Želim vam svima dobro jutro i krećemo sa današnjim zasjedanjem Hrvatskog sabora. Želim obavijestiti saborske zastupnike, a posebno pozvati klubove u 11 sati i 45 minuta ćemo prekinuti zasjedanje, da bi pripremili dvoranu, a u 12 sati će biti komemoracija za pokojnog Stjepana Radića, člana saborskog zastupnika i potpredsjednika Hrvatskog sabora u jednom mandatu, pa molim klubove da osiguraju da bude u dvorani što veći broj zastupnika. A sad prelazimo na dnevni red, 2. točka dnevnog reda, to je – - Prijedlog odluke o osnivanju Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sklapanja prve izmjene i dopune ugovora o međusobnim odnosima koji se odnose na društva INA-industrija nafte d.d. te glavnog ugovora o plinskom poslovanju sa strateškim partnerom MOL Hungarian Oil And Gas PLC – Predlagatelj: Klub zastupnika SDP-a Predlagatelj je 22 zastupnika, članova Kluba zastupnika SDP-a. Prijedlog odluke je podnesen na temelju članka 5. i 6. Zakona o istražnim povjerenstvima. Prijedlog akta primili ste u pretince. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo nekoliko rečenica zbog čega SDP predlaže osnivanje istražnog povjerenstva i da ukratko obrazložim koji bi bio djelokrug rada istražnog povjerenstva, odnosno čime bi se, u kojem roku povjerenstvo trebalo baviti. Znači kao što ste i sami rekli SDP predlaže osnivanje istražnog povjerenstva koje se odnosi za utvrđivanje činjenica u vezi sklapanja prve izmjene i dopune ugovora o međusobnim odnosima koji se odnose na društvo INA-industrija nafte između Vlade Republike Hrvatske i MOL-a, te glavnog ugovora o plinskom poslovanju sa strateškim partnerom MOL-om. Zbog čega to predlažemo? Ja mislim da i cjelokupnoj hrvatskoj javnosti, a i nama ovdje nije potrebno previše objašnjavati. INA je ja bih rekao kompanija koja je bila nacionalni ponos, najveća hrvatska kompanija, koja je samo u 2008. godini imala promet od 26 milijardi kuna, znači skoro, odnosno nešto više od 8% ukupnog BDP-a. S druge strane u njoj je zaposleno 10 tisuća, otprilike 10 tisuća zaposlenih sa svojim dobavljačima, zapošljava preko 50 tisuća ljudi, ima veliku ulogu i utjecaj na socijalni status hrvatskih građana zbog toga što je energetika jedna od temeljnih grana koja svaka država treba brinuti, odnosno na neki način to je strateški interes svake zemlje da zaštiti energetiku, odnosno svoje građane i svoje gospodarstvo sa sigurnom dobavom, kvalitetnom dobavom energenata i drugih derivata koji iz toga idu. Nakon šta smo vidjeli i nakon šta smo spoznali kako se privatizacija INA-e odvijala tijekom 2008. godine, 2007., 2008. godine, odnosno kada su javni postali ovi dokumenti o kojima smo sada govorili donijeli smo zaključak da je potrebno osnovati istražno povjerenstvo zbog toga šta odgovorni parlamenti u ovakvim situacijama svagdje u svijetu, pa i u Hrvatskoj trebaju otvoriti ove teme. Neke nelogičnosti koje se javljaju apsolutno se trebaju ispitati, pogotovo šta rekao sam energetika je javni interes, INA je kompanija koja na žalost 6, 7 godina stoji, nakon prvog kruga privatizacije investicije nisu išle onom dinamikom kojom su trebale ići i normalno da povjerenstvo treba vidjeti da li je javni interes, da li su hrvatski građani zaštićeni, odnosno da li je javni interes zaštićen. Dobro je podsjetiti kako je sve skupa priča oko privatizacije INA-e krenula. 2002. godine Sabor je donio Zakon o privatizaciji INA-e, 2003. godine proveden je javni natječaj, međunarodni javni natječaj na kojem je prodano 25% dionica, plus jedna dionica INA-e strateškom ulagaču. Moram napomenuti na tom javnom natječaju su se javila dva ponuđača i u tom trenutku je izabran onaj koji je dao povoljniju ponudu i za 505 milijuna dolara prodano je 25 plus jedna dionica INA-e. U sklapanju ugovora sa strateškim, prilikom sklapanja tog prvog ugovora sa strateškim ulagačem definirani su i dinamike, ulaganja i način na koji bi se INA trebala razvijati i postati velika srednjeeuropska regionalna kompanija, gdje bi sa tim investicijama bila konkurentna, povećala svoju proizvodnju na način da može plasirati i na susjedne zemlje određeni dio proizvoda, i postati konkurentnija nego što je bila do tada. Radilo se o velikim investicijama koje su trebale biti rekao sam u proteklih 6 godina odrađene, ali na žalost nisu. Daljnji podatak koji je ključan u privatizaciji INA-e je 2005. godine kada je Vlada po zakonu prenijela bez naknade 7% dionica Fondu hrvatskih branitelja, a 2006. godine je proveden … [[Govornik se ne razumije.]] gdje se prodaje 17% dionica hrvatskim građanima. U trenutku, znači 2007. godine, još u tom trenutku Hrvatska preko znači Vlada Republike Hrvatske preko svojih dionica i kroz Fond hrvatskih branitelja, s obzirom da u Fondu hrvatskih branitelja je tada sjedila i potpredsjednica Vlade Jadranka Kosor i ljudi koji su bili predloženi od strane vlasti, ostvarivala je utjecaj i preko tih dionica. Znači u tom trenutku još uvijek Hrvatska raspolagala sa preko 50% dionica INA-e. 2008. godine s obzirom da je proteklo 5 godina od sklapanja prvog ugovora, trebalo se pristupiti drugom sklapanju ugovora pregovorima i MOL je u tom trenutku ponudio hrvatskim građanima i svim zainteresiranima da otkupe njihove dionice, i dao javnu ponudu za preuzimanje INA-e i u tom postupku do 1. listopada, do kad je vrijedila ponuda, uspio sakupiti 47%, nešto preko 47% dionica. U tom trenutku Hrvatska je imala 44% dionica, odnosno svega 2,3% dionica manje nego što ima MOL. Znači, moglo bi se reći gotovo ravnopravni partneri po omjeru u vlasništvu. MOL samo 2,3% dionica više nego što je to imala INA. U tom trenutku Vlada se odlučuje na sklapanje novog ugovora i 2009. godine na 67. sjednici Vlade 29.01., Vlada donosi odluku o davanju suglasnosti na ugovore sa strateškim partnerom MOL-om, odnosno na ovu prvu izmjenu i dopunu ugovora te još na ovaj drugi ugovor o plinskom poslovanju gdje se definiraju novi odnosi i preuzimanje plinskog biznisa od INA-e. Ono što, i to je evidentno iz tih izmjena ugovora, stoji je da MOL, rekao sam sa svega 2,3% dionica više, ima gotovo 100% upravljačkih prava, odnosno upravlja kompanijom kao da je vlasnik mnogo većeg udjela nego što je. I sa druge strane plinski biznis, koji uključuje i prodaju skladišta plina "Okoli" i odnosno kupnju od INA-e plinskog skladišta "Okoli" definira da će Hrvatska preuzeti plinski biznis i na neki način teret troška narednih godina dok se cijena plina ne uskladi sa tržišnom kako ne bi bio preveliki udar na hrvatske građane. Na taj način Hrvatska preuzima, po nekim procjenama, skoro 4 milijarde kuna troška koji nije trebala preuzeti, odnosno koji je morala dogovoriti sa INA-om kako da se podijeli i na neki način kako da taj trošak do usklađenja cijene ne bude preuzet skroz na hrvatsku stranu, odnosno na naravno kroz hrvatski proračun na porezne obveznike. Cilj istraživanja ovog Istražnog povjerenstva je, i pitanja koja povjerenstvo treba ispitati, prvo zbog čega su MOL-u dana veća upravljačka prava nego je to uobičajeno za strateške partnere koji imaju približno isti udjel u nekom trgovačkom društvu? Zbog čega MOL ima veća upravljačka prava nego što to daje razlika dionica između Hrvatske i MOL-a? Samo za 2,3% dionica više MOL ima apsolutno cijelu kontrolu nad hrvatskom kompanijom, odnosno nad kompanijom koja ima 26 milijardi kuna prometa ili 8% hrvatskog BDP-a. Drugo pitanje, zbog čega se u postupak privatizacije nije uključila još neka tvrtka? Bilo je zainteresiranih i u slučaju da Hrvatska vlada nije, a kako informacije govore, i nije bila zadovoljna, mada je to malo kontradiktorno s obzirom da je imala kontrolu nad upravom 6 godina, nije bila zadovoljna dinamikom investicija u INU, zbog čega u tom slučaju nije uključila još jednu kompaniju, ili dvije ili tri koje su se mogle javiti da kupe i da uzmu dionice INA-e i na taj način da poveća vrijednost tih dionica, napravi utrku kompetitivnijom i na kraju krajeva da bude veća korist za dioničare i za hrvatske građane. Sjetit ćemo se tog vremena kada je 2008. godine i dana ponuda MOL-a, javljala se još jedna kompanija koja je bila zainteresirana i na početku prilikom prve privatizacije OMV, koja je bila zainteresirana da Hrvatska vlada proda ovih 19% dionica koje je imala iznad 25 plus 1 dionicu, a koje bi trebale zauvijek ostati u hrvatskom vlasništvu kako bi se zaštitio hrvatski interes. Da ih da na tržište, da se napravi natjecanje i da se eventualno još jedna kompanija, u ovom slučaju OMV uključi u cjelokupnu privatizaciju. I u toj situaciji vrlo vjerojatno i mali dioničari i Fond hrvatskih branitelja bi dobili puno veću cijenu za dionice INA-e nego što su ih ovako dobili. Znači treba odgovoriti i na to pitanje zbog čega nije privatizaciju koju je u tom trenutku mogla obaviti na način da se uključi još netko nije obavila. Pogotovo zato što nije bilo nikakve obaveze niti ugovorima od prije između MOL-a i Hrvatske vlade da se daljnja privatizacija uvjetuje time da to ide u vlasništvo MOL-a, odnosno da se privatizira u smjeru MOL-a dionice koje je imala Hrvatska vlada u svojem vlasništvu. Znači nije bilo garancije MOL-u da će on preuzeti INA-u skroz, ali Vlada je odlučila tako da to napravi, odnosno da ne ide dalje u privatizaciju, da ne traži eventualno još kojeg strateškog partnera. Naravno, tu se uvijek sjećamo i izjava koje su preko javnosti davali i bivši premijer Sanader, koje su bile na neki način usmjerene prema tome da se INA proda MOL-u. S druge strane, informacije koje su isto ključne. Tko je sve bio uključen u postupak pregovora oko te izmjene ugovora, pogotovo oko upravljačkih prava. Članovi povjerenstva, mada su oni poznati, ali informacije javnosti nisu prezentirane preko portala Vlade kao druge odluke. I sa druge strane koji su konzultanti sudjelovali u tom cijelom poslu. Ja ne mogu vjerovati da je sada, kako ispada po izjavama u medijima, jedini potpredsjednik Polančec pregovarao sa hrvatskom stranom. Vjerojatno je imao konzultante, vjerojatno je još određeni članovi i Vlade i ministarstava su sudjelovali u tim pregovorima. Treba vidjeti koji su to konzultanti i za čiji interes su oni pregovarali prilikom dogovora oko novog ugovora sa strateškim partnerom. Sljedeće pitanje, zbog čega je Vlada prihvatila preuzeti plinski biznis? Zbog čega? MOL kada je investirao u kompaniju, kada je kupio dionice, pogotovo zato što su te dionice bile kupljene prije nego što se ispregovaralo ugovor o plinskom biznisu, on je znao što kupuje. Zbog čega smo sada išli u korist INA-e i preuzeli plinski biznis koji će koštati hrvatske građane kroz proračun narednih 3,4 godine otprilike 4 milijarde kuna? Da li postoji neko objašnjenje koje se može dati, odnosno da li netko može to obrazložiti hrvatskim građanima? I to je zadatak apsolutno ovog povjerenstva da to utvrdi. S druge strane, zbog čega je unutar plinskog biznisa prodano plinsko skladište "Okoli", odnosno kupljeno, pardon, kupljeno skladište "Okoli"? Umjesto da smo osigurali opskrbu plinom na način da se gradi novo skladište, da PLINACRO gradi novo skladište, mi smo od INA-e opet u ovom slučaju nakon privatizacije u većinskom, odnosno pretežitom vlasništvu MOL-a, odlučili smo kupiti skladište koje nama možda nije toliko prijeko potrebno, umjesto da smo gradili novo, a to skladište u OKOLI MOL, odnosno INA ne može odnijeti iz Hrvatske, ono bi tu ostalo u službi hrvatskih građana. I to je ono pitanje koje isto treba razjasniti. Zbog čega se to kupovalo? Sada s obzirom da smo kupili, nemamo novca za gradnju novog skladišta, i sa druge strane nude se rješenja da se priključimo na Mađarski opskrbni sustav kako bi Hrvatska imala neku energetsku sigurnost da se ne bi dešavalo ono što se dešavalo prošle godine kada smo ostali bez plina. S druge strane, da li postoje drugi poslovi koji su povezani sa sklapanjem ugovora spomenutih u ovom Zakonu, je li bilo određenih pogodovanja MOL-u tijekom cijelog postupka, da li su u ovom slučaju zaštićeni interesi i imovina Republike Hrvatske, je li zbog eventualnih nepravilnosti oštećen državni proračun Republike Hrvatske, jesu li sudionici ovog postupka na žalost za koje još uvijek ne znamo koji jesu, da li su oni davali netočne ili nepotpune izjave o ovom postupku, dali su izvještavali one relevantne institucije Republike Hrvatske Vladu, Sabor o tome kako teče privatizacija INA-e i sve ostale bitne činjenice koje su vezane uz ovu privatizaciju. Apsolutno smatramo da treba preispitati još jednu stvar, zbog čega dinamika investicija u INA-i svih ovih godina nije išla onako kako je to bilo dogovoreno prvim ugovorom, a preuzete su određene obveze, preuzeti su čak i dinamika radova, preuzeto je to da se čak mora i Hrvatski sabor o tome izvještavati kako se INA razvija, da li se u nju investira kako je bilo dogovoreno sa strateškim partnerom, da na kraju u ovom trenutku INA zaostaje, u ovom trenutku INA više nije kompanija koja je mogla biti. Ja ću vas podsjetiti INA je 2000., 99. i 98. bila kada se komparira sa MOL-om puno veća kompanija, ali na žalost s obzirom da je dinamika investicija u INA-u stala, a u 6 godina Vlada je mogla i morala kontrolirati kako ta priča ide, nije se to desilo i danas imamo situaciju da INA proizvodi dosta nekvalitetno gorivo koje mi iz godine u godinu moramo pomicati roko od kada ćemo primjenjivati stroga Europska pravila jer inače INA ne bi mogla u Hrvatskoj prodavati gorivo koje sada proizvodi u svojim rafinerijama. Na žalost šest godina je stao ciklus investicija u INA-i, i to mora isto biti odgovoreno zbog čega se to nije na žalost nastavilo kako je bilo planirano. Htio bih reći još jednu stvar, INA rekao sam ponos Hrvatskog gospodarstva, barem je to bila, na žalost sada u teškoj situaciji, vidimo i 2008. godine i gubitak od milijardu kuna koji je ostvaren, investicije koje nisu napravljene, podsjeća na još jednu kompaniju koja je isto tako imala veliku šansu u privatizaciji postati lider regionalni, postati puno veća kompanija nego što je to danas. Radi se o Plivi. Neminovno se između ova dva slučaja vuku neke paralele i interes SDP-a i interes ovog istražnog povjerenstva bi trebao biti to da INA ne postane ono što je Pliva danas. Totalno rasprodana kompanija koja je prodala svoje resurse, istraživački centar i postala samo tvornica generičkih lijekova. Od regionalnog lidera, od kompanije koja je znanja koja je nove proizvode plasirala na tržište do tvornice generičkih lijekova. Bojimo se da na žalost INA ide u tom smjeru da postane samo veleprodaja goriva, i to ne proizvedeno u Hrvatskim rafinerijama nego u nekim drugim, i to je ono što treba spriječiti i to je ono što treba zaštititi, i to je ono što Hrvatski sabor kao odgovoran parlament mora raditi i mora vidjeti da li ide to u tom smjeru, a ako ide mora to spriječiti. Još jednu stvar koju bih rekao, a čuli smo jučer stav Kluba odnosno zastupnika HDZ-a da se ovaj zahtjev proširi, apsolutno Klub zastupnika SDP-a kao predlagač nema ništa protiv toga, smatramo da treba ako je potrebno Hrvatskoj javnosti objasniti sve ono što je relevantno uz privatizaciju INA-e i dati sve odgovore koje Hrvatsku javnost zanima, na žalost, ako je bilo ikakvih problema 7 godina se čekalo sa time, i sada kada se osniva ovo povjerenstvo kada je potrebno treba dati odgovore na još neka pitanja. Podsjetit ću INA je 2002. krenula u privatizaciju, 2003. godine za 505 milijuna dolara, a sada ću vam dati jednu komparaciju je prodana na javnom međunarodnom natječaju između više ponuditelja. DA je sadašnja situacija na tržištu kapitala kako je 505 milijuna kuna tada bilo otprilike 3,3 milijarde, 505 milijuna dolara, 303,3 milijarde kuna, to znači da je prosječna dionica tada vrijedila koja je prodana 1320 kuna, znači 2003. godine. Crobex je u tom trenutku bio duplo manji nego što je sada, znači kada bi preselili tu vrijednost iz 2003. u današnje vrijeme dionica bi vrijedila 2600, 2700 kuna, sada na tržištu kapitala dionica sa današnjim danom vrijedi 1700 kuna, što sugerira da je dobiveno 30%, do 40% više nego što bi to bilo danas da se ona prodaje na tržištu kapitala. Znači javni natječaj, međunarodni koji je doveo do toga da se dionica INA-e proda za 40% više vrijednosti nego što bi se dobilo danas na tržištu kapitala. Znači jedan korektan posao, dobar posao i normalno da Klub zastupnika SDP-a nema apsolutno nikakvog problema da se raspravi i to i pozdravljamo da ste predložili da se prihvati ovo povjerenstvo i da se to uvrsti u djelokrug rada povjerenstva. Na kraju, odgovorni parlamenti u cijelom svijetu pa tako i u Hrvatskoj moraju raspravljati o ovakvim temama. Kada postoji sumnja na nepravilnosti, kada postoji sumnja na to da nije zaštićen javni interes, parlament svake zemlje pa tako i Hrvatske mora donijeti odluku da napravi istražno povjerenstvo, da kaže svojim građanima što se tu dešavalo i da li je javni interes bio štićen. S druge strane vidjeli smo iz prakse, istražna povjerenstva su donosila različite rezultate ali zadnje istražno povjerenstvo je donijelo rezultat do toga da se otvorila istraga i na kraju krajeva da su se sankcionirali određeni ili će se sankcionirati ako odvjetništvo uspije u svojem naumu na sudu ljudi koji su u ime Hrvatske sklapali određene poslove. Želimo ovdje isto tako reći, treba zaštititi Hrvatski interes, treba ukoliko je bilo kakvih nepravilnosti to hrvatskim građanima reći, pa čak i ako se ustanovi da je do sklapanja ugovora između strateških partnera i dodataka ugovora između strateških partnera došlo na netransparentan i nelegalan način, treba ići do toga da se mijenja, pa ako treba i raskine kako bi se zaštitila Hrvatska, kako bi se zaštitila naša kompanija i naši građani. I zato očekujem od svih klubova zastupnika u Hrvatskom saboru da podrži osnivanje ovog povjerenstva kako bi na neki način došli do istine što se oko INA-e dešavalo, zbog čega se dešavalo i zbog čega INA ide u smjeru kojim trebala ići umjesto da postane regionalni lider ona ide u smjeru da postane mala kompanija koja će prodavati gorivo i derivate, nažalost ne napravljene u svojim rafinerijama, nego u rafinerijama na području drugih zemalja i drugih kompanija. Rekao sam ne bih htio da INA postane Pliva mada mnoge indicije govore da se otprilike ide u tom smjeru i ne bih htio da se ako bih smio parafrazirati kako je Pliva prodana uz zvukove arija iz Verone, ne bih htio da INA bude privatizirana, prodana i svedena na najniže grane uz svirku čardaša i eventualno nekih dogovora koji su bili daleko od očiju javnosti od javnosti u Hrvatskoj i od hrvatskih građana. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnih navoda, prvo je uvaženi zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. U traženju pune istine o svemu onome što se dešavalo tijekom procesa privatizacije INA-e od 2002. godine do danas, trebaju nam točni navodi. I u tom kontekstu ispravit ću sljedeći netočni navod uvaženog zastupnika Marasa, koji je na početku svoje rasprave rekao, na međunarodnom javnom natječaju prijavile su se dvije tvrtke. Netočno. Prijavile su se tri tvrtke, MOL, OMV i ... O tome treba voditi računa i mislim da je to isto tako doprinos kvaliteti rasprava koje ćemo imati u budućnosti tijekom rada našeg istražnog povjerenstva. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I drugi ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa cijenjeni kolega Maras je kazao da nije bilo ograničenja da se za preostalih 19% dionica u vlasništvu Vlada Republike Hrvatske uvede i drugi strateški ulagatelj kao npr. OMV. Pa temeljem ugovora u međusobnim odnosima dioničara koji se odnosi na INA industrija nafte potpisano 17. srpnja 2003. članak 9. stavak 1. ipak ima takvih ograničenja. On kaže: "Ako Vlada da u bilo koje vrijeme svoje odobrenje bilo kojem ulagatelju osim strateškom ulagatelju za stjecanje više od 10% temeljnog kapitala INA-e, u skladu s člankom 10. stavak 4. Zakona o privatizaciji takvo će se odobrenje dati i strateškom ulagatelju pod istim uvjetima". To je obveza Vlada Republike Hrvatske strateškom ulagatelju MOL. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Idemo dalje na raspravu po klubovima. Sada su na redu klubovi, rasprava po klubovima prvi je klub IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Nema nikoga iz Vlade možda bi i oni trebali ovdje biti, gospodo zastupnici. Evo prema ovim replikama vidim da su se svi oboružali sa nizom podataka i to će biti sigurno dobro i to je sigurno korisno za ovu raspravu. Zašto? Zato jer javnost treba saznati punu istinu ma ne samo oko privatizacije INA-e, nema potrebe bilo što zataškavati vis a vis naše budućnosti. Javnost isto tako treba saznati punu istinu i ovdje im famoznim vatrogasnim vozilima eto i sudskih dokumenata iz Washingtona saznajemo u rujnu 2002. godine IM Metala platio 200 tisuća njemačkim maraka, nekim dužnosnicima u studenom 2002. ETF uplatio 250 tisuća eura i IM Metalu kao nagradu za ugovore hrvatskom MUP-u. U prosincu 2004. pa idemo dalje ETF je platio 57 tisuća 500 dolara, zatim je 2006. plaćeno 174 tisuće eura pa još 217 tisuća eura. Jednom riječju između 2002. i 2008. godine Daimler je ETF je platio oko tri milijuna eura, IM ne bili dobili posao prodaje vatrogasnih vozila itd. Znači jedan lijep kontinuitet različitih političkih struktura. Znači rekoh javnost treba znati punu istinu oko privatizacije INA-e. Ako ne ide drugačije je onda dobro došlo ovo istražno povjerenstvo. I zato kao što smo imali prilike slušati jučer neće biti nikoga tko će biti protiv tome. No, moj dojam je tu se slažem, da odgovornost nije samo na jednoj vladi. Zašto? Privatizacija INA-e je počela 2002. godine. 2002. godine sam također sjedio ovdje u Parlamentu sa Kramarićem, iako tada nismo bili u koaliciji, glasali smo protiv prodaje INA-e. ja osobno smatram da je već tada to bila greška jer smo prodali 25% dionica INA-e. nije bitna sada cijena a ustupili smo 50% upravljačkih prava. Greška je normalno bila i svaka daljnja privatizacija INA-e koja se je vršila nakon 2003. u sastavu narednih vlada. Zašto govorim da je bila greška? 1990. INA je bila to svi znamo gigant. 1990. INA je mogla kupiti i MOL i OMV i LUKOIL zajedno, a danas vidjeli smo postala je lovina. INA je ne znam da li možda griješim na neki način u onom financijskom smislu u jednom dobrom dijelu iznijela i rat. Je da se malo švercalo sa agresorom, što ćemo tako je bilo vrijeme, je da je to bilo sramotno, ali za ono razdoblje posve normalno. Oni koji su tu rabotu prozivali ti su bili šikanirani, ti su bili proganjani, osporavani. Ali bez obzira na sve ja opet mislim, a oni koji su to radili su se jasno bogatili. Ali bez obzira na sve INA-u se nije smjelo prodati. S druge strane vidimo da je od rata prošlo, koliko, 15 godina, od međunarodnog osamostaljenja punih 18 godina. Pa to je pola jednog radnog vijeka. I onda si čovjek postavlja pitanje što smo mi kao nacija, kao država napravili u tih 15 godina. O.k obranili smo zemlju i zahvala svakome tko je u tome sudjelovao poglavito tko je dao žrtvu za obranu. Njemu treba podići spomenik do neba. Ali s druge strane ajmo mi pogledati taj period, ne zazivam nikoga od '45. do '90. zapravo pedesete do osamdesete, u onih 30 godina kada je postavljena industrijska osnova zemlje, kada su svi koji su mogli radili ili došli do posla, gradile su se bolnice, škole, dobro rade se i danas, putevi, turistički objekti. Svi su manje-više bili zaposleni rekoh, i stvorena je ta neka energetska osnova, stvorena je u tom periodu i INA koja je zasigurno može se reći bila možda i najveća kompanija tada u Istočnoj Europi. Od '95. do danas osim privatizacije, rasprodaje treba bit pošten, spomenuti 500, 550 kilometara autocesta, sve smo privatizirali, sve smo otuđili, a najbolji primjer deprivatizacije na hrvatski način je možda INA. Dobro, kod INA-e pretpostavljam neki su i zaradili. Tko je zaradio? Prije svega mislim tu na građane Hrvatske koji su prodavali one pakete, dionice, bilo je to 2006., 2007. To je bilo model možda da se nekome INA-u može podastri, a dobro je sigurno taj model došao onima koji su ga osmislili i za izbore 2007. godine. No što je bitno, nikada više Hrvatska država neće posjedovati bojim se jedan takav sustav kakav je INA. Dobro je da još nismo privatizirali Hrvatsku elektroprivredu iako se bojim prema nekim najavama da i toj elektroprivredi se ne piše dobro jer bi ista trebala započeti privatizaciju u njoj, trebala bi početi 2014. godine. S druge strane vidimo brodogradnje na izdisaju, ponos hrvatske industrije nekada, željezare, cementare se u ovoj zemlji zatvaraju. Naši hoteli su devastirani, sva sreća da se otvorilo nešto privatnih tvrtki, ali sve zajedno to je izuzetno malo i to je ono što nas boli. I onda se sad dolazi do još jednoga pitanja revizije same pretvorbe. Sigurno je jedno da uspješne tvrtke nitko neće revidirati, koliko god da su oni amoralno jasno stekli te tvrtke birat će se neuspješne, ali i uspješni i neuspješni neću reći da su bili lopovi ali su bili maheri pogotovo kad je riječ o pretvorbi. I ako sad ugradimo odredbe o nezastarijevanju zastare kroz pretvorbu u Ustav, a po istoj ništa nakon toga ne poduzmemo a uvjeren sam da nećemo samo ćemo potvrditi tko jamio, jamio. E sad zašto ja to govorim? Tko može danas revidirati recimo pretvorbu, privatizaciju INA-e? Ja tvrdim nitko. Pa Mađari su je kupili, znači stranci. Od koga su je kupili, kupili su je od Vlade pretpostavljam u dobroj vjeri. Tko to može osporiti? Bojim se nitko, osim ako se ne utvrdi da je u pozadini jedne takve privatizacije bio kriminal, da vidimo znači da li je netko nešto vis a vis tog posla stavio u džep. To bi trebao bit na neki način bit ovog istražnog povjerenstva. Da li je možda bio uvjet, o tome ću možda malo kasnije govoriti jer se isti ljudi pojavljuju tu i tamo, znači da li je bio uvjet privatizirajmo INA-u pa da bi menadžeri Podravke preuzeli Podravku, to je također bitno. Jasno da je bitno za običnog građanina zašto nam INA prodaje nekvalitetan benzin. S druge strane, što je INA, kao što se pitao gospodin Maras, od onoga što je obećala uspjela realizirati, da li je modernizirala Sisačku rafineriju, …/Govornik se ne razumio./… tj. Rijeku. Što radi sa plinskim biznisom, zašto i danas dopuštamo samo jednoj kompaniji možemo reći gotovo apsolutni monopol, a to se sigurno dogodilo nakon što su oni otkupili 20 i nešto tih benzinskih stanica Tifona. Postavlja se pitanje zašto smo zajedno sa INA-om privatizirali neke druge monopole kao što je T-HT, kao što su banke, kao što je Duhan, kao što je prije spomenuta Pliva. Koliko je rudnih blaga, rezervi nafte, plina preneseno sa prodajom INA-e MOL-u. Dvije godine nam je trebalo da INA plati obveze države, a s druge strane dopustili smo INA-i monopol. Što bi se dogodilo da neki mali trgovac, da neki mali obrtnik, neki mali poduzetnik ne plati dva, tri mjeseca svoje obveze, pa istoga časa bi bio blokiran. Zašto je INA u svemu ovome bila pošteđena? Zašto su ljudi koji su privatizirali INA-u u ime Hrvatske države ili za račun Hrvatske države na kraju postali njenim direktorima i obnašali cijelo jedno desetljeće funkciju vođenja te tvrtke za novoga vlasnika. Ista stvar je sa T-HT-om, ista stvar je sa nizom drugih banaka da ljudi koji su vršili u ime Hrvatske države privatizaciju na kraju su nastavili za novoga vlasnika voditi te kompanije pa si čovjek postavlja pitanje kome su zapravo služili. Da li su u startu služili novom vlasniku strancu ili su služili Hrvatskoj državi. To su pitanja na koja treba dobiti odgovor. Ne može ovdje biti nikome ništa ono što se kaže da nije čudno, a s druge strane vidimo da ti ljudi iz tih kompanija danas postaju stupovi društva, postaju savjetnicima Vlade, savjetnicima predsjednika, a naš Sabor nekako za sve je kriv. Istina je da možda, ne možda nego sigurno smo mi dizali ruke za te zakona, za te pretvorbe privatizacije, ali ipak pravi maheri pretvorbe privatizacije sjede sa druge strane ovoga trga. S druge strane vidimo mediji, kad je riječ o ovim kompanijama u pravilu šute. Zašto šute? Zato jer najveća sponzorstva, oglašavanja dolaze od njih, od INA-e, MOL-a, banaka, Duhana itd. Oni koji progovaraju e oni bivaju izvrgnuti ruglu upravo tih medija, a stvar je jasna, da je Hrvatska na svome nakon tih sramotnih privatizacija pogotovo monopola, gotovo bih se usudio kazati "ostala bez svog suvereniteta". Jer suverenitet nije samo vojska koja nota bene sluša NATO-ove generale, ok ili policije ili Sabor, koja sluša sve što Europa predlaže, već suverenitet podrazumijeva da imate jednu jaku naftnu kompaniju, da imate jaku telekomunikacijsku kompaniju, da imate svoje banke, da imamo svoja brodogradilišta, da imamo punu zaposlenost, a mi smo na najboljem putu da bez svega toga ostanemo, da budemo na neki način samo poslušno roblje i da ovisimo o tuđem novcu, o 45 milijardi eura vanjskog duga što će uskoro narasti na 60 milijardi ili ne znam koliko itd., itd. I onda se mi čudimo zašto je prvi dan Vrdoljakova Tita npr. gledalo 800 tisuća ljudi, jer se još uvijek ljudi sjećaju čovjeka koji je napravio puno loših stvari, da počnem od tih, ali zasigurno i puno toga dobroga jer je omogućio ljudima na ovim prostorima da na svome koliko toliko budu svoji i pitanje je kad će se to ponovo ponoviti. A mi smo, ponavljam, još jedanput ću reći, prodali sve monopole. Prodali smo sve monopole, prodali smo naftnu industriju. Prodali smo ili prodat ćemo Hrvatsku elektroprivredu 2014., Duhanske monopole, privatizirali smo banke, željezare itd. i mislim da bi o tome također trebalo progovoriti. Jučer sam pročitao, sinoć ili jutros vrijedno jedan interesantan tekst gospodina Gojka Drljače iz Večernjaka, neće se valjda uvrijediti ako ga parafraziram ili citiram i postavlja se pitanje zašto isti ljudi se uvijek pojavljuju i oko INA-e i oko Podravke. I tako je bilo i tada 2002. i tako je danas 2010. godine. Međutim, još jedanput da kažem, bit je ostali smo na neki način bez ekonomskog supstrata, o tome ovisi i naša budućnost, to je bit, bez vodećih hrvatskih tvrtki ni Hrvatska neće biti ono o čemu su naši građani sanjali, prodajemo dušu i to je zapravo loše a narod zanima i to treba priznati raščišćavanje. Za njega nije bitno, govorim sad o narodu da li se radi o nekoj pretvorbi iz 2002., 2005., 2006., 2007., 2008., nije bitno da li se radi o IDS-u, HDZ-u, SDP-u ili HNS-u. Narod je protiv politike. Nemoj dirati mene pa ja neću tebe i apsolutno treba sve otvoriti ali isto tako tijela pravosudne vlasti ne smiju jasno, samo to ne, ne smiju podmetati. Sve neka ide van. Eto, neka ide i onim mercedesovim kamionima, neka ide apsolutno sve šta se jednostavno u tom periodu prošlih 10 ili 15, ili od 90. godine na ovamo naprosto radilo. Ja želim svaku sreću jasno ovom povjerenstvu. Ako se sud primi posla onda ćemo temeljem zakona zastati s radom na istom. Grešku čovjek može prihvatiti, kriminal nikome se ne smije naprosto oprostiti. Ja ću još jedanput kazati da svatko može donijeti krivu poslovnu odluku ali ne smije za sebe i svoje uzeti niti jednu kunu, niti nekome pogodavati. Kad se radi sa milijardama kunama a proračun je upravo to 100 milijardi, jasno da uvijek može biti neka greška negdje ali još jedanput ću reći nitko ne smije za sebe uzeti apsolutno ništa. I za kraj, jasno je narod hoće da se sve raščisti od nastanka države na ovamo zbog nepravde. Jednu smo državu srušili, ovu treba obraniti poštenjem.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Evo, prvo ako pričamo o cisternama i kamionima koji su spomenuti ranije netočno je da je to sve što se ovdje događalo. Točno je da se vrši istraga o nabavi vatrogasnih cisterni koje je nabavila Istarska županija, prema tome budimo korektno. To je jedno. Drugi ispravak ako govorimo o tome da je Tito napravio ovdje dobroga, puno toga dobroga je, zbog njega mislim da imamo s potomcima gotovo milijun stanovnika manje u ovom trenutku.
