stalnim usklađenjem točnih podataka i ažurnim vođenjem, promjenama osobama i njihovom vlasništvu omogućava se pravilno utvrđivanje porezne osnovice, ravnomjerno terećenje poreznih obveznika i kontrola izvršenja njihovih poreznih obveza, a to i nam je svima zaista stalo i za to se svi zalažemo. S druge strane važno je također propisati obvezu nadležnih javno-pravnih tijela na dostavu potrebitih identifikacijskih podataka o osobama Poreznoj upravi radi upisa u evidenciju o OIB-u, te radi stalnog ažuriranja evidencije jer razmjenom podataka za potrebe poreznih obveznika i stvaranjem ažurne baze podataka o svakoj osobi provodi se i oživljava smisao i sistem uvođenja OIB-a. Podatke iz evidencije OIB-a koja se vodi kod porezne uprave mogu koristiti dakle i sva druga, moći će koristiti i druga sva javno-pravna tijela putem elektroničke razmjene podataka. Ali ono što je važno da to bude uz uvjet da se potpišu ta dva dokumenta i to Sporazum o suradnji i Protokol o razmjeni podataka. I ovim dokumentima propisat će se, dakle uvjeti pod kojim javno-pravna tijela mogu koristiti podatke iz evidencije, a potpisom na njima jamče da neće doći do neovlaštenog korištenja i zlouporabe podataka i otkrivanja porezne tajne. I konačno, u konačnici ove izmjene Zakona o Poreznoj upravi omogućuju i međunarodnu razmjenu podataka, što će biti i obveza Porezne uprave ulaskom Hrvatske u Europsku uniju. Zaista smatram da će ovaj zakon omogućiti Poreznoj upravi da bude učinkovita, efikasno obavljanje poslova, da osigura jednak tretman poreznih obveznika i ravnomjeran raspored poreznog tereta, što će doprinijeti pravnoj sigurnosti građana i jačanju njihova povjerenja u državnu vlast. I zbog toga podržavam donošenje ovih zakonskih promjena. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Za ovaj zakon bi se onako slikovito moglo reći da je to mali zakon, obzirom na to da sadrži 10-ak članaka, međutim istovremeno on bi trebao predstavljati jedan veliki korak, ja ću reći gotovo revolucionaran u poreznom tretmanu hrvatskih građana. Suštinu ovog zakona predstavlja stavljanje u funkciju OIB-a. Naime dosad u ovoj prvoj fazi izvršeno je dodjeljivanje OIB-a hrvatskim građanima i pravnim osobama, a ovim izmjenama i dopunama započinje zapravo ta druga faza implementacija OIB-a u praksi kroz elektroničko umrežavanje tijela koja vode službene evidencije. Ovim izmjenama i dopunama Porezna uprava će postati središnje koordinacijsko tijelo gdje bi se trebalo kroz povezivanje Porezne uprave sa svim ovim javnopravnim tijelima, koja vode službene evidencije o imovini, dakle prije svega sa gruntovnicom, policijskom upravom, trgovačkim sudom, dakle trebao bi se osigurati uvid u cjelokupnu imovinu pravnih i fizičkih osoba od zemljišta i objekata, preko automobila, plovila i letjelica, do eto udjela i dionica. Razmjena podataka obavljala bi se temeljem sklopljenog sporazuma o suradnji i protokola o razmjeni podataka. Nakon ovog umrežavanja, Porezna uprava će raspolagati svim podacima potrebnim za provjeru ispunjavanja poreznih obveza, i ovo bi trebalo omogućiti Poreznoj upravi punu efikasnost u obavljanju poslova poreznog nadzora, a to pak bi to konačno trebalo rezultirati ravnomjernim rasporedom poreznog tereta među hrvatskim građanima, u skladu sa poznatim ustavnim načelom koje kaže da svatko doprinosi, odnosno svatko je dužan sudjelovati u podmirenju javnih troškova u skladu sa svojim gospodarskim, odnosno materijalnim mogućnostima. Znamo na žalost da do sada to nije bilo tako, da je porezni teret bio nepravedno raspoređen, jer se u Hrvatskoj neusporedivo više oporezivao rad, a vrlo oskudno se oporezivala imovina, čime se zapravo grubo ignorirala činjenica da su pojedinci u posljednjih 20-ak godina u Hrvatskoj stekli ogromnu imovinu, velikim dijelom upravo neplaćanjem rada. Zato ovaj zakon rekla sam uvodno ima i tu jednu, gotovo bismo mogli reći povijesnu dimenziju, i zato taj zakon treba podržati. Važna pretpostavka za efikasno funkcioniranje cijelog ovog sustava je sređenost evidencija o imovini, u javnopravnim tijelima. Na žalost znamo kako to izgleda još uvijek, evo ovoga trenutka primjerice u gruntovnici, unatoč velikim financijskim ulaganjima i unatoč velikim naporima da se stanje sredi. Dakle još će zapravo puno vode proteći prije nego što ovaj zakon bude u punom efektu. Dalje za OIB se voli reći da je važan i snažan antikorupcijski alat. Međutim veliki ograničavajući faktor postizanja pune efikasnosti ovog alata mogao bi i dalje biti institut porezne tajne, dakle nešto slično kao što je slučaj sa bankarskom tajnom. Naime i do sada je Porezna uprava vrlo precizno znala koji poslodavci uplaćuju doprinose svojim zaposlenicima, a koji to ne čine. Međutim porezna uprava se postavljala doslovno kao pravi birokratski bedem, a da sama zapravo nije poduzimala da se ova negativna pojava suzbije. Tako su radnici bili i još uvijek jesu bez svojih pristanaka zapravo najveći kreditori tvrtkama u kojima rade, koje nitko ne štiti. Neisplata plaća i neplaćanje doprinosa u Hrvatskoj je masovna pojava. Upravo iz, velikim dijelom iz razloga što Porezna uprava nije poduzimala mjere iz svoje nadležnosti, dapače dozvoljavale su se i prolongacije obveza, i zatvaralo se oči do zastare, sve radi čuvanja socijalnog mira ili pak radi klijentelističkog pogodovanja. Velik problem je što se nisu na vrijeme pokretali i stečajevi, dakle u trenutku kad su bili ispunjeni formalni uvjeti za to, iako imamo zapravo predviđene i zakonske sankcije za nepokretanje stečaja u pravo vrijeme. U najvećem broju slučajeva stečaj se pokretao kad je već sva imovina pravne osobe bila rastočena, i to je osnovni razlog zašto u Hrvatskoj gotovo da i nemamo slučajeva preustroja, dakle stečaja sa preustrojem, nego gotovo svi stečajevi završavaju likvidacijom, jer nema imovine. Tako radnici koji su godinama ulagali svoj rad u stvaranje te i takve imovine, ostaju bez ičega i bez ikakve mogućnosti naplate. Ali vratimo se ovom prijedlogu zakona. Htjela bih zaključno reći jednu opasku. Rekla bih daje OIB zapravo jedan dobar hardver. Za punu efikasnost cijelog sustava poreznog nadzora, potreban je, znamo to svi, i dobar softver, a taj softver je politička volja. Ne bude li pomaka u tome, dakle ne bude li prave političke volje, i priča o OIB-u kao efikasnom antikorupcijskom alatu postati će mrtvo slovo na papiru. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo, kolegice i kolege, gospodine potpredsjedniče. Kad govorimo o ovom zakonu, nitko nije protiv toga da se neke stvari u državi urede transparentnije i ja bih se nadovezao na kolegicu Nadicu Jelaš, problem je političke volje, jer do sada je isto tako Porezna uprava imala mogućnosti i kontrolirati na neki način i vidjeti tko je što stekao, da li je na to platio porez, i da li je na neki način opravdana ta imovina koju ima sa onim šta je zaradio proteklih 20 godina. Porezna uprava vodi evidencije svakoga od nas koliko je u kojoj godini zaradio, čini mi se od '93. godine, i moguće je unazad odvrtjeti te godine i vidjeti da li naša imovina se može pokriti sa onim šta smo zaradili. Problem ako postoji, a postoji, jer mnogi ljudi nisu stekli transparentno svoju imovinu, niti im je naplaćen porez na ono šta su zaradili, može se rješavati. OIB je možda dobar način da se riješi, da se uvežu neke stvari i na kraju krajeva da se potencijalne moguće zlouporabe u budućnosti svedu na minimum. Ali, volio bih da koji puta iz porezne uprave dođe signal da nešto nije u redu. Evo, dat ću vam primjer jedne akcije koju je MUP proveo proteklih mjesec dana, radi se o "akciji FOREX" gdje je 13 osoba uhićeno zbog malverzacija i krađe novca hrvatskih građana 120 milijuna kuna preko tisuću hrvatskih građana koji su dali novac u tzv. "lanac sreće" koji je trajao 2 godine. E sada, on je puknuo u onom trenutku kada su prijave došle od građana koji su izgubili svoj novac i koji su novac htjeli nazad, ali nažalost nije došao, a mogao je doći zbog toga što ti ljudi koji su krali novac hrvatskih građana nisu njega spremali u čarapu. Oni su kupovali skupe automobile, kupovali su kuće, kupovali su stanove, ti ljudi koje je policija uhitila. Da je kojim slučajem se reagiralo, a moglo se reagirati jer je nelogično da netko tko nema dovoljno prihoda odjednom kupi skupocjeni automobil za 60, 70 tisuća eura ili kuću na moru. Možda puno od tih ljudi bi ostalo sa svojim novcima, odnosno ne bi se ta krađa radila 2,5 godine dok nije došlo do kraja, dok nije to puklo kao balon i mjehur od sapunice. Znači, to je ono što mi ponekad tražimo od institucija ove države, a u ovom slučaju je to porezna uprava, da kontrolira jer ona to ima pravo. Ima pravo vidjeti da li je imovina u skladu sa onim što je određena osoba zaradila. I zato kažem nije ključan OIB jer to se moglo dosada raditi i preko JMBG-a; nije ključno niti umrežavanje u neke stvari, teško mi je prihvatiti argument da porezna nije mogla pohvatati sve podatke koje su vezane za jednu osobu pa da zbog toga se to nije moglo ustanoviti. Možda je teže policiji koja treba doći do podataka od porezne nego obrnuto. Ali, porezna je ta koja je mogla reagirati puno prije nego što smo odlučili uvesti OIB. OIB je, slažem se, jedan instrument koji može u budućnosti biti dobar. I još jedna stvar koja je vrlo bitna i od koje očekujem u budućnosti određenu korist, a to je da se ne dešava da socijalne naknade dobivaju ljudi koji jednostavno na njih sukladno svojoj imovini ne bi trebali imati pravo. Znači, mi moramo otići korak dalje i vidjeti da li su naše socijalne naknade ispravno targetirane. Mi dajemo veliki novac, ali nažalost nekada se u naknade uvrste i ljudi koji imaju i veliku imovinu, koji imaju tvrtke, ali su formalno nezaposleni. Čovjek je nezaposlen, ima svoju tvrtku, zarađuje stotine tisuća kuna, eura godišnje, a prijavljen je recimo na svoju suprugu kao nezaposleni i ostvaruje poreznu olakšicu. Znači, moramo napraviti napor da se i tako iskoristi OIB u budućnosti da se vidi da li oni koji ostvaruju socijalnu pomoć u biti i jesu socijalni slučajevi ili rade zlouporabu, u biti možda čak ne zlouporabu jer na to imaju pravo, treba i zakone mijenjati da se to ne može u budućnosti raditi, ali se može na osnovu OIB-a i na osnovu podataka koje porezna uprava ima i napraviti kvalitetniji zakon kako bi u budućnosti socijalna pomoć imala bolje targetiranje. I ono što posebno zabrinjava, a nemoguće je u ovakvoj raspravi izbjeći je porast, i to je kolegica Jelaš spomenula, neplaćanje i nepodmirenih obveza po osnovi poreza i doprinosa. Mi u ovom trenutku imamo skoro 13 milijardi kuna poreza i doprinosa koje nismo naplatili. 13 milijardi kuna, e sada kada gledate zaduženja koja Hrvatska radi svake godine, zadnje zaduženje je bilo nešto veće od tog iznosa. Ali praktički da smo naplatili te poreze, da nije došlo do ove situacije koje je možda ne bi trebali napraviti to zaduženje. I to je problem koji raste, koji je gotovo u ovom trenutku možda i nemoguće riješiti. Jer kako naplatiti taj novac ukoliko tvrtke tjerate u stečaj, ali jednostavno se ne može dopuštati jednima da ne plaćaju, a drugi da moraju plaćati poreze i doprinose. Pogotovo doprinose koji su novac od svih građana i to je nažalost zabrinjavajuće da taj trend porasta neplaćanja doprinosa ove godine raste, a to je direktno kažem krađa od hrvatskih građana jer to su njihovi novci iz kojih se isplaćuju mirovine iz kojih na neki način oni ostvaruju određeno pravo kada odu u mirovinu. Znači, evo pozdravljam uvođenje OIB-a i daljnju implementaciju toga kroz ovaj zakon, poreznoj upravi dajem podršku, ali isto tako očekujem da radi ne samo tehnički dio posla koji joj je povjeren nego da gleda i pokušava otkloniti ove nepravilnosti koje nažalost u hrvatskom društvu postoje, a svjedoci smo ih svaki dan i svi znaju barem jednu osobu u svojem životu koja ne može objasniti kako je stekla određenu imovinu kada nema jednostavnog prihoda. E to je zadatak isto tako porezne uprave jer je ta imovina stečena nelegalno i novcem koji je država trebala uprihodovati kao svoj kroz porezne obveze. I to je naravno ono što bi i trebala biti temeljna zadaća porezne uprave. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Nada Čavlović Smiljanec.
Hvala lijepa. Pa kolega Maras dobro ste rekli da je bilo, ima mnogo slučajeva gdje se pojedini znači građani dovoze u skupocjenim automobilima i traže određene povlastice, odnosno korisnici su socijalne skrbi. I tu u svakom slučaju vidim odgovornost porezne uprave upravo u tom, s jedne strane, zato što dakle nije vodila dovoljno računa o tome na koji način su pojedinci, odnosno građani stjecali svoje imovine, odnosno nije vršila, odnosno nije primjenjivala Zakon o porezu na dohodak u dijelu koji obavezuje poreznu upravu da mora uspoređivati podatke o imovini sa podacima o primljenim dohocima tog poreznog obveznika. Pa zaista je bilo slučajeva da su ti građani bili čak možda i na poreznoj olakšici kod svog supružnika. Ali, gledajte što se još događalo u poreznoj upravi i zašto se je to moglo na taj način i zašto se je u stvari su se pojedina socijalna prava zlorabila, odnosno koristila, a da pojedinci nisu imali pravo. Dosada je bilo dakle dovoljno doći u ispostavu porezne uprave, zatražiti potvrdu i na toj potvrdi su pisali prihodi, ako ste ih imali, ako ih niste imali znači prihoda nemate jel' i ono što je još zanimljivije vi ste znači sami kao osoba napisali kolika je vrijednost vaše imovine. Mogli ste napisati da imate imovinu ne znam vrijednu 10 tisuća kuna, naprosto to nitko nije provjeravao budući da porezna uprava nema podatke rekla sam o imovini jer to vodi se u gruntovnici, doduše izjava je davana pod kaznenom odgovornošću, ali budući da nije bilo nikakvih provjera znamo da su zlouporabe bile velike. I upravo u tom dijelu znači socijalnog davanja, gdje iz proračuna se odlijeva velik dio novca, bilo je velikih zlouporaba tih prava. Ja mislim konačno uvođenjem OIB-a i povezivanjem baze podataka i Gruntovnice i Katastra i svih ostalih javno pravnih tijela bi se upravo taj problem trebao riješiti.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepo. Pa naš socijalni sustav je poznat kao jedan od onih koji vrlo loše targetira one kojima je zbilja potrebno, skoro nešto više od pola novca ostvaruju iz tog sustava pravo ljudi kojima to nije potrebno. Ja sada neću obrazlagati primjere, a tih primjera je zbilja puno. Socijalna pomoć treba doći do ljudi kojima je ona potrebna za život, a ne koji na osnovu nje ostvaruju dodatni prihod. Jer netko tko ima 15 tisuća kuna plaću nema potrebe da dobiva socijalnu pomoć. S druge strane netko tko ima imovinu vrijednu milijun eura, ili njegova obitelj bliža jer nemojte zanemariti to da se uvijek tu može netko dovinuti i prebaciti na svoju suprugu ili djecu ili majku, mi znamo da imamo dosta sposobno majke, ovih dana pratimo u Hrvatskoj majke su sposobne i punci su sposobni, to zbilja rijetko koja zemlja ima od političara sposobne majke i punce. To je jedna specifičnosti Hrvatske. Tako da treba vidjeti i taj nasljedni red tko ima kakvu imovinu i ti ljudi ne bi trebali ostvarivati pravo na socijalnu pomoć. Ali naravno treba urediti evidencije i treba dovesti zakone na takav način da to jednostavno nije moguće. Mi na žalost veliki novac koji trošimo za socijalu većina tog novca ne odlazi ljudima koji žive teško i kojima je taj novac potreban da bi zbilja preživjeli.
U 13 i 16 minuta isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta i zadnji govornik gospodin zastupnik Deneš Šoja. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Želim se uključiti u ovu raspravu sa nekoliko rečenica i napomena i moguće i sa određenim pitanjem. Ovdje u obrazloženju ovog materijala naglašeno je da će poreska uprava biti koordinacijsko tijelo, tako doslovno piše, s gledišta javnopravnih tijela. U tim javnopravnim tijelima, mislim prvenstveno vjerojatno je u pitanju zemljišno knjižni odjel suda, katastar, carina, policija itd., i to je apsolutno dobro i očekujemo od toga za relativno kratko vrijeme dobre rezultate. Ono što je meni malo iz Zakona i samih izmjena, čudno da tako kažem, ovdje se nabraja što je zadatak poreske uprave, ima 15 do 20 točaka, od prikupljanja prijava, kontrole tih prijava itd., međutim, po meni nije dovoljno stavljen akcenat na realnost da je to prioritetno zadatak poreske uprave na kontrolu tih podataka iz tih prijava. Mislim da je to osnovni zadatak da se izvrši kontrola da li je bio to ugostitelj, bilo koji drugi poduzetnik ili zanatlija, da li su ti podaci koje je on prezentirao poreskoj upravi koliko toliko realno prikazani. Ovo govorim iz tog razloga što moram naglasiti, malo sam se zainteresirao za te podatke u vezi ukupnog broja ljudi koji su zaposleni u poreskim upravama. MI govorimo o višku službenika od 2, 3, 5 pa do 7 tisuća u ukupnosti u javnoj upravi i ukupnoj upravi, međutim, mislim da za poreske službe i uprave to se sigurno ne može reći bar ne na primjeru grada Osijeka i službe u Belom Manastiru jer je služba u odnosu i na predratni broj, a i poslije ratni broj službenika u Poreskoj upravi u Osijeku prepolovljen, a u Belom Manastiru koja pokriva cijelu Baranju najmanje 30, ja sam tamo 10 godina bio na čelu te službe, svedeno je na svega 9 izvršitelja, 9 službenika. Prema tome, iz toga izvlačim zaključak da tako organizirana služba sa tako malim brojem ljudi nije u mogućnosti izvršiti određenu kontrolu i realnosti tih poreskih prijava, mislim da bi u toj budućoj organizaciji o tome malo trebalo voditi računa, naravno mislim da ni materijalni položaj Bog zna kako sjajan koji poreske obveznike, odnosno poreznike, ne platiti to je dovoljno u datim prilikama je dosta rizično i opasno. Mislim da je to svakome jasno. Još bih samo naglasio jedan momenat a to je određena tajnost tih podataka, to vjerojatno taj kriterij nije isti kod svake uprave, ali tu bi trebalo dati određene naputke što je tajno, a što nije i konačno sa ovom službom novom, sa tim OIB-om, nigdje nije naglašeno da li će lokalna samouprava moći koristiti određene podatke jer lokalna samouprava je sigurno zainteresirana za svoje građane, odnosno za pojedine kategorije građana u tom smislu kakva je imovinska i druga situacija tih građana. Prema tome, što se tajnosti tiče mogu prihvatiti apsolutno da je sve tajno dok se vodi postupak ali ako izda to pravomoćno rješenje, ne znam baš da li je to sve tajno mi imamo dosta problema oko dobivanja takvih podataka vezano za tajnost. Jer previše posvetiti pažnju toj tajnosti mislim da se pogoduje utajivačima poreza i mislim da bi tu trebala biti malo definicija jasna što je u ukupnim tim podacima, koji su to podaci strogo tajni, a koji nisu. Apsolutno podržavam Prijedlog izmjene ovog Zakona vezano za Poresku upravu. Hvala lijepo.
Hvala. Replika gospodin zastupnik gospodin Hanžek.
Dakle, činjenica je da više od 17 godina dakle od uspostavljanja novog sustava lokalne i regionalne samouprave. Lokalna samouprava se tretira kao svaki običan građanin u dobivanju ili prikupljanju podataka od Porezne uprave. I kod svakog traženja podataka odgovor je porezna tajna. Mislim da u ovom slučaju to ne bi smjelo biti, jer smo mi zapravo isto tak porezni organ, ma kako se zvali porezi koje mi raspisujemo ili utvrđujemo. I druga stvar, da mi zapravo nikada ne znamo koliko imamo poreznih obveznika koji žive na području grada, na području općine. To je isto tako podatak koji je porezna tajna, ja ne znam zbog čega. I zapravo ovisimo o pretpostavci da se pošteno dijeli novac poreza na dohodak. Rekao je jedanput naš kolega gradonačelnik koji je rako ili sam prije dobivao previše ili sada dobivam premalo. Teško je utvrditi, zatvorena je tvornica od tisuću ljudi, a ja dobivam jednake porezne prihode iz poreza na dohodak. Da bi odagnali sumnju u to, ali da bi i zajednički kreirali određene mjere, jer i POrezna uprava sama po sebi neće moći samo uz pomoć ovoga hardvera ili softvera nego u zajedničkom djelovanju i sa lokalnom samoupravom ostvariti rezultate o kojima su govorile sve kolege i kolegice u svom obraćanju. Svi pozdravljamo donošenje ovog zakona, smatramo da je potreban ali velim treba i predvidjeti veću dostupnost podataka. Jasno klasificiranost da ne može svatko baratati i javno objavljivati ako i dođe do podataka koji nose uvjetno rečeno oznaku tajnosti. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku.
Moram samo u jednoj rečenici odgovoriti kolegi. Na određeni način podržavam sve to što je on rekao, međutim moramo shvatiti da je lokalna samouprava po sadržaju rada koju obavlja, moglo bi se reći ja to znam ovako krstiti kao uprava komunalne firme jel je 70, 80% poslova vezano za određenu komunalnu problematiku. Ali da u lokalnoj upravi nije svejedno koji su ti prihodi, kako se ostvaruju iz pojedinih izvora, to apsolutno stoji. I u tom smislu mislim da bi ta veza sa poreskom upravom apsolutno trebala biti daleko tjesnija odnosno kvalitetnija. Hvala.
I završni osvrt državni tajnik Zdravko Marić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo zastupnici. Evo kratko na kraju prije svega naravno zadovoljstvo osobno i u ime vladinih ... financija što kao što smo čuli svi klubovi podržavaju Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o POreznoj upravi i iz rasprave što se čulo vidi se koliko je zapravo i sam OIB i cijeli taj sustav koji implementiramo i koji će u potpunosti saživjeti sa 1.1.2011. godine kako je prepoznat kao izuzetno važan i svrsishodan alat. U isto vrijeme dozvolite mi dosta je rasprave bilo od pojedinih zastupnika i zastupnica i u okviru rasprave po klubovima i u okviru pojedinačnih ja bih rekao što iskustveno vrlo dobro poznaju rad POrezne uprave, pa je izuzetno drago bilo čuti da su prepoznati ne samo napori koje je Porezna uprava i njeni zaposlenici čine, nego je prepoznata i sama važnost Porezne uprave. Citirat ću jednog od zastupnika koji je rekao da "u ovim uvjetima financijska kontrola i financijska disciplina sigurno ide na prvo mjesto". Spomenuti moj kolega ravnatelj, on je danas ja ću to vrlo jasno reći iz vrlo opravdanih razloga odsutan, ne iz razloga koje je uvaženi zastupnik naveo iako se ispravio da je bio lapsus. Evo ja sam danas ovdje u njegovo ime zajedno sa kolegicom i kolegom koji su zapravo na ovom zakonu izuzetno puno radili naravno i sa ostalim ljudima u Poreznoj upravi. Dozvolite mi na kraju da se osvrnem na nekoliko opservacija i nekoliko komentara koje ste dali. Dakle što se tiče onoga po pitanju faza ili dvije etape koje sam spomenuo u uvodnoj riječi. Dakle, te dvije faze i uvođenje implementacije i OIB-a nisu isključivale ni u kom slučaju jedna drugu i ne isključuju jedna drugu. Samo da kažem jedan podatak, dakle prva faza implementacije OIB-a je trajala gotovo ni gotovo 6 mjeseci. Dakle, mi smo krenuli sa 1.1.2009. sa dodjelom OIB-a i u prva tri mjeseca smo napravili gro posla, a zadnje zapravo smo dodijelili tamo negdje u mjesecu lipnju. U isto vrijeme, za vrijeme provedbe te prve faze i same dodjele osobnih identifikacijskih brojeva mi smo radili upravo na ovoj temi koju smo danas raspravljali u Saboru. Isto tako, na jednu opservaciju koju smo čuli da je ovaj zakon išao prekasno. Dozvolite mi isto tako da kažem, dakle u samoj početnoj fazi implementacije mi smo mislili zaista da će sam Zakon o osobnom identifikacijskom broju biti dovoljan. Međutim, iskustvo i praksa koju smo spoznali tijekom mjeseci zapravo je pokazala da je potrebno implementirati jedan dodatni pravni akt, odnosno implementirati te odredbe u ovaj Zakon o Poreznoj upravi. Što se tiče rada i djelokruga Porezne uprave, dakle što se tiče ovih evidencija mi smo se dosta, u raspravi se dosta čulo o evidencijama, prije svega nekretnina i najčešće se i u našoj praksi spominju automobili. Sigurno to nisu jedine dvije evidencije, ali dozvolite mi isto tako da kažem da se upravo na tom segmentu radi puno i puno je toga i poboljšano i unaprjeđeno. Međutim, da ne bi ovdje sada netko mislio da i postavio pitanje zašto nam uopće trebaju onda ove izmjene i dopune zakona i čemu onda OIB ako već smo do sada radili evidencije, ako se već do sada išlo u određene kontrole ukoliko bi se uočili nesrazmjer između imovine i primitaka sukladno članku 63. Međutim, ono što je izuzetno važno reći, mi sada dobivamo jedno puno efikasnije, puno točnije i u konačnici puno kvalitetnije sredstvo jer se temeljem ovih izmjena i dopuna zapravo sustavom automatizma djelatnici odnosno zaposlenici Porezne uprave aktiviraju i idu izravno na teren u kontrolu. Isto tako, što se tiče ove poveznice i umreženosti pojedinih tijela evidencije na razini državne uprave, isto tako dozvolite mi da kažem da tu isto izuzetno veliki napredak se čini na jednom malom segmentu, dakle evidencija prebivališta, nešto što je ja bih rekao u vlasništvu Ministarstva unutarnjih poslova. Ukoliko dođe do promjene prebivališta ona se praktički u terminima nekoliko sekundi ažurira i usklađuje sa evidencijom oko OIB-a. Dakle, isto tako što se tiče vrlo često spominjane teme smrtnog lista. Dakle, ukoliko dođe do slučaja da je netko od obveznika odnosno građana preminuo dakle ta evidencija se isto tako automatski ažurira. A s tim u svezi ja dovodim i sljedeću temu koju ste otvorili ovdje u raspravi i ja smatram da je izuzetno važna, međutim isto tako vidim da dobar dio vas je to i prepoznao ovim izmjenama i dopunama Zakona o Poreznoj upravi. Dakle, da nismo sa osobnim identifikacijskim brojem nije namjera bila samo i isključivo gledati perspektivu Porezne uprave i službenih evidencija nego upravo ono što smo zapravo i predvidjeli ovim izmjenama i dopunama, dakle da i postoje neka druga javnopravna tijela koja mogu biti i trebaju biti korisnici ovog alata na način da u svom djelokrugu posla, a to je recimo prije svega u sustavu socijalne skrbi ovi podaci im itekako mogu koristiti. Pa već spomenuti primjeri vezano za pojedine oblike socijalne pomoći i na nazovimo tako nesrazmjer između obveznika sigurno da nešto što će osobni identifikacijski broj zapravo služiti kao alat ili instrument da se takve stvari više naravno ne događaju. A isto tako u samom ovom zakonu vidjeli ste i sami, vrlo dobro dakle tu poveznicu između tijela koje je vlasnik određenog podatka i tijela koje je korisnik i sponu između njih koji opet čini Porezna uprava kao čuli smo koordinacijsko tijelo. Evo to je što se tiče samih vaših komentara i rasprava. Još jedanput na kraju evo dozvolite da se zahvalim svima na raspravi i još jedanputa iskažem zadovoljstvo što ćete podržati ove izmjene i dopune. Hvala lijepo.
Hvala lijepo državnom tajniku. Ovime je i rasprava po ovoj točci zaključena. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti. Prošlo je 13,30 po našem uobičajenom ritmu rada, obznanjujem pauzu. Nastavit ćemo u 15, a na dnevnom redu će biti Zakon o patentu kao što je dnevnim redom i utvrđeno. Hvala lijepo.
Drugo, Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poreznoj upravi. Bio je hitni postupak. Predlagatelj je Vlada. Dajem na glasovanje konačni prijedlog rečenog zakona. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 98 glasova za donijet predloženi zakon.
Nastavljamo sa popodnevnim zasjedanjem sa točkom 3. - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o patentu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 633 Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Ruđer Friganović državni tajnik u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo. Pa evo kratko samo znači područje patenata je kod nas uređeno zakonom koji je stupio na snagu 1. siječnja 2004. godine već onda je bio u visokom stupnju usklađen sa pravnom stečevinom EU. Od tada do danas tri puta je mijenjan znači 2005., 2007., i 2009. godine također u skladu sa relevantnim izmjenama koje je donosila EU svojim uredbama direktivama. Ovo područje dobro je usklađeno sa pravnom stečevinom o čemu svjedoči činjenica da je poglavlje 7 koje uređuje to područje u pregovorima sa EU je zatvoreno u prosincu 2008. godine sa jedinom obvezom da i dalje radimo na usklađivanju. I ovo je još jedno usklađivanje gdje se ustvari dodatno uređuje institut svjedodžbe o dodatnoj zaštiti i to na način da se dodatno produžuje zaštita za lijekove s područja pedijatrije. U državnom proračunu nije potrebno osigurati dodatna sredstva za provođenje ovoga zakona, a kao što je rečeno prijedlog za donošenje po hitnom postupku crpimo iz članka 161. Poslovnika Hrvatskog sabora gdje se takva mogućnost dozvoljava za one propise koji ustvari vode k usklađivanju sa pravnom stečevinom EU. Evo zahvaljujem na pozornosti.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Prvo su klubovi. U ime kluba HNS-a, HSU-a uvažena zastupnica DAnica Hursa. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Potpisavši Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju EU, RH dužna je zajamčiti razinu zaštite intelektualnog vlasništva sličnu razini koja postoji u EU. Po prijedlogu ovog zakona uvodi se uređenje instituta svjedodžbe o dodatnoj zaštiti za lijekove namijenjene ljudima ili životinjama. Tako se predlaže uvođenje definicije za institut produljenja trajanja svjedodžbe o dodatnoj zaštiti, uvodi se izuzetak produljenja trajanja svjedodžbe, propisuje se kada produljenje trajanja svjedodžbe nije moguće, propisuju se pretpostavke za podnošenje zahtjeva za produljenje svjedodžbe o dodatnoj zaštiti, propisuje se sadržaj i prilozi koji se moraju podnijeti u zahtjev za produljenje trajanja svjedodžbe kao i obveza plaćanja zahtjeva za produljenje svjedodžbe i još niz drugih stvari. Dakle, predloženim se zakonom osim usklade sa europskom pravnom stečevinom ostvaruju i preduvjeti za primjenu najnovijih izmjena u području trajanja zaštite patentom za izume koji se odnose na lijekove u ovom slučaju naročito na dodatno produženje zaštite za lijekove s područja pedijatrije. Eto iz ovih svih razloga klub HNS-a, HSU-a će podržati ovaj prijedlog zakona.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Dragan Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče sa suradnikom. Klub HDZ-a podupire donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o patentu. Prvo iz razloga jer se radi o našim međunarodnim obvezama i obvezama pristupanja EU. Stupanjem na snagu Zakona o patentu iz 2003. godine Hrvatska je u najvećoj mjeri ispunila obveze usklađivanja hrvatskog zakonodavstva na podruju patenata s pravnom stečevinom EU. Međutim u međuvremenu je došlo do promjena odnosno ukinuta je uredba 1768/92 EU parlamenta i vijeća od 18. lipnja 1992. godine. Stupanjem na snagu uredbe 469/09 EU parlamenta i vijeća o 6. svibnja 2009. godine. Predloženim izmjenama Zakona o patentu ovo se područje u potpunosti usklađuje sa aktualnim propisima EU. Odnosno u zakonu o patentu uvodi se izmjena i uređuje institut svjedodžbi o dodatnoj zaštiti. Ono drugo što je važno spomenuti kada je u pitanju Zakon o patentu da Hrvatska ne samo u svom zakonodavnom već u svim aktivnostima slijedi i treba slijediti najnovije trendove inovacijske politike u EU. U današnjoj globalnoj ekonomiji znanja intelektualni kapital i inovacije kao komercijalizirano znanje, a onda i patenti postaju osnova gospodarske konkurentnosti posebno prerađivačke industrije. Kada je u pitanu inovacijska politika, onda možda i prigoda govoreći o ovom zakonu kazati da je cilj inovacijske politike staviti znanje u funkciju gospodarskog rasta kroz inovaciju, uključivo i patente kao pokretača gospodarskog rasta. I zato smatramo da je važno primijeniti i slijediti sve one dokumente koji su na neki način označili zaokret u inovacijskoj politici EU od zelenog papira inovacije iz '95. u kojem je definirano da EU ima jak istraživački potencija, no da je slab inovacijski potencijal. Tu se došlo do onog tzv. europskog apsurda gdje EU u odnosu prema drugim razvijenim zemljama kao što je SAD kao što je Japan ima iznimno jak istraživački potencijal i rezultate istraživanja itd. no oni nisu istovremeno jamstvo gospodarskog rasta. I jasno da je tu došlo do zaokreta u toj politici. Dakle, potreba snažnije suradnje znanosti i gospodarstva, tržišna eksploatacija, istraživanja kroz inovacije, zatim dokument prvi akcijski plan inovacije iz '96., zatim Lisabonska deklaracija gdje se govori o transformaciji Europske unije u najkonkurentnijoj i najdinamičnijoj gospodarstvo znanja i također doda da u Deklaraciji iz Barcelone iz 2002. godine gdje se govori o udvostručavanju ulaganja u Europskoj uniji u istraživanja, dakle na 3% bruto društvenog proizvoda Europske unije i inzistiranje na snažnijoj suradnji sa znanosti i gospodarstva gdje bi upravo industrija odnosno gospodarstvo sudjelovalo u istraživanju i razvoju sa 2/3 dok javni sektor sa 1/3 i što se tiče istraživanja s posebnim naglaskom na informacijsko-komunikacijsku tehnologiju i biotehnologiju. Evo samo na kraju, klub Hrvatske demokratske zajednice podupire donošenje Zakona o izmjenama i dopuna Zakona o patentu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, hvala lijepa. Dobio sam zadatak govorit o ovome… … [[Upadica se ne razumije.]] Mogu li ja gospodine potpredsjedniče…
Vi ste jedini dobili riječ, izvolite.
