Gospodine predsjedniče, želio sam samo primijetiti da je Hrvatska pred jednim ozbiljnim humanitarnim problemom. U pitanju je vjerodostojnost. Danas se polaže test humanosti. Evo, vidimo da Gordana Getoš Magdić počela je štrajk glađu da bi vidjela kćerkicu a Mirko Sivić pritvorenik u slučaju selotejp već devet dana štrajka glađu. Biskupi šute, akademici šute, Sabor šuti.
Hvala lijepo. Ovo nije tema i ne možemo o tome raspravljati. Izvolite sjesti. Državni tajniče, izvolite!
Ne, gospodine ja tražim ispred kluba.
Hvala lijepa. Izvolite sjesti. Nema ništa.
Gospodine predsjedniče.
Izvolite sjesti! Izvolite, državni tajniče!
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici! Svrha ovoga zakona je olakšati priznavanje inozemnih visokoškolskih kvalifikacija u Republici Hrvatskoj i to u dva cilja. Prvi cilj je eventualni nastavak obrazovanja. Taj cilj se ostvaruje putem nečega što nazivamo akademsko priznavanje, ili drugog cilja zapošljavanja stručno priznavanje u Republici Hrvatskoj. Razlozi za pojavu ovog zakona leže u ocjeni prema kojoj postojećim tekstom zakona nisu ova dva cilja nisu jasno razdijeljena a trebala bi biti, a osim toga i još nekoliko detalja su dodatni razlozi zbog kojih idemo u izmjene i dopune ovoga zakona. Ja vas podsjećam da je Lisabonskom konvencijom predviđeno da se dakle odvoji stručno priznavanje od akademskog priznavanja i to se upravo ovim zakonom događa. Stručno priznavanje, podsjećam, vrši posebno stručno tijelo Vijeće za vrednovanje argumenata a temeljem uputa … [[Govornik se ne razumije.]] ureda. Akademsko priznavanje vrši nadležna institucija visokog obrazovanja i to ne in apstracto nego točno za konkretan studijski program za kojega je nadležna dotična institucija. Osim toga, ovim prijedlogom zakona otklanja se diskriminacija stranih državljana koji su prema postojećem zakonu bili dužni dokazati pravni interes zbog kojega ulaze u ovaj postupak. Osim toga, dopustite da kažem da molimo za hitan postupak jer je čitav niz radnji pred nama koje slijede kako ne bismo zakasnili jednostavno sa tim u osnovi potrebnim ažurnim poslovima vezanim za priznavanje ovih kvalifikacija. Osim toga, usvajanje ovog zakona je predviđeno i u dnevnom redu vezanom za obveze prema europskim integracijama. Hvala vam lijepa, gospodine predsjedniče.
Hvala.
Ako smijem još, oprostite. Dobili smo usput i amandman unaprijed kažem da nam je prihvatljiv, pa da ne bih vam oduzimao dragocjeno vrijeme, radi se o nomotehničkoj sugestiji koja nam se čini prihvatljivom. Hvala lijepa.
Hvala. Odbori za obrazovanje, znanost, kulturu? Predsjednik odbora poštovani zastupnik Petar Selem. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodo državni tajnici, kolegice i kolege! Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskoga sabora na 29. sjednici razmotrio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija s konačnim prijedlogom zakona P.Z. 597. Odbor je pitanje razmotrio kao matično radno tijelo. Uvodno obrazloženje podnio je predstavnik predlagatelja. Sudionici rasprave istakli su da je doista potrebno uskladiti postojeći zakon s načelima i odgovarajućim odredbama Konvencije o priznavanju visokoškolskih kvalifikacija na području Europe iz '97. godine tzv. Lisabonska konvencija utoliko što je potrebno kao što je rekao i državni tajnik razdijeliti, odvojiti postupke tzv. stručnog i akademskog priznavanja pri čemu se u prvom slučaju radi o priznavanju već stečenih diploma, dakle završenog studija a u drugom se radi isključivo o utvrđivanju odnosno priznavanju u svakom pojedinačnom slučaju i samo za taj slučaj apsolviranih programa tj. položenih kolegija a to u svrhu nesmetanog nastavka studija na nekoj drugoj našoj visokoškolskoj ustanovi. Sudionici rasprave su također prihvatili ponuđeno rješenje predlagatelja prema kojem bi se stranci i osobe bez državljanstva izjednačili s hrvatskim građanima tj. prigodom podnošenja zahtjeva ne bi morali dokazivati pravni interes za rješavanje zahtjeva o priznavanju visokoškolskih kvalifikacija tj. ne bi trebali dokazivati zašto im treba određena diploma odnosno nostrifikacija te diplome. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno donio zaključak. Odbor predlaže Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija s konačnim prijedlogom zakona a u obliku predloženom od strane predlagatelja.
Hvala. Odbor za useljeništvo predsjednica počasna poštovana zastupnica Zdenka Babić-Petričević. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo! Odbor za useljeništvo Hrvatskog sabora je na 28. sjednici održanoj 7. prosinca ove godine razmotrio Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija s konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske. Odbor za useljeništvo je na temelju nadležnosti iz članka 96. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravljao o ovom Prijedlogu zakona kao zainteresirano radno tijelo osobito zbog priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija povratnika i potomaka iseljenika. Rješavanje njihovih zahtjeva na temelju do sada važećih odredbi bilo je teško i trajalo je jako dugo. Predstavnica predlagatelj, predstavnici predlagatelja su ovaj zakonski prijedlog predstavile i obrazložile potrebom daljnjeg usklađivanja s konvencijom o priznavanju visokoškolskih kvalifikacija na području Europe poznatom pod imenom Lisabonska konvencija i sa smjernicama Europske unije. Svrha donošenja ovog Zakona je oglašavanje priznavanja inozemnih visokoškolskih kvalifikacija, razdvajanje postupaka stručnog i akademskog priznavanja. Tim razdvajanjem se osigurava veća akademska pokretljivost i veća pokretljivost stručne radne snage. Akademsko priznavanje podrazumijeva priznavanje inozemne visokoškolske kvalifikacije u svrhu nastavka obrazovanja u Republici Hrvatskoj. Stručno priznavanje ima za svrhu potvrditi vrijednost neke kvalifikacije da bi se utvrdilo jesu li i znanje i stručne vještine nositelja kvalifikacije prikladni za bavljenje određenom vrstom posla. Članovi Odbora su u raspravi zatražili od predlagatelja odgovor na pitanja priznavanja akademskih kvalifikacija studenata iz Hrvatske koji studiraju u inozemstvu i vraćaju se nastaviti studij u Hrvatskoj te priznavanja kvalifikacija za obavljanje regularnih, profesionalnih djelatnosti. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno donio zaključak: predlaže se Hrvatskom saboru da donese zakon o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSS-a poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Naravno da na prvi pogled kad se, kad smo dobili ovaj Prijedlog zakona sa Konačnim prijedlogom u principu razmišljali smo da li da se uopće uključimo u raspravu jer u pravilu tu se i nema što za reći. Međutim ipak je dobro da na početku ovog našeg izlaganja velim kako će Klub HSS-a svakako podržati ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija i željeli bismo reći neke naše, neka naša razmišljanja vezana uz ovaj prijedlog. Naime prva dilema koja nam se nametala bila je da li je to samo formalnost ili je to određeno poboljšanje. Ja bih rekao da s jedne strane bi nam se činilo na prvi pogled da je to formalno poboljšanje međutim suštinski ipak čini mi se da to je poboljšanje u odnosu na prethodni, u odnosu na izvorni zakon. Poboljšanje je sigurno to i to treba pozdraviti što će se odvojiti i akademsko i stručno priznavanje. Mislim da je to korisno i zbog brzine rada a isto tako i zbog same kvalifikacije koja se priznaje. Ono što se nama čini kad govorimo o stručnom priznavanju. Naime i ovdje kad u članku 4. spominjem i stručno i akademsko priznavanje onda faktički ispada da ajde pojednostavim stručno priznavanje svakako provodi Vijeće za obrazovanje, za vrednovanje «IVK» a akademsko svakako institucija ili visoko učilište gdje osoba želi nastaviti visokoškolsko obrazovanje. Naravno kad se radi o stručnom priznavanju onda se može govoriti i o nekakvoj visokoškolskoj stručnoj spremi ili se može govoriti o srednjoj stručnoj spremi koja se treba na ovaj način vrednovati. Čini mi se da i kod ovog stručnog priznavanja možda bi ipak trebalo, ako se radi o visokoškolskoj kvalifikaciji možda ipak trebalo uključiti i ustanovu iako ovdje je spomenuto da će biti predstavnici visokih učilišta, ali dobro. Ono što se nama čini, a to je po meni puno važnije to je u principu obrnuti proces. Naime mi danas ovdje govorimo kako ćemo priznavati diplome ili završenu određenu godinu studija ili svjedodžbe svejedno inozemnih obrazovnih kvalifikacija dakle pretpostavlja se da su to u pravilu ljudi sa inozemnim državljanstvom. Međutim nas interesira da li je taj proces ili proces, načelo uzajamnosti naših studenata ili naših završenih ljudi vani jednako tretiran. Na temelju mojih iskustava i spoznaja koje imam ipak već koliko, gotovo 16 godina profesor na fakultetu, čujem da ima dosta problema. Da nije baš jednak, jednako načelo uzajamnosti zastupljeno. Ja znam, razgovarao sam malo prije i sa gospodinom državnim tajnikom da u principu tih zahtjeva i nema tako pretjerano puno godišnje nekakvih stotinjak ukupno uzevši što znači da nema prevelikog možda i posla oko toga. Međutim postavlja se pitanje koliko naših studenata ili završenih studenata ili završenih srednjoškolaca odlazi van i kako prolazi kod priznavanja ovih naših kvalifikacija. Velim prema mojim informacijama nije baš jednaki tretman. Druga stvar koja nas ovdje također nešto malo muči to je problem u članku 6. koji nije se bitno mijenjao gdje se govori da u postupku vrednovanja inozemne visokoškolske kvalifikacije uzima se u obzir isključivo stupanj postignutih znanja, vještina i kompetencija koji je stečen kvalifikacijom bez usporedbe nastavnih programa. Ja razumijem objašnjenje i državnog tajnika da nisu toliko usporedivi školski sustavi, ne znam, Njemačkoj i u Francuskoj, Sloveniji na kraju krajeva i s našim obrazovnim sustavom, dal' visokoškolskim ili srednjoškolskim svejedno međutim nisam baš siguran da je to toliko dobro za nas. Dakle mi već moramo unaprijed prihvatiti da su znanja, vještine i kompetencije studenata ili srednjoškolaca iz Njemačke veća ili manja od naših bez obzira da li to jesu ili nisu usporedivi nastavni programi. Tako da mi se čini da ovdje možda malo se nastavlja neću reći baš podanički odnos ali, ali ja bih više volio da ovo nije toliko napisano bez usporedbe nastavnih programa. Ja vas razumijem da je zbog ukupnog procesa jednostavnije to, ja vas razumijem o čemu se radi. To je i P.Z.E. i sve ja to dobro znam, ali ja samo hoću reći da sam, praksa pokazuje ipak nešto drugo, ne? Evo, tako da uz ovo jedno faktički primjedbu koju sam rekao u tom, u prvotnom procesu ili načelu uzajamnosti. Nemamo te informacije, pa bismo molili da se o tome također nešto veli. Već je bilo rečeno i ne znam od kojeg odbora za useljeništvo kako je sa našim studentima koji završavaju studije vani, pa molimo da se i o tome predlagatelj izjasni. Dakle, Klub zastupnika HSS-a će podržati ovo. To nema dvojbe. Mislim da je to korisno, ali velim bili bismo nekako sretniji da ovo načelo uzajamnosti također bude prezentirano u ovom Visokom domu.
Hvala. Klub HNS-a. Poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Pred nama je zakon koji očito sa dobrom namjerom pokrenut da se em pojasne neke stvari, em uskladi sa evropskim intencama i Lisabonskom deklaracijom. Dakle, da se u postupku priznavanja stranih kvalifikacije razdvoji stručni od akademskog dijela. Stručni dio je onaj koji se priznaje za zapošljavanje. Dakle, za dobivanje neposredne titule povodom strane diplome, titule ovdašnje s kojom se čovjek može zaposliti. Naravno, ne samo visokoškolske, nego i srednjoškolske, a akademski je onaj koji se tiče nastavka studija. Pretpostavljam to unutra ne piše, ali pretpostavljam da se taj akademski dio tiče i nastavka studija sa jednog nivoa na drugi nivo studija sa nivo prvostupnika na nivo mastera što ne piše, ali nije ni potrebno zapravo da piše. Dobro je u zakonu što se ingerencije vraćaju fakultetima, ingerencije za priznavanje vanjskih kvalifikacija tamo gdje i spadaju. Naime, tko će bolje ocijeniti da li je neka, neki komad studija, neki dio studija, neka razina studija u svijetu odgovarajuća ovom što se ovdje odigrava, ako ne fakulteti koji to rade i to je dobro. Ne čini mi se tako dobro. Mislim da je to pomalo i promašeno što se ovaj stručni dio priznavanja kvalifikacija, dakle to priznavanje kvalifikacija za obavljanje posla odmiče, odnosno ostaje i dalje izvan fakulteta i pripada nekakvom državnom organu, odnosno nekakvoj komisiji, nekakvom tijelu ministarstva koje treba ocijeniti da li su ta znanja i vještine po nekom sasvim drugom vanjskom programu adekvatniji našim znanjima i vještinama koje naši studenti dobiju na fakultetu za obavljanje određenog posla. Čini mi se nelogičnim da će nekakvo povjerenstvo, nekakva komisija sa ministarstvom, bez obzira tko će u njoj sudjelovati, da li i predstavnici fakulteta moći bolje ocijeniti da je netko tko je završio studij za inženjera rudarstva u Njemačkoj stvarno osposobljen za taj posao i da će to moći bolje ocijeniti nego Rudarski fakultet u Zagrebu. Ne čini mi se to logičnim. Mislim da bi i ovaj stručni dio priznavanja vanjskih kvalifikacija trebao pripadati tamo gdje se te kvalifikacije dijele kod najkompetentnijih institucija u državi a to jesu naši fakulteti, odnosno sveučilišta. Još jedna dilema koja čini mi se nije riješena, zapravo ne znam kuda spada priznavanje vanjskih kvalifikacija u postupku stjecanja nastavnih i znanstveno nastavnih zvanja na našim visokoškolskim ustanovama. Naime, ljudi vani steknu određene akademske titule – magistra znanosti, doktora znanosti u određenom području kojeg možda ovdje u tom obliku i nema. Dolaze ovdje, žele postati visokoškolski nastavnici, ulaze u postupak izbora. Tko je nadležna institucija koja će odlučiti da li je njihova kvalifikacija adekvatna za taj postupak izbora. Po slovu ovoga zakona to bi trebalo biti ovo državno tijelo, dakle koje odlučuje o profesionalnoj odnosno stručnoj kvalifikaciji. Mislim da to nije dobro i mislim da bi i taj dio trebao se obavljati na fakultetu. Stav Hrvatske narodne stranke u globalu i oko priznavanja ovih vanjskih kvalifikacija jeste da se mi naravno moramo uključiti u konačno deklaracije koje smo prihvatili i potpisali i u stavove Europe koje smo prihvatili i potpisali treba biti srazmjerno oprezan. Jer, nije situacija kod nas baš takva da se mogu precrtati i prepisati strana iskustva već ha mogu reći dvije, tri godine dobivam gotovo redovito spamove na svoju elektronsku poštu gdje se nude strane diplome američkih sveučilišta. To je legalan posao. Oni to legalno prodaju. Hoćete postati bachelor, master, doctor. Sve živo možete kupiti bez ikakvog problema, tjedan dana postupak. Platite 500 dolara magistar znanosti ste. Platite 1000 dolara doktor znanost ste. Nema nikakvog problema dobijete legalan papir sa žigom tog sveučilišta. Sve štima. E sad, ako će se takva diploma priznavati pri nekom tijelu koje nije direktno uključeno u visoko obrazovanje, dakle koje nije fakultet bojim se da se koješta može dogoditi. Zašto Amerikanki prodaju te diplome, a kod nas je to protuzakonito? Pa najbolja ilustracija razloga je, su oglasi u novinama. Pogledajte ako oglase objavljuju strane tvrtke što piše u njima. Piše college edutation i pišu znanja koja čovjek treba imati. Ako to objavljuju naša državna tijela, a država je kod nas najveći poslodavac onda piše visoka stručna sprema, završen ovaj i ovaj fakultet. Ovakva i onakva diploma. Nitko vas ne pita što znate. Nitko vas ne pita što znate, nego vas pita koji imate papir. Zato je kod nas papir kurentno roba i zato se papiri kod nas dobro prodaju i zato se može otići u Doboj kupiti diplomu i vratiti se iz Doboja i preko nekakvog tijela nostrificirati i osnažiti tu diplomu. Isti je razlog zašto u našim školama i na našim fakultetima na ispitima studenti prepisuju kad god mogu. Bio sam u posjetu jednom većem broju collegea na istočnoj obali Sjedinjenjih Država. Išao sam na ispite baš da vidim kako to izgleda. Nitko ne prepisuje. Pa sam pitao studente zašto ne prepisuju? Dva su razloga. Prvi je razlog studenti se rangiraju prema uspjehu i poslodavci ih zapošljavaju po tom rangu i naravno ja svoje znanje neću dati susjedu koji nije naučio da bi me on pretekao na ljestvici i dobio posao, bolji posao prije mene. To nema smisla. Drugi je razlog, kaže mi studentica, a zašto da ja to pišem što ne znam. Doći ću na posao, ja to neću znati. Mene gazda ne pita kakav ja imam papir. Mene gazda pita da li ja to znam. E tu je dakle razlika između naše i zapadne situacije. Pa kad je razlika takva onda ne bi ni iskustva trebali direktno primjenjivati. Zato mislim da bi bilo bolje da se i ovaj profesionalni dio kvalifikacija verificira na fakultetima. Kod onih koji te kvalifikacije u našem sustavu, našem sustavu daju barem naravno što se tiče visokoškolskog obrazovanja. Malo po člancima. U članku 4. govori se o priznavanju razdoblja studija. Pretpostavljam da su to studijske godine, prva, druga, treća priznat se koliko je godina čovjek vani odslušao, o akademskog priznavanju se govori, dakle o nastavku studija. Priznavanje razdoblja studija znači priznavanje vremena. Mislim da je to u sustavu Bolonjske deklaracije pomalo besmisleno. Nema vremena, postoje ECTS bodovi. Dakle priznati dvije godine sa koliko bodova? Sa baš 120? Možda nije 120, možda je 115, možda je 140 i tome slično. U tom priznavanju mislim da bi razdoblje studija trebalo ići van, a ECTS bodovi ući unutra kao kriterij vrednovanja količine studija, količine uloženog napora, postignutih rezultata i tome slično. U istom članku 4. govori se o postupku akademskog priznavanja. Mislim da bi potrebno bilo uvesti unutra odredbu po kojoj bi se postupak na pojedinim visokom učilištima ujednačio. Taj postupak nije ujednačen niti unutar Zagrebačkog sveučilišta. Svaki fakultet je to radio na svoj način. Naravno da bi to bilo potrebno ujednačiti i na razini države. Isto tako ako već se stručne, odnosno profesionalno priznavanje provodi pri Vijeću ministarstva koje odlučuje o tim stvarima mislim da bi bilo dobro da se u zakon jasno i decidirano napiše tko čini to vijeće. Koliko predstavnika akademske zajednice, koliko predstavnika Privredne komore, koliko predstavnika koga, ali da to jasno piše u zakonu i da to ne bude podložno jednom od onih 450 podzakonskih akata koji se pojavljuju godišnje i koje daju Vlada, jer to je ključna stvar. Ključna stvar u provođenju ovog zakona, netko to radi. I ako će to biti u rukama Vlade, a ne u rukama zakona onda nema puno smisla da ovdje o tome odlučujemo. U članku 6. govori se da pri priznavanju kvalifikacije za posao, dakle pri profesionalnom priznavanju ne uspoređuju se nastavni programi, pretpostavljam da se to kod fakulteta radi o studijskim programima, jer Zakon o znanosti i visokom obrazovanju poznaje studijske programe, što je dobro naravno. Različiti programi u različitim zemljama mogu rezultirati vrlo sličnim stručnim kvalifikacijama, vrlo sličnim vještinama i znanjima. Međutim, pitanje je što se onda uspoređuje i tko je opet kompetentan da uspoređuje to što uspoređuje. Tko je kompetentan da usporedi vještine i znanja, odnosno tko je kompetentniji od profesora koji podučava te vještine i znanje i ocjenjuje te vještine i znanja našeg studenta. Ne znam zašto bi tu kompetenciju imalo neko tijelo izvan visokoškolskih ustanova, a ne visokoškolska ustanova koja fakat daje tu diplomu. Dakle ako netko ovdje daje diplomu rudarskog inženjera taj najbolje valjda zna što spada u znanja koja rudarski inženjer mora imati u Hrvatskoj da bi mogao funkcionirati u hrvatskom gospodarstvu. I još jedna stvar. Kad se govori o ovom državnom tijelu koje priznaje profesionalne kvalifikacije uvodi se institut administrativne šutnje, što je dobro. Dakle ako to tijelo u roku od 60 dana ne odgovori smatra se da je pozitivno odgovorilo. Na taj način se požuruje čitav postupak, izbjegava se to da se turi u ladicu pa se mora tražiti veza da se to izvuče iz ladice i toma slično. Te odredbe nema kod akademskog priznavanja za, na visokoškolskim ustanovama. Mislim da bi se i tamo trebala pojaviti. Fakulteti su, svi to znamo, pogotovo mi koji jesmo na sveučilištu izuzetno spori i taj postupak na fakultetima traje djelomice opravdano dok se sastane jedno, drugo vijeće, dok se formira komisija i tome slično. Ali traje i zbog nemara inertnosti i takvih osobina koje su isto prisutne u našim visokoškolskim ustanovama. Mislim da bi se institut administrativne šutnje i ovaj drugi dio priznavanja koji se tiče akademskog priznavanja trebao uvesti i da bi na taj način oni studenti koji dolaze izvana, da li naša dijaspora, da li stranci koji imaju namjeru ovdje nastaviti studij ste zapravo stavili u ravnopravnu poziciju da ih se ne razvlači jednu, dvije akademske godine da bi se eventualno mogli uključiti u studij. Sve u svemu Hrvatska narodna stranka podržava ovakav, ovo nastojanje da se poboljša zakonski tekst i poboljša postupanje u ovim situacijama. Ali bi stvarno molili da se razmotre ove primjedbe i da se uvrste i u zakon i u provedbene propise koji će se povodom ovog zakona napraviti. Hvala.