Treba istražiti u Istri ali Istra nije kupovala mercedesove kamione. Znači, po toj osnovi ih nisu ... [[Govornik se ne razumije.]]
Ja bih vas zamolio da tu raspravu vani u hodniku. Na redu je uvaženi zastupnik Boris Kunst u ime kluba HDZ-a. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolege zastupnici. Na početku želim naglasiti što smo već mogli i čuti od kolege iz SDP-a da klub Hrvatske demokratske zajednice podržava Prijedlog o osnivanju Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sklapanja Ugovora o međusobnim odnosima INA-e i strateškog partnera MOL-a. Klub Hrvatske demokratske zajednice smatra da ćemo u svakom slučaju dobiti i kvalitetu više kada ovaj prijedlog dopunimo s pitanjima o stjecanju upravljačkih prava MOL-a u odnosu na vlasnički udio u INA-i. Sigurno da cilj rada istražnog povjerenstva mora biti utvrđivanje svih okolnosti i činjenica u vezi privatizacije INA-e kao i svih okolnosti i činjenica povezanih sa svim ugovorima potpisanima između Vlade Republike Hrvatske i strateškog ulagača MOL-a a ne samo pojedinih ugovora kako je to predložio SDP. INA je sigurno i to se slažem sa zastupnikom Kajinom koji je ovdje bio je bila 2002. godine hrvatski gigant i sigurno da je onda neumjesno uopće uspoređivati vrijednost dionica iz 2002. godine INA-e i danas. Mislim da je to neumjesno jer podsjetimo se da je 2002. godine INA zapošljavala 17 tisuća radnika. U posjedu je imala 450 maloprodajnih mjesta u zemlji i inozemstvu a nakon financijskog restrukturiranja iskazala je profit od 350 milijuna kuna. Kako je privatizacija INA-e primarno političko pitanje hrvatska je Vlada u razdoblju od 2000. do 2003. zbog budućnosti hrvatske ekonomije morala voditi računa da zadrži strateške pozicije u INA-i tj. ne dopustiti strateškom ulagaču znatni utjecaj upravljanja tom tvrtkom. Prodajom upravljačkog udjela od 25% plus jedne dionice strateškom partneru vrijeme je pokazalo da u hrvatskoj budućnosti ta privatizacija nažalost nije donijela nova radna mjesta a niti onaj rast i razvoj koji bi sigurno bio poželjan makroekonomskoj politici Republike Hrvatske. U ugovoru iz 2003. godine kada je država imala 75% dionica a MOL je sa 25% dionica imao dva od sedam članova nadzornog odbora i dva od šest članova uprave. No, poslovni plan niti njegove izmjene nisu se mogle donijeti bez suglasnosti barem jednog MOL-ovog predstavnika. Zato kad zastupnik Kajin kaže 50% je bilo u principu prava glasa to nije točno, bilo je daleko više je MOL imao utjecaja u tim upravljačkim pravima nego 50%. Da je bar bilo 50%. Čudno je to bilo u to vrijeme ali to je bilo tako. Tada su već počeli podsjetimo se i početni sukobi INA-ine uprave i Vlade Republike Hrvatske u to vrijeme što je jasno pokazalo da zapravo nije postojala jasna slika pozicioniranja hrvatske naftne kompanije na europskom tržištu naftnih derivata i da ta tehnika prodaje prve četvrtine dionica strateškom partneru pokazala se pogrešnim potezom tadašnje Vlade odnosno pogrešnim putem. Iako su pojedini predstavnici tadašnje Vlade javno iskazivali svoje zadovoljstvo sa listom od 10 pristiglih ponuda za kupnju udjela od 25% plus jedne dionice u INA-i. Činjenica je da su taj interes više manje pokazali drugorazredni europski naftni prerađivači čiji je primarni interes tada bio preuzimanje INA-ih tržišnih pozicija a ne ulaganje u prerađivačke kapacitete INA-e. Ne treba zanemariti činjenicu da je tadašnja Vlada Ivice Račana bila u ostavci kada je 21. srpnja 2002. godine na zatvorenoj sjednici odlučila o izboru tvrtki odnosno MOL-a za strateškog partnera INA-i. Podsjetit ću isto tako kolege iz SDP-a da takva odluka Vlade u ostavci tada nije donijeta jednoglasno, da je upravo tada zamjenik premijera upozoravao da Vlada u ostavci ne bi smjela donijeti tako značajnu odluku. Iz svega ovog što sam do sada rekao razvidno je da je sigurno potrebno proširiti djelokrug rada Istražnog povjerenstva kako bi se utvrdile činjenice koje cijeli niz godina sigurno izazivaju sumnju i zbunjuju javnost kako to da netko tko ima udio u INA-i od 25% plus jednu dionicu ima veći i presudni utjecaj u donošenju odluka od većinskog tadašnjeg vlasnika a to je bila država. Nešto nevjerojatno da bi se u to vrijeme većinski vlasnik odrekao svog značajnog utjecaja sa 75% u odnosu na drugu tvrtku koja ima 25%. Pa nameće se i logično pitanje da li postoji tu neki i drugi dogovor, da li postoji neki tajni ugovor sa MOL-om koji je skriven od javnosti kada su članovi uprave i nadzornog odbora INA-e posebno predstavnici MOL-a dobili takvu poziciju koja im daje veća upravljačka prava od većinskog vlasnika tj. države Hrvatske. Zato još jednom naglašavam, a posebno radi iznimnog interesa javnosti potrebno je izvršiti cjeloviti uvid u postupak privatizacije INA-e i ugovorne odnose Vlade Republike Hrvatske i MOL-a, a posebno zbog činjenice da je ugovorom o kupoprodaji dionica i ugovorom o međusobnim odnosima dioničara od 17. srpnja 2003. godine strateški ulagač stekao upravljačka prava nad INA-om i pravno i faktično nerazmjerno vlasničkom udjelu, odnosno stekao je znatno veća upravljačka prava nego što bi prirodno proizlazila iz stečenog vlasničkog udjela. Iz ovog što vidimo sve u svemu bit će sigurno dosta posla za Istražno povjerenstvo. Zato ne vidim čemu žuči danas od upravo one strane koja je odabrala MOL kao strateškog partnera. Čemu žuči danas protiv tog odjedanput njihovog odabira koji je bio tada 2002. godine. A inače, kada govorimo o savjetnicima itd. podsjetit ću vas da je skoro tadašnja Vlada cijelu jednu londonsku četvrt skoro iznajmila da ih savjetuje, hoćete od restrukturiranja, privatizacije do PR poslova koji su vodili u to vrijeme za Vladu iz razdoblja 2000./2003. Eto hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. To je uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, kolega Kunst je izrekao više netočnih navoda. Ispravit ću dva. Rekli ste da taj potez prodaje strateškom partneru nije osigurao gospodarski rast. Moram vas podsjetiti što ste i sami rekli, da je INA u tom razdoblju poslovala sa dobitkom i da je gospodarski rast u 2003. godini bio rekordan gospodarski rast u Europi koji je Hrvatska ostvarila. Također ste rekli da je tim ugovorom pripala su većinska upravljačka prava strateškom partneru. To nije točno. Strateški partner je mogao možda imati nešto veća prava nego broj dionica, no ne veća prava od većinskog vlasnika od Republike Hrvatske.
Zahvaljujem. A sada u ime predlagatelja, uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Samo nekoliko stvari nakon izlaganja klubova koji su se nametnula, IDS-a i HDZ-a, a bitno je da ostanu razjašnjeni. Rekao sam SDP nema nikakvog razloga bilo šta odbijati. Prihvaćamo ovo da se proširi sa prvim ugovorom. Nema više ugovora, nego još samo jedan ugovor koji je sklopila tadašnja Vlada nakon privatizacije INA-e i to treba formulirati i staviti u prijedlog i izglasati. Odmah da dam odgovor s obzirom da je gospodin Kunst izrazio upit, sumnju da možda postoje još neki ugovori. Ne, ne postoje ugovori nikakvih tajnih ugovora nema. Jer kad radite natječaj međunarodni kad se mogu javiti više ponuđača, kada prodate kompaniju, a rekao sam usporedbom sada i onog što je bilo 2003. za 40% više nego što bi danas dobili da prodajete na tržištu kapitala. Znači, 40% više je tadašnja Vlada dobila vrijednosti i novca za dionice koje je prodala strateškom partneru. Kada dobijete partnera koji se obaveže u kompaniji, investira svoj novac i kaže, da modernizirat ćemo dvije rafinerije. To će biti investicije koje će pokrenuti hrvatsko gospodarstvo. Kada dobijete takvog partnera, pa normalno da smatrate da je to bio dobar posao. Kompanija i to je rekao dobro gospodin Kunst, jer 2002., 2003. je bila u puno boljoj situaciji nego što je to danas. Ali gospodo pa tko je bio u poziciji da upravlja INA-om zadnjih šest godina, pa nije valjda SDP? Nije valjda SDP imenovao Upravu INA-e od 2004. do 2010. godine? Nije valjda SDP imao svog predstavnika kao predsjednika Nadzornog odbora od 2004. do 2010. godine. Pa ne možemo prebacivati odgovornost za INA-u sa sebe, a upravljali smo cijelim sustavom 6 godina kada se ništa investiralo u INA-u nije. I tu treba biti iskren i reći, da zbog toga što nije bilo investicija danas INA nije u situaciji kao što je bila 2003. godine. S druge strane, 2000. rekao je kolega Kunst 2003. godine u tom ugovoru definirano je da strateški partner, ali pazite tu se radi strateški partner ako već investira određeni novac pa mora imati i neku participaciju u pravima. Dva od sedam u Nadzornom odboru i dva od šest u upravi. O ovim pravima koje vi govorite gospodine Kunst radi se o pravima koja se zovu zadržana pitanja i govore samo o najstrateškijim pitanjima unutar kompanija. O upravljanju kompanija tu nema nikakvog govora. Hrvatska je imala u svojim rukama upravljanje INA-om svih ovih šest godina. Sa druge strane investicije, investicije su bile definirane ugovorom kako će ići, znači nije tu bilo mogućnosti da uprava onda kaže e ne mi nećemo investicije, ako su to već potpisali u prvom ugovoru. Znači nemojte govoriti da je MOL mogao štopati investicije. Ne, MOL nije mogao štopati investicije, investicije su štopali oni koji su neodgovorno upravljali kompanijom 6 godina i zbog toga INA nije u poziciji kao što je bila 2003. godine. I to je paradoks cijele ove priče, vi govorite da je tad bila gigant, a 2010. da je patuljak. A tko je zaslužan što je patuljak? Onaj koji je 6 godina upravljao INA-om, a to nije sigurno bio SDP i ako treba i na to pitanje povjerenstvo treba dati svoj odgovor. A sada još jedna stvar, kolega Marić je rekao da se moralo pitati MOL oko toga da li može netko drugi ući i ponuditi nešto za ovih 19% dionica o kojima sam govorio i da netko može još ući kao potencijalni investitor i strateški partner. Istina, ovo šta je kolega Marić pročitao je točno, ali to samo sugerira pravo prvokupa. Moguće da bi, da je OMV ili netko drugi ponudio više novca, možda MOL ne bi pristao kupiti te dionice, možda bi se onda moglo to prodati drugom strateškom partneru. O tome se radi. Pravo prvokupa ne govori i ne sugerira u čijem smjeru treba ići dalja privatizacija, nego samo ako ovaj koji je već uložio želi pod tim istim uvjetima kao šta je netko drugi ponudio kupiti dionice da onda može. Znači mogao se apsolutno ne stoji teza da se nije moglo još nekoga uključiti u privatizaciju INA-e da se to htjelo, ali nisam ja gospodo javno objavljivao da je MOL strateški i dobar partner nakon sastanka u Budimpešti, nego je to bivši premijer Sanader puno prije nego šta je isteklo 5 godina od prvog ugovora, i puno prije nego šta je MOL uopće ponudio javnu ponudu za dionice hrvatskim građanima. Znači već puno prije postoji indicija da su se stvari dogovorile. A sada oko prava iz ovog izmijenjenog, znači prve izmjene i dopune ugovora. šta, zbog čega mi kolokvijalno tu se nabacujemo 50, 75% prava. Želim reći hrvatskoj javnosti, i mislim da je to bitno znati da MOL, odnosno strateški partner ima mogućnost u upravljanju INA-om sa samo 2,3% dionica više imenovati upravu 3 svoja člana hrvatska 3 svoja člana, ali oko svih pitanja ima pravo na predsjednika uprave, ali oko svih pitanja ako je 3-3 nema ograničenja osim ovih strateških pitanja koja su definirana kao za državna pitanja upravljanju INA-e presudan je glas predsjednika uprave, odnosno mađarskog predstavnika, oko svih pitanja operativnog upravljanja kompanijom, oko toga imenovanja nižeg menadžera, izvršnih direktora itd. Sa druge strane u nadzornom odboru od 9 članova Hrvatska ima pravo na 3, mađarska strana na 5, automatsku većinu, samo 2% više dionica automatsku većinu u nadzornom odboru. Znači opet više prava nego šta bi to trebalo po omjeru dionica nekome pripasti. Ali sada još jedan podatak koji je fascinantan. Za državna pitanja rekao sam su ona pitanja koja definiraju gdje se bez konsenzusa u nadzornom odboru ne mogu neke stvari odlučivati, ali to pitanje obuhvaća da strateški partner, odnosno u ovom slučaju uprava, s obzirom da strateški partner ima presudan glas u upravi može raspolagati sa imovinom, prodavati do 10% konsolidirane vrijednosti dugoročne imovine u jednoj financijskoj godini. Znači netko može 10% imovine bez konsenzusa u nadzornom odboru prodati INA-e, radi se o 2 i pol milijarde kuna, bez toga da ima konsenzus hrvatske strane, to oni mogu napraviti. U 10 godina teoretski mogu rasprodati cijelu kompaniju, a Hrvatska ne mora ništa reći, može reći ok, ne možemo, definirali smo ugovorom, vi to imate pravo napraviti. Svake godine 10% vrijednosti može se rasprodati od INA-e, i za 10 godina INA-e teoretski ne mora ni biti, a Hrvatska tu ne može ništa napraviti. I normalno da zbog takvih stvari tražimo raspravu o ovim izmijenjenim ugovorima i zbog čega je to netko dopustio. Hvala lijepo.
Imamo tri ispravka netočnih navoda. Prvo je uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Pa evo kolega Maras, već po drugi put netočno uspoređuje … [[Govornik se ne razumije.]] cijenu dionica u 2003. i danas. 2003. su se dionice prodavale sa upravljačkim pravim a i normalno da su bile skuplje. Danas bi dionice bile i znatno jeftinije da je SDP ostao na vlasti, jer je uništio recimo transport INA-in, kompletno i predao u ruke transportiranje derivata odabranim privatnicima, jer je pogodovao jednoj riječkoj firmi i uništio čitav niz malih poduzetnika vlasnika crpki. Dakle srozavanje ugleda u to kratko vrijeme je dovelo do tog da je INA izgubila ugled. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa cijenjeni kolega Maras je kazao da je Vlada Republike Hrvatske prodala 2003. 25% plus jednu dionicu za 40% više nego što bi to danas dobila da danas prodaje, otprilike tako. To nije točno, zato što se ne može promatrati kretanje cijena na tržištu kapitala pojedinačnih dionica od paketa dionica. Istinu bismo dobili kad bi danas MOL svoje dionice i svoju poziciju raspisao javnim natječajem da prodaje i koliko bi dobio za to onda bismo znali cijenu tih dionica, a moja procjena da MOL danas to prodaje Rusima ili nekom drugom dobio bi između milijardu i pol dolara i 2 milijarde dolara. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Maras je izrekao više netočnih navoda, no ja ću samo dva ispraviti. Prije svega nije točno da je HDZ upravljao INA-om ovih 6, 7 godina, upravljao je HNS, HNS ima tamo predsjednika uprave a ne HDZ. To je prvo. Drugo, ovo što ste rekli da nitko nije ometao upravljanje INA-om i da se moglo upravljati INA-om, pa ja mislim da ste vi pametan čovjek, da ne trebate to pričati. Pa gledajte, valjda znate toliko da ako ne može tvrtka donijeti poslovni plan, niti izmjene poslovnog plana bez suglasnosti jednog predstavnika iz nadzornog odbora ili uprave to je Mađara, onda je to veto i tu ne možete vi normalno onda upravljati firmom, pa to je jasno svakome, i malom djetetu, nemojte onda obmanjivati javnost.
Zahvaljujem. Idemo dalje s raspravom po klubovima. Na redu je klub HDSSB-a, uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, nema nitko ni od Vlade ni od INA-e. Poštovani kolegice i kolege zastupnici zamislite da netko od vas prodaje kuću i da dobije kaparu u prvu ruku 25% od iznosa ugovorene cijene, a nakon nekog vremena i onaj ostatak do 47%. Ali već kada dobije iznos od 25% upiše u gruntovnicu vlasništvo na kupca. Svi bi se mi zapitali ima li to veze sa zdravim razumom i zdravom pameću? I to je cijela, zapravo, cijeli supstrat, ove današnje rasprave i predbacivanja i prebacivanja od 2002., 2003. do evo do danas između SDP-a i HDZ-a. Tko je napravio više štete? I ne samo tko je ugrozio državni interes, ja bih rekao, tko ga je oštetio? I stalno osnivamo povjerenstva post festum, prošla baka s kolačima, a mi osnujemo povjerenstvo. Što su sve uopće povjerenstva riješila? Zamislite, Povjerenstvo za nabavku vojnih kamiona nije znalo da njemački ponuđač nudi kamione koji ne odgovaraju standardima. A gle vraga, njemački proizvođač, članica NATO pakta, nema pojma kakvi to kamioni trebaju Hrvatskoj državi, također članici NATO pakta. Povjerenstvo za nestanak žita, pšenice iz robnih rezervi prije nekoliko godina, čini mi se da se to zvalo popularno "Šeksovo povjerenstvo", ispričavam se gospodinu Šeksu kojega ovdje nema zato što ga spominjem, što je riješilo? Pa ništa nije riješilo. Povjerenstvo za ispitivanje sukoba interesa Čačić-Tomčić, tako se zvalo nekako prije nekih par godina, čak istražno jel tako? Što je riješilo? Ništa nije riješilo. U ovoj državi trebalo bi toliko ljudi u povjerenstva, počevši od državnog nivoa pa do lokalne samouprave i regionalne samouprave, da zaista je opravdan priljev i pritisak na upis na Pravni fakultet i na Fakultet kriminalistike da bismo se očito, jedan najveći broj tih mladih ljudi treba upravo zaposliti u takvim povjerenstvima. Jer kriminala i korupcije toliko ima da zaista Europa koja upire prstom u nas s pravom upire prstom. Evo, kako se je preko novina koje su pod utjecajem određenih krugova političkih prepucava. Danas smo svjedoci da izlazi upravo pred ovu raspravu naslov u svezi nepravilnosti pri nabavci 200 vatrogasnih vozila u vrijeme koalicijske vlade. Linić, Obersnel sele u Osijek. Odmah nakon toga se isplivavaju, bilo je i čak da kažem pomalo onako škrto i pomalo stidljivo najavljeno da se nešto i oko "Patrije" i vojnih vozila borbenih, oklopnih kako to netko voli reći također postoje određene sumnje. I stalno se čačka i stalno se otkrivaju stvari koje su zapravo prošle. Koje su zapravo koštale Hrvatsku državu i hrvatski narod ovoga stanja, ovakvog jadnog stanja u kojemu se nalazi. I mi raspravljamo post festum i osnivamo povjerenstva. U neku ruku to je pomalo i farsa, ali građanima to nije farsa ne u smislu toga što će to povjerenstvo naći i što će pametnoga izmisliti i izmudrovati jer su novci nepovratno otišli, šteta je nepovratno napravljena i od toga nikakve koristi zapravo za građane biti neće. Pretvorba i privatizacija, tako je govorio ovdje čini mi se gospodin Kajin, ponovno opet o stavljanju u ustavne odredbe da se ide na reviziju pretvorbe i privatizacije. Ali to i kad uđe u Ustav RH pitanje je koliko će biti to moguće operativno provesti. Gdje su aktualni instrumenti, alati inspekcije i sve ono koje bi nekakav strah, bojazan, poštovanje, domoljublje u svezi sklapanja ugovora i u svezi upravljanja hrvatskim bogatstvima stavili na jedan nivo, na jednu kušnju da se napokon to bogatstvo hrvatsko i hrvatska zlatnina i srebrnina ne rasprodaje sveudilj i budzašto. Nema toga. Gdje su dakle bili aktualni instrumenti i u ono vrijeme kada se ovo događalo da zapriječe takvu stvar ili bar da upozore na takve stvari? Sjećam se dobro izjava aktualnog premijera, pardon onda aktualnoga, a danas je uteklica, koji je tvrdio da se to mora sa strateškim partnerom riješiti. Da se to mora baš MOL-u dati toliki broj dionica i dati mu upravljačka prava. I potpredsjednik Vlade također, koji je, ne znam što je danas, gospodin Polančec je isto to tvrdio javno na televiziji. U prvoj, dakle u udarnoj informativnoj emisiji, u "Dnevniku", kao udarnu vijest. I danas osnivamo povjerenstvo da to provjerimo zašto su oni to govorili i što se tada događalo. Povjerenstvo na povjerenstvo. Država 45 milijardi eura u, da kažem u minusu, da ne kažem u nečem drugom. Nema povratka novaca. Gospodin Bajić sa USKOK-om i DORH mogu, imaju potrebu natrpati pravnicima, vrsnim kadrovima i zatraživati prostor koji bi imali 2,3 godine, 5 godina što raditi. Ali kakve koristi ima od toga što ćemo nešto iznaći, pretvoriti, a onda opet pustiti većinu tih, da kažem, ne usudim se reći jer ću odgovarati za riječ lopova, evo nek mi netko i oprosti ako to čuje, ako građani od toga nemaju nikakve koristi. Zato ova današnja rasprava koja se očito vodi između 2 tabora radi utvrđivanja nekakve odgovornosti, ja bih rekao prošla baka s kolačima, između SDP-a i HDZ-a, zapravo se mi možda ne bi trebali ni uključiti. To je čista politička igra optužbi između ova 2 tabora pri dobivanju političkih bodova, ali zapravo samo političkih bodova. Privatizirane su banke, privatizirana je, kako reče Kajin, željezare. Marine na moru, hoteli, kako je išlo? Kamo je išlo? Mislim da bi nam trebala, kako je jedanput HSP predlagao jednu ilustraciju političku u neka davna vremena, trebala je gospodarska ilustracija, ne samo ustavna odredba za revizijom, revizijom pretvorbe i privatizacije nego prava ilustracija, ali tko će to provesti, kada se uvijek ista imena vrte, uvijek ista imena kako netko reče, oko INA-e, oko Plive, oko Hypo banke oko ovoga onoga, dokle ćemo tako. U Slavoniji postoji dakle crpilište nafte Đeletovci, ono snabdijeva Hrvatsku sa oko 40% hrvatskih potreba nafte. Netko reče ovdje da je time MOL dobio upravljačka prava nad rezervama nafte, plina, ali nije spomenuo i vode, jer INA u svojim istraživanjima bušeći tražeći naftu i plin ima zabilježena i podzemne rezervoare, podzemne rezerve vode. A to je novi, ako je uopće novi resurs bogatstvo koje jedna država može imati, zbog koje mi Hrvatska stoji na petom mjestu u Europi i negdje 45 mjestu u svijetu, i to će biti novo bogatstvo. A mi ili HDZ ili SDP tko je upravljao s tim, a ja neću upirati prstom ovdje ili da upirem s oba dva prsta, o tome nismo vodili računa. Odnosno oni koji su to radili su raspravljali jesu li za osobnu korist, ja ne mogu to reči to ne treba raditi istražno povjerenstvo, to je stvar pravosuđa, to su stvari ukoliko se dokaže krivica da zatvor, te su stvari izdaja i veleizdaja Hrvatske. Ne oštećenje Hrvatskih interesa, ne ugrožavanje Hrvatskih interesa, to je izdaja Hrvatskih interesa. I zato ne znam, jesam li za povjerenstvo ili nisam, za osnivanje povjerenstva, što će ono odlučiti kada tako i tako znamo da nikada nije bilo produktivno da nikada ništa nije riješilo, ni jedno povjerenstvo ništa nije riješilo, ima li posljedica od rada povjerenstva, evo rekli smo za kamione Povjerenstvo nije znalo da Njemački kamioni ne odgovaraju standardima koje je Hrvatska propisala. To se utvrđuje na sudu, zamislite, prije se to nije znalo. Tako će i ovdje biti isto, naći će se nekakva kvaka. O strateškom partnerstvu, eto MOL je strateški partner pa smo njemu učinili usluge, tako ne bih htio prejudicirati stvari koje će se događati u radu povjerenstva. Đakovština, još uvijek ne znamo koji su golubovi pozobali pšenicu, kamo je nestala. Čiji su? Kojih su boja? Vrapci, komarci? Ne bih htio o tome jer stvar je govorimo o INA-i ali iskreno mogu reći da ne znam jesam li tužniji, tužan sam što vjerujte mi da ne znam hoću li glasati da se osnuje povjerenstvo ili ne kada je to tako svejedno, kada to nema nikakve koristi. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imamo tri ispravka netočnog navoda, prvo je uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Uvaženi kolega kažete da Povjerenstvo osnovano za Čačića i Tomčića nije riješilo ništa. To je potpuno netočno, to povjerenstvo je jednoglasno dakle glasovima svih svojih članova nedvojbeno ustanovilo da gospodin Tomčić u vrijeme koalicijske vlasti nije pogodovao tvrtci u kojoj je imao određene vlasničke udjele. Tako je zaključcima toga povjerenstvo skinuto s toga čovjeka blato koje se na njega nabacivalo dugo vremena, iz politikantskih razloga upravo tadašnjih zastupnika HDZ-a. Znači i članovi HDZ-a u tome Povjerenstvu su prihvatili ovakav zaključak jer je ono proizlazio iz činjenica koje je Povjerenstvo razmotrilo i došlo je do jedne nepobitne istine koja je zapravo vratila dostojanstvo i ugled čovjeku kojega se neopravdano prije toga vrijeđalo.
Zahvaljujem. Na redu je ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Pa evo moram ispraviti kolegu koji opet spominje da povjerenstvo nije imalo pojma da MAN-ovi kamioni ne odgovaraju. Mislim da je Povjerenstvo znalo sve upravo toliko koliko je znao i USKOK koliko i Državno odvjetništvo, dakle nema papira koje nismo dobili i tu smo definitivno sve znali. A što se tiče povjerenstva onih ranije, ja ipak očekujem da i ono Povjerenstva i Čačića i Tomčića da će uz potvrdu Sabora, išlo je Državnom odvjetništvu, da će doći na red sve ono što smo našli a našli smo stravično puno kriminala u svemu.
Zahvaljujem. I na redu je ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepa evo kolega Markovinović je već dio ispravio. Dakle, ispravljam sljedeći netočan navod. Povjerenstvo za kamione nije znalo da Njemački proizvođač, misli se na MAN ne odgovara uvjetima natječaja. Povjerenstvo je znalo da ne odgovara, povjerenstvo je dalo dokaze da je zahtijevana nosivost 5 tona, da MAN nema 5 tona, u sudskom procesu kao što znamo je to direktor prodaje MAN-a potvrdio i upravo na toj spoznaji je povjerenstvo za kamione temeljilo svoju većinsku odluku da bivši ministar obrane nije počinio kazneno djelo. Dakle, Povjerenstvo je imalo dokumente i pravilno ih je procijenilo.