Tema koja me zanima i s kojom se bavim, zbog toga sam vjerojatno i dobio taj zadatak, to je pitanje intelektualnog vlasništva. Intelektualno vlasništvo je svakako važno u trenutku kad se Hrvatska sprema ući u Europsku uniju da se prilagodi svemu tome jer intelektualna vlasništva predstavljaju jednu kategoriju bojazni koja postoji u krugovima u Hrvatskoj, pogotovo u segmentu djelovanja kojeg ja recimo na određeni način predstavljam. To su razne vrste projektiranja, prostornog planiranja koje su obuhvaćene kroz rad komora. Međutim, naravno podržavajući činjenicu da Republika Hrvatska je obavezna zajamčiti razinu zaštite intelektualnog vlasništva sličnoj razini koja postoji u Europskoj uniji i da na tome radimo i da ovaj zakon je u tom prilogu. Jedina moguća nedoumica se postavlja u riječi koja kaže sličnu. Da li tu postoji neki klizni opir u tome ili ne, sličnu ili jednaku, ne znam dal su ta dva termina s razlogom tu postavljeno. A što se tiče same teme koja je zapravo obuhvaćena ovim zakonom, radi se praktički o jednome segmentu kojem ja nisam ni kompetentan, a i ne predstavlja ništa. radi se o usklađenosti s europskom pravnom stečevinom, a odnosi se praktički na lijekove i to kako vidim u članku 1. samog prijedloga zakona priznato je za zaštitu lijekova za pedijatrijsku upotrebu. Tako da u ovome ne vidim ništa što bi bilo sporno i u tom smislu podržavam predloženi zakon. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Krešo Filipović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine državni tajniče, ravnatelju, kolegice i kolege. Evo pred nama se nalazi još jedan od zakonskih prijedloga poput niza onih koje smo već ranije raspravili i usvojili tijekom prethodnog razdoblja, odnosno prethodnih nekoliko godina, a kojim se nacionalno zakonodavstvo usklađuje sa zakonodavstvom odnosno pravnom stečevinom Europske unije, ovoga puta u dijelu intelektualnog vlasništva odnosno u području intelektualnog vlasništva. Dakle, danas raspravljamo o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o patentu kojim je u Republici Hrvatskoj uređeno područje patenta i kojeg je ovaj Visoki dom donio još 2003. godine, a koji se počeo primjenjivati od početka 2004. godine. Ovdje je potrebno naglasiti kako je donošenjem predmetnog zakona i praktično započela uskladba hrvatskog zakonodavstva iz područja intelektualnog vlasništva, odnosno iz područja patenata s pravnom stečevinom Europske unije. Nije na odmet ni spomenuti činjenicu kako je tadašnja usklađenost u ovome segmentu bila zaista na jednoj veoma visokoj razini. Samim time dakle usvajanjem Zakona o patentu iz 2003. godine Republika je Hrvatska u značajnoj mjeri zajamčila razinu zaštite intelektualnog vlasništva, barem u području patenata, sličnoj onoj koja postoji u zemljama Europske unije te je na taj način jednim dijelom ispunila svoju obvezu u okviru procesa stabilizacije i pridruživanja Europskoj uniji koja je propisana odredbom članka 71. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Dakako, tu obvezu smo nastavili ispunjavati u narednom razdoblju prateći sve aktualnosti pravne stečevine zajednice koje su se događale u međuvremenu. Rezultat takvog pristupa i način rada jesu izmjene i dopune Zakona o patentu koje su uslijedile 2005., 2006. i 2009. godine, naravno i ovaj prijedlog izmjena i dopuna zakona upravo su rezultat takvog načina rada, ali i obveze implementacije svih novina pravne stečevine zajednice u nacionalni zakonodavni okvir. Čisto radi razumijevanja reći ću nekoliko rečenica o tome što je zapravo patent i koji je smisao njegovog ishođenja. Naime, patent prema definiciji predstavlja isključivo pravo priznato za određeni izum koji nudi novo rješenje nekog tehničkog problema, a priznaje se za izume koji se odnose na proizvodne postupke ili određenu primjenu. Postupak za priznavanje patenata u Republici Hrvatskoj provodi Državni zavod za intelektualno vlasništvo temeljem prijave patenta iz zahtjeva za priznavanje patenta od strane izumitelja, a u skladu s odredbama predmetnog zakona i Pravilnika o patentu. Osnovni uvjeti koje neki izum mora zadovoljiti kako bi mogao uopće biti priznat patentom jesu novost u odnosu na postojeće stanje tehnike, inventivna razina i industrijska primjenjivost. Da bi izumitelj uopće mogao ostvariti patentnu zaštitu za svoj izum dužan je u postupku priznavanja patenta otkriti tehničke detalje izuma u opsegu koji omogućava stručnjacima iz određenih područja izradu ili uporabu toga izuma. Takav opis izuma nakon određenog razdoblja tajnosti postaje javno dostupan svima koji su zainteresirani što u principu znači da patentni sustav predstavlja neku vrstu razmjene u kojoj izumitelj pristaje otkriti društvu pojedinosti svoga izuma kako bi se omogućio tehnološki napredak u društvu, a u zamjenu za to dobiva pravo isključivog raspolaganja izumom tijekom određenog vremenskog razdoblja. Dakle, ta patentna zaštita vrijedi 20 ili 10 godina od dana podnošenja prijave patenta, zavisno o tome radi li se o patentu na temelju potpunog ispitivanja ili bez potpunog ispitivanja odnosno o tzv. konsenzualnom patentu. Ovdje je još potrebno reći kako se zaštita patenta ostvaruje prema teritorijalnom načelu što znači da zaštita izuma vrijedi samo na teritoriju zemlje u kojoj je to pravo odnosno patent priznat. Međutim, zaštitu je moguće ostvariti na teritoriju drugih zemalja i država i to na jedan od sljedećih načina. Dakle, podnošenjem zasebne prijave nadležnom uredu svake zemlje, zatim podnošenjem jedne međunarodne prijave temeljem Ugovora o suradnji na području patenata za zemlje potpisnice toga ugovora i konačno podnošenjem prijave za europski patent putem nekog od regionalnih ureda Europske patentne organizacije. Dakle, međunarodni regionalni patentni sustavi omogućuju podnošenje jedne prijave na jednom mjestu sa istovremenim pravnim učinkom u više zemalja. Konačno, predloženim izmjenama i dopunama Zakona o patentu postiže se potpuna usklađenost našeg pravnog okvira s pravnom stečevinom Europske unije iz područja prava patenata, odnosno dodatno se usklađuje sa odredbama Uredbe broj 469 iz 2009. godine a koja se odnosi na svjedodžbu o dodatnoj zaštiti kada su u pitanju lijekovi. Naime, predloženim izmjenama i dopunama zakona predviđeno je uvođenje novog instituta a koji se odnosi na produljenje trajanja svjedodžbe o dodatnoj zaštiti. Ovaj se institut uvodi kao izuzetak, a odnosi se na produljenje trajanja svjedodžbe za dodatnih šest mjeseci u slučajevima kada je patent priznat za lijek koji služi za pedijatrijsku upotrebu, te ako je za lijek izdano odobrenje za stavljanje proizvoda u promet u svim državama članicama Europske unije. Dakako, propisan je i kompletan postupak od podnošenja zahtjeva za produljenja trajanja svjedodžbe do odobrenja zahtjeva ili proglašavanja svjedodžbi odnosno produljenja njenog trajanja ništavnim. I na kraju uvažavajući sve prethodno rečeno, a prije svega činjenicu da se ovim izmjenama i dopunama naš Zakon o patentu u potpunosti usklađuje sa pravnom stečevinom Europske unije. Osobno ću podržati njegovo usvajanje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I uvaženi zastupnik Goran Heffer je na redu. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine državni tajniče sa suradnikom. Naime, pitanje patenata odnosno zaštite intelektualnog vlasništva je u cijelom svijetu vrlo razvijeno, a ovo što mi imamo pred nama je u stvari to isto pitanje ali u području lijekova, odnosno farmaceutske industrije. Farmaceutska industrija je u mnogome specifična u pogledu razvoja određenoga proizvoda prije svega iz tog razloga što se odnosi na primjenu tih proizvoda na čovjeka, odnosno životinju i pri tome sav onaj set istraživanja koja se moraju izvoditi traju jako dugo. Dakle, potrebna su i ona pretklinička i klinička istraživanja itd. kako bi se potpuno siguran i pouzdan po ljudsko zdravlje lijek pustio u prodaju i to lijek koji će se određenim patentom zaštititi. Iako se prijava podnosi u ranoj fazi počesto ta trajnost samoga postupka znači da već negdje i do desetak godina traje, dakle od prijave već patenta, a znamo da je 20 godina vijek trajanja određenoga patenta. Dakle, već pola vremena je gotovo prošlo kada se patent napravio. Stoga su mnoge zemlje, prije svega Sjedinjene Američke Države, a jednako tako i Europska unija su uvele već ovo produljenje takozvani ... [[Govornik govori engleski, ne razumije se.]] koji služi upravo za produljenje ovoga vijeka patenta odnosno za da kažemo ekonomsku opravdanost za proizvođača patenta po kojem se radi lijek. Kod nas u Republici Hrvatskoj je zakonom to regulirano upravo svjedodžbom o dodatnoj zaštiti za lijekove namijenjene ljudima i životinjama ili životinjama i sredstvima za zaštitu bilja. Takve kažem mjere su uvele mnoge zemlje. Europska unija je tek jedna od njih. Osim njih ne znam Sjedinjene Američke Države, Japan, Australija, Rusija, Izrael, Južna Koreja itd. Praktično sve razvijene zemlje to imaju. Ono što je cilj takvim produljenjem jeste da se barem tih 15 godina, dakle ¾ životnog vijeka patenta zaista uspiju izregulirati. Kako bi se potaknule inovativne tvrtke koje znaju dakle i mogu i imaju sredstva uložiti u razvoj, prije svega lijekova za djecu, dakle u pedijatriji potiče se još upravo ovim jednim tzv. eksplozivitetom takav razvoj i to je ono što je Europska unija uvela. Uvele su ponavljam još i ostale zemlje i Hrvatska se praktično pridružuje Europskoj uniji, dakle u ovom pogledu. Stoga je imajući u vidu, dakle čitav niz uvjeta ili kriterija koje farmaceutska tvrtka koja se bavi pedijatrijskim proizvodima potrebno zadovoljiti ovim Zakonom se Hrvatska kažem pridružuje Europskoj uniji u jednom jako dobrom obliku poticanja farmaceutskih tvrtki koje rade za dobrobit djece. Prema tome, riječ je o jednim izmjenama i dopunama zakona koje idu u prilog razvoju farmaceutskih proizvoda, odnosno lijekova za zdravlje djece i u tom pogledu je ovo jedan vrlo koristan zakon, te ću ga stoga i podržati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Treće, Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o patentu. Isto hitni postupak, P.Z. 633. Predlagatelj Vlada. Dajem na glasovanje rečeni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 99 glasova za donesen predloženi zakon. Izvješće o korištenju pretpristupnih programa pomoći Europske unije za razdoblje od 1. siječnja do 30. lipnja 2010. godine. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće. Molim uključimo se. Hoće, hoće samo treba znati. Nježno, ali odlučno ili obrnuto. Rezultat? Sa 99 glasova za i 1 suzdržan prihvaćeno predloženo izvješće, zaključak o izvješću.
Prelazimo na točku četiri. To je - Izvješće o korištenju pretpristupnih programa pomoći Europske unije za razdoblje od 1. siječnja do 30. lipnja 2010. godine Predlagatelj akta je Vlada Republike Hrvatske koja dostavlja izvješće sukladno zaključku Hrvatskog sabora donijeto na 16. sjednici održanoj 6. listopada 2005. godine. Materijale ste primili poštom. Raspravu su proveli: Odbor za financije i državni proračun, Odbor za razvoj i obnovu, Odbor za europske integracije i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena Ivana Maletić, državna tajnica u Ministarstvu financija. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Evo ovo je još jedno od ovih naših redovitih izvješća o polugodišnjem korištenju pretpristupnih programa pomoći i pripremama za fondove. Ono što je bitno da smo u ovom Izvješću posebno istaknuli pripreme koje se rade upravo za korištenje fondova koje ćemo moći početi u stvari dobivati kada postanemo zemlja članica i zato je to posebno istaknuto u izvješću da vidite da evo dovoljno rano i dovoljno sustavno i strateški radimo na tome da bismo bili što pripremljeniji iskoristiti sredstva koja nam se daju na raspolaganju u financijskoj omotnici, odnosno sam financijski paket će se tijekom zaključivanja pregovora točno definirati i vidjet ćemo dakle kolike će biti alokacije za Republiku Hrvatsku one konačne utvrđene po završetku pregovora. Ono što je bitno je da pretpristupne programe pomoći dijelimo dakle na one dvije generacije: stariju generaciju – to su CARDS, PHARE, ISPA i SAPARD i novu generaciju IPA. I dali smo u Izvješću pregled za staru generaciju, odnosno prvu generaciju da vidite na jednom mjestu sve postotke u prvoj tablici, i zaista postotci ustvari pokazuju da su rezultati ugovaranja prve generacije programa bili dobri, možemo sad vidjeti i ISPA-u, u kojoj su ugovoreni svi infrastrukturni projekti i da je ukupno stanje ugovorenosti 94,91, PHARE smo već imali na, u prošlim izvješćima da su ugovaranja iznad 85%, što je ustvari dobar rezultat. IPA je dakle program koji je sad u tijeku, on je program iz te financijske perspektive Europske unije koja je isto tako sad u trajanju, dakle razdoblje 2007. do 2013. godina, mi imamo alokaciju 2007.-2011., i pretpostavka je da će 2012. i 2013. biti alokacije kada smo zemlja članica. U ovom razdoblju možete isto tako u izvješću vidjeti koji su rezultati vezani uz ugovaranje po pojedinim programima IPA-e, i ono što je važno bila su pitanja istaknuta na pojedinim odborima vezana uz ugovaranje u operativnom programu promet i zaštita okoliša, bilo je naglašeno da je u samom izvješću jako nizak postotak ugovorenosti i je u izvješću koje je na datum 30. lipnja, ono što je bitno uzeti u obzir da je kod ova dva programa riječ o infrastrukturnim projektima, dakle ima nekoliko ali velikih projekata, i kada se jedan ugovori postotak odmah naraste, tako da u biti novi podaci, ja sam ih uzela sad isprintane iz sustava, za promet, s obzirom da je 25.10. ugovoren Zagreb glavni kolodvor sustav signalizacije, postotak ugovorenosti je 17,2%, a u okolišu s obzirom da je ugovoren prvi dio Slavonskog Broda i prvi dio Drniša, a u tijeku je ugovaranje za drugi dio ta dva projekta, je sad već postotak 15,9%. Kad se još ugovore ova dodatna dva dijela, to će biti preko 25%, dakle otprilike ono što zaista Europska Komisija od nas i očekuje u ovom trenutku, i zato ono što su oni ocijenili sad za inače sustav predpristupnih programa pomoći je da se vidi napredak da je ubrzano ugovaranje, to se najbolje vidi u komponenti jedan, vjerojatno ste u samom izvješću primijetili komponenta jedan je nastala PHARE programa, da evo sad za, IPA 2007 rok za ugovaranje je studeni, kraj studenog ove godine, međutim mi već u lipnju smo imali postotak ugovorenosti 64,2%. U ovom trenutku imamo ugovoreno preko 85%, a inače se PHARE ugovarao za na dva mjeseca, gotovo 90% se ugovaralo baš ta zadnja dva mjeseca, a ovaj IPA komponenta jedan pokazuje da je to zaista ubrzano, da smo odradili sve na vrijeme, i da nema više onog pritiska oko roka ugovaranja i da se nešto radi zadnji čas. Dakle sustav se polako uhodao, ekipirali smo se i to je počelo ići jednim dobrim smjerom. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba HSS-a, uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, zastupnice i zastupnici, gospođo državna tajnice sa suradnicom. Željela bih na početku ove rasprave podsjetiti na neke činjenice, gdje se Hrvatska nalazila i gdje se danas nalazi kad govorimo o pristupanju Europskoj uniji, jer govoriti o povlačenju sredstava iz predpristupnih fondova, znači podsjetiti se i na jedan mukotrpan put, dugogodišnji put koji Hrvatska ulazi da bi sjedila za stolom za koji pripada. 21. veljače 2003. godine Republika Hrvatska predala je zahtjev za članstvo u Europskoj uniji. U travnju 2004. godine Europska Komisija izdala je pozitivno mišljenje o hrvatskom zahtjevu za članstvo u Europskoj uniji. 18. lipnja 2004. godine Republika Hrvatska je postala država kandidatkinja. 1. veljače 2005. godine stupio je na snagu Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. A 3. listopada 2005. godine otvoreni su pregovori o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji. Pristupanje Hrvatske Europskoj uniji je dugotrajan proces koji traje punih 7 godina, i važno je uložiti sve potrebne napore kako bi se tehnički dovršili pregovori, i kako bi se potpisao ugovor o pristupanju, za vrijeme mađarskog predsjedanja Europskom unijom, dakle do kraja lipnja sljedeće godine. Naravno da naš prioritet ovog trenutka treba biti zatvaranje preostalih poglavlja i izrada ugovora o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji. Hrvatska seljačka stranka sa posebnim optimizmom iščekuje ovogodišnje izvješće o napretku, te se također nadamo da ćemo u što skorije vrijeme zaprimiti konkretni vremenski okvir za dovršetak pregovora. U okviru procesa pregovora Republika Hrvatska je koristila i koristi još uvijek različite pretpristupne programe Europske unije, koji su prvenstveno bili namijenjeni jačanju državnih institucija, sa ciljem bržeg integriranja u sustav Europske unije, te dobrog snalaženja i korištenja europskih fondova u budućnosti, kada naša država postane članica Europske unije. Provedbom dosadašnjih predpristupnih programa pomoći stečena su vrijedna znanja i iskustva za pripremu za korištenje europskih fondova, više od 600 potpisanih projekata u ukupnoj vrijednosti većoj od 320 milijuna eura, u razdoblju od 1. siječnja do 30. lipnja 2010. godine Europska Komisija je na račun nacionalnog fonda doznačila 20,65 milijuna eura. Sredstva su doznačena za programe PHARE, ISPA, IPA komponente 2, 3, 4 i 5, a do 30. lipnja 2010. godine od Europske Komisije su zatražena sredstva za programe u iznosu od 338,43 milijuna kuna, a doznačeno je 317,33 milijuna kuna. Razlika između zatraženih i doznačenih sredstava nastaje zbog interne procedure Europske Komisije, tako da je potrebno 3 do 4 mjeseca za uplatu na račun nacionalnog odbora. Od prve generacije predpristupnih programa, ugovaranje je završeno za programe CARDS, PHARE i SAPHARD, a u završnoj fazi je ugovaranje za program ISPA. Dodijeljena sredstva uspješno su korištena, što potvrđuju postoci ugovaranja pojedinih programa koji premašuju 85%. Kroz program ISPA zaključeno je 6 pojedinačnih memoranduma o financiranju, kojima se odobrava financiranje projekata ukupne vrijednosti od 123,05 milijuna eura od čega je 59 milijuna eura iz programa ISPA, dok se preostali iznos sufinancira iz sredstava Republike Hrvatske. Često se u javnosti čuju upravo suprotne informacije, ponekad i zlonamjerne, pa čak i politikantske optužbe, kako se pretpristupni fondovi u Republici Hrvatskoj ne koriste u dovoljnoj mjeri, što kao što vidimo iz ovog izvješća ne odgovara istini. To ne znači da se ne treba truditi više i uložiti više napora, ali je potrebno također prezentirati postignute rezultate u javnosti u kojoj često vidimo da je neopravdano prisutan stav o nepripremljenosti projekata te slabo iskorištenosti sredstava predpristupnih programa. Mnoge županije formirale su svoje odjele za europske integracije, mnoge od njih formirale su i svoje razvojne agencije. Neki rade sjajno, neki su zaposlili doista ljude od struke, a nažalost u nekim županijama dolazi do problema sa produkcijom kvalitetnih projekata i uspješnošću aplikacija jer su umjesto stručnjaka u te agencije uhljebljivali zaslužne stranačke kadrove ili pak koalicijske partnere što će se dugoročno pokazati kao loš put jer svaki novi natječaj za predpristupni fond, a kasnije i za strukturne fondove je sve zahtjevniji i zato je važno imati osposobljene ljude. Dakle, ljude koji znaju, koji se odlikuju kvalitetom, a ne ljude koji su pripadnici određenog stranačkog ili rodovskog klana. Željela bih ovdje istaknuti dobar primjer razvojne agencije. Smatramo u HSS-u da je dobar primjer Regionalna razvojna agencija Slavonije i Baranje koja je otvorila i ured u Bruxellesu. Rekli bi da radi punom parom pa je u posljednje 3 godine odobreno ukupno 43 projekta od strane EU koje EU sufinancira sa iznosom od preko 50 milijuna kuna. Želim se ovdje osvrnuti posebno na predpristupni program koji je završio, a direktno je u interesu poljoprivrednika. Riječ je o SAPARD-u. SAPARD u RH karakteriziraju velike vrijednosti projekata. Prosječna potpora negdje je oko 3 milijuna kuna po projektu uz relativno slabu disperziju svega 49 projekata. Zbog kompliciranih procedura čini se da program nije stekao veliku popularnost među poljoprivrednicima, a cijeli sustav pripreme SAPARD projekta pokazao se kompliciranim i za male korisnike, prije svega obiteljska poljoprivredna gospodarstva i obrte jer zbog komplicirane procedure zahtjeva velike troškove, prije svega same provedbe projekta te se mali projekti pokazuju potpuno neisplativima, a inzistiralo se i na dokumentima koji nisu uobičajeni u poslovnom svijetu. Sada je aktualan program IPARD-a na kojem nije postignut ništa veći broj prijava nego što je to bio slučaj u SAPARD-u. Postoji dosta ograničavajućih elemenata u samom IPARD planu i potrebno je ishoditi također određeni broj novih dokumenata koji se nisu tražili u SAPARD-u. Procedure su sve više i više komplicirane, kako zbog povećanog broja kriterija tako i zbog zahtjeva revizora Europske komisije, a moramo reći da je i nedovoljno razvijena mreža konzultanata na terenu. Stoga ovdje još jednom želim u ime Kluba zastupnika HSS-a apelirati i na Razvojne županijske agencije, ali i na Agenciju za plaćanje u poljoprivredi te Ministarstvo poljoprivrede da pomognu poljoprivrednim obiteljskim gospodarstvima u pripremi i pisanju projekata jer će oni to teško moći sami odraditi. Vjerujem da će tu bitno pomoći i u budućnosti Hrvatska poljoprivredna komora koja je nedavnim izmjenama zakona u okvire svoje djelatnosti dobila i savjetodavnu službu pa stoga imamo pravo misliti da će biti kapacitirana za pružanje pomoći poljoprivrednim gospodarstvima u pisanju projekata. Novac koji leži u fondovima i koji nas čeka kad uđemo u EU, a kad govorimo o poljoprivredi riječ je o 800 milijuna eura, treba pametno iskoristiti za pomoć malim poljoprivrednim obiteljskim gospodarstvima jer veliki se ionako za sebe pobrinu. Želimo istaknuti i to da naravno kroz ove pregovore i razgovore s Europskom komisijom i kroz nacionalni strateški referentni okvir za 2012./2013. su definirana područja ulaganja koja će se financirati iz kohezijske politike. Riječ je o prometu, okolišu, energetici, regionalnoj konkurentnosti, razvoju ljudskih resursa i jačanju državne uprave. Prema našim informacijama tu je predviđeno za te prioritete 2,2 milijarde eura za sva ta područja i sigurno da je riječ o velikom novcu koji će se moći konzumirati jedino ako ćemo imati kvalitetne projekte. I možda još samo jedna rečenica vezano uz prigovore koji su išli na račun IPA-e. Državna tajnica je dijelom spomenula projekte koji će se financirati iz infrastrukture i zaštite okoliša u IPA-i. Ja ovdje želim spomenuti kapitalne projekte, pruga Okučani-Novska za koju je predviđeno 20 milijuna eura, Zagreb-Glavni kolodvor 10 milijuna eura i dokumentacija za prugu Dugo Selo-Novska 5,5 milijuna eura ili pak za područje okoliša gdje će se financirati županijski centri za gospodarenje otpadom gdje je po centru predviđeno 10 do 12 milijuna eura. Stoga, evo i na temelju ovog izvješća i svega rečenog Klub zastupnika HSS-a podržat će ovo Izvješće o korištenju predpristupnih programa pomoći EU za razdoblje od 01. siječnja do 30. lipnja 2010. godine. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je klub SDP-a, uvaženi zastupnik Tonino Picula. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, predstavnice Vlade, uvažene kolegice i kolege. Nesporno je da je hrvatska ekonomija u recesiji. To je recesija koja već dugo traje, a najbolji način da se pokrene novi investicijski ciklus i da se oporavi gospodarstvo svakako su investicije. Hrvatska novca za takve investicije očito nema, stranih investitora je sve manje, tako da je novac iz fondova EU namijenjen Hrvatskoj kao novoj članici praktički jedini na koji možemo sigurno računati sljedeću godinu. Ako se ostvare predviđanja kako bi Hrvatska uskoro mogla i službeno postati članica EU samo 2012. i 2013. godine tvrtkama, javnim poduzećima i tijelima državne vlasti i lokalne samouprave trebalo bi biti dostupno više od 3,5 milijarde eura. Najvažniji dio tog novca ukupno 2 milijarde i 392 milijuna eura bit će namijenjeno upravo poticanju gospodarskog rasta i zapošljavanja. Tako postoje nešto opipljivije tvrdnje da bi to moglo donijeti novi ciklus gospodarskog rasta, ali i sad tu dolazi do ovog ali, samo ukoliko budemo sposobni i znali ta sredstva iskoristiti. Svjetska financijska kriza izazvala je golem pad izravnih stranih investicija u Hrvatsku. Za razliku od 2008. godine kada su one iznosile više od 4 milijarde eura lani su se smanjile za više od 50%. Na milijardu i 870 milijardi eura. Takav oštar pad priljeva stranog kapitala u Hrvatsku u tako kratkom vremenu rezultirao je ozbiljnim padom gospodarske aktivnosti jer su i domaće kompanije zbog novčane oskudice gotovo potpuno zaustavile svoje investicijske cikluse. Ali, to znači da bi se 2012. pomoću novca iz fondova unije iznos izravnih stranih investicija u Hrvatsku mogao vratiti barem na razinu iz 2008. godine, što je ponavljam ključan uvjet da se cjelokupna gospodarska aktivnost vrati na razinu iz tog perioda. Da iskoristi tu šansu Hrvatska vlada morat će što brže provoditi ključne prilagodbe, novac iz Europskih fondova Hrvatskoj će se dodjeljivati na osnovi predloženih projekata i to u formi sufinanciranja. Znači da će Europska unija odobriti dodjelu novca tek nakon što joj se prezentiraju projekti i da će te projekte sufinancirati u iznosu do 80%, ovisno o pravilima fonda iz kojeg se novac dobiva. Kako bi iskoristila novac iz fondova Hrvatska će sama morati prikupiti znatan novac za financiranje svojih dijela projekata. Premda ti iznosi variraju općenito se smatra da će Hrvatska na svaki euro dobiven iz fondova Europske unije morati sama uložiti između 20 i 30 centa. Želi li u prvoj godini članstva iskoristiti milijardu eura Vlada će morati uložiti minimalno 200 milijuna eura. Hrvatska u ovom trenutku taj novac nema, a s obzirom na sve veći proračunski deficit nije realno za očekivati da bi taj novac uskoro mogla pronaći. Mnogi ekonomski stručnjaci smatraju da bi Vlada trebala već danas početi s reformama državne potrošnje kako bi 2011. uspjela u proračun odvojiti dovoljno novca za sufinanciranje Europskih projekata. Hrvatskoj će dakle u prve tri godine članstva u Uniji trebati minimalno 800 milijuna eura za sufinanciranje projekata Europske unije. Samo manji dio tog novca trošit će centralna država samostalno, no budući da tijela lokalne samouprave i znatan dio realnog sektora trenutačno ne mogu sami financirati te projekte potpuno je jasno da će im država morati pomoći. NO, kako stvari sada izgledaju za sve napore koje ćemo uložiti možemo biti sretni ako iz Europskih fondova u prvoj godini članstva izvučemo polovicu rezerviranog novca odnosno 650 milijuna eura. Prema izvorima s mjerodavnih mjesta procjene o iskoristivosti Europskog novca još su manje optimistične i govore kako ćemo od 3,5 milijarde u dvije godine uspjeti izvući samo 700 milijuna eura. Da nismo osposobljeni za potpuno korištenje tog novca govore podaci o iskoristivosti predpristupnih fondova, tu itekako šepamo pogotovo u SAPARD-u kojeg smo iskoristili tek 62%. Dakle, ako lani nismo uspjeli realizirati 150 milijuna eura koji su nam bili na raspolaganju teško da ćemo 2012. moći povući 10 puta više novca. Nedavno je Paul Van Doren izaslanik Europske unije u Hrvatskoj rekao nešto što bi nas trebalo zabrinuti. Dakle, kada postanete članica kvantiteta fondova povećat će se i nužno je imati potrebnu infrastrukturu, što sada nije slučaj, dobre projekte već sada treba početi pripremati jer ako do toga ne dođe moglo bi se dogoditi da Hrvatska ne izvuče dovoljno koristi iz tih fondova. U biltenu Austrijske trgovačke komore bili su još oštriji, tamo se navodi, iako je Hrvatski ministar financija s ponosom govorio o korištenju sredstava Europske unije, stvarnost je drugačija. Hrvatska je do sada iz IPA fonda povukla samo 2,42% odobrene sume. Ovaj iznos je čak i ako se ima u vidu izvršenje tekućih projekata dosta skroman, pogotovo