Hvala. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Valter Poropat. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, uvaženi državni tajniče. S obzirom da je svrha Zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija olakšati priznavanje inozemnih visokoškolskih kvalifikacija u Republici Hrvatskoj u svrhu nastavka obrazovanja, odnosno akademsko priznavanje ili zapošljavanja, odnosno stručno priznavanje u Republici Hrvatskoj klub IDS-a podržati će sigurno ovaj prijedlog. Naime, postojećim zakonom nisu jasno definirani pojam i svrha priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija, a stručno i akademsko priznavanje potpuno je izjednačeno čime je postojeći normativni okvir za priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija doveden u suprotnost sa europskim standardima te je suprotan načelima Konvencije o priznavanju visokoškolskih kvalifikacija na području Europe, tzv. Lisabonske konvencije koju je Republika Hrvatska potvrdila Zakonom o potvrđivanju Konvencije o priznavanju visokoškolskih kvalifikacija na području Europe. Lisabonska kvalifikacija je olakšala mobilnost tako da se olakša akademsko priznavanje, a međunarodne smjernice u njezinu uvođenju naglašavaju važnost primjene međunarodne i nacionalnih pravnih okvira na fleksibilan način kako bi priznavanje bilo moguće, a ne zapreka. S druge strane iako je namjera da se slični slučajevi priznavanja razmatraju neopravdano slične načine diljem područja Europe, postoji svijest da je ključno imati određenu fleksibilnost pri donošenju odluka o priznavanju te da će se odluke do neke mjere razlikovati ovisno o nacionalnim obrazovnim sustavima. Svjedoci smo da dio naših mladih ljudi studira van Hrvatske, u Italiji, odnosno u Trstu, u Padovi, u Bolonji, u Firenci, u Milanu, u susjednim nam državama, u Sloveniji, u Austriji, u Velikoj Britaniji, u Sjedinjenim Američkim Državama, dakle moramo biti svjesni toga da određena fleksibilnost mora postojati. Stručno priznavanje kao i akademsko priznavanje ima za svrhu potvrditi vrijednost neke kvalifikacije, a i dok je glavni cilj procesa u akademskom priznavanju utvrditi status kvalifikacije, razmatrajući je li nositelj kvalifikacije sposoban nastaviti studij u izabranom smjeru i na izabranoj razini, cilj stručnoga priznavanja je utvrditi jesu li znanje i stručne vještine nositelja kvalifikacija prikladni za obavljanje određenom vrstom posla. I ovdje ću se složiti s onima koji kažu da ocjena možda nije uvijek mjerilo znanja nego je znanje ono koje čovjek u sebi nosi i koje sigurno mu nitko ne može uzeti. Prema navedenome različite svrhe priznavanja impliciraju razdvajanje postupaka za akademsko i stručno priznavanje, odnosno nužnost da se spomenuti postupci stave u nadležnost odgovarajućih institucija. Shodno navedenom, a i u pregovaračkim stajalištima Republike Hrvatske i Europske komisije za poglavlje 3, istaknuto je da će se u prvoj fazi izvršiti razdvajanje stručnog i akademskog priznavanja, te da će to biti učinjeno u ovoj godini. Dakle, klub IDS-a podržava i podržati će ove izmjene i dopune i vjerujem da smo na tragu onoga što naši studenti, odnosno naši akademski obrazovani ljudi od nas i očekuju. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacijama koji u svojim izmjenama predstavlja jedan novi pozitivni iskorak u ja bih rekao sve prisutnijoj integraciji obrazovnih sustava Europe pa i širje. Integracija obrazovnih sustava je neminovnost, ona je uzrokovana olakšanim komunikacijama, ona je utemeljena na uspostavi razvoja ne samo obrazovanja nego i znanosti na jednoj međunarodnoj razini što je opet korisno i najkorisnije zapravo za zemlje u razvoju i zato sve ovo što se ovdje predlaže smatram da je za Hrvatsku od posebnog značaja. Jer u konačnici integracija obrazovnog, a za visoko školstvo … i znanstvenog sustava u međunarodne forume, predstavlja zapravo i veliki iskorak i prednost u razvoju našeg gospodarstva, jedan od temelja razvoja gospodarstva. I ovo je problematika koju treba ovako postupno dopunjavati, jer za razliku od informatizacije društva koja se može brzo provesti i koju smo proveli brzo i provodimo vrlo brzo u nekim segmentima i uzorno, obrazovni sustav je puno inertniji i da bi mi podigli broj visoko kvalificiranih stručnjaka sa 7% koliko je sada na više i kvalitetu i razinu uskladili sa svjetskim normativima, potrebno je donositi ovakve izmjene i dopune zakona. Priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija kod nas je utemeljeno Zakonom o priznanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija iz 2003. godine. Svrha tog zakona je olakšati priznavanje inozemnih visokoškolskih kvalifikacija i to u dva područja kao što je već rečeno ovdje nekoliko puta. U svrhu nastavka obrazovanja, to je onda akademsko priznavanje i u svrhu zapošljavanja, to je onda stručno priznavanje. U sadašnjem zakonu nije razdvojena ova problematika nego je zajednička, objedinjena, a to je u suprotnosti u prvom redu sa svjetskim trendovima, a u drugom redu i sa Libanonskom konvencijom koja je donesena 1997. godine, ... … [[Upadica se ne čuje.]] Pardon, Lisabonskom konvencijom iz 1997. godine koju je Hrvatska potpisala, odnosno prihvatila 2002. godine. Po toj Lisabonskoj konvenciji priznaju se visokoškolske kvalifikacije u zemljama Europe, ali postoji još jedna obveza međunarodna, a to je preporuka konzultanata CARDS programa koji je prihvaćen od Europske komisije u kojoj se također moraju razdvojiti akademsko i stručno priznavanje kvalifikacija i to je ovim izmjenama vrlo uspješno učinjeno. Ovdje sada naravno uz taj posljednji dio postoji čitav niz upitnih problema i tema koje su moji prethodnici postavili i mislim da o njima treba reći nekoliko riječi. U prvom redu prema Lisabonskoj konvenciji ne prihvaćaju se i ne preuzimaju se nikakva statusna prava, to znači akademska zvanja, to znači titule, akademski stupnjevi itd. Mislim da je to dobro i mislim da u ovom zakonu i nije trebalo to regulirati jer je to regulirano već posebnim zakonima. Drugim riječima, ja kao hrvatski sveučilišni profesor mogu biti u svim drugim zemljama gost profesor, ali ne mogu biti sveučilišni profesor. Ja moram proći kompletnu kvalifikaciju, odnosno kompletnu verifikaciju kao što mora i svaki drugi profesor koji dođe u Hrvatsku. Dakle mislim da je to dobro da je ostavljeno znanstvenim, visokoškolskim i nastavnim institucijama koje provode takve postupke i da je to nešto što treba zadržati na nacionalnoj razini i to je ovdje realizirano. U ovim izmjenama i dopunama zakona postoji još nekoliko dobrih stvari. Recimo između ostaloga to što je u ovom tekstu zakona točno određeno tko, koja institucija provodi takav postupak za koju razinu. Onda vidimo u članku 4. da je izmijenjen članak 9. bivšeg zakona i određuje se nadležnost za stručna priznanja na razini Agencije za znanost i visoko obrazovanje što opet uključuje i struku i prosvjetne institucije i znanstvene institucije itd. Dakle mislim da je dobro odabrala ta agencija i koja integrira u ministarstvu sve ove zahtjeve, a za postupak priznanja akademskih kvalifikacija to su visokoškolske ustanove u kojoj će se obrazovanje nastaviti. Dakle, usko ciljano za pojedinu visokoškolsku ustanovu koje će u tu svrhu osnovati prema ovim izmjenama, dopunama svoje urede. I to je također za pozdraviti. Ja jedino što možda postavljam pitanje u članku 2., definiciju stručnog priznavanja pa bi molio gospodina državnog tajnika da nam to u svom zaključnom osvrtu malo objasni. Naime, stručno priznavanje jest definirano kao priznavanje jednake pravne valjanosti inozemne i visokoškolske kvalifikacije s odgovarajućom domaćom, kojim se omogućuje zapošljavanje no u nastavku kaže, i pristup daljnjem obrazovanju. A budući da je akademsko priznanje temelj za daljnje obrazovanje onda mi se čini da tu u definiciji postoji određena podudarnost koju možda ili ja nisam razumio ili ima neku svoju svrhu. Dakle, moje pitanje je zašto je u definiciji stručnoga uključeno i ovo akademsko. Nastavak akademsko obrazovanje, to mi nije potpuno jasno. Sljedeća stvar koja je ovdje vrlo dobro riješena, ako želimo integraciju našeg obrazovnog sustava a želimo u napredne sustave Europe, to je da je izmijenjen članak 3. koji je u starom zakonu sužavao pravo na prihvaćanje kvalifikacije stečene u inozemstvu. I rekao je da osobe bez državljanstva kao i strani državljani imaju pravo na priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija ako učine vjerojatnom pravni interes za njezino priznavanje. To je diskriminacijski postupak koji u ovim izmjenama i dopunama Zakona potpuno odstranjen. Prije su izuzeta bila samo djeca stranih diplomata, izbjeglice i prognanici, a sada je jednako pravo za sve. U ovakvom sustavu kakav je uspostavljen u ovim izmjenama i dopunama, dakle, ima čitav niz prednosti o kojima sam govorio, ali uvijek moramo postaviti pitanje što se može negativno izroditi iz ovoga. Sigurno da postoje određene bojazni i zato je tu ministarstvo da na njih misli i da o njima brine. Prije svega članak 6. koji kaže da se priznavanje vrši bez usporedbe programa. Apsolutno podržavam takav stav jer kada bi se uspoređivali programi onda praktično ne bi mogli utvrditi sukladnost u ogromnom broju obrazovnih sustava velikog broja zemalja. Međutim, krije se jedna opasnost. A što je sa onim obrazovnim sustavima koji imaju još neusklađene programe sa europskim trendovima. To je prelazno razdoblje do potpunog usklađivanja koje krije određene opasnosti. Netko je spomenuo diplomu iz Doboja. Ima takvih diploma na puno strana i vjerujem da će ministarstvo u svojoj agenciji, a i sveučilišta voditi računa o tome bez usporedbe obrazovnih programa, ipak voditi računa o vjerodostojnosti dokumenta na temelju kojeg se to odlučuje. Ja bi spomenuo samo jednu od takvih mogućnosti a to su specijalizacije, primjerice u medicini, ali i drugim strukama gdje postoji službeno specijalizacija. Priznavanje specijalizacije bez ulaska u usporedbu obrazovnih programa specijalizantskog staža je praktično nemoguće jer su programi specijalizacija potpuno neusklađeni, to je postupak koji je tek počeo i koji će biti dovršen za možda 5 ili 10 godina pa u tom prijelaznom razdoblju vjerujem da će odgovarajuća tijela uzeti u obzir i ovakve iznimke i u takvim iznimkama ipak gledati na nastavne programe koji su tako različiti. Ono što jest dobro, to je da sve ono s čim nismo zadovoljni, ako moramo nekome nešto priznati, možemo se odmah utješiti. I oni će morati nama priznati. Prema tome, za zemlju koja je tek na početku svoje obrazovne reforme, to je sigurno veća korist od moguće štete i zbog toga mislim da ovaj zakon treba u cijelosti podržati, a isto tako i podržati njegov hitan postupak zbog svih radnji koje ministarstvo treba napraviti. Ovim zakonom otvara se i dalje konkurencija i za naše obrazovne sustave što je dobro, otvara se mogućnost školovanja naših kadrova i njihov povratak u naše gospodarske sustave što je također dobro. Ali isto tako nam, ponavljam još jednom u zaključku svog izlaganja, nameće i oprez od zloupotrebe što mora ministarstvo u svojim mehanizmima osigurati. Dakle, još jednom, klub HDZ-a podržava izmjene i dopune i podržava hitni postupak donošenja ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Klub HSP-a prije svega mora upozoriti i izražava prigovor hitnosti postupka bez obzira što je riječ o P.Z.E. zakonu zato što se i u ovome zakonu imalo dovoljno vremena i prema planu usklađivanja pravovremeno reagirati i obaviti donošenje ovoga zakona u dva čitanja. Zbog činjenice što nažalost i dalje će ostati više problema koji nisu obuhvaćeni i neće biti dobro definirani ovim zakonom. Iako, kažem, podržavamo intenciju zakona u vezi priznanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Znači, ta tri bitna problema na koje mi ukazujemo prije svega se odnosi na probleme hrvatskih državljana, hrvatskih građana koji su završili, znači, stekli zvanja kod nas u Hrvatskoj vezano za priznavanje u inozemstvu te obrazovne kvalifikacije. I tu mislim da bi trebalo se ići po načelu uzajamnosti kako je to i običaj u međunarodnom pravu i odnosima. Tako da našim, znači hrvatskim građanima, omogućimo i to da mogu znanje, odnosno obrazovnu kvalifikaciju koju su stekli na našim fakultetima ili našim srednjim školama na odgovarajući način da im bude priznata u državama gdje oni već jesu. I tu tražimo da Vlada poduzme odgovarajuće korake. Dalje trebamo biti svjesni da će u ovome postupku biti dosta problema. Bit će dosta problema zbog toga što postoje u inozemstvu, znači, fakulteti koji daju stupanj i zvanje, a kod nas takvih fakulteta nema. Uzmimo primjerice sa Harvarda, sa drugih vanjskih sveučilišta gdje će se doći u situaciju da će se samo moći priznati stupanj i područje. Stupanj i područje zbog toga što u Hrvatskoj mi nemamo takve situacije. Drugi je problem koji se isto može javiti, recimo, je situacije da naši pojedini fakulteti mogu otvoriti u inozemstvu tzv. "online" studij i dosta pojednostavniti postupak i proceduru. I sad, recimo, u odnosu na Hrvatsku i sad će se te iste osobe koje mogu biti čak i naši državni, recimo, otvorimo to u Beču, oni će se onda javiti sa ovakvim zahtjevom iako je tu riječ kao što je govorio i gospodin Vuljanić. Prema tome, znači govorimo o svemu onome, simulacijama na kakve sve probleme se može naići tako da čujemo i državnog tajnika završno što to je. I dalje, po nama je također ovaj veliki problem tzv. stjecanje, pod navodnicima, diploma u Republici Srpskoj, tzv. ili Dobojski i Banjalučki slučaj. Moramo biti svjesni da u hrvatskom političkom i javnom životu ima nemali broj osoba koji su čak za vrijeme Domovinskoga rata stjecali ta zvanja u Republici Srpskoj. Sad je tu pitanje u tima situacijama, a da ne govorimo poglavito o onome dijelu kupovine diploma, kako i tome problemu doskočiti? To je također dosta veliki problem jel naša tijela normalno neće moći točno utvrditi. Doći će čovjek, normalno podnijet će zahtjev kako zakon predlaže, on ima diplomu, a ta recimo diploma je kupljena. Kako u tim situacijama i zato je mislim možda pametnije u nekim područjima ići na one sustav nustrificiranja diploma, napraviti jednu kombinaciju jer ovako se recimo po traci može dogoditi varijanta što znamo, to je pazite imate i dovoljno, recimo poznat vam je onaj vic koji se godinama priča, recimo Mujo prodaje diplome i sad dođe čovjek kod njega i kaže: "Koje imate?", veli: "Imam sve diplome.", veli: "Imate li od Medicinskog fakulteta?", veli: "Imam.", "Koliko košta?, "5 tisuća eura.", veli ovaj: "Ali nemam 5 tisuća eura, imam 4.", "E onda te moram malo propitati … [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome, znači to je isto taj problem kupovine diploma i ovih situacija o kojima sam govorio da bih htio čuti i završno državnog tajnika kako i na koji način spriječiti te negativnosti koje i jesu, a koje bi ovaj Zakon omogućio da se njima priznaju te obrazovne kvalifikacije koje su stekli pod navodnicima. Hvala lijepo.