Zahvaljujem. Idemo dalje po klubovima. Na redu je Klub HNS-a uvaženi zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stanke podržava i jednu i drugu inicijativu. I ima logike i zahvaljujem se kolegama iz Kluba HDZ-a da proširuju, prvo da podržavaju osnivanje Povjerenstva u jednoj vrlo važnoj temi koja se zove INA i drugo da se čitava priča izanalizira od početka do kraja. To je dobro, to je korisno, u svakom slučaju je za pozdraviti jer govorimo o kompaniji koja nosi 10% bruto-društvenog proizvoda ove države, kompaniji koja direktno zapošljava 10 tisuća a indirektno 50 tisuća i ono što je posebno važno kompanija koja je u vrijeme dok je funkcionirala pod našom kontrolom, a to je bilo do nedavno oslonac naše energetske neovisnosti, a koje smo ovim zadnjim ugovorom kojeg je potpisao bivši potpredsjednik Vlade gospodin Polančec izgubili. Možda nismo izgubili ali je definitivno umanjena, a gotovo sigurno šteta sa izdvajanjem plinskih biznisa je definitivno učinjena. Kolika će biti dimenzija te štete? O tom po tom, to će vrijeme pokazati a u svakom slučaju neka buduća vlada će imati izuzetno težak posao u sanaciji nečega što je po meni napravljeno vrlo neodgovorno, bezrazložno i nepromišljeno. Da bismo čitavu priču razumjeli malo snažnije i malo jasnije, klub Hrvatske narodne stranke vezano za ovu točku vraća se upravo na početak te privatizacije. I tvrdimo da je to jedna od vrlo rijetkih privatizacija koja je napravljena prije svega izuzetno transparentno ali u svom pristupu vrlo konstruktivno i strateški, posebno strateški odgovorno. Naime, to nije bila privatizacija i nije se krenulo u tu privatizaciju na način da se omogućava strateškom partneru obveza dokapitalizacije, zadržavanja broja ljudi, pa obično onda kod svih takvih ugovora ljudi su završili na cesti, kojima se zabranjuje prodaja imovine, pa bi se prvo ta imovina prodala. Mislim da je to nama svima jasno i da ne treba tu posebno podcrtavati da se to dešavalo i koliki je kriminal ukupni cjelokupnog privatizacijskog procesa u ovih 20-ak godina, malo manje od 20-ak godina. Ta dimenzija je poznata posebno onima koji su ostali bez imovine i koji su ostali bez posla i koji su ostali na burzi. Za razliku od svih tih privatizacija s ovom privatizacijom tadašnja koalicijska vlada je krenula na način, prvo, tražili su od INA-e da INA napiše koji je njihov strateški razvoj. Da li razvoj rafinerija, da li je njihov strateški razvoj, povećanje benzinskih tvrtki, da li Sirija, da li Bosna, svi oni projekti koje je u to vrijeme INA razvijala? INA je dobila od Vlada Republike Hrvatske zadatak da napiše koji je njihov strateški razvoj. Iza toga Vlada Republike Hrvatske je raspisala prvi natječaj za prikupljanje ponuda zainteresiranih, ponavljam zainteresiranih uz obvezu da oni daju svoj strateški plan razvoja, da oni daju svoju stratešku viziju razvoja, da oni daju svoju namjeru kako stratešku viziju kako i na koji način INA kao naftna kompanija se treba razvijati. Kada su te ponude i strategije došle stavilo se u korelaciju INA-ino razmišljanje, razmišljanje strateških partnera i stvorila se platforma, to je ključno, strategije razvoja industrije nafte kao kompanije. Upisano je osnovni ključni strateški elementi upisali su se u tender i u tenderu je vrlo jasno rečeno i to piše u tenderu da strateški, i traži se na drugom natječaju, traži se ponuda i to isključivo i samo najviša cijena, jedini kriterij, najviša cijena 25 plus jednu dionicu. S tim da je u tenderu pisalo da s tom cijenom taj strateški partner dobiva strateška upravljačka prava, ne upravljačka prava. U ugovoru ako ga iščitavate kolegice i kolege vrlo jasno piše koja prava dobiva sa 25 plus jedan što je pisalo u tenderu, ponavljam. Strateški partner kada je kupovao na drugom natječaju, kada je kupovao kada je nudio svoju cijenu znao je što kupuje, da kupuje tvrtku koja ima te i te strateške odrednice i da kupuje mogućnost strateškog upravljanja sa 25 plus jednom dionicom. I postignuta je cijena 4 puta veća nego je bila procijenjena. Od neovisnih konzultacijskih kuća, pa makar one kao što je rekao kolega Kunst koje su zauzele pola Londona ili pola Europe uopće nije bitno, zna se koje su to konzultantske kuće bile i kakve. Ugovor je potpisan i strateški partner sa svoje dvoje ljudi u upravi, dvoje ljudi od 7 u upravi, dvoje ljudi u upravi od 6 i dvoje ljudi u nadzornom odboru od 7 upravljaju s tom kompanijom. U čitavom tom vremenu tko je kontrolirao 2004., 2005., 2006., 2007., 2008., 2009.? Tko je kontrolirao? Nadzorni odbor u kojem je taj MOL kao strateški partner imao dvoje ljudi i predsjednika nadzornog odbora kojeg je imala hrvatska Vlada. Oni su kontrolirali kako se i na koji način se kompanija razvija, oni su kontrolira kako i na koji način strateški partner konzumira svoje pravo koje je platio, a u tenderu je to pisalo ponavljam, znao je što kupuje, kako se dalje razvija kompanija? Da li se strateški partner drži ugovora ili da li kompanija prati svoj razvoj definiran ugovorom i strateškim planom? Ponavljam koji je bio u glavnim elementima i sastavni dio tendera. Prema tome, MOL ili kupac ili mogući kupci kada su nudili svoju cijenu znali su što kupuju. A i mi smo znali hrvatska strana znala što nude. Danas imamo što? Danas imamo, da MOL, sa manjinskim paketom, ima upravljačka prava, ne samo strateška. Jer po prvom ugovoru je imao strateška, a ne 100%-tno upravljačka. Danas on ima upravljačka prava i logika govori i svugdje je prisutno u svijetu i to je nešto što je uobičajeno, da možeš dobiti upravljačka prava ali za ta upravljača prava ti moraš platiti bonus. Ovdje bonus da li je plaćen, to je pitanje, svi pitaju. Ako nije bonus plaćen država Hrvatska ima sva prava, sve mogućnosti normalno ako želi da raskine taj ugovor i da pod kontrolu ponovo vrati nešto što se zove INA naftna kompanija koja je ključna za energetski suverenitet ove države. Ako je strateški partner platio upravljački bonus onda je pitanje državi Hrvatskoj, onda ta sredstva su došla, ona negdje postoje. O čemu govorimo? Ako je platio a Hrvatska država nije dobila ta sredstva pitanje je tko je dobio, gdje su ta sredstva. Ali činjenica je da mi danas imamo tri člana uprave Vlada Republike Hrvatske i tri člana uprave MOL. Mi danas u nadzornom odboru MOL ima pet članova nadzornog odbora, Republika Hrvatska tri plus jedan predstavnik zaposlenik. I tu je jedna po meni nelogična stvar. I Republika Hrvatska i MOL zajedno imaju ispod 50% za 2 i nešto posto je MOL jači od Republike Hrvatske, za 2 i nešto posto ... [[Govornik se ne razumije.]] nije bitno precizno reći. Ali je bitno precizno reći da otprilike za isti iznos dionice MOL ima pet članova nadzornog odbora a Republika Hrvatska tri za skoro isti, razlika je 2 i nešto posto. Da li je to logično? Drugim riječima sasvim sigurno i slažem se sa kolegom Kunstom, treba istražiti. I tu podržavam. Nije tu baš često ali ovaj put podržavam i kolegu Kunsta kad je govorio u ime kluba HDZ-a. Nameće se pitanje da li postoje neki tajni ugovori jer jednostavno ne želim vjerovati da netko daje nekome upravljačka prava bez da plati bonus, ne želim vjerovati, ... [[Govornik se ne razumije.]] onda stvarno nesposobni. Da li je povjerenstvo koje je formirala Vlada Republike Hrvatske za pregovore sa INA-om oko definiranja načina kako i na koji način MOL-u dati upravljačka prava. Da li se to povjerenstvo sastajalo? Da li je to samo potpredsjednik Vlade Polančec radio sam, to ne znamo. Znat će se. Da li je predsjednik države tražio u nekoliko navrata da se objavi ugovor koji je bio tajni do određenog vremena, koji je čak i bivšu potpredsjednicu Vlade a sadašnju premijerku iznenadio kad ga je vidjela, za razliku od ugovora koji je napravljen 2003. koji je odmah bio na internetu i svatko ga je mogao vidjeti. Prema tome, ima čitav niz pitanja, neka su s vremenskim odmakom i upravo zahvaljujući vremenskom odmaku pokušavaju se promijeniti, pokušavaju se usmjeriti dalje od istine, dalje od one sadržajne istine. Pokušava se jednostavno na koalicijsku Vladu koja je točno na koncu svog mandata potpisala ugovor, da li ga je trebalo baš u to vrijeme nije bitno ali je čitav postupak provela. Ali od tog vremena do dana današnjeg upravo Vlada Republike Hrvatske je imala kontrolnu mogućnost kroz Nadzorni odbor INA-e i tu se postavlja pitanje što su ti ljudi radili. Ako strateški partner nije poštivao ugovor kojeg je potpisao on je strateški elemenat kaj se delalo. I ključno, još jedanput ću ponoviti. Ako MOL ne može dokazati da je platio premiju na upravljačka prava sa manjinskim dioničkim paketom to pravo mu Hrvatska država mora oduzeti. Ako je MOL to platio treba vidjeti gdje je to platio. Ako Hrvatska država nema ta sredstva netko ima i tu je sad poruka i prilika i državnom odvjetniku Bajiću koji je nedavno dobio potporu u ovom Hrvatskom saboru da opravda to povjerenje, između ostalog i moje osobno. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo sad nekoliko ispravaka netočnih navoda. Ali prije toga obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u 10 sati 58 minuta. Sada prvi je na redu za ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Frane Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Netočno je da je privatizacija INA-e bila transparentna. Upravo je u toj privatizaciji inaugurirana strategija tajnosti pregovora navodno sa ciljem da se postigne što bolja pozicija hrvatske Vlade. To nije istina. Upravo kroz ovaj ugovor je jasno da je strateški partner sa činjenicom da odluke na nadzornom odboru moraju biti važnije odluke, moraju biti donesene sa najmanje šest glasova što uključuje jedan glas MOL-a a te odluke su doista izuzetno važne. Svaka ta odluka je izuzetno važna, dala je njima veća upravljačka prava. Drugo, rekli ste da je vrijednost postignuta na ovom natječaju četiri puta veća od realne, od one koja je bila predviđena. To nije istina jer to bi značilo. ... [[Upadica se ne čuje.]] Pa nije procijenjena vrijednost bila 500 milijuna dolara za cijelu firmu. O čemu vi govorite? Bila je najmanje oko milijardi 800 milijuna dolara je bila procjena vrijednosti. Oni su platili 505 milijuna. To bi značilo da je cijela INA vrijedila po vašem u tom momentu 505 milijuna dolara. Nemojte obmanjivati javnost. A gdje je otišla premija od 100 milijuna dolara to ćemo tek utvrditi.
Zahvaljujem. Molio bih vas bez dobacivanja iz klupe. Ne možemo, iz klupe se ne može dobacivati. Tko se hoće javiti za riječ dobit će riječ po regulama kako piše. Drugi ispravak netočnog navoda je uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Netočno je da, a ne čudi me zapravo što upravo predsjednik odnosno predstavnik kluba HNS-a iznosi ovo netočno da je MOL 2003. godine dobio samo strateška, a ne i prava uprave. Jer da je upravo bilo 5000 članova nadzornog odbora, a 2 člana iz MOL-a, iz Hrvatske ja govorim, 2 iz MOL-a, a sve se donosilo sa 5001 glasom, prema tome to su upravljačka prava. A sjetimo se da upravo 3. siječnja 2000. godine je pri podjeli plijena kako je to koalicijska Vlada uredno napravila upravo HNS dobio odgovornost pored obnove i izgradnje za INA-a. Pa prema tome njegova odgovornost je najveća.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Dobro zvuči da bi bilo istina što se kaže, dakle netočna je izjava gospodina zastupnika Koračevića koji je ustvrdio da su strateški planovi razvoja i njihova usklađenost bili jedan od najvažnijih kriterija Vlade Republike Hrvatske uz cijenu glede donošenja odluke. Dobro zvuči ali nije istina. Najvažniji kriterij je bio bonus premija. A što o planovima strateškog razvoja INA-e je mislio i misli MOL najbolje pokazuje i sljedeća činjenica da je MOL ukinuo odmah sektor za strateško planiranje i razvoj poslovanja u INA-i. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I zadnji ispravak, uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa netočan je navod da su samo predstavnici MOL-a mogli utjecati na strateške planove, a da u principu poslovanje INA-e nitko nije ometao. Ja ću vas podsjetiti na sukob koji je počeo prvi 2003. godine između upravo Uprave INA-e i Vlade tadašnje kad se nisu mogli donijeti poslovni planovi niti izmjene poslovnih planova jer su to blokirali, stavili su veto predstavnici Mađara u nadzornom odboru i u upravi. Tako da ovo što je rekao i zastupnik Markovinović, ma nema veze koliko je članova, stvar je u tome da ste vi dali takva upravljačka prava da jednostavno sa 75% tko ima upravljačke mogućnosti nije mogao na ništa utjecati.
Zahvaljujem. Nastavljamo raspravu po klubovima i na redu je uvaženi zastupnik Davor Bernardić u ime kluba SDP-a. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora. Uvažene kolegice i kolege. Pa ovo je način ako se sumnja u loše poslovne odluke, ako se sumnja u narušavanje javnog interesa na koji način SDP pokreće istragu, ostvarivanjem povjerenstva da se utvrde činjenice. No bojim se da je sve što se događa oko Ina-e koja je danas gubitaška kompanija, koja je danas kompanija u većinskom stranom vlasništvu da je to tek kap u moru svih nepravilnosti koje će se utvrditi u trenutku kad SDP bude preuzeo odgovornost za upravljanje Hrvatskom. Bojim se da je to kap u moru u poslovanju svih i analizi svih javnih poduzeća koji za hrvatsko gospodarstvo imaju presudan utjecaj budući da se u njima ostvaruje godišnji promet od preko 70 milijardi kuna i ne bih volio da kad dođemo u poziciji upravljati Hrvatskom, a uskoro za dobrobit hrvatskih građana, da počnu ispadati upravo iz tih poduzeća … [[Govornik se ne razumije.]] Kad se provodi strateška privatizacija onda se ona provodi s razlogom i s ciljem. Jedan od ciljeva je također i može biti širenje tržišta koji je osnovni cilj i bio pokretač strateške privatizacije. Drugi je dokapitalizacija i ulaganje u modernizaciju, također to je isto strateški cilj. Treći obuhvaća sve ovo, a odnosi se vrlo jednostavno na bolje poslovanje. No međutim, kada preuzmete kompaniju i imate najveću odgovornost u upravi onda ste odgovorni za poslovne rezultate u istoj kompaniji. 6 tj. 7 godina HDZ je na čelu kroz obnašanje vlasti u INA-i, 7 godina direktne odgovorni za ono što se događalo u INA-i i tu ne možemo biti isti i moramo podvući crtu. Ako je nešto u strateškom planiranju bilo krivo onda ste vi bili dužni reagirati jer ste tada bili u poziciji vlasti. Ako je nešto bilo krivo budite sigurni da bi Državno odvjetništva i policija koja reagira na puno manjim slučajevima već reagirala u slučaju privatizacije starom sedam godina. Ali ta privatizacija 25% dionica INA-e izvršena je najtransparentniji način, to je činjenica, na međunarodnom natječaju prodana je po vrlo visokoj u to vrijeme cijeni po jednoj dionici. Ta znači privatizacija je izvršena na najvišim standardima i zaključci su bili da se provede, a pri tom upravljačka prava nisu bila predana Mađarima kao što je to danas slučaj. Iza toga, u zadnjih sedam godina koliko je vaša Vlada na čelu odgovornosti pa i na čelu odgovornosti za INA-u dogodile su se serije, mogao bih to tako reći, raznih događanja koje su na neki način prodavale dionice INA-e. 7% je preneseno Fondu hrvatskih branitelja, provedena je javna prodaja dionica 17% njih dionica INA-e i 7% je raspodijeljeno zaposlenicima. Taj Fond hrvatskih branitelja odlučio je prodati svoj paket upravo MOL-u. Ono na što mi želimo upozorit i na ono što aludiramo je da je upravo prodajom tih 7% MOL došao u posjed više dionica INA-e nego što to ima Hrvatska država i da je upravo zbog tih 7% sa 2,3% više dioničkog udjela tajnim ugovorom koji je potpisan tj. sklopljen na 67. sjednici Vlade Mađari odnosno MOL je dobio 100%-tno upravljanje u kompaniji INA-e. Tu je niz problema koji se otvaraju i niz stvari za koje bi bilo dobro da se ispita i da se na neki način otkloni sumnja od procesa koji su se tada događali. Mi ne tražimo ništa drugo nego da se utvrde činjenice, a činjenice koje su poslije usljeđivale su isto tako da je Vlada odgodila plinski biznis za godinu dana ne bi li INA povećala cijenu plina što je i napravila. No međutim, u četiri godine Vlada je preuzela sljedećih pet godina zapravo plinskog biznisa, Vlada je preuzela odgovornost upravo za plinski posao u Hrvatskoj i na taj način, s obzirom da naše tržište nije usklađeno sa tržištem Europske unije kad je plin u pitanju i čekaju nas znatno veće cijene plina na slobodnom tržištu kad uđemo u Europsku uniju je direktno, možemo to tako reći prouzročila vjerojatni gubitak INA-e u iznosu od 4 milijarde kuna. Također oko tog želimo da se utvrde činjenice. Ono što isto tako slijedi potom je otkupljivanje skladišta Okoli za 505 milijuna kuna. Ista ta INA u prošloj godini ostvarila je gubitak od 1 milijarde kuna i 1 milijardu kuna ona upravo duguje Hrvatskoj državi na ime poreza i trošarina. INA je danas kompanija koja posluje s gubitkom. INA je danas kompanija koja nije zadovoljila strateške ciljeve koji su pred nju bili postavljeni početkom ovog desetljeća. I bojimo se da se INA-i ne dogodi sudbina "Plive" o čemu je pričao zastupnik Maras. Pitanja koja Istražno povjerenstvo treba ispitati su vrlo jednostavna i svode se na elementarnu pristojnost. Ja moram napomenuti da smo mi u ovu sabornicu poslali interpelaciju o analizi rada javnih poduzeća sa ciljem da se ustanovi poslovanje javnih poduzeća koja sa ... [[Govornik se ne razumije.]] prihodom od preko 60 milijardi kuna imaju ključni utjecaj na gospodarski razvoj Republike Hrvatske, da je to odbijeno. Također odbijen je zaključak da se utvrde strateške smjernice rada javnih poduzeća u sljedeće tri godine. Također je to odbijeno. Pa čega se plašimo u tom slučaju? Također je odbijeno da se utvrde kriteriji za plaće, kriteriji za sve one stvari koje mogu pridonijeti racionalizaciji troškova u javnim poduzećima. I to je odbijeno. Bojim se da je slučaj INA-e i Istražnog povjerenstva INA-e tek kap u moru nepravilnosti i nereda u javnim poduzećima, ali i u državi koje ćemo na žalost morati još dugo otkrivati pošto dođemo na vlast. Ono što tražimo su jednostavne stvari, utvrđivanje činjenica, da li je bilo pogodovanja i da li je interes građana i zaštita imovine ostvarena, odnosno da li je zaštićen interes građana i Republike Hrvatske. Prvo što tražimo da se, zašto su MOL-u dana veća upravljačka prava nego što je to uobičajeno. To je pogotovo kad imaju 2,3% udjela više. Zbog čega se u postupak privatizacije nije uključila još neka zainteresirana tvrtka? Tko je bio član povjerenstva za pregovore sa MOL-om? Zbog čega je Vlada odlučila preuzeti plinski posao? Zbog čega je kupljeno plinsko skladište Okoli sa plinom u njemu? Da li je bilo eventualnih pogodovanja MOL-u tijekom cijelog postupka? Da li su u ovom slučaju zaštićeni interesi i imovina Republike Hrvatske što je najvažnije i da li je zbog eventualnih nepravilnosti oštećen državni proračun Republike Hrvatske i u kojem iznosu? To su stvari koje SDP traži u radu ovog Istražnog povjerenstva od kojeg očekuje odgovore, jer način na koji i scenarij kojim se pristupalo u odgovaranje na ove probleme i pogotovo kada je riječ oko upravljačkih prava ne može garantirati, odnosno baca sumnju na ono što se događalo u tom periodu kao i tajnog ugovora. I stoga ne bi željeli vjerovati da je Hrvatska, da su hrvatski građani oštećeni u ovom procesu. To će se ustanoviti i ne bih htio da slučaj INA-e bude tek kap u moru svih slučajeva i kostura iz ormara koji će početi ispadati u trenutku kad preuzmemo odgovornost za Hrvatsku.
Hvala. Imamo nekoliko ispravaka. Prvo je ispravak gospodin Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Netočno kolega Bernardić govori da će sve izaći na vidjelo kad SDP dođe na vlast. To iz nekoliko razloga. Jedan od razloga je što njima izvanredno leži uloga Vlade u sjeni i to im je krajnji domet. Drugi razlog je što recimo najjači čovjek SDP-a Slavko Linić iako je oštetio grad Rijeku za 80 milijuna kuna da se izvlači zastarom, umjesto da da ostavku, jer vani daju ostavke za kupnju pelena iz društvenih novaca, a ne ovo. Drugo, netočno je da će ljudi prihvatiti stranku čiji je predstavnik SDP-a normalno, predstavnik SDP-a predsjednik Povjerenstva za istraživanje korupcije, dakle za borbu korupcije opstruira istragu. Pa to je, mislim to se ne događa nigdje! Svaki častan čovjek u SDP-u, vjerujem i u drugim strankama dao bi ostavku da to napravi, ako ih ima.
Imamo tri povrede Poslovnika u međuvremenu. To je prvo gospodin Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, povrijeđen je članak 209. i 214. Poslovnika stavak 3. Dakle, kolega Markovinović, ne da nije ispravljao netočni navod, kolega Markovinović je izrazio optužni prijedlog i dužni ste mu po Poslovniku 214. budući da se udaljio od teme o kojoj se govori izreći opomenu. Optužni prijedlog nije mjesto koje se izriče ovdje i ovo nije institucija o kojoj se o tome raspravlja. Mi smo za sve sumnje aludirali kroz osnivanje Istražnog povjerenstva.
Složio bih se s vama da ne treba sabornicu pretvarati u Ured državnog odvjetnika ili nekih istražnih tijela, međutim to se na žalost često događa i ne mislim da, zapravo ja ništa nisam dužan, nego ono što mi proističe iz Poslovnika, pa vas molim da za sada ne preuzimate moju ulogu. Idemo dalje, Gordan Maras isto tako povreda Poslovnika.
Gospodine predsjedniče, gospodin Markovinović je prekršio 214. stavak Poslovnika, 214. stavak 1., 2., 3., 4., 5., 6., 6. koji govori da svojim izlaganjem ne smije, pardon 5. omalovažavati ili vrijeđati predsjedatelja ili druge zastupnike. On je ustvrdio da je Slavko Linić oštetio nekoga za nešto šta nitko u Hrvatskoj nije ustvrdio, niti odvjetništvo, niti bilo kakav prijedlog postoji oko Slavka Linića i uvrijedio je kolegu zastupnika i trebali bi mu izreći zbog toga opomenu. Ne može se vrijeđati. To je kao da ja sad kažem da je kolega Markovinović oštetio grad Svetu Nedjelju za 128 milijuna 216 kuna, i nikom ništa, i sad se sjednem i idemo dalje. A mislim stvarno.
Kolega zastupniče, ja se s vama slažem ukoliko bi te kriterije primijenili na svakoga, tko tako govori u ovom Saboru. Tko tako govori u ovom Saboru koji optužuje bez dokaza, i tako slično. Budući da se ne držimo toga općenito, onda ne vidim zašto bi u jednom slučaju primijenili jedno, a u drugom isto takvom ili gorem slučaju ne primijenili ništa. Molim vas, ja sam protiv toga da pretvaramo sudnicu u državno odvjetništvo, međutim to na žalost se radi ovdje već sustavno od samog početka ovog što ja mogu odgovarati na neki način od samog početka ovog saziva Sabora. Stalno se ovdje iznose optužnice, bez ikakvog dokaza. Čak i kad je dokaz, nitko nema pravo iznositi ovdje optužbe. Čak kad je nepobitni dokaz, jer ovo nije sudnica, ovo je Sabor i molim da se svi, a onda imam kriterije jednako za svakoga. I imamo gospodin Arsen Bauk, izvolite. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne znam o čemu je bila, ja sam tek sad sjeo tu znate, prije 3 minuta. … [[Upadica se ne razumije.]] Ma slušajte, jeste li me čuli. Ja ne opravdavam ovo što je rekao gospodin. Ma čekajte, ja samo tražim iste kriterije za svakoga. Nemojte imati iste kriterije za ovu stranu, nego imajte i za ovu, pa ćemo onda doći, jako ćemo se brzo složiti. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas ja se čitavo vrijeme borim ovdje u ovom Saboru da se ne pretvori u državno odvjetništvo Sabora, a to ste svjedoci, ako ćete priznati da se to sustavno radi, da se, ja evo netko je spomenuo Rončevića, pa to je već ovdje istražen, optužen i osuđen, jesam li ja tada reagirao i tražio ljude nemojte tako, nemojte se tako ponašati u Hrvatskom saboru. Dakle ovo su pitanja, ja ne tvrdim, ja se s vama potpuno slažem, međutim kriteriji mogu biti isti. Ili onda ne govorimo i ne mislimo na isto. Evo. Još ima gospodin Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Uvažit ću činjenicu da niste bili tijekom cijelog izlaganja, i upozorit ću dakle na povredu Poslovnika u članku 209. i 214. kao što su rekli moji prethodnici, dakle gospodin Markovinović je izašao, nije ispravio navod, izašao je iz teme, a što se tiče teme koliko su vaše priče o privatizaciji 2003., točno je pokazao to da ste tadašnjeg ministra gospodarstva Jurčića poslali da spašava "Podravku" od vašeg ministra gospodarstva Polančeca. Zahvaljujem.
To je isto svojevremena, svojevrsna optužnica i klonimo se toga. Ja molim zastupnike kluba kojem pripadam da se ne upuštaju u nikakvo kvalificiranje, nego da iznose činjenice kritički, otvoreno, nitko ovdje neće zatirati ničiju misao, niti ograničavati, ali molim vas da to bude u skladu sa Poslovnikom, da se nitko ne vrijeđa pojedinačno. Znači držati se teme, govori a nije dobio odobrenje predsjedatelja, svojim upadicama ometa govor, sve su to navedeni razlozi, javi se za povredu Poslovnika i netočnog navoda, započne govoriti o 70-toj temi, kao što se ovdje stotine puta dešava, stotine ne jedanputa, omalovažava, vrijeđa predsjedatelja ili druge zastupnike, svojim ponašanjem odstupa od općih pravila ponašanja u Saboru. Ja ne mislim da je Hrvatski sabor nešto posebno u tom pogledu, bio sam u mnogim, evo bio je i kolega Gajica, pa je gledao skupa samnom u jednom Parlamentu najveće demokracije na svijetu, daleko gori oblici i tako, ali ne moramo se ugledati u njih, mi budimo fino između sebe korektni i bit će sve u redu. Evo, samo korektnost, ništa drugo, ne ograničenje … [[Govornik se ne razumije.]] , ne da se rasprava ograničava na bilo koji način. Budući da sam na neki način ovdje po nekoj odredbi Poslovnika dužan malo to obrazložiti, oprostite mi što ja ponovo ovo govorim, ali izgleda da moramo, jer imamo različite kriterije za iste stvari. Hvala vam lijepa. Evo, a čiji se sad taj ispravlja. E da, čiji je, tko je povrijedio Poslovnik? Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Evo izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, upozoravam vas na kršenje članka 209. našeg Poslovnika koji kaže da će. … [[Upadica se ne razumije.]] Vas, da. Vas. Do povrede je došlo, Poslovnik ste povrijedili vi na aktualnom prijepodnevu, ja sam zatražio mišljenje Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav koje je moralo stići u roku od 24 sata, prošlo je više od 24 sata, nikakav odgovor nisam dobio u tom pogledu, vaša je dužnost voditi računa da se Poslovnik poštuje, a to vam sad govorim samo zbog toga što ste tražili isti kriterij. Eto isti, samo zato što ste tražili isti kriterij za sve. Prema tome, i kad opozicijski zastupnik upozori da je prekršen Poslovnik da ga je prekršio predsjednik Sabora i kad mu Poslovnik daje pravo da o tome dobije očitovanje Odbora za Ustav u roku od 24 sata, onda je vaša dužnost da bez obzira što je tražio oporbeni zastupnik takvo objašnjenje i dobije. Hvala.
… [[Govornik naknadno uključen.]] ali neke stvari nisu iste, jer moram vam citirati recimo članak 10. stavak 3., ako se govornik i poslije drugog poziva, drugog znači mora biti dva najmanje, ne drži teme dnevnog reda predsjedatelj će mu oduzeti riječ. U tom slučaju zastupnik više ne može sudjelovati u raspravi o toj temi dnevnog reda. Ja onako za sve, ja ponovno izučavam i stalno čitam Poslovnik ne bi li došao do nečega, ovako malo otkrio neke detalje koji bi nas učvrstili u ovim našim opredjeljenjima i zato zahvaljujem na pomoći. Ja ću predsjedniku Odbora za Ustav prenijeti ovo što ste se vi s pravom žalili da niste dobili u 24 sata, pa ću mu ja to prenijeti, budite uvjereni. Kako sam rekao? Vrlo energično ili što? Odlučno, odlučno ću poduzeti mjere. Hvala vam lijepa. Sada imamo ispravak, gospodin Frane Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, pa ponovno je SDP plasirao tezu da je privatizacija INA-e bila transparentna. Nije istina. Pregovori su se vodili tajno, odluka je donesena na zatvorenoj sjednici Vlade daleko od očiju javnosti uz protivljenje tadašnjeg potpredsjednika gospodina Budiše i to od strane Vlade u ostavci. Vlade u ostavci koja ne bi smjela donositi takve važne, strateške odluke dok se ne vidi što će biti budućnost te Vlade. I drugo, kolega kad već govorite o pravima, upravljačka prava, još jedna činjenica. Nije transparentno jer je Vlada rekla da će odluku donijeti samo ukoliko budu 3 ponuđača, najmanje 3 ponuđača. Bile su samo 2 ponude. Oni su rekli samo ako budu 3 ponude onda će se donijeti odluka. Bile su samo 2 ponude, pravovaljane 2 ponude. I druga stvar, upravljačka prava koja su stečena dioničarskim ugovorom su takva da prelaze sva prava koja proistječu iz Zakona o trgovačkim društvima člankom 211. gdje se govori o ravnopravnosti i jednakopravnosti svih dioničara, a koji glasi: "pod jednakim uvjetima dioničar ima jednaki položaj u društvu." To je pravo prekršeno.
Hvala lijepa gospodine zastupniče. Imamo još jedan, ne jedan nego još nekoliko. Ana Lovrin, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo gospodin Bernardić zastupnik, govoreći u ime kluba, je rekao da je ta privatizacija, misli 2003., izvedena na najtransparentniji način. To je jednostavno netočno. Jer kad bi bilo točno onda bi mi svi ovdje danas znali, a ne bismo raspravljali o tome je li premija za upravljanje strateškog partnera ili nije? Je li ugovorena ili nije, da je bilo transparentno. A evo ja citiram gospodina Čačića koji je tada bio ministar u Vladi koji kaže: "Premija je plaćena za upravljanje strateškog partnera." Nedavno smo ovdje u sabornici čuli tadašnjeg potpredsjednika Vlade Linića kada se pitalo gdje su novci od premije, da premija nikada nije plaćena. Dakle, niti tadašnjem potpredsjedniku i tadašnjim ministrima nije transparentno je li plaćena, nije plaćena? Je li ugovorena, a kamoli bi to bilo svekolikoj javnosti jasno. Pa je zato dobro da pomičemo predmet interesa ovog Istražnog povjerenstva malo unatrag. Možda malo još unatrag od 2003. godine pa bi onda možda ispao iz ormara i neki kostur koji bi rekao tko je, kako i po čijem nalogu je INA prodala svoje dionice u Jadranskom pomorskom servisu koji je tada bio vrlo profitabilan, a kasnije tu istu INA-u ucjenjivao za prijevoz. Hvala.
Gospodin zastupnik Boris Kunst, izvolite ispravak.
Hvala lijepa. Pa netočan navod je da upravljačka prava nisu predana Mađarima. Pa kolega Bernardić ma ni grof Minhausen ne bi bio tako ustrajan u ponavljanju netočnosti koliko prolaze s vaše strane. Ja vjerujem da vi to znate, ali radi javnosti nećete priznati. A pazite ako osnovni plan tvrtka ne može donijeti bez suglasnosti jednog Mađara onda vam je jasno kako se može voditi poslovanje takve tvrtke. Pa to je jasno i malom djetetu, ne moramo to radi javnosti jedni drugima plasirati kao neistine. Hvala.
Hvala. Gospodin Krešimir Ćosić, ispravak netočnog navoda.
Poštovani gospodine predsjedniče potpuno je netočno ono što je ustvrdio gospodin Bernardić, citat: "Kada SDP bude upravljao Hrvatskom državom bit će to isključivo i jedino u interesu hrvatskih građana." Dobro zvuči, nažalost vašu, netočno. Ja bih rekao pretvrdo i nekorektno jer upravo Zakon o privatizaciji INA-e iz 2003. godine čl. 10. stavak 3. je otvorio vrata strateškom preuzimanju MOL-a svih upravljačkih prava u INA-i. Premija je plaćena, temeljem čl. 10. stavak 3. Ugovora iz 2003. godine Vlade Ivice Račana. Prema tome, kad obećavamo nešto hrvatskim građanima onda moramo voditi računa i o nekim vlastitim, ja bih rekao, iskustvima u svojim redovima. Hvala lijepo.
Hvala. I Goran Marić još jedan ispravak netočnog navoda pa ćemo završiti sa ispravcima.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Bernardić je kazao, citiram: "Natječaj je proveden na najtransparentniji mogući način u 2003. godini, a upravljačka prava nisu dana MOL-u." Pa transparentnije bi bilo da u natječaju je stajalo da se i daju upravljačka prava, a što potencijalni kupci nisu znali. Oni su znali samo da kupuju 25% plus 1 dionicu i prava koja su razmjerna tim vlasničkim udjelima. A naknadno, odnosno istodobno je tek kupcu poznato, ustupljena upravljačka prava što je čak i regulirano Ugovorom o međusobnim odnosima dioničara gdje je taksativno navedeno koja sva upravljačka prava stječe iznad onih koje bi inače proizlazilo prirodno iz 25% plus 1 dionicu, nego čak zadire i iznad 75%. Jer ovim ugovorom je regulirano da mogu, i mijenjali su statut, ali po Zakonu o trgovačkim društvima statut se može mijenjati samo ako za to ima 3/4 postojećih glasova postojećih dioničara.
Hvala. Imamo još jedanput povreda Poslovnika, gospodin zastupnik Davor Bernardić.
Poštovani predsjedniče Sabora ja vas molim da me zaštitite sukladno čl. 214. Ako se kaže da je nešto bilo transparentno, a onda se kaže da nije bilo transparentno, postavlja se pitanje gospodo što ste radili 7 godina? Što su radile institucije ove države? Što je radilo Državno odvjetništvo? Što je radila Policija? Pa jeste 7 godina u poziciji upravljanja? Pa to je opet optužni prijedlog.
Ne znam, između ostalog nisam čuo ni članak Poslovnika koji je povrijeđen. Nemojmo nepotrebno koristiti ovaj institut, tko zna po koji put upozoravam, molim vas lijepo. Mi ćemo sada na kratko prekinuti sjednicu zbog komemorativnog skupa koji ćemo održati, a onda će gospodin, u 15 sati, gospodin Maras u ime predlagatelja prvi dobiti riječ u 15 sati. A potom je na redu gospodin Dragutin Lesar u redovitoj raspravi. Znači, mi bi sad malo sredimo klupe, da baš nisu toliki papiri naprijed. Ovdje će vjerojatno sudjelovati još neki, obitelj pokojnoga Radića itd., pa ćemo u 12 sati imati kratki komemorativni skup. Hvala lijepo.