stoga što se ulazak u Europsku uniju svakog dana više bliži. Ostaje još mnogo toga za napraviti i na žalost često nedostaje dobrih projekata. Dakle, i fiskalna centraliziranost u Hrvatskoj mogla bi biti velika prepreka uspješnom korištenju novca iz fondova Europske unije. Najveća Hrvatska županija Splitsko-dalmatinska koja ima 600 tisuća stanovnika raspolaže godišnjim proračunom do 700 milijuna kuna, kada se od tog iznosa odbiju fiksni troškove za plaće zaposlenika i financiranje nužnih službi kao što su škole, bolnice i slično, gotovo ništa ne ostaje za projekte. Već dio sredstava Unije vezan je za regionalne projekte i Hrvatska će morati znatno povećati financijsku moć jedinica lokalne samouprave želi li iskoristiti značajan dio tih Fondova. Pozitivna okolnost za Hrvatsku je činjenica da Europska unija posljednjih godina osobito izdašno financira velike infrastrukturne projekte, međutim, zbog gospodarske krize i nedostatka novca država je otkazala niz planiranih projekata i radikalno je smanjila potrošnju u tom sektoru. Znatan broj tvrtki našao se u problemima. Budući da sektor zapošljava oko 11% svih radnika u Hrvatskoj, u njemu se ostvaruje oko 6% bruto-domaćeg proizvoda kriza u građevinarstvu izazvala je velike probleme za domaću ekonomiju. Međutim, naravno imamo pozitivnih primjera i treba ih ponoviti, riječ je kako je ovdje već kazano, o Osijeku i Osječko-baranjskoj županiji koji iz različitih programskih okvira, pretpristupnih fondova Europske unije u protekle dvije godina privukla 45 milijuna kuna za 43 odobrena projekta. Iza toga rezultata stoje brojne nevladine udruge, jedinice lokalne uprave i samouprave, ustanove, državna poduzeća, institucije, ali i regionalna razvoja Agencija Slavonije i baranje osnovane prije 4 godine. Zahvaljujući njima Osječka županija je najuspješnija u Hrvatskoj u povlačenju novca iz Europskih fondova a što je potvrđeno početkom veljače kada su objavljeni rezultati prvog natječaja IPA Prekogranična suradnja Hrvatska – Mađarska koji je na adresu 25 projektnih partnera s područja županije donio ukupno 19 milijuna i 400 tisuća kuna. U prve dvije godine članstva, vjerojatno 12. i 13. za potrebe izravnih plaćanja poljoprivrednicima i sredstava za ruralni razvoj i ribarstvo, Europska unija Hrvatskoj planira isplatiti 750 milijuna eura godišnje. Dakako, količina iskorištenog novca opet će ovisiti o nama. NO, pravila Unije o poticajima u poljoprivredi mogli bi Hrvatsku prisiliti da konačnu počne reformu svog sustava poljoprivrednih potpora. Ukratko Hrvatska više neće moći kao do sada poticati seljačka gospodarstva bez obzira na njihovu veličinu nego će novac iz fondova Europske unije uz iznimno mali udjel korisnika u sufinanciranju biti uvjetovan okrupnjavanjem poljoprivrede. Tako bi Hrvatska poljoprivreda trebala postati znatno konkurentnijom, a s obzirom na mogućnost izvoza na tržište cijele Unije i cijenu rada koju u Hrvatskoj i dalje niža nego u ostalim državama članicama, Hrvatska je iznimno negativna bilanca uvoza i izvoza poljoprivrednih proizvoda trebala bi se poboljšati. Takav efekt postignut je u nekim drugim državama, nakon što su se pridružile Europskoj uniji. U Poljskoj se u nekoliko godina nakon pristupanja Europskoj uniji izvoz poljoprivrednih proizvoda povećao sa 4 na 11 milijardi i 300 milijuna eura. Hrvatska vlada će morati što prije znatno pojačati svoje napore u vezi iskorištavanja novca iz fondova Europske unije, na što je u pisanom obliku nedavno Vladu upozorio i Jean-Luc Demarti, direktor odjela za poljoprivredu i ruralni razvoj u Europskoj uniji. Koji je izrazio zabrinutost neučinkovitošću Vlade uz upozorenje da je dosadašnjim propustima Hrvatska nepovratno izgubila veliki novac iz raznih fondova. DEmarti je upozorio da je do kraja veljače Republika Hrvatska organizirala samo 37 projekata koji se financiraju iz fondova SAPARD i dodao da postoji očita potreba za većim naporom u realizaciji projekata koje plaća Europska unija. Hrvatska je prošle 2009. iskoristila tek 93 milijuna kuna iz tog programa, jedva nešto više od 50% osiguranih sredstava dok je 90 milijuna jednostavno propalo. Slična situacija nastavlja se i dalje. Da je hrvatska Vlada uspjela osposobiti državnu administraciju za suradnju sa EU ove bi godine samo iz SAPARD stiglo približno 150 milijuna eura, ali zbog slabe organizacije očekuje se upola te svote. Primjera radi grad Karlovac je na preporuke Vlade prije 7 godina dobio sredstva za obnovu gradske kanalizacije, a do danas nije napravljeno ništa. U tom istom razdoblju Latvija je zahvaljujući istim fondovima EU obnovljen sustav kanalizacije u 10 gradova. Upravo zato stručnjaci strahuju da ne ubrza li Vlada uskoro izradu projekta koji se sufinanciraju sredstvima EU postoji opasnost da naša zemlja idućih nekoliko godina radi ulaska u EU bude na financijskom gubitku. Kako? Zato što ukoliko iz Unije dobijemo oko 500 milijuna eura kao buduća članica ćemo u tamošnji proračun uplaćivati 600 milijuna eura. Treba nešto reći i o zloupotrebi eurofondova. U prošloj godini povećan je broj prijevara u korištenju fondova EU. Europska komisija 14. srpnja objavila godišnje izvješće o zaštiti financijskih interesa Unije i borbi protiv prijevara. Radi se o područjima poljoprivrednih poticaja, kohezijske politike i pretpristupne pomoći zemljama članicama. Kod korištenja pretpristupnih fondova broj prijavljenih slučajeva iz 14 zemalja koje primaju pomoć znači 12 država članica i 2 države kandidatkinje. Taj broj je porastao za 35% do ukupnog iznosa od 117 milijuna eura. Broj prijavljenih nepravilnosti u području poljoprivrednih subvencija porastao je za 43% do iznosa od 125 milijuna eura. Broj nepravilnosti na sumnju prijevare u području regionalne pomoći je porastao s 57 milijuna na 109 milijuna eura. U Olafovom izvješću se Hrvatska se spominje samo u kontekstu jednog slučaja, pokušaja reizvoza šećera iz Rusije u Hrvatsku temeljem čega su tvrtke iz Kalinjin grada neopravdano isplaćeni izvozni poticaji u iznosu od miliju 200 tisuća eura. Cinici bi rekli da je naše poštenje u ovom slučaju posve razmjerno našoj sposobnosti i aktivnostima na privlačenju i korištenju novca iz europskih pristupnih fondova. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba HDZ-a uvažena zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. U ime kluba HDZ-a želim izraziti zadovoljstvo oko ovog izvješća i oko korištenja pretpristupnih fondova i želim reći da ćemo prihvatiti ovakav prijedlog. Činjenica da u javnosti se stječe ponekad percepcija i to netočna percepcija da se slabo koriste sredstva iz EU. Pa evo i danas ovdje čujemo različite podatke, jedne podatke koje govori državna tajnica, koji imam u ovom materijalu, a drugi koje čujemo od prethodnog kluba. Činjenica je da je potrebna komunikacijska strategija ali ne samo oko europskih fondova nego inače oko EU i vjerujem da ćemo na tome sve više i više raditi, jer to je nešto čime možemo našim građankama i građanima približiti što to znači EU i što su to pretpristupni fondovi. Pretpristupni fondovi ako smo dobro pratili su osnovani kako bi se jačale državne institucije, a sve s ciljem bržeg integriranja u sustav EU, a i sa ciljem sve boljeg snalaženja europskih fondova kad država postane članica EU, a nadamo se da će to biti 2012. godine. Postigli smo vrijedna znanja i iskustva kroz ovo vrijeme. Ima nekih podataka u ovom materijalu gdje kaže da je više od 600 potpisanih projekata u vrijednosti većoj od 320 milijuna eura, da je više od 700 zaposlenih u državnim i javnim institucijama, da je tom činjenicom RH stekla dobre stručnjake, da je 79 hrvatskih tvrtki pružalo usluge i da je na taj način privatni sektor stekao određena znanja, a da smo sudjelovali u 187 projekata bespovratne pomoći. U ovom izvještajnom razdoblju je činjenica da je Europska komisija na račun Nacionalnog fonda doznačila 20,65 milijuna eura za programe PHARE i ISPA i komponente IPA-e 2, 3, 4, 5 IPARD, a da smo do 30. lipnja 2010. godine od Europske komisije zatražili za programe u iznosu od 338, 43 milijuna eura, a doznačeno je 317,33 milijuna eura i da su ta sredstva uspješno korištena i premašila su 85%. Također od prve generacije pretpristupnih programa ugovaranje je završeno gotovo za programe CARDS, PHARE, SAPARD a u završnoj fazi je i program ISPA. Kako znamo u okviru programa IPA u tijeku je ugovaranje i provedba ugovora za sve komponente IPA-e. i tu kada govorimo o IPA komponenti 1 činjenica je da se vidi veliki napredak. To je nastavak PHARE programa i da smo već u lipnju u ovom izvještajnom razdoblju imali 64,2% iskorištenih sredstava, a danas imamo već preko 85%. Znači nisu baš brojke pesimistične kao što smo prethodno čuli. Ukupno stanje ugovorenosti svih projekata je 94,91%. Činjenica je da je SAPARD iako nam to baš nije tema danas bio nešto lošije iskorišten ali smo isto tako rekli koji su razlozi. Razlozi su kao što znate rascjepkanost domaćinstava, seoskih imanja, pa nedovoljna obučenost samih poljoprivrednika a i poticaji koji su još uvijek na snazi i do kojih je lakše doći i vjerojatno je to razlog zašto je nešto niža motiviranost. Međutim, kada pogledamo koliko se ulaže u edukaciju pa smo i u ovom materijalu mogli vidjeti, dogovoren je konačni nacrt nacionalnog strateškog referentnog plana za razdoblje 2012.-2013., definirana su područja ulaganja koja će se financirati iz kohezijske politike, a to su uglavnom promet, okoliš i energetika, regionalna konkurentnost, razvoj ljudskih resursa, jačanje državne uprave u koju se uključuje i pravosuđe. Također je napravljen popis projektnih prijedloga za korištenje europskih fondova, a u tijeku je identifikacija i analiza predloženih projekata u pojedinim resorima. Također su aktivnosti vezane za pripremu projekata nadgledane od strane povjerenstva Vlade RH za koordinaciju priprema za korištenje fondova EU, a to povjerenstvo je osnovano u veljači ove godine. Isto tako je određen institucionalni okvir u kojem su obuhvaćene institucije koje su dobile dozvole za rad u programu IPA-e pa tu Strategiju institucionalnog razvoja, tu je detaljan prikaz sadržajnog stanja i prijelaza na provedbu budućih europskih fondova, a isto tako se uključuju i procjena potrebnih zaposlenika i edukacija za 2013. godinu koji su temeljeni na procjenama poslova koje nas očekuju, a to su Strategija i zahtjev iz poglavlja 22. Izraženi su planovi izobrazbe također i isto tako Ministarstvo financija, koliko mi je poznato, razvilo je treninge za područje financijskog upravljanja i kontrolu sredstava koja se koriste iz fondova Europske unije. Isto tako, javnost se informira na način da se svi ovi projekti kad se otvaraju i organizira se svečanost i kad se zatvaraju projekti također se organizira svečanost kako bi se predstavili ciljevi i rezultati ovih projekata. U svakom slučaju ne može se po našem mišljenju očekivati sve od državne razine, potrebno se uključiti na svim razinama. Znamo da su osnovane županijske razvojne agencije, međutim varira njihova aktivnost od pojedine županije do županije. Također znamo da su neke županije osnovale, utemeljile u Bruxellesu svoje urede i da na taj način također su pojačale svoju aktivnost, znači potrebno je na svim razinama da se uključimo. Pa isto tako kad smo sada čuli govoriti o tome da neće biti sredstava u državnom proračunu, ne želim biti tako pesimistična, vjerujem da ako će Europska unija po ovome svemu sufinancirati 80% projekata nakon što se projekt predstavi oko 20% treba financirati Republika Hrvatska, a to ne znači država nego općine, gradovi i županije. Znači već se mora na vrijeme računati kod donošenja proračuna i projekcija proračuna da se 20% sredstava ostavi za te projekte. Ne bih se složila da nema dobrih projekata. Projekata imaju samo projekte treba znati pronaći, projekte treba znati osmisliti, treba pronaći odgovarajući program i natječaj iz sredstava pretpristupne pomoći, treba osmisliti projekt, treba ga znati voditi i možda tu je najveći problem kod vođenja projekta, kod same aplikacije, kasnije evaluacije, a sve to ovisi o obučenosti, a koliko vidimo država je uložila maksimum da se obuče djelatnici na svim razinama. I ako se sjećamo dobro, postoji zabrana zapošljavanja u Republici Hrvatskoj kad se radi o državnim institucijama, međutim kad se odnosi na poslove za suradnju s Europskom unijom tada ta odredba ne vrijedi iz čega proizlazi da smo sigurno na najboljem putu da se dobro pripremimo. Više od 3,5 milijardi je pred nama, bit će nam dostupno. Ne bih govorila da ih nećemo znati iskoristiti, vjerujem da znamo i da ćemo znati iskoristit ta sredstva jer tome u prilog govore i svi ovi podaci koje sam prethodno kazala. Ali kažem potrebno je da se uključimo svi, i država i gradovi i općine i županije i vjerujem da tada uspjeh neće izostati. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovo izvješće i pratit ćemo dalje stanje. Hvala.
Zahvaljujem. I u ime kluba HNS-a, HSU-a uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege. Započet ću sa jednom rečenicom koju ćete naći na prvoj stranici ovog materijala. Hrvatska je tijekom proteklih godina osim projekata značajnih za njezin ukupni razvoj dobila i stručnjake koji su stekli vrijedna i specifična znanja u korištenju fondova što predstavlja ogromno ulaganje u budućnost. Ja ću sada pokušati pokazati koliko ti stručnjaci uspješno rade i da li su uistinu iz godine u godinu sve uspješniji ili to baš i nije tako. Na drugoj stranici imamo opću ocjenu učinjenog i stoji, stanje provedbe prve generacije pretpristupnih programa pomoći, dodijeljena sredstva uspješno su korištena što potvrđuju postotci ugovaranja pojedinih programa koji premašuju 85%. Odmah ispod toga imate tablicu 1., pogledajte samo dva vodoravna niza, dodijeljena sredstva i ugovorena sredstava pa ćete vidjeti da nisu iskorištena sva sredstva, to znamo, ali se pitamo koliko su ta sredstva u biti iznosila. Pa ćete vidjeti da nije iskorišteno preko 35 milijuna eura. To nisu mala sredstva, prema tome svaki postotak neiskorištenosti iznosi milijune i milijune eura. Strana 4. CARDS 2004., rok za ugovaranje projekta u okviru programa CARDS 2004. istekao je 29. lipnja 2007. godine. Ugovoreni su projekti u iznosu od 94,6% decentraliziranih sredstava. PHARE 2005., rok ugovaranja navedenih projekata bio je 30. studeni 2007., a stopa ugovorenih decentraliziranih sredstava iznosila je 88,2% u odnosu na odobrena sredstva za financiranje. PHARE 2006. godine, rok za ugovaranje projekata financiranih kroz PHARE 2006. bio je 30. studenog 2008. godine, od 52,8 milijun eura namijenjenih financiranju projekata ministarstava i drugih tijela države i javne uprave ugovoreno je 84,8%. Još jednom ću pročitati na koga se ovo odnosi. Dakle, namijenjenih financiranju projekata ministarstava i drugih tijela državne i javne uprave ugovoreno je 84,8%. Kolegice i kolege, ne radi se o neukim seljacima, o ruralnim područjima, radi se o ministarstvima. ISPA, stranica 7. U tijeku su pregovori sa Europskom komisijom kako bi se krajnji rok za provedbu koji istječe krajem 2010. produžio za godinu dana. Nismo dobili dovoljno opširno obrazloženje zašto se traži produženje tog roka. Stranica 10. IPA, rok za ugovaranje, detalji su navedeni u drugoj polovici 10. stranice. Ja bih samo rekao, ukratko pokušali smo u klubu HNS, HSU sumirati te brojke da nam bude što lakše ovdje prezentirati vama te podatke, pa dajte samo me poslušajte vezano uz IPA. Dogovorena je dinamika sa Europskom unijom unutar kojeg ćemo ugovarati određeni postotak projekata tako da smo do 30. rujna ove godine trebali dogovoriti 30% projekata u okviru onog dijela operativnog programa koji se odnosi na promet. Umjesto 30% ugovorili smo 1%. Zatim, do 30. rujna 2010. godine trebali smo ugovoriti 50% projekata u okviru operativnog programa zaštite okoliša. Ugovorili smo ne 50% nego 1%. Dakle, sve uspješniji su nam stručnjaci koje smo spomenuli u uvodnom dijelu. Zatim, isto tako smo trebali do 30. rujna ugovoriti 50% projekata u okviru regionalne konkurentnosti. Ugovorili smo 18%. Trebali smo do 30. rujna ove godine ugovoriti 50% projekata u okviru razvoja ljudskih potencijala. Ugovorili smo 38%. U segmentu ruralni razvoj mogu se složiti sa onim kolegama koji su spomenuli da treba svakako pomoći ljudima u ruralnim područjima da se ti projekti pripreme. Oni zaslužuju posebnu pažnju onih koji im trebaju pomagati. I zato bih ovdje samo želio iskoristiti ovu priliku da na stranici 17. ukaže na to da je do 5. ožujka ove godine zaprimljeno 37 ponuda od čega je odobreno 17 u tom dijelu koji se odnosi na ruralni razvoj. Osnovno pitanje koje se javlja i koje bi mi danas kolegice i kolege ovdje trebali razmotriti je zašto tako malo ponuda, zašto tako malo odobrenih projekata. Da li se radi o tome da su ljudi u ruralnim općinama neobaviješteni? Da li se radi o tome da oni ne posjeduju znanje potrebno da pripreme projekte? Ili da li se radi o tome da oni nemaju vlastitih sredstava, jer oni moraju participirati sa otprilike 50% sredstava. Prema tome, mi bi trebali ovdje napraviti jednu kvalitetnu analizu razloga zbog čega je to tako i pokušati dakako selektivno pomoći ako je to razlog prvi, drugi ili treći. Nadalje kolegice i kolege, primijetili ste da se spominje i uloga Središnjeg državnog ureda za razvojnu strategiju i koordinaciju fondova. Kad se radi o ruralnom razvoju, odnosno primarno poljoprivredi onda bi bilo zanimljivo čuti da vidimo koliko smo mi uspjeli stvarno iskordinirati državne poticaje u području poljoprivrede sa ovim fondovima koji imaju za cilj također pomoći dostizanju europskih standarda u segmentu poljoprivrede. Naime, svi ste imali priliku vidjeti prije nekoliko mjeseci izvješće da je Europska unija tražila da se izvrši nadzor nad korištenjem državnih poticaja u poljoprivredi. I vidjeli smo da je tom prilikom uočen veliki broj nedostataka, da je čak 9,5% slučajeva koji su bili pod nadzorom uočene su određene nepravilnosti. Prema tome, to svakako nije dobro. Tih 9,5% nepravilnosti, a pregledano je svega 4,8% ukupnih korisnika tih državnih poticaja. Ukupni broj nepravilnih takvih dakle primjera nepravilnih korištenja državnih poticaja bilo preko 620 ako to statistički gledano prevedemo na ukupan broj ljudi koji su dobili poticaje u poljoprivredi onda je to preko 15000 nepravilno korištenih poticaja. To nije dobra poruka ni nama, jer bi mi trebali vršiti nadzor nad onima koji daju takve poticaje. Očito apsolutni nedostatak kriterija nadzora ili se radi o dodjeli tih sredstava temeljem sasvim drugih kriterija od onih koji bi trebali valjati, one su ih trebale koristiti. Prema tome, naša poruka je da kolegice i kolege nesumnjivo trebamo izbjeći nepravilnosti koje su se do sad pojavljivale. Nesumnjivo trebamo povećati učinkovitost korištenja tih sredstava i nesumnjivo ne možemo i ne smijemo biti zadovoljni sa onim što nazivamo ovdje pročitat ću još jednom tu rečenicu jel' tako sa tim našim zadovoljstvom, velikim brojem obučenih i stručnih ljudi čini mi se da tu u edukacijskom dijelu moramo još napraviti velike, velike pomake. Posebno moramo pomoći županijama, gradovima i općinama koji trebaju sudjelovati u toj europskoj priči zajedno s nama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Dorić je rekao da se ne radi o neukim seljacima. Kolega Dorić seljaci nisu neuki, nego itekako široko obrazovani od tehničkih znanja. Kod seljaka je moguće popraviti i traktor i sve ostalo. Druga stvar od znanja u proizvodnji ratarskih kultura uvode nove se tehnologije i oni vrlo brzo stiču znanja. Ja želim reći i što govori u prilog proizvodnja mlijeka u stočarstvu i sve ostale stvari. Spomenuli ste isto tako koliko je naš seljak sposoban se prilagoditi. Ja odgovorno tvrdim da je naš seljak jedan od najsposobnijih i najprilagodljivijih i da će zasigurno koristi, do sad su bile mogućnosti da kapitalne potpore se koriste. Ali zasigurno u budućnosti vjerujem da će biti u mogućnosti da će koristiti i ove pretpristupne fondove. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu i prva je uvažena zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana državna tajnice sa suradnicom. Evo ja bih na početku pohvalila Izvješće, a od Izvješća ću istaknuti samo neke činjenice koje držim da su vrijedne. Evo iz Izvješća ću naglasiti da je više od 600 projekata ugovoreno u vrijednosti od 320 milijuna eura, da je oko 700 zaposlenih u državnim institucijama radilo na pripremi i provedbi i strateških dokumenata ali i projekata i na kontroli. Da je znači velik broj educiranih stručnjaka i to na svim razinama ali nije manje važno ni to da je veliki broj hrvatskih tvrtki koje su pružale usluge, a bili dio ovog projekta, znači oni koji su izvodili radove i na takav način znači da je i privatni sektor stekao znanja i preduvjete da bi bio konkurentniji na europskom tržištu. Držim da je velika vrijednost i ovih nešto manje od 200 projekata bespovratne pomoći kroz koje su sve znači jedinice lokalne i regionalne samouprave ali i brojna mala i srednja poduzeća, velike brojne druge organizacije znači mogle razviti svoje kapacitete i data je mogućnost svima da se educiraju vezano uz fondove Europske unije. To držim da je vrlo značajno. Analizu po pojedinim programima date su i do sad detaljno. O njima je govorila i državna tajnica i nemam potrebe ponavljati to posebno. Ali želim posebno istaknuti da su preduvjeti za uspješno korištenje sredstava koje nam je osigurala Europska unija za 2012. i 2013. godinu, priprema kvalitetnih projekata, ali što držim da je još važnije da su ti projekti znači dio ili izvučeni iz regionalnih operativnih planova pojedinih županija, odnosno strateških planskih dokumenata Republike Hrvatske kako bi učinci tih projekata bili što bolji, a i odabir što jednostavniji. Znači govorim o usklađenosti svih razvojnih planova, znači na svim razinama, kako bi imali što bolje efekte u konačnici od financiranja iz ovih fondova. Iz izvješća je još vidljivo da je s Europskom Komisijom znači dogovoren konačan nacrt strateškog referentnog okvira za razdoblje 2012. i 2013. u kojem se definiraju područja ulaganja koja će se financirati iz kohezijske politike, to su promet, okoliš, energetika, regionalna konkurentnost, razvoj ljudskih resursa, i jačanje državne uprave. Navedeni prioriteti financirat će se dakle kroz pet operativnih programa, koji sadrže mjere za njihovu realizaciju i o kojima se još uvijek pregovora s Europskom Komisijom. Ali istovremeno se definiraju i projekti i izrađuju se aplikacije, identificiraju i analiziraju predloženi projekti, neki se i dorađuju, a sve u cilju što boljeg iskorištavanja sredstava i to pod kontrolom povjerenstva kojeg je Vlada Republike Hrvatske osnovala upravo radi toga. Na početku evo svog izlaganja sam spomenula i ove, vrijednost ovih, velikog broja projekata bespovratne pomoći kroz koje su jedinice lokalne i regionalne samouprave i ostali imali mogućnost razviti svoje kapacitete, pa s obzirom na moje iskustvo u pripremi i provedbi EU projekata želim sugerirati i edukaciju neuspješnih aplikanata i evo sad ću navesti i zašto. Radi se uglavnom o grand shemama, znači o bespovratnim sredstvima za neprofitni sektor. Znamo da je tijekom zadnjih nekoliko godina bilo puno natječaja, pa evo i ovaj broj projekata govori o brojnosti, natječaje su provodila različita nadležna tijela, a kod tih natječaja je uočen problem taj što nakon zaključivanja natječaja, znači aplikantima su projekti odbačeni u različitim fazama, nekad i zbog nedostatka sredstva, ali nekad i zbog nepripremljenosti, s tim da aplikanti od provedbenih tijela samo dobiju obavijest ili broj bodova koji su dobili na ocjenjivanju, bez mogućnosti spoznaje gdje i zašto su pogriješili. Evo ne provodi se dakle informiranje, odnosno edukacija ovih neuspješnih aplikanata, kako bi oni mogli pri sljedećem sličnom natječaju ispraviti greške i aplicirati slične projekte zahvaljujući tom znači i informacijama i iskustvu koje su dobili proći na sljedećem natječaju. To je dovelo do smanjenja kadrova spremnih za pisanje projekata, posebno onih koji su zaposleni u javnim ustanovama ili lokalnim i regionalnim samoupravama. Republika Hrvatska svakako želi povećati korištenje sredstava iz EU fondova, što je posebno važno u narednom razdoblju, budući da provedba operativnih programa za nacionalni referentni strateški okvir ići će uglavnom putem grand shema, stoga bi bilo potrebno uvođenje detaljnih konzultacija s neuspješnim aplikantima u svim nadležnim tijelima, kako bi povećali kapacitete, odnosno naučili korisnike gdje su pogriješili, ali i da bi iskoristili već izrađene projekte koji stoje po ladicama, na koje je već utrošeno i vrijeme i energija. Još nešto želim evo ovdje istaknuti, jedan projekt vrijedan pažnje, u ovom trenutku gospodarske situacije, a to je da je u okviru predpristupnog programa EU IPA 3C regionalni razvoj i regionalna konkurentnost, da se provodi program dodijele bespovratne pomoći, fond za ulaganje u znanost i inovacije, na čijem je natječaju u rujnu 2009. godine pristiglo 19 projektnih prijedloga, od toga 5 projekata je odobreno za financiranje do 25. listopada 2010. ukupne vrijednosti 2,6 milijuna eura. Prehrambeno biološkom fakultetu, Centru za prehrambenu tehnologiju i biotehnologiju u Zadru, za projekt višnja Maraska kao sastojak funkcionalne hrane, dodijeljen je iznos od pola milijuna eura, čiji je cilj proizvodnja dvaju novih funkcionalnih proizvoda na bazi višnje maraske i opremanje laboratorija sa sofisticiranim uređajima na području tehnologije sušenja i analitike biološki aktivnih spojeva. U Centru za prehrambenu tehnologiju i biotehnologiju u Zadru, čiji prostor je preuređen uz financijsku pomoć grada Zadra i Zadarske županije, u značajnoj mjeri potaknut će razvoj znanstvenih i tehnoloških istraživanja za potrebe industrijskog sektora, što će svakako pridonijeti regionalnoj konkurentnosti Zadarske županije, ali i popularizaciji edukacijsko-istraživačkog centra, središta. Evo još na kraju stvarno imam informaciju od mojih djelatnika u Zadarskoj županiji, da su dobili pohvale, znači revizori europskog suda, već danas je bilo riječi o tome kako i nemamo baš tako dobro educirane ljude. Znači revizori europskog suda su nedavno bili u posjeti Zadarskoj županiji, pohvalili su njihov rad i profesionalnost stručnjaka, su rekli da je to evo za primjer izuzetno znači profesionalan rad i onako kako bi to trebalo izgledati. Ja im i ovom prilikom čestitam. Evo hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Naime kolegice Marinović, ja vam se želim zahvaliti što ste spomenuli nešto što nitko od nas dosad nije dotaknuo, a to je i znanost i znanstvenici. Mi ni u ovom izvješću, niti u bilo kom drugom izvješću do sada nismo imali priliku u Saboru vidjeti koliko hrvatski znanstvenici uspijevaju kroz prijave na natječaje za FP7 povući sredstva, koliko su uspješni i koliko imaju problema u tom procesu. I njima također treba pomoći, i tu treba jedna koordinacija. Ako naši akademski građani imaju poteškoće, onda jasno treba očekivati da će i svi ostali segmenti društva imati takve poteškoće, zato je jako važno ovo šta ste rekli, ja vas podržavam i bilo bi dobro da možda od Ministarstva znanosti ili od nekog drugoga dobijemo po mogućnosti izvješće o tome koliko smo uspješni i u korištenju tih sredstava, i koliko će i hrvatski znanstvenici doprinijeti povlačenju sredstava iz Bruxellesa u sljedećim godinama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite.
Kolega Dorić, ja opet mogu iz iskustava Zadarske županije, pa evo nije ovo slučajno. Kad smo počeli sa izradom strategije Zadarske županije i povlačenjem fondova Europske unije, naš prvi partner Zadarskoj županiji bilo sveučilište u Zadru. Znate, tako da su svi imali mogućnost i educirati se i imali su pristup, znači imali su pristup, imali su mogućnost vidjeti i pratiti znači i razvojne planove, ali i natječaje. Evo rezultati onih, znači bitno je da je bila dana mogućnost, oni koji su htjeli su se mogli uključiti, a rezultati evo se vide i sada.