Hvala. Klub SDP-a, poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Dosta je o ovoj temi bilo rečeno, dozvolite mi samo nekoliko riječi u ime SDP-a, možda više potaknuta ovom raspravom nego samom idejom da se nešto kažem prije nego što je ova rasprava počela. Naime, čini mi se da je važno reći da novo vrijeme traži i neka nova rješenja i da više ona kruta, zatvorena shvaćana koja smo imali prije, koja su vrijedila možda u prošlom stoljeću su sad iza nas i da na neki način sve ove rasprave koje su bile, posebno ove dvije zadnje u ime kluba mislim da trebamo barem mi ovdje u Hrvatskom saboru reći da trebamo ipak imati malo više povjerenja u naše vlastite institucije koje smo osnovali. Pritom mislim i na agenciju i na naš nacionalni eniknarik ured i na cijelu mrežu eniknarik ureda koji funkcioniraju u cijeloj Europi. Mi smo 2002. godine ratificirali Lisabonsku konvenciju, to je negdje uslijedilo nakon potpisivanja Bolonjske deklaracije i ono što mislim da je bitno reći da se potpisivanjem Bolonjske deklaracije i onda usvajanjem svih ovih drugih instrumenata u koje spada i Lisabonska konvencija iako je ona bila prije same Bolonjske deklaracije smo i Hrvatska pristupila ka stvaranju ili ulaženje u zajednički europski obrazovni prostor koji je negdje imao dvije, dva temeljna, dvije temeljne vrijednosti, a to je mobilnost, odnosno prepoznatljivost i čitanost diploma i u tom smislu je napravljen jedan cijeli niz instrumenata, jedan od njih su ECTS bodovi što je spominjao i kolega Vuljanić i potpuno se slažem s njihovom primjedbom u odnosu na ovaj Zakon da bi možda trebalo više govoriti o tome o trudu i vremenu uloženom u studij nego što je samo priznavanje godina obzirom da zaista u Bolonjskom sustavu akademska godina gubi svoj značaj, zapravo ništa ne znači. Ono što želim istaknuti u ime kluba SDP-a je da što se prakse tiče priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija i diploma imamo relativno dobre propise, jedan dio se zaista popravlja ovim Prijedlogom zakona i u tom smislu je dobar, no međutim danas vrlo često i meni osobno kao zastupnici, nama u SDP-u, vjerujem i svima ostalima se javljaju pojedinci koji u praksi nailaze na brojne probleme kod priznavanja njihovih diploma, odnosno njihovih kvalifikacija. Zadnji slučaj kada se meni javio jedan mladi kolega koji je završio čini mi se na Cambridgeu modernu povijest koju mu na neki način kod nas uopće nisu htjeli ni na koji način priznati jer takav studij u Hrvatskoj ne postoji i meni se čini bitnim da razdvojimo u praksi dvije stvari osim ovoga što je sad u ovom Zakonu razdvojeno, a to je da se priznaju akademski stupnjevi, a da se onda zvanja ostave na neki način posebno, odnosno da ih više ne gledamo onako kruto kao što smo i gledali do sada. I u tom smislu mislim da nama i treba, jer to još nismo napravili izmjenu Zakona o znanstvenim i akademskim zvanjima obzirom da će nama izaći sad vrlo brzo prva generacija Bolonjaca i na neki način uopće nemamo riješena njihova zvanja, oni će biti isto svojim diplomama za jedno godinu, godinu i pol dana već na tržištu rada, a to u zakonodavstvu uopće nemamo do sada riješeno jer isti slučaj imamo i kod ovih inozemnih diploma, obzirom da oni te sustave već imaju i od bitno ranije. Evo i samo na kraju ove vrlo kratke diskusije u ime kluba, mi ćemo podržati ovaj Zakon jer svaki onaj zakon koji pridonosi uključivanje Hrvatske u taj europski prostor je naravno prihvatljiv, no međutim želim upozoriti da ovdje nema mjesta za klaustrofobiju na neki način, treba imati opravdanu brigu oko nekih diploma, no međutim trebamo imati povjerenja u vlastite institucije i taj fleksibilni sustav koji je u Europi isto tako fleksibilno shvaćate i u Hrvatskoj. Zahvaljujem.
Hvala. Državni tajnik Slobodan Uzelac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo, bez ikakve kurtoazije uistinu iskrena zahvala za iznimno konstruktivne sugestije, kritike i sugestije ovom tekstu. Naime, kod nas postoji svijest, kod predlagatelja postoji svijest o tome da smo u jednoj složenoj tranzicijskoj situaciji prelazeći iz jednog starog sustava kojega želimo napustiti ulazeći u novi i živeći u realnom svijetu koji opterećuje taj proces i ponavljam još jedanput uistinu čuli smo vrlo umjesne, rekao bih i vrlo stručne dopustite da i to kazati kritike i sugestije. No dopustite nekoliko osvrta za koje pretpostavljam da će biti od koristi u daljnjoj raspravi. Prije svega molim vas imajmo na umu da mi imamo razvijenu eniknarik službu kao dio europske eniknarik mreže. Danas na kraju 2006. godine, to odgovorno mogu kazati i to ne bih mogao kazati prije godinu, dvije dana, danas to mogu kazati, to je tim kompetentnih ljudi koji rade na suvremenoj komunikacijskoj tehnologiji povezani sa uistinu i personalno i institucionalno sa svim svojim kolegama, kolegicama i kolegama u europskoj mreži, a ono što je možda još važnije da ljudi koji rade taj posao sami službenici u tom uredu to ne rade bez tijesne konzultacije sa ljudima iz akademske zajednice koji su im zapravo ne samo mentori nego i dnevno njihovi dnevni, tako da kažem rukovoditelji njihovim poslom. Na jednom mjestu se u eniknarik službi se dakle spojila akademska i stručna funkcija koja dvostruko kompetentno može o tim stvarima raspravljati. Hrvatska je mala zemlja i nama nije bilo teško sakupiti i prepoznati, sakupiti na jednom mjestu sve ljude koje smo uspjeli detektirati kao najkompetentnije o toj stvari. Htio bih vas uvjeriti jednostavno da imamo razloga za zadovoljstvo da ta služba, taj posao radi dobro. Što se tiče bojazni o nečasnim i nelegalnim radnjama u vezi s ovim i one su opravdane. I ne samo da su opravdane nego one su i dokazano opravdane i to je dakako razlog naše pojačane pozornosti u odnosu na tu stvar. Iz pojedinih dijelova i Europe ali moram reći i ne samo iz našeg susjedstva nego i inače iz svijeta pristižu zahtjevi i prijedlozi koje je potrebno dodatno provjeravati, a to se upravo i radi. Postoje načini, dakle postoje metode, postoje i iskustva o toj stvari i mislim da smo i u tome uspješni što pokazuju činjenice da dosad nismo imali velikih promašaja u toj stvari. Vijeće za vrednovanje, to piše u zakonu sastavljeno je od ljudi, kompetentnih ljudi sa visokim učilišta ili odgovarajućih strukovnih udruženja, komora. Dakle, opet ljudi koji po logici stvari su najupućeniji u taj posao. Bilo je opravdano pitanje uzajamnosti i pozicije naših studenata u svijetu. Naravno da temeljno načelo za kojim se rukovodimo upravo je uzajamnost. Na nju možemo inzistirati kad je riječ o zemljama koje su potpisnice Lisabonske konvencije, a to i činimo. Ali moram sa zadovoljstvo također kazati da i neke druge zemlje koje nisu potpisnice trudeći se prihvatiti standarde koje sadrži ta konvencija i želeći dakle postati dio tog društva koje je okupljeno oko te konvencije nastoji poštovati njene odredbe. Kakvo je iskustvo naših studenata u svijetu? Različito. Kako gdje. To ovisi dakako o zemlji o kojoj govorimo ali ovisi i o diplomi s kojom naš čovjek iz Hrvatske odlazi u tu zemlju. Dvije su osnovne kategorije diploma. One koje su dobivene na institucijama, koje su na neki način eksterno vrednovane. Najbolje su one koje su i akreditirane. Nažalost, takvih je malo. Nadamo se da će ih sutra biti više i za njih nema velikih dvojbi oko toga da li će one biti priznate ili neće. Hoće. Ali one koje su i ovdje upitnog karaktera u odnosima među našim institucijama samima, naravno da su poteškoće tim veće. Htio bi vam reći da je to također jedan proces u kojemu nastojimo dakako izboriti pa i u tim bilateralnim komunikacijama, opet preko jednih eniknarik ureda, što bolju poziciju za naše ljude. Mislim da je jako razumna sugestija koju je dao gospodin Kovačević, da shvatimo da je ovdje riječ o priznavanju prije svega stupnja a ne titule, ne zvanja o kome govori profesor Hebrang, što dakako nije samo problem kojim rješavamo nedostatak studija koji mi nemamo, nego je to načelo kojim rješavamo problem u cjelini. Usput da napominjem da će se ovih dana pred vama pojaviti Prijedlog zakona o akademskim i stručnim nazivima u kojemu ćemo moći detaljnije razriješiti neka od ovih pitanja. Gospodinu Vuljaniću usput da odgovorim. Uistinu ne čini nam se dobrim prijedlog da makar kako kompetentna eniknarik služba treba provoditi postupak priznavanja izbora u znanstvena ili znanstveno nastavna ili samo nastavna zvanja. Ovdje se radi o tome da strani državljani moraju žele li kod nas ući u naš sustav, proći kompletnu proceduru dakle puno više nego što je to sada. Naravno izuzimamo gosto predavače koji dolaze tako kako dolaze i ostaju relativno ograničeno vrijeme. Razdoblje ili bodovi. Studijsko odnosno akademsko razdoblje ili bodovi? I mi smo imali dilemu oko toga da li da stavimo bodove ali kao što znamo mi smo tek u drugoj godini akademskoj implementacije Bolonjskog procesa. Još puno studijskih programa, puno više se odvija po starom sustavu i vjerojatno će prijedlog da operiramo samo sa bodovima za relativno kratko vrijeme biti potpuno opravdan. Sada nam se činilo da je razdoblje, makar nije sasvim adekvatan termin više prepokriva problema nego što bi ga prepokrili ECTS sustavom koji vrijedi samo za Bolonjski proces. Zahtjev i vidim da je podržan da se ne ulazi u studijske programe akademskom priznavanju, nama je apsolutno odnosno stav da se u tu ne ulazi apsolutno jasan i nedvojben. Ne možemo niti zamisliti do čega bi dovelo pravo ili obveza fakultetskog vijeća da sudi o tome da li je neka diploma dobra ili nije. Mislimo da bi iskustva koja smo imali takva da bismo i unutar Hrvatske same imali razračunavanja među pojedinim fakultetima o tome čiji je studijski program kvalitetniji, što bi bilo, što bi otvorilo vrata gotovo pozvalo fakultete na takvu kompeticiju. Administrativna šutnja. Ona postoji u općoj odredbi. Tiče se i stručnog i akademskog priznavanja. Usput odgovor profesoru Hebrangu. Stručno priznavanje je samo priznavanje u svrhu priznavanja, ne nastavka obrazovanja. A akademsko samo u svrhu nastavka obrazovanja. Evo, ako sam pomogao nekoj daljnjoj raspravi o ovim načelnim napomenama bit će mi drago. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala gospodine predsjedniče. Ma htio bih samo ispraviti ove navode oko ECTS bodova i trajanje studija. Činjenica je da mi imamo studije koji još uvijek funkcioniraju po starom ali oni se približavaju kraju. Treća godina Bolonje ulazi, koje ide po ECTS sustavima. Bolonjski studenti koji eventualno izvana dolaze, su svi bolonjski, nema ih više po starom sustavu. I mislim da bi u najmanju ruku u tekst zakona trebalo staviti alternativu trajanje i ECTS bodove. Onda bi se pokrila obadva slučaja. Hvala.
Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, državni tajniče. Kad je previše pohvala onda je najgore biti đavoljin advokat ali ja imam neke tjeskobe kao stari sveučilišni profesor. Prije svega godine tog nastavničkog rada čovjeka čine i konzervativnim i opreznim. Prije svega što se tiče prvi problem je vezan uz sam naziv odnosno uz sintagmu obrazovne kvalifikacije jer pojam kvalifikacija upućuje na nešto da čovjek može između ostalog i raditi, da se tu govori o priznavanju obrazovnih razina ili obrazovnih stupnjeva bilo bi manje problema što se mene osobno tiče ali i općenitog razumijevanja intencije ovoga zakona. To je prva stvar. Druga stvar, nakon ovoga zakona više ništa neće biti ni na tržištu rada ni u akademskoj zajednici kao što je nekada bilo. Naime, do sada sistem nostrificiranja kojeg smo mi poznavali iz starog komunističkog poretka on je bio doveden do apsurda da je čovjek mogao završiti Sorbonu ili Heidelberg ili Princeton i onda bi došao tu pa bi mu dali nekoliko dopunskih ispita. Obično su to bili osnove marksizma, teorija i praksa samoupravnog socijalizma, opće narodna obrana, nacionalna povijest i malo jezika. To su bili ti i to je doista izgledalo kad se gledalo iz zapadnjačkih perspektiva dosta smiješno. Sada uvodimo jedan automatizam gotovo bi se moglo kazati on line potvrđivanje stranih obrazovnih razina. Dakle, ono što mene osobno smeta su dvije stvari. Prva je intelektualni egalitarizam. Znači, nije važno kako piše u ovom članku 6. ni kakvi su nastavni programi, nije važno ni kakvu je instituciju odnosno fakultet i sveučilište čovjek završio. Dakle, nema nikakve razlike između toga da li je netko završio Harvard ili MIT ili je završio neku školu u Prištini ili u Adis Abebi. Znači, i treća razina koja mene malo smeta to je razina da ne postoji više nikakvog individualnog vrednovanja. Znači, čovjek može biti među top 002, može se zvati Marin Soljačić ovaj što će izmisliti prijenos energije bežićne što nije uspjelo eto ni Nikoli Tesli i može biti neki koji ima kao moj prijatelj sa studija, zvao se Jovo Govedarica, imao je ideju da završi Ekonomski fakultet sa prosjekom ocjena sa 2.00 a to je bilo jednako teško ostvariti kao i 5.00 jer mu je iz općenarodne obrane dao ocjenu 3 pa se on žalio ne bi li mogao nekako dobiti 2. I ja sam bio u komisiji i velikim naporom uspio sam da eto čovjek dobije umjesto 3 dva i postigne svoj životni cilj. Dakle, selekcijski mehanizam da moramo znati koje su posljedice ovakvog da kažemo glupog priznavanja stranih diploma, da se selekcija prebacuje na razinu tržišta rada. Korporacije tzv. human resources, departmenti, psiholozi, menađeri, testovi postaju oni koji procjenjuju ljude. Kako to izgleda u praksi ja ću vam kazati na jednom praktičnom primjeru a tu ovo što ću nadalje govoriti bazira se na mom osnovnom iskustvu. Moj je sin završio magisterij na Fletcheru i natjecao se u Svjetskoj banci za radno mjesto. Tamo se javilo 26 tisuća kandidata. Sistem selekcije je takav da se najprije smanjuje na 6, pa na 600, pa na 60 i na kraju na 6 s kojima se obavljaju razgovori. Znači, u ovakvoj situaciji mi moramo znati da akademska zajednica, fakulteti, sveučilišta nemaju više nikakvu funkciju u ocjenjivanju izvrsnosti tih studenata. To je s jedne strane dobro a s druge strane loše. Treća činjenica koja meni smeta je osobno nema nikakvog problema za automatizam, nostrifikaciju obrazovnih stupnjeva kad su u pitanju ozbiljni studiji, ozbiljne zemlje ili ako hoćete vrlo praktično zemlje koje su potpisale i primjenjuju nekoliko godina Lisabonsku konvenciju. Međutim, ako je ovo univerzalno načelo da vi možete praktički dobiti ne samo diplome iz virtualnih fakulteta. Tih trenutno ima vjerojatno na on line oko 500 ili pedeset ili trideset tisuća. Znači, možete dobiti diplomu kakvu god hoćete sjedeći kući i igrajući karte i šah. I po ovom automatizmu znači ne radi se nikakva razlika između tih. Motivacija koja je mnoge naše kolege nagnala da a priori podrže ovo jedna čestita motivacija. Recimo, to što je kolega iz IDS-a te stranke koja je sada već praktički član vladajuće koalicije podržao je da naši ljudi koji studiraju u inozemstvu imaju tu prednost. Međutim, tu nema pozitivne diskriminacije. Ja bi je htio vidjeti. Da djeca hrvatski državljani u nekom pogledu imaju barem prioritete. Da li je ova odredba o šutnji administracije sada je 60 dana, da se za njih odredi 30 dana, da im se da neki mali prioritet. Ovako će u jednakoj poziciji biti netko tko završi fakultet kao što sam rekao bilo gdje i nigdje. I konačno, jedno praktično pitanje. O njemu je tu kolega Hebrang koji uvijek misli pozitivno a ja obično mislim 70% pozitivno a 30% negativno. Po Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju nama se otvara tržište rada za sve zemlje tzv. zapadnoga Balkana. To u praktičnom smislu znači da mi od sutra kad se počne primjenjivati ovaj zakon ćemo morati priznavati obrazovne kvalifikacije i medicinskim sestrama i liječnicima. Druga je stvar kako će i tko će ih primati na posao, provjeravati njihove eventualno specijalizacije u drugome rangu. Vi imate fakultete da mi u Hrvatskoj imamo četiri medicinska fakulteta i imamo numerus klauzus i sada imate veliku navalu, ja govorim hipotetski, liječnika iz Albanije, sa Kosova, iz Republike Srpske, iz Federacije, iz Bugarske, od kud god hoćete, nemate nikakve selekcijske mehanizme. Morate biti svjesni kakve su implikacije toga. Čak nemate ni ono što je kolega iz HNS-a vehementno predlagao elementarni test hrvatskog jezika. Jer čovjek koji je pamet na engleskome u medicini može biti idiot u hrvatskoj medicini. Doduše, svi imaju lingu … [[Govornik se ne razumije.]] u latinskom. I konačno nešto praktično. Ja sam u agenciju nosio kao mali teklić dokumentaciju vlastitoga sina gospodine državni tajniče da se nostrificira njegov magisterij sa Fletchera. I dođemo pred vrata gore, mislim da je sedmi kat, i piše "Ne može se pristupiti.". Ja pozvonim, ona kaže: "Ne znam da li će vas moći primiti." Znači, šutnja birokracije i osjećaj moći te birokracije je nešto o čemu također. Sve u svemu, ja bi vam predložio pošto nisam malo ozbiljnije se time bavio do, bit ću iskren, jutros da malo odgodite, da pošaljete u drugo čitanje da napravimo nešto, da ne napravimo veliku štetu. Hvala vam lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Valter Poropat.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa ispravljam netočni navod uvaženog kolege Letice koji je rekao da je IDS u vladajućoj koaliciji. Naravno da to nije točno. A s druge strane, kad sam govorio po pozitivnim stranama ovoga zakona govorio sam upravo radi toga što dobar dio studenata iz Istre studira izvan Hrvatske naročito u Italiji, Sloveniji i Njemačkoj i zbog toga smatram da je prijedlog ovog Zakona sigurno pozitivno što se toga tiče da oni mogu nostrificirati svoje diplome ovdje u Hrvatskoj.
Poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo ja neću ni nastojati povezati ovu točku dnevnoga reda sa bilo kojom koalicijom, ali bih želio pokušati dati svoj doprinos u raspravi oko toga koliko je ovaj zadatak priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija jednostavan zadatak ili složen zadatak. Gledajte ja bih najprije počeo od dviju tajni. Naime mi smo evo u raspravi danas govorili o dvije konvencije, o Lisabonskom, Lisabonskoj konvenciji i o Bolonjskoj konvenciji ali nismo u biti rekli što u biti stoji, temeljno stoji iza tih konvencija? Prva tajna je da iza tih konvencija stoji želja Europe da spriječi gospodarsko zaostajanje europskih država i Europske unije u odnosu na SAD i Japan. To je jedan od temeljnih ciljeva. Druga tajna je vezana uz mobilnost koja je također danas spominjana ali mobilnost moramo opet se pitati koji je cilj mobilnosti. Prije svega cilj je znatno unaprijediti kvalitetu obrazovanja mladih ljudi u Europi na način da će on upisati dva kolegija u Grazu, treći kolegij u Beču, četvrti i peti kolegij u Ljubljani i tako dalje. Dakle on može praktično svoje obrazovanje završiti na ukupno 7, 8, 9 sveučilišta. To je i cilj. Cilj je dakako da se kroz «ECTS» sustav konačno valorizira njegovo ukupno znanje na kraju tog procesa. Ovo samo jasno čini sve složenijim taj zadatak priznavanja tih obrazovnih kvalifikacija. Drugi je cilj sustava mobilnosti studenata koji? A taj je u biti kontrolni mehanizam, jedan snažan kontrolni mehanizam koji će omogućiti mladim ljudima da kažu da kad sam bio u Rijeci i kad sam to usporedio sa Ljubljanom i Grazom onda je moja ocjena da u Rijeci treba nešto promijeniti ili u Ljubljani treba nešto promijeniti jer znatno zaostaju nastavnici, obrazovni sustavi i tako dalje. Dakle jedan snažan pritisak na nas koji sudjelujemo u obrazovnom procesu da budemo bolji, da budemo kvalitetniji, da više damo studentima. Dalje, dodatno se komplicira sustav priznavanja obrazovnih kvalifikacija time što ona sveučilišta koja rade izvrsno ta sveučilišta mijenjaju nastavne programe velikom brzinom, velikom dinamikom. Imate danas da na najboljim sveučilištima nastavnici mijenjaju u prosjeku najmanje 30% nastavnog programa iz godine u godinu. A dame i gospodo vi dobro znate, pogledajte indekse vaših, vaše djece da upisuju iste kolegije kao što smo mi upisivali ili nažalost i naši roditelji upisivali. Što je sve samo ne dobro. Cilj dakako tih konvencija pa i onda jasno utoliko je teži naš zadatak priznavanja onog što čeka ova povjerenstva jeste da se u biti unaprijedi kreativnost, inventivnost, da se nove tehnologije što brže jasno predstave mladim ljudima a da se povijesni čimbenici, faktori, podaci izbace iz programa jer se oni daju na mnogim drugim mjestima naučiti i pročitati. Da se time ne opterećuje studente. Ja čak tvrdim da mi ovdje radimo 50% posla nepotrebno jer akademska zvanja slažem se, priznati obrazovnu razinu moramo, vidjeti da li netko smije i može nastaviti studirati, da li ima dovoljno snažan temelj međutim stručna zvanja vjerujte mi će biti i njihovo priznavanje nostrifikacija, njihova, biti će stvar prošlosti vjerojatno kroz nekoliko godina. To je moje duboko uvjerenje. U Ujedinjenoj Europi poslodavac će biti taj koji će odlučiti da li će zaposliti Mađara, Hrvata ili Talijana. Pogledati će jasno ono znanje koje je on stekao. Pitat će ga vjerojatno za indeks ili za program koji je prošao. Prema tome taj dio nas sve manje, manje i manje opterećuje. Ja se slažem sa svima onima koji su rekli da treba podržati ovakve promjene. Slažem se možda i sa kolegom Leticom da li baš moramo trčati tom brzinom, da li možemo ići u drugo čitanje pa možda uvažiti još neke od relativno dobrih prijedloga koje smo danas ovdje čuli. Ja mislim da i to možda ne bi bilo loše. No moja poruka je na kraju da sve što činimo mora ići, imati za cilj da se ubrza proces nostrifikacije, ali nikako ne dozvoliti da se zbog toga srozaju bilo kakvi akademski kriteriji. Hvala lijepa.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Slobodan Uzelac. Izvolite.
Dame i gospodo respektirajući dakako sva, sve iznesene sugestije pogotovo korisne prijedloge nama se ipak čini da bi bilo mudrije ići u hitni postupak zbog razloga koga sam naveo, a uz još jednu možda napomenu. Mi ovdje kad govorimo o ovim kvalifikacijama imajmo na umu da to radimo u vrijeme kad intenzivno implementirano dakle primjenjujemo Bolonjski proces u kome je vrednovanje postignutog po ishodu, po kompetencijama kao temeljnim uporištem a ne po putu kojim se stiglo do tih kompetencija. To je jedno. I drugo što nismo u ovom kratkom vremenu spomenuli ovo radimo u vrijeme kada cijela Europa zbog razloga koje je sad gospodin Dorić naveo kao razloge pojave obiju konvencija, a to je kreiranje jedinstvenog europskog kvalifikacijskog okvira koji je za sada fikcija, koji ne postoji, koji je tek težnja. Unutar toga smo i mi. I mi smo dosta daleko odmakli u tim naporima. Sve mi se čini, sve to govorim dakle zato što mi se čini da smo na dobrom tragu građenja cjelovitog sustava unutar kojega ne bismo smjeli gubiti korak ni u dinamici, ni u dinamici priznavanja ovih kvalifikacija. U tom smislu dakle sa sviješću o tome da je to proces u kome idemo sigurno napred molio bih ipak da ostanemo kod našeg prijedloga da to bude usvojeno u prvom čitanju. U hitnom postupku. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i klub zastupnika HNS-a.
Oba amandman Vlada prihvaća.
Prihvaćaju se amandmani. Postaju sastavni dio Zakona. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 84 glasa za i 6 suzdržanih donesen Konačni prijedlog Zakona zajedno sa amandmanima. Prelazimo na sljedeću točku koju ćemo u jednom dijelu sigurno uspjeti apsolvirati obzirom da u 12 sati, nešto prije 12 ćemo prekinuti ovu raspravu i idemo na glasovanje o raspravljenim točkama kao što je već naznačeno. Dakle, - Konačni prijedlog zakona o dopunama Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.br. 595 Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave koju su proveli Odbori za zakonodavstvo, obrazovanje i znanost i kulturu. Državni tajnik Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa Želimir Janjić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Ja ću ovu sugestiju predsjednika Hrvatskoga sabora prihvatiti i nastojat ću što kraće u uvodnom slovu govoriti o prijedlogu, Konačnom prijedlogu Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu. Mjesec kolovoz je za svaku obitelj poprilično težak mjesec radi toga što je to vrijeme godišnjih odmora i što kod većine to iziskuje poprilične troškove, a kod onih obitelji koja imaju djecu u školi taj trošak je još kud i kamo veći. Ako se radi o djetetu u srednjoj školi, o djeci u osnovnoj školi onda je to popriličan udar na kućni budžet i nerijetko se dešava da roditelji posegnu za nabavkom udžbenika na kredit na nekoliko otplatnih rata. To je naša realnost na žalost dugo vremena i ako to pokušamo izračunati, primjerice u osnovnim školama taj iznos se kreće negdje od 600 do 1000 kuna zavisi od razreda. U srednjim školama, u gimnazijama to je negdje od 1400 do 1600 kuna. U četverogodišnjim strukovnim školama od 800 do 900 kuna za opće obrazovne predmete. Uglavnom, za trogodišnje od 700 do 800 kuna. Ako se radi o više djece, ako to sve zbrojimo onda je to doista pozamašan iznos uz svu opremu koja je potrebna da bi se učenika pripremilo za predstojeću školsku godinu. Ako se tomu dodaju još i troškovi prijevoza za učenike srednjih škola onda je taj izdatak još i kud i kamo veći. Naravno da je to potaklo neke jedinice lokalne samouprave da pomognu roditeljima i da nabave udžbenike za njihove osnovce da ih podijele besplatno kao što je slučaj u Gradu Zagrebu i još nekim drugim gradovima, a negdje subvencioniraju samo ono što proglase određenim socijalnim kategorijama kojima valja pomoći. Ali jedno je sigurno. Situacija je krajnje neujednačena i imamo najčešće takvu situaciju da one jedinice lokalne samouprave koje bolje stoje, gdje je zaposlenost veća, gdje su prihodi jedinice lokalne samouprave veći, a time i njihov proračun da interveniraju i pomažu svojim učenicima, a tamo gdje je situacija vrlo teška, gdje su proračuni slabiji primjerice u županijama u kojima je popriličan dio prostora pripada područjima posebne državne skrbi gdje je zaposlenost vrlo mala ili u brdsko-planinskim područjima ili na otocima. Tamo novaca najčešće za to nema. Imamo jednu apsurdnu situaciju da se pomaže onima gdje je situacija bolja, a ne pomaže onima gdje je situacija kud i kamo lošija. Dakle, doista jedan vrlo nejednak pristup i svi smo nadam se suglasni oko toga da to nije dobro, da bi bilo dobro ujednačiti, ali ujednačiti na način da se svima pomogne koliko je to više moguće. Zbog toga je Vlada Republike Hrvatske i odlučila stvari postaviti drugačije. Dakle, jednak pristup prema svim učenicima, time manifestirala svoju socijalnu osjetljivost i vi ste poštovane zastupnice i zastupnici u Hrvatskome saboru na 23. sjednici 24. studenog ove godine usvojili Nacionalnu populacijsku politiku i time između ostaloga potvrdili da će se ova problematika riješiti na način da se pomogne svim učenicima odnosno njihovim roditeljima u ovim troškovima u obrazovanju. Drugi dokument koji je donesen također ovdje u Hrvatskom saboru je državni proračun u kojem je predviđeno da će se nabaviti udžbenici za sve učenike osnovnih škola i za učenike prvih razreda srednjih škola obzirom da se odlučilo za projekt obveznoga srednjeg obrazovanja. Kažem, za prve razrede radi toga što izmjenama što Ustava, što zakona bit će definirano da obvezno srednje obrazovanje započinje od školske godine 2007., 2008. i ta godina zapravo označuje i besplatne udžbenike za tu generaciju koja će krenuti u srednju školu 2007., 2008. godine. Na ovo je naravno vezano i obvezno srednje obrazovanje. Dakle, projekt za koji se odlučila Vlada Republike Hrvatske a to će se normativno urediti u slijedećih par mjeseci u svakome slučaju na vrijeme i na tomu se intenzivno radi. Nekoliko je argumenata za to, dopustite da ih ovdje spomenem. Dakle, mi doista imamo vrlo nisku kvalifikacijsku strukturu u zemlji i dopustite da vas podsjetim oko 3% je građana Republike Hrvatske koji nisu završili niti jednoga razreda osnovne škole. 18% je onih koji su završili par razreda osnovne škole ali nemaju završenu osnovnu školu. Oko 20% je onih koji su završili samo osnovnu školu i toj kategoriji dakle ukupno pripada 41% građana Republike Hrvatske. Srednju školu ima 46%, a 13% višu i visoku stručnu spremu. Visoku 7,9 a ostatak je viša stručna sprema. Vrlo nepovoljna kvalifikacijska struktura. Mi ju želimo popraviti. Nadam se da oko toga možemo računati na konsenzus, a druga stvar koja je bitna a koja se naslanja na ovo o čemu govorim to je socijalna isključenost koje na žalost ima i u brojnim sredinama tamo gdje roditelji nisu zaposleni, gdje su njihov mjesečna primanja vrlo malena nerijetko iz razloga velikih troškova školovanja djeteta koje treba do pedesetak kilometara putovati u najbližu srednju školu i gdje plaća oko 900 do 1000 kuna mjesečnu kartu. Kada se dodaju svi ostali troškovi neki roditelji to jednostavno ne mogu osigurati svojoj djeci i oni ostaju na razini osnovne škole, a to znači bez ikakvoga zanimanja. Mi želimo da svaki građanin Republike Hrvatske ima zanimanje i da se može prijaviti na Zavod za zapošljavanje sa šansom da se i zaposli. Ono što je važno napomenuti u čitavom ovom projektu to je onaj kvalitativni dio. Dakle, ne samo ova socijalna kategorija, a to se odnosi prije svega na srednje škole. Današnja situacija je slijedeća. U srednjim školama, poglavito u strukovnim srednjim školama učenici nerijetko ne nabavljaju udžbenike, nego si zapisuju u bilježnice, što bitno otežava nastavni proces. S druge strane znajući da se malo udžbenika uzima, osim za gimnazije nakladnici i ne pripremaju izdanja za strukovne škole, konkretno za stručne predmete i udžbenika za stručne predmete nažalost imamo vrlo malo. Stoga kada iduće školske godine započnemo sa nabavkom besplatnih udžbenika i kada krenemo od prvoga razreda u srednjim školama situacija će se bitno promijeniti. Mi time jamčimo da ćemo udžbenike za sve učenike kupiti i nakladnici će naravno imati interesa da te udžbenike i pripreme i u svakome slučaju mi ćemo time podiči kvalitetu obrazovanja u našim prije svega srednjim strukovnim školama. Nadamo se poštovane zastupnice i zastupnici da ćemo od sljedeće godine ovim zakonskim rješenjima ne samo staviti u jednak položaj sve učenike i sve roditelje, dakle kojima ćemo nabaviti udžbenike koji oni više neće plaćati, nego ćemo zapravo osigurati i kvalitetniju nastavu, poglavito u srednjim školama. Osim ovih izmjena koje nisu jednokratne, koje nas ne obvezuju samo za 2007./2008. školsku godinu nego za sve godine koje slijede poslije toga i zato to i ugrađujemo u zakon. Time vrlo jasno želimo reći da to nije odluka za jednokratnu uporabu nego ćemo učiniti i svih budućih školskih godina, dakle nastaviti i u buduće. Osim toga nama su ove hitne izmjene Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu potrebne i zbog toga što u osnovnim školama imamo novi nastavni plan i program i on se djelomično razlikuje od dosadašnjega plana i programa. Zakon o udžbenicima za osnovnu i srednju školu definira obvezatnu usklađenost udžbenika sa nastavnim planom i programom, te propisuje povlačenje udžbenika ako nije usklađen sa planom i programom. U tom smislu potrebno je uskladiti veliki broj udžbenika u dosta kratkome roku. A postojećim zakonskim odredbama rok za podnošenje zahtjeva udžbenika, za nove udžbenike, odnosno za usklađivanje je 1. prosinca. Ovim prijedlogom dopuna zakona predlažemo produljenje toga roka za mjesec odnosno za dva mjeseca jer želimo omogućiti i autorima i nakladnicima više vremena kako bi te udžbenike i uskladili i upravo iz tih razloga smo predložili da se ovaj zakon donese po hitnom postupku. Ja se nadam da ćete za to imati razumijevanja. Unaprijed hvala vam svima koji ćete sudjelovati u raspravi. Otvoreni smo i za poboljšanja u ovim rješenjima koja smo ponudili ako ih imate. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu, predsjednik Odbora, poštovani zastupnik Petar Selem. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje i znanost i kulturu razmotrio je na 29. sjednici Prijedlog zakona o dopunama Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu sa Konačnim prijedlogom zakona. Odbor je pitanje raspravio kao matično radno tijelo. U raspravi je podržana glavna namjera predlagatelja da se svim učenicima na razini obvezatnog obrazovanja omogući besplatno korištenje udžbenika i to na teret državnog proračuna čime se popravlja dosadašnja praksa prema kojoj su tzv. besplatne udžbenike koristili jedino učenici na temelju samoupravnih odluka općina i gradova gdje je to bilo moguće, čime se je već u startu stvarala stanovita diskriminacija i stanovita podjela. Odbor posebno pozdravlja okolnost da se namjeravano propisivanje srednjoškolskog obrazovanja kao obaveznog obrazovanja već sada prati odgovarajućim rješenjem na razini državnog proračuna. Činjenica je da ove stavke ulaze u državni proračun niječe mogućnost da to bude jednokratna akcija, da se interpretira iz ovih ili onih razloga, nego jedna stvar koja postaje stabilna i trajna. Predlagatelju je upućena sugestija da odredbe o financiranju udžbenika iz državnog proračuna unese u prijedloge predstojećih izmjena i dopuna Zakona o osnovnom i srednjem školstvu kao matičnih zakona i to u dijelu gdje se određuje koji dio izdataka u sustavu osnovnog i srednjeg obrazovanja pada na teret državnog proračuna. Znači to je još jedno stabiliziranje ulaska ovih elemenata u državni proračun. Podržan je prijedlog za produženje prijave za odobrenje udžbenika radi njihovog usklađivanja sa novim nastavnim planom i programom za srednju i za osnovnu školu, razlog je iznio gospodin državni tajnik. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio Odbor predlaže Hrvatskom saboru da donese Zakon o udžbenicima za osnovnu i srednju školu s Konačnim prijedlogom zakona u obliku pripremljenom od strane predlagatelja.