Nastavljamo sjednicu. U ime predlagatelja, gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Javio sam se nakon što su svi klubovi održali svoje rasprave i drago mi je što mogu konstatirati da su svi složni oko toga da se ovo povjerenstvo osnuje, ali svejedno moram reagirati na neke stvari koje su izrečene ispred predlagatelja u raspravama po klubovima. Što se tiče, treba jednom zasvagda, a vjerojatno će biti prilike s obzirom da se povjerenstvo proširilo, za tu temu rasvijetliti priču oko prve privatizacije i reći konačno javnosti na koji način, po nama izuzetno transparentno, napravljen natječaj 2003. godine. 3 ponuditelja, 2 valjane ponude. Jedna ponuda 170 milijuna manja od one koja je prihvaćena. Nakon toga ugovor potpisan koji je definirao investicije u INA-u. Sve pred očima javnosti, netko je rekao da nije bilo. Apsolutno otvaranje ponuda. Sjećam se pred novinarima otvaranje kada su se čitale koliko tko od tih tvrtki nudi za INA-u. Naravno, da mora se moći usporediti koliko kada bi preselili cijenu tadašnju na današnju situaciju, koliko je Hrvatska dobila za te dionice. Rekao sam, i to je netko spomenuo, premija koja je plaćena za upravljačka prava je plaćena kroz veću cijenu dionica. Zbog toga što da danas prodajemo te dionice iz onog vremena, usporedio sam vrijednost CROBEX-a tada i danas, otprilike bi dionica vrijedila 2600, 2700 kuna. Što iznosi otprilike 50% više nego što je nominalna vrijednost dionica. Znači, dobar posao, kvalitetan posao i ono što je istina, strateški partner koji je ušao u INA-u tražio je neka prava i dobio je ona prava koja su uobičajena za takav odnos između 2 partnera. 2 člana u upravi od 6 i 2 člana u nadzornom odboru od 7. S time da apsolutno nije bilo moguće da strani investitor zaustavi investicije u INA-u, zbog toga što je potpisao u ugovoru koja će biti dinamika i kako će se INA dalje razvijati i koliko će se u koju rafineriju i u kojem roku investirati. Znači, nikakvi poslovni planovi niti bilo što drugo što je spominjano u raspravama pojedinih zastupnika i klubova nisu bili mogući da zaustave daljnje investicije u INA-u. Jedino što je moglo zaustaviti daljnju investiciju u INA-u je bilo to da nažalost oni koji su bili u mogućnosti upravljati, a to je opet Hrvatska strana, i ne sada se spominje opet da je HNS. Mislim kakve veze HNS ima sa direktorom koji je ostao za vrijeme vlade HDZ-a kojeg je ona ostavila i 2 puta potvrdila u periodu od 6 godina? Potpredsjednicima nadzornog odbora, aktualnim ministrom i potpredsjednikom za gospodarstvo Šukerom i bivšim potpredsjednikom za gospodarstvo Polančecom. Znači sve ono što se kaže i škare i sukno su bili kod vlasti. Mogla je, da je htjela i da je bilo znanja i sposobnosti, nastaviti investicije u INI i to je jedino zbog čega danas ta kompanija nije završila taj investicijski ciklus koji je bio predviđen, opet kažem, pri potpisu prvog ugovora između 2 partnera. Druga stvar, i ono što se spominje, je apsolutno to da su sada prava ne samo strateška, odnosno između partnera koja su 2003. bila definirana dana oko strateških stvari. Da li će INA prestati postojati, di će biti središte? Na koji način će i koje djelatnosti će obavljati? To su ona prava i odluke koje partneri moraju donositi ako su zajedno u poslu. Sada su sva prava dana MOL-u, ali bez ikakve vidljive, ja bih rekao, naknade kompenzacije. Jer ovdje de facto Vlada nije sudjelovala, pod navodnicima nije sudjelovala, odnosno na vidljiv način nije sudjelovala u cijelom poslu. Kaže se prodao je MOL-u Fond hrvatskih branitelja od 7% dionica. Ok, ali tamo su neki ljudi koji su participirali bili u Vladi. I ljudi koji su bliski vlasti i koji su donosili odluke koje su bile komplementarne sa onima što je Vlada zagovarala. Što je premijer Sanader javno izjavljivao puno prije nego što je uopće došlo to na dnevni red. S druge strane, reći ću još jedan podatak. U tom trenutku kada je MOL dao ponudu na javnu 2800 kuna za jednu dionicu INA-e, ona je bila nešto viša što je normalno, nego što je to bila na burzi i kada bi se usporedilo to koliko je MOL trebao platiti za ovo upravljačko pravo vjerojatno bi hrvatski građani koji su tada prodavali dionice, dobili za tu dionicu možda 600,700,800 kuna više. Da smo MOL-u postavili takve uvjete, da smo uveli još određenu tvrtku u priču privatizacije i na taj način digli cijene dionica možda bi tada hrvatski građani dobili, odnosno ne možda nego sigurno bi dobili, veću cijenu dionica. I tu se radi naravno o tome da treba vidjeti zbog čega to nije na taj način rađeno. Znači, nije sporno da vi možete prepustiti upravljačka prava, ali onda mora biti jasno zbog čega i mora biti jasno da ima korist država, da imaju korist hrvatski građani koji su dioničari. Jer MOL je dao ponudu svim koji su imali dionice. Da smo mi doveli u poziciju MOL da mora dati veću cijenu onda bi ti hrvatski građani koji su prodali dionice imali koristi. Ovako ne, ovako su morali prodati dionice po toj cijeni koja je bila ponuđena uz naravno mnogobrojne napise u novinama ako sada ne prodate izgubit će vrijednost, nema šanse da ih uspijete ikad više prodati po takvoj cijeni. Uz najave bivšeg premijera Sanadera, MOL je jedini ozbiljan partner. Uz mnoge stvari koje su ljude uz naravno prodaju, prvi koji su prodali je bio portfelj Fonda hrvatskih branitelja. I kada su ljudi vidjeli, gle zbilja ovi su se približili 50%-nom udjelu, ako ne prodamo sada nećemo dobiti ništa. Ako pređu 50% više im naše dionice neće biti niti potrebne, ljudi su onda išli prodavati. Ali činjenica je da smo pametnijom politikom mogli napraviti to da ljudi umjesto 2800 dobiju možda 3500, 3600. I to je ono što zbilja moramo razjasniti ljudima zbog čega, možda postoji neki razlog koji mi ne znamo a koji je bio u interesu Republike Hrvatske. Na žalost, u ugovoru koji smo vidjeli koji je po meni nevjerojatan da je na takav način složen, moguće je da MOL upravlja sa svime. Objasnio sam, tri člana uprave, od kojih predsjednik uprave ima glavni glas ukoliko dolazi do problema su od strane strateškog partnera MOL-a. Hrvatska više nema nikakve mogućnosti operativno upravljati kompanijom i rekao sam kroz 10 godina moguće je da MOL postepeno ako mu to bude u interesu, smanjuje obim poslovanja, ne investira, teoretski prodaje dijelove INA-e, sve to postoji mogućnost i to smo na žalost u ovom ugovoru potpisali. I zato bitno je reći da na žalost, da se išlo na onaj način kao što je 2003. bilo, rezultat bi bio sljedeći. Ili bi dobili puno veću cijenu nego što su dobili Hrvatski građani i Fond hrvatskih branitelja za ovu daljnju privatizaciju ili bi ugovor koji bi se potpisao nakon promjene snaga unutar INA-e odnosno omjera dionica unutar INA-e istekom pet godina od prvog ugovora bio bitno drugačiji. I to je ono što se mora utvrditi, to je ono koje odgovore Hrvatska javnost preko ovog parlamenta i ovog Istražnog povjerenstva mora saznati. Hvala lijepa.
Hvala. Četiri ispravka. Prva, gospodin zastupnik Boris Kunst.
Pa ja moram odati priznanje zastupniku Marasu što se tiče ponavljanja, upornog ponavljanja netočnosti, ja vjerujem da bi mu i barun Minhausen odao priznanje u tome. Pa ne može nešto biti transparentno, a to je ovaj netočni navod, ne može nešto biti transparentno ako netko sa 25% udjela u vlasništvu jedne tvrtke ima veća upravljačka prava od drugoga koji ima 75% udjela. Pa to je jasno i vrapcima vani tako da ne morate vi nas tu uvjeravati, sada televizija prenosi, nemojte sada više nas uvjeravati, ovo do podne sam razumio zašto ste govorili. I drugo, odluke su se donosile na zatvorenoj sjednici, Vlada je donosila u ostavci, zamjenik predsjednika Vlade je bio protiv takve odluke u odabiru strateškog partnera MOL-a za kupnju INA-e, to pročitajte to su vam zapisnici vlade. Hvala.
Gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Maras je kazao citiram: „premija, odnosno naknada za upravljačka prava je plaćena za veću cijenu dionica“, iščitavajući ugovore to se ne vidi, a pretpostavljam da nije unutra zato što da je onda bi u natječaju bilo objavljeno da se prodaju i dionice i da se ustupaju upravljačka prava. A upravljačka prava su ustupljena tek kada je poznat kupac bio dionica. Dakle, potencijalni kupci nisu znali s kolikim upravljačkim pravima raspolažu kada su kupovali dionice tako iz toga se jedino može zaključiti da premija nije uključena u cijenu dionica. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Krešimir Ćosić, ispravak.
Evo, poštovani gospodine potpredsjedniče, između niza netočnih navoda samo jedan koji zaslužuje pažnju. Netočno je kao što je uvaženi zastupnik Maras rekao da su stvoreni svi uvjeti za investicije u modernizaciju ovim ugovorom, to je potpuno netočno jer je MOL zauzeo stav da investicije u modernizaciju rafinerija i svih ostalih dijelova INA-e se mogu provoditi isključivo iz poslovanja. Prema tome, strateški partner nije imao obvezu strateškog investiranja u modernizaciju INA-e nego je to jednostavno bilo svedeno na prihode iz tekućeg poslovanja. Kakvi su bili ti prihodi iz tekućeg poslovanja razumljivo je kakva je bila modernizacija INA-e. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović. Sljedeći.
Evo, kolega Maras, netočno navodi da su upravljačka prava INA-e prodana prošle godine. Dakle, mi smo danas bezbroj puta ponovili da su upravljačka prava prodana 17. srpnja 2003. godine pa postavljam ja pitanje, gdje je naknada za upravljačka prava iz 2003. godine. Vjerojatno završila u istim džepovima kao i od Daimlera novac. Hvala.
Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. U raspravama u osnivanju ovakvih istražnih povjerenstva često tjeramo zeca, ponekad istjeramo vuka, ali uvijek fali onaj treći bitan a to je lovac. I nikada na kraju istrage lovaca nema. Raspravu o ovoj ozbiljnoj temi kada je INA u pitanju doživljavam kao raspravu o energetskom suverenitetu Republike Hrvatske, i prvo sami sebi moramo priznati da je prodajom INA-e a posebice predajom upravljačkih prava nad INA-om Hrvatska izgubila veliki dio energetskog suvereniteta. I sve što se kasnije dešavalo živi je dokaz kako prolazi država koja izgubi iz ruku, proda ili preda upravljanjem tako značajnih resursom kao što je energija. Možemo to dokazivati na temu rafinerija. Koliko je u razvoj rafinerija uloženo nakon prodaja INA-e. bilo koje. Koliko je novaca ulagano u zaštitu okoliša u bilo kojem objektu u vlasništvu INA-e. Koliko je bilo ulagano u eksploataciju domaćih nalazišta nafte. Ja se ne sjećam, nisam imao prilike vidjeti informaciju ni o jednoj ozbiljnijoj investiciji u te resurse INA-e na teritoriju Republike Hrvatske. Nadalje, što je sa termalnim i mineralnim vodama koje se pojavljuju kao nus pronalazak u istražnim radovima prilikom traženja nafte ili plina. DA li smo postojećim zakonskim propisima jasno definirali gospodarenje ili pravo gospodarenja termalnim i mineralnim vodama koje po meni i po mojim informacijama indirektno su postale vlasništvo MOL-a. Što je sa plinom? Najprije smo skladište Okoli prodali pa onda natrag otkupili od INA-e odnosno MOL-a, ne vlastitim sredstvima uredniku smo se zato morali kreditno zadužiti, a da je u međuvremenu nije izgrađeno nijedno ozbiljnije skladište za prirodni plin. Možda je sada jasnije zašto Hrvatska sve to vrijeme nije mogla izdefinirati i donijeti konačnu odluku o izgradnji terminala za ukapljeni plin. Zašto hrvatska strana i hrvatski konzorcij svo ovo vrijeme nije uspio pronaći dogovor o izgradnji terminala za ukapljeni plin? Možda je u ovome i odgovor na pitanje, zašto bivši premijer Sanader nije išao na sastanak u Moskvu u onomu danu i trenutku kada su definirali konačne pravce plinovoda prema zapadnoj Europi i zbog čega je Hrvatske, a ja bih rekao sada skoro, nadam se da je točna informacija da je premijerka Kosor stigla pet do dvanaest u Moskvu njihovom premijeru na noge ostala bez južnog toka ili kraka južnog toga za opskrbu plinom. Ako povežete sva ta događanja onda ćete vidjeti da su sve odluke donašane na području energetike nafte i plina išle na štetu Republike Hrvatske. Da smo prilikom svakog međunarodnog odlučivanja o tome ili kasnili ili nismo bili prisutni ili smo bili izostavljeni, ne koristeći onu rečenicu iz Energetske strategije da svoju zemlju, pisni položaj u energetskom razvoju moramo koristiti kao našu prednost. Ispalo je da je taj naš zemljopisni položaj postao hendikep a ne prednost. I na kraju. Ja sam dao i pisani amandman i nudim predlagatelju da se točka 1. ali i točka 3. dopune i da predmet rada istražnog povjerenstva bude i prvi dodatak glavnom ugovoru o plinskom poslovanju iz prosinca prošle godine. Naime, tom prvom dodatku glavnog ugovora upisana je odredba prema kojoj je Vlada Republike Hrvatske MOL-u dala šansu ili obećanje o mogućoj prodaji najviše do 50% bloka Hajan s mogućnošću natrag kupnje u korist INA-e. Ja sam najprije mislio da taj blok Hayan je tu negdje u Zagrebu, u Sesvetama ili Zaprešiću. Što je to blok Hayan? U ugovoru piše samo blok Hayan. Veliko nalazište plina i nafte u Siriji koja je INA otkupila i ima vlasničke i suvlasniče odnose sa Sirijom 50:50 i na temelju toga dobila koncesije za istraživačke eksploatacijske radove na naftno-plinskim poljima u Siriji. U prvoj godini istraživanja otvorena su tri velika polja Đihar, Palmyra Al Mahar. Do sada je u ta tri polja uloženo milijardu dolara od strane INA-e, ponavljam milijardu dolara. Nakon tri ta velika polja ubrzo su otvorena još tri velika polja Jazal, Mustadira i Mazur. Samo jedno se pokazalo nerentabilno za eksploataciju. I što se desilo prije mjesec dana? Mađarski partner i mađarska uprava INA-e naredila je prestanak bušenja u Siriji, radnici su povučeni u Hrvatsku i ta odluka vrijedi do kraja kalendarske godine. Ako INA ne izvrši koncesijski ugovor i do kraja godine ne završi ove dvije probne bušotine izgubit će koncesiju u Siriji. MOL je kupio INA-u iz razloga što je putem INE-e želio ući u Siriju, a MOL je u Siriji na crnoj listi nepoželjnih kompanija i Sirijci mu nisu dozvoljavali ulazak. Ušli su putem ili pokušavaju ući putem INA-e u Siriju da bi ojačali pregovaračke pozicije INA-i su zabranili nastavak ispunjavanja ugovorne obveze. I zato u ovom ugovoru valjda ne znajući na zahtjev mađarske strane Vlada najavljuje prodaju pola od polovice udjela INA-e u Siriji i na taj način Mađari su željeli ući u Siriju ali se očito desilo nešto i zbog toga su prekinuli daljnje radove. Hoće li zbog ove klauzule ugovora i zbog naredbe o prestanku istražnih radova na bloku Hayen INA ostati bez koncesije u Siriji, izgubiti koncesiju u Siriji i koliko će tada biti vrijednost INA-e na tržištu? Zbog toga smatram da predmet obrade i rada istražnog povjerenstva mora i biti prvi dodatak glavnom ugovoru o plinskom poslovanju kako bi raščistili sve moguće dileme i posljedice i moguće posljedice na ovako poslovnu odluku uprave INA-e, a na štetu Republike Hrvatske u vrijednosti otprilike milijardu dolara.
Hvala. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je, gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. O potrebi da se osnuje istražno povjerenstvo na ovu temu postoji u Saboru konsenzus svih stranaka i to je dobro. Inicijativu je pokrenuo SDP, HDZ je prihvatio tu inicijativu. I dobar je prijedlog HDZ-a da se povjerenstvo bavi i inicijalnom privatizacijom INA-e. To je tema vrlo važna, tema od posebnog interesa građana ove zemlje, i oni dakako imaju pravo znati punu istinu da li je to bilo obavljeno transparentno ili nije, da li je bilo obavljeno u interesu Republike Hrvatske ili nije. Kada se inače osnivaju istražna povjerenstva? Osnivaju se onda kada državna tijela ne rade dobro svoj posao ili ga nevoljko rade i kada se pokazuje potreba da se u stvar uključi i parlament pa da preko istražnih povjerenstava nastoji doći do nekih istina. Istražna povjerenstva imaju vrlo velike ovlasti, mogu pribaviti sve dokumente koji im trebaju, mogu pozvati bilo kojeg svjedoka i svaki se svjedok mora odazvati istražnom povjerenstvu i pred tim povjerenstvom mora govoriti punu istinu. Kakve su mogućnosti povjerenstva da dođe do istine? Velike. Međutim, parlamentarna istražna povjerenstva imaju jednu manu a to je da se omjer članova povjerenstva, da on preslikava omjer snaga u samome parlamentu što znači da parlamentarna većina, saborska većina u svakom istražnom povjerenstvu ima većinu članova. Ne bi to trebala ni morala biti zapreka ako postoji kod članova povjerenstva iskrena namjera da se dozna istina a ne da se u povjerenstvu politizira. Često to naime nije slučaj. Kakva su naša dosadašnja iskustva s tim istražnim povjerenstvima? Osobno sam vodio dva povjerenstva, ono za Tomčića i Čačića i sada ovo za kamione. Kod povjerenstva za Tomčića i Čačića koje je trebalo utvrditi jesu li oni pogodovali tvrtkama dok su bili u vlasti u vrijeme koalicijske Račanove Vlade, da li su pogodovali tvrtkama u kojima su imali udjele. U slučaju gospodina Tomčića povjerenstvo je i to od strane svih članova i HDZ-ovih, SDP-ovih, HNS-ovih, ne znam tko je sve bio unutra, HSS ne znam da li je bio, zaključilo da gospodin Tomčić ne samo da se nije ogriješio o zakone nikakve nego da uistinu nije učinio ništa da pogoduje tvrtki u kojoj je imao nekakav vlasnički udio. Već samim time povjerenstvo je opravdalo svoje postojanje jer je skinuo jednu ljagu sa čovjeka koja se na njega dugo bacala prije toga iz posve politikantskih razloga ali eto povjerenstvo je tu dužnost obavilo i to ponavljam konsenzusom, jednoglasnim zaključkom svih članova što znači da povjerenstva eto ponekad bez obzira što imaju različite odnose odnosno što preslikavaju odnos snaga u Saboru mogu doći do jedinstvenih zaključaka. U pogledu gospodina Čačića zaključci nisu bili jedinstveni ali je cjelokupni materijal s toga povjerenstva upućen DORH-u jer je to bio zaključak i DORH iako je HDZ-ova većina tada donijela zaključak da je Čačić pogodovao svojim tvrtkama DORH nikad ni bilo koje drugo tijelo pravovaljano, dakle ni policija ni DORH nikada nisu optužili Čačića za bilo kakvu nezakonitost u vezi s njegovim položajem. Nikada, a dobili su nalaz toga povjerenstva i to povjerenstvo odnosno HDZ-ova većina u njemu je Čačića za to optuživala. Nije lako raditi u povjerenstvima. I ovo povjerenstvo koje ćemo osnovati ovdje imat će također omjer snaga koji će biti preslikan iz parlamenta. Parlamentarna većina imat će većinu članova i u ovome povjerenstvu. Povjerenstvo će voditi predstavnik oporbe jer je takav Zakon o istražnim povjerenstvima i neće mu biti lako kao što ni meni u dva povjerenstva nije bilo lako. Može mu se dogoditi da naiđe na veliki otpor. Meni su na primjer zabranili da sazivam sjednicu kao predsjednik povjerenstva pa su mi zabranili da kontaktiram s novinarima. Morao sam na svom blogu sam sa sobom razgovarati da bi javnost bila upoznata šta se u povjerenstvu radi. Zatvorili su svjedočenje za generala Miličevića ali su otvorili za načelnika glavnog stožera temeljem iste odluke ministra, i za jednog i za drugog. Imali su potpuno identičnu odluku ministra ali je većina odlučila da za jednoga zatvori sjednicu, za drugoga da otvori. Zabranili su mi da pozivam svjedoke. Tako nisu dopustili da pozovem gospodina Bačića da svjedoči a on je drugooptuženi danas u predmetu kojim smo se mi na povjerenstvu bavili. Kao što vidite, mogućnost parlamentarne većine i njihovih članova u povjerenstvu je velika. To se može dogoditi i ovdje. Može se dogoditi i ovdje da parlamentarna većina ukoliko nema iskrene namjere da otkrije istinu blokira ili otežava rad predsjedniku koji je iz oporbe, da ne želi pozvati relevantne svjedoke. Jednom riječu, da želi prikriti istinu a ne ju otkriti. Međutim, čak i u takvim okolnostima rad povjerenstva ima smisla. Zašto? Zato što je tu saveznik javnost. Novinari koji prate s velikim interesom su uvijek pratili rad istražnih povjerenstava i o tome obavještavaju javnost i oni su najbolji saveznici. I kolegama koji će raditi u tom povjerenstvu evo ovdje sad prenosim to svoje iskustvo. Daljnji veliki instrument koji stoji na raspolaganju i onoj manjini u povjerenstvu je mogućnost da izdvoji svoje mišljenje. Naime, istina nije ono što zaključi većina, ne mora nužno biti istina samim time što je donijela većina. Istina je naprosto istina bez obzira da li nju većina prihvaća kao istinu ili ju nastoji sakriti. Upravo to se dogodilo u ovom istražnom povjerenstvu u aferi kamioni. Pokazalo se da je izdvojeno mišljenje manjine zapravo istina i da taj predmet zaslužuje sudsku obradu kakvu je i doživio, i da svi oni zaključci koje je parlamentarna većina nametnula u tom povjerenstvu zapravo ne vrijede mnogo. Upozoravam, to se može dogoditi i u ovome povjerenstvu ali javnost kao saveznik, mediji, novinari tu mogu biti od presudne pomoći. Zbog toga mi je drago da se ovo povjerenstvo osniva jer se osniva o jednom važnom pitanju. Nadam se da će iskustva dva dosadašnja povjerenstva uvjeriti parlamentarnu većinu da takav oblik rada kakav su imali u zadnjem povjerenstvu ne vrijedi puno, da zapravo kompromitira njih a ne istine i da će iskreno surađivati u dobroj vjeri i u dobroj namjeri da se otkrije istina bez obzira kako ona neugodna bila i po koga bila neugodna, jer tada rad istražnog povjerenstva dobiva svoj puni smisao. Hvala.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Gospodine potpredsjedniče. A evo po starom dobrom običaju manipuliranje je opet na djelu, a to smo doživjeli oba povjerenstva. Ispravljam evo krivi navod da nije bilo namjere da se otkrije istina. Mi smo istinu otkrili i ja vjerujem da će se ta istina pokazati. A zašto smo reagirali ovo sve skupa, zato jer je predsjednik povjerenstva na sebe preuzeo ulogu tužitelja, suca i egzekutora, pripremao, preparirao svjedoke, dovodio svjedoke tajno ovdje. Drugi dan je svjedok došao svjedočit ono što je čuo da treba reći i slične stvari. Dakle, mislim ovakva povjerenstva definitivno nemaju smisla ako se nastave tim tijekom.
Gospodin zastupnik Krešimir Ćosić, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Evo dozvolite jedan osvrt na ovu ja mislim interesantnu, važnu, nije pretjerano reći čak i prevažnu temu jer čini mi se da i ovo može bit i prilika, prilika za politiku da se afirmira na jedan konstruktivan, odgovoran i profesionalan način. Jer INA je bila najveća energetska kompanija ne samo Republike Hrvatske nego i najveća energetska kompanija na prostorima jugoistočne Europe i zbog toga detaljna, profesionalna, odgovorna analiza svi oni koji budu stajali, sjedili u tom povjerenstvu uz pomoć svih onih koji žele surađivati kako bi se ne otkrilo krivca nego kako bi se ustanovilo zbog čega je hrvatsko gospodarstvo, a INA je simbol tog gospodarstva, se strmoglavilo u ovih 20-tak godina. To je važna, ja bih rekao i prevažna tema i velika prilika za afirmaciju. Zašto to kažem? Pred mjesec dana jedan moj stariji kolega na jednom neformalnom sastanku o energetskim temama, mogu reći ime, akademik Udovičić mi je rekao otprilike ovako. Krešo ili profesore, nije važno, ja sam bio jedan od prvih ministara energetike u ovoj državi, '91. godine su me Mađari molili da ne budemo agresivni u preuzimanju MOL-a od strane INA-e. Ta činjenica, ta konstatacija pokazuje kako je izgledao odnos snaga između te dvije kompanije pred 20-tak godina. Kako izgleda odnos snaga danas to mora biti jedan od najvažnijih ciljeva i zadaća ovog povjerenstva. Nijedna važnija, nijedna značajnija odluka više se ne može donijet u Zagrebu nego se donosi na drugim mjestima. Jako mi je drago što onaj prvi prijedlog što se tiče mandata i zadaće povjerenstva je promijenjen koji je bio, ja bih rekao nekorektan, neobjektivan jer baviti se samo jednim vremenskim segmentom sveg onoga što se dešavalo u vezi privatizacije INA-e nije dobar i kvalitetan pristup i taj pristup selektivan, pristup fragmentiranja pojedinih događaja, proglašavanja tih segmenata apsolutnom istinom je nešto s čim smo suočeni u mnogim raspravama ne samo u ovom Saboru nego i u hrvatskom političkom životu. To me jako podsjeća na onu priču '95., nije važno što se dogodilo '91., '92., '93. i '94. nego samo što se dogodilo '95. Prema tome, klub HDZ-a je predložio, što nadam se bit će i prihvaćeno, da se sagleda cijeli tijek procesa privatizacije INA-e svi propusti, sve greške i sve odgovornosti i to mislim da je ključna, važna i najodgovornija tema. Zaista neće bit dobro ako ćemo se u tom radu tog povjerenstva ili onih koji budu u njemu sjedili bavili unaprijed optužbama pojedinaca bez dovoljno dokumenata, dokaza. Ako se s tim krene prerano onda je rad tog povjerenstva metodološki osuđen na neuspjeh. U onom prošlom povjerenstvu o kamionima u kojem sam sjedio zaista se u prvim raspravama počelo govoriti ne o metodologiji, pronalaženju dokumenata, analizi dokumenata nego optužbama. To u svakom slučaju je važna naučena lekcija i nadam se da će koristiti svim onima koji će sjediti u ovom novom povjerenstvu. Netko mi je rekao kad sam počeo čitati Zakon o privatizaciji INA-e, ožujak 2002. godine, otprilike sljedeće. Sve je bilo već dogovoreno prije nego što je taj zakon napisan. Nisam htio vjerovat, ne vjerujem. Ali kad sam počeo čitati taj zakon onda sam malo promijenio mišljenje i želio bih ukazati na neke elemente tog Zakona o privatizaciji INA-e koji se radio 2001. godine, usvojen 2002. godine. Šta je to šta je u tom Zakonu o privatizaciji možda malo neobično i zaslužuje svakako više pažnje kad se bude radilo ovo povjerenstvo? Pročitat ću dio koji se odnosi na zaštitu interesa i sigurnosti Republike Hrvatske. Zaštita interesa i sigurnosti Republike Hrvatske, članak 10. Kako se brane interesi i sigurnost Republike Hrvatske najbolje ilustrira stavak 3. u kojem piše ovako: Vlada Republike Hrvatske može sa strateškim ulagateljem sklopiti ugovor o načinu korištenja prava glasa iz dionica koje je vlasnik Republike Hrvatske. Znači, već tada se počinje razmišljati i formalno zakonski usvojiti da se strateška prava dionica Vlade Republike Hrvatske mogu prenijeti ili prodati strateškom partneru. To je sad moja interpretacija, ali pročitat ću još jedanput vrlo jasan članak 10. stavka 3. kako se tim zakonom brane interesi i sigurnost Republike Hrvatske. Vlada Republike Hrvatske može sa strateškim ulagateljem sklopiti ugovor o načinu korištenja tj. prenosa prava glasa iz dionica kojih je vlasnik Vlada Republike Hrvatske. To na neki način otvara vrata i ukazuje na to da oni koji su radili taj Zakon, koji su na njemu ja bih rekao davali ono što nisu smjeli dati, već su taj dugoročni scenario imali u svom vidnom polju. Dalje, kako se člankom 11. brane interesi i sigurnost Republike Hrvatske. Pročitat ću, članak 11. stavak 1. „za vrijeme dok je Republika vlasnik 25% i više dionica INA-e Vlada Republike Hrvatske će periodično a najmanje tromjesečno izvješćivati Hrvatski sabor o tijeku privatizacije INA-e.“. Odlično tako se brane interesi Republike Hrvatske, kako je to izgledalo u stvarnosti to je druga priča. Ali stavka 2. kaže sljedeće: „Izvješće iz prethodnog stavka je državna tajna“. Fantastično. Trebate izvješćivati Hrvatski sabor o tijeku procesa privatizacije INA-e a taj proces proglašavate državnom tajnom, sasvim je jasno da ni transparentnosti da ni izvješćivanja Hrvatskog sabora o svemu što se zbivalo tijekom privatizacije INA-e posebno u tom razdoblju nije bilo ni riječi i to su neki razlozi koji upućuju na to da taj zakon o privatizaciji INA-e pripremljen tada 2001., 2002. godine je omogućio otvorio jedan proces koji je završio na žalost sa stanjem kojeg smo danas svjedoci. Umjesto stvarnog strateškog partnerstva, umjesto ulaganja strateškog partnera u modernizaciju INA-e i modernizaciju rafinerija mi smo danas blizu toga da će se vrlo skoro jedna od rafinerija zatvoriti, da je tržište INA-e reducirano, da su tehnološki procesi, kvalitete konkurentnost i kompetentnost, jedno dijela važnog u INA-i marginalizirani i minorizirani, to su činjenice. Prema tome, taj posao povjerenstva itekako je važan i zaslužuje zajednički napor bez optužbi sa jednim jasnim ciljem utvrditi zašto su se ti procesi otvorili, s čijim interesom i iz kojih razloga. Danas je bilo govora o strateškom planiranju, strateškom upravljanju, da, možda su neki o tome sanjali ali MOL je prvo što je učinio ukinuo sektor za strateško planiranje i razvoj jer u strateškom upravljanju nema strateškog planiranja na više mjesta nego isključivo na jednom mjestu. Govoriti o svim drugim detaljima kako su izgledale ponude, kako su izgledale evaluacije, vrijednosti INA-e od Deutsche banka, i mnogih drugih, dakako sve je to što zaslužuje pažnju. I na kraju, ponuda MOL-a 505 milijuna eura u odnosu na drugu ponudu OMV-a je bitno veća a svaka ozbiljna tvrtka kroz … i sve ostalo je mogla procijeniti koja je to konkurentna i minimalna cijena koja ima šanse za uspjeh. Ova ponuda MOL-a pored svega onoga što je objektivni dio vrijednosti INA-e u tom trenutku sadrži još nešto drugo čime će se ovo Povjerenstvo morati baviti. Tako nije nikakvo pretjerivanje reći da je to važna početna točka, ona je početak tog procesa ali nije ni kraj tog procesa, i mislim da ćemo u zajedničkoj suradnji sagledati cijeli proces tijek privatizacije INA-e koji je na žalost rezultirao s time da INA od 1991. godine kao najveća regionalna energetska kompanija se danas nalazi u stanju u kojem se nalazi. Cilj povjerenstva mora biti osigurati da utjecaj Vlade Republike Hrvatske i Republike Hrvatske sa 44% dionica ostvari maksimum upravljanja i maksimum vođenja kompaniju u interesu Republike Hrvatske i Hrvatskih građana. Hvala lijepa.
Hvala. Tri replike. Prvi gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Pa evo, htio bih reći kolegi Ćosiću koji je sada stvarno proširio sve teme kojima bi se povjerenstvo trebalo baviti da ima vrlo zgodnih tema, jedna tema o umanjivanju vrijednosti INA-e, i to na jedan način da se unište INA transporti, i da se posao prijevoza derivata da odabranim privatnim firmama. Mislim da je to utjecalo itekako. E pa kada smo umanjivali vrijednost INA-e na takav način, postavljam pitanje zašto se izdvajanjem Prinacra iz INA-e nije Plinacru dodalo i skladište Okoli. Jer je trebalo … radi cijene tu nemamo privatnog interesa, tamo imamo privatnog interesa pa ćemo transporte uništiti. Dakle, ima čitav niz pitanja koji će se u ovom povjerenstvu sa dosta svjedoka raspraviti i mislim da iako je mnogo stvari bilo po zakonu, konačno vidimo, zakon prije ili poslije pokaže jedno, a Daimler drugo.
Odgovor na repliku.
Pa vrlo kratko. Na žalost tijekom procesa privatizacije INA-e bili su prisutni različiti interesi, to je normalno i prirodno interesi strateških ulagača, interesi INA-e, interesi Vlade Republike Hrvatske, interesi različitih i interesnih i političkih grupa ali i interesi netransparentnih pojedinaca, pa možda čak i netransparentni institucionalni interesi, jer nerazumljivo je zašto se cijeli taj proces proglašava državnom tajnom. To nije prilog onom što želimo, punu transparentnost, punu odgovornost u zajedničkom interesu i cilju da se više nikada u Hrvatskoj ne bi dogodio takav jedan neuspješan proces privatizacije kao što je bio onaj vezano uz INA-u.
Gospodin zastupnik Davorko Vidović. Replika.