Zahvaljujem. Nastavljamo pojedinačnu raspravu. Na redu je uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Samo bih kratko dao potporu ovom izvješću za razdoblje od 1.1. do 30. lipnja 2010. godine za korištenje predpristupnih programa pomoći EU i to najviše zato što vrlo često čujemo negativne reakcije i kritike na iskorištene potencijale. Sve što se mjeri sa 100%-nom iskoristivošću, a nije 100% iskoristivo podložno je kritikama, ali nemoguće je to i postići, ali je bitna tendencija i bitan je smjer. Bitno je napomenuti i gdje smo mi bili, a bili smo na početnoj poziciji da niti smo imali znanja niti smo imali iskustva, niti smo imali programe, niti smo imali ljude osposobljene za izradu programa niti za provođenje programa. I u odnosu na sve što smo u ovo proteklo razdoblje učinili, a imajući u vidu takav hendikep u startu moram izraziti zadovoljstvo učinjenim jer samim tim da je 600 projekata ostvareno sa 20 i nešto milijuna eura isfinanciran je jedan podatak koji ohrabruje. Isto tako valja se osvrnuti i na raspravu kolege Dorića koji je kazao da tamo gdje je vidljiv zaostatak, odnosno manja iskoristivost, a to je u programu SAPARD-a, ali i u svim drugim da bi valjalo napraviti analizu, sustavnu analizu i vidjeti koji su točno uzroci i koje metode upotrijebiti kako bismo bili učinkovitiji i u korištenju tih programa pomoći. Naravno da je to dobro, ali isto tako ima i objektivnih razloga zašto u poljoprivredi ponajprije nije, poljoprivrednom sektoru veći postotak iskorištenja. Ono što je, čini mi se, najvažnije u ovom trenutku kazati je ono na što je kolega Picula upozorio, odnosno nije upozorio nego je iskazao skeptičnost da nećemo imati dovoljno sredstava za korištenje potencijala koji nas očekuju u RH, neće imati 200 milijuna eura. Ja mislim da ćemo mi osigurati ta sredstva, to je neupitno jer ne smijemo doći u situaciju nikako da zbog neimanja vlastitih sredstava ne iskoristimo tu mogućnost korištenja i milijardu eura primjerice u sljedećim godinama. Dakle, valja planirati u proračunu na ta sredstva i ne smije doći upitno nikako korištenje tih mogućnosti koje nam se pružaju ulaskom u EU. Isto tako iskazao bih zadovoljstvo jer najčešće se govori i o nepravilnostima kad je u pitanju korištenje programa pristupnih pomoći. Vidim da ih je sve manje, zapravo zanemarivo u ovom zadnjem izvješću. I zato još jedanput pozdravljam i način na koji ste ovo izvješće sastavili, ali i ta sama činjenica da nepravilnosti skoro nije ni bilo to je ohrabrujuće. Stoga prihvaćam ovakvo izvješće i glasovat ću za njega. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I uvažena zastupnica Romana Jerković je na redu. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodo iz Vlade, kolegice i kolege. Kaže kolega Marić da često se čuju kritike na račun Izvješća o korištenju predpristupnih programa pomoći EU. Naravno pri tome je mislio jasno na kritike oporbe. Ja osobno mislim da kritike dolaze u jednoj dobroj mjeri s razlogom i s pravom jer ne možemo biti u potpunosti zadovoljni s time kako se stvari razvijaju. Mi smo i prilikom prošle rasprave o europskim fondovima koja je bila negdje prije 3, 4 mjeseca za protekli period, moje kolege i ja iz kluba SDP-a dakle naglašavali da smo zadovoljni s izvješćem u tom smislu, u smislu u kojem je ono bolje od prethodnih, međutim da se nažalost ne govori o svim problemima s kojima se naša administracija suočava, a još manje o razlozima zbog kojih stvari ne idu u najboljem smjeru. Dakle, ja sam si nekako malo dala truda i pokušala naći što se u proteklih 6, 7 mjeseci na ovu temu moglo naći u hrvatskim medijima. Dakle, kaže: "Hrvatska željeznica gubi milijune iz europskih fondova jer nema pripremljen niti jedan projekt. U Hrvatskoj sada više nema novca nizašto pa tako ni za modernizaciju željeznice. Jedina je nada zapravo EU koji je spreman izdvojiti velika nepovratna sredstva za kapitalne projekte na europskim željezničkim koridorima." Iako dakle imamo priliku dobiti milijune eura jer su pruga Rijeka-Zagreb, gotovo i ona Zagreb-Vinkovci od europskog značaja pitanje je hoćemo li to iskoristiti budući da nemamo spreman nijedan projekt za sudjelovanje na europskim natječajima. Potom sljedeći članak koji kaže: "Europski fondovi Hrvatska je iskoristila samo 44% novca." Hrvatska je dosad ako se uračuna posljednji predpristupni fond IPA iskoristila 44% novca koji joj je bio na raspolaganju iz europskih fondova premda se u javnosti naglašava iskorištenost od sjajnih 90% iz prethodnih programa. Potom "Neiskorišteni europski fondovi, gospodarstvo u kolapsu, a poklonjen novac propada." Hrvatska djelomično kasni s korištenjem sredstava iz predpristupnih fondova EU. Ako ne može povući nekoliko stotina tisuća eura u 5 godina kako će za 2 godine utrošiti 2,2 milijardi eura iz strukturnih fondova? Potom, "Otvaranje Poglavlja poljoprivrede u pregovorima s EU korak je bliže ulasku hrvatskih poljoprivrednika na zahtjevno europsko tržište poljoprivrednih proizvoda gdje se već odavno primjenjuju novi standardi proizvodnje i prodaja voća i povrća. No, u dolini Neretve nitko, ali nitko nije ubrao ni kune iz programa IPARD.", itd., itd. Ovo bi doista moglo potrajati. Naime, smatram da kada raspravljamo o ovoj temi, kada raspravljamo o korištenju predpristupnih fondova o tome da li smo iskoristili na najbolji mogući način fondove koji su nam bili na raspolaganju; da li smo ih iskoristili za potrebe jačanja ljudskih i institucionalnih kapaciteta; da li smo se zahvaljujući dosadašnjim fondovima adekvatno pripremili za korištenje strukturnih fondova kada uđemo u Europsku uniju, čini mi se da uporno i konstantno činimo jednu nepotrebnu i besmislenu pogrešku. A to je da kada raspravljamo o Europskim fondovima mi na neki način o njima raspravljamo odvojeno od stvarnosti, odvojeno od realnosti. Mi čini mi se da pokušavamo paralelno raditi na dva kolosijeka, misleći pri tome da se radi o dva potpuno odvojena procesa međutim, držim da to nije tako. Europski fondovi su jedna od poluga razvoja, samo ukoliko isključivo zapravo ako su međusobno povezani sa nacionalnim strategijama i programima. Dakle, Europski fondovi jesu poluga razvoja međutim ukoliko su usklađeni sa onim što nama kao zemlji našim resursima i potencijalima, našim potrebama odgovara. Drugim riječima, programska i institucionalna hijerarhija sustava mora biti usklađena sa zahtjevima Europske unije i ne samo to već kao društvo mislim da moramo usvojiti Europsku metodologiju u pripremi i definiranju naših prioriteta. Kada ocjenjujemo rezultate u pretpristupnim programima naravno važan je postotak iskorištenosti tih fondova ali važno je isto tako da li smo sredstva iskoristili u smislu jačanja ljudskih i sustavnih kapaciteta za implementaciju te Europske metodologije. Evo vam jedan primjer. Izradu Nacionalnog strateškog referentnog okvira kao temeljnog dokumenta smo donijeli na dvojbenoj teritorijalnoj podjeli Republike Hrvatske bilo kroz NUC 2 bilo kroz NUC 3 što znači da je jedna slika prioriteta Republike Hrvatske na ovakvoj teritorijalnoj podjeli a druga ne nekoj drugačijoj. Znači, ne radi se o beznačajnim problemima jer na primjer imati Jadransku regiju onako kakva je ona sada, znači imati jedne prioritete, međutim, podijeliti tu regiju u dvije i povezati je sa njenim zaleđem značilo bi imati potpuno drukčije prioritete. U koliko je mjeri to pitanje ozbiljno, govori i činjenica da ni struka nije jedinstvena kada se o ovoj problematici radi, dakle, da li ovakva regija uopće može opstati i to ne samo zbog radova županija već prije svega zbog problema literalizacije koja odvaja obalni dio od njenog zaleđa, a to je pitanje dugoročne strategije razvoja Hrvatske. Ukoliko ne budemo vodili računa o tim stvarima otvaramo po meni proces dezintegracije prostora što je dugoročno opasno. Drugo, rekla bih da na terenu imamo izuzetno snažno pristupno nerazumijevanje ili pogrešno razumijevanje metodologije Europske unije u izradi projekata. Ona se temelji na principima partnerstva, na principima transparentnosti i na programskoj i financijskoj supsidijarnosti. To u odnosu na metode kojima smo se do sada služili čini ogromnu promjenu kako nismo u dovoljnoj mjeri iskoristili pretpristupne fondove za edukaciju kadrova imamo pojavu da stare metode pakiramo u nove forme i proglašavamo ih novima. Primjerice, projekte planiranje mora pratiti i financijski dio a to znači da se u proračunima jedinica lokalne samouprave i drugim dokumentima mora jasno vidjeti koji dio financiramo iz vlastitih sredstava, koji dio iz Europskih fondova, a koji dio eventualno iz privatnih fondova. I u sklopu toga moramo pokazati da su projekti posljedica partnerskog odnosa svih potencijalno zainteresiranih subjekata. Mislim da to sve znači potrebu ozbiljnije promjene u pristupu planiranja, programiranja i financiranja projekata. Sada na žalost imamo iznova nabrajanje i prepisivanje želja u kojima se ne vidi kakve veze te želje i ti projekti imaju sa strategijom razvoja zemlje u cjelini ili na koncu konca u kakvom su odnosu sa prioritetima Europske unije. Dakle, mislim da je ovo samo jedan dio problema pred kojima stojimo, to nisu problemi politikantstva ili natjecanja tko će biti pametniji već je to doista jedan posao kojeg se po mojoj osobnoj procjeni još nismo primili do kraja kako treba. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo, slažem se u jednom dijelu da je sigurno u početku kada su počela uopće razmišljanja o pretpristupnim fondovima i izrade projekata bilo doista nesnalaženja. Međutim, ispravila bih netočan navod u kojem kolegica govori da se ništa ne radi na infrastrukturi što se tiče željeznice, pa bih samo rekla, čuli smo maloprije, da je najveći IPA projekt u stvarnosti što se tiče željeznice Novska-Okučani vrijedan 40 milijuna eura i evo upravo tu Izvješću o provedbi plana provedbe aktivnosti programa gospodarskog oporavka za 2010. možete pročitati da ne dužim sada, što je u tijeku i način na koji se to provodi, jednako tako i Glavni kolodvor grada Zagreba, tu se radi o natječajnoj proceduri za projekt Sustav signalizacije uređaja na Zagrebačkom Glavnom kolodvoru i još ima nekoliko takvih.
Hvala vam lijepa. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik MIljenko Dorić. Izvolite.
Kolegica Jerković, ja bih vas samo dopunio u onom segmentu gdje ste rekli da nam se prigovara kao opoziciji da stalno kritiziramo izvješća Vlade. Naime, kritizirati brojkama, argumentima, jasnim prijedlozima rješenja, mislim da je poželjna kritika i to jest svrha postojanja opozicije i tu nam se ne slažem se s vama da trebamo se povlačiti i da trebamo to prihvatiti kao ozbiljnu kritiku na naš rad. Dapače, mislim da radimo dobro. Mislim da nitko od nas ovdje nije zadovoljan sa stanjem u Republici Hrvatskoj i svi mi tražimo izlaz iz tog lošeg stanja. Kolega Picula je vrlo korektno podvukao značaj sredstava Europske unije u razvojnom smislu. Ja bih još samo na ono što je on dodao rekao, da prema onom što je on rekao ja bih dodao da mi smo ovdje nikada razmatrali ni sveukupnu politiku Europske unije u razvoju. Onaj segment sredstava koji Europska unija izdvaja za razvoj i istraživanja RND taj dio će porasti u sljedećih nekoliko godina sa četiri cijela nešto na pet cijela nešto posto, a za toliko će se smanjivati u funkciji vremena upravo strukturni fondovi. To je jasna poruka. Svi koji imaju mogućnost zatražiti pomoć u razvojnom segmentu trebaju u buduće sve više i više ići i na ta sredstva, povlačiti ih i koristiti u razvoju. To je izuzetno važno. Nismo ozbiljno shvatili poruku kolege Picule, nismo o tome raspravljali. Mislim da moramo tu napraviti veliki zaokret.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala. U pravu ste kolega Dorić. Ono što oporba čini jest zapravo da kada govorimo o fondovima postavlja pitanje da li Vlada je poduzela, da li poduzima sve u svezi pripreme dovoljnog broja projekata. Možemo li mi na temelju dosadašnjih iskustava zaključiti kakva će biti naša učinkovitost po pitanju strukturnih fondova Europske unije koji nam se otvaraju onog trenutka kada postanemo članica Europske unije. Imamo primjere loše iz naše okoline, iz našeg susjedstva. To je Republika Slovenija. Dakle, Slovenija je izgubila cijelu godinu u pripremi, odnosno izgubila je cijelu godinu zbog nepripremljenosti državnih institucija. Ne bih voljela, oporba ne bi voljela da nas zadesi ista sudbina i da iskoristivost te vrste fondova bude onakva kakva je bila u njihovom slučaju. Mislim da možemo bolje. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključno državna tajnica u Ministarstvu financija uvažena Ivana Maletić. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo ja bih samo htjela istaknuti par detalja koji su bitni za dobro razumijevanje Izvješća. I naravno htjela bih reći na početku da je svaka kritika dobro došla i da definitivno kritika onda potiče na bolji rad, na rješavanje problema i u stvari da se u određenom segmentu napreduje. Međutim, ono što je istaknuto kad ste iščitavali ove podatke iz tablica vezano uz iskorištenost i onda koliko u stvari milijuna eura nije iskorišteno. Ja moram reći da što se tiče PHARE programa i ... [[Govornica se ne razumije.]] iz PHARE programa da smo u stvari sve projekte koji su bili predviđeni za financiranje u PHARE programu i za ispunjavanje ciljeva koji su bili zadani Republici Hrvatskoj u PHARE programu ugovorili. Dakle, apsolutno svi projekti i ciljevi su prvo projekti ugovoreni, a onda ciljevi postignuti. Razlog ovog nižeg postotka je u stvari ušteda koja je nastala tijekom procesa ugovaranja u proceduri javne nabave, tako da je došlo jednostavno do ušteda, a onda te uštede Europska komisija ne daje ponovno na upotrebu i ponovno na korištenje, tako da to ćete vidjeti po samim tablicama. I možda ćemo u sljedećem izvješću to onda malo bolje i jasnije artikulirati. Isto tako je traženo produženje vezano uz ISPA projekt, odnosno ISPA program zašto je u stvari produžen za jednu godinu. To je inače na razini Europske komisije i zemalja članica određeno i utvrđeno za sve zemlje iz petog vala proširenja da taj program dobije jednu godinu produžetka u izvršavanju, pa je na isti način aplicirano i na nas, a procedura koja je dogovorena je da svaka zemlja za sebe mora poslati posebno zahtjev. Dakle, ali je određeno nikad inače Europska komisija i članice ne donose odluku samo za jednog nego je to obično u paketu. Tako je i u ovom slučaju bilo za sve zemlje petog vala proširenja i Republiku Hrvatsku. Isto tako su uspoređivane brojke koje smo mi dali u izvješću sa nečim što treba biti napravljeno na dan 30.9. Važno je zaista uzeti u obzir da je u ovom Izvješću stanje na dan 30.6. a ne na dan 30.9. I ja sam zaista pokušala objasniti da kad su u pitanju operativni programi promet i okoliš, da je riječ o velikim infrastrukturnim projektima i kada se jedan ili dva ugovore automatski taj postotak ugovorenosti poraste. Dakle, pa jedan posto nije više jedan nego 25 i tako to vrlo brzo ugovaranjem jednog projekta naraste. Ono što je bitno istaknuto je u stvari se znaju čuti kritike i od zemalja članica kolika je iskorištenost recimo u Republici Hrvatskoj. I inače ćete čuti uvijek među zemljama članicama da jedna prema drugoj nastoji kritički nastupati i govoriti da ona druga nije jako uspješna u korištenju fondova što je logično jer se one bore za isti kolač. I cilj je u stvari ako je ona druga manje uspješna ova uspješnija će dobiti više. I dakle u tom smislu za nas je važno prema njima nastupati na jedan pozitivan način. Ali ono što je za nas bitno je kad gledate nezavisne stručnjake koji analiziraju zaista stanje Republika Hrvatska dobiva pohvale i za nas je rečeno da imamo visoku stopu iskorištenosti i da smo jako dobri i pripreme idu u dobrom smjeru. Pripreme za fondove su bile dio mjerila u poglavlju 22. Europska komisija je sva mjerila u poglavlju 22. ocijenila zadovoljavajućim. Dakle, oni koji najbolje poznaju sve prakse zemalja članica su rekli da ono što mi ovdje radimo radimo dobro i da ćemo u biti biti spremni za korištenje Europskih fondova. I ja mislim da je za nas najvažnije i najrelevantnije to što nas netko nezavisan objektivno koji nas promatra ocjenjuje i ono što on kaže. Jer oni su tu vrlo strogi. Znate da smo imali trenutaka kada je ovaj sustav bio blokiran, dakle kada nisu, kada su u jednom trenutku zaustavili uopće ugovaranje i trošenje njihovih novaca, a sad je situacija potpuno drugačija. Dakle, ono što radi Republika Hrvatska se zaista cijeni i prepoznaje i to je važno da nekako ipak svi pokušamo akceptirati kao nešto pozitivno. Spominjali ste bili i to je jako mi vrijedan prijedlog i to ćemo svakako uzeti u obzir edukaciju neuspješnih aplikanata. To inače nije u procedurama i s delegacijom Europske unije u Zagrebu smo o tome razgovarali i rekli da ćemo tu proceduru u stvari uvesti kao posebnu i nešto što mi želimo u našem sustavu neovisno o onom što je propisano u okviru primjene ovih pravila provedbe tih grand shema. Isto tako, što se tiče ovog vašeg u stvari osvrta na provedbu FP7 programa. To je program Zajednice koji se provodi centralizirano u Bruxellesu. Ali ono što ćemo pokušati napraviti za sljedeće izvješće je po tim programima zajednice zaista izvući koliko su se naši javljali i koliko su bili uspješni u korištenju tih sredstava programa zajednice tako da dobijete što kvalitetniju sveobuhvatniju i bolju informaciju. Samo još jedan mali detalj vezan uz ove pripreme za fondove. Često se spominje upravo sektor prometa i željeznica i ovdje je bio spomenut. Ono što je bitno nama su zaista željeznice prioritet i mi smo odlučili i sada se već priprema projektna aplikacija za 2012. i 2013. i do kraja 2010. će biti poslana u Bruxelles to je projekt Dugo Selo-Križevci u vrijednosti 200 milijuna eura. Ima i još niz drugih koji se pripremaju ali već do kraja 2010. ide taj prvi koji troši dobar dio alokacije za operativni program promet. Evo, hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se zato steknu potrebni uvjeti. Sada predlažem da točku 5. i 6. objedinimo i da ju zajednički raspravimo. Ima li netko nešto protiv? Nema. Prema tome, konstatiram da su točke 5. i 6. objedinjene i da ćemo ih zajedno raspraviti. Točka 5. - Prijedlog odluke o razrješenju dijela članova Programskog vijeća Hrvatske radiotelevizije i - Prijedlog odluke o razrješenju člana Programskog vijeća Hrvatske radiotelevizije Odbor za informiranje, informatizaciju i medije predložio je ovaj akt na temelju članka 18. i 20. Zakona o HRT-u. Prijedlog akta primili ste poštom. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Predsjednik Odbora uvaženi Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kada čovjek o ovom prijedlogu govori u ime Odbora za medije onda zapravo nema što puno reći. Četvero članova Programskog vijeća HRT-a to su Sanja Modrić, Marina Škarbalo, Damir Grubiša i Siniša Grgić dali su ostavke na svoje članstvo u tom Programskom vijeću i zatražili da ih se razriješi sa te dužnosti. Troje od njih bilo je motivirano jednim razlogom, ovaj četvrti posve drugima. No, Odboru za medije nije preostalo drugo nego kada je primio njihove zahtjeve za razrješenja da to konstatira i da ovom Saboru uputi prijedlog da se ovo četvero članova Programskog vijeća HRT-a razriješi dužnosti.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. I prvo su klubovi. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo s obzirom da već dugo vremena kola čitav niz dezinformacija da se HDZ optužuje za opstrukciju. Dakle, optužuju se da ne želi izbor ravnatelja i čitav niz stvari i mislim da je potrebno reći ovdje istinu. Naime, Programsko vijeće ima 11 članova. Od njih 11 do praktično evo prije dva i nešto mjeseca bilo ih je 10. za izbor ravnatelja potrebno je 8. prema tome, jedna članica koja je trebala biti potencijalna članica, a nije izabrana jer i dalje tvrdim da je bio bar po onom što su njene kolegice i kolege napisali tamo da bi bio sukob interesa, što u ovom trenutku nije bitno. Dakle, ostalo je 10 koje je moglo izabrati ravnatelja. Međutim, dogodilo se dalje da je još troje članova dalo ostavke ne slažući se prije svega o onom o čemu su najviše pričali na Programskom vijeću, a to je informativni program kao da očito drugi dio i nije toliko bitan na televiziji i radiju normalno. I nakon njih zbog napada čisto privatne naravi još je i gospodin Grgić dao ostavku i Programsko vijeće sa 11 članova došlo je 6 članova. Dakle, može funkcionirati ali ne može donositi nikakve odluke bar što se tiče izbora ravnatelja. Dakle, ne čudi me što je ovo zapravo tako završilo, jer po postojećem zakonu to nije moglo baš puno bolje biti. Naime, po postojećem zakonu bilo je i premalo kontrole. Znamo što se događalo na televiziji za vrijeme Galića i Sutlića kada se televizija, prije svega televizija govorim, gotovo privatizirala, da su djelatnici imali čitav niz tvrtki koji su vrlo skupo prodavali svoje radove matičnoj kući, pri tome dobro zarađivali, da su bili klanovi tamo borba očito za ogroman novac koji je dolazio iz preplate, ali dolazio je iz reklama. Ono što me opet ne začuđuje, opet je ostavke su bile, ostavke o kojima danas govorimo, dakle prije svega ovih troje zastupnika onih koji su izabrani na prijedlog oporbe, opet je informativni program. Dakle, nezadovoljstvo sa informativnim programom možda i nije kao s programom, ali nego sa čelnim ljudima. Dakle, ajmo se sada malo naljutiti jer je za čelnog čovjeka odnosno informativnog programa izabran netko tko nije po volji i idemo dati ostavke, što mislim da u svakom slučaju nije u redu. HRT normalno da je i sada u centru pažnje radi novog zakona. U tom novom zakonu neće samo Programsko vijeće biti, ja se nadam da će tako i ostati, da će biti prihvaćen ovaj prijedlog, nego će i nadzorni odbor sudjelovati u izboru ravnatelja, koliko članova Programskog vijeća i o tome se da još razgovarati. Danas smo čuli neke prigovore. Ali ono što i dalje me smeta i ne samo mene nego i sve članove HDZ-a su stalne dezinformacije koje smo danas čuli i od predsjednika odbora. Jasno da su bili danas i podobni ljudi koji su govorili o cijeloj situaciji. Bio je jedan zgodan igrokaz danas u HRT i vjerujem da će se nešto slično nastaviti i u ponedjeljak. Ali navikli smo na to prema tome i to me previše ne čudi. Dakle, ono što nama preostaje to smo i čuli, prihvatit ćemo razrješenje ovih troje i četvrtog i mislim da je to privremeni put do zakona da se Programsko vijeće formira. Ali ono što je još čudnije da ustvari evo već dosta dugo je Odbor za informiranje, informatizaciju i medije prihvatio listu sa koje oporba treba izabrati tri ili troje članova od 6 koji su prošli, ajde od 11, 6 je imalo kompletnu dokumentaciju, i prijedloga nema. Dakle, očito da ovih 6 nikako se ne može naći troje podobnih za oporbu i da zbog toga čekamo s ovim, ali cijelo vrijeme pričamo o onom jednom članu ili jednoj članici koja nije izabrana zbog ovog ili onog razloga. Dakle budimo pošteni pa recimo, itekako želimo ispolitizirati stvar, činjenica je da to još uvijek ide jer su mediji dosta skloni politizaciji HTV-a ili HRT-a, pogotovo konkurentske kuće koje očekuju da će doći do nekih izmjena u podjeli novca od reklama prije svega i da će jasno uz pomoć i pisanih medija, tiskovnih medija, da će biti napravljen pritisak pa da opet valjda bude kao što je bilo 2002., 2003. kada je ovaj zakon donesen. Toga više nema i ja mislim da je potrebno itekako se baviti prije svega funkcioniranjem Hrvatske radiotelevizije, financiranjem što je izuzetno bitno, stroga kontrola tamo kako bih rekli financijskih tokova na Hrvatskoj radioteleviziji koji su bili izuzetno netransparentni i jasno, racionalizacija koja je itekako potrebna jer ogroman broj ljudi na Hrvatskoj radioteleviziji pa i dobrih stručnjaka ne radi gotovo ništa. Program je izuzetno smanjen, ogromni novci se troše i dalje, evo sad se nešto, plan čekamo restrukturiranja, nadam se da će biti dobar i koristan za Hrvatsku radioteleviziju i da će zapravo cijela priča ipak dobiti jedan normalan završetak i da će Hrvatska radiotelevizija ostati javna i dalje, ali ne onda kad to odgovara nama ili vama ili nekom drugom, nego inače ono što od nje i očekujemo. Vrlo malo se inače priča o programu, interesantno, čak i ovdje u ovim ostavkama ne vidim ni riječi protiv ili bar opisa s ovim smo zadovoljni, s ovim nismo zadovoljni nego samo nezadovoljni smo biranjem urednice i gotovo. A šta je sa svim onim što Hrvatska radiotelevizija treba radit, a ne radi u dovoljnoj količini dakle vlastitim programom, kulturom, dječjim programom pa konačno na jedvite jade evo glazbeni program se vratio na Hrvatsku radioteleviziju nakon što smo nekoliko godina za redom dizali galamu i na odboru i na drugim odborima, dakle o tom ni riječi. Informativni program očito je ono što sve smeta, a ako previše smeta onda ćemo pokazat da zapravo taj informativni program nije naš pa ćemo dati ostavke. Dakle, ostavke što se tiče razrješenja bolje rečeno, Hrvatska demokratska zajednica će prihvatiti i nadamo se da ćemo uspjeti na vrijeme izabrati druge ljude pa da bude bar kontinuitet donošenja novog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepo. Urušavanje Programskog vijeća HRT-a počelo je planski i namjerno, a tako je i završilo. Počelo je neizborom jedanaestog člana Programskoga vijeća gospođe Vere Robić Škarica. Iako je ta gospođa donijela potvrdu ovjerenu kod javnog bilježnika da se ne nalaz u sukobu interesa i u toj potvrdi napisala ukoliko se slučajno i nađem u situaciji sukoba interesa sama ću otići iz tog vijeća parlamentarna većina nije pristala na to da gospođa Vera Robić Škarica postane jedanaesti član vijeća. Nije htjela pristati zbog toga što se pod svaku cijenu htjelo osujetiti izbor redovnog glavnog ravnatelja pa je to vijeće trebalo oslabiti. U tome se uspjelo i gospođa Vera Robić Škarica ni danas nije imenovana u Programsko vijeće iako odredbe važećeg zakona kažu kako bi u tom vijeću ona trebala biti. Do daljnjeg urušavanja Programskog vijeća dolazi politikom onih članova Vijeća koji su u to vijeće došli po volji parlamentarne većine ili da svima bude jasno što želim reći, po volji HDZ-a. Najprije ti članovi Vijeća razrješuju gospođu Hloverku Novak-Srzić s dužnosti glavne urednice informativnog programa. Pritom imaju podršku i onog dijela vijeća koje nije izabrano voljom HDZ-a. Dakle, Vijeće takvo krnje bez jedanaestog člana, ali u tome ipak jedinstveno. Jedinstveno je u kojoj ocjeni? Jedinstveno je u ocjeni da gospođa Hloverka Novak-Srzić nije dobro radila svoj posao. "Glavni propusti", citiram, "za koje je glavna urednica bila odgovorna su po mišljenju 9 od 10 članova Vijeća, neredovito održavanje dnevnih i tjednih kolegija u svrhu planiranja i koordinacije radnih zadataka, izostanak periodičnog praćenja kvalitete ključnih emisija informativnog programa i organizacije rada u informativnom programu na tematskim kolegijima, loš raspored suradnika, ozbiljno narušeni međuljudski odnosi i kršenje profesionalnih i etičkih kriterija, neracionalno korištenje kadrovskih i tehničkih resursa, marginalizacija istraživačkog novinarstva itd." Njezino razrješenje tada predlaže direktor televizije gospodin Stipić i 9 od 10 članova Vijeća ove razloge prihvati kao valjane, kao točne, kao istinite i kao dovoljne da se gospođa Hloverka Novak-Srzić razriješi s mjesta šefice informativnog programa. Šest mjeseci kasnije taj isti Stipić, nitko drugi, baš on, predlaže gospođu Hloverku Novak-Srzić na mjesto direktorice programa HRT-a, predlaže de facto njezino unapređenje u odnosu na radno mjesto koje je obavljala prije toga. A 6 članova Programskog vijeća izabrani po volji HDZ-a to i prihvaćaju. Ovakav izazov je bilo teško otrpjeti, teško je ostati član Vijeća jednog tijela koje bi trebalo radit ozbiljno i odgovorno koje u roku od 6 mjeseci mijenja svoj stav dijametralno suprotno. I zbog troje članova Vijeća mislim vrlo časno iz tog Vijeća izlazi. Četvrti, gospodin Siniša Grgić izlazi mjesec ili dva kasnije kada je obavio izbor Hloverke Novak Srzić onda izlazi iz tog Vijeća. Time situacija u Vijeću zacementirana. Ona više nema dovoljan broj članova da izabere glavnog ravnatelja i privremena situacija je osigurana. Do kad? Do novog zakona. Ona je osigurana. E sad da vidimo, naveli smo razloge za ostavku ovo troje članova Vijeća, a da vidimo koji je razlog naveo gospodin Grgić. Kaže da je razlog izravno uplitanje drugih medija u pravosuđe i njihov utjecaj na postupak koji se trenutno vodi protiv njega Siniše Grgića. Sudbeni postupak. Taj sudbeni postupak koji se vodi protiv Siniše Grgića nije dakako bio dovoljan razloga HDZ-u da ga ne imenuje u to Vijeće. To nije nikakva zapreka, ali je zapreka to da će netko možda eventualno ako i kada doći u sukob interesa. To su neobično zanimljivi kriteriji parlamentarne većine. Takva silna briga da se eventualno možda u nekom slučaju i ako ne dogodi sukob interesa kod gospođe Škarica i potpuna odsutnost bilo kakvog interesa za profil čovjeka protiv kojeg se vodi kazneni postupak. Kod Siniše Grgića kazneni postupak ne smeta jer se sumnja na korupciju i krađu. To HDZ-u poslovično ne smeta, ali sukob mogući sukob interesa [[Upadica Jarnjak: Uvaženi zastupniče klonite se takvih objeda na jednu veliku stranku parlamentarnu.]] mogući eventualni sukob interesa kod Vere Rogić škarice je zapreka, nepremostiva zapreka da ona u to Vijeće uđe. Situacija u koju smo dovedeni je glupa da gluplja biti ne može. Razrješenjem ovih članova Vijeća ha, Odbor za medije morao je pokrenuti postupak jer je zakon još uvijek na snazi o izboru novih. Sad bismo mi trebali birati nove članove Vijeće koji će do kad biti članovi Vijeća? Dok ne stupi na snagu novi zakon koji je već prošao prvo čitanje i za kojega Vlada najavljuje da će biti donesen do kraja godine. Pa na koji rok da mi sad biramo ljude? Da od njih radimo budale, da ih ovdje imenujemo u Vijeće u kojem će biti mjesec i pol. To je situacija u koju nas je dovela Vlada i parlamentarna većina svojim neodgovornim ponašanjem u Odboru za medije i u ovom Saboru. I preko svojih poluga u samom Programskom vijeću. Kuća je dovedena u pitanje, njezina stabilnost. Jedno privremeno stanje je sada zacementirano. Ono će kao privremeno ostati još dugo vremena i nakon što se novi zakon donese jer tu naprosto postoje nekakvi rokovi. Jer gledajte stupi zakon na snagu 8 dana do objave u Narodnim novinama jel, pa onda stupi na snagu, pa Odbor za medije raspisuje pozivni natječaj, pa 30 dana roka, pa pristignu kandidature, pa Odbor za medije ih razmotri, pa ih šalje u klubove, pa klubovi usuglašavanje, pa nije usuglašeno pa ovaj izbor. Kad mi možemo očekivati kompletno novo Programsko vijeće? Pa tamo ožujak, travanj. Pa onda to Programsko vijeće, pa onda izbor Nadzornog odbora, pa onda moraju napisati novi Statut, pa dok im taj Statut odobri Agencija za elektroničke medije, pa onda ide ili da mišljenje pa ide u Sabor na potvrđivanje, pa tek onda mogu pristupiti izboru glavnog ravnatelja u redovitom postupku. Oho, ho. A sve to vrijeme trajat će ova privremena već sada nelegalna uprava. Jer važeći zakon jasno kaže da privremenost može trajati 6 mjeseci. Ona traje već sad dulje od šest mjeseci. Ona će trajati dulje od godinu dana. Ona će trajati dulje od godine i pol, a to sve u izbornoj godini. Pa zašto se sad to povezuje sa izbornom godinom? Pa zato što se tom privremenom, toj privremenoj upravi proljetos prijeti da će im se smanjiti pristojba. To znači baciti ih na koljena. Ali onda se ipak kaže nećemo hajde. Ali ako ne budete dobri možda ipak hoćemo. Pa ministar Šuker svaki put kad mu se ne svidi koji prilog na televiziji zaprijeti da će naplatiti PDV. Neki još iz Pašalićevih vremena. Nitko se više ni ne sjeća kad je nastao taj PDV dug. Pa ako to naplati onda je HRT opet na nogama ovakav privremen kakav je, pa se još u zakonu ne zna, u tom nacrtu zakona koji treba Vladu proći, a danas se na Nacionalnom odboru o njemu raspravljalo koliku minutažu za marketing će se skinuti HRT-u, a skine li se previše to opet znači HRT na nogama. Pa će se s ovim privremenima tako upravljati i tako ih se plašiti dok traje izborna godina. Taj strah ta poluga koju HRT koristi je vrlo efikasna. Ona je vrlo efikasna, ali ona znači uništavanje javnoga servisa Hrvatske radiotelevizije. To je nacionalna vrijednost koju jedanput kad srušite nitko je više živ neće moći podići na noge. I to se sve radi kao što vidimo planski i sustavno godinu dana sa jednom jedinom svrhom osigurati dominaciju nad HRT-om u izbornoj godini, a onda šta s tom kućom bude da bude. Što nas briga! Takvo ponašanje smatramo izrazito neodgovornim, štetnim, opasnim. Ono prijeti uništenjem jedne velike vrijednosti i pitanje je da li će se kroz sve te rokove HRT i uz pomoć novog zakona da je najbolji na svijetu, da bude najbolji na svijetu uspjeti izvući. Ako do tada dok sve te poluge novog zakona ne prorade, taj HRT ne bude potpuno uništen. Sve je znači počelo neimenovanjem 11 člana vijeća, uz prozirne isprike, i završilo ostavkom Siniše Grgića i nemogućnošću bilo kakvog redovnog stanja nakon toga, i tako će se to i nastaviti. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a, HSU-a, uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Možda ne bi bilo suvišno podsjetiti da je Hrvatska radiotelevizija ustanovljena na temelju zakona kojega je donio Hrvatski sabor i da Hrvatsku radioteleviziju kao javni servis stvara dakle Hrvatski sabor kao utjelovljenje najviše demokratske političke volje hrvatskih građana i da ovaj Dom ne može, sve i da hoće, pobjeći ni od zrna svoje odgovornosti za ovu situaciju. A kad govorimo ovaj Dom, onda moramo znati da se tu prije svega radi o vladajućoj većini, jer u svakome tijelu, pa i u Odboru za informiranje vladajuća većina je ta koja određuje i kroji kapu. Čak i u onim slučajevima koji su ustanovljeni dugogodišnjom praksom, kada postoje prava i mogućnosti opozicije, da u određenim kvotama predlaže Hrvatskome saboru, vladajuće većina uzela si je za pravo da to nakon toliko godina derogira, ali ne ignorira, nego potpuno spriječi. Ako vi niste svjesni da je odbijanje imenovanja gospođe Robić Škarica u Programsko vijeće HRT-a bio presedan, koji je zapravo počeo postupak rušenja cijele ove strukture Programskoga vijeća, onda vi očito niste u stanju ponijeti dio odgovornosti koji nama pripada kao Hrvatskome saboru. Mjesecima ustrajavati na potpuno nedokazivoj tvrdnji da se u njenome slučaju radi o potencijalnom sukobu interesa, pritom gdje je definitivno potpuno jasno i u detalje propisano kako se utvrđuje postojeći ili mogući sukob interesa, i vi to ignorirate, onda to znači da ste preuzeli na sebe taj teret da ubuduće svaku definiciju i svaki propis tumačite kako je god vas volja. Pa i dogovor. Tada smo kao Hrvatski sabor pokazali da sve ono što kompletna struka misli podupirući kandidaturu gospođe Škarice, odnosno Robić Škarice uopće nije važno. I nakon toga se dovodimo u situaciju da nam kao kula od karata se ruši Programsko vijeće, gdje četvoro članova odlazi i potpuno onesposobljava to vijeće za daljnji rad. Potpuno se slažem sa kolegom Stazićem da se radi o nečemu što nije došlo samo od sebe i o nečemu što je bilo koordinirano i dobro, dobro vođeno. Svaka vam čast. To ste izveli sjajno, blokiravši izbor jednog člana dovodeći Programsko vijeće u situaciju da ne može izabrati glavnoga ravnatelja, postavljanjem vršitelja dužnosti, postavljanjem kompletne privremene uprave, a zapravo čuvajući formu, zapravo došli smo u poziciju da praktički Programsko vijeće više uopće nije ni važno, jer ako ima samo 6 članova i ništa se nije dogodilo zadnja dva mjeseca, privremena uprava radi, to znači da ova priča može držati vodu najmanje još godinu dana, a taman toliko treba da bi se završio posao oko pripreme i realizacije novih izbora. Pa to je više nego jasno, da intencija bila upravo to da se onemogući Hrvatskoj radioteleviziji da u ovom prelaznom periodu do donošenja novog zakona, ali ne samo do donošenja novog zakona, nego do novih izbora ne može osiguravati i pružati funkciju javnoga servisa, nego isključivo limitiranu funkciju kontroliranoga servisa. Pa nećemo se lagati. Znamo vrlo dobro tko su privremeni ravnatelji u Hrvatskoj radioteleviziji, bivši dužnosnici Hrvatske demokratske zajednice. Ostavke triju članova Programskoga vijeća, gospodina Grubiše, gospođe Modrić i gospođe Škrabalo na vrlo zoran način pokazuju do čega je dovela politika koju je vladajuća većina provodila kako u Odboru za informiranje, tako i u Hrvatskom saboru, i pokazuje što je sve u stanju napraviti privremena uprava, mijenjajući naglavačke politiku i stavove kad to bude trebalo. Situacija na Hrvatskoj radioteleviziji, posljedično ovome je vrlo, vrlo loša. Stvoreni su uvjeti u kojima se cimanjem mrkve i batine daje legitimitet privremenoj upravi da radi što hoće, da slaže liste ljudi koji će biti otpušteni i da ih već otpušta, da nitko ne zna po kojim kriterijima, i da mi nismo svjesni da mnogi od onih koji su stalno zaposleni na HRT-u uopće ne rade, već godinama, i da se toga posla nije uhvatila uprava, ali je zato mnoge redakcije okljaštrila time što je u nekoliko navrata proteklih mjeseci otkazala ugovore vanjskim suradnicima koji nose programe. Kojim vanjskim suradnicima? Pa to nije outsorsing, to nisu privatne firme, to su profesionalci koji su bili na Hrvatskoj radioteleviziji 10, 12 godina, nikad nisu bili primljeni u stalni radni odnos, a nose jako mnogo programa. Oni su dobili otkaz. Ne svi, ali prvi su na odstrelu. Među njima i čovjek koji 12 godina radi kao spiker već mjesec dana nema ulaz na HTV, ali zato imaju oni koji ništa ne rade. E, to je omogućila ova sada situacija. Kao što će ta situacija se eskalirati i dalje. Pa onda ova prijetnja oduzimanjem, odnosno smanjivanjem pristojbe, nije ništa drugo nego davanje placeta privremenoj upravi da na temelju plana restrukturiranja kojega mi vidjeli nismo koji je predan Vladi prije mjesec dana može raditi što je volja. Ili ono što se dogovori s Vladom. Jer ako je Vlada bila ta koja je tražila od privremene uprave da donese plan restrukturiranja pa da se tek onda dobro razmisli hoće li smanjiti pristojbu ili neće to nije ništa drugo nego reketarenje. To je čak ispod one razine najgoreg mogućeg ucjenjivanja kojega se ćemo nadam se izbjeći institutom godišnjega ugovora između HRT-a i hrvatske Vlade, ali ni on kao takav nije idealan jer je godišnji, jer je podložan različitim oblicima pritisaka i manipulacija prema HRT-u. I ne postoje nikakve garancije da će takvo godišnje ugovaranje zapravo dati prostor razvoja javnog servisa. I nakon toga svega kada Nacionalni odbor danas organizira Okrugli stol na kojega pozove sve relevantne ljude sa HRT-a, ali jednako tako i iz akademske zajednice, sve članove Odbora za informiranje i predstavnike nevladinog sektora onda predstavnik kluba HDZ-a kaže da je to bio zgodan igrokaz. To je bio zgodan igrokaz, a on je mogao tamo govoriti, bio je pozvan. Ako je to zgodan igrokaz zašto ga nije spriječio, ako je imao nešto za reći zašto nije rekao? Zašto se rugamo Nacionalnom odboru kojega smo sami stvorili? I onda predstavnik kluba zaziva racionalizaciju troškova, smanjenje broja zaposlenih, konačno uvođenje reda. Ja vas pitam što se radilo dosada? Što se radilo dosada? Godinu dana menadžerirate ovu situaciju direktno. Doveli ste isključivo svoje ljude na sve upravne dužnosti, pa vas pitam u što smo potrošili, u što ste potrošili godinu dana da dovedete tu situaciju u red? U ništa, samo smo doveli situaciju do te točke da kažemo da je kaos, ali kontrolirani kaos da ne bi bilo slučajno zabune, kaos u kojemu se može raditi ono što se naloži, a to će naložiti vladajuća politička većina u Hrvatskome saboru. Činjenica da od 11 članova mi danas razgovaramo o tome da su jedanaestom članu da ste odbili izbor, da su 3 člana podnijela ostavku i da to vijeće više ne predstavlja ništa i ne može funkcionirati svjedoči prije svega o odgovornosti Hrvatskoga sabora. I drugo, postavljam pitanje koji je danas datum? Predsjednik Odbora za informiranje uputio je Hrvatskome saboru prijedlog Odluke o razrješenju člana Programskog vijeća HRT-a jedan 29. rujna, a drugi u srpnju, 8. srpnja 2010. Pa ja vas pitam tko zapravo ovdje diktira tempo i tko na ovaj način oteže sa rješavanjem situacije na HRT-u, vladajuća većina ili opozicija? Odgovor je više nego jasan. Vladajuća većina. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, gospođa zastupnica … [[Upadica se ne razumije.]] Što? A je? A zašto mi to onda stavljate? Gospođa zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Pa evo malo nakon ove nadahnute rasprave kolege Beusa vratit ću se ne na 11-og člana vijeća već ću samo podsjetiti na činjenice da su Marina Škrabalo i Sanja Modrić podnijele zahtjev za razrješenje dužnosti članica Programskog vijeća HRT-a. Jednako tako, takav zahtjev za razrješenjem podnio je i dr. Damir Grubiša, a nakon toga Siniša Grgić, 01. rujna dakle podnio je ostavku na dužnost člana Vijeća HRT-a. O ovome je naravno raspravljeno, matični odbor je raspisao natječaj za izbor novih članova Programskog vijeća koji podsjećam prema važećem zakonu mogu biti državljani RH koji su se u javnom životu istakli zalaganjem za poštivanjem demokratskih načela i vladavinu prava, izgradnju i unapređenje najviših vrednota ustavnog poretka RH i da reći ću kolega Beus Programsko vijeće jako je važno i ljudi koji sjede u njemu smatram da su jednako tako važni. Što se tiče razloga ostavki navedenih želim samo reći da su najmanje objašnjene razlozima iz njihova područja djelovanja. Je li to iz nekih drugih razloga, privatnih, osobnih o tome ne želimo nagađati. Osim toga oni su se o tome izjasnili. Kada govorimo o važnosti članova Programskog vijeća, odnosno ljudi koji tamo sjede želim reći da oni imaju i golemu odgovornost jer Programsko vijeće trebalo bi štititi interes javnosti provođenjem nadzora i unapređenjem radijskog na koji često zaboravljamo, zaboravili smo i danas. Ne govorimo samo o Hrvatskoj televiziji nego o Hrvatskoj radioteleviziji i dakle često zaboravljamo na radijske kolege, novinare, producente koji vrijedno rade na radiu, dakle radijskog i televizijskog programa. Osim toga članovi vijeća nadziru i provedbu programskih načela i obveza. Među ostalim vijeće daje mišljenje o programskim usmjerenjima radija i televizije, ali i mišljenje u postupka donošenja financijskog i poslovnog plana HRT-a, članovi Odbora za informatizaciju i medije to vjerojatno dobro znaju, odnosno sigurna sam da dobro znaju, ali evo nije naodmet to ponoviti. Jednako tako do donošenja novog Zakona o HRT-u koji je eto bio i jutros tema ne samo jutros nego gotovo je to do poslijepodnevnih sati ovdje u Hrvatskom saboru, naša je dužnost poštovati važeće zakone, ako se netko pita zašto smo to činili, zašto smo morali raspisati natječaj za popunu preostalih mjesta članova Programskog vijeća. Dakle, zato jer trebamo poštovati zakone koji su na snazi i trebamo provesti postupak izbora članova Programskog vijeća za preostali dio mandata. Namjerno ću ostaviti po strani konstrukcije poput izgovorenog da je do urušavanja Vijeća došlo voljom HDZ-a jer pametnome dosta jednom objasniti pa mislim da smo dovoljno bili jasni što je i zašto se dogodilo. O svemu ostalom, o funkcioniranju Hrvatske radiotelevizije kao javnog servisa, o ispunjavanju njihovih obveza o stupnju profesionalnosti, o stanju financija, razgovarat ćemo kada Zakon o Hrvatskoj radioteleviziji dođe u Sabor kada dođe na dnevni red. Sve ostale strasti molim vas sačuvajmo za tu točku dnevnog reda. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Antun Vujić, izvolite.