Hvala. Otvaram raspravu. Za Klub zastupnika HNS-a, poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. U ime kluba Hrvatske narodne stranke, a u povodu ovog prijedloga zakona koji ide po hitnom postupku želim istaći sljedećim 6 stvari. Prvo, 11. listopada ove godine klub Hrvatske narodne stranke uputio je u proceduru sličan tekst promjena Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu. Identičnost odredbi vladinog i našeg prijedloga je u tome da su udžbenici besplatni za djecu osnovnog i srednjeg obrazovanja, a da provedbene akte u tehnici distribucije udžbenika utvrđuje nadležno ministarstvo provedbenim propisima. Imali smo još neke odredbe koje su imale za svrhu i cilj ograničiti mogućnost manipulacija oko prečestih izdavanja novih udžbenika čime bi se stvarali novi nepotrebni troškovi u državnom proračunu. Ali u svojem poslovničkom nadmetanju zakasnili smo samo dva dana da bi ispunili rok 30 dana prije sazivanja sjednice pa zbog toga naš prijedlog zakona nije na dnevnom redu i ne možemo provesti objedinjenu raspravu. U čemu se još Vladin prijedlog i naš razlikuju? Iz teksta zakona se, Vladinog prijedloga, to ne vidi, a razlika je u tome da je naš prijedlog bio vrlo jasan da pravo na besplatne udžbenike imaju i osnovnoškolci i srednjoškolci, a iz obrazloženja Vladinog prijedloga je vidljivo da se ovaj zakon odnosi na samo na prve razrede srednjoškolskog obrazovanja, dok se najavljenom čak i ustavnom promjenom i srednje školstvo ne proglasi obvezatnim obrazovanjem. I druga je razlika u količini potrebnih sredstava. Vlada u svojem obrazloženju veli da je za realizaciju ovog zakona dovoljno u 2007. 240 milijuna kuna. Mi smo izračunali da bi u prvoj godini primjene takvog zakona trebalo oko 500 milijuna kuna. E sada ako je tri razreda srednje škole po Vladinom prijedlogu umanjeno, onda bi možda bila ta računica točna jer su udžbenici za srednje škole daleko skuplji od osnovnog školstva. Dakle ovaj prvi dio Vladinog prijedloga zakona jeste za nas prihvatljiv. Podržavamo istovjetnost promišljanja, razmišljanja nas i Vlade, ali nas zabrinjava mišljenje Vlade koje je dato na naš prijedlog zakona. Naime u razlozima odbijanja ili dvanja negativnog mišljenja na naš prijedlog zakona, Vlada je napisala dvije stvari koje su ili nedovoljno jasne ili iza toga se krije nešto drugo. Naime jedan od razloga je što Vlada naš prijedlog tad nije podržala, a dala je ovaj svoj, citiram: "Čime će se pitanja predložena izmjena i dopuna Zakona o udžbenicima za osnovne i srednje škole biti riješena na drugačiji način, odnosno širi način od sada predloženih." Vlada je najavila širu promjenu zakonodavstva. Sada dolazi samo sa tri članka promjene zakona i ništa šire, čak uže od našega prijedloga i drugi stav. Naime uvođenje obavezno srednjoškolskog obrazovanja, citiram mišljenje Vlade: "Imat će za potrebu izjednačavanje sustava osnovnog i srednjeg obrazovanja što znači da će se pitanja kao što su prijevoz učenika, smještaj učenika u učeničke domove i financiranje udžbenika iz sredstava državnog proračuna putem decentraliziranih sredstava proslijeđenih njihovim osnivačima morati riješiti na jednak način po gore utvrđenim promjenama." U obrazloženju zakona nigdje se ne spominje da financiranje udžbenika ide u stavku decentraliziranih sredstava za 2007. godinu. Znači li da ovih 240 milijuna koje Vlada veli da za iduću godinu treba su zapravo u onoj masi milijardu i 400 decentraliziranih funkcija u državnom proračunu. Ako je to točno, onda su ukupna sredstva umanjena. A ako nije točno, ja pitam gdje su. Nadalje, poklopilo se i što je dobro, da ove godine uoči različitih obilježavanja Dana invalidnih osoba hrvatska Vlada je na raspravu i upoznavanja uz popratno pismo gospođe Jadranke Kosor, potpredsjednice Vlade, uputila Nacrt konvencije o pravima osoba s invaliditetom i u obrazloženju toga u tom pismu stoji da će Vlada Republike Hrvatske predložiti i podržati ovu konvenciju i da će Hrvatska time biti među prvim državama koja će pristupiti konvenciji što je jako dobro. Međutim u toj konvenciji postoji u članku 24. i sljedeća odredba: Olakšati učenje Braillovog pisma, alternativnog pisma i alternativnih načina sredstava i oblika komunikacije, vještina orijentacije i pokretljivosti i olakšati podršku vršnjaka i mentorski rad. Kada je Hrvatski sabor usvajao Zakon o udžbenicima za osnovno i srednje školstvo odbačena su dva naša amandmana koja su se odnosila na udžbenike koji se spominju u ovoj konvenciji a to je ovaj udžbenik. Ovo je udžbenik iz biologije za 8. razred osnovne škole, prvi svezak i drugi svezak. Iz ovoga uče biologiju učenici osnovnih škola u redovnom školskom sustavu koji su slijepi na Braillovom pismu. Ovo je njihov udžbenik. Cijena ovog udžbenika kreću se između 2,5 do 3,5 tisuće kuna. To kupuju roditelji slijepe djece koji se školuju u osnovnim školama. Alternativa je kompjuter s govornom jedinicom, Braillovim printerom i skenerom čija je cijena između 65 i 75 tisuća kuna u kompletu. Tada slijepi učenik putem skenera udžbenik za biologiju koji je verificiran i odobren, može pretvarati sam u svojem stanu na Braillovom pismu. Ako toga nema, ovo mu je jedini izvor učenja. Amandmani kluba Hrvatske narodne stranke na zakon su glasili da u udžbenike za obvezatno obrazovanje u Republici Hrvatskoj podrazumijeva se i ovo. Jedina odredba u zakonu koja postoji, koja bi se koliko-toliko mogla ići pogodovati invalidnoj djeci, udžbenike za djecu s posebnim potrebama je udžbenik usklađen s nastavnim planom i programom za učenike s posebnim potrebama i udžbeničkim standardima. Ali ovo nije udžbenik po posebnom nastavnom programu. To je redovit udžbenik prepisan na Braillovom pismu i zbog toga ne potpada ovoj odredbi. U Hrvatskoj u ovom trenutku oko 150 djece je u osnovnim školama, u srednjim ih na svu sreću imamo već oko 30, a neki su i završili fakultet, slijepi. Zbog njih i u njihovo ime molim državnog tajnika ili nekog da mi odgovori. Da li nakon izmjene Zakona o udžbenicima za osnovne i srednje škole kojima država jamči besplatne udžbenike za osnovne i srednje škole, jamči i besplatne udžbenike za slijepu djecu? Da ili ne. Do sada toga nije bilo. Elektronska bilježnica za slijepe, to elementarno pomagalo za one koji pišu na braillici, koja košta oko 24 tisuće kuna, nije u sustavu prosvjete, obrazovanja. Nije definirana u ovom kao pomagalo ni radna bilježnica ni tehničko ni pomoćno sredstvo nego je na svu sreću za ovu godinu ubačeno da se dobiva iz sredstava zdravstvenog osiguranja HZZO, Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje kao invalidsko pomagalo i to daje. Ne može slijepo dijete učiti bez ovoga i elektronske bilježnice. Ja apeliram na Vladu, na državnog tajnika da u odredbe zakona o udžbenicima za osnovne i srednje škole što hitnije unesu odredbe koje će jasno definirati da udžbenici, radne bilježnice i pomagala koje su u redovnom programu su sastavni dio ovog zakona i da bez ikakvih nejasnoća i arbitrarnog prava državnih birokrata na različitim nivoima odlučuju o tome da li će ove udžbenike kupovati roditelji na kredite ili će i oni dobivati besplatno. Ja vas upozoravam da po sadašnjim odredbama zakona ovo za hrvatsku slijepu djecu neće biti besplatno jer u zakonu toga nema, a amandman nisam mogao podnijeti na ove izmjene i dopune jer bi bili protuposlovnički jer se taj dio zakona ne mijenja. Ne zbog sebe i nas, nego u ime ove djece javno tražim da se veli da li iduće školske godine i slijepa djeca u Hrvatskoj imaju pravo na besplatne udžbenike kao i svi ostali. Ako dobijemo odgovor na to pitanje potvrdan, podržat ćemo ovaj zakon. Ako odgovor ne dobijemo, jasan i nedvosmislen, nećemo ga podržati. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika IDS-a, poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Dijelom, da. U drugom dijelu će biti zastupnik Damir Kajin.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovani državni tajniče. Svatko tko bi rekao da je protiv besplatnih udžbenika sigurno bi rekli za njega da s njim nešto nije u redu. Ali svejedno treba dobro promisliti što se radi, koje su mogućnosti i koji su prioriteti. Mi jesmo za osiguranje besplatnih udžbenika svima, ali ne dok nisu osigurana materijalna sredstva za povećanje potrebe za uspješno provođenje hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda, ulaganje u opremu, kabinete škola, ulaganje u stručno usavršavanje učitelja, zapošljavanje stručnih suradnika, posebice zbog njihove nezaobilazne uloge u programima prevencije ovisnosti i nasilja. Također nismo za besplatne učenike svima dok nisu doneseni standardi opremljenosti škola, sukladno HNOS-u, odnosno pedagoški standardi. Kada se za navedene prioritete osiguraju sredstva onda bi se stvorili uvjeti za provođenje ove akcije besplatnih udžbenika svima. Do tada jesmo za da se u socijalnom smislu odredi kojim socijalnim kategorijama će se osigurati besplatne učenike. A u smislu pronatalitetne politike besplatne knjige trebalo bi dobiti svako 2., 3. i sljedeće dijete u brojnim obiteljima. U protivnom roditelji koji imaju novaca, mi bi dole na moru rekli da se soli more, znači da se daje i onima koji financijski dobro stoje i mogu si priuštiti da kupuju djeci udžbenike. Udžbenike bi se tako trebalo subvencionirati tako da roditeljima ne budu preskupi. Smatramo da bi ostatak planiranog iznosa od 240 milijuna kuna iz državnog proračuna za 2007. trebalo preraspodijeliti na gornje navedene prioritete. Ovo što sam vam rekla prije, ministarstvo je do sada uložilo inicijalna sredstva za samo 49 osnovnih škola u Republici Hrvatskoj, uz ulaganja od 25 tisuća u njih 200, dok se za preostalih 731 osnovnu školu nije osigurala niti jedna jedina kuna. Ja sigurno smatram da roditelji koji imaju novaca za kupnju knjiga rađe bi da se novac investira, znači, u ulaganje u opremu, ulaganje u stručno usavršavanje djelatnika ili materijalne troškove. Ako ćemo govoriti o ulaganju u stručno usavršavanje djelatnika znamo da u ministarstvu leže mnogi zahtjevi od škola koje imaju potrebu za kadrovima, a ona se ne rješavaju. S druge strane imamo još veliki broj škola kojima su blokirani računi. Ono što smatram da je dobro u ovom navedenom dokumentu je osuvremenjivanje i usklađivanje nastavnog plana i programa, usklađenost udžbenika sa nastavnim planom i programom, neophodno i potrebno obzirom na raznolikost metoda. A ne sadržaja koji su uglavnom isti u svim udžbenicima. Smatram da suvremeni udžbenik u dosadašnjem smislu ne smije biti obiman i velik. Ono što je važnije za suvremeni udžbenik je popratna nastavna sredstva. Znači, vježbe, radne bilježnice, priručnici i slično, što bi značilo da osnovni udžbenik mora biti jeftiniji i to treba biti cilj Zakona o udžbenicima i odnosa prema nakladnicima. Na taj način se može smanjiti i financijski teret roditelja. Samo usklađivanje s nastavnim planom ne rješava šarolikost cijena udžbenika. Potreba izjednačavanja statusa učenika u svim školama, doista nije u redu da se u pojedinim dijelovima iste države različito odnose prema osnovnom pravu djeteta, pravo na besplatno školovanje, ali isto tako to je prostor na kojem se mogu zbog nepostojanja državnog standarda pojaviti različiti interesi koje je nemoguće kontrolirati. Npr., ovo su bolji, ovi su lošiji, izboru udžbenika uvjetovan financijskim mogućnostima ili slično. Ono što smatram da nije od posebnog interesa su rokovi u okviru mjesec dana, prije ili poslije. Krajnji rok je zadan početkom školske godine i da li će nakladnici ili ostali se držati rokova nije važno za krajnji cilj jer za to postoji i penalizacija. Pitanje je isto tako do koje će se godine financirati udžbenici. To je određeno Zakonom o obveznom školovanju. Kako se on mijenja mijenja se i financiranje udžbenika. Ono što još nije razriješeno u ovom Zakonu je na strani 4, članak 4. stavak 2., pravila o distribuciji, korištenju i čuvanju nisu postavljena. Zna se samo da će biti nabavljeni udžbenici. Koji udžbenici? Oni koje izaberu učitelji, što znači za svaku školu različito i na osnovu kojeg broja će se nabavljati, tko će broj objavljivati, koji kriteriji brojenja učenika i tko to provodi. Čitav niz ostalih stvari je isto tako nejasno, a što znači da se može desiti da udžbenici dođu u škole i da se ne zna što će dalje biti s njima pa se može desiti da su utrošena sredstva moraju i druge godine ponovno utrošiti za istu stvar ili nešto slično. Isto tako ravnopravnost statusa učenika, ravnopravnost se ne postiže na način da se daje svima jednako, bez obzira što kome treba. Roditelji su u manjim financijskim mogućnostima i dalje ostaju u neravnopravnom odnosu ukoliko se daje jednako kao i onima koji su u boljem financijskom statusu. Što se tiče IDS-a imamo prijedloge da treba izraditi i donijeti pedagoški standard da se vidi što svaka škola mora imati i da li to podrazumijeva postojanje besplatnih udžbenika, ali i sve ostale opreme koja je potrebna za suvremene planove i programe u školama i osigurati po školama izradu kriterija prema veličini, socijalnoj strukturi ili slično odgovarajuću količinu besplatnih udžbenika koji se mogu distribuirati prema određenim kriterijima. Hvala.
Hvala. U drugom dijelu u ime kluba IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani predsjedniče, uvaženi državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Evo članak 4. glasi da udžbenici namijenjeni obvezatnom obrazovanju financirat će se iz sredstava državnog proračuna. To je po meni dobro, to je pohvalno, za to će se osigurati 240 milijuna kuna u državnom proračunu. Međutim, moram primijetiti ili bolje rečeno naglasiti da me posebno dojmio istup gospodina Lesara. Spominjao je 200-tinjak osoba koje imaju problem sa vidom, znači sa slijepim osobama, spominjao je koliko koštaju njihovi udžbenici i da recimo možda jedna obitelj za takvo svoje dijete mora osigurati 10 ili više tisuća kuna za računala, možda i 60 ili 70 tisuća kuna. Znači na tragu ovog istupa gospođe Doroteje Pešić Bukovac bilo bi pravično da se čini distinkcija kada se dodjeljuju knjige između osoba koje imaju znatna pod navodnicima "materijalna primanja" s jedne strane i ovih osoba koja svojoj djeci, slijepoj djeci ne mogu osigurati takav jedan izdatak i zato držim da bi upravo o toj distinkciji na neki način moralo voditi znači računa i ministarstvo. S druge strane ja se apsolutno slažem sa istupom državnog tajnika kada govori o ujednačavanju prakse naših lokalnih samouprava pa da onda recimo roditelj iz Pule ili Rijeke koji nije u prilici da on, jasno jer on plaća, dobije besplatne udžbenike za svoju djecu, sutradan bude u istoj poziciji kao roditelj iz jednoga Buzeta, iz Rovinja, iz Umaga ili Zagreba koji ima osiguranu plaćenu zapravo knjigu od strane tih gradova. Netko će reći kao što govori i gospođa Dorotea Pešić Bukovac da ovako kako je istaknuto člankom 4.a gubi se to načelo pravičnosti, da se jednako ide prema imućnima i prema onima koji su manje imućni. Ja znam da će to biti tu distinkciju teško ugraditi u zakon, ali ako je temeljem te distinkcije moguće pomoći slijepim osobama onda bi o tome trebalo razmisliti pa makar ovaj Zakon išao i u drugo čitanje, pa makar na to rješenje čekali još nekoliko dana. Osobno držim da će ovako kako je Zakon predložen u jednom malom dijelu ublažiti i udar koji je učinio Zakon o financiranju lokalnih samouprava u onim sredinama gdje dobit premašuje dohodak pa sada recimo ostvaruju manje prihoda no što je to bilo do jučer ili u ovoj godini. Sve u svemu treba priznati da se radi o jednoj socijalnoj, da se radi o jednoj korisnoj mjeri. Ono što ja posebno pozdravljam to je ovaj stavak 2. članka 4.a da pravila o distribuciji, korištenju i čuvanju besplatnih udžbenika donijet će ministarstvo nadležno za obrazovanje. Zašto to treba podržati? Da bi se konačno ujednačili ti obrazovni standardi, a ne da se svake godine mijenjaju programi, da recimo dijete koje je danas u drugom razredu svom bratu u prvom razredu ne može ostaviti udžbenik iz matematike ili ne znam povijesti ili zemljopisa ili ne znam čega. Znači ti udžbenici bi trebali neko vrijeme biti na snazi, a ako država počne plaćati udžbenike vjerujem da će se o tome također voditi računa jer bi bilo apsurdno da svake godine se usmjerava za te potrebe po 240 milijuna kuna. Za kraj još jedanput na tragu istupa Dorotee Pešić-Bukovac distinkciju učinimo između onih koji imaju visoka primanja i onih recimo koji imaju mala i pokušajmo na neki način pomoći slijepoj djeci čiji roditelji jednostavno ne mogu izdvojiti ogromna sredstva za njihovo redovno obrazovanje. Hvala, a … [[Govornik udaljen od mikrofona, ne razumije se.]]
Hvala. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Pejo Trgovčević.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, državni tajniče, dame i gospodo saborski zastupnici. Klub Hrvatske stranke prava drži da je dobra ovakova odluka da se besplatni udžbenici za osnovno i srednje školstvo regulira Zakonom o osnovnom školstvu i srednjem školstvu, a ne Zakonom o izvršenju državnog proračuna jer to je po našem mišljenju jedno trajno rješenje financiranja udžbenika za osnovno i srednje školstvo iz državnog proračuna, a ne nekakav predizborni potez što bi se moglo i tako protumačiti. Reći ću samo jednu usporedbu, a to je školska godina 1997./1998. kada su također bili financirani besplatni udžbenici za osnovno i srednje školstvo, ali tada Zakonom o izvršenju državnog proračuna i to samo za tu školsku godinu, a niti jednu poslije. Dakle, ta je stavka za financiranje besplatnih udžbenika te godine '97. i '98. iznosila 100 milijuna kuna, a sada, danas, odnosno za iduću školsku godinu iznosit će 240 milijuna kuna što pokazuje koliko je školstvo i obrazovanje kod nas u Republici Hrvatskoj kontinuirano poskupjelo. Po našem mišljenju to je rezultat prevelikog broja udžbenika i preobilnost nastavnih i obrazovnih programa na što bi također trebalo ubuduće paziti, a bilo bi još bolje i kvalitetnije kada bi ovim Zakonom odredili i na neki način uveli socijalni cenzus, odnosno Zakonom uredili da se ne dodjeljuju besplatni udžbenici učenicima čiji roditelji su na neki način bogatuni, tajkuni, odnosno onima koji su se na neki način obogatili na račun Republike Hrvatske, na račun poreznih obveznika, u protuzakonitoj privatizaciji ili na neki drugi način. Pitamo se kako to i na koji način urediti? Ja predlažem jednostavno i klub Hrvatske stranke prava predlaže da na besplatne udžbenike imaju pravo oni roditelji čija primanja ne prelaze dvije prosječne plaće u Republici Hrvatskoj. Dakle, nije to tako veliki problem urediti ukoliko želimo na neki način omogućiti samo onima u potrebi. Pretpostavljam dakle na ovaj prijedlog naš da će predlagatelj reći da je to i na neki način diskriminacija jedne skupine učenika. Međutim, moram reći da su kod nas velik broj zakona diskriminirajući. Pa nije li diskriminirajući Zakon o plaćama prosvjetnih djelatnika? Nije li diskriminirajuće plaće naših učitelja, nastavnika i profesora? Stoga da zaključim, ovaj prijedlog nije loš ali se može još i bolje i pravednije urediti. Stoga klub HSP-a predlaže, da je potrebno besplatne udžbenike dati uistinu onima koji su uistinu u potrebi. Hvala lijepa.