Poštovani kolega ja dijelim vaše zazivanje istraživanja zapravo povijesti privatizacije INA-e od onih trenutaka od kada taj proces zaista i treba započeti, a to je od Udovičića do naših dana, kojeg spominjete. Morat će se odgovoriti što se to dogodilo 90-tih godina od trenutaka od kojih vas je Udovičić upozorio da se Mađari boje preuzimanja MOL-A od strane INA-e do toga da 2000. godine nalazimo tvrtku koja je apsolutno najveći gubitaš od svih javnih poduzeća, dobivamo tvrtku koja generira gubitke, koja je potpuno propala i pred bankrotom je o čemu se mogu pronaći svjedočanstva i na Londonskoj burzi i koja 2003. godine izlazi kao najprofitabilnije javno poduzeće u Hrvatskoj sa velikom zadržanom dobiti, sa počecima modernizacije. Što se iza toga događalo? Dakle, i prije i poslije toga devedesete su na žalost bile godine koje bi valjalo preispitati, godine u kojima fascinirani državom, njenim stvaranjem i obranom doživljavamo potpunu devastaciju gospodarstva, pljačku generalnu kroz privatizaciju malih tvrtki do velikih poduzeća. Ono što je INA bila 2001. godine to je bila tek posljedica katastrofalnog upravljanja zemljom u 10 godina koje su tome prethodile.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Ćosić.
Prvo, dobro je da se slažemo na početku, ali na žalost ne možemo se složiti sa onim što ste rekli na kraju. Katastrofalno upravljanje je nešto što u ovom konkretnom slučaju ukazuje najviše na početak. Početak je trenutak kad se definiraju kriteriji, standardi, kurs kako nešto i na koji način želimo uraditi. Da smo mi tada u tom trenutku kad se usvajao zakon koji ima 2 i pol stranice napravili jedan sveobuhvatniji, detaljniji, stroži zakon, da smo daleko ozbiljnije pristupili tom procesu taj proces privatizacije INA-e mogao je završiti na sasvim drugi način. Itekako je važno zbog razumijevanja sveg onog što se nakon toga dešavalo razumjeti taj početak. Na žalost, mnogi su rekli taj početak je bio takav da ni jedan drugi strateški partner nije ni pomislio više ući u drugom krugu u privatizaciju INA-e. Privatizacija INA-e je bila završena u samom početku odredbama, ugovorima i na žalost neprihvatljivim načinom odnosa snaga u upravi i nadzornom odboru. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Goran Marić, sljedeća replika.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega kazali ste da je početak, odnosno donošenje Zakona o privatizaciji INA-e odredilo proces koji je tekao tako kao što je tekao i završio ovako kao što je završio. Proces na žalost nije završio. On je tekao na način koji je najmanje išao na ruku hrvatskih nacionalnih interesa, a nije završio i još će se puno toga događati što isto tako neće ići na ruku hrvatskoj strani. MOL koristeći upravljačka prava je sve ovo vrijeme koristio na takav način da je tvrtka dovedena, da uopće nije tehnološki ništa modernizirala, da proizvodi sve nekvalitetnije gorivo, da ne nabavlja naftu od dobavljača izravno nego preko posrednika nekoliko čime se povećava i cijena, da ni od domaćih proizvođača ne nabavlja izravno proizvode, nego organiziraju posebna poduzeća preko kojih opet nabavljaju i da čak postaju generator nelikvidnosti u Republici Hrvatskoj. Proces će trajati još mnogo. Kako će završiti ne znam, ali se pribojavam. Hvala lijepa.
Gospodin odgovor na repliku.
Evo hvala lijepo poštovani gospodine zastupniče. Apsolutno se slažem sa onim što ste rekli, proces još nije završio i puno toga će se događati na način koji neće ići u prilog INA-i. Ali zbog toga sam rekao i zbog toga mislim da je ključna i najvažnija zadaća ovog povjerenstva pomoći kako bi se taj proces osnažio i kako bi sve daljnje odluke u mjeri u kojoj ih Vlada Republike Hrvatske može formulirati, braniti, da se očuva pozicija hrvatskog udjela u INA-i na što je moguće bolji način. Ako ovo povjerenstvo međutim bude radilo nešto drugo, bavilo se međusobnim optužbama, onda mislim da takvo povjerenstvo zaista i nema smisla. Hrvatska danas, Vlada Republike Hrvatske ili Hrvatska država još ima uvijek značajan udio u INA-i. Taj udio od 44% puta kvalitetni menadžment, kvalitetne odluke Vlade, kvalitetni suport svemu onome što će biti vezano uz dalje procese u INA-i može omogućiti da tih 44% budu dovoljna snaga u INA-i kako bi se hrvatski državni nacionalni interesi mogli u punoj mjeri braniti. I u tom smislu zaista mislim da svi članovi povjerenstva u tom strateškom cilju moraju voditi posebno računa u zajedničkom interesu. Hvala.
Gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo štovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa najprije moram izraziti zadovoljstvo što smo evo se usuglasili da je potrebno istražno povjerenstvo i drugim riječima da je potrebno sve što se događalo oko giganta, nekadašnjeg giganta gospodarstva INA-e dovesti na svjetlo dana. Zato ću svoje izlaganje započeti sa jednom grubom usporedbom. INA je u hrvatskom gospodarstvu ono što je HTV u medijima. U hrvatskom gospodarstvu INA, u mediji HTV su u žiži političkih i financijskih interesa ne u 20 godina Hrvatske države, nego od kad ja pamtim, a pamtim još i onu bivšu državu. Pa ću podsjetiti da nije problem u INA-i počeo niti '90.-te, niti 2003., niti 2007., da je problem INA-e kao sjecišta političkih i financijskih interesa počeo davno u doba Jugoslavije, a sjetimo se samo afere Đureković, sjetimo se sinova tadašnjih visokih političkih dužnosnika koji su preko INA-e u inozemstvu osnovali velike tvrtke i danas vrlo udobno na taj račun žive. Sjetimo se da je čak i UDBA u inozemstvu izdavala naloge za ubojstva. Veliki gospodarski politički zalogaj danas se je sveo na vrlo mali zalogajčić i mi sad raspravljamo zašto se to dogodilo. Dobro je raspravljati i zato prihvaćam i ovo povjerenstvo, ali se bojim našem nekadašnjem divu to pomoći neće. Slažem se da se krene od Zakona o privatizaciji INA-e jer su u tim godinama 2003. i one koje su slijedile zapravo se dogodile tri štete za INA-u. Prva šteta što se uopće dalo stranom partneru i to partneru koji je u to vrijeme bio već konkurencija u smislu da mu nije bio interes razvoj INA-e kao proizvođačke, kao rafinerijske djelatnosti, nego mu je bio interes stvoriti trgovački lanac od INA-e, lanac prodaje svojih proizvoda, i to je bila prva strateška pogreška. Drugi minus za INA-u je bio taj što se sa 25% i jednom dionicom vlasništva dalo zapravo pravo veta na određene strateške odluke, drugim riječima novi strateški vlasnik je imao veća upravljačka prava nego što bi mu to odredili okviri koji su zacrtani u Zakonu o trgovačkim društvima. Treća neugodna stvar je bila dioničarski ugovor, koji je odredio da se kroz sljedećih 5 godina od dana potpisa znači od 2003. do 2008. godine zabranjuje bez suglasnosti Vlade Republike Hrvatske MOL-u raspolaganje, odnosno kupovanje novih dionica. Sve ovo što sam rekao je samo start iz kojega je slijedila nizbrdica, umjesto uzbrdice našeg giganta i dobro je da se i to razdoblje uključi u raspravu. Ono što je slijedilo je posljedica upravo ovoga što sam rekao, a to je promjena vlasništva INA-e, jest posljedica dioničarskog ugovora i prvog ugovora o privatizaciji, jer kada je istekao petogodišnji moratorij za kupovinu dionica bez suglasnosti Vlade Republike Hrvatske onda je INA, odnosno MOL je onda iskoristio i kupio dodatnih 23% dionica. Šta se dale događalo, neću ni kritizirati niti hvaliti, nek to kaže povjerenstvo, ali sigurno da ni mi ovih posljednjih godina nismo napravili nešto što bi INA-u vratilo natrag na njezine čvrste noge. Prema tome neka se raspravi i to razdoblje i neka se vidi. Ali ja postavljam veliko pitanje da li istražno povjerenstvo može doprinijeti kvalitetnom rješavanju situacije oko INA-e kad znamo da se paralelno vodi istražni postupak od strane nadležnih institucija. Duboko sam uvjeren da će istražno povjerenstvo samo zamagliti čitavu priču jer će po prirodi stvari, povjerenstvo je tijelo Sabora, a Sabor je političko tijelo, pa će po prirodi stvari sa faktografije preliti problematiku na područje koje zovemo politikanstvo i politiziranje. I zato se bojim da će ovo povjerenstvo koje ima iznimno težak zadatak zapravo odmoći a ne pomoći. U prilog tome mogu dati nekoliko podataka. Recimo to povjerenstvo hoće neće mora ući i u OTP-ov kredit, mora ući u cijelu priču oko "Podravke" vezane za eventualni povratak kredita dionicama INA-e, dakle mora ući u tu problematiku hoće neće. U medijima sam pročitao da samo o tom dijelu istrage i u tom dijelu istrage postoji već dosje od 10 tisuća stranica. Što će raditi povjerenstvo sa materijalom od 10 tisuća stranica, naravno da neće dobiti taj materijal istražnih tijela, ali će ulaskom u problematiku i sam doći do toga da je to tako ogromna, široka, ja bih rekao beskrajna problematika da jedno istražno povjerenstvo koje ipak sačinjavaju ne stručnjaci, nego političari ne može u roku od 3 mjeseca riješiti problem. Može ga politizirati, može ga dignuti na novu razinu rasprave, ali bez argumenata i može otežati na kraju i samu istragu. To je moje duboko uvjerenje i zato mislim da povjerenstva koja imaju i malo političku pozadinu nisu dobra, ukoliko je istraga pokrenuta. Druga je stvar da istraga nije pokrenuta. Onda bi to bio stimulans i pokretač rješavanja problema, ali paralelnu istragu voditi a to smo radi u aferi kamioni, mislim da nije dobro po konačnu stvar. Zašto mislim da nije dobro? Zato jer će se povjerenstvo hoćete nećete pretvoriti u sukob dvaju tabora, hoćete nećete rezultirat će tiskovnim konferencijama, izjavama, rezultirat će sa svim onim što će odvući pažnju sa merituma stvari i mislim da to nije dobro. Nije dobro i zbog iskustva koje imam kao što je rekao i kolega Stazić i ja imam neugodno iskustvo iz istog povjerenstva, doista nije dobro da se o ovakvom jednom materijalu nadglasavamo. Doista nije dobro da većina ruku u povjerenstvu oformi zaključak koji se temelji ipak manje-više, ha ja bih rekao na argumentaciji koju gledamo kroz prizmu politike jer smo političari, a ne istražitelji. I povjerenstvo kamioni za mene nije bilo dobro povjerenstvo jer je politiziralo, jer se podvojilo, jer smo mi sigurni koji smo bili tada većinski da smo mi u pravu, izdvojeno mišljenje manjinskog dijela povjerenstva misli da su oni u pravu, a vidjet ćemo sudski epilog. Ja ne bih ulazio kolega Staziću u raspravu, jer je sudski proces u tijeku. Ja sam siguran da sve što je rečeno tamo ide u prilog našeg zaključka, vi ste očito sigurni u suprotno. Prema tome što smo radili 3 mjeseca, nismo raščistili aferu kamioni, nećemo raščistiti niti aferu INA, niti aferu plinski biznis, niti aferu OTP-ovog kredita, nego ćemo samo zamutiti, jer ako idemo tim putem onda se ja pitam zašto ne osnujemo istražno povjerenstvo za "Plivu", "Plivu" čijih je 25% dionica u vlasništvu države također u razdoblju od 2000. do 2004. nestalo, isparilo, odnosno sa tim dionicama se je platio dug zdravstva HZZO-a prema proizvođaču u "Plivi". Da li je to zakonito, da li je to mudro, da li je to ekonomski opravdano, da li je to pametno? To je politička rasprava, a ono što je trebalo napraviti trebalo je istražiti da li je to sve utemeljeno na zakonskim okvirima. Možemo osnovati povjerenstvo ako hoćemo sad za Excelsior, pa možemo osnovati povjerenstvo i na kraju i za Hrvatski telekom. Mislim da to nije dobar put, mislim da bi ovaj Sabor trebao voditi političke rasprave o ovakvim problemima onda ako istražni organi zataje, odnosno ako ti organi ne započnu ono što im je obveza, a to je otvoriti istragu o tim problemima. I zbog toga zaključujem, slažem se da istražno povjerenstvo ide, duboko uvjeren da neće dati korisnih rezultata, duboko uvjeren da neće dati novih momenata, da neće raščistiti situaciju, da ćemo još zapravo cijelu stvar zamutiti, ali svejedno dižem ruku za to jer sam siguran da nadležne institucije paralelno s tim rade svoj posao i vjerujem u taj njihov posao. Hvala lijepo.
Hvala. Jedna replika, potpredsjednik Doma gospodin zastupnik Josip Friščić.
Gospodine Hebrang, vi ste za razliku od dijela rasprava koje sam slušao, na žalost jedan dio nisam uspio čuti, ali ono što sam čuo puno se je govorilo, konstatiralo i upozoravalo da li su i na koji način data veća ili manja upravljačka prava. Vi ste po meni krenuli u meritum stvari. Kako se upravljalo s upravljačkim pravima bez obzira s jedne ili s druge strane, ali zasigurno ja ne očekujem, a vidim ni vi, da ćemo kroz povjerenstvo tu doći do kraja. Jer u zakonu je, kao što je kolega Ćosić rekao, bilo rečeno da su izvješća tajna. Onda na ulici slušamo da smo mi dobivali naftu ili da je za nas kupovana nafta po 154 dolara, dok je na tržištu bila po 60 dolara. Bili smo dovedeni u situaciju da te maltene država mora pogađati da li će naplatiti PDV ili neće i u kakvim rokovima, a znamo da je to obveza, da se namiruje jer se obračunava na ono što je naplaćeno. Kada štitimo nacionalni interes onda je nama zapravo preostalo da ga štitimo u onom dijelu što je naše nacionalno dobro, plin i nafta, a 60% plina imamo iz svojih nalazišta i uspjeli smo postići svega nešto više od 2%, blizu 3% da to pripada onima čije je i na čijem je području. A tamo gdje je to pri našem susjedu, a dio bazena je zajednički, tamo je to 10%. Mislim da su to pitanja od kojih svi skupa i kroz povjerenstva, ali i kroz druga tijela očekujem odgovore jer na taj način ćemo onda doprinijeti da tvrtku kroz upravljanje, i to odgovorno upravljanje, vraćamo tamo gdje je bila i zbog čega smo i partnera tražili.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa gospodin potpredsjednik Friščić je izrekao u svojoj replici jednu rečenicu koju vrijedi ponoviti i zapamtiti, a to je zaštita nacionalnih interesa. Kad bi svi kretali od toga, bez obzira tko bio na vlasti, bez obzira koje političke orijentacije, onda bi mi u ovoj sabornici imali puno više konstruktivnih rasprava jer ne bi morali raspravljati o destrukcijama koje su se dogodile. I zato podržavam da je energetika, plinski biznis, naftni biznis jedan od strateških nacionalnih interesa i da zbog toga svatko tko upravlja ima odgovornost za tim, mora gledati najprije te nacionalne interese. I zato postavljam pitanje, da li je bio nacionalni interes da se prilikom prodaje HT-a u ugovor ne metne tko je vlasnik onog najvažnijeg dijela, a to su kablovi? Da li je bio strateški državni interes prodati strateški paket dionica "Plive"? Da li je bio strateški interes kupovati slobodnom pogodbom vatrogasna vozila? Ja mislim da nije, i zbog toga mislim da bi ovdje trebali načelno raspravljati više o tome kako zaštiti nacionalne interese. A posebice sada kad nas čeka jedan veliki izazov, to je EU i zato mislim da iz svega ovoga trebamo izvući jedan zaključak, a to je, mi bi trebali donijeti strategiju zaštite nacionalnih interesa u svakom, gospodarskom i svakom drugom pogledu. Jer bez toga ponavljat će se ovakvi nesporazumi u nedogled, a opasnost prijateljskog okruženja EU je upravo da strateški interesi drugih nadvladaju naše.
U ime predlagatelja gospodin zastupnik Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Javio sam se za riječ nakon nekoliko rasprava, posebno nakon posljednje gospodina Hebranga i htio sam pojasniti neke stvari koje su se tijekom rasprave već spominjale. Prva stvar koja je netočna da je ta privatizacija 2003. godine napravljena kada je Vlada bila tehnička. Apsolutno nije. Privatizacija i odluka za odabir strateškog partnera je donesena u 7 mjesecu 2003. godine. Znači, skoro 4,5 mjeseci prije izbora kada Vlada nije mogla biti tehnička, jer tehnička je Vlada tek nakon dana kada su izbori raspisani. Sa druge strane, tadašnji analitičari i tadašnji ljudi koji su pratili postupak privatizacije rekli su da bi cijena bila i veća da nije bilo toliko ograničavajućih faktora u natječaju. I tome se treba posebno pridati pažnju. Znalo se točno u što pojedini investitori ulaze. Znalo se da neće moći izvlačiti dobit nego će ta dobit koju INA ostvari ići u razvoj. Znalo se da 5 godina bez suglasnosti Vlade neće moći raspolagati dionicama. Znalo se i da im nije garantiran daljnji otkup dionica preko 25% plus 1. Znači svi ti elementi su se već znali prilikom natječaja i prilikom tijeka prikupljanja ponuda od zainteresiranih kompanija. Znači, poznati su bili prava, ali se isto tako znalo koliko će recimo pojedina kompanija dobiti ukoliko uđe kao strateški partner. Znalo se da će biti 2 mjesta u nadzornom odboru i 2 mjesta u upravi. Sve te kondicije su bile poznate prije nego što je donesena odluka o kupnji, odnosno odluka o tome tko će biti taj koji će ući kao strateški partner u INA-u. Toliko o transparentnosti. Da je tome tako dokaz je i odustanak Rosnefta koji je odustao svojim priopćenjem zbog toga jer nema garancija i nema prostora da će biti moguće potpuno preuzimanje INE od njihove strane. Znači, jedna kompanija od 3 koje su bile zainteresirane je odustala i postoji njihovo priopćenje zbog čega odustaju. Ostale su 2, OMV i MOL. I točan je podatak da je MOL ponudio 85 milijuna dolara više. Sve se to dešavalo na osnovu Zakona o privatizaciji INE koji je donesen u ožujku i još jedna stvar koja je netočna, netko je spomenuo, da odluka nije donesena jednoglasno. Ona je na sjednici Vlade donesena jednoglasno. I nije bila tajna sjednica Vlade nego je bila javna sjednica Vlade. Sve te informacije moraju znati hrvatski građani kada ocjenjuju kakva je bila privatizacija INE. I još jedan podatak koji vam mora biti jasan kada raspravljamo o ovome je da je INA u 3 godine koalicijske vlasti, od 2000-te do privatizacije, odnosno strateškog partnera 2003. godine podigla vrijednost za 3 puta, odnosno skoro za 4, odnosno ovih 25 plus 1 dionica 505 milijuna dolara na toliko je bila 2000-te procijenjena INA. Mada je u međuvremenu izdvojen i PLINACRO i JANAF. Znači, Vlada je u 3 godine, koalicijska Vlada Ivice Račana je došla do cijene koja je bila 505 milijuna dolara, a na koju je 2000-te bila procijenjena cijela INA plus PLINACRO i JANAF. To dovoljno govori, prvo o transparentnosti, drugo o tome koliko je Vlada, što je Vlada napravila i koju cijenu je dobila Vlada Ivice Račana za ono što je prodala. A sve kondicije koje su ovdje bile spominjane kao da su bile tajne, bile su javne ranije jer je Rosneft zbog toga odustao i na osnovu toga je izdao priopćenje i rekao zbog čega odustaje. Znači, toliko o tom poslu. I moramo to znati, ne bih htio da u daljnjim raspravama, vjerujem da ima još ljudi iz kluba HDZ-a da unose, možda ne znaju te informacije, ali imao sam potrebu da im ih kažem kako ne bi trošili vrijeme i govorili krive stvari. Hvala lijepo.
Hvala. 2 ispravka. Prvi, gospodin zastupnik Boris Kunst.
Pa ovo ja ću to blago nazvati ispravak netočnog navoda, inače bi mogao čisto nazvati. Gledajte ja ću kopije dati ako ne vjerujete gdje upravo pa imenovat ću ga Dražen Budiša koji je tada bio zamjenik predsjednika Vlade, javno za medije imam kopiju novina dao izjavu da je protiv toga jer smatra da vlada u ostavci Ivice Račana tada, nema prava 21. srpnja 2002. godine na zatvorenoj sjednici odlučivati o izboru tvrtke strateškog ulagača u INA-u. Molim vas lijepo pa zamjenik premijera tada upozorava vladu. Molim vas lijepo da ne bi smjela donijeti takvu značajnu odluku, na zatvorenoj sjednici vlade u ostavci Ivice Račana. Dobro tko je bio zamjenik predsjednika? ... [[Upadica se ne razumije.]] Tko? Onda Granić ajde ako ćete tako ako vam odgovora.
Dobro. Ispravio se pa je otapa povreda Poslovnika.
Povrijeđen je čanak 209. znači gospodin Kunst tada još nije bio u politici nego se bavio sindikalnim poslom i jednostavno ne zna ... činjenice.
Dobro, promijenio je to pa ispravio je svoje stajalište..
Da ali nije moguće da ispravi svoje stajalište na način da kaže bio je to Budiša, pa bio je to Granić, pa će sutra biti Marijana Petir. ... /Govornici govore u isti glas./ ...
Kolega Maras krhko je znanje, sjećanje još krhkije. Tamo na papiriću piše na tom papiru na pločici?
Zaštita i sigurnost svima, a ne samo njima piše. Ali nije moja pločica.
... mora imati teleskop da bi to vidio.
Da, točno jel nisam ja vidio što piše. Smijem ja uzeti riječ, jer mi niste još dali riječ, pa ću čekati da mi date riječ.
Sa osobitim zadovoljstvom povrijedite Poslovnik.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dakle gospodine potpredsjedniče povrijeđen je objektivno članak 209. a subjektivno i članak 214. Naime u trenutku raspisivanja u trenutku odluke sklapanja ugovora 17. srpnja 2003. gospodin Dražen Budiša nije bio član Vlade. Imate gospodine Kunst imate laptop ispred sebe www.vjesnik.hr/html/2003/07/17/ vam piše na internetu što je Vlada taj dan odlučila i koji su bili članovi, tko je diskutirao i tko je glasao i kakav je bio rezultat. I dva dana nakon toga je bilo izvanredno zasjedanje Sabora. Zahvaljujem.
Ali kolega to nije povreda Poslovnika. Ako je kolega Kunst pogriješio o tome to je bio ispravak netočnog navoda, a vi ne možete ispravljati netočni navod u ovom smislu. Osim toga znate koju ste vi sada teoriju ovdje ja ne znam da li svjesno ili nesvjesno iznijeli. O subjektivnom odrazu, objektivne stvarnosti.
Ne, ne gospodine potpredsjedniče, ako dopuštate još jednu. Dakle članak 209. Povrijeđen objektivno zato jer je nije bio točan ispravak netočnog navoda. Članak 214. koji govori o vrijeđanju sam ja se sjetio subjektivno zato jer vrijeđa zdrav razum da se po treći puta govori da je Dražen Budiša bio u to vrijeme u vladi a nije bio. Čovjek je bio opozicija i s vama dogovarao onu koaliciju HSPDC-HSLS-HDZ mislim.
Ali zaobilazite kao mačak oko vruće kaše ovu teoriju subjektivnog odraza objektivne stvarnosti. Kolega Šprem dajte recite vi ste stariji kao ja, gdje to spada?
Ja nemam pravo dobiti riječ jer se nisam javio.
Nemojte se svoje prošlosti odricati. Kakva je takva je, naša je. I gospodin zastupnik Andrija Hebrang, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ja subjektivno osjećam da je objektivno netočan navod koji je rekao kolega Maras, a to je da je pozitivno u ugovoru bilo to što je bilo određeno da će dobit ići u razvoj. I doista je pisalo da će dobit ići u razvoj, ali nije pisalo u kakav razvoj. Pa je išao u razvoj trgovačke mreže umjesto u razvoj rafinerija u razvoj proizvodnje. Išao je investicija je bila ali naravno u krivom smjeru. Zbog toga je i drugi netočan navod. Postignuta je dobra cijena, je po dionici, ali ukupno gledajući za tvrtku iz ovog razloga mislim da nije točno da ta cijena u globalu nije dobra. To je moj subjektivan stav.
I gospodin zastupnik Daniel Srb.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Dakle strpljivo čekajući priliku da kažem nešto o ovoj temi, moram reći da sam duboko i razočaran, a još više zabrinut kuda to ide Hrvatska slušajući što se sve ovdje govori i kada su u pitanju prije svega ključni gospodarski subjekti koji su bili nekada ponos hrvatskog gospodarstva, kada se govori o tome što su hrvatski strateški nacionalni interesi. Pa gledajući ovaj prijenos Sabora bojim se da su deseci obrazovanih mladih ljudi donijeli odluku danas da napuste Hrvatsku. Ovo što se imalo prilike čuti zapravo je strašno, jer dok je jedna strana praktično pozvala na ručak i pojela juhu, druga je pojela glavno jelo. A posljedica toga je da Hrvatska nažalost uvelike uvela kontrolu nad ključnim energetskim resursima. I sukladno tome isto tako izgubila veliku značajnu polugu upravljanja svojim razvojem u budućnosti. Kako se to dogodilo? Tko je to započeo? To je u ovom trenutku možda i manje bitno, bitno je može li se još nešto spasiti, može li Vlada izvršiti određene pritiske i na vlasnike, jer i Vlada je ta koja donosi odluku o uvjetima poslovanja u Hrvatskoj. Ima li Vlada snage i hrabrosti za to? Ima li Vlada snage i hrabrosti uopće se upustiti u velike energetske projekte i izložiti se pritiscima različitih interesnih skupina, lobija itd.? ako nema, onda ova zemlja nema ozbiljne budućnosti. Onda ćemo mi biti siromašni ljudi, ljudi koji će raditi po uvjetima koji će nametati drugi kao što je ovdje u ovom slučaju kada je u pitanju. Isto tako će se dogoditi i ukoliko budemo samo rastakali stupove hrvatske državnosti, našeg suvereniteta jer dugi će tada odlučivati o tome kakve će biti naše plaće, drugi će donositi strateške odluke o razvoju hrvatskog gospodarstva. A ovdje se to dogodilo. Da li je bilo pogodovanja, da li je cijena bila ovakva ili onakva? Ako je u ono vrijeme od 2000. do 2003. vrijednost INA-e porasla nekoliko puta zašto onda prodaja, koji je bio smisao toga, kakav je razvoj iza toga slijedio, jesu li tu ugrađeni pravi zaštitni mehanizmi. A mogli su biti, zasigurno je bilo elemenata. I što se kasnije događalo kada je došla druga Vlada, na koji način je ona mogla pregovarati s vlasnicima, s djelomičnim vlasnicima i kroz to utjecati na budućnost tvrtke? Ono što se danas ovdje zapravo prolijeva žuč, međusobno optuživanje o tome tko je što u kom trenutku učinio zapravo za posljedicu ima to da ne možemo upravljati ubuduće nažalost ni ključnim energetskim projektima. Izgradnja LNG terminala na Krku uvelike je usporena odnosno blokirana ovakvom situacijom u INA-i. Isto tako, pitanje nekih ključnih energetskih pravaca u kojima Hrvatska umjesto da koristi svoj zemljopisni položaj zbog kojeg je u prošlosti toliko puta i stradavala da ga kapitalizira u svrhu razvoja Republike Hrvatske, nažalost od toga nema ništa. Umjesto da se otvaraju radna mjesta u sektoru energetike praktično mi nemamo hrabrosti i snage upustiti se u ozbiljne pregovore s investitorima koji mogu ta radna mjesta kroz investicije otvarati. Moram reći da sam u cijelom ovom procesu iznimno zabrinut i ne znajući kako će sve skupa ovo završiti. Nama se događa i to da nažalost nekoliko sam puta o tome govorio i tamo gdje postoje geotermalni izvori oni se ne koriste zbog toga što INA više zarađuje vjerojatno na uvozu ruskog plina. Kako će biti u budućnosti? Bit će očito još gore, ali na takav način se ne upravlja državom i pitanje je zapravo kuda to sve skupa vodi. Ono što ja tražim, na čemu inzistiram je jedan drugačiji odnos prema ključnim strateškim interesima a i kada je u pitanju gospodarstvo jer ovdje su danas padale i teške riječi, spominjale su se i izdaje ali ukoliko kada su u pitanju ključni nacionalni interesi, netko nekom drugom pogoduje. Pa kako se to drugačije može nazvati? Pa to je krajnje opasno nešto. I gdje će cijeli taj proces zapravo završiti? Nažalost, moram reći da očekujem prije svega od Vlade Republike Hrvatske da naše ljude ohrabri pokazujući da ima u Hrvatskoj perspektive a ova današnja rasprava nažalost pokazala je jednu drugačiju sliku o tome. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa i mene prvenstveno zanima pitanje koje je potaknuo evo moj prethodnik kolega Srb zašto je Vlada tadašnja Račanova krenula uopće u privatizaciju, koji su bili motivi, koji su bili razlozi, što ih je motiviralo da baš upravo u tom trenutku krenu u privatizaciju INA-e. Pa možda kroz rad istražnog povjerenstva dođemo i do tih saznanja. Sasvim sigurno da tajming nije bio dobar jer kao što smo mogli čuti iz njihovih riječi netko je INA-u procijenio na 505 milijuna dolara početkom 2000. godine. Ali temeljem čega, tko je taj tko je procijenio INA-u na 505 milijuna dolara, na četiri puta manju vrijednost nego što je po navodima SDP-ovaca vrijedila 2003. godine? Dakle, nije Vlada tada objavila niti razloge zbog kojih se baš tada krenulo u privatizaciju INA-e jer ključan element uspješnosti svake privatizacije je naravno njen tajming. A u 2003. godini odluku donosi Vlada u ostavci na zatvorenoj sjednici. Dalje, Vlada je javno deklarirala svoj stav tadašnja Račanova da je postojanje minimalno tri ponude uvjet za prodaju 25% plus jedne dionice INA-e i odredila rok ponuditeljima u kojem su ponuditelji dužni podnijeti svoje obvezujuće ponude. Do završnog dana roka ponude, to smo već mogli čuti, podnijeli su samo MOL koji je ponudio 505 milijuna te OMW Austrija koji je ponudio 420 milijuna dolara, dakle 85 milijuna dolara manje nego MOL. Međutim, sada je ovdje zanimljivo ruski Rosneft nije podnio ponudu već je obavijestio Ministarstvo gospodarstva da odustaje od nuđenja i to sa obrazloženjem da je bio zainteresiran samo za kupnju paketa od minimalno 51% dionica a znao je ruski Rosneft da po Zakonu o privatizaciji INA-e koji je donio Sabor i po kojem je išla privatizacija se ne može privatizirati u tom trenutku više od 25% dionica plus jedne. Dakle, oni su znali. Sad koji je razlog zašto su oni odugovlačili do zadnjeg dana, možemo špekulirati. Možemo špekulirati da ih je netko namjerno zadržao u igri da bi se formalno zadržale tri ponude u igri jer je Vlada jasno deklarirala svoj stav da minimalno tri ponude moraju biti preduvjet za prodaju 25% plus jedne dionice. Međutim, u zadnjem trenu dan prije zadnjeg dana Rosneft ruski odustaje. Tko ga je zadržao u igri do tog trena, naravno da je ovo nemušto obrazloženje da je htio kupiti 51% dionicu jer je znao iz Zakona o privatizaciji koji je donesen godinu dana prije toga, znao je da ne može kupiti više od 25% dionica plus jednu. Kolika je bila žurba Račanove Vlade da se prodaju dionice INA-e dovoljno govori podatak i činjenica da se u vremenu kraćem od 24 sata nakon otvaranja prispjelih ponuda sastao Vladin Savjet za privatizaciju INA-e i izabrao najpovoljniju ponudu onog mađarskog MOL-a i predložili Vladi da na svojoj sjednici održanoj 17. srpnja donese odluku o prodaji 25% plus jedne dionice INA-e. Međutim, na toj Vladi je i zaključak da se sklopi naravno Ugovor o prodaji 25% plus jedne, da se zaključi tzv. dioničarski ugovor između Republike Hrvatske i MOL-a i da se potpiše ugovor o suradnji između INA-e d.d. i MOL-a. Vlada je naravno unatoč protivljenju oporbe i hrvatske javnosti odobrila zaključenje sva tri ugovora. Ovdje je ključna stvar da je Vlada bila po zakonu ovlaštena isključivo prodati 25% plus jednu dionicu INA-e. Međutim, iz teksta ovih ugovora o kojima sam govorio, koji su usuglašeni sa potencijalnim strateškim ulagačima prije donošenja njihovih ponuda po mišljenju uglednih hrvatskih i inozemnih pravnika proizlazi da je Vlada suprotno Zakonu o privatizaciji INA-e MOL-u omogućila stjecanje nesrazmjernih prava u odnosu na ona koja kao vlasnik 25%+1 dionice može imati sukladno Zakonu o trgovačkim društvima. Ova tvrdnja temelji se na opsegu prava koje je hrvatska Vlada prepustila MOL-u, a tiču se donošenja odluka o vođenju poslovanja i upravljanja INA-om. Naime, članak 73 pod nazivom zadržana pitanja odnosno pitanja za koja je u upravi potrebna suglasnost nadzornog odbora potpisanog dioničarskog ugovora za donošenje kojih je potrebna prethodna suglasnost nadzornog odbora upućuje na odredbu statuta članak 19. iz koje odredbe je vidljivo da za neke ključne odluke i poduzimanje poslova u INA-i je potrebna prethodna suglasnost najmanje 6 članova od 7 nadzornog odbora. Kad se uzme u obzir činjenica da u tom nadzornom odboru imate dva člana predstavnika MOL-a onda je sasvim jasno da strateški ulagač temeljem ovog ugovora i statuta ima pravo veta na donošenje najvažnijih odluka unutar … [[Govornik se ne razumije.]] kao što je odobrenje godišnjeg proračuna društva u odnosu na kapitalne izdatke i odobrenje bilo kakvog kapitalnog izdatka koji prelazi 10% tada važećeg godišnjeg proračuna društva, odobrenje ili izmjena poslovnog plana društva, zasnivanje bilo kakvog osiguranja na nekretnini itd. koje prelazi 80 milijuna kuna, prodaja, zakup, zamjena, prijenos ili drugačije raspolaganje bilo kojom nekretninom ili drugom imovinom INA grupe koja je po mišljenju uprave značajna za poslovanje INA grupe itd. Dakle, veliki niz odluka i zaključaka koje su suštinske za INA-u nisu se mogle dobiti, dakle nije se mogla donijeti niti jedna od njih bez suglasnosti članova nadzornog odbora koji su ispred MOL-a, dakle jednog od njih. Analizom pobrojanih odluka svakome je jasno da u budućnosti niti jedna od značajnih odluka u poslovanju INA-e ne može bit donesena bez suglasnosti MOL-a. Moguće su različite interpretacije naravno odvih odredbi koje smo mogli danas slušati od redova SDP-a, ali stvarno i faktički je činjenica da je s ovim pravom veta dalo manjinskom dioničaru preširoko pravo u odnosu na četvrtinu dionica tvrtke čija prodaja je predmet ove transakcije. Ovakav opseg prava jednog dioničara izričito je u suprotnosti sa člankom 211. Zakona o trgovačkim društvima kojim se utvrđuje načelo ravnopravnosti i jednakopravnosti svih dioničara u trgovačkom društvu, a koja glasi: Pod jednakim uvjetima dioničari imaju jednaki položaj u društvu. Davanje ili prepuštanje ovako velikih prava MOL-u nanosi izravnu štetu i drugim dioničarima, sadašnjim i budućim, a to proizlazi iz tzv. dodatka o pristupanju potpisanog sa MOL-om kojim je predviđeno da svaki novi budući investitor, kupac dionica u postupku buduće prodaje preostalih dionica INA-e bude vezan postojećim ugovorom koji je Vlada zaključila sa MOL-om bez mogućnosti mijenjanja bilo koje njegove odredbe, a što MOL automatski stavlja u favoriziranu poziciju, a ostale dioničare u neravnopravan položaj. I uostalom, upravo zbog te odredbe cijena dionica INA-e je nakon toga išla prema dole, odnosno može ići prema dole u odnosu na stvarnu vrijednost jer svatko tko je bio zainteresiran za kupnju ostalih dionica INA-e nije mogao mijenjati ništa iz ovih odluka što bi značilo da netko tko ima 25%+1 dionicu apsolutno zapravo upravlja i ima pravo veta na sve odluke jer ne može se bez njega ništa napraviti niti donijeti bilo kakav zaključak ili odluka unutar INA-e. Dakle, prihvaćajući takva rješenja u pregovorima s MOL-om Vlada je suprotno zakonu, izigravši vlastite odluke, MOL-u zapravo omogućila pravo prvokupa preostalih dionica. Dakle, Mađari su svakako računali na to kada su ponudili prema onomu što smo mogli iščitati i čuti od pojedinih aktera u tim transakcijama, navodno je ponuđeno skoro 100 milijuna dolara za dodatnu premiju. Netko treba reći je li to isplaćeno, kada je isplaćenom, na čiji račun. To netko treba reći. To i ovo istražno povjerenstvo treba ustvrditi. Neki od sudionika su rekli da su upravljačka prava plaćena a neki su rekli da nisu. … [[Upadica se ne razumije.]] To na koji način su plaćena to ćemo vidjeti. Upravljačka prava i kome su plaćena, kroz cijenu i kako to će se utvrdit i kroz istražno povjerenstvo ja se nadam. Dakle, generalno možemo zaključiti da je ova cijela transakcija koju je napravila Vlada u 2003. godini… … [[Upadica se ne razumije.]] Znam da vam je teško slušat, ali evo strpit ćete se još malo. Dakle, ta transakcija je bila potpuno nepovoljna za INA-u i za Hrvatsku državu, potpuno nepovoljna. Vezala je ruke svima onima koji su došli nakon te Vlade jer se ništa iz tih ugovora nije moglo mijenjati, kao što je to potpisano sa tim istim MOL-om, niti kod eventualne kupnje daljnjeg paketa dionica i sasvim sigurno da je riječ o transakciji koja ima značajne negativne posljedice i za INA-u i za Hrvatsku državu.