Dakle, kolegice Glavak, rekli ste pametnome dosta jednom objasniti, znate to je samo uvjetna stvar, prije svega pitanje da li smo mi dovoljno pametni nakon svega ovoga jer nakon ovoga možete biti i između ludog i pametnog, ono što kaže narod "NI lud ni pametan". Drugo, pitanje da li ste objasnili nešto što je logički. Dakle, ako nije logički to što objašnjavate ne može vas ni stotinu pametnih razumjeti. U tome smislu objašnjenja koja vi objašnjavate pametnim nama nisu prihvatljiva jer nisu logična i morate se s tim pomiriti, i mi držimo da je sve ovo generirano voljom Hrvatske demokratske zajednice, jer to pokazuje sustavno odvijanje događaja u ovome slučaju, urušavanja Programskog vijeća Hrvatske radiotelevizije a posljedično tome i imenovanja privremene, gotovo bih rekao prinudne uprave koja zapravo sjajno ispunjava ono što vi kao vladajuća većina od nje očekujete. A sada molim vas dajte mi logično objašnjenje u odgovoru na repliku možda se stvarno uvrstim u red onih pametnih ako budem imao sreće.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, ne znam kolega Beus zašto ste se baš vi osjetili prozvanima u onome što sam rekla pametnima jedanput dosta, dakle neću ponavljati i to možemo riješiti negdje drugdje. Ono što smo ponavljali na sjednicama Odbora zašto nismo mogli prihvatiti da osoba koja kaže ako će se naći u sukobu interesa tada više neće biti članica, zato jer taj isto članak kaže ako se osoba može naći u sukobu interesa, možda sam ja sada nešto pogrešno rekla, nisam citirala. Što se tiče svega ostalog jedino što mogu reći da se zakoni u ovoj zemlji moraju provoditi i u tome smo dosljedni i tako dugo dok ne dobijemo novi Zakon o Hrvatskoj radioteleviziji mi ćemo ga provoditi, mislili vi o tome ovako ili onako u ovoj zemlji zakoni se trebaju provoditi. Sve ostale špekulacije tko je što učinio ja odbacujem i za što ćemo moći isto tako argumentirano raspravljati kada dođe zakon na sjednicu Sabora, a želim još toliko reći da ste govorili o planu restrukturiranja HRT-a i rekli ste jednu veliku neistinu da se radi o reketarenju od strane Vlade, što je vrlo ozbiljna optužba i ako je izrečena samo senzacije radi to je krajnje neozbiljno. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Antun Vujić, sada.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Sabora. Najprije bih rekao da je nabrajanje faktografsko koje je izveo kolega Stazić egzaktno da je na žalost neoborivo, zato se neću na njega vraćati. Nego ću pokušati drugačije intonirati stvar. Budući da to od kolege iz HDZ-a opovrgavaju u smislu namjera, ajmo reći da ne postoje takve namjere, da se zapravo sve to učini sa javnom televizijom kako je opisano i kako je opisano od kolege Richembergha i drugih, ajmo reći da to nije tako, ajmo onda učiniti nešto pozitivno pa da se vidi da to nije tako. Obraćam se prvenstveno kolegi Hebrangu, uvaženom gospodinu zastupniku Hebrangu, zbog toga što će se on naći u poziciji da kao predsjednik Kluba HDZ-a bude aktivan u ovoj situaciji, sada dakle da bude aktivan u prevladavanju ove situacije. Sljedeće, da imamo jedan jedini javni medij koji je ostao u polju interesa javnosti koji nije privatan, nije privatiziran, i možda ne vodi sretnu politiku ali ne vodi privatnu politiku ili vodi takvu privatnu politiku koja nije politika namjera nego je politika veće ili manje profesionalnosti. I na ovoj današnjoj raspravi smo čuli da je bitno da ga se očuva, oko toga postoje mnogi interesi i mnogi koji ovdje diskutiraju kontra nekih elemenata, u toj javnoj televiziji ne prepoznaju niti u ime koga diskutiraju, ona ima mnogo neprijatelja. Javna televizija ima mnogo neprijatelja prvenstveno zbog toga što je javna i što još nije privatna i što ima neke sadržaje koje drugi ne ... ima obaveze koje drugi ne ..., što od nje u krajnjoj liniji da kažem ne samo da žive producenti, domaće kulture, glumci ovi oni, ona jedina ima odgovarajući sadržaj koji je javni dok druge to nemaju. Dakle, to je bitno. Sada smo se doveli ... i tko god misli da je izlazak jednostavan i bez konsenzusa teško da će moći biti. Ja sam se čudio i iskreno ću reći zahvaljujem onima koji su se javili na ovaj natječaj ali stvarno izaziva čuđenje da se netko javlja za natječaj a da je Zakon pred vratima i da se zapravo ne zna kako će se taj natječaj uopće odnositi prema onima koji će biti u međuvremenu izabrani. Meni je jasno da se Zakon treba bez obzira koliko trajao da ga se treba pridržavati ali mislim treba biti dovoljno pametan pa preduhitriti također zakonski legalno njegove moguće loše ishode. Ja ne vidim drugačiji izlazi iz ove situacije nego da u obranu ovoga zajedničkog dobra o kojem smo zadnji puta čini mi se glasali ne jedni za drugi protiv, nego možda su se neki suzdržavali ali smo bili prilično jedinstveni u smislu prošlog zakona da očuvamo to javno dobro da se dogovorimo oko nekih ključnih stvari. Prvo, trebaju se dogovoriti klubovi pa sadašnji izbor ima smisla da se on protegne na način sa prijelaznim odredbama i na idući Zakon, trebaju ovdje biti predstavnici Vlade da nam pokažu kako će na kraju i prije nego što se dovede kao gotov čin taj prijedlog zakona jer još uvijek ne znamo kakav će biti odnos između programskoga vijeća, nadzornog odbora, što će sve sadržavati ugovor koje sve obaveze će biti arbitrarno moguće riješiti itd., jer molim vas da shvatimo jednu stvar, a baš da budem malo neugodno grub, netko može misliti da zakon o kojem će televizija ovisiti o njegovoj budućoj vladi bude sasvim u krivo, a da taj zakon bude ovisio o jednoj drugoj, ne njegovoj vladi. Ja ne bi volio nijednu ni drugu vladu da imaju ključan utjecaj afirmiranja televizije i na arbitražnu mogućnost vođenja televizije. Mi bi morali stvoriti konsenzus oko ovog nacionalnog odbora. U taj konsenzus bi morale biti uključene sve ovdje ozbiljne radne stranke u ovome, u taj konsenzus bi morala biti uključena Vlada. Bojim se da se ne vidi o čemu se radi.l Danas je diskusija pokazala na Nacionalnom odboru da mnogi ljudi koji govore dobronamjerno u opće ne sumnjam u ničije dobre namjere zapravo ne poznaju tu materiju. Postoje mislim ljudi i u Vladi i izvan Vlade koji tu materiju dobro poznaju. Taj bi novi zakon morao ići dalje od ovoga zakona koji je sada, ali bi morao štititi televiziju i istodobno moralo bi se naći načina da ovaj izbor kojega sada stoji pred nama bude besmislen. Ne bude izbor ljudi koji zapravo ne znaju valjda u ovom trenutku da se biraju na arbitrarnoj osnovi do onoga roka kada zakon kaže sada vam je istekao mandat. Ovdje postoji mnogo interesa da se oko ovoga dogovore ozbiljne i odgovorne stranke u ovome Parlamentu. I ja plediram da se to prenese svima onima kojima trebaju da se nešto učini. Pa molim i vas gospodine potpredsjedniče da pokušate djelovati u tom smjeru. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Peto, Prijedlog odluke o razrješenju dijela članova Programskog vijeća Hrvatske radiotelevizije. Predlagatelj je matični odbor. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o razrješenju dijela članova Programskog vijeća Hrvatske radiotelevizije. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 99 glasova za, 1 suzdržanim donijeta je odluka u tekstu kako je predložio matični odbor.
Hvala vam potpredsjedniče. Dame i gospodo, zastupnice i zastupnici. Kao i svake godine pred vama je Programsko i financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog odbora. Ono što ukratko treba reći o ovom izvješću i 2009. godini je na jedan puno širi način obrazloženo u samom izvješću. Ja ću samo proći što držim da je najbitnije. Prije svega Hrvatski olimpijski odbor je krovna udruga hrvatskog športa. Objedinjuje 39 olimpijski i 31 neolimpijski savez, 21 županijski i grad Zagreb, sve zajedno 109 članica i temeljna mu je funkcija da osigura međunarodne nastupe i pripreme svih hrvatskih športaša u svim ovim savezima. I to je ono s čim se mi tijekom godine bavimo. U prvom dijelu tog izvješća vidite rezultat tog rada. Sport je vrlo egzaktna stvar. tu ili ste osvojili odličje ili niste ili ste 1. ili ste 6. i ne treba nikakve posebne analitike i dokazivanja da li je nešto uspješno ili nije. Ako pogledate izvješće vidjet ćete da u 2009. hrvatske sportašice i sportaši su osvojili oko 720 odličja, što znači praktički svakog dana u godini po dva odličja su krasile naše športašice i športaše. Nakon toga vidite i posebne programe koje smo radili tijekom 2009. godine pri čemu bi posebno istaknuo tri. Jedan je bio promocija olimpizma i olimpijskih načela kod najmlađih to je tzv. Olimpijski festival dječjih vrtića koji je u 2009. godini obuhvatio oko 15 tisuća najmlađih naših klinaca iz 337 vrtića. Drugi program je bio od sportske škole do olimpijskih igara. I treći je bio program kojim se obilježava Hrvatski olimpijski dan koji je inače svakog 10. rujna i koji je u 2009. godini koji je predmet ovog izvješća obuhvatio oko 45 tisuća naših sugrađana. Potom možete vidjeti ono što je najvažnije zapravo u ovom izvješću, to su razvojni programi i pripreme za Olimpijske igre. Posebno smo ponosni na naše razvojne programe i to iz razloga što oni obuhvaćaju najmlađe hrvatske športaše pa sve do naših olimpijskih kandidata. U 33 sporta bilo je u 2009. godini obuhvaćeno 305 športašica i športaša od 12. godine na dalje. Prema tome, kada netko kaže da u Hrvatskoj ne postoji sustav sporta, to jednostavno nije točno. I sva odličja koja su osvojena u raznim sportovima od hrvanja pa do Sandre Perković sve su to polaznici i sve su to športašice i športaši koji su obuhvaćeni razvojnim programima Hrvatski olimpijski odbora i iste koriste očito na najbolji mogući način. Tome trebamo dodati i stipendije olimpijske solidarnosti. I evo upravo prošli tjedan je potpisano novih 10 ugovora za naše najperspektivnije športašice i športaše. Uz ove razvojne programe posebno vam skrećem pozornost na programe koje se odnose na stručni rad u sportu, na programe koji obuhvaćaju trenere. Vidite iz izvješća da u 2009. godini je bilo obuhvaćeno tim programima 73 trenera. I to su svi naši vodeći treneri osim Slavena Bilića jel oni imaju i sami dovoljno novca pa ne koriste naša sredstva. Tu su još pred vama projekti vezani za Olimpijske igre u Londonu za koje mi držimo da će HRvatska imati veći broj športašica i športaša nego u Pekingu, dakle da se stvari kreću i dalje u vrlo pozitivnom smjeru. I projekt Soči dakle zimskih igara koje nas tek čekaju. Potom možete vidjeti kako funkcioniraju kontrolni mehanizmi. Hrvatski olimpijski odbor ima nekoliko stupnjeva kontrole. Ima nadzorni odbor, ima internu reviziju, ima državnu reviziju, ima komercijalnu reviziju, ima kontrolu proračunskih sredstava Ministarstva financija i u svim tim segmentima mislim da možemo biti zadovoljni nalazima koji su nam bili prezentirani. Uz to, Hrvatski olimpijski odbor je jedan od rijetkih olimpijskih odbora u Europi koji ima standard ISO 9001 i to već nekoliko godina što samo po sebi pokazuje o ozbiljnosti poslovanja unutar naše krovne sportske kuće. Što se tiče financijskih pokazatelja 2009. vidite iz izvješća da ako bi gledali u uskom knjigovodstvenom smislu mi smo ostvarili čak neki mali višak prihoda na rashodima, ali kad se gleda dinamički s obzirom što je sve trebalo plaćati kao posljedice pred olimpijske godine 2009. to znate da mi funkcioniramo na isti princip kao i država, dakle na principu da krajem godine prestaju sve aktivnosti po ranijem proračunu. Onda se stvari plaćaju u drugoj godini. Bilo je nekakvih još potraživanja koje smo morali plaćati u siječnju i veljači 2010. godine. I na kraju skrećem vam pozornost na Hrvatsku olimpijsku akademiju. Da je Hrvatska olimpijska akademija neka srednjoškolska ili visokoškolska ustanova ona bi bila jedna od najvećih u Hrvatskoj. 5200 polaznika u 2009. godini prošlo je kroz 170 programa obrazovanja. To su programi obrazovanja verificirani od našeg ministarstva tako da se upisuju u radnu knjižicu i to je veliki doprinos podizanju stručnosti ljudi koji su u športu. Sve zajedno, mi smo sa 2009. dakle i u športskom i financijskom planu zadovoljni. Naravno da nam je bilo teško kao i svima drugima, proračun nam je bio smanjen za 30 milijuna kuna, odnosno za nešto preko 20%, ali mi smo donijeli jedan program mjera koji se odnosi na štednju na svim segmentima i refokusiranju u pogledu temeljnih ciljeva koje imamo, sa svrhom da se u 2009. godini održe svi programi i sva natjecanja prema utvrđenoj dinamici i sve pripreme naših sportaša što nam je uspjelo na račun nekih drugih aktivnosti koje smo prosudili da su manje bitne u toj godini. Evo dragi zastupnice i zastupnici, ovo je ukratko Programsko i Financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog odbora za 2009. godinu. Naravno mi smo tu da damo i dodatna obrazloženja ako bude potrebno. Hvala vam lijepo.
Hvala. Odbori. Ravnopravnost spolova, predsjednica odbora gospođa zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Predstavnici Hrvatskog olimpijskog odbora, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskog sabora je na 35. sjednici održanoj 1. srpnja ove godine raspravljao o Programskom i Financijskom izvješću Hrvatskog olimpijskog odbora za 2009. godinu. Uvodno predstavnik predlagatelja ukratko je upoznao članove i članice odbora sa sadržajem izvješća. Prošle godine u sklopu redovnog programa Hrvatski olimpijski odbor je skrbio ukupno o 84 nacionalna sportska saveza. Tijekom 2009. godine hrvatski sportaši na velikim međunarodnim natjecanjima osvojili su 720 medalja i posebno je naglašeno da bez obzira što su smanjena sredstva iz državnog proračuna da su svi programi kako na nacionalnoj tako i na lokalnoj razini uspješno realizirani. Predstavnik predlagatelja posebno je istaknuo dio izvješća koji se odnosi na rad Komisije za skrb o ženama u sportu. U raspravi koja je uslijedila članice odbora tražile su objašnjenja za neke nejasnoće u izvješću. Postavljeno je pitanje o statusu Hrvatskog olimpijskog centra Bjelolasica koji bi trebao služiti za pripremu svih sportaša pa i paraolimpijaca. Nadalje, upozoreno je da se humanitarnu akciju kojom su prikupljena sredstva za rehabilitaciju stradale olimpijke trebalo iskoristiti da se pomogne i ostalim sportašima, primjerice možda za osnivanje odgovarajućeg rehabilitacijskog centra koji u Republici Hrvatskoj ne postoji. Ukazano je na trend u svijetu da se olimpijski odbori i paraolimpijski odbori objedinjuju. Također je postavljeno pitanje otkuda velike razlike u realizaciji projekata poticanja sporta na lokalnoj razini u različitim lokalnim sredinama. Članice odbora tražile su i dodatne podatke o provođenju programa zdravstvene zaštite vrhunskih sportaša, obzirom na nedovoljan broj specijalista sportske medicine. Upozoreno je na potrebu reagiranja Hrvatskog olimpijskog odbora na nedopuštena ponašanja u sportu. Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova tražila je objašnjenje izostanka reagiranja Hrvatskog olimpijskog odbora u pojedinim slučajevima spolnog uznemiravanja te ukazala da se iz izvješća ne vidi postoji li u Hrvatskom olimpijskom odboru strategija promoviranja ravnopravnosti spolova u sportu. Predstavnik predlagatelja iznio je dodatno objašnjenja. Što se tiče financiranja lokalnog sporta Hrvatski olimpijski odbor traži partnera na razini općina, gradova i županija. Pojedine lokalne sportske zajednice nažalost služile su samo za transfer sredstava klubovima, a zakazala je njihova nadzorna funkcija. Realizacija projekata poticanja sporta na lokalnoj razini ovisi nažalost o umješnosti i sposobnosti prvenstveno tajnika lokalnih športskih zajednica te je Hrvatski olimpijski odbor za njih organizirao edukaciju o prikupljanju i realizaciji sredstava. Što se tiče Hrvatskog olimpijskog centra Bjelolasica, on samo nosi naziv olimpijski, ali nije u ingerenciji Hrvatskog olimpijskog odbora. A što se tiče nedostatka specijalista sportske medicine Hrvatski olimpijski odbor predložit će da se u Zakonu o sportu izmijeni sporna odredba po kojoj samo liječnici sportske medicine mogu obavljati sportske preglede zbog kroničnog nedostatka istih. Članovi i članice odbora jednoglasno su zaključili da će održati sastanak sa članicama Komisije za skrb o ženama u sportu Hrvatskog olimpijskog odbora na kojem bi se raspravljali najvažniji aspekti problematike promoviranja ravnopravnosti spolova i sudjelovanje žena u sportu. Nakon provedene rasprave članovi i članice odbora jednoglasno predlažu Hrvatskom saboru da prihvati Programsko i Financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog odbora za 2009. godinu.