Hvala. Za Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Zvonimir Sabati.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Svakako da ovaj prijedlog zakona od četiri točke možemo nazvati malim zakonom ali se u pravilu uvijek malim zakonima rješavaju velike stvari. I to je pozitivno i dobro. Na početku ću samo spomenuti da će klub Hrvatske seljačke stranke dati potporu ovom prijedlogu zakona zato jer on svakako rješava čitav niz problema s kojima su suočeni i roditelji pa na kraju krajeva i djeca iz velikog broja siromašnijih mjesta kao što je i uvodno bilo rečeno. Međutim, samo da spomenem, ja bih više volio a to je i klub HSS-a smatra da danas govorimo i o udžbenicima i o nastavnim planovima i programima na temelju završenog procesa reforme obrazovnog sustava. To je bilo bolje, već je pri kraju i drugi mandat i još nismo završili proces reforme osnovno školskog i srednje školskog sustava. Stalno dovodimo nekakve nove nastavne planove i programe a ja bih volio da konačno stavimo točku na to. I onda bi bilo puno lakše raspravljati o svemu tome. Naravno, sada imamo takvu situaciju i potrebno je govoriti o nekakvim parcijalnim rješenjima. Isto tako se ovdje u uvodu govorilo o pripremi nekih zakona, prije svega izmjene i dopune Zakona o srednjem školstvu i unaprijed se govori o nekim mogućim rješenjima. Ja bi volio da su ta rješenja i danas ovdje na stolu pa da onda možemo imati opet cjeloviti sustav pred nama. Svakako da za sobom onda nosi i druga pitanja i druge probleme koji su vezani uz srednje školstvo, naravno udžbenici, prijevoz učenika, smještaj učenika. Ali isto tako vezano za ukupnu tu reformu je i jedan veliki projekata jednosmjenske nastave pa na kraju krajeva i možemo govorit i o javnom privatnom partnerstvu. Događaju se škole, izgrađuju športske dvorane a nisam baš siguran da se već unaprijed zna za koje standarde. Naravno, izgrađuju se ovog momenta za postojeće obrazovni sustav ali bilo bi dobro da već, nešto se govori više i o tome. Dakle, ja apeliram da konačno dođe na red i nekakvi završni proces reforme obrazovnog sustava. Ovdje se obrađuju dvije ključne stvari. Jedno su besplatni udžbenici za učenike u osnovnoj školi te u prvom razredu srednje škole. I drugo, usklađivanje ili osuvremenjivanje nastavnog plana i programa. Udžbenici svakako su korisni. Bilo je ovdje govora i o određenim načelima pravičnosti, o razlikama. Ja bi rekao ovako. 'ajde, krenimo sada sa besplatnim učenicima a potrudimo se svi zajedno da, koji će naravno biti zastupnici u sljedećem mandatu da se određeni standardi u školstvu poboljšaju izdvajanjem većih, viših sredstava za potrebe školstva. Pa ćemo govoriti više o pedagoškom standardu, ukupnom udžbeničkom, učeničkom itd. Možda malo oko ovih rokova. Ja se nadam da je to dobro procijenjeno jer rokovi koji su i navedeni za usklađivanje nastavnog plana i programa bolje rečeno za usklađivanje sadržaja udžbenika, da su dobro utvrđeni. Danas se evo već praktički blizu polovica je prosinca a prvi rok je tamo 31. ove godine i drugi rok je 31. siječnja 2007. godine. Volio bih da se ne dogodi 31. siječnja neće stići obaviti sve potrebne predradnje oko osuvremenjivanja, oko izmjena bolje rečeno udžbenika za usklađivanje nastavnog plana i programa. Dakle, ovaj rok mi se čini da možda je malo upitan ali evo uvažavam da je ministarstvo donijelo provjerene prijedloge. I još na kraju samo nešto malo oko udžbeničkog standarda. Naime, ja bih rekao da je ovo dosta interesantna tema. Nažalost, možda nije toliko vezana baš uz ovo ali vezana je uz zahtjeve koji se postavljaju i koji se propisuju da bi pojedine nakladnici trebali ispunjavati. Znamo da je već to bilo potpisano. Potpisani su možda malo i previsoki standardi. Ne znam, tisuću kvadrata skladišnog prostora, deset zaposlenih na po jednom udžbeniku itd., gdje se na neki način eliminiraju čitav niz manjih nakladnika koji ponekad imaju stručnije i kvalitetnije udžbenike nego veliki nakladnici koji ispunjavaju te formalne uvjete. A zašto onda ne bi postavili i određene kriterije da vidimo tko i da li plaća sve svoje obveze prema državi? Volio bi da se i to malo razmotri jer je to u proceduri. Evo, na kraju da završim. Ja sam dobio priliku od gospodina predsjednika pod uvjetom da budem malo kraći prije završetka današnje Plenarne sjednice. HSS će svakako podržati ovo. To je dobra inicijativa. Bilo bi dobro da što prije dođe i Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o srednjem školstvu pa da i za srednje školstvo uvedemo besplatne udžbenike. Može netko reći to je predizborno. Pa naravno. To je i razumljivo i logično da parlamentarna većina odlučuje termin i vrijeme kada će nekakve svoje projekte pokrenuti. Bolje i sada nego nikada. Dakle, HSS će podržati ovo. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite!
Hvala. Gospodine predsjedniče, državni tajniče, pomoćniče ministra, kolegice i kolege! Klub Hrvatske demokratske zajednice razmatrao je Prijedlog zakona o dopuni Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu i podržat će donošenje ovog zakona. Već duže vrijeme kako su i moji prethodnici rekli ukazuje se potreba za sustavnim rješavanjem problema nabave udžbenika. Neujednačenost prakse u kojoj su neke jedinice lokalne samouprave kroz svoje programe javnih potreba financirale nabavu udžbenika za osnovne škole za sve učenike ili neke za socijalno ugrožene učenike prema svojim financijskim mogućnostima dovodila je do nejednakosti učenika u Republici Hrvatskoj. Tako su najčešće a praksa nam to pokazuje sredine koje su u mogućnosti bogatije po proračunskim sredstvima osigurale udžbenike a one koje to nisu a često su to i sredine kao što je rekao državni tajnik upravo one na posebnoj državnoj skrbi s nižim socijalnim statusom to nisu mogle. Vlada Republike Hrvatske ima obvezu osigurati ravnopravni status svih učenika, slijedom toga i donošenjem nacionalne populacijske politike koju smo mi donijeli sada u studenom u Saboru jedna od mjera u području skrbi o djeci i uvođenje besplatnih udžbenika za sve učenike u obveznom školovanju. U skladu i sa strategijom razvitka Hrvatske kao društva temeljenog na znanju Vlada je odlučila produljiti obvezno školovanje na srednjoškolsko obrazovanje, tj. na taj način povećati broj mladih koji završavaju srednje obrazovanje i broj onih koji nastavljaju školovanje što je velika važnost zbog toga što povećavamo time i postotak stanovništva sa visokom stručnom spremom. Samo da nas sve podsjetim svega 7% ljudi u Hrvatskoj je visoko obrazovanih. Vodeći se tim planovima predlaže se izmjena i dopuna postojećeg zakona na način da se dodaje članak 4.a kojim se propisuje osiguranje sredstva u državnom proračunu za ove namjene. U proračunu koji smo izglasali prošli tjedan osigurana su sredstva za besplatne udžbenike i danas je to nekoliko puta ponovljeno u visini od 240 milijuna kuna. Kako Zakon o udžbenicima za osnovnu i srednju školu koji je donesen u ožujku ove godine u Saboru u članku 6. predviđa i uvjete i postupak odobravanja udžbenika u stavku 4., citiram, zahtjev za odobrenje udžbenika podnosi se ministarstvu do 1. prosinca školske godine koji prethodi školskoj godini za koju se postupak provodi i zbog niza reformi u koje smo ušli. Danas su svi moji predgovornici upravo isticali ove reforme i uvođenje HNOS-a i ono što je najznačajnije u ovoj školskoj godini 2006. i 2007. uveden je novi nastavni plan i program u škole i došlo je do smanjenja i nastavnih sadržaja i tjednog opterećenja učenika. Samim tim potrebno je uskladiti i udžbenike. Da ne bi došlo do poremećaja u sustavu zbog novina, novog programa a i zbog planiranja podjele besplatnih udžbenika nametnula se i potreba žurnijeg usklađivanja udžbenika pa predložen ovaj drugi članak u ovom kako je tu već rečeno malom zakonu omogućuje upravo i podnošenje zahtjeva za odobrenje udžbenika i to za treći, četvrti razred osnovne škole, sedmi i osmi do 31. prosinca, dakle produljuje se za mjesec dana, za 1. i 5. do 31. siječnja čak za dva mjeseca. Svakako da ove novine tj. uvođenje i besplatnih udžbenika, uvođenje novih programa zahtijevaju i promjene važećih zakona. Slijedom toga klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će ovaj prijedlog. Međutim, podržavamo i one sugestije predlagatelju koje su bile i na Odboru za obrazovanje da se odredbe o financiranju udžbenika unesu u prijedlog izmjena i dopuna matičnih zakona, dakle u Zakon o osnovnom i Zakon o srednjem školstvu. Gotovo svi sudionici današnje rasprave rekli su i istaknuli da je pokrenuto čitav niz pozitivnih promjena u školstvu što je pohvalno. No međutim, mi moramo reći da nije moguće sve odjednom riješiti i bolje da se u školama rješava postepeno, da se uvode neke promjene postepeno jer morate znati da je škola jedan živi organizam, možda ta sporost nama ovdje iz ovih klupa izgleda da nije dobra ali ljudi u školama, ljudi praktičari govore da je ovakva primjena i hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda i ovakvo uvođenje promjena u programe i možda za nas presporo ali za njih izuzetno dobro. Dobro je zato da ovo ministarstvo a znam da je u pripremi i izrada pedagoških standarda i ovome pristupi ozbiljno, dakle sa posebnom pozornošću da ne bismo već u samom početku morali nešto u tome mijenjati. Evo, klub Hrvatske demokratske zajednice podržava prijedlog zakona.
Hvala. Sad ćemo prekinuti. Nastavit ćemo sa ovom raspravom u srijedu. Moramo se pripremiti za glasovanje u 12 sati, radi svih priprema za glasovanje, tehničkih priprema. Radi toga moram prekinuti prije. Dakle, nastavak sjednice u 12 sati glasovanje o dijelu raspravljenih točaka. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sjednicu i raspravom o Konačnom prijedlogu zakona o dopunama Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu. Klub zastupnika SDP-a poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovani gospodine državni tajniče, pomoćniče ministra. Mi danas nastavljamo raspravu koju smo započeli u petak, a vezana je za dopune Zakona o udžbenicima kada nam Vlada, obzirom da nam Vlada i ministarstvo po hitnom postupku predlaže donošenje vrlo kratkih dopuna Zakona o udžbenicima. No međutim, te kratke dopune će imati dalekosežne posljedice na sam sustav. Prvo predlaže se uvođenje besplatnih udžbenika za obvezno obrazovanje. Po postojećim propisima radi se o osnovnoj školi jer još uvijek je u Hrvatskoj osnovna škola obvezna iako imamo najave iz ministarstva, a to piše i u obrazloženju dopuna zakona da će se raditi i o prvom razredu srednje škole iako nigdje još ozbiljno i u stručnim krugovima nije raspravljano o potrebi i posljedicama te mogućnosti i značaju uvođenja obveznog srednjeg obrazovanja. Na koncu za takvu odluku je potrebna i izmjena Ustava, pa je stoga vrlo pretenciozno govoriti da će se obvezno srednje obrazovanje uvesti izmjenama Zakona o srednjem školstvu kao što to piše u obrazloženju ovog prijedloga zakona. Ono što bi mi iz SDP-a kao i mnogi drugi klubovi koji su o tome raspravljali u petak mi bi htjeli pitati da li zaista mi ovdje u Hrvatskom saboru mislimo da primjerice unuci Ivice Todorića bi trebali imati pravo na besplatne udžbenike ili da primjerice djeca svih onih tajkuna koji su opljačkali ovu zemlju imaju pravo na besplatne udžbenike. Kad kažemo besplatne ti udžbenici nisu besplatni, njih plaćaju hrvatski građani kroz državni proračun. Ja nisam sigurna da smo mi dovoljno bogata zemlja za to. Ja želim istaknuti u ime SDP-a da bi svakako naša težnja trebala biti da učinimo obvezno školovanje besplatno za sve. No međutim, to nije pitanje samo besplatnih udžbenika nego i sve ostale opreme za školu i to je puno veća i šira priča od same nabavke besplatnih udžbenika. Mi danas na djelu imamo primjenu jedne mjere populacijske, a ne obrazovne politike. Neki kažu da se radi o socijalno-predizbornoj mjeri koja se na vrat na nos bez potrebne stručne verifikacije pokušava ubaciti u naš ionako konfuzan sustav. Pitaju se neki bi li se Vlada uopće odlučila na tu mjeru da iduće godine nisu parlamentarni izbori. No, to ćemo prepustiti špekulantima. Ono što nas iz SDP-a zanima je na koji način i s kojim argumentima donesena ova odluka sa stajališta obrazovne politike i prakse i nadamo se da će predlagatelj se o tome očitovati, obzirom da o tome niti jednog slova u obrazloženju zakona nema. Ono što bismo mi iz SDP-a voljeli jest da se umjesto na populističko-predizborne mjere novac kojeg očito imamo i znanje usmjere da se konačno donese pedagoški standard jer je to jedini način da svoj djeci u cijeloj Hrvatskoj, djeci i na otocima, djeci u manje naseljenim krajevima se osiguraju jednaki uvjeti školovanja. Mi nismo protiv besplatnih udžbenika, ali mislimo da u situaciji ograničenih sredstava, a jesmo u takvoj situaciji trebamo imati prioritete. Ono što je manje izazvalo pozornosti u raspravi u petak je drugi dio dopuna ovog zakona koji se odnosi na promjenu rokova u kojem autori i nakladnici trebaju podnijeti udžbenike na odobrenje. Mi mislimo u SDP-u da je to vrlo važan članak i za nas je on čisti i jasan dokaz petljanja i neefikasnosti ovog ministarstva. Za tu tvrdnju je više dokaza. Prvo, kada smo donosili Zakon o udžbenicima proljetos mi iz SDP-a smo upozorili da su u zakonu potrebne odredbe koje bi uredile što se s udžbenicima dešava u situaciji promjene nastavnog plana i programa. Tada je to odbačeno kroz dva čitanja kao nepotrebno, a ove dopune pokazuju da je itekako bilo potrebno. Drugo. Kada smo iz SDP-a početkom školske godine tvrdili da su ove školske godine koji su u uporabi u školama u suprotnosti sa Zakonom o udžbenicima iz ministarstva smo dobivali samo osobne diskvalifikacije, a sada i ministarstvo u obrazloženju priznaje da smo bili u pravu. Naprosto je nevjerojatno kako se iz ministarstva proljetos tvrdilo da će donošenjem zakona sve doći u red, a istina je i to nam se sada priznaje u samom obrazloženju zakona, da je na djelo došao samo nered. Niti jedan udžbenik koji je u uporabi u ovoj školskoj godini nije u skladu sa zakonom. I sasvim usputno školske torbe nisu ništa lakše. Treće, zanimljiva je kronologija ministarstva sa nakladnicima i autorima oko rokova. Ona možda i najslikovitije dokazuje petljanje u ministarstvu. Da se razumijemo, mi tu ni na koji način ne štitimo autore i nakladnike, ali oni su izrazito važna karika kako bi u školama imali kvalitetne i na vrijeme dostavljene udžbenike. Krenimo redom. Problemi sa zakonom kojeg sada dopunjujem su počeli i prije njegovog donošenja. Ministarstvo je tada jako htjelo da nakladnici verificiraju HNOS na način da ponovo preduju na odobrenje ovaj put po HNOS-u sve svoje postojeće već odobrene udžbenike. Ministarstvo je stoga produžilo rok iz starog zakona do 1. ožujka 2006. godine, te su inzistirali da se do tada nakladnici predaju udžbenike na odobrenje premda je zakon stupio na snagu s tim rokom tek 31. ožujka. Nakladnici su pristali izaći u susret ministarstvu pa je dogovorena slijedeća dinamika, da se dakle do 1.3. predaju za uporabu 2006. i 2007. i to je ova školska godina, predaju udžbenici za prvi i peti razred. Do 1.12. 2006. godine za uporabu u idućoj školskoj godini drugi i šesti razred i onda do 1.12.2007. udžbenici za uporabu u 2008. i 2009. školskoj godini. Dakle, svi ostali razredi. Ta je dinamika garantirala koliko toliko kvalitetan rad izdavača na novim izdanjima, pa tako i povjerenstava pri ministarstvu. Po toj su dinamici napravljeni udžbenici za prvi i peti razred za ovu školsku godinu. Međutim, 15. rujna, deset dana nakon što je počela školska godina, kad su sve ti već napravljeni udžbenici došli do svojih korisnika, do učenika ministarstvo objavljuje novi nastavni plan i program koji postaje obvezan za primjenu u ovoj školskoj godini. Dakle, nakon početka školske godine se donosi program koji je obvezan za primjenu u ovoj školskoj godini. I onda ministarstvo traži od autora i nakladnika da s tim novim programom usklade i ponovno predaju na odobrenje one iste udžbenike koje su odobrili po HNOS-i samo četiri mjeseca ranije. Obrazloženje koje je tada dalo ministarstvo jest da je nastavni plan i program po kojem su udžbenici odobreni u travnju 2006. bio eksperimentalni, te da je sad ovo pravi i konačni. I sad mi pitamo ako je bio eksperimentalni, nije li bilo potpuno van pameti tražiti da se s njim usklađuju udžbenici i predaju na odobrenje. Naravno tu farsa svojevrsna ne prestaje. 29. rujna ove godine na sastanku predstavnika ministarstva s nakladnicima najavljuje se donošenje ovog zakona i projekt da će ministarstvo kupiti udžbenike svim učenicima osnovne škole i prvih razreda srednjih škola. Tada ministarstvu apeliram na nakladnike da oni ipak pokušaju do kraja godine predati sve udžbenike na odobrenje kako bi formalno po HNOS-u prije nego što ih kupe za udžbenike, za učenike, prije nego što ministarstvo kupi te udžbenike oni bili usklađeni sa programom. Nakladnici međutim prilično jednoglasno odbijaju to preuzeti kao obvezu pa zaključak ostaje da oni koji hoće mogu predati na odobrenje udžbenike za sve razrede te da obvezujući samo onaj inicijalni dogovor da se knjige za sve ostale razrede trebaju predati do 1. prosinca 2007. godine. Mi mislimo da je to jedino i normalno jer taj dogovor predstavlja jedini okvir unutar kojeg se ovaj dio djelatnosti ministarstva može obavljati, budući da se izašlo i ovako i onako iz svih zakonskih okvira. Zakon je kasnio. Udžbenici su predani po odobrenje po starom, a odobreni po novom zakonu. A udžbenički standard s kojim moraju biti usklađeni svi udžbenici do dana današnjeg nije donesen. Ipak 13.11. dolazi dopis ministarstva o ovoj dopuni zakona kojom se nalaže da udžbenici za 3. i 4., 7. i 8. razred imaju se predati na odobrenje za uporabu u idućoj školskoj godini umjesto za ono 2008./2009. kako je bilo dogovoreno. Te se u tom smislu velikodušno produžuje rok sa 1.12. na 31.12. dakle za cijelih mjesec dana. Dakle ministarstvo je po prijašnjim dogovorima dalo nakladnicima i autorima jedva adekvatnih 12 mjeseci za 1.,5. pa za 2.,6. razred, a sada misle da je za 30 dana moguće kvalitetnije odraditi nova izdanja za sva ostala 4 razreda. Je li to možda ministarstvo nekome pogoduje? Jel možda bilo nakladnika koji su za to unaprijed znali? Na ta pitanja nažalost nikada nećemo dobiti odgovor. Mi vjerujemo da ima nakladnika i autora koji će jedva dočekati ovu prigodu da kao nove po HNOS-u po novom programu predaju udžbenike koji su ovi godine eliminirani kao nedovoljno zastupljeni i tako dobiju drugu šansu. Ipak, čini nam se u SDP-u da je to u priličnoj suprotnosti sa proklamiranim ciljevima donošenja ovog zakona kada smo o njemu raspravljali proljetos. I što sad na kraju imamo? Na kraju imamo to da autori i nakladnici moraju u roku od svega nekoliko mjeseci napisati sve nove udžbenike. Uz to, udžbenički standard još nije donesen, a trebao je biti donesen do konca svibnja. I sada, svojim je petljanjem i nedosljednošću ministarstvo dovelo autore i nakladnike u situaciji da u ekspres roku od 3 mjeseca trebaju napisati i potpuno opremiti sve udžbenike koji zbog opet svojevrsne traljavosti ministarstva oko nedonošenja udžbeničkog standarda opet neće biti u skladu sa zakonom, jer zakon propisuje da svaki udžbenik treba biti usklađen sa udžbeničkim standardom. Peti dokaz za petljanje. Iako je vrlo izvjesno da će država ove godine nabavljati udžbenike za učenike nigdje u zakonu nije precizirano kako će se taj postupak obavljati. Istina, u zakonu piše da će ta pravila donijeti ministarstvo. Ali ne piše niti u kojem roku niti u kojoj formi. Ako će biti agilni u ministarstvu kao što su kod donošenja udžbeničkog standarda ona ćemo se dobrano načekati na ta pravila. No mi iz SDP-a želimo upozoriti da cijeli postupak nabave udžbenika mora ići sistemom javne nabave. Svi jako dobro znamo koliko i kakva to procedura, odnosno koliko ona može trajati pa se pitamo. Ako se sve vrti oko javne nabave, kako to da još uvijek, sad je sredina 12. mjeseca, još uvijek nisu poznati njezini modaliteti, a praktično je ostalo svega pola godine do momenta kada cijeli posao treba biti odrađen. Da li se i ta odluka planirati donijeti ne 5 do 12, nego u 12 i 5 kao što nam se čini da se donose sve odluke u ovom ministarstvu? Takvo dovođenje javnosti pred gotov čin pogotovo ako se razmišlja o nekom posredniku kojem bi se onda u utrpao ogroman novac u džep miriše na neograničene mogućnosti za korupciju. I na to u ime SDP-a želimo na vrijeme upozoriti kako ne bi za 3 mjeseca opet imali nekakve dopune zakona kojim bi se nešto moralo urediti. Na kraju, najave iz ministarstva koje su dolazile proljetos o reguliranju sustava, o lakšim školskim torbama, o rješavanju sukoba interesa i korupcije pokazale su se sada samo kao više ili manje uspješan pijar. Sustav nam nikada nije bio konfuzniji nego što je to sada. I mi na kraju pitamo da kome je zapravo uopće u interesu da žurbom i petljanju upropastimo i ono malo kvalitetnih udžbenika koje imamo. Da li je to zbog toga da bi se moglo pred izbore dati populističko obećanje biračima da njihov kućni budžet neće imati troškove za udžbenike? Dakle, puno je lakše svakako populistički, demagoški igrati na kartu frustriranih roditelja i najaviti dovođenje u red nakladnika i udžbenika, nego se uhvatiti stvarnih problema u školstvu i izgraditi učinkovit sustav. Naravno mi u SDP-u mislimo da naše školstvo zaslužuje puno, puno više od ove i ovakve jeftine demagogije i pijara. Zahvaljujem.