Hvala. Tri replike. Prva, gospodin zastupnik Boris Kunst.
Hvala lijepa. Pa kolega, vi ste dobro postavili pitanje zašto su oni predali, ja bih rekao poklonili, takva upravljačka prava MOL-u k'o da im je INA ustvari bila djedovina pa su mogli to poklanjati kako su htjeli. A onda danas oni se ismijavaju, kažu a sad Budiša više nije iako je bio potpredsjednik Vlade pa je dao ostavku pa je Vlada onda cijela bila u ostavci itd., pa je kritizirao to pa su svi to mediji prenijeli pa su rekli i mediji prenijeli da nije jednoglasno se o tome odlučivalo, to ajde sad oni mute. Ali čujte, to je normalno da to njima nije normalno isto kao sa Sunčanim Hvarom kad je bila afera, ista priča. Koliko je to njima stalo do Hrvatske u tom trenutku to je drugo pitanje. Pa onda kažu, veli bez predstavnika MOL-a nisu mogli odlučivati o čemu, pa nisu mogli odlučivati kaže za državna pitanja. A za državna pitanja šta su pa kaže godišnji proračun i kapitalni izdaci pa poslovni plan, pa izmjene i raskidi poslovnih ugovora, pa davanje prokure itd. Znači, sve one bitne odluke koje su blokirale rad firme oni nisu mogli bez predstavnika MOL-a odlučivat. I još jedno važno pitanje. Gledajte, umjesto da su se borili da INA može zapošljavati nove radnike oni su u ugovor stavili jednu klauzulu, kaže da se obvezuje tada hrvatska Vlada za izdavanje viza i radnih dozvola stranim radnicima. Znači da je MOL mogao uvoziti, najvjerojatnije je i uvozio svoju radnu snagu, a Vlada Republike Hrvatske je preuzela obavezu da upravo izdaje vize i radne dozvole tim stranim radnicima dok su naši na Zavodu za zapošljavanje bili bez posla i čekali. To je samo doprinos kako se rješavalo i mislilo o hrvatskim radnicima.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Frano Matušić.
Pa slažem se kolega. Sasvim je razvidno iz ovoga što ste rekli i onog što sam ja već prije toga nabrojao, da su data znatno, znatno veća upravljačka prava nego što pripada i pod Zakon o trgovačkim društvima i zato se netko stavio u favoriziran položaj u odnosu na druge dioničare što je potpuno neprihvatljivo i nije u skladu sa zakonom. Naravno, spomenuli ste i "Sunčani Hvar" ali mogli bismo reći evo nova afera, odnosno novo svjetlo koje je bacilo otkrivanje Daimlera da je hrvatskim dužnosnicima za sklapanje ugovora o nabavi 210 vatrogasnih vozila dao u mito. Možemo li sutra doći do neke slične činjenice po pitanju INA-e i MOL-a. Evo, Daimler je sam objavio da je dao državnim dužnosnicima tadašnje Vlade koja je sklopila s njim ugovor da je dao mito. I to je izjavio američkom pravosuđu. Nije to nikakav ni špijunčina, niti je HDZ-ova laž, a da ne spominjemo brojne druge afere koje su potresale INA-u u to vrijeme. Ja ću spomenuti samo neke afere Agromic, kupnja iračke nafte od srpske firme po cijeni koja je za 680000 dolara veća od tržišne. Afera "Aurum osiguranje" prodaja dionica te osiguravajuće kuće sestre tadašnjeg ministra. Da je spominjao aferu bijele noći, prodaju naftnih polja u Rusiji po cijeni daleko ispod realne vrijednosti polja. Dakle, masa tih afera koje su u to vrijeme potresala INA-u možda su se htjela i sakriti prodajom INA-e i pronalaskom tzv. strateškog partnera.
Odgovor na repliku je bio. I onda ima gospodin zastupnik Andrija Hebrang repliku.
Pa evo kolega Frano Matušić je dotaknuo jedno pitanje koje je za mene ključno, a to je zašto je prodana. I zašto je prodana u zadnjoj minuti, zadnje četvrtine, dakle praktično u nadoknadi u srpnju mjesecu pred izbore 2003. godine. Zašto je prodana pod uvjetima pod kakvim je prodana, a to je tvrtka koja nije tada bila na rubu egzistencije, pa da je morala prodati svoja upravljačka prava kroz cijenu dionice. Dapače, bila je čvrsta stabilna tvrtka. Zašto je prodana u zadnjoj minuti četvrtog nastavka utakmice, dakle pred same izbore i to na zatvorenoj sjednici Vlade? Puno pitanja ide. Zašto je na primjer i na zadnjoj sjednici Parlamenta u tom sazivu recimo donesen novi Zakon o INA-i. Ja opet povlačim paralelu. Ja mislim da je odgovor samo jedan. Razlog za ovakvu lošu prodaju INA-e je bilo krpanje proračuna. Tada je deficit državnog proračuna prešao cifru od šest posto, tada je trebalo u kratkom roku bud zašto prodati ono što vrijedi. I sjećam se i s time ću završiti svoju repliku, sjećam se pitanja jednog mađarskog kolege ministra u to vrijeme koji me pitao a zašto ste prodali INA-u MOL-u a mi smo se upravo bojali da će INA kupiti dio MOL-a. Iz te rečenice se vidi da ta transakcija nije imala interes sačuvati, ojačati INA-u nego jednostavno pokrpati na račun prodaje hrvatskih nacionalnih gospodarskih interesa jedan proračun a koji je bio u deficitu zbog nesposobnosti.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem. Pa slažem se kolega Hebrang s vama da je vjerojatni razlog prodaje INA-e u to vrijeme, u tom trenutku, dakle pred kraj samog mandata tadašnje Vlade bio zapravo krpanje proračuna. Jer sjetimo se samo koliki je bio deficit 2003. godine? Dakle, stvoren nakon te godine u kojoj je prodana INA i očito je da su obveze bile prevelike i da Vlada nije bila sposobna nosit se sa svim ovdje obvezama koje je stvorila sama ali to treba reći javnosti. Trebalo je to reći tada javnosti koji su razlozi, međutim to nitko tada nije rekao. Treba reći i danas treba reći i treba ponoviti hrvatskoj javnosti koji su stvarni razlozi. Ja se nadam da će novo svjetlo baciti i rad ovog istražnog povjerenstva. Naravno neću dalje više govoriti o ovim aferama. Ja ću samo reći sljedeće. Jedan materijal koji se zove crna knjiga, a koji upućuje na to da su se događale brojne nepravilnosti, da ne kažem kriminalne radnje u INA-i je bio napravljen i odnosi se na razdoblje do prosinca 2003. godine. Taj materijal je pokušao gospodin Letica staviti na dnevni red ovoga Sabora, međutim taj dio nije išao na saborsku raspravu, a ono što bitno je da su te sve afere pobrojane u tom dokumentu. Ja ću svakako ovaj dokument proslijediti Državnom odvjetništvu, jer imati ta saznanja u ruci mislim da je bitno i za Državno odvjetništvo i mislim da je bitno za daljnja postupanja u cijeloj ovoj priči oko privatizaciji INA-e.
I gospodin zastupnik Krešimir Ćosić. Replika.
Evo poštovani zastupniče, iz svega što ste rekli postaje sve jasnije da je sudbina INA-e praktički određena Zakonom o privatizaciji iz 2002. godine i ugovorom iz 2003. godine. I zbog svega toga sve razumljivije i sve jasnije zbog čega je čitav taj proces člankom 11. zakona proglašen državnom tajnom i zbog svega toga je razumljivo zašto je iz mandata ovog povjerenstva upravo 2002. i 2003. godina izostavljena i zbog čega je sva javnost i sva pažnja javnosti trebala biti usmjerena prema 2008. i 2009. Te fragmentirane slike jednog cijelog procesa su nedopustiv način privatizacije INA-e, odnosno sagledavanja privatizacije INA-e. Itekako je važno vidjeti taj ključni događaj i dobro ga interpretirati kako bi razumjeli sve ono što se tada dogodilo. Hvala lijepo.
Hvala. U ime predlagatelja gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Nisam mislio da ću ponovo morati tako brzo za govornicu, ali moram odgovoriti pošto se dosta stvari izreklo nakon rasprave gospodina Matušića ovih par replika. Prva stvar, drago mi je da je gospodin Matušić tijekom svoje rasprave rekao krivu činjenicu, a nakon toga u replici točnu. Znači, nije tehnička Vlada. Sedmi mjesec nije moguće da je bila tehnička Vlada s obzirom da su bili izbori u 11. mjesecu. Što se tiče transparentnosti i javnosti nikakva državna tajna. Zakon je donesen na ovom Saboru, u sedmom mjesecu odluka na Vladi, na povjerenstvu i rasprava ponovo na Saboru. Znači, odluke su donesene maksimalno transparentno, bili su svi upućeni na njih i problem je što se nakon 2003. jer je bilo definirano ugovorom da će se investicije nakon što budu izvršavane da će se u tijeku investicija izvještavati ovaj Sabor. Niti jedno izvješće poslije toga šta je Vlada Ivice Račana dala o privatizaciji INA-e na Saboru nije bilo u vezi INA-e 7 godina na Saboru, niti jedne jedine riječi o najvrjednijoj hrvatskoj kompaniji, u ovom Saboru nije podneseno i nije dano na znanje javnosti i onda tu možemo postaviti pitanje da li je netko htio skrivati i da li je netko uopće brinuo šta se sa INA-om dešava. 7 godina niti slova. Pa čak niti kad su se dešavale ovako krupne stvari kao što je bio dodatni ugovor i prijenos prava upravljanja na strateškog partnera. Sabor je isključen, javnost je isključena. Kada se postavlja pitanje zbog čega se išlo u privatizaciju, to je još jedna teza. Proračunom za 2003. godinu iz 11. mjeseca 2002. godine su planirana sredstva od privatizacije, znači stavka unutar proračuna je bila planirana, 8 mjeseci, 9, 10 mjeseci ranije. Nikakvo skrivanje, nikakva iznenadna situacija. Deficit, da, deficit 5% 2003. godina, ali rast 6%. Da li ste vidjeli možda u šta je taj deficit išao? Da li se gradila cesta? Rast BDP-a 6%. Sad ćemo imati isti deficit a imat ćemo pad BDP-a. Pa jasno da novac koji smo tada kroz deficit investirali u gospodarstvo, u investicije je doveo do toga da dolazi do gospodarskog rasta, do rasta BDP-a. A nije to novac bio potrošen uludo, taj novac je otišao u nešto što se vidi, na osnovu čega je Hrvatska tri godine imala konstantan gospodarski rast i nakon toga na žalost Vlada HDZ-a nije to znala iskoristiti. Što se tiče, to se teza konstantno postavlja, nadzastupljena upravljačka prava MOL-a s obzirom na Zakon o trgovačkim društvima. MOL-u niti je bilo garantirano da će ići više od 25% dionica, niti je mogao raspolagati sa dionicama, pa šta smo mi htjeli gospodo partnera koji će dati novac a neće imati nikakva prava. Tko bi investirao 500 milijuna dolara a da nema pravo i vi ste dobro pročitali da nema pravo one odluke donositi koje ste rekli, odluke koje govore o tome kada se raspolaže sa više od 10% firme, pa valjda ima pravo partner reći ako mislite 10% firme prodati šta misli o tome. Odluke o nabavi preko 80 milijuna kuna, ali sve do 80 milijuna kuna pod našom kontrolom. Pa nema tih nabavki, pretežito nisu te nabavke 90% poslovanja, te su nabavke iznimka. Spomenuli ste još neke stvari, poslovanje, registracija društva, pa normalno da partner ima pravo o tome odlučivati i kada o tome govorite to je definitivno neistina, MOL je imao prava koja su mu dopala po tome što je bio partner i šta je investirao 500 milijuna kuna, doduše kupio je dionice, nije ušao novac u INA-u nego je kupio i dao hrvatskoj Vladi po proračunu planiranim sredstvima od privatizacije INA-e, ali on je ušao sa svojih 505 milijuna dolara, šta nije trebao nikako participirati u odlučivanju. Previše je dva čovjeka od sedam u nadzornom odboru. Šta imamo danas? Danas imamo identični udio u vlasništvu, a Hrvatska nema ništa i od upravljanja. Pa kako biste onda to gospodine Matušiću nazvali? Kakva je situacija danas? Tada je MOL dao novce i imao je neka prava, a danas Hrvatska i MOL imaju podjednaki udio, a Hrvatska ne može ništa. Rekao sam do 10% vlasništva MOL može iz godine u godinu ako hoće prodavati, može svesti firmu nakon 5 ili 10 godina samo na veleprodaju goriva, ne mora ništa investirati i o tome se Hrvatska ništa ne pita, a Hrvatska ima sada 44% vlasništva. Pa to je, kada spominjete takve stvari onda negirate svoju poziciju, jer ako je tada 25% MOL mogao participirati nešto, Hrvatska sada ne može ni sa čime, a na to ste vi pristali. HDZ je na to pristao da Hrvatska nema nikakva upravljačka prava u INA-i, tako da molim vas, govorimo o situaciji koja je Hrvatsku totalno izgurala iz priče, iz INA-ne sudbine, iz upravljanja o INA-noj sudbini. Ono što je bitno reći, Hrvatska u tom trenutku privatizira INA-u, nitko nije niti planirao da će za 5 godina MOL ponovo ići u daljnju privatizaciju, nego se trebalo investirati zajednički iz dobiti u modernizaciju hrvatskih rafinerija. Ideja je bila da se tvori INA kao regionalni igrač, da prodaje svoje derivate u Srbiji, Bosni i da pokrije cijelo ovo područje i zbog toga su investicije bile u INA-u potrebne. Na žalost to se poslije 2003. godine nije dešavalo, a zna se tko je za to bio odgovoran. Zna se za, tko je za to bio odgovoran. Da se to desilo INA danas ne bi sigurno bila na poziciji kao što je sada. Ako je MOL pristao dati novac, ne znajući da li će biti mogućnosti uopće da dobije veći udio nakon 5 godina, znajući da neće moći izvlačiti novac od dobiti iz INA-e zbog toga šta sve mora odlaziti investicije, na to su pristali, kako možete tvrditi da je ta ideja i privatizacija bila upitna i da je netko nešto napravio netransparentno, pred očima cjelokupne hrvatske javnosti. Sa druge strane i cijena koju su tad dali nije bila stimulativna da se jave i druge kompanije koje su tada sudjelovale u poslu. I kada se pretvara ta cijena na današnju cijenu ona je 50% veća nego šta bi danas bilo da se prodaje taj dio INA-e na tržištu. Znači molim vas, kada razgovarate o privatizaciji iz 2003. da uzmete sve ove činjenice u obzir, a ne da izvlačite svoje zaključke koje nemaju veze ni sa čime, analizirate Zakon o trgovačkim društvima, analizirate neke stvari koje se ne mogu analizirati a da se ne vidi trenutak u kojem se to sve skupa odvijalo, i koja je bila ideja šta da se napravi, na žalost zbog vlasti koja je došla nakon 2003. godine, a ništa od toga se nije desilo. Hvala lijepo.
Hvala. Tri ispravka. Prvi gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega netočno je da je 2003. godine deficit bio 5%, bio je 6,7%. To je značajna razlika. Značajna razlika. Drugo kolega, trebali ste barem obrazložiti zbog kojih je razloga se odlučila tadašnja Vlada na prodaju INA-e strateškom partneru, a ne privatizacijom putem IPO-a, preko domaćih i svjetskih burza. Što to niste rekli. Zašto? Zašto niste išli na transparentan način prodaje dionica? Niste odgovorili ni zašto nije, zašto niste imali najmanje tri ponude, a zaklinjala se Vlada da će tri ponude biti preduvjet za prodaju 25% plus jedna dionica. I favoriziranje apsolutno da netko tko ima 25 plus jedna dionica da odlučuje, suodlučuje o svemu i da mora dati suglasnost na sve važnije i ključne odluke, na sve ključne odluke INA-e, na sve ključne odluke INA-e od plana rada pa dalje.
Gospodin zastupnik Boris Kunst.
Ma netočno je to što se izvrće teza, veli MOL je imao pravo odlučivati. Pa znate što je pravo odlučivati? Odlučivati, evo mi sad odlučujemo prava glasanja većina, pa se poštuje jedna demokratska procedura odlučivanja. MOL je imao prava veta. I to je problem što vas nije brinulo to što Hrvatska država ne može odlučivati bez suglasnosti predstavnika MOL-a. Znači, Hrvatska država koja je imala većinski udio u INI nije mogla odlučivati, a vi se hvalite što je MOL mogao odlučivati. A Hrvatska država kao većinski vlasnik nije mogla odlučivati zato ako nije dao suglasnost predstavnik MOL. To bi vas trebalo brinuti.
Gospodin zastupnik Krešimir Ćosić.
Pa evo ja bih podsjetio na čl. 10. stavak 3. već postojeća upravljačka prava koja je MOL stekao ugovorom, planiraju se proširiti. Planiraju se proširiti već tada 2003. godine. Vlada Republike Hrvatske može sa strateškim ulagateljem sklopiti ugovor o načinu korištenja prava glasa iz dionica koji je vlasnik Republika Hrvatska. Prema tome, već tada tim člankom, stavkom 3. planira se, dogovara se, proširivanje postojećih upravljačkih prava koja su ionako bila neuobičajeno velika u odnosu na udjele 25 plus 1 dionica. Prema tome, sam dizajn zakona i ugovora u startu je odredio sudbinu privatizacije INE u daljnjem tijeku. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Goran Marić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, cijenjeni kolegice i kolege. Osobno podržavam formiranje Istražnog povjerenstva da se utvrde sve okolnosti i sve činjenice u svezi privatizacije INE, i sve okolnosti i sve činjenice u svezi svih ugovora koje je potpisivala Vlada Republike Hrvatske sa MOL-om. Nisam skeptik kao neki ovdje koji su se izjasnili o ulozi tog povjerenstva. Ja mislim da u ovom Saboru ima dovoljno stručnih ljudi da povjerenstvo odgovori i zahtjevima koji će se pred njega postaviti. Kolega Maras je ovdje nekoliko puta naznačio da je privatizacija INE bila na najtransparentniji mogući način provedena i da je ona dobro bila, bila je na dobro i Hrvatskoj i INI i zaposlenicima. Osobno mislim da ne može ništa biti dobro niti jednoj državi koja prodaje poduzeća od strateškog i nacionalnog interesa, koja rasprodaje infrastrukturu, šume, vode, energetske potencijale itd. A što nije dobro za državu nije dobro ni za državljane te države. Što nije dobro za košnicu ne može biti dobro ni za pčelu. Osobno mislim da prodaja i privatizacija INE nije bila u nacionalnom interesu RH. To je moj osobni stav. Ali bih volio iskoristiti prigodu i objasniti jedan pojam koji se u početku samom nametnuo, a to je da je kupac strateški ulagatelj. Kad se govori o strateškom ulaganju valja razjasniti da pojam ulaganja investicija, da ekonomskim jezikom investicija znači ulaganje materijalnih vrijednosti danas u budućnost i očekivane pozitivne učinke povećanom proizvodnjom u budućnosti. To znači ulaganje investicija. I nobelovac, prof. Samuelson, diljem svijeta na svim fakultetima u njegovim udžbenicima iz Osnove ekonomije se uči razlika između financijskog termina investicija i ekonomskog termina investicija. Sa stajališta ekonomskog kupnja dionica nije ulaganje. Stoga treba jasno reći da MOL nije strateški ulagatelj nego je on kupac dionica. Da je, kojim slučajem, MOL 505 milijuna dolara ili milijardu dolara unio u temeljni kapital društva INA d.d. i povećao se time temeljni kapital, a za iznos tog povećanog temeljnog kapitala … [[Govornik se ne razumije.]] nove dionice i on postao vlasnikom tih dionica onda bi on bio strateški ulagatelj. Isto tako bih morao razjasniti pojam društvenog ugovora koji se ovdje spominje u ugovoru o kupoprodaji dionica da će se on donijeti na glavnoj skupštini i da će se upisati u Sudski registar Trgovačkog suda. Iako tog društvenog ugovora nema nigdje jer postoji samo ugovor o međusobnim odnosima dioničara. Pa poznato je, iako se barata pojmom stalno društveni ugovor, da društveni ugovor može biti samo kad je riječ o društvima s ograničenom odgovornošću, a nikako kad je riječ o dioničkim društvima. I nije mi jasno kako tako može nešto stajati u ovakvim vrlo važnim ugovorima za RH. I iščitavajući ove sve ugovore o međusobnim odnosima dioničara pa i izmjene i sve ostalo, mene oni više ne mogu ni biti društveni ugovori, više me podsjećaju na ortačke ugovore nego na društveni ugovor. Nije uobičajeno da se sa 25% plus 1 dionicom ima ovolika prava upravljanja kao što je imao MOL nakon kupnje. Iako je uobičajeno i davati upravljačka prava uz premiju. Primjerice, istodobno kad je Vlada Republike Hrvatske prodala MOL-u 25% plus 1 dionicu u jednoj drugoj tvrtki je stekla 49,95% udjela i na osnovi tih stečenih 49,95% udjela jedne velike kompanije nema nikakvih prava u upravljanju. Eto, o kriterijima kakvi su vladali tijekom svih ovih godina od osamostaljenja do danas. Kupac je nesporno dobio nerazmjerno pravo upravljanja u odnosu na vlasništvo nad dionicama. A što smo dobili mi? Dobili smo INA-u koja je u trenutku kad je prodavan prvi paket dionica imala, kako piše u ugovorima, sve podmirene obveze dobavljačima, sve podmirene obveze državi. A danas smo dobili INA-u koja duguje dobavljačima, koja duguje državi i koja je postala jedan od glavnih protagonista nelikvidnosti u RH. Dobili smo INA-u koja ostvaruje gubitak, dakle sva ona teorija da će se dobit reinvestirati pada u vodu jer je i nema. INA se ne modernizira. Dobili smo i spoznaju jednu vrlo važnu da nije sve sjajno što je u inozemnim rukama. Da nije tako menadžment sjajan ako je došao iz inozemstva jer da jeste tako onda bi INA poslovala drukčije. Menadžment INA-e je danas primjer kakav ne bi trebao biti u modernom tržišnom gospodarstvu. Zbog tih svih nejasnoća oko toga nužno je osnovati istražno povjerenstvo. Neka utvrdi sve činjenice, neka utvrdi sve okolnosti i neka se javnost upozna od početka privatizacije do danas što se sve događalo. Objektivno prikazati sve što se događalo. I mene raduje ta činjenica da će osnovati istražno povjerenstvo. Radovalo bi me posebice moglo bi se takva povjerenstva osnivati i za Plivu i za Privrednu banku Zagreb i za TDR i za HT i za Zagrebačku banku koja ima 10 puta veću imovinu nego što je INA. Jedan veliki njemački pisac i filozof je prije 230 godina kazao otprilike ovako: "Ne znam što bih sve dao kada bi znao za koga su učinjena djela koja su u javnosti prikazivana da su učinjena za domovinu". I ja se to pitam već 20 godina. U procesima pretvorbe i privatizacije jedino što se zna padali su mnogi dogovori, a nije pao nitko tko se dogovarao. Hvala lijepo.
Dvije replike, gospodin zastupnik Krešimir Ćosić.
Evo poštovani kolega, mislim da vaša dilema MOL kupac ili MOL strateški partner zaslužuje posebnu pažnju. Bilo bi nam jako drago da se dogodilo ono o čemu se razmišljalo, razgovaralo u medijima pisalo, MOL je strateški partner, MOL je strateški ulagatelj. Cilj strateškog partnera povećanje udjela u tržištu, jačanje konkurentnosti, jačanje kompetentnosti, jačanje istraživanja, nove bušotine itd. to je cilj strateškog partnera. INA je bila već tada reprezentativna, snažna, energetska kompanija. Da se ostvarilo strateško partnerstvo sa MOL-om onda bi INA i MOL zaista imali daleko veći regionalni impakt nego što je to danas slučaj. Nažalost to se pretvorilo u igru sa nultom sumom kao što se to popularno kaže ... igara, koliko jedan dobije toliko nažalost drugi mora izgubiti. Mislim da je to jako važno jedna detaljna analiza ne u interesu SDP-a ili HDZ-a nego u našem zajedničkom interesu, jer to strateško partnerstvo nije dogodilo ni u HT-u ni u Plivi, ni u INA-i i nadam se da ćemo naučiti neke važne lekcije ako se ikada bude neka druga kompanija iz energetskog sektora privatizirala, da onda to zaista ima temelja i karakteristike jednog zdravog strateškog partnerstva. Ali da bi se dogodilo strateško partnerstvo zato moraju postojati kvalitetni, kompetentni ljudi koji taj proces moraju voditi na svim razinama, na razinama kompanija, uz punu potporu, kvalitetnu i kompetentnu i profesionalnu državnih institucija i vjerujem da će se to možda jednog dana u Hrvatskoj dogoditi u interesu hrvatskog gospodarstva. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepo. Pa kolega Ćosiću u pravu ste. Ni stupac HT-a nije strateški ulagatelj i vrlo često se obmanjuje hrvatska javnost sa tim vrlo lijepim ekonomskim izrazom strateško ulaganje. A većinom su samo kupci. Primjerice, strateško ulaganje je kada bi kupac novi kupio novu tehnologiju i unio u temeljni kapital toga društva tu tehnologiju. Kada bi recimo MOL kupio naftno nalazište neko svojim novcima, novcima MOL-a i unio u temeljni kapital INA-e onda bi on bio strateški ulagatelj. On bi isto tako strateški ulagatelj kada bi izravno čisti novac povećanjem temeljnog kapitala isto tako uložio. Ali ono što društvo kupuje, što društvo proizvodi, što društvo ulaže, to nije strateško ulaganje kupca, a to mi često čujemo na sva usta od mnogih velikih direktora i menadžera kako novi vlasnik uložio strateški. Ako tvrtka ulaže to nije uložio novi vlasnik nego društvo. Hvala lijepo.
I gospodin zastupnik Davor Huška.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Mariću želim vam zahvaliti na tumačenju cijelog niza izraza i pojmova o kojima se danas govori ovdje cijeli dan, tijekom rasprava i prava je šteta što ovi SDP-ovi omladinci, odnosno mladi ekonomski stručnjaci nisu nazočili ovom dijelu predavanja koje su mogli čuti ovdje. Još je veća šteta što niste u prvom dijelu ove sjednice ovog dana bili u raspravi i vjerujem da bi puno toga bilo razjašnjeno upravo kroz tumačenje pojmova koje smo čuli u vašem izlaganju. A želim s vama podijeliti ovo promišljanje o brizi za energetski sektor. Imali smo priliku od naših prijatelja iz zemalja primjerice Češke, Slovačke i nekih drugih koji dolaze ovdje u različite odbora u Hrvatskom saboru čuti da su najveće greške i propuste upravo u privatizaciji energetskog sektora i sugeriraju nam i daju prijedloge kako da mi te greške ne ponovimo tijekom ulaska Hrvatske u Europsku uniju i privatizacije energetskog sektora, odnosno strateških partnera koji se mogu pojaviti iz okvira Europske unije kao zainteresirani ulagači i partneri Hrvatskoj u energetskom sektoru. Vjerujem da ćemo biti puno mudriji u odabiru tih partnera u privatizaciji energetskog sektora nego što smo bili prilikom privatizacije INA-e. Hvala.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Huška bio sam obvezan objasniti ove pojmove zato što se često doista manipulira sa tim izjavama. A ne možemo a ne čuti često kako je strateški ulagatelj kupio Dukata, Privrednu banku Zagreb ili slično. A to nije točno, s ekonomskog stajališta to nije točno. Iako će oni koji su sudjelovali u tome javiti se i kazati da ja možda ne znam o toj temi dovoljno, jer oni mjere znanje na način da koliko si oštetio državu a koristio toj privatnoj tvrtki, toliko si sposobniji i imaš veće znanje. A koliko štitiš nacionalnih interesa, toliko si veća neznalica. Hvala lijepa.