Hvala. Odbor za financije i državni proračun? Odbor za obitelj, mladež i šport? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Perica Bukić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, predsjedniče i glavni tajniče Hrvatskog olimpijskog odbora, kolegice i kolege zastupnici. Hrvatski olimpijski odbor je u 2009. godini i u uvjetima otežane gospodarske situacije sa smanjenim proračunom uspio pridonijeti velikom ugledu hrvatskog sporta nizom postignutih rezultata, osvojenih naslova i medalja te realizirati opsežan plan programa koji je obuhvaćao: planiranu provedbu priprema sportaša i pripreme za sudjelovanje na Zimskim olimpijskim igrama u Vancouveru, pripreme i nastup na Mediteranskim igrama u … [[Ne razumije se.]] , realizaciju redovitih programa nacionalnih sportskih saveza, realizaciju razvojnih programa Hrvatskog olimpijskog odbora, daljnju unapređenje zdravstvene zaštite sportaša, jačanje suradnje s lokalnim sportskim zajednicama i provođenje programa te jačanje međunarodne … [[Ne razumije se.]] Hrvatskog olimpijskog odbora i suradnja s međunarodnim sportskim institucijama. Iz godine u godinu se primjećuje unapređenje sustavne brige o sportu na svim razinama, od školskog sporta preko gradskih i županijskih natjecanja, do vrhunskih sportskih dostignuća. Hrvatski sportaši su u 2009. godine, kao što smo i maloprije čuli bili vrlo uspješni, osvojili ukupno 720 medalja, bitno više nego primjerice u 2008., ali treba istaknuti da ipak ta, to je bila olimpijska godina u kojoj se nisu održavala mnoga od svjetskih i europskih prvenstava, pa otud i tako velika razlika u broju osvojenih medalja u 2009. Uvrštenje na popis vrhunskih sportaša, tj. kategorizacija sportaša temelji se na odgovarajućem sportskom rezultatu ili normi koju sportaš postiže na natjecanjima koja organizira ili koja su pod ingerencijom nacionalnog sportskog saveza, ili međunarodnih sportskih saveza, koje priznaje Međunarodni olimpijski odbor. Kao što smo vidjeli iz izvješća i u 2009. godini se povećao taj broj za oko 10%, broj zaprimljenih zahtjeva, isto tako i broj izdanih rješenja. Svjedoci smo činjenice također kako je tijekom 2009. godine Hrvatski olimpijski odbor opsluživao ukupno 84 saveza, tri više nego u odnosu na 2008. godinu. Tih 84 saveza, pet ih nije koristilo planirana sredstva, ali čak 69 saveza su … [[Ne razumije se.]] svoj redovni program sa 90 ili više od 90%, koji podaci govore o svrhovitosti ovakvih investicija ulaganja, ali i o potrebi povećanja spomenutih sredstava. Porast izdvajanja sredstava za programe lokalnog sporta iz redovitog programa i dalje se povećava. Učinkovitost programa Hrvatskog olimpijskog odbora raste zajedno sa spremnošću sportskih zajednica na suradnju. Hrvatski olimpijski odbor surađuje izravno sa gradskim i općinskim sportskim zajednicama, kad procijeni da se na taj način povećava učinkovitost programa u lokalnoj zajednici. Svrha programa bila je stvaranje uvjeta za razvoj sporta na način da HO u suradnji sa sportskim zajednicama potiče ulaganje u nove planske i osmišljene razvojne sportske projekte za djecu i mlade u lokalnim zajednicama. Cilj je također bio pomoći sportskim zajednicama da iskoriste financijsko praćenje od strane Hrvatskog olimpijskog odbora, kao argument za dodatno ulaganje drugih partnera. Tijekom 2009. godine u Hrvatskom olimpijskom odboru je zaprimljeno 96 programskih zahtjeva a odabrano njih 29, od kojih se 15 odnosilo na poticanje razvojnih programa u sportskim zajednicama, dva na poticanje razvoja sporta na otocima, i 12 na poticanje razvoja sporta na ratom devastiranim područjima. To najbolje govori koliko su programi poticanja sporta na lokalnim razinama dobro osmišljeni i vođeni, a naročito se to odnosi na program pod nazivom HO projekt potpore sportu lokalne razine, te program koji je njegova prirodna nadgradnja od sportske škole do olimpijskih igara, putem kojeg se potpomažu sportske škole u kojima se odgajaju budući i promicatelji hrvatskog sporta. Ovakav sustav razvoja i skrbi vrhunskom sportašu dovodi nas do najvidljivijeg segmenta rada Hrvatskog olimpijskog odbora vrhunskog sporta. U 2009. godini Hrvatski olimpijski odbor je sufinancirao 54 velike sportske priredbe u 40 sportova, od toga 8 svjetskih prvenstava, 7 svjetskih kupova, 10 europskih prvenstava, 5 europskih kupova i 24 međunarodna sportska natjecanja. Osim financijske potpore, Hrvatski olimpijski odbor se aktivno uključio i u pružanje organizacijske i tehničke pomoći nacionalnim sportskim savezima, u organizaciji velikih sportskih priredbi. Program potpore sportašima mlađih dobnih kategorija počeo je primjenom 1. travnja 2007. godine za 19 sportaša i sportašica iz 12 sportova, a u 2009. godini imali smo 65 korisnika iz 21 sporta. Individualnim programom skrbi o mladima, Hrvatski olimpijski odbor već 12. godinu skrbi o očuvanju dostignute sportske kvalitete, unapređenju razvoja sporta, a posebno osiguranju stručnih, tehničkih, materijalnih i životnih uvjeta najnadarenijih sportaša kadetskog i juniorskog uzrasta. Hrvatski olimpijski odbor je u okviru individualnih programa skrbio u 2009. godini ukupno 127 sportaša iz 27 individualnih sportova. Sve pohvale radu Hrvatske olimpijske akademije, preko koje se osposobljavaju i treneri svih uzrasnih nacionalnih selekcija, i mislim da je to izuzetno važno za razvoj i budućnost sporta u Hrvatskoj. Broj sportaša, saveza i udruga, te natjecanja koja su praćena i financijski pomognuta od strane Hrvatskog olimpijskog odbora je izniman, posebno u odnosu na prihod od nešto preko … [[Ne razumije se.]] milijuna kuna, te je to također razlog da svi zajedno podržimo Hrvatski olimpijski odbor koji je i ove godine usprkos izuzetno teškim vremenima pomogao funkcioniranje hrvatskog sporta. Naravno da se nadamo da će financijske mogućnosti ulaganja u sport u skoroj budućnosti biti još i veće, sukladno potrebama sportskih saveza i sportaša, ali isto tako i našim željama za još više sportskih uspjeha. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HNS-a, HSU-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine predsjedniče Olimpijskoga odbora sa suradnikom. U ime kluba HNS-a, HSU-a najavljujem da ćemo podržati ovaj prijedlog izvješća, odnosno programsko i financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog odbora za 2009. godinu, prije svega zbog toga što ono vrlo realno prikazuje stanje u hrvatskom olimpijskom prostoru i korektno, prema jednoj metodologiji na koju smo već navikli u Hrvatskom saboru izvješćuje o onome što su uspjeli napraviti u protekloj godini. Kad kažem što su uspjeli, siguran sam da se to što su činili unekoliko razlikovalo od onoga što su htjeli učiniti, jer recesijska vremena između ostaloga pogađaju i sport, i to dvostruko. Pogađaju zbog toga što se sponzorska sredstva smanjuju, a s druge strane i zbog toga što su sredstva namijenjena za ovu vrstu djelatnosti u svim javnim budžetima obično manja. Toga ćemo biti svjesni osobito koncem ove godine, sada kad županije, općine i gradovi donose rebalanse svojih proračuna, i kada se redovito među stavkama koje trpe ozbiljna kresanja zbog nerealnog planiranja, prije svega zahvaljujući naputku Ministarstva financija koje je reklo da ove godine planiraju prihode veće za 0,5% u odnosu na 2009. zapravo dolazi do toga da bitno pate dakle sve društvene djelatnosti, a onda ako je moguće među njima i sport. To je jedan dio ove naše priče o sportu u Hrvatskoj, o kojemu sam govorio i prošle godine, i sad ću ponoviti, jer mislim da Hrvatski olimpijski odbor se u tom smislu nije postavio dovoljno odlučno, rekao bih na neki način da je izostala jedna agresivnija politika u tom smjeru, a to je način na koji se dijele i koriste sredstva za športove na regionalnoj razini, odnosno na razini županija, općina i gradova, jer vi znadete vrlo dobro, kao što znademo i mi da je to zapravo prostor jednoga voluntarizma, gdje ima jako malo sustava, i gdje relativno mali broj zajednica športskih udruga ima čvrste, dugoročne definirane kriterije u rasporedu sredstava, ali jednako tako i kontrolne mehanizme o iskorištenju tih sredstava. Neke imaju i čast im svaka, međutim u mnogim općinama i gradovima financijska sredstva namijenjena športu, a nemojmo se zavaravati sva sredstva koja odlaze na šport od općine i grada na koncu se reflektiraju na našu potenciju u olimpijskome nastupu, zapravo katkad služe tek za kupovanje lokalne naklonosti, pokriće određenih političkih preferenca, kontrolu ovog ili onog kluba, interferiranje u prostor gdje se kreću mladi jer je to politički kurentna roba, a da iza toga zapravo ne stoji stvaran sustav i dugoročno poticanje razvoja određenih sportova, odnosno klubova koji ih nose na lokalnoj razini. Jer kad govorimo o HOO-u i olimpijskim športovima mi zapravo govorimo o krovu naše kuće, naše sportske kuće koja ima nekoliko katova. I HOO je ono što se iz najudaljenijega vidi. Dakle, krov koji je lijep, čvrst, dobro, pametno napravljen i koji se održava kako treba osobito posljednjih godina. Međutim, stanje u onim donjim katovima Hrvatske športske kuće nije baš najbolje upravo zbog ovoga što se sve događa na lokalnoj razini, a naravno da je zasjenjeno i cirkusom u pojedinim sportovima koji se, htjeli mi to ili ne, održava na vjerodostojnost rada mnogih djelatnika u športu koji ni blizu toj krivici nisu, a bitno ispaštaju zapravo to što pojedinci zbog ovog ili onog svog vlastitog interesa oblate ili stave u sjenu zapravo mnoge poštene i časne ljude koji, nemojmo ni to zaboraviti, u većini slučajeva svoj rad u športu nikad ne naplaćuju. Velika većina ljudi koji rade s našom djecom, koji rade na pomladcima, ali koji rade i hrpu drugih stvari koje opslužuju sportske klubove rade zapravo besplatno, rade iz velike ljubavi i želje da se u njihovome mjestu, u njihovoj općini, u njihovom gradu odvija dobar sportski program, da je što manje djece na cesti, a što više na sportskim terenima. Da taj oblik organiziranog slobodnog vremena uzme što više maha i da se naravno regrutira što je moguće više uspješnih sportaša što je ako je moguće u bolje klubove, odnosno u više rangove natjecanja i onda dođemo do tog našeg krova kojega zovemo HOO-om. Volio bih, iskreno govoreći, dakle da HOO stavi malo nogu u vrata ove situacije i otvori tu priču i na neki način inicira jedno sustavno, dugoročno i rekao bih korektno odnošenje lokalne samouprave prema športu. Jer ako se to dugoročno ne ostvari onda ćemo i dalje zapravo dobivati olimpijske natjecatelje i vrhunske sportaše uglavnom zahvaljujući naporima njihovih roditelja, njihovom talentu i njihovom vlastitom upornosti, a ne zapravo kao produktu jednoga sustava koji funkcionira od najnižih razina pa naviše. Kažu ljudi da Hrvatska obzirom na svoju veličinu i broj stanovnika ima vrhunske sportske rezultate. Možda tu ima zapravo i tepanja samima sebi jer ima još nekih europskih zemalja koje nisu velike koje također ostvaruju vrhunske sportske rezultate, a to zapravo ne znači ništa. Ne znači ništa ni veličina, uvijek znače samo rezultati. I svima nam je drago kada olimpijci bez obzira radilo se o tzv. "običnim" ili paraolimpijcima vraćaju se u Hrvatsku sa odličjima, uvijek smo ponosni na njih, ali malokad se pitamo što stoji iza toga truda koji je doveo do tih medalja, što stoji iza tih napora i tolikih godina odricanja i rada i da li mi uopće sudjelujemo u tome na način kako je to predvidio i zakon, kako je to predvidio sustav ili se mnogo toga odvija zapravo prije svega zahvaljujući velikom naporu pojedinaca, ljudi dobre volje, a premalo sustavne potpore i sustavnoga činjenja. … [[Upadica se ne razumije.]] Kako gdje kolega Bagariću, nažalost nije to uvijek i svugdje dobro harmonizirano. U svakome slučaju držimo da HOO unatoč poteškoćama u nekim čak i olimpijskim športovima dobro radi svoj posao, da on kao struktura koju vodi tim iskusnih profesionalaca i već prekaljenih ljudi na čitavom nizu najvećih svjetskih sportskih takmičenja, dakle da ostvaruju dobre rezultate ukupno i da Hrvatska olimpijska obitelj dolazi pred ovaj Sabor svake godine sa dobrim i korektnim izvješćima. Mi bi željeli naravno da su rezultati još bolji, još uspješniji, ali smo isto tako svjesni da oni prije svega ovise o sustavnoj potpori i o tome koliko sredstava ima na raspolaganju Hrvatska olimpijska obitelj. Neke improvizacije koje se događaju u međuvremenu pogotovo ono u zadnji čas prije organiziranja velikih sportskih natjecanja nisu dobre i bilo bi bolje da su one dio strateškog promišljanja razvoja hrvatskog športa pa i interesa strateških interesa hrvatskoga športa u organizaciji, domaćinstvu i dakle provođenju velikih sportskih projekata jer imamo neka iskustva koja su ostavila iza sebe velike objekte, a nisu ostavila zapravo sustav njihova korištenja i eksploatacije i dobrog gospodarenja. Ali u svakom slučaju to nema veze s HOO-om, on u svom djelokrugu rada radi posao dobro. Utoliko ponavljam klub HNS-HSU-a podržava ovo izvješće.
Hvala. Klub HSS-a, gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi predsjedniče HOO-a, gospodine glavni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Mi u klubu HSS-a podržavamo ovo programsko-financijsko izvješće jer smatramo da je na stručan i sadržajno potpun način obuhvatilo djelovanje HOO-a i detaljno analiziralo postignuća i aktivnosti u hrvatskom športu. U izvješću se ističe da je HOO u 2009. godini u uvjetima otežane gospodarske situacije uspio realizirati opsežan plan programa koji je obuhvaćao planiranu provedbu priprema športaša i organizacijske pripreme za sudjelovanje na Zimskim olimpijskim igrama, pripreme i nastup na Mediteranskim igrama, posebno bitnu realizaciju redovnih programa nacionalnih športskih saveza, realizaciju razvojnih programa HOO-a i daljnje unapređenje zdravstvene zaštite sportaša kao i jačanje suradnje s lokalnim športskim zajednicama i provođenje programa što smatramo izuzetno važnim. Pozdravljamo uložene napore Hrvatskog olimpijskog odbora i lokalne zajednice u području stvaranja uvjeta za razvoj športa posebno onog dijela koji se odnosi na djecu i mlade. Svrha tog programa je stvaranje uvjeta za razvoj športa na način da Hrvatski olimpijski odbor u radnji sa športskim zajednicama potiče ulaganja u nove planski osmišljene razvojne športske projekte za djecu i mlade u lokalnim zajednicama. Ideja je potaknuti ulaganja u šport na način da se svaki odobreni športski projekt sufinancira iz različitih izvora a cilj je bio pomoći športskim zajednicama da iskoriste financijsko praćenje od strane Hrvatskog olimpijskog odbora kao argument za dodatno ulaganje drugih partnera i pomoći športskim zajednicama da postanu vjerodostojni i aktivni kreatori športske politike na području za koja su nadležni. Pri tom je istaknuto da je tijekom 2009. godine u Hrvatskom olimpijskom odboru zaprimljeno 96 programskih zahtjeva, a odobreno 29, od kojih se 15 odnosilo na poticanje razvojnih programa u športskim zajednicama, dva za poticanje razvoja športa na otocima i 12 na poticanje razvoja športa na ratom devastiranim područjima. U Izvješću nije istaknut podatak o razlozima odbijanja većine zahtjeva ali je u svakom slučaju broj zaprimljenih zahtjeva pozitivan pokazatelj u smislu da se za programima poticanja športa na lokalnoj razini pokazuje veliki interes pa bi možda trebalo poduzeti i dodatne napore kako Hrvatski olimpijski odbor tako i lokalne jedinice kako bi se u što većem broju upućenih zahtjeva moglo izaći u susret. Veliki doprinos u programu školovanja športskih djelatnika, sudaca, trenera dala je olimpijska akademija koja osigurava stručno osposobljavanje edukaciju športskih djelatnika koje uspješno svoje znanje prenose na mlađe športaše. Osposobljavanje i stručno usavršavanje kadrova za potrebe športa realizirano je u suradnji s međunarodnim športskim savezima, međunarodnim športskim asocijacijama pojedinih športova, obrazovnih ustanova te Hrvatskom vojskom. Program je ostvarivan izobrazbom sudaca međunarodne kategorije, tečajevima, seminarima, savjetovanjima i međunarodnim stručnim skupovima. Mi posebno ističemo i podupiremo rad i djelovanje Hrvatske olimpijske akademije koja je svojim planom ostvarila i realizirala podržavajući se programskih načela i programskih zahtjeva u cijelosti Hrvatskog olimpijskog odbora. Ja ovdje moram posebno zahvaliti i dati podršku modelu rada Hrvatskog olimpijskog odbora na uvažavanju tzv. malih sportova, posebno potporu dajemo u ime Hrvatskog streljačkog saveza jer bez razumijevanja Hrvatskog olimpijskog odbora izostali bi brojni izvrsni rezultati ali zahvaljujući upravo potpori Hrvatskog olimpijskog odbora Hrvatsko streljaštvo danas spada među najtrofejnije Hrvatske sportove što jasno samo ne bi moglo ostvariti i postići ove rezultate. U financijskom dijelu izvješća utvrđeno je da ukupno ostvareni prihodi u 2009. godini iznose preko 120 milijuna kuna, sredstva državnog proračuna ostvarena su u iznosu od 106 milijuna kuna i čine više od 88% od ukupno ostvarenih prihoda. U Izvješću su detaljno izneseni podaci o realizaciji po programima i po kontima utvrđenih više prihoda za 2009. godinu koji proizlazi iz nepodmirenih obaveza koji se odnose na transfere sredstava prema nacionalnim športskim savezima za redovne programe, plaće radnika, naknade za trenere i športske stipendije, kategoriziranim športašima a što je najvećim dijelom podmireno u siječnju 2010. godine. Klub zastupnika HSS-a uz već istaknutu podršku ovom Izvješću koristi priliku da uputi čestitku na radu i djelovanju Hrvatskom olimpijskom odboru jer pozitivni rezultat i športski uspjesi nisu izostali unatoč financijskim poteškoćama i kako znamo reći ovoj kriznoj 2009. ali i ovoj.
Hvala. Pojedinačna rasprava gospodin zastupnik Danijel Srb. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predsjedniče Olimpijskog komiteta, gospodine tajniče. Prije svega želim reći da podržavam ovo izvješće jer smatram da Hrvatski olimpijski odbor radi sustavno i dobro u jednom inače dosta problematičnom dijelu posla, organiziranja svih sportova u jednoj olimpijskoj zajednici, što inače samo po sebi prilično stohastičan jedan proces koji se dosta dobro kontrolira i usmjerava i vide se rezultati. Ono što je možda ovo prilika za razgovor uopće o stanju u Hrvatskom sportu i moram reći da mi je žao što ovdje nema prisutnih predstavnika Ministarstva znanosti, prosvjete i športa jer nekako oni uvijek nedostaju kada se radi o ovom konkretnom izvješću a ne može sam Olimpijski odbor rješavati sve probleme u društvu vezane uz sport u Hrvatskoj, nego jedan dio odgovornosti svakako spada i na Ministarstvo znanosti, prosvjete i športa i oni trebaju prepoznati probleme i rješavati ih. U tom smislu mi je žao što danas nisu ovdje. Ono što je primjetno u Hrvatskom sportu praktično od prvih olimpijskih igara, od Hrvatske samostalnosti iz Barcelone, do ovih promjena sportova u kojima Hrvatska osvaja olimpijske medalje, dakle tenis i košarka u Barceloni, na posljednjim olimpijskim igrama atletika, streljaštvo, tae kwon do, gimnastika, dakle bitno drugačija je struktura sportova u kojima Hrvatska osvaja medalje. Naravno ja bih čak napomenuo da je očito da ovi sportovi koji nisu sportske igre su sustavno bolje organizirani zahvaljujući po najvećoj mjeri Hrvatskom olimpijskom odboru. oNo što nedostaje zapravo u Hrvatskoj kada je u pitanju sam sport je pitanje kako povećati broj mladih ljudi koji se bave sportom, koji su dijelovi pučanstva u Hrvatskoj gotovo onemogućeni u tome, prije svega tu mislim na veliki broj mladih ljudi koji žive na selima, relativno udaljeni od gradskih sredina, ograničenih zbog materijalnih prilika, najčešće samo na nogomet što ograničava i jedno područje obuhvata talentiranih mladih ljudi za bavljenje sportom, a s druge strane oni su objektivno u tome uskraćeni. Prošlogodišnje ukidanje besplatnog prijevoza za učenike srednjih škola i tu je imalo jedno dodatno negativan efekt. Mislimo da to isto tako treba prepoznati Ministarstvo znanosti, prosvjete i športa kao jedan problem kome se treba posvetiti. Naravno postoji veza između broja osvojenih medalja, bruto društvenog proizvoda neke zemlje, govorim o olimpijskim medaljama. Mi smo imali u prošloj godini kroz ovo Izvješće Olimpijskog odbora vidljiv pad prihoda. On je naravno posljedica recesija, ali je on dosta velik u prihodima Olimpijskog odbora. Sreća je što je Olimpijski odbor uspio i s tako smanjenim prihodima ispuniti sve glavne ciljeve. Naravno prenijelo se to i na nacionalne sportske saveze koji su isto tako se našli u dosta teškoj situaciji. U konačnici i vi ste to najavili još prošle godine vidjevši zapravo da se pred vratima našim nalazi gospodarska kriza koja će ostaviti velike posljedice i u sportu. Ja moram reći da sam osobno neobično kritičan kad je u pitanju medijsko praćenje sporta u Hrvatskoj. Ono se svodi odviše često na previše prostora stranim nogometnim ligama. Najveći dnevni časopisi se gotovo isključivo njima bave, a ne hrvatskim olimpijcima, osvajačima hrvatskih olimpijskih medalja. Oni su iznimno slabo zastupljeni u hrvatskim tiskovinama. I upravo zbog toga i podupirem nedavno iznesenu ideju o tome da Hrvatski olimpijski odbor se angažira na osnivanju jednog tv kanala koji bi pratio upravo ove sportove. To bi bilo za popularizaciju sporta u Hrvatskoj iznimno značajno i to apsolutno podupirem. Ono što je još potrebno zapravo riješiti u sportu pitanje je položaja studenata sportaša. Dakle, uvođenje Bolonjskog procesa imalo je ozbiljne možda pozitivne efekte u samom procesu studiranja, ali iznimno negativne kada su u pitanju studenti sportaši i njihova mogućnost da izbore svoje pozicije u izbornim vrstama obzirom na obveze koje slijede iz tog procesa. Dakle, na žalost posljedica je i jedne takve situacije da mnogi sportaši iznimno talentirani traže izlaz u odlasku prije svega u Sjedinjene Američke Države na njihova sveučilišta koja imaju organiziranu mogućnost i bavljenja vrhunskim sportom i redovnog pohađanja nastave na fakultetima. Kod nas naravno nitko ne može zamjeriti niti profesorima na fakultetima niti izbornicima što svaki postavljaju svoje uvjete. Ali oni su inkopatibilni. Ne može se jedan student istovremeno pojaviti i na kolokviju i na pripremama izborne vrste. Dakle, mora birati ili će na europsko prvenstvo ili će položiti ispit. Dakle, to je jedna dosta neugodna situacija koju hrvatsko društvo mora razriješiti. U konačnici hrvatsko društvo mora definirati što zapravo mi od sporta želimo, što smo kao društvo spremni osim sredstava za sport koja moraju biti veća. Na žalost previše toga se svodi na osiguravanje određenih sredstava za rad Hrvatskog olimpijskog odbora i prepuštanje Hrvatskom olimpijskom odboru da se bavi cijelim segmentom sporta, a objektivno Hrvatski olimpijski odbor ne može mijenjati primjerice organizaciju rada na hrvatskim sveučilištima. Može ukazati na probleme, može inzistirati da se određeni problemi riješe. Ali ako je to inzistiranje ukazivanje onda se to relativno sporo rješava što nije dobro. Dakle, u tom smislu primjećujem da se u nedovoljnoj mjeri prepoznaju ti problemi sporta koji objektivno postoje. Dakle, ne traži se tu naravno nikakvih posebnih popusta. Sve su to iznimno vrijedni ljudi koji se iznimno trude ispuniti svoje obveze kako na fakultetu tako i u sportu. Ali jednostavno fizički je nemoguće biti u isto vrijeme na dva mjesta. I zbog toga se i događa da gubimo i određeni broj studenata koji su dobri sportaši. Neki od njih iznimno perspektivni, bliski u samim europskim i svjetskim vrhovima. Na žalost u situaciji da biraju između napuštanja akademske karijere ili sporta odlučuju se napustiti sport, baviti se akademskom karijerom što uopće nije za zamjeriti. Dakle, to je jedno logično rješenje ali hrvatski sport time gubi. To trebamo prepoznati i trebamo biti svjesni toga da je ulog jednog sportaša koji ide prema samom svjetskom vrhu posebice u ovim sportovima u kojima nema iznimne zarade, a to su oni koji su nama donijeli svih 5 olimpijskih medalja na posljednjim Olimpijskim igrama. Zapravo njihov ulog je gotovo cijeli život, život u tom smislu što moraju žrtvovati i svoje školovanje kako bi došli do vrhunskog sportskog rezultata. Tu treba u našem društvu taj problem prepoznati i napraviti određene promjene kako bi se upravo takvim ljudima to omogućilo. Evo imamo sad slučaj iznimno darovite hrvatske bacačice diska. Ona isto tako mora imati dakle svoj obrazovni put koji će osigurati njoj i nakon završene sportske karijere posao koji voli raditi, koji može raditi, koji bi bio po njenim željama. Dakle, posebno je to osjetljivo područje u onim sportovima u kojima se ne može od sporta živjeti. Kada je u pitanju financiranje sponzorsko onda moram reći da je meni neobično drago kada na vašu preporuku određeni sponzori ulaze u neke nacionalne sportske saveze ili pomažu određenim sportašima. To je ipak jedna dosta već visoka razina organiziranosti u trošenju tih sredstava. Ali ima situacija u kojima se zapravo sponzorska sredstva usmjeravaju prema nekim drugim preferencijama izvan utjecaja Hrvatskog olimpijskog odbora što nije dobro. Kada je u pitanju ovo posljednje smanjenje prihoda kojima je raspolagao Hrvatski olimpijski odbor u posljednjoj godini ono se naravno osjetilo dosta snažno u nacionalnim sportskim savezima. Svi su to shvatili kao jednu realnost, ali isto tako treba vodit računa da u toj raspodjeli, preraspodjeli raspoloživih sredstava ima onih koji su u modelu preraspodjele bili više ili manje zakinuti i treba to na određeni način izbalansirati kako nitko u cijelom tom sustavu ne bi bio oštećen. Stoga, samo da zaključim jedna rečenica. Podržat ću ovo izvješće sa željom da hrvatski sport u sljedeće dvije godine do Olimpijskih igara poluči onaj objektivni maksimum. Hvala lijepa.
Hvala. Replika gospođa zastupnica Gordana Sobol.
Zahvaljujem gospodine potpredsjendiče. Pa kolega Srb, evo kroz svoju repliku bih u stvari htjela na neki način podvući neke od problema koje ste vi naznačili u svom izlaganju, a htjela bih u stvari se i pridružiti vašem žaljenju, a ja bih rekla i kritici što danas ovdje nema nikoga ispred nadležnog ministarstva. Mislim da bi trebali biti. U onom dijelu u kojem ste govorili o neravnopravnosti u bavljenju u mogućnostima bavljenja sportom spominjali ste odnos seoskih sredina u odnosu na veće gradove. Ali ja bih tu rekla i tu mi se čini da je posebno bi trebalo ići na teret ili na dušu nadležnog ministarstva, a to je problematika organizirane sportske aktivnosti u okviru škola. Bez obzira da li su škole u seoskim sredinama ili u gradovima. Naime, u jednoj općoj besparici i trci za novcem dese se i apsurdni slučajevi, pa tako ima jedan primjer jedne škole u Zagrebu gdje djeca iz nižih razreda osnovne škole moraju ujutro dolaziti prije 7 sati negdje oko 6,30 počinje škola zato što ravnatelj te škole iza 17 sati iznajmljuje školsku dvoranu, jer nema novaca jer na taj način škola dolazi do novaca. I iza 17 sati ta školska dvorana je zatvorena za djecu koja pohađaju tu školu. I tu mi se čini da bi trebalo neke stvari promijeniti. I drugo, u onom dijelu gdje ste govorili o tretiranju sportova u medijima, ja mislim da mi tu moramo posebno biti kritični upravo prema našim javnim medijima prvenstveno kada govorimo o HRT-i jer ja imam osjećaj ne znam da li se vama čini, ali kada upalite televiziju ispada da na ovom svijetu postoji jedino i samo nogomet. A svi ostali sportovi su puno premalo zastupljeni u emisijama u sportskim emisijama. Neću spominjati ženski nogomet. Ali tu mi se čini da se možda može nekakvom politikom zajedničkom koordinacijom mnogi koji se bave problematikom sporta u HRvatskoj i u tom dijelu načiniti određeni pomaci. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku.