Hvala. U 9, a još ne. Ispravci netočnih navoda, poštovani zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo, kolegice Lugarić. Neće samo dobiti besplatne udžbenike djeca i unučad gospodina Todorića nego će dobiti besplatne udžbenike djeca komunističkih direktora koji su vodili sva velika poduzeća u Republici Hrvatskoj. A njih ima jako puno nažalost i učinili su u pretvorbi i privatizaciji ono što su učinili. I ja se i dalje zalažem da sva djeca u Hrvatskoj i u hrvatskoj dopunskoj školi dobiju besplatne udžbenike jer sam sigurna i nadam se u Boga da će bolje biti, da će biti boljim nego njihovi djedovi i bake.
Hvala. Druga, ispravak, poštovani zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ma kolegice Lugarić, ja sam već jako dugo u sustavu školstva. Vaša rečenica sustav nikada nije bio konfuzniji ne stoji. Ja sam radila kada smo preko noći dobili nastavni plan i program. Prvi puta ovo ministarstvo je način pilot programa godinu dana u 49 škola ispitivalo Hrvatski nacionalni obrazovni standard. Obrazovanje je živa stvar i ne možete u njega unijeti nešto preko noći. Morate ići postepeno. To što ste vi govorili je čisti politički govor. Nema nikakve veze sa stvarnošću.
I Marijan Mlinarić, poštovani zastupnik, ispravak netočnog navoda.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege. Neispravno je reći da to miriše na korupciju, nego se možda ustaljeni koruptivni lanci ovime prekidaju, da hrvatska Vlada konačno daje udžbenike svoj djeci u Hrvatskoj. Prekidaju se koruptivni lanci koji se godinama funkcionirali još od onog sustava kad su oni bili na vlasti. Hvala.
… [[Govornik se naknadno uključio.]] SDSS-a, poštovani zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Mi smo također suglasni da se radi o kratkom zakonu koji ima važne reperkusije i da zbog toga ga tako treba gledati. Naravno reperkusije su pozitivne i mi ćemo zbog toga ovaj zakon podržati. Ja ću ovdje reći kao što je ovaj zakon kratak, reći ću nekoliko obrazloženja zbog kojih mislim da tako treba odlučiti. Najprije ovaj aspekt, najprije ovo radi se, dakle govorim o besplatni udžbenici. Tu se radi o socijalnom aspektu. Tri stvari želim tu naglasiti. Najprije pomažemo familijama i to svima jednako u segmentu koji je značajan familijarni trošak, koji je značajan redovni trošak za koji vrlo često i nema novaca i tu familije i obitelji, ljude izjednačavamo i mislim da je to dobro i da je to pošteno. Naprosto treba im pomoći. Druga stvar koja je u okviru tog socijalnog aspekta, to je pomaže se djeci da budu opskrbljeni onim što im treba za školu na jednak način, jednako uredno, s jednakim tretmanom i time se onda ako je ono malo prije bilo pomaganje familijama, onda se ovdje pomaže djeci. Ima to ne samo financijsku rekao bih i psihološku dimenziju, sociološko-psihološku dimenziju. Prema tome radi se o jednakom tretmanu djece, a to je vrlo važna stvar. Treća stvar u ovom socijalnom segmentu, a to je da se šalje poruka o zajedničkoj brizi za opskrbu udžbenicima i onim što uz to ide i time se na neki način stvara jedna povoljna atmosfera i među djecom i među roditeljima te djece i u školskom sistemu, ukupno u cijelom tom miljeu stvara se jedna dobra atmosfera, a čini mi se da se preko toga može govoriti o tome da se dobije jedan racionalan pristup u priređivanju, u štampanju, distribuciji, uopće u korištenju udžbenika i sve to zajedno pod ovim što sam rekao socijalni aspekt, donosi jednu pozitivnu stvar i to je razlog zbog čega su rješenja iz ovog zakona dobra. Druga stvar koju ovdje želim reći, to je ovaj aspekt organizacije u priređivanju, u tiskanju, u distribuciji udžbenika. Zakon utvrđuje da će ministarstvo odrediti pravila kako će se to raditi. To donosi još jednu mogućnost o kojoj se ovdje ne piše, a koja čini mi se dolazi po logici stvari. Ako se uređuju pravila oko štampanja, distribucije, prije toga odabira udžbenika onda se u taj segment ili u tu materiju može ili unosi reda ili dobija se prilika da se u to unese reda. Iz gledišta racionalnosti, iz gledišta praktičnosti, iz gledišta, iz gledišta funkcionalnosti to je također nešto što ima smisla. Ne mogu govoriti o kako bih rekao o uniformiranju posla, ali to je takva materija da zapravo poželjno je da tu bude na neki način uspostavljen red stvari onako zajednički da to bude, da to radi na način da se izvanjski ako mogu tako reći, pokazuje red u toj stvari. To je prilika da se i to postigne, naprosto da imamo kriterije, da imamo standard i da imamo disciplinu i disciplinu u odnosu na to. To velim ovdje u zakonu ne piše, ali daje se prilika ministarstvu i da se to na neki način istjera ako mogu tako reći. E sada, može se govoriti o tome što je i malo prije rečeno da neki ljudi imaju novaca, neke familije imaju novaca i na toj stvari se može problematizirati, ali ja mislim da je vrednije ovo da djecu stavimo u isti položaj, a ovo pitanje ima li netko više novaca neopravdano treba čini mi se razrješavati na nekom drugom mjestu i u nekim drugim mehanizmima. E sada reći ću još nešto oko udžbenika. Ovdje se zakonom pomjera rok za 30 dana. To može nešto govoriti i ne mora mnogo govoriti. Ja sam spreman vjerovati procjeni ministarstva da je to vrijeme koje ima smisla i koje će biti iskorišteno. Ali ja ovdje želim reći jednu drugu stvar, stanje udžbenika, njihov odabir, nominacija i kandidiranje što treba odabrati čini mi se da u sadašnjoj praksi nije dobro. I ako mislimo da će se to riješiti samo nekim rokom od toliko i toliko dana onda u to ne vjerujem. Ja naprosto vjerujem u kako bih rekao, u samo u pojačanu pažnju u tom pogledu, u kritički odnos u tom smislu, jer ono što s udžbenicima imamo danas u velikoj mjeri ne zadovoljava. Prema tome ja poštujem ovaj rok, volio bih da se poštuje kritički pristup da ta stvar zaslužuje veću pažnju. Rekao sam na početku mi ćemo ovo podržati i zahvaljujem.
Hvala. U 9,50 isteklo je vrijeme za prijavu u raspravi u trajanju od 10 minuta. Klub zastupnika PGS-a, SBHS, MDS-a, poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, predstavnici ministarstva. Evo dopustite da se ukratko dakle osvrnemo na Prijedlog zakona o udžbenicima. Naš klub, klub regionalnog, regionalnih stranaka podržat će ovaj zakon jer dakle podržavamo i intenciju da se svoj djeci u Republici Hrvatskoj, dakle osnovnoškolcima, o budućnosti onima u srednjim školama osigura besplatno školovanje. Uporište za to dakle nalazimo prvenstveno u Ustavu Republike Hrvatske u članku 65. gdje izričito piše da je osnovno školovanje obvezatno i besplatno. Mislim da je dobro da je Vlada krenula u donošenje ovog zakona dakle, i da je dobro da je to postala stalna obveza Vlade, dakle obaveza regulirana zakonom, a ne samo dakle obaveza samo za jednokratnu upotrebu i normalno onda da su stajale primjedbe da je to izborni zakon. Samo da podsjetim da je i naš klub također predlagatelj jednog sličnog zakona, zakona koji također regulira ovu tematiku. Naime mi smo predlagači zakona o osnovnom školstvu gdje također iz istih razloga, dakle iz razloga da to bude stalna obaveza države, iz razloga dakle što mislim da je to ustavna obaveza predlažemo da se u Zakon o osnovnom školstvu unese konkretna odredba da se iz državnog proračuna financiraju udžbenici za osnovno školstvo, a također i pozdravljamo eto i namjeru da se osnovno školstvo, da se obavezno školstvo proširi i na srednje školstvo. Kakva je trenutno bila situacija na terenu? Pa situacija je takva bila da su npr. neki gradovi, neke općine mogle s obzirom na veličinu svojih proračuna isto to raditi. Znamo da je Grad Zagreb godišnje odvajao preko 20 milijuna kuna upravo za te namjene da bi svojim osnovnoškolcima osigurao besplatne udžbenike. Ali, kao što velim, to su mogle raditi samo neki općine, gradovi ili županije, oni koji su imali solidne prihode. Nažalost, ima puno i previše općina, gradova i županija koji zbog svojih malih proračuna ne mogu ostvariti ovo svoje pravo. Dakle, mislimo da je također dobro da se to prenosi na državni proračun. Prije kratkog vremena donijeli smo Zakon o udžbenicima, dakle, koji regulira tu tematiku u ovom Saboru s nadom, dakle, da će se smanjiti težina školskih torbi, da će se smanjiti cijene školskih udžbenika i slično. Nažalost, to se nije desilo. Školske torbe su i dalje teške i preteške za naše učenike, a i sto tako nisu se smanjile niti cijene tih udžbenika. I tako smo za ovu školsku godinu opet morali kupovati komplete udžbenika za naše osnovnoškolce koji su bili itekako skupi. Evo npr., komplet samo udžbenika za 8. razred osnovne škole, evo ja tu imamo predračun, dakle, bio je 709 kuna. Ako dodamo još, dakle, ostale potrepštine bez tisuću i 500 kuna dakle niti jedan učenik nije mogao krenuti u neki razred našim školama. Ono što bi još htio reći, koja je naša želja, vizija, vizija regionalnih stranaka u perspektivi da se osnaže naše regije, da regije zapravo budu nositelji našeg školstva, da one kreiraju svoje školske programe, da one financiraju, dakle, školske programe. I da se u tim školskim, dakle, nastavnim programima s vremenom pronađe mjesta i za npr. programe koji bi se izvodili na dijalektima naših krajeva. Mislim da bi to u perspektivi bilo itekako dobro. Da bismo i na taj način razvijali, dakle, kod naših učenika svijest i ljubav prema svojem zavičaju. A ja mislim, dakle, isto tako da bih više zainteresirali za sam proces u školstvu i za obrazovanje, za odgojno-obrazovni proces u školstvu. Eto, dakle, iz tih razloga, naš klub, Klub MDS-a, SBHS-a i PGS-a podržat će ovaj
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovana zastupnica Ruža Tomašić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa u načelu podržavam ovaj Zakon jer to će ipak pomoći roditeljima. 240 milijuna kuna je ipak previše za roditelje. Samo mi je žao zašto je samo 1. razred srednjih škola jer ako je obavezno školovanje za cijelu srednju školu onda bi ipak to trebalo pokrivati i sve knjige. Znate što me zanima? Zanima me zašto mi moramo svake godine imati nove knjige? Pa nismo mi toliko napredna ni bogata država, niti su naši zemljopis, ili povijest ili matematika toliko napreduju da mi baš svake božje godine moramo imati nove knjige. Pa ima država koje su naprednije od nas i imaju knjige koje traju po 4, 5 godina. I te knjige je država kupila, te knjige stoje u školama. I djeca koriste te knjige. Jedino ako dijete uništi tu knjigu ono je dužno kupiti tu knjigu. Dakle, knjige pripadaju školi. Zamislite koliko bi Republika Hrvatska uštedila novaca kada bi Republika Hrvatska kupila knjige, držala te knjige u školi, djeca ih koristila i na kraju, kažem, ako dijete uništi tu knjigu onda dijete jednostavno kupi tu knjigu. Taj novac, 240 milijuna kuna, koji se uštedi mogli bi za to kupiti bolju opremu u školama pa bi škole bile puno opremljenije. A ovako, ponavljam, ne vidim razlog da se svake godine kupuju nove knjige. Mi nismo toliko napredni u školama ili u predmetima da ili su, ili mi nemamo nekakav udžbenički standard pa su nam svake godine knjige loše. Ali idemo onda pričekati, napraviti dobar udžbenički standard i natjerati nakladnike, osim ako se mi nekome ne dodvoravamo. Natjerati nakladnike da imaju udžbenički standard, da se izdaju knjige koje će trajati bar 4 školske godine. Hvala lijepa.
Hvala. Državni tajnik Želimir Janjić. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Dopustite da nakon rasprava u ime klubova i poštovane zastupnice Tomašić kažem par riječi o ovomu što je u raspravi istaknuto. Prije svega, ja vam u ime predlagatelja želim zahvaliti što ste sudjelovali u raspravi i što ste podržali donošenje ovoga Zakona po hitnom postupku radi toga što i sami cijenite da je ovo svakako trebalo napraviti, kako bi se ispravile dosadašnje nejednakosti u kojima smo bili svjedoci da bogatije sredine mogu učenicima nabaviti besplatne udžbenike, a siromašne ne mogu. Govoreći u ime Kluba HNS-a postavilo se pitanje zašto samo 1. razredi srednjih škola, a ne i svi ostali, a to pitanje postavlja i Klub HSP-a i gospođa Ruža Tomašić. Vidite, u srednjemu školstvu uvijek se započinje sa jednom generacijom, bilo da se govori o novom programu ili bilo čemu drugomu. Dakle, uvijek mora postojati generacija na koju se to odnosi. Stoga i ono pitanje koje je bilo postavljeno, zar je to dovoljno novaca, tih 240 milijuna kuna svakako je radi toga što idemo upravo na 1. razred srednjih škola, a onda kasnije sljedeći razredi. Dakle, jednostavno se mora započeti od neke generacije. Bilo je postavljeno pitanje toga gdje su sredstva. Navodno da se u proračunu nije vidjelo. Pa na Agenciji za odgoj i obrazovanje je ta stavka predviđena sa 240 milijuna kuna. I mislim, ako se dobro gleda u proračun da se iz toga moglo iščitati. Bilo je također postavljeno pitanje besplatnih udžbenika za slijepe i slabovidne udžbenike. Ja bih rekao da je to kucanje na otvorena vrata. Svi učenici su isti, za sve se nabavljaju besplatni udžbenici pa jednako tako i za slijepe i slabovidne udžbenika. I bilo bi naopako ukoliko bi oni bili iznimka da se za njih ne nabavlja pa me malo i začudilo to pitanje. Mi smo i do sada osiguravali sredstva kad udžbenici nisu bili financirani iz državnoga proračuna i za slijepe i za slabovidne učenike. Konkretno, ta stavka je bila milijun i 700 tisuća kuna, a jednako tako i za učenike koji pohađaju nastavu na jeziku i pismu nacionalnih manjina. Tu čak imamo otvorenu mogućnost i direktne pogodbe izvan svih ovih rokova radi toga što smo posebno osjetljivi na ove skupine. Nadalje, bilo je postavljeno pitanje zašto se ne ide samo na socijalnu kategoriju, zašto se nabavlja i u svim ostalim učenicima? Pa hrvatski Ustav je tu vrlo jasan u članku 65. se vrlo jasno kaže da je obvezno obrazovanje besplatno, dakle besplatno je zapravo za sve, a poštovani zastupnik Gajica je sada vrlo lijepo rekao da kada ako se postavlja pitanje djece tajkuna ukoliko je netko do svojega imetka došao na protuzakonit način onda postoje nekakvi drugi putovi da se po tomu problemu rješava. Za nas sva djeca ista i radi toga će nabavka udžbenika biti osigurana za svu djecu u Republici Hrvatskoj. Ovdje je bilo otvoreno pitanje opremanja stručnog usavršavanja, zapošljavanja stručnih suradnika itd. Ako ste dobro pratili u ove 3 godine mi smo doista dali dosta na opremanje osim u 2005. godini kada su dugovi za regres bili toliko puno narasli da smo u preraspodjeli morali jedan dio sredstava sa određenih stavki maknuti da bismo mogli isplatiti školama kako ne bi funkcionirali u teškoj blokadi. Dakle, ta godina je bila iznimka, ali 2004. i 2006. nipošto. Zapošljavali smo naravno i stručne suradnike, davali suglasnost i dopustite u čitavoj obrazovnoj vertikali do dana današnjega odobreno je 4 tisuće i 200 novih radnih mjesta što nije učinjeno u zadnjih 10-tak godina. Također je postavljeno pitanje i blokiranih škola. Mi imamo određenu dinamiku u kojim isplaćujemo sredstva školama da bismo ih odblokirali, odnosno da bi vratili dugovanja koja su nastala u 2001. i 2002. godini, znači za regres za smjenski rad i sada smo rekao bih u finišu do konca ove godine, konkretnije do Božića mi ćemo najveći dio toga isplatiti. Neću sa sigurnošću tvrditi, ali moguće je čak i sve. Bilo je postavljeno pitanje povećanja izdvajanja za školstvo. Ja ću ovdje podsjetiti da u ove 3 godine mi bilježimo porast od 38%, netko je to bio vezao za porast bruto društvenoga proizvoda, on ipak nije bio toliki u ovom vremenu nego je bio znatno manji, usuđujem se reći da je puno više sredstava došlo u ovaj sustav, a obzirom da u ovaj sustav dugo vremena nije puno ulagano ja se usuđujem reći da će izdvajanja u budućim godinama biti još veća jer jednostavno ove promjene s kojima se ide to će tražiti i to će biti neminovno. Naravno ako kažemo da će biti besplatni udžbenici da to traži više sredstava, ako kažemo da će biti plaćen prijevoz učenika srednjih škola onda također traži više sredstava, a jednako tako i smještaj u učeničkim domovima, opremanje itd., dakle u idućim godinama je sigurno za očekivati da će ti porasti biti još veći. Također je postavljeno pitanje nakladnika. Ja vas uvjeravam da čitave ove godine sa nakladnicima dobro surađujemo i da zapravo sve ovo što predlažemo nije nerealno nego imamo od njih očitovanje da je to sve moguće izvesti, da je sve to prihvatljivo. Postavljeno je pitanje također obveznoga srednjeg obrazovanja. Ja ću vam jasno reći da ćemo mi poštovati svu proceduru bez obzira što će to netko ocijeniti da je preambiciozno, dakle predložit ćemo promjenu Ustava gdje ćemo u spomenutome članku reći da se to odnosi i na srednje obrazovanje i već u siječnju mjesecu mi ćemo iznijeti model, hrvatski model obveznog srednjeg obrazovanja, a poslije toga će uslijediti naravno i izmjene oba zakona i o osnovnom i o srednjem školstvu u kojima će također ovo biti definirano, ali dakle tek poslije promjene Ustava radi toga što se mora temeljiti na tomu. Obvezno srednje obrazovanje, ponovit ću još jedanputa počiva zapravo na dva vrlo jaka argumenta. To je prije svega niska kvalifikacijska struktura u Republici Hrvatskoj, dakle oko 3% onih koji nikada nisu išli u školu, 18% onih koji nemaju završene sve razrede osnovne škole i 20% onih koji su završili samo osnovnu školu. Kada se sve zbroji to je 41% hrvatskih građana koji su u toj kategoriji, koji su znači bez ikakvoga zanimanja. Nadalje, 46% ih ima samo završenu srednju školu, a onih ostalih 13% ostaje na one koji su završili višu i visoku stručnu spremu. Držimo da jedno gospodarstvo koje želi biti konkurentno ne može počivati na ovako malome broju visokoobrazovanih kadrova, a drugi jak razlog je socijalna isključenost. Morate dopustiti da imamo na žalost dosta obitelji koje nisu u stanju školovati svoju djecu radi toga što srednje obrazovanje nije besplatno i izdvojiti 900 ili tisuću kuna za prijevoz, poprilično puno za udžbenike i ostalu opremu, nekim roditeljima jednostavno nije izvedivo. Na taj način mi ćemo im omogućiti da svoju djecu pošalju u školu, da dođu do prvoga zanimanja i da bitno popravimo kvalifikacijsku strukturu. Uz to svim ovim promjenama u koje idemo sigurni smo da ćemo učenike bolje pripremiti i za nastavak obrazovanja, ali i za svijet rada. Spomenut je također i udžbenički standard. Ja ovdje moram naglasiti da smo mi napravili iznimku u odnosu na dosadašnje donošenje udžbeničkoga standarda. Kada je to donosio ministar kao podzakonski akt mi smo ovaj puta udžbenički standard poslali saborskom Odboru za obrazovanje, znanost i kulturu kao matičnom Odboru koji se na predloženi udžbenički standard očitovao i mi ćemo već idući tjedan, dakle nakon svih tih sugestija udžbenički standard donijeti. Ovdje je još dosta toga rečeno, raduje me što je poštovani zastupnik Pavlic ovdje jasno rekao da se ne radi o predizbornom potezu, da je ovo Zakon koji će obvezivati i sve buduće Vlade i da to postaje naša realnost. I na koncu bih se želio referirati na još jedno pitanje koje je ovdje postavljeno, odnosno rečeno je da je sustav konfuzan. Pa dopustite u ove 3 godine mi smo započeli sa promjenama, dakle i u osnovnom i u srednjem i u visokom obrazovanju. Usuđujem se reći.