U ime predlagatelja gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo čisto da se malo vratimo u teoriju i najljepše je svojom teorijom poslati krive poruke. Nije pitanje strateškog ulagatelja nego postoji strateški partner i postoji financijski partner. Prema tome, kada govorimo da u INA-u ulaze kompanije koje se bave naftom onda su to strateški partneri radi toga što znaju posao u koji ulaze, a kao što imamo Sunčani Hvar nismo htjeli Čatež koji zna taj posao nego smo se odlučili o financijskom investitoru nekakvim fondovima iz Britanije. Prema tome, pitanje je da li u privatizaciju ulazimo sa ljudima iz posla očekujući da će zamijeniti administraciju, politiku i doprinijeti nešto više jer znaju posao ili ćemo to dati financijerima kojima je interes samo novac. Prema tome, u Hrvatskoj nije bilo ulaganja, vrlo malo. Zašto? Jer je država prodavala svoje udjele ali je bitno kome ih je prodavala, ljudima koji znaju posao ili financijerima koji imaju sasvim drugačiji interes. Prema tome, mislim da je to ono obrazloženje koje ste trebali dati, a nije to obrazloženje koje govori da li smo htjeli ili nismo htjeli da se u INA-u uloži. INA je bila kompanija koja je imala pozitivne rezultate, dovoljno sredstava za investiranje i trebalo je jednostavno privatizirati. I možemo mi ovdje moralizirati o tome da li Republika Hrvatska je država koja je bogata i koja je riješila svoje temeljne probleme a temeljni problemi su njoj mirovine, temeljni problemi su njoj zdravstveni sustav i socijalna pitanja. Ne, nismo ih riješili. Da li ih možemo samo na kredit? Pa evidentno da ne možemo. Nitko vam neće kreditirati vaše dubioze, vaše troškove tranzicije nego nešto morate uložiti i tu se mi možemo nadmudrivati politički hoćemo li privatizirati, nećemo li privatizirati, da li ćemo samo na kredite ili obrnuto nećemo ni provoditi reforme. I u tome se razlikujemo. ... [[Upadica se ne čuje.]] Tako je. Prodo .. [[Govornik se ne razumije.]] i došli ste do 44 milijarde kredita, tako je za razliku od koalicije koja je sa 10 milijardi eura došla do 20 milijardi. Vi ste sa 20 na 40. Ali možemo o tome koliko god hoćete. Prema tome, osnovno je Hrvatska je siromašna država, nije prošla procese tranzicije i troškovi tranzicije su veliki. Jednim djelom se zadužujemo jer još uvijek trošimo više nego što godišnje uprihodujemo kroz proračune pa je dio toga neophodno pokrivati privatizacijskim prihodima. Zato država prodaje. Hoćete li vi to prihvatiti ili ne to je na vama da politički pokažete svoju odgovornost i recite ono što hoćete. A sad se vratimo na pitanje MOL-a. Slušajući vas danas zaključujem MOL je loš poslovni partner Republici Hrvatskoj, loš. Izabran je pogrešan strateški partner, strateški partner kojemu nije bio cilj ulaganje u INA-u, razvoj INA-e, pozicioniranje INA-e. Prema tome, ja bih rekao neprihvatljiv poslovni partner slušajući vašu današnju raspravu. Možda se ja ne moram složiti s vama, možda se ne moram složiti ali ako je to činjenica koju vi ističete kao saborski zastupnici većine onda vam ja postavljam pitanje tko je donio odluku o prodaji dionica branitelja, braniteljski fond. Ne pripadaju ni vama ni nama. Da ste takve poruke poslali braniteljima prodali bi dionice nepoželjnom strateškom partneru. Zar vi vjerujete da bi nas branitelji izdali, da bi branitelji zbog svojih 5 kuna prodali nacionalni interes onome tko uništava INA-u. Je li vi to mislite? Ja ne mislim da bi to branitelji učinili. Da im je zlatom MOL plaćao oni to ne bi prodali. A zašto su prodali? Jer je premijer Sanader rekao obrnuto od onoga što vi danas pričate, da je MOL odgovorna kompanija, da on ulaže u INA-u, da on vodi odličnu politiku, da je odličan poslovni partner i to je razlog zašto su branitelji odlučili prodati svoje dionice, to je razlog. Prema tome, nije nastavak privatizacije učinio ni HDZ ni SDP, branitelji. Ali da li su branitelji mogli slušati ovo što vi danas govorite. Jer ako je istina ovo što vi danas govorite, svi se mi slažemo MOL treba otići iz Hrvatske, svi se mi slažemo. Ne treba nam takav MOL. Strateški ulagač koji je uništio INA-u, INA-u pretvorio u trgovinu, INA-u pretvorio u benzinske postaje i to dozvolit ćete žalosno je, sramite se ići na benzinske postaje INA-e. Nema rafinerija, nema ulaganja u bušotine, nema ulaganja nafte. E vidite, o tome govori naša interpelacija. Da li i dio hrvatske strane nosi teret odgovornosti za takvo stanje u INA-i, to mi želimo reći. Je li to samo MOL ili je to ipak hrvatska strana koja je imala većinu u nadzoru, većinu u upravi i nije smjela dozvoliti da INA dođe u opoziciju, nije smjela. 2008. godine najveći gubici u INA-i koji su destabilizirali INA-u. Znate zašto? Jer kupovinu nafte nisu radili ljudi u MOL-u ili MOL-ovi ljudi u INA-i, radili su hrvatski članovi uprave. Sve to mi znamo, znate i vi, i oni su stvorili gubitke od par milijardi kuna na transakcijama oko nas. Ali mi želimo reći da je to MOL kriv. Ali ako je MOL kriv, ako sada zaključujemo da je MOL kriv onda moramo predložiti Vladi da mora raskinuti ugovor. Znate, malo je neobično da vi tvrdite da ste morali nastaviti postupak privatizacije. Ma odgovorite gdje je odgovornost Vlade da sa ovakvim MOL-om, sa ovakvim neprijateljem koji je ušao u INA-u kao neprijatelj možemo nastaviti ugovor. Onda bih vas ja samo podsjetio vrlo teškog ugovora sa Enronom kojeg je koalicijska Vlada naslijedila, prekinuli smo ga. Hoćemo li govoriti o Bechtelu? Prekinuli smo ga. Nisu to bili jedini ugovori koje su prekinuli. Ta država je znala i platiti štete po prekidima i platiti štete po prekidima. Al dozvolit ćete, te štete nisu takve kao kad neprijatelj preuzme energetsku kompaniju i uništava energetsku kompaniju i ne ulaže više ni u bušotine ni u rafinerije. Ali vidite, čisto da vam malo sjećanje osvježim, interesantno je ulaganje u rafinerije naglo kreće kad MOL dobije ogromne ovlasti u upravljanju INA-om. Ono što je, je, izvanredna ulaganja u Sisku, izvanredna u Rijeci, ali ne dubinska. Dobit ćemo euro5 napokon jer će rafinerije moći proizvodit euro5 ali kad je MOL preuzeo većinsko ulaganje. Da li vas je to zanimalo? To je ono o čemu mi govorimo. Koliko je odgovornost naših ljudi, građana Hrvatske, hrvatskih predstavnika, Vladinih predstavnika za ovakvo stanje u INA-i, vas to ne zanima. Sve je kriv MOL. Pa nekako je zaključak ovog Parlamenta da je to kriv MOL, razgovarajmo o raskidu partnerstva sa … [[Govornik se ne razumije.]] Iako ste preduboko ušli, ali isto tako ja vas ponovo pitam, ja ću postavit pitanje braniteljima kako ste mogli neprijateljima prodavat 10%, oni to nikad ne bi učinili, sigurno nikad. Ali njen premijer Sanader je rekao drugu priču. Koja je prava istinita priča, vaša ili Sanaderova? Na bazi upravo poruka ne samo Sanadera, hrvatske Vlade pod predsjedanjem Ive Sanadera poruka je bila braniteljima prodajte, to su izvanredni partneri u Republici Hrvatskoj. Evo toliko. Bit će interesantno zaključiti kakav nam je partner MOL jer o tome bi onda trebalo biti i naša postavka prema MOL-u. Ali moram reći, osobno dijelim da je najveća odgovornost na hrvatskim predstavnicima u nadzornom odboru i hrvatskim predstavnicima u upravi koji nit su vodili brigu da rafinerije moderniziraju kako je u ugovoru napisano. 2005. i 2006. trebali smo imat dvije najmodernije europske rafinerije. To je u ugovoru napisano, za to su se trebali članovi hrvatske Vlade u INA-i pobrinuti. Ispada onemogućio ih je MOL. Neka probamo barem u tom dijelu doći do INA-e. Ali ponavljam, najveća vrijednost je ako ocijenimo da je MOL neprijatelj da ode iz Hrvatske.
Hvala. Nekoliko ispravaka. Prva, gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Pa ispravio bih četiri tvrdnje kolege Linića. Prvo, da sam ja teorijom slao krive poruke, a vi ste samo kazali da je MOL strateški partner. Pa je strateški partner, ali nije strateški ulagatelj. Ja sam govorio o strateškom ulagatelju, nije. Drugo, kazali ste da je Hrvatska država siromašna. To nije točno. U Hrvatskoj žive mnogi siromašni, hrvatski državljani su siromašni, ali ima onih kojima je imovina i upravo proporcionalna inozemnom dugu Republike Hrvatske. Treće, zaključujemo da je MOL kriv. Nitko ovdje nije zaključio da je MOL kriv. I kazali ste četvrto, nitko nije kazao MOL je neprijatelj. Ni to nitko nije kazao, to tek sve istražno povjerenstvo treba utvrditi kako se ponašao MOL u svemu ovome.
Gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa ja bih morao ispravit, kolega zastupniče, vaš navod kojim ste kazali kako vanjski dug koji je napravio SDP za vrijeme vladavine nije bio značajan u usporedbi s drugim značajima i relativizirali ste to, dakle to je netočno. Dakle, SDP-ova je Vlada napravila više vanjskog duga nego što je Republika Hrvatska preuzela vanjskog duga iz bivše Jugoslavije i što je utrošila za obranu države. To je stvarno sramotno bilo. S druge strane, kazali ste kolegi Mariću nakon vrlo korektne njegove rasprave kako je odaslao pogrešnu poruku ili ne znam što. Ja to apsolutno odbacujem, to je posve netočno, a vi znadete da je najgore od svega ako jedan zastupnik u Saboru kaže da je jedan ravnatelj policije kukavica, a da je ministar špijunčina samo radi toga što je otvorio istrage u stranci u kojoj on pripada. To je najgora moguća poruka koju jedan zastupnik u Saboru može poslati javnosti. … [[Upadica se ne razumije.]]
I Josip Đakić, ispravak.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Ispravit ću navod kolege Linića gdje je ustvrdio i htio manipulacijom riječi izokrenuti stvari koje pišu u ugovoru iz 2003. godine. Naime, netočno je da je to strateški partner i da je to financijski partner. U ugovoru jasno piše da je to strateški ulagatelj ako ste dobro pročitali. I drugo, hrvatski branitelji ničim nagovoreni sa fond menadžerom i upravnim odborom fonda nedvosmisleno je donio odluku u najbolje vrijeme kako bi spasio fond, kako bi osigurao njegov daljnji rad i opstanak, kako bi osigurao 30 tisuća stipendija, kako bi osigurao isplatu svih onih koji su odlučili prodati i to smo učinili kada je cijena dionica bila najpovoljnija za nas. Ja sam član upravnog odbora fonda, hvala Bogu o tomu sam odlučivao jer drukčije nismo mogli ni učiniti s obzirom da ste vi dali ovlasti koje ste dali ugovorom iz 2003. godine.
Gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Netočno je, već je gospodin Marić ustvrdio, da je netko od nas rekao da je MOL neprijatelj i da je riječ o neprijateljskom preuzimanju, da je MOL krivac za sve. Ne, mi upozoravamo na to da ste vi krivi za to što ste 2003. sklopili takve ugovore sa MOL-om da ste vezali ruke zapravo INA-i, vezali ste ruke Hrvatskoj državi u vlasništvu INA-e. Vi ste dali prava koja im po ničemu nisu smjela pripadati, o tome govorimo cijeli dan. I nemojte napadat hrvatske branitelje da su oni krivi za nešto u ovom procesu prodaje INA-inih dionica. Nemojte to, već ste dovoljno zla im napravili vašim politikama od 2000. do 2003.
Gospodin zastupnik Davor Huška.
Zahvaljujem. Kolega Linić je rekao da su branitelji prodavali dionice zato što im je to rekao premijer Sanader. To nije točno. Branitelji su prodavali dionice neki iz razloga koji su stvarno opravdani, imovinske prirode, a znamo da su branitelji u najvećem dijelu prodali dionice zato što je dio medija napravio jednu posebnu pompu i paniku koju su širili među braniteljima da se ide na prodaju dionica, da dionice gube vrijednost, da Fond branitelja propada što nije bila istina. Te informacije lažne nisu dolazile s ove strane vijećnice u Saboru, zna se otkud su te informacije dolazile medijima i zbog čega je napravljena panika među braniteljima. Ali zahvaljujući mudroj politici i Ministarstva branitelja i Fonda branitelja, fond je sačuvan, dionice su povećale svoju vrijednost i svi oni koji su ostali u fondu danas imaju višestruku korist iz toga. I želim još ispraviti jedan navod, kolega Linić govori o interpelaciji. Ovo danas nije interpelacija, ovo je prijedlog odluke o osnivanju istražnog povjerenstva koliko ja znam na dnevnom redu. Hvala.
Gospodin zastupnik Krešimir Ćosić.
Treba ispravit možda cijeli kontekst onoga što ste vi rekli jer nitko od nas nije rekao, nitko od nas nije tvrdio da je MOL kriv, da MOL nije dobar partner, nego smo mi govorili o neprihvatljivosti Zakona o privatizaciji, o neprihvatljivosti ugovora koji su MOL-u ostavili dovoljno prostora da može upravljati i raditi s INA-om onako kao što je to i činio, a to nije bilo u interesu hrvatskih građana, INA-e i hrvatske energetske sigurnosti. Prema tome, potpuno krivo ste interpretirali sve navode, sve razgovore, sve izjave zastupnika HDZ-a i to nije dobar pokazatelj pred rad zajedničkog povjerenstva.
I gospođa zastupnica Ana Lovrin.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa ja bih ispravila jednu izgovorenu činjenicu koja je zapravo teza cijelog deset minutnog govora, a to je da su zastupnici HDZ-a govorili da je MOL loš strateški partner. To jednostavno nije točno, jer mi to nismo govorili već smo govorili o tome da je loš ugovor koji je zaključen sa MOL-om temeljem Zakona o privatizaciji INA-e iz 2002. godine i da je loš ugovor koji je osigurao MOL-u poziciju, upravljačku poziciju koja je nesrazmjerna njegovom ulogu i njegovom udjelu u vlasništvu, a još uvijek ne znamo i zato ja ovdje pitam predlagatelja može li konačno jasno reći, da li je provizija za upravljačka prava strateškog partnera konačno da čujemo plaćena. I ako je plaćena gdje je taj novac, jer se to ni članovi koalicijske Vlade Ivice Račana ne mogu dogovoriti o toj činjenici. Hvala.
Gospodin zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa očito da je zahtjev za istražno povjerenstvo koje treba ispitati ugovor o privatizaciji pa do ugovora dioničkog društva ovako kako je predstavljeno ovdje čini mi se da smo se ipak složili da će to istražno povjerenstvo trebati raditi. Ali je zanimljivo da u raspravi cjelodnevnoj danas oko tog istražnog povjerenstva nismo čuli niti jedan prigovor na ciljeve, odnosno pitanja koje bi to istražno povjerenstvo trebalo ispitati. Čuli smo da je sada, znači ni jedan prigovor nema. Ima tu nekoliko alineja onih pitanja koje istražno povjerenstvo treba ispitati, između ostaloga zbog čega su MOL-u dana veća upravljačka prava nego je uobičajeno za strateške partnere koji imaju približno isti udjel. Znači o tome nismo. Tu se slažemo da to treba ispitati. Slažemo se također da zbog čega se u postupak privatizacije nije uključila još neka zainteresirana tvrtka da i to treba preispitati. Znači, ništa nije sporno u ovom našem zahtjevu i o pitanjima koje bi istražno povjerenstvo, na koja bi istražno povjerenstvo trebalo dati odgovor. A onda je začuđujuće ako se slažemo da o ovim pitanjima treba razgovarati kako to da smo se odmah koncentrirali na ipak koliko god se mi trudili ne reći da je MOL ne neprijatelj. Ali evo u vašoj raspravi je jasno rečeno da se INA u ovih 7 godina od privatizacije, od 2003. godine svela na punktne stanice, da se svela na prodaju. Da nije bilo ulaganja, da nije bilo nikakvog ulaganja u rafinerije, a to iz vaših rasprava je to vidljivo. Pročitajte zapisnike pa ćete vidjeti što ste rekli. To znači da je MOL ipak na neki način neprijatelj, ali gledajte u Riječku rafineriju se do iako je ugovorom o privatizaciji i ugovorom o dioničkom ugovoru, decidirano utvrđeno da od 2005. da do 2006. odnosno 2007. treba biti kompletno završena rekonstrukcija i modernizacija Riječke rafinerije. Ali razgovarajući sa ljudima iz INA-e i sa hrvatskim i sa mađarskim predstavnicima u Rafineriji Urinj u Rijeci ustanovili smo da nije baš sva krivnja na nekakvom MOL-u koji nije donio novce i koji nije htio ulagati. Ipak je negdje zapelo u onom većinskom dijelu nadzornog odbora koji hrvatskom dijelu nadzornog odbora koji nije pravovremeno osigurao uvjete da se u INA-i nešto napravi. I interesantno je kako je u Rafineriji nafte u Rijeci evo u zadnjih godinu dana intenzivnije se pokrenula rekonstrukcija rafinerije nafte. Da li će ona biti napravljena onako kako to građani Primorsko-goranske županije i grada Bakra traže da bude ekološki prihvatljivija nego što je sada kao nus produkt te revitalizacije nešto drugo predviđeno o tom, po tom. Očito je znači da je za sve ove silne godine, sedam godina od privatizacije, sedam godina od kad su se mijenjali dionički ugovori potrebno o tome raspraviti. Ja sam siguran da će onda povjerenstvo koje bude osnovano po ovim točkama kako je ovdje navedeno decidirano znati reći, pa ćemo onda vidjeti da li se isplatilo privatizirati INA-u na način kako su je privatizirali. Da li smo u toj privatizaciji dovoljno vješti bili da štitimo svoje državne interese? Da li smo imali prave ljude u kompaniji koja je to mogla učiniti i naputke Vlade Republike Hrvatske ove ili one, sasvim svejedno. Ali mislim da bi zbog onoga što se danas nakon 7 godina u javnosti kotrlja i valja, a to je da je nakon rezultat skoro samostalnog pregovaranja neću kazati ove Vlade ili ministar ove Vlade i MOL-a oko novog dioničkog ugovora, te je to da je mol sa 47% dionica drži gotovo apsolutna upravljačka prava u kompaniji, dok su prava hrvatske Vlade koja i dalje posjeduje 44% dionica znatno, odnosno gotovo nikakva ili skoro nikako nikakva. Pitanje je da li je to dobro? Ako istražno povjerenstvo kaže da je novci koje ćemo dobiti od MOL-a je strategija koji MOL kaže da će učiniti i INA-u i rafinerije i trgovine naftom i biznis oko, sam plinski biznis, ako to kaže povjerenstvo da je to u redu onda mislim da ne trebamo se ovako žučno raspravljati prije nego što istražno povjerenstvo pod točkama koje ovdje su navedene točke da svoje mišljenje pred ovaj Sabor. Hvala lijepo.
U ime predlagatelja, gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo što reći nakon ove rasprave, moram reći da smo kao predlagači malo zbunjeni. INA je trgovac, loš trgovac, INA je uništila rafinerije, INA ne ulaže u naftna polja, to su konstatacije u INA-i. Znači zaključujemo da je INA kompanija koja više nije energetski interes Republike Hrvatske, nije kompanija od energetskog značaja, i sad se moramo samo pitati tko je odgovoran? Tko je odgovoran? Do jučer, danas na sjednici stalno tvrdite MOL, zato što mu je nekakav ugovor dao prava da uništi INA-u i sada vidimo, kolega Denona govori o tome što se ulaže, kad se ulaže u rafinerije, a opet vi svi najedanput velite MOL nije neprijatelj, nije loš. E sad ja ponovo pitam da li je problem INA-e njeno poslovanje? Maloprije vičete najveći dužnik, ne plaća poreze, INA ne plaća poreze, tko je kriv? Vi ste rekli MOL. To ste vi u svojim raspravama. Tko je dao te ovlasti MOL-u? Dala mu je bivša koalicijska Vlada sa ugovorom. To su vaše riječi. E sad ja ponovo velim ako je strateški partner ili ulagač taj koji zloupotrebom ugovora INA-u sveo na čistog trgovca, ono što je još najgore na uvoznika derivata, uvoznika, socijalistička INA je snabdijevala cijelu Jugoslaviju. Cijelu Jugoslaviju, a ovdje INA većinu derivata uvozi, ne proizvodi više derivate, ne proizvodi, malo proizvodi. Ako ne plaća porez, ako ne plaća dobavljače, a valjda ćemo ocijeniti da takav ulagač, takav strateški partner koji je trebao posao razvijati, jer poznaje posao, nije interes Republike Hrvatske. Maloprije smo rekli da kao zaista oni koji predlažemo da raščistimo što je INA i što je strateški partner i tko je odgovoran za ovakvo stanje vi najedanput velite MOL nije, MOL je divan i krasan. U vašim replikama sad ste to izjavili, nije neprijatelj, ne nanosi štetu, dobar je. E vidite o tome se moramo dogovoriti, to moramo kao Sabor poslati vrlo jasne poruke, to moramo poslati, da li je INA kompanija koja je poželjna, da li je dobro organizirana, i ako nije tko je odgovoran. E vidite mi u SDP-u smatramo, s obzirom na 75% minus jednu dionicu, hrvatski nadzor hrvatska uprava. I oni su ti koji su doveli do toga da dvije rafinerije nisu modernizirane, da se ne nastavlja istraživanje u Jadranskom moru, da se ne nastavlja istraživanja u Panonu. Da, mi to tako smatramo. Vi smatrate MOL i izvinite iako velim nakon replika više ne znam što smatrate, a onda će valjda povjerenstvo utvrditi. Ali postoji još nešto na te, u čemu postoji razlika, kako i … [[Govornik se ne razumije.]] smatram da je Hrvatska siromašna jer nije riješila temeljne probleme mirovinski sustav, zdravstveni sustav, socijalni sustav, uvijek je pitanje kako namaknuti sredstva kad trošite više? Je, mi smo krenuli ka privatizacijskim prihodima, i kreditima, a vidite vi ste krenuli ka velikim kreditima ali ste isto tako dobit poduzeća koja je trebala ići ulaganje uključivali u državni proračun. I to ste radili, i to, dijelili ste dobit umjesto da ste ulagali. Hoćemo o tome govoriti? I zato mi velimo ajmo reći zašto je INA danas ovakva kompanija. Ajmo. Zašto je stvoreno 2 milijarde gubitka u 2008.? Ali naravno želim ovdje u ime nas predlagača reći dvije riječi o plinu. Plinu. Ovaj Hrvatski sabor je kvalitetnim zakonom o, definirao tko se bavi transportom, tko se bavi skladištenjem, koje su obaveze, sve smo to definirali. Temeljem toga regulatorno tijelo je dao i ovlasti tko se s čime treba baviti, ali najednom u proteklih nekoliko godina dolazimo do ideje da nije dobro da INA upravlja skladištem, iako ona upravlja onako kako smo mi propisali i dali smo mogućnost da privatna tvrtka se bavi tim poslom. Isto tako znamo iz dvije, tri posljednje godine plinske krize da imamo nedovoljni kapacitet skladišta. Za očekivati je da trgovačko društvo koje u 100-postotnom vlasništvu koje se zove Plinacro krene u izgradnju novog skladišta, jer nama treba skladište. Ne. Mi donosimo odluku, Vlada donosi odluku kupit ćemo plinsko skladište … [[Govornik se ne razumije.]] , ne samo plinsko skladište u … [[Govornik se ne razumije.]] , nego i sve zalihe plina. Zbog čega? Ocjenjujemo da je to loše, vođeni posao, nama treba novo skladište, a ne kupovati INA-no skladište, jer ta skladišta riješit će problem nedovoljnih količina skladišnog prostora za potrebe preko zime, jedno skladište neće riješiti, neovisno gdje se nalazi. Plinacro koje ulazi sa skoro 500 milijuna kuna u kupnju skladišta ne može investirati više novo skladište, nema novaca, nema financijskog potencijala. Što opet, a Hrvatska sa nedovoljnim skladišnim prostorima dočekuje novu zimu. Novu zimu. Istina građevinari nemaju gdje raditi, zaustavljena je i na žalost dobrim dijelom usporenost, cestogradnja, u željeznicu nismo krenuli, i umjesto da 500 milijuna damo u izgradnju skladišnih prostora, mi kupujemo postojeće skladište. I dalje, osim što kupujemo skladište, ne kupujemo plin. Što sad to znači? Plinacrovom skladištu INA-in plin. INA-in plin. Nema više dalje novaca. Je li to dobro zamišljen posao? Je li to tzv. plinski biznis i samostalnost u plinskom biznisu? Ne, to su ti loši potezi. Loši potezi, ali je opet dogovoreno sa Mađarima, sa MOL-om za kojeg je eto dobrim dijelom današnje rasprave rečeno da nije kvalitetan strateški partner. Da, i to je tema o kojoj zaista trebamo porazgovarati. Zašto nismo išli na izgradnju plina, izvinjavam se, plinskog skladišta? Zašto nismo zaposlili hrvatske građevinare? Zašto nismo dodatne količine ugovorili i osigurali snabdijevali plina u zemlji? Da, SDP to zanima. Gdje su tu strateške pogreške Hrvatske vlade. Ja se nadam da će, s obzirom da je to jedna od tih tema, i povjerenstvo o tome nešto moći reći.
Hvala. 2 ispravka. Jedan, gospodin zastupnik Boris Kunst.
Pa kolega Linić cijelo vrijeme netočno pokušava izvrnuti teze i želi nametnuti da mi kažemo kako je MOL loš, kako upravljanje INA-om je katastrofalno, svi su oni krivi za današnje stanje u INI. A mi jedino želimo ukazati da upravljačka prava koja je MOL dobio 2002. godine su nerazmjerna udjelu u toj tvrtki. I da upravo ta upravljačka prava su blokirala upravljanje INA-om i normalno da imaju za posljedicu pa i današnje stanje kakvo je u INI. I to je jedino točno. A ovo sad, meni je jasno i ovo zgodno i vrlo vješto pokušavate izvrnuti te teze. I to je ok, s vaše strane ja ništa nemam primjedbe, vrlo vješto. Ja čestitam na tome, ali to nije poanta. Poanta je u ovome što sam vam sad rekao. Hvala.
I gospodin zastupnik Josip Đakić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo, ja ću ispraviti jednu netočnost i apsolutno krivu tvrdnju u kojoj se kaže da se nije trebalo 500 milijuna ulagati u podzemno skladište plina "Okoli". Podzemno skladište plina "Okoli" je zapravo strateški projekt RH i same INE. I naši građevinari nisu ti koji rade podzemna skladišta plina ako bi trebali to znati barem. To je stručan posao koji rade rudarsko-naftni stručni radnici i podzemna skladišta se rade bušenjem na 2,3 km ispod zemlje i tako se ostvaruje mogućnost skladištenja plina koji dolazi iz Rusije ili iz nekih drugih zemalja. Znači, 500 milijuna kuna je mogla samo INA sa svojim garniturama sama uložiti, izbušiti i napraviti nova skladišta. Ili je PLINACRO mogao platiti INI ili MOL-u. Znači, ne našim građevinarima jer oni nisu stručni za taj posao.
Gospodin zastupnik, Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja sam ovih dana s neskrivenim oduševljenjem saznao da će kolege iz HDZ-a podržati ovaj zahtjev za osnivanje Istražnog povjerenstva, a sa, također, ne mogu reći neskrivenim, ali sa zadovoljstvom sam i prihvatio njihov stav da se razmotri ovo pitanje od početka privatizacije, dakle od 2003. godine, odnosno 2002. Dakle, 19. ožujka 2002. godine Hrvatski sabor je većinom glasova tadašnje vladajuće koalicije koju su inače činili i vaši današnji partneri, tada HSLS i HSS, pa možete onda njih pitati kako je to bilo, donio je Zakon o privatizaciji INA-e. Na osnovu toga je raspisan natječaj i 17. srpnja 2003. Vlada je nakon provedenog natječaja prihvatila ponudu MOL-a jednoglasno, tada nije bio HSLS, a i dalje je bio HSS u Vladi. Jednoglasno, po kojem je kao što smo već rekli MOL dobio za 505 milijuna nečega pravo na tih 25% dionica i svega onoga što ste rekli. E sada, u ime Hrvatske vlade ugovor o prodaji dionica potpisao je tadašnji ministar gospodarstva Ljubo Jurčić. To je čovjek istog imena i prezimena, a ne istog imena i prezimena, to je ista osoba, kolege, koju ste vi prošle godine poslali u "Podravku" da riješi ono što je vaš potpredsjednik Vlade tamo napravio. Dakle, toga kojega vi optužujete da je MOL-u dao ne znam što, brda i doline, vaša premijerka i vaša Vlada je poslala da popravi ono što je Polančec ili ovi koji su već, ispričavam se, neću spominjati gospodina Polančeca. Dakle, one koji su u "Podravci" napravili to što su napravili. To je prva nelogičnost koju govorite. Dakle, ako nije MOL loš, jer to ste sad pokušali ispraviti, onda je valjda bila Hrvatska vlada loša. A vi ste baš te ljude Hrvatske vlade koji su to radili imate povjerenja da ih pošaljete da poprave štetu koju su vaši, ili ne vaši, ali bliski njima, napravili. Dakle, to je prva nelogičnost. Znači, kolegice i kolege, ili ne valja MOL ili tada nije valjala Hrvatska vlada. Doduše ta Vlada je izgubila na izborima pa vam to može dati argument, ali za ove optužbe koje ste rekli na račun Hrvatske vlade, sama ta činjenica koga ste poslali u "Podravku" vam daje argument minus. Prema tome, mislim da ste krenuli govoriti da MOL ne valja, ali onda ste ipak kad vas je gospodin Linić upozorio na posljedice toga što to znači ipak ste malo reterirali pa ste se vratili na tadašnju Vladu. Ali dobro. Došla je promjena vlasti, 2003. godine su bili izbori, promijenila se vlast. HDZ je s partnerima došao na vlast, stavio novi Nadzorni odbor INE, a predsjednika uprave je ostavio istoga. E sada, možda ste ono, vi ste sada pokušali reći da je to HNS-ov predsjednik uprave, ali koliko ja znam tada je HNS bio opozicija i nije vam, ne vjerujem da vam je itko mogao imati utjecaj na vas da ostavite nekoga tko je napravio takvu grešku 2000 i ne znam koje godine pa je dao INI, MOL-u ne znam takva prava. Dakle, to je druga nelogičnost na koju upozoravate. I na kraju 2008. godine, 31. listopada tadašnji predsjednik Vlade, gospodin Sanader, je rekao da je MOL dobar strateški partner. Dakle, to se u nečemu podudara s ovim što ste vi rekli, ali vaše današnje diskusije i vaše rasprave jednostavno ne pokazuju to što vi govorite. Dakle, što se … [[Upadica se ne razumije.]] Možda, evo ja dopuštam da ću možda jednom shvatiti, učit ću, trudit ću se, bit ću bolji, sve u redu. Ali mislim da elementarna logika ipak ne stoji. I na kraju, dakle prošla je 2004., prošla je 2005., prošla je 2006., prošla je 2007., prošla je 2008., prošla je 2009. i jedan dio, dakle vidite teško je nabrojiti to vrijeme koje je prošlo, a kamoli još cijelo vrijeme. Ministar Šuker je bio u nadzornom odboru INE, a kako je on uopće, dakle on je, uostalom možda on bi trebao podnijeti onda tužbu za duševne boli kad je sa takvim zavezanim rukama mogao biti tamo cijelo vrijeme ako vi to govorite. I na kraju, bio je nekakav zakon na koji se pozivate kojega ste mogli promijeniti. Pa promijenili smo ovom Saboru na stotine zakona pa ste mogli i taj zakon promijeniti. Ja bih rekao da je tu nešto drugo u pitanju. Naime, kada je počela ova cijela priča sa Polančecom, Podravkom, OTP-om, INA-om, MOL-om itd. nije sada bitno onda je došlo do toga da se i premijerka založila da se objave ugovori i da je sada ovaj vaš pokušaj, dakle jer mi u ovoj raspravi govorimo više o 2003. nego ovim zadnjim. To je jedan vaš dobar i mislim da je politički mudar i uspio pokušaj. Dakle da temu sa ugovora 2009. ipak vratite više na 2003. ja vam na to moram odati priznanje, to ste dobro napravili. Istražno povjerenstvo će i dalje će raditi i vidjet ćemo što će doći. Ali je isto tako i činjenica da su dužnosnici ove sadašnje HDZ-ove vlade govorili o tome da ti ugovori koji "samo Polančec pregovarao" da ti nisu dobri, da treba vidjeti da ćemo ovo, da ćemo ono. Prema tome, meni je vaša namjera vrlo jasna, ona mi je politički logična. Malo upadate u kontradikcije kada pokušavate sada prenijeti raspravu na 2003. iako je prošlo 7 godina, imali ste 7 godina upravljanja INA-om. Ministar Šuker je bio u nadzornom odboru, ostavili ste istog predsjednika uprave cijelo vrijeme i prema tome vidjeti ćemo što će istražno povjerenstvo ukoliko bude onako koliko bude politikanski onda neće ništa napraviti, a ukoliko bude korektno i stručno onda ćemo konačno saznati punu istinu. I za kraj, dakle podržavam prijedlog da se osnuje istražno povjerenstvo. Da se malo poigramo riječima, Mol je u Dalmaciji riba koja se daje bolesnima i to se onako kuhana bijela stavi. Prema tome, INA je sada u takvom stanju da joj očito treba malo Mola za bolesne. A inače mol je u muzici, vjerojatno i to znate, sinonim za tužni akord, jel tako gospodine Matušiću mislim da je tužni i u molu se uglavnom pišu rekvijemi i mislim da je u zadnjih 7 godina napisan rekvijem za INA-u u HDZ molu pod dirigentskom palicom Ive Sanadera u izvođenu Polančeca i ... kojoj se zahvaljujem kolegice i kolege.