Poštovana kolegice Sobol kad je u pitanju sport posebice u osnovnim školama, moram reći da sam prilično kritičan na način rada velikog broja profesora koji se bave tjelesnim zdravstvenim odgojem u školama u smislu prepoznavanja i talenata i veze njihove s cijelim sportskim sustavom. Dakle, to je jedan sustav koji je izoliran od sportova u prevelikoj mjeri i moram reći da postoji i dosta velika razina nezainteresiranosti profesora tjelovježbe u HRvatskoj za talente koji prolaze kroz školu i trebali bi biti u tom sportskom smislu prepoznati, trebalo bi ih se posavjetovati koji bi sportovi za njih bili optimalni, koji su im na raspolaganju, čime bi se mogli baviti u kojima bi mogli postići odgovarajuće rezultate. Mislim da tu ta veza nije dovoljno dobro uspostavljena odnosno možda nije dobro organiziran cijeli sustav tjelovježbe u osnovnim pa i srednjim školama. Što se tiče praćenja po medijima kada je u pitanju javna televizija ja mogu reći da sam u malo čemu zadovoljan kada je u pitanju javna televizija. Ali kada je ovo u pitanju bitno sam manje nezadovoljan nego u nekim drugim segmentima djelovanja javne televizije. Imao samo priliku jednom revoltiran upravo takvom jednom situacijom uputiti njima jedan prigovor i moram reći da se reagiralo i primijeti se promjena na bolje što inače za jednu takvu instituciju dosta rijetka situacija. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Nema ga. Gospođa zastupnica Romana Jerković, također. Završni osvrt, predsjednik Hrvatski olimpijski odbora gospodin Zlatko Mateša. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Ja vam se prije svega zahvaljujem vašim raspravama. Bilo je tu izrečeno puno toga što nama stvara neke obveze za iduća izvješća i za budućnost. Ono u čemu bi vas zamolio za pomoć jest prije svega da ne izgubimo ni u ovakvim uvjetima krize taj tempo na tim razvojnim programima. Mi danas u razvojnim programima imamo 390 sportašica i sportaša i preko 35 sportova. Sve što vi vidite sve što pročitate ta od juda, hrvanja, boksa, svih tih medijski zanemarenih sportova, sva ta odličja, svi su to iz naših programa. Sve te mlade ljude financira građani i građanke ove zemlje preko proračuna Hrvatskog olimpijskog odbora. Prema tome, iduće godine mi ćemo vam dati i uz izvješće i spisak da vidite o kojem broju sportašica i sportaša se radi, o kojim dobnim i sportskim strukturama iz kojih oni dolaze. Druga stvar koju apsolutno dijelim sa uvaženim zastupnikom Srbom a to je pitanje i gospođom zastupnicom, pitanje medijske zastupljenosti sportova i ravnopravnosti na neki način. Mi tome nismo uspjeli do sada doskočiti, nismo uspjeli naći mehanizme koji bi jamčili da možete jednu Snježanu Pejičić ili Martinu Zupčić viditi u redovnom natjecanju u hrvatskom prvenstvu osim možda u Plesu za zvijezdama ako slučajno upadne. Mi ćemo ići na koncesiju za sportsku televiziju upravo iz razloga da bi osigurali medijsku pristupačnost domaćeg sporta. I tu isto vas molim za vašu podršku. Na posljetku, naravno teško je govoriti o svim aspektima ono što je rečeno. Ono što je stvarno bitno je tu izrečeno a odnosi se na visoko školstvo i školovanje sportašica i sportaša. Primjerice naši vrhunski skijaši izbivaju iz zemlje oko 210, 220 dana godišnje. Svi žele studirati, svi hoće studirati, svi mogu studirati, ali na kraju ne mogu zbog tehničkih stvari, Bolonje, ne mogu zbog mogućnosti koja ne prepoznaje e-learning, distance learning i sve ono što je danas na neki način zakonitost u drugim zemljama. I mi smo poduzeli sve korake koji su u našoj moći da se ta situacija promjeni. Imamo naznake da će neki fakulteti već praktički u sljedeći mjesec i pol donijeti svoje odluke kojima bi prepoznali status vrhunskih sportaša u tom smislu studija i režima studija, što bi njima omogućilo da mi i oni provedu što je zaključak Međunarodnog olimpijskog odbora kao naše krovne asocijacije to su tzv. dvojne karijere. Paralelno i vrhunska sportska karijera ali isto tako i akademska. I tu vas molim da na vrijem kada dođe pred vas i zakoni koji se odnose na visoko školstvo da nam date podršku i da to za vrhunske sportaše uđe u te zakone da im bude omogućena i ta ravnopravnost. Ja znam da je većina vas angažirana raznim dobrovoljnim sportskim projektima i hvala vam i na tome. I hvala vam na ovoj podršci koju smo dobili. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. 8. Programsko i financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog odbora za 2009. godinu. Podnositelj Hrvatski olimpijski odbor. Sukladno prijedlogu Vlade i saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: prihvaća se programsko i financijsko izvješće Hrvatskog olimpijskog odbora za 2009. godinu. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 100 prema nula jednoglasno prihvaćeno predloženo izvješće.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo zastupnici. Vezano na ovaj Prijedlog zakona o Registru vijeća i koordinacija i predstavnika nacionalnih manjina htio bih uvodno kazat samo nekoliko riječi. Naime, Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina propisano je da se u jedinicama lokalne i područne samouprave u kojima pripadnici pojedine manjine sudjeluju sa odgovarajućim postotkom u ukupnom stanovništvu jedinica lokalne samouprave mogu izabrati vijeća nacionalnih manjina. Ova vijeća nacionalnih manjina su neprofitne pravne osobe. Svojstvo te pravne osobe stječe upisom u Registar vijeća nacionalnih manjina kojeg vodi Ministarstvo nadležno za poslove opće uprave. Također, ova vijeća nacionalnih manjina kako na području jedinica lokalne samouprave, općine i gradova i područne samouprave znači u županijama mogla su osnovat koordinacije vijeća, međutim te koordinacije nisu imale svojstvo pravne osobe. Ustavnim zakonom o izmjenama i dopunama Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina iz lipnja mjeseca 2010. godine propisano je da koordinacija vijeća nacionalnih manjina za područje Republike Hrvatske je neprofitna pravna osoba. Svojstvo pravne osobe stječe upisom u registar kojeg vodi ministarstvo nadležno za poslove opće uprave. Sukladno tome, Vlada predlaže Prijedlog zakona o Registru vijeća, koordinaciji vijeća i predstavnika nacionalnih manjina kojim zakonom se uređuje, faktički jednim tehničkim zakonom uređuje se način upisa u Registar vijeća, koordinacija vijeća i predstavnika nacionalnih manjina kao i promjene podataka i uvjete za upis i brisanje istog registra. U sklopu rasprave o ovom prijedlogu zakona istaknuto je još jedno pitanje koje nije sadržaj ovog prijedloga zakona, a odnosi se na odredbu Ustavnog zakona o izmjenama i dopunama Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina kojim je između ostalog propisano da se način rada i financiranje koordinacija uređuje zakonom. Pa je bila sugestija, prijedlog da bi bilo dobro da se razmisli da se jednim zakonom uredi i registracija odnosno registar vijeća, koordinacije i predstavnika i način rada i financiranje koordinacija kako bi imali jedan zakon. Mi mislimo da bi do drugog čitanja se mogli razmotrit ovi prijedlozi i ideja da imamo onda jedan zakon kojima bi uredili pitanje i registra i načina rada i financiranja koordinacija, a ne da imamo dva zakona kojima bi se to uređivalo kako bi na taj način ovaj zakonodavni dio koji se tiče vijeća, koordinacije i predstavnika nacionalnih manjina. Sve primjedbe i prijedloge koji su već dati na sjednicama radnih tijela smo već razmotrili i veći dio smo ja mislim da smo i usuglasili pa i sve primjedbe i prijedloge koji budu i na ovoj sjednici ćemo razmotriti i eventualno ugradit za drugo čitanje u konačnom prijedlogu zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire, podržava ovaj prijedlog zakona. Naime, uporišta ovakvom stavu pronalazi u prvom redu u odredbama Ustava Republike Hrvatske kojim se naravno određuje da se u Republici Hrvatskoj jamči ravnopravnost pripadnicima svih nacionalnih manjina te da se ravnopravnost i zaštita prava nacionalnih manjina uređuje ustavnim zakonom. Isto tako, člankom 15. Ustava Republike Hrvatske određuje se da se pripadnicima svih nacionalnih manjina jamči u prvom redu sloboda izražavanja nacionalne pripadnosti, ali isto tako slobodno služenje svojim jezikom i pismom i kulturna autonomija. Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina odnosno njegovom izmjenom i dopunom koja je stupila na snagu u srpnju 2010. godine detaljnije se razrađuju pitanja ustroja i funkcioniranja, moglo bi se kazati organizacionih oblika, dakle tijela nacionalnih manjina i to u prvom redu treba istaknuti one odredbe koje reguliraju status izabranih nacionalnih vijeća nacionalnih manjina i njihovih koordinacija. Naime, upravo temeljem ustavnog zakona koordinacija vijeća nacionalnih manjina za područje Republike Hrvatske definira se kao neprofitna pravna osoba uz odredbu da svojstvo pravne osobe stječe upisom u registar, a taj registar vodi ministarstvo nadležno za poslove opće uprave. Način rada i financiranja koordinacija uređuju se samim zakonom. Isto tako, za spomenuti je i onu odredbu ustavnog zakona koja određuje da kada je to međunarodnim ugovorima određeno funkciju koordinacije nacionalne manjine može vršiti i krovna udruga te manjine. Dakle, slijedom ustavnih odredbi i odredbi Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina pristupilo se donošenju i ovog dakle predmetnog zakona, a kojim se u prvom redu razrađuju idući pravni instituti. Redom to su: 1. uređuje se način upis u Registar vijeća, koordinacija vijeća i predstavnika nacionalnih manjina, 2. promjena podataka o samom upisu i 3. brisanje iz samog registra. Slijedom odredbe članka 5. predloženog zakona vijeća nacionalnih manjina i koordinacija nacionalnih manjina su neprofitne pravne osobe, a samu pravnu osobnost stječu danom upisa u registar. Registar se vodi u elektroničkom obliku, uz njega se vodi i zbirka isprava. Registar je javan i njega vodi ministarstvo nadležno za poslove opće uprave. Zahtjev za upis u registar mora se podnijeti u roku od 30 dana od dana konstruiranja vijeća odnosno osnivanje koordinacije. Sam zahtjev za upis u registar predstavnik nacionalne manjine mora podnijeti u roku od 30 dana od dana kad nadležno Izborno povjerenstvo objavi službene rezultate izbora. Ostale odredbe ovog Zakona po svojoj su suštini, dakle po svojoj biti tehničke, odnosno postupovne norme od kojih je za istaknuti odredbu članka 20. koji regulira da će ministar nadležan za poslove opće uprave propisati Pravilnikom oblik i sadržaj elektroničkog registra, te potrebne obrasce za upis i izdavanje isprava i to u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. I naravno treba istaknuti da je zakonom propisan i nadzor. Naime, nadzor nad provedbom ovog Zakona obavlja ministarstvo nadležno za poslove opće uprave. Ovaj Zakon je u prvom čitanju. S obzirom da smo imali prilike čuti uvaženog državnog tajnika koji je u svom obrazloženju naravno kazao da se sve primjedbe i prijedlozi koji su istaknuti, a pogotovo u smislu zakonske obveze definiranja i financijskog segmenta ovog Zakona mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice podupirući ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju mišljenja smo da upravo to tako i treba napraviti, odnosno zakonom razraditi naravno do drugog čitanja. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba SDSS-a uvaženi zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče. Ja ću u ime kluba SDSS-a pokušati prokomentirati ovaj prijedlog zakona koji je pred nama, jer na neki način i kao pripadnici manjinske zajednice koji su najveći konzumenti i za koje je ovo najkorisniji tekst imamo nekakvu obavezu da kažemo šta mislimo o ovom prijedlogu, da ga proanaliziramo i da ga u nekakvom tehničkom smislu pošto je ovdje državni tajnik rekao ja se s njim slažem da je ovo neka vrsta tehničkog zakona, da se u tehničkom smislu dotjera do razine da ona bude potpuno upotrebljiva, odnosno da ne bude nekakvih nedoumica i nedostataka prilikom samog tehničkog provođenja ovog zakona, odnosno provođenja svih onih radnji koje se trebaju provesti. Kasnije ću to u raspravi pokušati i obrazložiti. Ali sad da podsjetim samo pošto mislim da to nije loše ni reći šta je u stvari uloga Vijeća nacionalnih manjina propisana prema Ustavnom zakonu o pravima nacionalnih manjina. Tu bi se sad moglo nabrojati taksativno desetak takvih značajnih uloga i zadataka koje u zajednici imaju vijeća kao predstavnici nacionalnih manjina. Ali mislim da je posebno potrebno izdvojiti i javno reći da su to, oni imaju ovlašćenja da predlažu tijelima jedinica samouprave mjere za unapređenje položaja nacionalnih manjina uključujući i davanje prijedloga općih akata kojima se uređuju pitanja od značaja za nacionalnu manjinu. To kažem zbog toga što iz iskustva kad sam radio u regionalnoj samoupravi često se dešavalo da se pogrešno tumači i nedovoljno poznaje uloga manjinskih vijeća upravo u ovim vrlo bitnim procesima donošenja akata na lokalnom i regionalnom nivou koji se tiču problematike nacionalnih manjina. Oni dakle imaju i ovlaštenje isticati kandidate za dužnosti u tijelima državne uprave i tijelima jedinica lokalne samouprave. Oni su, imaju pravo biti obaviješteni o svakom pitanju o kom će raspravljati radna tijela predstavničkog tijela jedinice lokalne samouprave. To pretpostavlja da lokalna samouprava onda ustroji jedan odnos prema takvom jednom tijelu na način da mu dostavlja prethodno na mišljenje, odnosno na upoznavanje sve one akte koje lokalna samouprava donosi a tiču se direktno se tiču te manjinske zajednice. Oni što je za nas vrlo bitno mogu davati mišljenja i prijedloge na programe radijskih i televizijskih postaja na lokalnoj, regionalnoj razini namijenjeno nacionalnim manjinama. To je vrlo bitno za nas jer imamo, često imamo osjećaj da imamo određenu informativnu blokadu i da smo nedovoljno sa tim svojim problemima, tom svojom problematikom zastupljeni u informativnom prostoru svojih sredina. I konačno, ono što je propisano a što je vrlo bitno da se kaže a to je da jedinice lokalne samouprave i regionalne samouprave dakle obavezne su osigurati pretpostavke za rad vijeća i pretpostavke za rad predstavnika nacionalnih manjina na svom prostoru. Tu imamo isto različita iskustva. Neki su to uradili, neki nisu, neki misle da to ne trebaju uraditi. Neki misle da su ta prava koja su im data i prevelika količina prava itd. itd. Dakle, zakon, Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina u ovoj stvari je vrlo jasan i eksplicitan. Rečeno je već da iz ustavnog temelja je pravo da se biraju kao segment lokalne manjinske samouprave vijeća. Vijeća kasnije imaju mogućnost da se udružuju u određene koordinacije kao nekakvu svoju nadgradnju. To govorim zbog toga što recimo samo Srpska nacionalna manjina ima na cijelom prostoru Republike Hrvatske negdje oko 132 vijeća da li općinska, da li županijska. Dakle, to je jedan veliki broj i sasvim je logično da se onda pojavi potreba za nekakvim koordinativnim tijelom koji bi objedinio nekako te nekakve politike, lokalne manjinske politike koordinirao s njima i na neki način kontrolirao i na neki način uspostavio saradnju i sa svim tim lokalnim vijećima. Prema tome, ovim Zakonom smo htjeli kad smo razgovarali sa predlagateljem, smo htjeli da stvorimo jedan tekst koji će upravo vijećima, koordinacijama i ostalim oblicima udruživanja omogućiti da se registriraju i provedu sve one radnje na način da se to uradi zakonom, da se izdigne iz nivoa pravilnika ili nekakvih uputa nadležnih ministarstava i da se to digne na nivo zakonskih normi. I mislim da smo ovim tekstom to uglavnom i uspjeli. Ja ovom prilikom i zahvaljujem se nadležnom ministarstvu koje je uporno i vrlo strpljivo s nama razgovaralo i provodilo raspravu na temu. Te rasprave često su bile neki put i nervozne. Ali je ministarstvo ipak imalo strpljenja i uobličilo ovakav jedan zakonski tekst. O tom samom tekstu bih sad ja nomotehničkom smislu rekao nekakva svoja razmišljanja, što mislim da su vrlo bitna, kako bi se tekst doradio i kako bi on bio upravo koristan u onoj namjeni za koju on treba da se donese, a to je registracija, način kako će se registrirati ta vijeća, kako će se upisati, kako će se oni po potrebi, dakle kad se stvore neki uvjeti i brisati iz tog registra, itd., itd., dakle da olakšamo i onim tijelima koji treba da postupaju po ovom zakonu, da olakšamo njima posao. U Zakonu o registru člankom 3. je pobrojano koja vijeća i koje manjinske asocijacije imaju pravo da se upisuju. Osim Vijeća nacionalnih manjina lokalne samouprave, tu su Vijeća nacionalnih manjina regionalne, znači županijske, županijskog nivoa, tu su koordinacije vijeća upravo tog županijskog nivoa, tu je koordinacija vijeća manjina za područje Republike Hrvatske, osnovano od Vijeća nacionalnih manjina jedinica područne (regionalne) samouprave, tu su predstavnici nacionalnih manjina u jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave, i konačno tu su drugi oblici udruživanja nacionalnih manjina koji se osnivaju sukladno međunarodnim ugovorima, a što ima svoju temeljnu pretpostavku i u samom zakonu. Ako je to tako, onda kad se kasnije analizira sam tekst, ja bih imao jednu generalnu primjedbu, ali bi to bila više sugestija. Dakle u svim ostalim tehničkim detaljima se navodi, navodi se, apostrofiraju se vijeća i koordinacije vijeća, i tu smo stali. Pa ako analiziramo član po član, onda mislim da bi trebalo tu staviti formulaciju u smislu vijeća, koordinacija vijeća i drugi oblici udruživanja nacionalnih manjina koji se osnivaju sukladno međunarodnim ugovorima, a reći ću i zašto. U članku 4. je tako, na takav način propisan trenutak upisa u registar, ali je opet rečeno da je taj trenutak upisa decidirano propisan samo za vijeća i za koordinacije. Postavlja se suštinsko pitanje šta je s ostalim ovim asocijacijama koje su ovdje pobrojane, da će se sukladno članku 3. moći registrirati. Tu ako sad se referiram na druge oblike udruživanja nacionalnih manjina, onda se mislim da bi trebalo definirati to na način da će se oni upisivati postupanju na snagu ovog zakona, ako su već, ako postoje, ako oni već postoje, odnosno danom osnivanja kad se osnivaju na osnovu neki novi oblici koji se osnivaju nekim budućim međunarodnim ugovorima. To je nekakva sugestija koja mislim da bi operativno trebala biti ovdje ugrađena. Ključni članak je članak 5. Ovim člankom 5. se određuje način stjecanja statusa pravne neprofitne osobe. I onda je ovdje rečeno da vijeće i koordinaciju u stavku 2. članka 5. vijeće i koordinacije stječu pravnu osobnost danom upisa u registar. Točka. Mi mislimo da je to nedostatna formulacija i da nju treba proširiti isto tako i sa ovim drugim oblicima udruživanja iz članka 3., a mislim da je sretnija varijanta da se kaže da je oblici udruživanja iz članka 3. stječu pravnu osobnost danom upisa u registar. Mislim da je to puno korektnija jedna formulacija, koja onda ne stvara nekakve dodatne probleme. Članak 6. govori o aktima koje vijeće i koordinacije treba da donesu prilikom te registracije i da podnesu na uvid, a to su statut, program rada, financijski plan, završni račun, itd., itd. Mislimo da je ovo deklarativno dobro rečeno, međutim postavlja se suštinsko pitanje program rada, financijski plan, završni račun. Završni račun u redu, ali financijski plan, kome se predaje ukoliko nismo definirali način financiranja izvore sredstava za financiranje. To je ono što je državni tajnik rekao u svom uvodnom izlaganju, mi se potpuno s tim slažemo, da trebamo ovim tekstom, dakle ovaj tekst nadopuniti sa materijom koju ćemo, dakle sa reguliranjem načina rada i financiranja vijeća, koordinacija i svih ostalih oblika udruživanja. Zašto to kažem? Zato što ovdje imamo različita iskustva, da je to prepušteno samo financiranje vijeća, pa čak i ovih viših oblika, kao što su županijska vijeća, prepuštena je na terenu, prilično je, prilično slobodnoj procjeni vladajućih opcija, koji su na vlasti u tim jedinicama lokalne samouprave. Pa imate financiranje od minimalnih sredstava, gdje su određene jedinice lokalne samouprave još uvijek ne prihvaćaju činjenicu da su vijeća nešto što je zakonom propisana stvar. Imamo financiranje do nesrazmjerno, situacije do nesrazmjerno velikih izdvajanja. Imamo jedinice koje izdvajaju nesrazmjerno velike novce pojedinim vijećima. Mi to tumačimo kao razlog, osnovni razlog je taj što na taj način se želi na indirektan način favorizirati to vijeće, u odnosu na aktualnu političku stranku iz te nacionalne zajednice. Imamo i, isto tako imamo i oblike i činjenice da imamo, u samom financiranju imamo i … [[Ne razumije se.]] Dakle svima se podijeli isto novaca, ne uvažavajući pritom činjenicu da proporcionalno nekakvog broja pripadnika određene nacionalne zajednice, ne uvažavajući činjenicu da neki imaju nekakve projekte, neki nemaju, da neki imaju veće aktivnosti, neki nemaju veće. Prema tome, hoću da kažem da bi se uveo nekakav red i nekakav standard u ovu najosjetljiviju točku svega toga, a to je financiranje, da bi to standardizirali, ajdemo onda donijeti nekakva opća pravila koja bi se onda, kojom bi se onda pokrio sav ovaj teren, i na nivou financiranja, načina financiranja općinskih vijeća, županijskih, pa čak i koordinacija, itd. Mislimo da koordinacije kao nekakav najviši oblik udruživanja, koordinacije na državnoj razini treba da budu isključivo vezane za državni proračun, što ima naravno svoju logiku, i da one trebaju imati posebna pravila i posebne obaveze u smislu pravdanja i iskazivanja tih sredstava itd. Zatim bi ona moja primjedba da bi se trebala korigirati sa dopunom ogledati i kroz članak 9. i kroz članak 10., kroz članak 11., članak 12., tako da je svugdje u tim člancima nedostaje upravo jedna šira definicija i apostrofiranje subjekata koji imaju određena prava iz ovih članaka, zato sugeriram da za drugo čitanje jednostavno se prihvate ove naše primjedbe. Ukoliko se one prihvate, mislimo da ćemo napraviti jedan dobar zakonski okvir, da se sistematizira sama materija koja je dosad bila na jednoj nižem, upravo na nivou bila disperzirana na više akata, mislim da ćemo dobit time kvalitetu, a pripadnici nacionalnih manjina, odnosno članovi vijeća će dobiti određenu sigurnost, pravila ponašanja u smislu financiranja, u smislu organizacije. Na kraju ako je i bila intencija ovoga zakonskoga teksta da se određeni subjekti, odnosno određene manjinske asocijacije dobe i pravni subjekt. I vidite onda smo s ovim tekstom taj cilj postigli. Hvala vam.
Zahvaljujem. U ime Kluba nacionalnih manjina, uvažena zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče, uvaženi tajniče, kolegice i kolege. Klub nacionalnih manjina podupire donošenje Zakona o Registru vijeća, koordinacija i predstavnika nacionalnih manjina jer danas smo kroz dvoje izbore praktički u Hrvatskoj je izabrano 380 vijeća i predstavnika nacionalnih manjina. Ako tome dodamo da smo u ljeti promjenama Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina praktički uveli i pravni status koordinacijama u svakom slučaju potrebno je da na jednom mjestu zaista bude definiran i sadržaj i uvjeti za upis u registar. Zatim normalno akte koji su Vijeće koordinacije dužne donijeti, koje je nadležno tijelo, obveze Vijeća nacionalnih manjina i koordinacija upravo u samoj prijavi i podnošenju prijave, jednako tako svih promjena i brisanja iz registra, ovlast za donošenje određenih propisa i normalno da znaju koje nadzorno tijelo, odnosno kome se obratiti u datom momentu. No, svakako da istovremeno su definirani Ustavnim zakonom da će se upravo urediti i način rada i financiranje što je uvaženi tajnik i spomenuo, što je spomenuo i kolega Horvat, ali i normalno kolega iz HDZ-a gdje je vidljivo da ne treba podlijegati nekakvoj hiperprodukciji zakona već to objediniti u jedan zakon kad se radi o istoj tematici. Naime, zaštita nacionalnih manjina te prava i slobode predstavnika nacionalnih manjina jesu uređena već kako Ustavnim zakonom tako imamo i 2 zakona, Zakon o manjinskom školstvu, imamo već i Zakon o uporabi službenog manjinskog jezika. Prema tome tu je sada još i Zakon o registru i dobro je da sve to pokušamo objediniti. Međutim, svakako da radi sudjelovanja u javnom životu i upravljanju lokalnim poslovima pripadnici nacionalnih manjina zaista su biranjem Vijeća nacionalnih manjina i predstavnika dobili na važnosti u sudjelovanju i kreiranju manjinske politike. Međutim, to svakako ovisi o brojnom stanju pripadnika nacionalnih manjina u samoj jedinici lokalne samouprave da li se biraju predstavnici, da li se biraju vijeća, odnosno sada je i dobro da će koordinacije dobiti pravni status jer znamo da postoji mogućnost osnivanja koordinacija po horizontalnoj razini u istoj jedinici lokalne samouprave između različitih manjina, odnosno po vertikali unutar jedne manjine do državne razine. Otvara se još jedno pitanje uz financiranje i rad o kojemu smo razgovarali. Ne znam gdje, ali možda i u Izbornom zakonu ili možda vidjeti ovdje da se definira i vrijeme izbora, odnosno izbori su svake 4 godine, oni se recimo sada je rok za izbore u idućoj godini kada su i parlamentarni izbori. Međutim, možda bi bilo dobro razmisliti da li vezati te izbore, da li uz parlamentarne ili uz lokalne jer i jedno i drugo imaju određene prednosti i određene nedostatke. Naime, ako gledamo da su izbori za manjinska vijeća i predstavnike sredinom mandata čelnika jedinica lokalne samouprave uvijek jedni čekaju izbore, drugi su u izborima i moram reći da istraživanje koje je proveo Fakultet političkih znanosti su pokazala da postoji još uvijek dosta veliko neznanje i nefunkcioniranje pojedinih vijeća. S jedne strane i zbog neznanja u jedinica lokalne samouprave što je domena rada samih vijeća manjina, ali jednako tako i nedovoljna edukacija samih predstavnika i vijeća, to je jedan problem. Drugi problem koji se otvara uz same izbore jeste manje biračkih mjesta kada su ti izbori. Nadalje, dosta, odnosno cijena samih tih izbora koja je relativno visoka. S druge strane možda bi se upravo objedinjavanjem i s jedne strane uštedjelo, s druge strane dobilo bi se i na izlasku jer praktički kada su manjinski izbori za te izbore nije predviđena nikakva promidžba, odnosno ne predviđaju se sredstva, nitko ne osigurava sredstva za promidžbu i izbore jer tu prije svega nisu u većini slučajeva uključene političke stranke. I ovim načinom možda ako bi se vezalo uz određene kažem izbore, da li lokalne, da li parlamentarne, ne bi izostao i taj segment, a kažem s jedne strane bi se uštedilo i mislim da bi se dobilo upravo na kvaliteti suradnje vijeća i jedinica lokalne samouprave jer to je upravo i cilj da vijeća na neki način budu i spona s jedne strane između jedinica lokalne samouprave. S druge strane masu udruga koji unutar nacionalnih manjina funkcioniraju i time bi uloga bila daleko, daleko kvalitetnija. No, jednako tako postavlja se i pitanje kad se sve ovo pogleda što sve nije riješeno, kad se pogleda da dio vijeća još uvijek i nakon 2 mandata ne funkcionira da u pojedina vijeća nemaju osigurana niti ona temeljna materijalna sredstva, znači prostor, administrativnu potporu onda zaista mora se reći da nešto na tim relacijama nije u redu pa bi očito trebalo provesti reviziju i samog Ustavnog zakona pa sve do konkretno sve ove problematike koje bi trebalo na neki način riješiti kako bi se postiglo ono što je manjinskom samoupravom i zamišljeno. No, da se vratim na zakon, zakon ako se upotpuni sa onime što smo razgovarali, a to je znači sa načinom rada i ako se upotpuni sa financiranjem koordinacija jer jedinice lokalne samouprave su dužne financirati na svojoj razini vijeća, normalno isto tako županije. Budući da se radi o koordinacijama najčešće na državnoj razini logično je onda očekivati da će se sredstva za rad naći isto tako shodno članku 28. na toj razini. I mislim da će se tu postići suglasnost i do drugog čitanja nadam se i naći rješenje. Međutim, ostaje, a kolega Horvat je o tome govorio, da se normalno uključe i nacionalna vijeća koja su dobili status koordinacije, odnosno pravne osobnosti Ustavnim zakonom. Prema tome ovdje treba i o njima voditi računa pri nabrajanju u članku 1., odnosno u članku 3. i 4. Međutim, još je nešto što kod koordinacija bi možda trebalo predvidjeti, a to je što je sa predstavnicima nacionalnih manjina? Naime, predstavnici se biraju u onim sredinama gdje ne postoje uvjeti za vijeća. Ti predstavnici su dobili nekakav status, odnosno djelatnost istu koji imaju vijeća, međutim i njih treba uključiti u koordinacije. Jedino se sada otvara pitanje da li s pravom glasa, bez prava glasa, ali upravo da se predstavnici uključe u rad jer isto rade isti posao, na ovaj način nisu obvezni, nisu uključeni, a oni su upravo ti koji nemaju, koji imaju najmanje mogućnosti kontakta sa manjinom. Ako uzmemo da Vijeća čine 10, 15 ili 25 članova ovisno o tome na kojoj razini su birani, ipak ovdje više ljudi dogovara se, vodi nekakvu manjinsku politiku. Predstavnik je ostao sam, s druge strane ako nije vezan bilo horizontalno, bilo po vertikali u svojoj manjini on je doslovce osoba koja vodi nekakvu svoju politiku i bilo bi nužno da vodimo računa kada se govori o koordinacijama da i predstavnik bude uključen. Ali kažem teško je sada definirati sa kojim pravom ukoliko budemo definirali nešto više odnosno način rada, ali ne bi ga trebali isključiti upravo radi povezanosti i kvalitete rada unutar samih manjina, i na kraju da se opravda izbor takvog predstavnika koji ima određenu ulogu u životu i radu manjina. Evo, to su samo neka razmišljanja o tome što bi trebalo učiniti do drugog čitanja, nadam se da ćete uvažiti neke naše primjedbe i normalno kao što sam na početku rekla Klub nacionalnih manjina podržava donošenje ovog Zakona, sada u prvom čitanju, a očekujemo kvalitetniji drugi prijedlog. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je Klub SDP-a uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Pred nama je danas u prvom čitanju Prijedlog zakona o Registru vijeća, koordinacija vijeća i predstavnika Nacionalnih manjina. Prijedlog je nastao kako navodi predlagač jer se ocjenjuje da je rad jedinstveno i cjelovitosti evidentiranja nazočnih organizacijskih oblika djelovanja nacionalnih manjina potrebno zakonom propisati uvjete i način njihove registracije. Također se navodi da je postupak i način registracije i vijeća do sada bio uređen podzakonskim aktom a sada se predlaže da se isto uredi Zakonom bez obrazloženja zašto sadašnji model treba mijenjati. Područje nacionalnih manjina u našoj zemlji su uređeni Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina, Okvirnom konvencijom za zaštitu nacionalnih manjina te drugim međunarodnim sporazumima, te Zakonom o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj i Zakonom o odgoju i obrazovanju na jeziku i pismu nacionalnih manjina. Primjenom Ustavnoga zakona o pravima nacionalnih manjina 2003. i 2007. godine provedeni su opći izbori za vijeće i predstavnike nacionalnih manjina u općinama, gradovima i županijama, a nakon toga su brojna vijeća i predstavnici iskoristili svoje pravo iz članka 33. Ustavnog zakona i osnovale koordinacije. Člankom 25. stavkom 1. Ustavnog zakona Vijeće nacionalne manjine je neprofitna pravna osoba. Svojstvo pravne osobe stječe upisom u registar Vijeća nacionalnih m anjina kojeg vodi Ministarstvo nadležno za poslove opće uprave, a stavkom 5. je dalje uređeno da ministar nadležan za poslove opće uprave propisat će pravilnikom sadržaj registra Vijeća nacionalnih manjina i način njegovog vođenja, te obrazac zahtjeva za upis u registar Vijeća nacionalnih manjina. Izmjenama i dopunama Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina koje su bez javne rasprave ekspresno donijete u 6. mjesecu a stupile na snagu 7. srpnja ove godine, pravna osobnost je priznata koordinacijama Vijeća nacionalnih manjina za područje Republike Hrvatske iz članka 33. stavka 4. Ustavnog zakona. Uz te koordinacije izmjenama i dopunama Ustavnog zakona omogućen je status izabrana Nacionalna vijeća nacionalnih manjina koji djeluju kao koordinacija Vijeća nacionalnih manjina kada je to određeno međunarodnim ugovorima funkciju koordinacije nacionalne manjine može vršiti i krovna udruga te manjine, i Srpsko narodno vijeće djeluje kao koordinacija Vijeća srpske nacionalne manjine za područje Republike Hrvatske i ima pravnu osobnost. Navedenim promjenama također je utvrđeno da se način rada i financiranje koordinacija uređuju zakonom. Vezano za pitanje koordinacija napominjemo da uz koordinacije Vijeća nacionalnih manjina za područje Republike Hrvatske, postoje brojne koordinacije druge vrste. Često su to koordinacije više ili svih nacionalnih manjina osnovane na području neke regije, grada ili nekom drugom području i riječ ja o dobrim primjerima zajedničkog djelovanja nacionalnih manjina na ostvarivanju svojih manjinskih interesa. NO, izmjenama i dopunama Ustavnog zakona samo su koordinacije Vijeća nacionalnih manjina za područje Republike Hrvatske dobile pravnu osobnost, dok pravna osobnost ostalih oblika koordinacija nije Ustavnom zakonu već se pokušava omogućiti ovim zakonom. I tako smo umjesto ispunjenja zahtjeva većine nacionalnih manjina da se njihovim koordinacijama prizna pravna osobnost i omogući djelovanje unutar pravnog sustava na zaštiti prava nacionalnih manjina koji predstavljaju dobili kaotičnu odredbu novog članka 33. ustavnog zakona. S jedne strane koordinacijama Vijeća nacionalnih manjina za područje Republike Hrvatske dana je pravna osobnost ali istovremeno omogućeno da paralelno sa tim koordinacijama pojedine nacionalne manjine tzv. izabrana nacionalna vijeća također dobiju i pravnu osobnost. Uz njih i krovna udruga te manjine može dobiti po istoj osnovi pravnu osobnost, pa tako teoretski po novoj odredbi članka 33. Ustavnog zakona svaka manjina može imati čak tri pravne osobe koje će temeljem odredbe o pravnoj osobnosti koordinacija iz famoznog članka 33. Ustavnog zakona dobiti taj status. Ne treba posebno naglašavati do kakvih će problema doći ako i kada se to provede u praksi. NO, apsurdu tu nije kraj. Kada je riječ o Srpskoj nacionalnoj manjini neposrednim upisom u tekst Ustavnog zakona nametnuta je Udruga Srpsko narodno vijeće kao Srpska koordinacija na razini države i time je uskraćeno županijskim vijećima Srpske nacionalne manjine pravo da sama osnuje koordinaciju vijeća nacionalne manjine za područje Republike Hrvatske. Drugi veliki problem koji mi u Klubu SDP-a vidimo vezano za ovaj Prijedlog zakona odnosi se na pitanje pravne osobnosti predstavnika nacionalnih manjina. Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina utvrđeno je da one manjine koje su brojčano manje a ipak u određenom postotku zastupljene na području neke jedinice lokalne odnosno područne samouprave, mogu birati jednog predstavnika na kojeg se prema članku 34. stavak 2. Ustavnog zakona primjenjuju odredbe članka od 28. do 33. Ustavnog zakona, tj. izjednačavaju se predstavnici sa Vijećem u pravima i dužnostima. NO, na predstavnike se ne primjenjuju odredbe članka 25. Ustavnog zakona o pravnoj osobnosti vijeća a niti jednom drugom odredbom predstavnici nisu dobili pravnu osobnost. Mnogi predstavnici koji u pravilu predstavljaju brojčano manje nacionalne manjine upozoravali su na taj propust, a i Klub SDP-a je podržao njihove zahtjeve da se predstavnici u pravom smislu izjednače sa vijećima jer držimo da je sadašnje stanje diskriminirajuće prema manjim nacionalnim manjinama odnosno njihovim predstavnicima. Žao nam je što zastupnici nacionalnih manjina u Hrvatskom saboru koji predstavljaju sve manjine u Hrvatskoj, nisu u prijedlogu izmjena i dopuna Ustavnog zakona koje su sami predlagali predvidjeli mogućnost da uz koordinacije i predstavnici dobiju pravnu osobnost osnivanjem odgovarajućeg registra. Ovaj zakon bi morao biti u potpunosti usklađen sa Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina ali on to nije. Dapače u niz članaka u kojima se omogućuje pravna osobnost predstavnika i koordinacija nacionalnih manjina koja nisu osnovana za područje RH direktno se krši Ustavni zakon. Izdržavamo žaljenje zbog izostavljanja pitanja pravne osobnosti predstavnika i koordinacija koje se ne osnivaju na cijelom području RH jer su tako oštećene prvenstveno brojčano manje nacionalne manjine i njihovi predstavnici i koordinacije i propuštena je prilika da se širokim konsenzusom koje su sve političke stranke tada pokazale provede kvalitetna promjena Ustavnog zakona. SDP je uvije podržavao legitimne zahtjeve nacionalnih manjina i to ćemo činiti u budućnosti, ali temelj zaštite manjina jest pravna država odnosno vladavina prava, a to u ovom slučaju znači poštivanje odredbi Ustavnog zakona i promjenu teksta prijedloga ovog zakona jer je suprotan Ustavnom zakonu. Sada ću se osvrnuti i na neke odredbe ovog prijedloga zakona za koje smatramo da su manjkave. Naime, u članku 1. koji određuje predmet zakona kao i samo ime zakona pravi priličnu konfuziju jer nakon zaraza navodi pojam koordinacija vijeća i predstavnika nacionalnih manjina. Iz teksta prijedloga zakona se može zaključiti da se ovim ne misli na koordinaciju vijeća i predstavnika što je uobičajeni naziv većina osnovanih koordinacija u RH već se pojam treba čitati kao koordinacija vijeća kao jedan pojam i predstavnika nacionalnih manjina kao drugi pojam. U nabrajanjima ovih tijela u ustavnom zakonu uobičajen je redoslijed i formulacija vijeća i predstavnici odnosno koordinacija vijeća i predstavnika jer je riječ o tome da su vijeće i predstavnici neposredno birana predstavnička tijela nacionalnih manjina, a du su koordinacije kao što im i ime kaže koordinaciona tijela u koja se vijeća i predstavnici dobrovoljno udružuju sporazumima radi ostvarivanja svojih interesa. Članak 2. daje svrhu izbora vijeća i predstavnika što ne bi trebao biti predmet ovoga zakona a to je pitanje već uređeno Ustavnim zakonom. Članak 2. utvrđuje 6 kategorija vijeća, predstavnika i koordinacija koja se upisuju u registar. Uz logičnu podjelu na dvije kategorije vijeća i dvije kategorije koordinacija prema obimu prava iz Ustavnog zakona na predstavnike se ne primjenjuje podjela na dvije kategorije iako Ustavni zakon člankom 34. izjednačava vijeća i predstavnike u pravima i dužnostima. Posebno upitna je 6. kategorija tj. drugi oblici udruživanja nacionalnih manjina koji se osnivaju sukladno međunarodnim ugovorima. Vijeće i predstavnici su izabrana predstavnička tijela nacionalnih manjina, a koordinacija tijela koja oni osnivaju udruživanjem i prenošenjem dijela svojih ovlasti i u taj sustav predviđen Ustavnim zakonom nema prostora uključivati tzv. druge oblike udruživanja nacionalnih manjina, jer ovdje je riječ o registru vijeća, predstavnika i koordinacija, dok se udruge nacionalnih manjina registriraju u za to predviđeni registar udruga. Članak 4. utvrđuje da se vijeće u registar upisuje nakon provedenih izbora. Mislimo da bi temelj za upis u registar trebao biti konstituiranje vijeća kao što je i sada slučaj. Tek činom konstituiranja vijeće počinje svoje djelovanje. Kada je riječ o koordinacijama onda prijedlog zakona u istom članku za one iz stavka 2. traži odluku kao pretpostavku za njihov upis u registar, a za onaj iz stavka 3. traži sporazum što nema puno smisla i što bi trebalo uskladiti vjerojatno korištenjem pojma sporazum u oba primjera. Dalje vezano za koordinacije potrebno je uz vijeće u oba stavka unijeti i predstavnike jer i oni su najčešće osnivači odnosno članovi pojedine koordinacije sukladno članku 34. Ustavnog zakona. Stavak 2. i 4. članka 4. suprotni su Ustavnom zakonu koji uz vijeća predviđa pravnu osobnost samo za koordinacije osnivanje za područje RH. Članak 6. određuje koji akte su vijeća i koordinacije dužni donositi. S tim u vezi ima više otvorenih pitanja. Prvo ako svi navedeni akti nisu pretpostavka za registraciju, onda ne vidimo logiku u njihovom navođenju u tekstu ovoga zakona. Drugo, utvrđuje se da Statut sadrži odredbe o nazivu, sjedištu pravima i obvezama području djelovanja zastupanju ali pojedinačno ne navodi primjer javnost rada i ciljeve i djelatnosti, organizaciju i tijela znamenja i simbole, stjecanja upravljanja imovinom, nagrade i naknade članova, te osnivanje i djelovanje stručnih službi kao obvezne dijelove Statuta. Članak 7. navodi da predstavnik ima naziv pod kojim obavlja svoje poslove. Što to točno znači? Pa svako tijelo ima naziv pod kojim obavlja svoje poslove, ali sam naziv nije u pravilu temelj pravne osobnosti. Ovdje umjesto prijeko potrebnog uređenja djelovanja predstavnika koji kao pojedinca ima specifično mjesto i ulogu unutar sustava dobivamo odredbu koja je sama sebi smisao. U članku 10. nabrajaju se prilozi uz zahtjev za upis u registar te na kraju navode i predstavnike i to na način da za razliku od predsjednika vijeća ili koordinacije od kojih traži osobno ime i OIB od predstavnika traži nedefinirane osobne podatke i OIB kao i naziv pod kojim obavlja poslove, iako je prilično izvjesno da će tte poslove obavljati tek kada dobije rješenje o registraciji kojem će mu se pored ostalog dodijeliti naziv pod kojim će obavljati te poslove kako i piše u članku 12. stavak 2. ovog istog prijedloga zakona. Članak 11. u stavku 1. navodi suprotno članku 4. ovog zakona da će upis obaviti 30 dana nakon dana konstituiranja, na što smo ukazali u djelu rasprave koja se odnosila na članak 4. ovog zakona. Također skrećemo pažnju na zadnji stavak ovog članka, koji kaže da žalba na rješenje u registraciji nije dopuštena. U korelaciji sa izmijenjenim člankom 33. koji dopušta da čak tri različita subjekta zatraže i dobiju registraciju sa statusom koordinacije osnovane za područje RH moglo bi biti puno problema. Članak 12. definira sadržaj rješenja o registraciji i na kraju navodi sastav vijeća odnosno koordinaciju u mandatnom razdoblju. Kada je riječ o vijeću njegov sastav i rezultat izbora, ali otvara se pitanje sastava koordinacije. Tko prema ovom zakonu čini koordinaciju? Sama vijeća koja osnivaju, vijeća i predstavnici, predsjednici vijeća i predstavnici, predstavnici vijeća delegati i predstavnici ili netko drugi s obzirom da je i udrugama promjena ustavnog zakona omogućeno da dobiju status koordinacija. Članak 14. ponovno izdvaja predstavnika u odnosu na predsjednike i članove vijeća i koordinacija i od njega traži da prijavi promjenu osobnih podataka bez utvrđivanja što sadrži pojam osobni podaci o čemu je već bilo riječi. I s obzirom da vidim da mi polako istječe vrijeme, privest ću raspravu kraju. U zaključku bih htjela naglasiti da klub SDP podržavao, podržava i podržavat će pripadnike nacionalnih manjina u ostvarivanju njihovih prava. Jedno od tih prava je i izbor vijeća i predstavnika odnosno osnivanje koordinacija nacionalnih manjina. Mi podržavamo dodjeljivanje pravne osobnosti predstavnicima i koordinacijama nacionalnih manjina kao što su je već dobila i vijeća nacionalnih manjina, ali način kojim se to radi putem ovog zakona nije dobar. Podržali smo u lipnju kao i većina drugih stranaka u ovom SAboru prijedlog zastupnika nacionalnih manjina za izmjenama i dopunama Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Bila je to prilika da se predstavnicima brojčano manjih nacionalnih manjina, ali i koordinacijama koje nisu osnovane za područje RH da pravna osobnost ali zastupnici manjina to nisu predložili, već su svoje prijedloge ograničili na svoje uže interese, a sada se kroz ovaj zakon pokušava riješiti taj propust i to predlaganjem zakona koji je suprotan Ustavnom zakonu o pravima nacionalnih manjina. Zbog toga mi to ne možemo podržati jer borba za prava manjina ne može ići kršenjem zakona. Analizirajući ovaj zakon, ali komunicirajući sa brojnim pripadnicima nacionalnih manjina koji su članovi ili birači SDP-a zaključujemo, Republika Hrvatska treba Zakon o vijećima, predstavnicima i koordinacijama, ali ne uski tehnički zakon kojim bi se uredilo samo pitanje registra, već trebamo sveobuhvatan Zakon o vijećima, predstavnicima i koordinacijama nacionalnih manjina gdje bi pitanje registra bilo samo jedno od poglavlja. Kada SDP preuzme odgovornost za budućnost zemlje pripremit ćemo takav zakon u suradnji sa predstavnicima nacionalnih manjina i onih velikih i onih brojčano malih. Klub SDP-a neće podržati Prijedlog zakona o Registru vijeća, koordinacija vijeća i predstavnika.
Hvala lijepa. A dotle moramo zakon donesti. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Pa željela bih ispraviti nekoliko netočnosti koje kolegica tvrdi. Kao prvo, sve koordinacije dobivaju pravnu osobnost jer tako je definirano i zakonom i ranije je bilo definirano. Nadalje, kada se zauzimate za vijeće i koordinacije svih manjina to nije moguće jer sve manjine ne biraju vijeća jer to ovisi o njihovom brojčanom sastavu u ukupnom stanovništvu u jedinici lokalne samouprave. Prema tome, svega 7 manjina ili 8 manjina od njih 22 koje su u Republici Hrvatskoj priznate bira vijeće i predstavnike jer ostali ne zadovoljavaju onaj minimum da ih bude iznad 100 u jedinici lokalne samouprave da bi birali predstavnika, odnosno iznad 200 pripadnika jedne manjine da bi mogli birati vijeće odnosno 500 ako idemo na županiju. Tako da mislim da treba što se tiče same pravne osobnosti samih predstavnika, nisu…
Vrijeme, vrijeme…
Evo samo jedna rečenica. Što se tiče predstavnika pravnu osobnost niste podržali kad su tražili zastupnici ovdje u Saboru i oni se moraju u svom poslovanju koristiti vlastitim OIB-om. To će očito morati raditi i predstavnici i to je jedino rješenje koje je moguće provesti. Hvala.
Zahvaljujem. I zadnji klub danas, HNS-HSU, uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Pozdrav predstavniku predlagatelja. Pred nama je jedan prijedlog zakona koji je iznimno neobičan, dakle imamo različite oblike građanskog udruživanja, udruživanja po različitim osnovama, poslovnog udruživanja. Ovo je čini se prvi zakon koji definira jednu posve tehničku stvar, a to je registar. Registar koji u pravnom inače korpusu zapravo predstavlja jednu metodologiju prikupljanja i čuvanja podataka, odnosno pobrajanja i definiranja onih koji imaju određena na zakonu utemeljena prava. Očito je da bi ekvivalent ovom zakonu bio recimo zakon o registru udruga, zakon o registru čitavog niza drugih oblika udruživanja, zakon recimo o registru ustanova. Sve to zapravo proističe iz činjenice da je ove godine i to zbog ustavnih promjena, zbog vrlo zategnutih diskusija oko pojedinih rješenja u izmjenama i dopunama Ustava u zadnjem času, u finalu priprema za izmjene Ustava došlo do određenih kompromisa između Hrvatske demokratske zajednice kao većinske stranke vladajuće koalicije i predstavnika nacionalnih manjina kao koalicijskih partnera koji su zapravo urodili određenim dogovorima koje je trebalo pretočiti onda u ustavni zakon, a ustavni zakon kao što se sjećate donijeli smo prije nego što smo zapravo izmijenili sam Ustav. Znači, vezana trgovina. To nije bio dobar okvir za rješenje ovih pitanja jer se sada pokazuje da smo zapravo novelacijom ustavnoga zakona riješili samo možda jedno partikularno pitanje, a čitav niz pitanja na koja upozoravaju predstavnici nacionalnih manjina, kako oni koji su sjedili u Saboru proteklih 8 do 10 godina tako i onih koji sudjeluju u radu koordinacija, ali i udruga nacionalnih manjina, ostalo je sa strane. Naravno da je posljedica takvih izmjena ustavnoga zakona koje su prije svega favorizirale jedno rješenje koje je bilo prilično dvojbeno, čak iza kursa same manjine o kojoj se radi, a radi se o srpskoj manjini, dovelo do toga da imamo danas obvezu riješiti pitanje pravne osobnosti i koordinacija koje se spominju u tom ustavnom zakonu i razriješiti tu situaciju u kojoj se u ustavnom zakonu spominje pravna osobnost jednima, a u praksi je potrebna pravna osobnost i drugima, a ti drugi su predstavnici nacionalnih manjina. Umjesto da se pristupilo ovom pitanju sustavno, da se točno izmjerilo koliko toga smo uspjeli napraviti ustavnim zakonom, koje su potrebe ostale nepokrivene zakonskim propisima i onda na tragu onoga što najavljuje gospođa Holy, definirati novi zakon o predstavnicima, vijećima i koordinacijama koji bi kao cjelovito zakonsko rješenje pokrio sve manjkavosti postojećeg sustava gdje bi onda registar bio tretiran kao tehničko pitanje, negdje potkraj toga zakona, mi sad idemo na zakon o registru. Dobro je da je on u prvome čitanju i da postoji šansa da predlagatelj odustane od ovog koncepta i pristupi cjelovitom rješenju. Što smo dobili ovim zakonom, što ćemo dobiti ovakvim zakonom? Jednu tehničku formu koja će zapravo pokušati zakrpati rupe nastale u procjepu između prakse proistekle iz Ustavnoga zakona o pravima nacionalnih manjina i prakse proistekle iz Zakon o izboru predstavnika i vijeća nacionalnih manjina. To nije dobro jer će dovesti do čitavog niza poteškoća u praksi za koje smatramo da nikome, ali doslovno nikome ne koriste. Od ovog zakona nitko neće imati koristi na ovaj način, ali od cjelovitoga zakona koji će definirati ulogu, položaj, funkciju, zadaće, način djelovanja, predstavnika vijeća i koordinacija, od toga itekakve koristi. Nadalje. Člankom 3. definira se tko se sve nalazi u registru, odnosno tko će se sve upisati u registar, i onda se zapravo dolazi do jednog potpunog disbalansa. Što znači koordinacija Vijeća nacionalnih manjina za područje Republike Hrvatske, osnovane od Vijeća nacionalnih manjina jedinica područne (regionalne) samouprave u svijetlu stavka 3. članka 4. koordinacije Vijeća nacionalnih manjina za područje Republike Hrvatske upisuje se u registar kada je sporazum o osnivanju koordinacije pristupilo više od polovine Vijeća nacionalnih manjina područne (regionalne) samouprave. Što to znači? Otkud pravo zakonodavcu jednu nacionalnu manjinu koja je teritorijalno homogena, iz povijesnih razloga, a više je nego autohtona u Republici Hrvatskoj, deprivirati ovom odredbom, samo zato što je nema u više od pola županija u Republici Hrvatskoj. Pa možemo li mi promijeniti povijest 17., 18. stoljeća? Pa dokle seže ta vrsta prepoznavanja problema? Hoće li barem predstavnici koji će biti izabrani u drugim županijama imati taj status? Mogu li oni nadomjestiti nedostatak koordinacije na županijskoj razini? Ljudi govori se o 21 županiji s Gradom Zagrebom. O čemu pričamo. Pa mi znamo gdje je rezervat najvećeg broja nacionalnih manjina. To je kontinentalni dio Hrvatske, to je povijesna Slavonija. I šta sad glumimo? Da moramo biti Dubrovačko-neretvanska, u Splitsko-dalmatinskoj, u Šibenskoj, Zadarskoj? O čemu pričamo? Pripadnost i pravo nacionalne manjine i njenoga pripadnika ne izvire iz teritorijalnoga određenja stanovanja, nego iz nacionalne pripadnosti. Zašto to radimo? Čemu to služi? Hoćemo li ovom odredbom također stimulirati sukobe u nacionalno-manjinskim zajednicama? Pa kad se oko jedne situacija podvoje županijske organizacije, odnosno županijske koordinacije, i ne mogu potpisati ovakav sporazum, ali ih ima u većini županija, što ćemo onda? Zar nije zakonom trebalo urediti zapravo da su sve koordinacije na razini županiji automatski dijelovi koordinacije na razini Republike Hrvatske. Hoćemo li opet zavadi pa vladaj? Hoćemo se sjetiti '92., '93., '94. što je politika radila talijanskoj i njemačkoj, srpskoj i ostalim nacionalnim manjinama, Bošnjacima, na koji način se infiltriralo u nacionalno-manjinske organizacije? Kakva je njemačka organizacija završila, njemačka manjina završila na pet organizacija? Kako se htjelo razbiti talijansku uniju? Kako su se podijelili rusini i Ukrajinci? Na koji način se cirkus radio oko bošnjačkih organizacija? Pa nismo baš zaboravili što se sve događalo 90-ih godina, ne u interesu Republike Hrvatske, ne u interesu njenih građana, ne u interesu nacionalnih manjina, nego u partikularnim interesima određenih političkih ekipa. Prošlo je to vrijeme. Ljudi opustimo se. Najveći, rekao bih najplodonosniji period u razvoju moderne političke nacije, hrvatske političke nacije bio je izgleda na njenim samim počecima i to u doba hrvatskog nacionalnog preporoda, kada su među stotinu prvaka hrvatskoga ilirskog nacionalnog preporoda bili i Štos, i Gaj, i Demeter, i Šenoa, ako hoćete i Neustadter, i Sthockaus barunica, možemo ih nabrajati koliko god hoćete, Visner, odnosno Livadić, Fuchs, odnosno Lisinski, Kuhač, odnosno Koch. A zašto? Zato jer prigrliše svoju domovinu Hrvatsku i učiniše sve da nacionalni osjećaji bude razvijen. Konačno bude razvijen, među Hrvatima, kao jednom nacijom kod koje je taj proces nešto kasnio. I nikakvih problema nije bilo, i nikakvih podvajanja nije bilo. Zašto? Zato jer su Hrvati kao dominantni i u tom nacionalnom pokretu, jer je on njihov prije svih, osjetili da se mogu opustiti prema pripadnicima nacionalnih manjina, jer su vidjeli da svi zajedno grade istu kuću. Ja želim vidjeti to vrijeme ponovno, nema više straha, nitko nikada više neće ugroziti Republiku Hrvatsku, nitko više nikada Hrvatima neće izmaknuti stolac, neće izmaknuti tlo pod nogama, neće izmaknuti državu. I kad to shvatimo, onda ćemo biti drugačiji i prema korpusu pitanja koja muče nacionalne manjine, i shvatit ćemo da ih je priličito i lako i jednostavno riješiti na dobrobit svih građana Hrvatske. Nema potrebe da pitanja od osobitog značenja za nacionalne manjine postaju bilo kakav predmet političke trgovine između političkih stranaka. To nije imanentno pitanje niti HDZ-a, niti SDP-a, niti HNS-a.
Uvaženi zastupniče, vratite se na temu, a to je Zakon o nacionalnim manjinama.
Ovo je Zakon o registru Vijeća.
O registru. Zato vam pokušavam samo reći koliko god široko vas mogao pustiti u svojoj slobodi razmišljanja, ali otišli ste malo preširoko. Vratite se na to.
Pa vi sami ne znate koji se zakon zove.
Imam ja ovdje napisano kako se zove.
Pa imam i ja.
Ajde, pa onda govorite o tom zakonu, ako znate o čemu se govori. Ajde. Izvolite.
Ne prestat ću ovdje. Ne ako potpredsjednik našega Doma ne razumije o čemu ja govorim i ako mu je to preširoko, hvala lijepo. Klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika neće podržati zakon u prvom čitanju.
Hvala lijepa. Potpredsjednik je točno shvatio i razumio vašu raspravu, i u dobroj namjeri pustio da idete što šire što je moguće, ali vi nemate granica, pa sam vam morao malo reći da se približite temi. Hvala lijepa. Imamo dva ispravka netočnih navoda, prvi je uvažena zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Iako nemam naviku ispravljati, ali nisam mogla da ne ispravim kolegu kad je kritizirao osnivanje koordinacije na državnoj razini, i pristupanje natpolovične većine. To je kolega definirano ustavnim zakonom koji je donijet 2002. Ja sad neću spočitavati tko je kreator toga zakona, tko ga je donio itd., ali ću reći da tamo doslovno piše da se koordinacija na državnoj razini može osnovati kad joj pristupi natpolovična većina izabranih županijskih manjinskih vijeća. Prema tome, one županije koje biraju, a ne biraju sve jer opet se vraćam na ono da one županije koje nemaju u broju stanovništva dovoljan broj manjinaca ne biraju vijeća i prema tome niti mogu učestvovati u koordinaciji. I nikada neće učestvovati 21 županija. … [[Upadica se ne razumije.]]
Molim vas, bez dobacivanja iz klupe. … [[Upadica se ne razumije.]] Nemojte dobacivati iz klupe.
Ustavni zakon to definira, pročitajte to u Ustavnom zakonu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas, bez dobacivanja iz klupe. Idemo dalje, ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik i potpredsjednik Doma Vladimir Šeks. Izvolite.
Pa nije točna tvrdnja poštovanog zastupnika Gorana Beusa Richembergha da je prilikom usvajanja Ustavnog zakona, izmjena i dopuna Ustavnog zakona o nacionalnim manjinama i Ustava u lipnju prošle godine da je došlo do političke trgovine. Točno je da su pripadnici određenih nacionalnih manjina kao jedno jamstvo da će biti za donošenje Ustava tražili da se prethodno donese, izglasa i prihvati izmjena i dopuna Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina kojom izmjenom su se nacionalne manjine koje imaju ispod 1,5% ukupnog stanovništva RH dobili kolokvijalno rečeno dvostruko pravo glasa. I pripadnici određenih nacionalnih manjina željeli su imati čvrsto jamstvo da će se prije izglasavanja Ustava i u Ustavnom zakonu to doista i implementirati. Drugo, sav onaj sadržaj gdje vi navodite da postoje nužnost i obvezatnost u pogledu pojedinih koordinacija što je gospođa Čuhnil Zdenka ispravila to su mogućnosti. Potrebna je određena kvalificirana većina određenih koordinacija, vijeća da se stvori koordinacija na nacionalnoj razini. I treće, u pogledu samog sadržaja rada i djelovanja to se uređuje statutima i drugim normativnim aktima. Tako da je to sve pokriveno, vjerujte.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, prvi je uvaženi zastupnik Daniel Srb. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, gospođe i gospodo zastupnici. Prije svega želim reći da kao predstavnik HSP-a neću poduprijeti ovaj zakon i to iz nekih razloga za koje smo imali određene sumnje da zapravo vode nečem, a što je supstitucija za zajednicu vijeća općina, odnosno mogućnost nastanka autonomije, političke autonomije u RH što je potpuno neprihvatljivo, a što se vidi kroz članak 3. i ovaj posljednji stavak koji govori o drugim oblicima udruživanja nacionalnih manjina i upravo taj stavak treba iz ovog zakona izvaditi van. O tome je govorio gospodin Horvat iz Kluba zastupnika SDSS-a i mislim da je izrazito loše uopće prema ostalim nacionalnim manjinama koristiti ovakav prijedlog zakona kako bi se reguliralo nešto što uopće nema veze sa manjinskom problematikom. Ja moram reći da mi u HSP-u doista nemamo ništa protiv očuvanja jezika, kulture, tradicije nacionalnih manjina, manjinske samouprave kako god se to zvalo, ali ovaj zakon poslužio je kao platforma za nešto drugo i upravo o ovoj odredbi, a za koju je kolega Horvat govorio da se treba proširiti i kroz druge članke ovog zakona zapravo ovisi naš odnos prema ovom zakonu. Dakle, taj stavak ne smije biti sadržan u ovom zakonu jer se zapravo kroz to stvara podloga za nešto drugo. Očito je problem što mi u Hrvatskoj i dalje imamo jednu političku opciju koja želi imati monopol na srpska pitanja u RH s jedne strane. S druge strane predstavlja nacionalnu manjinu koja u stvarnosti ne želi biti nacionalna manjina nego želi voditi jednu drugačiju politiku. To je za Hrvatsku iznimno opasno i mi na to upozoravamo. Dakle, još jednom želim skrenuti pozornost. Nije korektno i prema pripadnicima ostalih nacionalnih manjina koristiti ovakve zakonske promjene kako bi se ugrađivalo u hrvatski pravni sustav nešto što je zapravo vjerojatno nastavak politike koja je dovela do SAO Krajine u RH. To je nešto što u biti je i loša politika, loša poruka za i pripadnike po našem mišljenju srpske nacionalne manjine u RH. Hrvatska je zabrazdila u jednu politiku nacionalne segregacije umjesto integracije u hrvatski politički život. Tome konceptu politike se suprotstavljamo. Smatramo da je on izrazito loš prije svega za pripadnike srpske nacionalne manjine i na ovakav način zapravo samo potiče određene rezerve koje postoje kada su u pitanju zahtjevi i stavovi srpske nacionalne manjine. Odnosno, možda bolje da kažem političkih predstavnika iz SDSS-a koji predstavljaju srpsku nacionalnu manjinu i otvaraju problematiku srpskog pitanja u RH. Nedavno naslovnice "Novosti" koje izdaje Srpsko narodno vijeće zapravo su iskaz jedne politike koja je zabrinjavajuća i koja upravo ukazuje na jedne drugačije političke interese koji se zastupaju kroz manjinsku politiku, a to nije dobro, to je ono što u Hrvatskoj nije prihvatljivo. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I zadnji u pojedinačnoj raspravi potpredsjednik Doma, uvaženi Vladimir Šeks. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Ja bih želio ukazati kako nema bojazni o kojima je govorio poštovani zastupnik Srb u onim bojaznima koje je on istaknuo u svome govoru. Počeo bih sa time da je 15. srpnja 2007. godine kako je bilo predviđeno rezolucijom Vijeća sigurnosti, 2020 oko 2 tisuće UNTAES-ovih vojnika je na svečanosti organiziranoj u Osječkoj zračnoj luci Klisa ispraćeno iz svojih zemalja, tu su bili najviši dužnosnici Hrvatske vlade, Hrvatske države, vojni zapovjednici, prilazni upravitelj Jean Paul Klein i ta nazočnost visokih dužnosnika na dan vojne parade u Klisi iskorištena je za potpisivanje sporazuma o osnivanju Zajedničkog vijeća općina, čime je ispunjena još jedna obveza zadana Hrvatskim pismom namjere o dovršetku procesa mirne reintegracije. Sporazum su potpisali prilazni upravitelj za Hrvatsko Podunavlje Jean Paul Klein, potpredsjednik Hrvatske vlade Jure Radić, u ime Srpske strane predsjednik Vijeća Miloš Vojnović, nazočni su bili ministar obrane Republike Hrvatske Gojko Šušak, predsjednik Hrvatske vlade Zlatko Mateša, te američki veleposlanik u Hrvatskoj Peter Galbrait. A kako je zapravo počelo sve oko toga, tako što je u temeljnom sporazumu koji je bio bitan preduvjet za rješavanje mirne reintegracije Hrvatskog podunavlja, temeljni sporazum o istočnoj Slavoniji i Baranji i zapadnom Srijemu od 12. studenog 95. godine, u točci 12. bilo ustanovljeno da će prijelazna uprava organizirati izbore za tijela lokalne vlasti, uključujući za općine, distrikte i županije te pomoći da Srpska zajednica imenuje zajedničko vijeće općina. Pismo namjere Hrvatske vlade o dovršetku mirne reintegracije stoji da će pripadnici Srpske etničke zajednice iz područja koje trenutačno pod prijelaznom upravom imenovati zajedničko vijeće općina. Ovo pismo namjere Hrvatske vlade su pozdravili svi šefovi diplomatskih misija i označili ga kao konačni korak prema mirnoj reintegraciji i uputili ga predsjedatelju Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda. Nakon toga Hrvatska vlada na sjednici održanoj 15. listopada 98. godine, donosi odluku kojom se gdje Hrvatska vlada potvrđuje da su predstavnici Vlade Republike Hrvatske, Srpske etničke zajednice i UNTS-a kao svjedoka dana 23. svibnja 97. godine i sada sukladno Ustavnim zakonima sukladno osnovnom sporazumu o području istočne Slavonije, Baranje i zapadnog Srijema, to je ova točka 12. koju sam maloprije citirao, stavku 4. pisma Vlade Republike Hrvatske o dovršenju mirne reintegracije, osnovali zajedničko Vijeće općina koje će ima status pravne osobe i osniva se u skladu sa propisima Republike Hrvatske i ono usklađuje interes Srpske nacionalne zajednice u dijelovima Osječko-baranjske, Vukovarsko-srijemske županije u onim dijelovima koji su bili pod prijelaznom upravom. U skladu s ovom odlukom je djelokrug zajedničkog vijeća općina imao isključivo savjetodavni koordinacijski značaj i karakter i na temelju ove Odluke Vlade i zajedničko Vijeće općina donijelo je svoj statut identičan odluci Vlade i sadržajno i formalno prema kojoj to Vijeće ima status pravne osobe, osniva se u skladu sa propisima Republike Hrvatske i ono je tijelo koje usklađuje interes Srpske nacionalne zajednice u ovim dijelovima Osječko-baranjske i Vukovarsko-srijemske županije. Sve je to funkcioniralo do otprilike godinu dana jedino su bili problemi koji su se javili u vezi sa financiranjem zajedničkog vijeća općina. Jer to nije bilo precizno uređeno. Stoga kada se promotri ova kronologija ovog zbivanja i osnivanja zajedničkog vijeća općina koji je u skladu sa međunarodnim pravom, to je upravo ovo što u Prijedlogu zakona i stoji, da se šta spada u te koordinacije da tu spadaju i drugi oblici udruživanja nacionalnih manjina koja se osnivaju sukladno međunarodnim ugovorima, to je upravo ovo što se odnosi na međunarodne ugovore i još kao zadnje, o tome je i međunarodna zajednica dala vrlo preciznu i jasnu svoju odluku da je i osnivanje i funkcioniranje i djelovanje zajedničkog Vijeća općina dio međunarodne obveze Vlade Republike Hrvatske, gdje je odjel za međunarodne poslove Vlade Republike Hrvatske i od 30. kolovoza 2001. jednostavno iznio svu ovu kronologiju i da je ovo pismo namjere i Erdutski sporazum i temeljni sporazum da to sve čini jednu cjelinu i da to obvezuje Republiku Hrvatsku. Zato, na žalost, naišla su razna nerazumijevanja iz onog dijela izmjene i dopune Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, kada se donosio Ustav paralelno s time da se to iznosila razmišljanja i stajališta da se radi o nekakvoj novoj arhitekturi Hrvatske države, da se radi o stvaranju pretpostavki za stvaranje neke nove Srpske krajine u Hrvatskoj, što jednostavno sve jednostavno ne odgovara istini, ne odgovara o činjeničnom stanju nego se radi samo o jednom ispunjenju međunarodne obveze Republike Hrvatske u kojoj se Srpskoj nacionalnoj manjini daje pravo ono što je već ostvareno, što je funkcioniralo od '97. godine da ima kao jedan oblik manjinske samouprave to zajedničko vijeće. To je sve i iznad toga nema više ničega što bi mijenjalo arhitektoniku Ustavnog uređenja RH.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Daniel Srb. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče gospodine potpredsjedniče Šeks. Ja bih volio da ste odagnali strahove i rezerve HSP-a kada su u pitanju opasnosti koje se kriju u ovom zakonu, ali nažalost to se nije dogodilo. Naime, to je bilo vidljivo upravo iz izlaganja predstavnika SDSS-a gospodin Horvata što se zapravo kroz to želi. Ja ukazujem još jednom na opasnost kada se omogući pravna osobnost tijela u koje će se uključivati općine sa većinskim srpskim stanovništvom. Oni će se pojaviti u jednom trenutku kao tijelo koje će postavljati određene političke uvjete HRvatskoj, a što će voditi u jednoj podlozi za jednu pobunu na određenom teritoriju uvjetovanu političkim zahtjevima. To je ono što je za Hrvatsku upozoravajuće. Predstavnici Srpske nacionalne manjine u Hrvatskoj žele institucije koje će se baviti čuvanjem jezika, tradicije, kulture ne bi to predstavljalo ni na koji način problem. Ali takvih institucija u HRvatskoj već ima pregršt. Nego se želi zapravo osigurati jedna podloga koja će imati pravnu osobnost zaokruženu na teritoriju u koju će se uključivati određene općine s načelnicima općina koji zajedno kada se nađu na jednom mjestu vjerojatno neće razgovarati o tradiciji, povijesti i kulturi srpskog naroda na području Hrvatske nego o nečem drugom što je toliko opasno da ne želim ovdje ni izreći. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik potpredsjednik Doma Vladimir Šeks.
Pa želim vam ponovno argumentirano ukazati i dokazati da nema mjesta tim bojaznima. Jer ovo što se odnosi na dio kulturne autonomiju to je regulirano Zakonom o jezicima i pismima jezika nacionalnih manjina. To je regulirano i u službenoj uporabi jezika i pisama itd. Ali ono što je bitno zašto nema bojazni o ovome što vi govorite, zato što je u odluci Vlade kojim se osniva zajedničko vijeće općina naznačeno tko su članovi vijeća. Iz općinskih vijeća u kojima Srpska nacionalna zajednica ima većinu članova imenuju se dva člana. Iz gradskih vijeća u kojima Srpska nacionalna zajednica ima većinu imenuje se sljedeći broj članova gradovi iznad 30 itd. 6. Iz općinskih odnosno gradskih vijeća u kojima Srpska nacionalna zajednica ima manjinu imenuje se daleko manji broj. Dakle, tu su gdje ima manjinu gdje ima relativnu manjinu, dakle ne radi se to o nekim ni srpskim ni hrvatskim ni bilo kojim drugim općinama. Radi se o općinama u kojima pripadnici Srpske nacionalne manjine imaju određeni broj vijećnika. Isto kao što pripadnici Slovačke ili Češke ili Mađarske manjine imaju određeni broj vijećnika u drugim općinama i gradovima gdje imaj ne znam Mađari, Česi, Slovaci gdje imaju apsolutno ili neku drugu manjinu. Isti taj princip vrijedi i za sve druge nacionalne manjine koje tamo osnivaju svoje vijeća i svoje koordinacije. Dakle ništa se ne mijenja nikakva arhitektonika, ne mijenja se nikakvi ustavno pravni položaj RH u bilo kojem smislu. Jer vjerujte mi nema nikakvih bojazni niti je predtektst za neke izvorište neke eventualne možda buduće oružane ili slične pobune. A to što piše u ovim novinama u ovim novinama kao i svim drugima pišu razno razne blago rečeno bedastoće. Piše u tim novinama jer sam i ja u vrhu toga naznačeno da je to zločinački vrh, zločinačke organizacije isto piše u tim novinama, jel. Ja mislim da ja to nisam.
Hvala lijepa. I druga replika uvaženi zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se. Ja bih zahvalio prije svega potpredsjedniku Šeksu na ovakvom jednom izvanrednom izlaganju i dokazu da čovjek poznaje stvar. Istovremeno postoje oni koji ne poznaju stvari a imaju ambicije da na jednoj improvizaciji na tako jednom ozbiljnom problemu, na takvoj jednoj ozbiljnoj materiji sakupljaju jeftine političke poene. Kad ovo kažem mislim prije svega na činjenicu i stvarno mi nije jasno kako ne razmišljamo u pravcu da takav jedan kapitalni projekt koji se zove mirna reintegracija, koji je krunisan sa jednim sporazumom ne koristimo na međunarodnom planu u afirmativnom smislu, u smislu zagovaranja jednih drugih opcija i drugih trendova nego to koristimo na način kako to nije primjereno ni ovom Saboru niti nekakvoj politici kojoj ovog trenutka Republika Hrvatska ide. Ja bih samo rekao da nema nikakve bojazni, dakle neću komentarisati odluke, žalopojke, upozorenja da ćemo mi praviti nekakvu pobunu ili SAO Krajinu. Činjenica jeste da u ovom dokumentu koji imam pred sobom, a to je odluka Vlade Republike Hrvatske koju je potpisao predsjednik magistar Zlatko Mateša, dakle aktualni hrvatski predsjednik tog trenutka, nikakav srpski ili ne znam kakav, stoji u članku 3. Vijeće ima status pravne osobe i osniva se u skladu s propisima Republike Hrvatske. Mi samo tražimo da se kroz ove institucije i kroz ovaj tekst ispoštuje odluka Vlade sad nakon 15 godina. Ako je to toliki problem mi tu stvar možemo i povući. Činjenica jeste da je zajedničko vijeće općina preteča samouprave, manjinske samouprave na onom prostoru. I tačno je potpuno što je kolega potpredsjednik Šeks rekao da se oni sastoje od izabranih vijećnika poslije redovnih lokalnih izbora. Hoćemo dakle reći sa ovakvom jednom konstatacijom da je i općina Kneževi vinogradi srpska općina zato što ima svog predstavnika, predsjednika vijeća Općine Kneževi Vinogradi u Skupštini zajedničkog vijeća općina. Hvala.
Zahvaljujem. I zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti. A sutra ujutro nastavljamo u 9,30 sa 10. točkom dnevnog reda, a to je Izvješće o radu Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u godini 2009., podnositelj Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti. Želim vam ugodnu i laku noć.
Prijedlog Zakona o registru vijeća, koordinaciji vijeća i predstavnika nacionalnih manjina, prvo čitanje. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: prihvaća se Prijedlog Zakona o registru vijeća, koordinaciji vijeća i predstavnika nacionalnih manjina. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi dostavit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 73 glasa za, jednim suzdržanim i 30 protiv donesen predloženi zaključak.