Evo sada pratim ovu raspravu i slučajno na ovom malom ekranu piše od Verdija rekvijem bit će na programu. A da li je Smuđ riba za zdrave? Ali ja sam Mol jeo u restoranima negdje na Jadranu, nisu bili sanatoriji za bolesne. Dva ispravka prvi gospodin zastupnik Berislav Rončević.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ispravio bih dva netočna navoda uvaženog kolege Bauka. Nije gospodin Jurčić tamo poslan ispravljati nešto od Polančeca. Gospodin Jurčić je tamo dobio povjerenje ove države da bude predsjednik nadzornog odbora jedne firme koja je od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku. Ja se nadam da će on tu svoju funkciju nadzornog odbora obaviti korektno. On nije predsjednik uprave i on ne donosi poslovne odluke. On upravo ono što kaže Zakon o trgovačkim društvima nadzire odluke uprave. I ja ne znam da je gospodin Polančec napravio, a da bi gospodin Jurčić tamo trebao ispravljati po vama. Možda sam nešto propustio. Pa dopustite da ja koristim svoje poslovničko pravo pa vas i ja ispravim pa da budete čvršći u tom vašem uvjerenju, da ste se malo zaletili sa ocjenom da je tamo netko nešto radio. A inače kolega Bauk ovdje mi govorimo o jednom fenomenu to je ono krivo zakopčana košulja. Zašto 2003.? Tada je dugme ili botun kako kažu u vašem kraju otišao u krivu rupu i koliko god kopčate uvijek je košulja krivo zakopčana. A jedino što se s vama mogu složiti to ste dobro rekli iza 2009. je došla 2010. godina. To ste točno rekli.
Gospodin zastupnik Frane Matušić ispravak.
Zahvaljujem. Evo kolega Rončević je ispravio jedan netočan navod koji sam mislio i ja. Drugi netočan navod da je HDZ zapravo kontradikcija jer stalno pokušava raspravu prebaciti na 2003. Ne. Mi ukazujemo da je ta 2003. važna jer je ona stvorila ove preduvjete o kojima govorimo nerazmjerno upravljačka prava MOL-a. Inače Mol ili Oslić nije riba za bolesne kao što ste vi to rekli. To je tako dobra riba da je mogu jesti i oni koji su bolesni. Druga stvar, mol kao akord u glazbi nije to je prepovršno reći da je to tužni akord. Upravo najljepša djela su skladana u mol tonalitetima. Dakle, općenito za vaše rasprave kolega ja bih samo rekao sljedeće: "nomen est omen".
I gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo da nastavimo malo u glazbenom tonu i dalje. Danas je kolega Maras spominjao da su upravljačka prava prodana uz zvuke čardaša, a ja tvrdim da su prodane uz zvuke "Po šumama i gorama". To znamo poslije izbora što se pjevalo. Prema tome, mislim da je ovo puno jasnije i znamo na koje vrijeme se odnosi. Dakle, toliko o ovome. INA danas smo isto čuli je bila ponos hrvatskog gospodarstva. Ja tvrdim da je bila ponos prije svega jugoslavenskog gospodarstva. ... igrala po cijeloj Jugoslaviji, nažalost ostala bez brojnih pumpi i brojnih resursa kako mi to volimo reći i pri tome prilično stradala. Ali što je tu je. Međutim, INA kao monopolist imala je sličan završetak, na svu sreću ajde nastavak je nekakav bio. Ali mnogi monopolisti kod nas su stradali već krajem '80.-tih godina jer se nisu modernizirali. Znam bezbroj naših tvornica koje su bili na koljenima '87., osme, devete. Nađite si novine iz '89. pa ćete vidjeti da je jugoslavenska privreda bila na koljenima upravo zbog nemoderniziranja. To se dogodilo i INA-i. Dakle INA je normalno dalje uredno moram reći za razliku od vremena Jugoslavije gdje smo imali par, ne par i debele kazne plaćali ako smo se slučajno pojavili tamo u ulici a bio je čudan datum nekakav. Imali smo pravo neparni, a došli u prani. Osobno sam platio visoku kaznu moram priznati, kada smo išli na jedan sprovod ali što je tu je. Dakle, INA je dobro servisirala rat moram priznati, puno je pomogla i dalje i dočekali smo konačno i 2000. godinu. 2002. evo donosi se Zakon o privatizaciji. Sjetimo se povika iz ranih devedesetih, da se još malo vratim "država je najgori gospodar, sve treba privatizirati". Dakle, bilo je takovih povika a sad pričamo malo drugačije. Dakle, dolazi ugovor i dolazi 2003. godina kad je taj ugovor potpisan ovo o čemu danas pričamo. Bez ikakve sumnje tada su predana i upravljačka prava. Na jedan vrlo perfidan način dogovoreno je da zapravo se nijedna bitnija odluka ne donosi a da ruku ne digne jedan od Mađara tako kažem u upravi, tako da je moglo biti koliko god hoćemo naših ali bez toga se nije moglo dogoditi ništa. Dakle, i sad umjesto da je to bilo transparentno a moglo je biti predajemo i upravljačka prava jer smo to u stvarnosti napravili i pritom trebamo nešto za to dobiti. Nismo dobili ništa ili ja ne znam da je bilo tko dobio ništa ali kako se ovih dana otkriva moguće da je netko nešto i dobio što će ovo istražno povjerenstvo možda utvrditi jer biti će i brojni svjedoci. Nakon tog ili zapravo prije toga već se događaju čudne stvari u INA-i što će opet neki svjedoci vjerujem potvrditi da je transport INA-in jednostavno uništen, da se dalo prednost odabranim privatnicima za prijevoz naftnih derivata. Dakle, tu je INA itekako stradala pritom. Nađite puno, vidjet ćete koliko cisterni danas INA ima, koliko ih je imala onda i da li je uopće postojao razlog ikakav da se to dogodi. I sad, s obzirom na kroničan strah od manjka plina kod nas a zgodno je da nešto izdvojimo izdvojili smo firmu Plinacro, transport plina i slično. Ali uz to trebali smo definitivno izdvojiti i plinsko polje Okoli jer onda bi sigurnost bila znatno veća. Međutim, oni koji su prodavali INA-u razmišljali su ako maknemo i to dobit ćemo nešto manje i slično i to nije napravljeno. I time je napravljena nemjerljiva šteta Hrvatskoj državi. Mjerljiva je zapravo, pardon, ona dođe negdje 500 milijuna kuna bespotrebnog plaćanja Hrvatske države za nešto što je bilo naše ali i o tome treba razgovarati, čija je to odgovornost da je tako napravljeno. Formalno sve po zakonu, izdvojena firma, ta firma će raditi to, to i to ali firma sigurno ne bi onakva kakva je bila vidimo da nije uspjela pridonijeti sigurnosti tržišta. I zato se zapravo o plinu razgovara i bilo je puno povika da INA mora osigurati odnosno da Hrvatska država mora osigurati potrošačima plin i jasno to je tako. Bilo je čudnih stvari, bilo je pogodovanja jednoj velikoj privatnoj firmi iz Rijeke rado spominjem Europetrolu koji je jedino u vrijeme kad drugi nisu mogli uvoziti naftu dobivalo po povlaštenim cijenama. Svi ostali obični smrtnici i privatnici dobivali su po maloprodajnim cijenama gorivo i uredno propali, ali nisu nestali jer te sve pumpe kupio, pogodit ćete, Europetrol. Izuzetno malo i poklapaju se neke stvari da je Europetrol bio iz Rijeke, ali Bože dragi šta ćemo, Rijeka je uvijek bila dobro zaštićena pa vjerojatno onda nećemo ni to istraživati. Ja mislim da će kolega Jovanović se potruditi da spriječi bilo kakvu istragu što mu ovih dana dobro ide. Dalje, govorili smo malo o cijenama dionica. Cijene dionica onda i sad sigurno se ne mogu uspoređivati jer da je na tržištu onda bilo i upravljačko pravo što je trebalo biti i u stvarnosti bilo cijena dionica bi bila znatno veća nego što je sada. A sada u ovim okolnostima ili u ovom kontekstu sigurno je da je cijena takva kakva je. Dakle, ovdje moramo malo promatrati i svjetsko tržište dionica i ostalo, pa prema tome nemojmo se hvaliti da smo bili onda skupi. Ja moram priznati da smo onda bili jeftini i da smo zapravo izuzetno loš posao napravili. Spominjale su se ovdje i druge firme, uništavali smo Plivu. Pa Pliva se sama uništila. Treba reći da je Pliva živjela na jednom jedinom lijeku godinama Sumamedu, znamo dobro. Da su gospoda u Plivi izumila još nešto, možda nisu mogli, svjetsko tržište je takvo da jednostavno ima novih lijekova, da su izumili još nešto Pliva bi vjerojatno kotirala znatno bolje i ne bi prošla loše. Jer, u trenutku kad su svi drugi počeli Sumamed proizvoditi kao generički lijek gotovo je bilo sa Plivom, Pliva više nije imala što ponuditi osim Andola čini mi se i još nekih lijekova. Dakle, problem Plive je iz jedne druge priče a to čini mi se svi preskačemo jer pokušavamo reći da je budućnost bila velika samo zato što je tvornica imala svoje ime. Kolika je šteta napravljena 2003. godine treba reći i to da nisu iz INA-e izdvojeni brojni opet ponavljam iako ne volim tu riječ resursi, vodni resursi i slično. Dakle, uopće se nije mislilo što će biti sa bušotinama, što će biti sa vodom, što će biti s ostalima, ajdemo mi to prodati tako da pokrpamo neke rupe i prodalo se. Jasno da se nije nabavilo ništa konkretne jer konkretne nabave bile su nešto kasnije ali recimo čitav niz stvari koje su otišle od nagibnih vlakova pa dalje ali to je plaćeno kasnije. Isto kao i vatrogasne cisterne gdje je jedna garnitura vlasti očito pobrala od Daimlera štošta toga a druga garnitura, slijedeća garnitura koja je došla na vlast je morala to sve platiti. Hvala.
Hvala. Jedan ispravak gospodin zastupnik Arsen Bauk.
Gospodine potpredsjedniče, ispravio bih netočan kolege Markovinovića koji je u vezi pjesme pod kojom se prodala ova upravljačka prava, dakle vi ste spomenuli jednu pjesmu koja tada nije vjerujem bila jer se nije ni mogla čuti od buke sa splitske rive ali i od buke radova na auto-putu Zagreb-Split pa onda nije bilo baš toliko pjesama 2002. godine. Zahvaljujem.
U čast raznih izbornih pobjeda se pjevalo svašta sa zakašnjelim učinkom. Replika gospodin zastupnik Frano Matušić.
Pa evo kolega Markovinović točno ste pogodili da je po šumama u gorama bila u molu, dakle u molu, temeljni tonalitet mol. Međutim, ono što je bitno, što se nije spominjalo u raspravi, vi ste rekli da su naravno bili predstavnici MOL-a dva člana u nadzornom odboru, ali i dva člana uprave i to kakva dva člana. Dakle, jedan od ta dva člana je bio zadužen za financije i kontroling, dakle ključno mjesto u upravi nakon predsjednika uprave. Financije i kontrola, mislim da to svi znaju što to znači za jednu takvu firmu kad jedan član uprave u nekim firmama se može slobodno reći da je i važniji onaj koji kontrolira financije, da je to zapravo ona osoba koja upravlja firmom. Dakle, itekako važno. Spominjali ste afere pa ste spomenuli aferu oko tvrtki koje su se bavile prijevozom itd., međutim ja bih spomenuo aferu koja je bila recimo u vrijeme 2000. godine, dakle početkom ovog milenijuma i ove dekade, a vezana je uz prodaju bijelih noći. Tada u to vrijeme su prodane bijele noći. I to na koji način, na kakav način? Tako što je bila jedna ponuda na 200 milijuna dolara i naravno nije se izašlo ususret toj ponudi koja je bila znanto povoljnija nego drugoj od 70 milijuna dolara. Prodalo se onomu tko je ponudio 70 milijuna dolara i to se nije u potpunosti dobio taj novac nego se uplaćuje samo 50% ugovorenog iznosa, odnosno 35 milijuna, 15 milijuna dolara je uplaćeno radi pokrića dugova bijelih noći nastalih u periodu otkad je tadašnji novi predsjednik uprave preuzeo vodit, gospodin Dragičević, premda je prije toga firma poslovala sa 30 milijuna dolara godišnje dobiti, a iznos od 20 milijuna dolara je švicarska tvrtka zadržala posebno na računu pod izgovorom radi pokrića eventualnih naknadno otkrivenih nedostataka. Naravno da su ti nedostaci otkriveni i da tih 20 milijuna dolara nije isplaćeno. Prema tome, sasvim je jasno o čemu se radi.
Dobro. Odgovor na repliku bijelih noći.
Bijele noći, pa normalno da su bijele noći smetale, sve što je bijelo smetalo je, u mraku se puno bolje rade ovakvi poslovi. Zato smo to fino maknuli u stranu, a bilo je u tom periodu izuzetno puno mračnih noći i taj period stvarno treba malo bolje istražiti jer činjenica je da brzo kreće zastara, a zastara je čini mi se omiljena riječ u SDP-u. Hvala.
Bila je i duga mračna noć. U ime predlagatelja, gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Malo o INA-i, svo svoje znanje dugujem INA-i a nešto više znam o njoj i ja bih rekao radno iskustvo sam stekao u toj INA-i i sramim se INA-e danas i jučer, ali se nisam sramio u vrijeme socijalizma. I završili smo socijalistički period i to je bila jedna od najmodernijih tvrtki ne u Hrvatskoj, znači i krajem '80.-tih godina, najmodernije tehnologije. Radnici iz rafinerije Rijeka bili su na svim završnim radovima i probnim proizvodnjama rafinerije u cijelom svijetu, znač prodavali smo i znanje '90.-tih godina. Svaku godinu sve se mijenjalo, sve se obnavljalo i tehnologija je uvijek sjajila, rafinerija je blješćala. Da, to je socijalizam. Nafta, plin, najsposobniji ljudi, pušači po cijelom svijetu istraživali su i nije ih smetao odnos sa Jugoslavijom, dapače Jugoslavija je INA-i nametala kupovinu iračke, iranske nafte, ruske nafte jer je to kompenzirala sa građevinskim radovima iz Bosne i Hercegovine, Srbije, jednim dijelom iz Hrvatske. Imala je INA gubitaka radi nepriznatih cijena, ali je uvijek mislila na budućnost, na edukaciju kadrova, na svoje bogatstvo, a to su bili proizvodni pogoni. Da, to je nažalost vrijeme socijalizma. A od '90.-te dalje ne možemo se više ponositi. Svatko ima pravo na svoju prošlost i svoje uspomene. Ja govorim što me je ta INA naučila, krast me nije naučila, a odgovorno vodit poslove da. Znate, koliko pamtim tu Jugoslaviju jedini sam koji sam tužio državu Jugoslaviju za štete koje je nanosila INA-i, jedini. Dobar dio Hrvata je uvijek pognuo glavu u Beogradu, ali nećemo o tome, nećemo. To je vama diktatura, ja se nisam bojao te diktature kao što se sad ne bojim niti progona policije. Kao što vidite to je razlika kako se vodilo brigu o INA-i, a mi velimo gospodo mi želimo govoriti o tome kako se danas vodi brigu o INA-i. To je tema. Zašto nemamo gotove dvije rafinerije, zašto nemamo istraživanja o Jadranu, zašto nemamo istraživanja o našoj Slavoniji, zašto nemamo i naftnih i plinskih bušotina? Zašto bušotine koje su nekad zatvorene jer je cijena eksploatacije bila veća nego cijena nafte, 6 dolara po barelu, zašto se te bušotine ponovo ne otvaraju, jer je opet cijena visoka, preko 40, preko 60. To su teme o kojima trebamo razgovarati, ali mi ne želimo o tome razgovarati. Mi smatramo, iako danas ne znam više što smatramo, da li je MOL loš ili dobar partner, moram reći da ne znam. Osobno, slušajući vas, ne znam. A ja sam shvatio da smo našli rješenje i da ćemo lako na povjerenstvu naći odgovore. MOL je neodgovoran, loš strateški partner, ne zna svoj posao, tutuj, idemo razgovarati o raskidu ugovora. Ali očito, slušajući ispravke u zadnja dva, tri izlaganja, vidite da ne mislite više tako. Sad ja ponovo pitam, a kakva je ocjena o INA-i, jesmo li zadovoljni sa tom INA-om? Nismo. Ali ako nije MOL kriv koliko je naše krivice, hrvatske krivice, Vladine krivice, ljudi koji su tamo? To je tema o kojoj treba razgovarati. Spominju se bijele noći, pa ima Državno odvjetništvo papire. Uprava je rješavala prodaju bijelih noći. Da li je dobro? Nije dobro. Da li je bila tamna? Pokušajte vi od Državnog odvjetništva tražiti provjeru. Pa to neće riješiti problem ne ulaganja u rafineriju. Mi još dan danas ne znamo da li će sutra rafinerije ući u postrojenja koja će od teških derivata dobiti motorna goriva neovisno dizel ili benzin. Mi ne znamo od sutra tu našu budućnost, pa mi bi trebali znati. Trebali bi znati mi ovdje u Saboru. Nas to zanima, a mi o tome ne želimo razgovarati. Ne želimo razgovarati. Prema tome, ako smo odabrali MOL kao partnera tada imamo pravo govoriti kako se oni ponašaju, kako su naši ljudi i MOL i ljudi MOL-a u INA-i odgovaraju hrvatskim propisima, hrvatskim zakonima, odgovaraju Vladi Republike Hrvatske, ne samo Mađarima. Oni i Mađarima kao vlasnicima, ali oni odgovaraju po propisima Hrvatske za vođenje firme, o tome trebamo razgovarati. Ovdje ponovo pitam što nismo slušali, što koalicijska Vlada nije izdvojila skladište Okoli. Pa ljudi dajte da jedanputa ozbiljno o temi plina porazgovaramo. Što znači samo skladište? Valjda skladište sa plinom. E sad mi probajte objasniti u vrijeme dok sam bio potpredsjednik Vlade kriv sam za formulu oko nafte. Ali koalicijska Vlada nije riješila pitanje ekonomske cijene plina, nije riješila ekonomsku cijenu plina. Da li znate što to znači? To znači da smo na teret derivata i građana koji kupuju derivate prevaljivali cijenu plina koja nije realna, cijenu plina koja je skuplja. To smo mogli raditi, znate zašto? Jer je plin bio u INA-i i dan danas je u INA-i i to je ono što se MOL buni. Ne želi gubitke na plinu i dalje prenositi na kompaniju, na INA-u. Smatra da to nije u redu. Prema tome, ja smatram naša koalicijska Vlada to nije odradila. Ali od 2004. do 2010. su daljnjih šest godina, sedma godina. Također niste riješili cijenu plina, ali vi bi uzeli skladište. Šta bez plina ili obrnuto? Uzeli biste plin i šta biste iz proračuna pokrivali gubitke? Jel' biste iz proračuna pokrivali gubitke? Pa ljudi jel' mi znamo o čemu govorimo. Plinski biznis će biti biznis kada budemo imali ekonomske cijene plina. Mi ih nemamo. Mi prevaljujemo cijene nerealne plina na teret motornih goriva. Mi smo svjesni toga. Ali ne, vi biste izdvojili skladište. Sanader je urlikao i vikao vi ste krivi. A što ćemo sa cijenom? Zašto nije sada plaćen plin? Zašto nije plaćen plin? 4 milijarde gubitaka na ovaj proračun koji je pun problema. Jel' to odgovor koji mi želimo poslati? Ma nije valjda to odgovor. Nešto moramo znati o tom plinskom biznisu, nešto moramo znati, a valjda znamo nešto i o trgovačkim društvima. INA je subjekt. Nismo mi na lijepe oči prenosili dionice naftovoda, dionice Plinacra, ne ne. Ništa nije na lijepe oči. INA kao insolventna firma dužna je bila 2 milijarde poreza, da. Gospodo, porezni obveznici su platili da budemo većinski vlasnici u naftovodu, platili su INA-i njen udio kao što sad je Plinacro platio Okoli. Isto tako Plinacro kad je izdvojen plaćeno je sve što je u Plinacro uneseno. Ali zašto bi kupili skladište, a plin ostavili INA-i? Tko mi to može objasniti? Ili obrnuto, mislite da je trebalo uzeti plin, a Vlade nemaju snage zbog krize koja traje i traje, zbog neriješenih statusa umirovljenika, niskih mirovina, problematičnih plaća, dan danas nemamo realnu cijenu plina, dan danas. Ali smo trebali uzeti? Što? Morate mi to objasniti što smo to trebali uzeti. Pola posla učiniti kao što je Vlada učinila, uzela skladište, a plin je ostao u INA-i. A zašto je ostao u INA-i? Jer još uvijek tereti derivate nafte. Ja, to su malo složene ekonomske računice. To je politika ekonomska koja vodi Vladu. I nitko njoj ne zamjera, njeno pravo da još uvijek nemam tržište plina koje je prilagođeno. Još uvijek možemo čekati ulazak u Europu pa ćemo tada moći. I ako imamo ja bih rekao agenciju koja prati, regulatorno tijelo za energetiku ali kao što vidite cijene plina ne idu po ekonomiji, ne idu po ekonomiji. Ali koji put je bitna politička poruka, politička svađa, a ne nešto da pokušamo riješiti. Ja sam shvatio da danas kad smo se našli, raspravljali na način da ipak želimo ići na povjerenstvo da ćemo napokon definirati stanje u INA-i, podijeljenu odgovornost jer čujte očito da u braku nije krivica samo na jednom, da probamo reći da, propusta je i kod ovih i kod onih. Nešto treba promijeniti. Da li možemo sa tim brakom dalje ili ne? Da li možemo sa tim brakom dalje? Što nam je budućnost INA-e sa tim brakom? Ja sam to očekivao, ali očito da teško da ćemo to dobiti u povjerenstvu. Ali pokušajmo, pokušajmo. Prema tome, mi smo vrlo jasno išli danas ne želeći nikom podmetati. Nezadovoljni smo sa realizacijom ugovora, sa razvojem INA-e. Isto tako, razgovarat ćemo zašto smo izuzimali dobit iz INA-e kad je trebalo ulagati u INA-u? Znate, 2003. 2 milijarde je ugovoreno kredita kuna i vraćali smo kamatu, kamata je plaćana na neiskorišteni kredit za modernizaciju rafinerije. Sve se to zna. Ali nije bilo modernizacije. Ako je samo problem ugovor ne može biti. Netko je odlučio da nema modernizacije, pa valjda želimo to utvrditi, zato se mi slažemo idemo od 2000. sve. Dajmo te ocjene, dajmo ocjene upravo tome što smo dobili privatizacijom, gdje je odgovornost i što ćemo promijeniti. Promijenimo način poslovanja našeg povjerenstva. Pokušajmo dobiti upravo to povjerenstvo koje će od strane Sabora sugerirati je li možemo zajedno sa ovakvim partnerom, da li možemo ubrzati, da li možemo utjecati na njega, da li trebamo utjecati na njega ili ćemo početi pregovore o raskidu braka. Ponavljam vam nisu laki, teški su, znaju koštati. Ali imamo slučajeva u Hrvatskoj da nismo tako loše ispregovarali ni Bechtel, a nismo loše ispregovarali ni Enron. Ali smo ocijenili da se trebamo rastaviti, da nismo ravnopravni. Je li to može dati također to povjerenstvo kao rezultat rada. Znači samo ostaje pitanje s čime želimo ići unutra? U krajnjem slučaju, kao jednom od predlagača drago mi je da ipak ne prevladava ta ocjena da je MOL neodgovoran partner i kriv za ovo stanje u INA-i jedini. Prema tome, hvala vam na raspravi, vjerujem da ćemo uspjeti se dogovoriti oko sastava, sad ostaje pitanje samo u kom smjeru želimo razgovarati. Da li zato što želimo od INA-e, da ocijenimo tko je što propustio u INA-i, i da možda recimo a što ćemo da daljnjim … [[Govornik se ne razumije.]] u INA-i, i to bi bile dobre političke poruke. Ali ako vi ocjenjujete da je koalicijska Vlada ta koja je jedini krivac, jer eto omogućila je MOL-u da zaustavi razvoj istraživanja plina, nafte i prerada derivata, sve je u redu, možete i to zaključiti, da li će se promijeniti stanje ne znam, jer ako je kriva Vlada tada treba razvrgnuti brak sa MOL-om, tada treba razvrgnuti brak. Valjda nam nije cilj političko prepucavanje, … [[Govornik se ne razumije.]] , valjda nam je cilj što želimo sutra od INA-e, mi tu želimo dobiti odgovore. Zato se nadam da bi ovo povjerenstvo ipak moglo malo drukčije profunkcionirati, i dati nešto drukčije zaključke. Hvala vam lijepo.
Hvala. Dva ispravka. Prvi gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Pa evo moram ispraviti kolegu. Naime, puno je tog netočno u vezi veličanja INA-e … [[Govornik se ne razumije.]] INA je bila, nije točno da je bila blistava, krasna, divna, bila je monopolist koji je proizvodio gorivo loše kvalitete. O blistavosti INA-e pitajte stanovnike Siska, pitajte stanovnike Bakra, pa ćete onda čuti što je bila INA. To je jedno. Drugo, netočno je također da bi mi morali znati što je trebalo INA-i uzeti, odnosno uzeti INA-i MOL-u, kad ste vi prodavali INA-u to mi ne moramo znati, kao što ne znamo i što ste vi u tom trenutku uzeli.
I gosopdin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Netočno je da HDZ stalno mijenja … [[Govornik se ne razumije.]] mišljenja, pa vi ste zbunjeni, vi ne znate što biste mislili, jer je li mi mislimo o MOL-u ovo ili ono. Mi cijeli dan upozoravamo da ste tadašnjim ugovorom dali upravljačka prava u nesrazmjeru sa postotkom dionica, to je ono što govorimo cijeli dan danas, da je MOL dobio nešto što mu po nijednom zakonu, … [[Govornik se ne razumije.]] po Zakonu o trgovačkim društvima ne može pripadati, pa čak ni po onom zakonu kojeg ste donijeli vi o privatizaciji INA-e. To je jedna stvar. Drugo, govorite o socijalizmu itd. Socijalizam je bio najveća obmana komunističke partije. Kolega Liniću, vi niste bojali jer ste bili dio tog sustava. Vi ste bili sudionik tog sustava. Ja sam mislio da je SDP, da se zbilja ogradio od komunističke diktature. Ono što vi zovete socijalizam u slobodarskom svijetu se naziva diktatura komunističke partije i to je ono što je bilo u Hrvatskoj, niste smjeli razmišljati drugačije. Bili ste progonjeni i ubijani zato što ste drugačije razmišljali. Danas u ovom Saboru imate … [[Govornik se ne razumije.]] razmišljanja, nikome na pada na pamet da nekoga progoni ili da ne daj Bože ubije nekoga zato što drugačije misli, a to se događalo u tom vašem tzv. socijalizmu koji je najveća obmana komunističke partije.
Zaključujem raspravu, prekidam sjednicu, nastavak sutra u 9 i 30 sati sa temama, počet ćemo sa raspravom o Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama Zakona o predmetima opće uporabe, pa Konačnim prijedlogom Zakona o dopuni Zakona o potvrđivanju protokola iz '96. godine. Preskočit ćemo zakon, Konačni prijedlog Zakona o morskom ribarstvu radi konzultacija ministra sa Bruxellesom, ići na raspravu Prijedlog odluke o proglašenju Dana sjećanja na zatočenike neprijateljskih logora tijekom Domovinskog rata, i Izvješće o provedbi plana humanitarnog razminiranja i utrošenim financijskim sredstvima za 2009. godinu, i u 12 sati glasovanje o raspravljenim točkama dnevnog reda.
Drugo, Prijedlog odluke o… … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? … [[Upadica se ne čuje.]] Može, izvolite.
Poštovani predsjedniče Sabora, pa prošli put ja mislim da kad je bilo glasanje kolega Vujić je iznio jednu želju da se kad se glasuje o zaključcima koje pošalje u proceduru, a Vlada se o njima negativno očituje, da se glasa za zaključak odnosno protiv zaključka, a ne obrnuto pa me zanima kada će to biti omogućeno.
Nije samo Vlada nego je ovo prijedlog i saborskog odbora matičnog pa zato je tako glasovano i da je sama Vlada taj prijedlog iznijela onda bi stavili prijedlog da se prihvaća, tko prihvaća i tko ne prihvaća. Kako je ovdje na prvom mjestu saborski odbor i Vlada onda je zato. Hvala. Drugo, Prijedlog odluke o osnivanju Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sklapanja prve izmjene i dopune Ugovora o međusobnim odnosima koji se odnose na društva "INA-Industrija nafte d.d." te Glavnog ugovora o plinskom poslovanju sa strateškim partnerom "MOL Hungarian Oil and Gas PLC". Tako se zove valjda plin. Predlagatelj Klub zastupnika SDP-a. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli Klub zastupnika HDZ-a i zastupnik Dragutin Lesar. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima. Gospodin Gordan Maras u ime predlagatelja molim da se očituje na klub zastupnika, amandman 1, u naslovu odluke riječ u vezi itd.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Dogovorom sa Klubom zastupnika HDZ-a s obzirom da se pojavilo još nekoliko ugovora koje bi trebalo uvrstiti u naslov predlažemo da se promijeni naziv odluke na način da se sada to zove ovako: Odluka o osnivanju istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi privatizacije INA Industrija nafte d.d., te svih ugovora i dodataka ugovora između Vlade RH i strateškog partnera MOL. Znači to je objedinjeno s obzirom na prijedlog Kluba zastupnika HDZ-a da se uvrste još određeni ugovori u naslov.
Ovaj prijedlog amandmana u formulaciji kako je iznio gospodin Maras je Klub zastupnika HDZ-a prihvatio. Amandman drugi na točku 1.
Prihvaća se.
Ovaj postaje sastavni dio prijedloga. I amandman 3. na točku treću.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. I amandman četvrti na točku treću.
Prihvaća se i taj.
Postaje sastavni dio prijedloga. I imamo gospodina Dragutina Lesara amandman na točka prva riječ: "te" zamjenjuje se zarezom itd.
Prihvaća se modificirani amandmani. Znači, "te" zamjenjuje se zarezom itd. Ali se i u točki 3. podstavak 12. isto, na isti način "te" izbacuje, stavlja se zarez i u nastavku se dodaje "te prvog dodatka glavnom ugovoru o plinskom poslovanju".
Znači razlika je između tog što ste vi prihvatili i prijedloga amandmana kako gospodina zastupnika nema mi moramo glasovati. Znači, tko prihvaća amandman u formulaciji gospodina Lesara, odnosno amandman. Mislim da je zapravo malo modificiran, ali formalno moramo odbiti da tako kažem amandman gospodina Lesara. Tko je za taj amandman? Nije dobio potrebnu većinu [[Upadica Maras: Kako nije dobio?]] Prihvaća se. Molim? Prihvaća se amandman, molim vas, u formulaciji gospodina Lesara. Prihvaća se dakle amandman u formulaciji gospodina ovaj ... Ne, tko je za amandman koji je pročitao ovdje predstavnik predlagatelja? Molim da digne ruku. Hvala. Protiv? Nema. Zahvaljujem. Dakle, ovo vam se malo čini čudno ali mi moramo ako nema zastupnika glasovati o formulaciji koju je on iznio i to smo odbili i prihvatili ovu formulaciju. To je sve čisto i u redu. Člankom 6. Zakona o istražnim povjerenstvima propisano je da se po prijedlogu za osnivanje istražnog povjerenstva odlučuje većinom glasova svih zastupnika. Dakle, 77 najmanje. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o osnivanju istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sklapanja prve izmjene i dopune ugovora, odnosno u formulaciji u kojoj ste vi ovdje kao u obliku amandmana prihvatili da ne čitam to. Vi ste to pročitali. Dakle, onako se naziva kako je pročitao gospodin Maras. Molim vas uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovako, utvrđujem da je ovaj prijedlog prihvaćen većinom glasova, 105 glasova za, 1 suzdržan, ništa protiv kao što je sa 105 glasova prihvaćen i prethodni amandman. Pozivam klubove zastupnika da sukladno odredbama članka 8. i 9. Zakona o istražnim povjerenstvima predlože članove iz svojih redova Odboru za izbor i imenovanja Hrvatskoga sabora kako bi donijeli cjelovitu odluku o osnivanju istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sklapanja prve izmjene, dopune itd. onako formulacije koju smo izmijenili. Molim dakle predlažemo da to bude što prije. Klubovi nek se izjasne do početka iduće sjednice. Hvala. Nastavka sjednice naravno jer sjednica je ista. Dobro jutro dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo sa radom 17. sjednice s točkom dnevnog reda kako je i najavljeno, - Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o predmetima opće uporabe, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 518. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Hitni postupak primjenjuje se u skladu sa člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja da, dodatno obrazložiti. Gospodin Ante Zvonimir Golem, državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi. Izvolite.