Hvala lijepa. Zaključite.
U zadnjih 10 godina toliko promjena nije bilo. Ako promjene koje se unose za neke stvaraju moguću konfuziju meni je žao, ali ukoliko se to dobro prati i ukoliko se vidi o čemu se radi mislim da su stvari kristalno jasne. Hvala.
Hvala. Sad seriju ispravaka netočnih navoda. Poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, ispravljam netočan navod državnog tajnika koji obrazlažući zbog čega ne prihvaća uvođenje imovinskoga cenzusa kod dodjele besplatnih udžbenika rekao, veli: "Prema Ustavu obvezno obrazovanje besplatno." To nije točno. To se. Da je tako onda vi, znači do sad ste kršili Ustav i svi roditelji bi imali pravo tražiti naknadu štete od države unatrag četiri, pet godina da je to točno što vi govorite. Naime, to se odnosi da se ne plaća školarina, a ne odnosi se da je besplatno za udžbenike, prema taj argument vam ne stoji i da kad bi tako bilo onda bi država pretrpjela gadnu štetu jer bi ih roditelji mogli tužiti.
Poštovani potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege! Želim ispraviti jedan netočan navod, između ostaloga da ne bi zbog toga što je javno izgovoren njime davali lažnu nadu. Naime, državni tajnik je rekao da će ministarstvo predložiti prijedlog izmjene Ustava. To ministarstvo jednostavno ne može. To može samo predsjednik države, Vlada Republike Hrvatske i 1/5 zastupnika, ali će mene radovati da iz tog ministarstva krene inicijativa prema Vladi i da Vlada to prihvati da bi se promijenio Ustav i da svako obrazovanje bude besplatno.
Hvala. Poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Između mnogih netočan je navod kolege državnog tajnika da je ove godine napravljena iznimka kod donošenja udžbeničkog standarda te da je standard poslan u proceduru prema saborskom odboru. Naime, kad smo zadnji puta i jedini puta do sada donosili udžbenički standard a kolega Janjić to jako dobro zna u prošlom mandatu jer je bio zastupnik, o udžbeničkom standardu se raspravljalo ne samo na sjednici odbora nego i ovdje na Plenarnoj sjednici Sabora. Prema tome, ovo u odnosu na ono što smo imali u prošlom mandatu je korak nazad jer je puno manje zastupnika i puno manje javnosti uključeno u procesu donošenja udžbeničkog standarda.
Potpredsjednik Doma, poštovani zastupnik Mato Arlović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, poštovana kolegice i kolege! Meni je drago da se zapravo počinje stvarati uvjeti da se ostvari odredba članka 65. Ustava stavka 1. koji kaže da je osnovno školovanje obvezno i besplatno. Naravno da ova besplatnost podrazumijeva prije svega da se ne plaća školarina ali u širem smislu tumačenja ona podrazumijeva i to da kompletno troškove kompletnog obrazovanja u osnovnom obrazovanju zapravo snosi društvo odnosno država. I u tom pogledu se slažem sa time. Međutim, ako je to ustavno pravo onda se postavlja pitanje da to ustavno pravo kojim zakonom treba regulirati? To sasvim sigurno nije izmjena i dopuna Zakona o udžbenicima niti je to Zakon o udžbenicima. To je predmet regulacije Zakona o osnovnom obrazovanju i to nije pravo koje se daje izdavačima i ne znam državi niti je to milost države koja pomaže učenicima u osnovnom obrazovanju. To je pravo učenika onda kada se steknu društvene mogućnosti da se ustavna norma ostvari. I kad se zakonom regulira. Zbog toga je trebalo pripremiti Prijedlog izmjene i dopune Zakona o osnovnom obrazovanju kojima je ovo pravo trebalo utvrditi za osnovno obrazovanje. Drugo što bi ovdje htio jasno reći. Naravno postavlja se pitanje a često puta u odnosu na današnje obrazloženje i obrazloženje koje smo slušali u petak. Zapravo je državni tajnik pomalo u tom dijelu bio kontradiktoran jer je između ostaloga u petak rekao da se ovo predlaže i kao socijalna mjera i socijalni program. Ako je socijalni program onda nije pravo. Ja moram to odmah reći. To je u načelu ostvarivanja socijalne države, socijalne pravde ali onda nije pravo. Ako je pravo onda imaju pravo svi učenici. Ako je socijalni program onda se mora voditi računa o socijalnim prilikama roditelja jer su i po Ustavu isto tako roditelji dužni brinuti o svojoj djeci i osigurati njihovo školovanje. Prema tome, ovdje se ne radi o tome da se radi o socijalnoj mjeri. Radi se o pravu koje se utvrđuje za sve učenike Republike Hrvatske u osnovnom obrazovanju. Slična situacija je i glede onog sljedećeg pitanja koje je vezano uz srednje školsko obrazovanje, vezano za prve razrede. Znate, kad je u pitanju taj problem onda je jasno da po Ustavu takve obaveze nema. Za srednje obrazovanje nije besplatno i u tom pogledu nije dobro pozivati se na Ustav. Može se govoriti o poticaju, inicijativi da se promijeni Ustav itd., ali to ne znači da u okviru programa koji preferira Republiku Hrvatsku da će biti država znanja i umijeća na kraju krajeva obrazovanih ljudi, da ne može svojim programom, ako takve mogućnosti to omogućuju u svojim zakonima proširiti. Međutim, otvara se vrlo ozbiljno pitanje. Da li je dovoljno i ustavno pravno moguće osigurati besplatne udžbenike u srednjoj školi samo za jedan razred? Jer po Ustavu svi su pred zakonom jednaki. Učenici u srednjim školama su svi jednaki i u takvoj situaciji se postavlja pitanje da li je moguće zakonom diskriminirati tri razreda a ostaviti samo jednom razredu besplatne udžbenike? Ja mislim da nije moguće i da će u tom pogledu biti ozbiljnih prigovora i zbog toga je trebalo ako se već to hoće ići odmah na besplatne udžbenike za sve. Drugo je pitanje mogućnosti sredstava. Treću stvar koju bi htio odmah prigovoriti jeste upravo to i zbog toga sam i prigovorio zašto se ovim zakonom to rješava a ne Zakonom o osnovnim obrazovanjima? Ne može se kazati da udžbenike između ostaloga osiguravamo besplatno za đake, odnosno na trošak države i društvene zajednice, da bismo ostvarili odredbu stavka 1. članka 65. koji govori o obaveznom i besplatnom školovanju a da u isto vrijeme nismo osigurali besplatna sva ostala učenička pomagala koja su neophodno potrebna za osnovno obrazovanje, od ne znam teka za vježbanje do redovnih teka i svih ostalih pomagala koja su nužno potrebna, po kojem su programu predviđeni, naravno obrazovnim programom predviđeni. Prema tome, i to je trebalo obuhvatiti tom mjerom i u takvoj situaciji je sasvim jasno da se taj dio treba riješiti. Dakako moguće je odmah govoriti o socijalnom programu koji bi trebao kompenzirati ovaj dio što se radi. Ali onda to treba rješavati poreznom politikom gdje treba ljude koji više zarađuju, imaju veće prihode oporezovati sa progresivnom stopom poreza da bi zapravo srazmjerno svojim mogućnostima sufinancirali i doprinosili financiranju javnih i zajedničkih potreba u Republici Hrvatskoj kroz porezni sustav. Peto, postavlja se pitanje, znate ima li smisla da pravila o distribuciji, korištenju i čuvanju besplatnih udžbenika donijet će ministarstvo nadležno za obrazovanje? To mi nikako nije jasno zašto bi baš sva ta pravila moralo donositi kad mi imamo program. Trebalo je u programu zapravo to propisati vrlo jednostavno i na taj način jer je program obavezan za sve osnovne škole i u tom segmentu bi trebalo, ovako stalno donosimo propis na propis i u šumi tih propisa vrlo često se ne snađu ni naši ravnatelji osnovnih škola a bogme ni roditelji ni djeca još, a djeca ponajmanje. Peto, gledajte ovi rokovi koji su predviđeni u članku 3., jednostavno ne mogu se održati više, jer nema nikakvog smisla da ostane rok do 31.12.2006. godine, danas je 13., da bi se uskladilo sa obaveznim programom oko izdavaštva knjiga koje su neophodno potrebne za određene razrede koji će trebati biti besplatni. Ako se već produžuje do 31. siječnja iduće godine za sve, onda bi trebalo bar taj rok dati do 31. siječnja pa neka imam barem mjesec i pol dana da se mogu uskladiti, jer za par dana vodeći računa o činjenici da nastupaju i Božićni i Novogodišnji praznici, da jednostavno se to neće moći ostvariti. Zbog toga bi bilo dobro, sugeriram predlagatelju da ide svojim amandmanom i da zapravo za sve ove kategorije osigura da to bude 31. siječanj 2007. godine. Šesto, ovdje je predviđeno da zakon stupa danom objave u "Narodnim novinama". Znate, Ustav u članku 89. predviđa mogućnost da se skrati rok odnosno "vacatio legis" objave zakona ali tada propisuje i da su obavezni navesti razloge zbog čega se to traži, osobito opravdane razloge. Mi ovdje nismo dobili nikakve a kamoli osobito opravdane razloge zbog čega se traži da zakon stupi na snagu danom objave u "Narodnim novinama". To je trebalo navesti, obrazložiti. Ne radi se samo o pravnoj formi, radi se o vrlo ozbiljnim stvarima jer ćemo onda početi primjenjivati ovu odredbu da istim danom donošenja ili danom objave stupe na snagu pravni propisi što je karakteristika praktički kad Sabor obavlja ustavno-pravnu funkciju a ne zakonodavnu funkciju i zbog toga ne bismo trebali izjednačavati zakone sa Ustavom i ustavnim zakonima koji osiguravaju provedbu Ustava odnosno one ustavne zakone koji propisuje Ustav da se mogu donositi. I zadnju stvar koju bih htio posebice naglasiti. Dobro je da se rade reforme u osnovnom i srednjem školstvu koje trebaju osigurati odgovarajući napredak ne samo u stvaranju materijalno-financijskih ako hoćete i pedagoških, didaktičkih uvjeta za ubrzano obrazovanje djece da steknu određeno znanje i vještine koje će biti kompatibilna sa suvremenom podjelom rada u zemlji i u svijetu. To je sasvim sigurno dobro. Ali nije dobro to raditi na kapaljku. Ja mislim da bi trebalo donijeti program koji bi trebali predvidjeti da se u sljedećih godinu, dvije dana osigura sve ovo da bi se moglo osigurati pored ovih uvjeta i prostorni i svi drugi uvjeti za realizaciju tog programa, i ono što je osobito važno kadrovski uvjeti koji trebaju osigurati dodatnu komponentu. Mi imamo stalno jačanje obrazovne funkcije ali često puta zaboravljamo da se naša djeca trebaju i odgajati u osnovnim školama i taj dio jednostavno sve više i više se zanemaruje i na to pitanje treba postaviti posebice tezu pogotovo kad se radi o osnovnom obrazovanju mi moramo jačati i ovu odgojnu funkciju tim više što nažalost u današnjem suvremenom društvu i njegovoj dinamici zapravo sve više i više ima roditelja koji imaju malo vremena nažalost za svoju djecu i malo provode vremena pa i oni sami ne stignu dovoljno osigurati vremena za odgojnu funkciju i u tom pogledu s jedne strane ne zanemaruju nego nisu u mogućnosti ostvariti tu ulogu do kraja roditelji, i s druge strane zanemaruje osnovna škola. I s treće strane, sve više i više nam se dešava da nam zapravo djeca tog uzrasta bivaju na ulici i prepuštena stihiji u odgojnom pogledu, tako da se često puta događa da onaj recimo i dobar rezultat koji se ostvari kroz obrazovanje zapravo kroz ovaj nedovoljni rezultat u odgoju doživi svoj kontra efekat a ne onaj pozitivni efekat koji bismo trebali imati u društvenom i ukupnom ne samo rastu i razvoju društvene zajednice nego zapravo i stvaranju kvalitete života ukupnog življenja kod nas. Zbog toga ja predlažem da u tom programu i sutra o tom segmentu posebice se razmotri i da u tom kontekstu se posebice vidi šta učiniti od strane društvene i državne zajednice, da se osiguraju dodatna sredstva, da se osiguraju sadržaji i prostori u kojima se može kvalitetno osigurati odgojna funkcija i u školi i kroz školu za našu djecu osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja. Hvala lijepa.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Evo, poštovani gospodine predsjedniče iako sam malo lošije čuo gospodina Matu Arlovića ali bi se samo, dosta se slabo čuje to moram priznati, samo ću se nastaviti na ovaj dio kad je govorio o srednjoj školi i točno je … [[Zbog predsjedničkog zvona govornik se ne razumije.]] stajalište moga kluba da nema ustavne zapreke da i učenici druge, treće i četvrte godine srednjih škola također dobiju besplatne udžbenike. Prema tome, to ne stoji ono što je rekao državni tajnik vezano za članak 65. Ustava. Prema tome, nema takve zabrane i to se također moglo napraviti. E sada, kad se već govori o tome besplatnom udžbeniku samo ću podsjetiti da ovo nije prvi put da se u Hrvatskoj uvode besplatni udžbenici. Naime, prvi put je to bilo za školsku godinu '97. i '98. kad je ministrica bila gospođa Ljilja Vokić i onda je to prvi put uvedeno, ali istina nije uvedeno zakonom matičnim nego je uvedeno Zakonom o izvršenju državnog proračuna i onda vam je to negdje državni proračun koštalo 100 milijuna kuna. Sad je to 240 milijuna kuna. I sad si možete zamisliti znači u ovome razdoblju, to je znači od '97., '98., sedam, osam godina koliko su udžbenici poskupili. To vam je najbolji pokazatelj. Znači, odnos je 1:2,4. E, to je onaj dio vezano i da svake godine tiskamo udžbenike što je moja kolegica govorila gdje niste dali odgovor državni tajniče i to je ono na čemu trebamo raditi da bi ustvari omogućili svima pristupačnije i jednake uvjete za školovanje i stjecanje obrazovanja. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku potpredsjednik poštovani zastupnik Mato Arlović.
Gospodine predsjedniče! Poštovani kolega Kovačević, Ustav je u tom dijelu potpuno jasan. On u stavku 2. kaže: "Svakom je dostupno pod jednakim uvjetima srednjoškolsko i visoko obrazovanje u skladu s njegovim sposobnostima.". Dakle, naglasak je "pod jednakim uvjetima" i u skladu sa sposobnostima osobe, pojedinca. Ako je društvena i državna zajednica dovoljno imućna da to može ostvariti ona može osigurati besplatne udžbenike ne samo za srednje nego i za visoko obrazovanje itd. i ne mora zbog toga mijenjati Ustav. U Ustav ima takva mogućnost i to treba riješiti zakonom ali mora osigurati pod jednakim uvjetima za sve. I zbog toga nije moguće ovim zakonom predvidjeti da za prve razrede besplatne udžbenike a druge i treće moraju taj dio platiti. To je prvo što bih htio naznačiti. I drugo, ne postoji obaveza doduše društvene i državne zajednice da to mora. Ako može to može ali ne mora. Dok kad je u pitanju osnovno obrazovanje jasno propisano da je osnovno školovanje obvezatno i besplatno. Prema tome, to je malo stroža norma i malo drugačija norma nego ova. Dakle, nije potrebno mijenjati Ustav da bi se moglo osigurati besplatne udžbenike i za srednje škole i za visoko ako državna i društvena zajednica može, ali se mora zakonom osigurati da to rade pod jednakim uvjetima i osigurati svima da prema svojim sposobnostima mogu imati pristup takvom pravu i takvoj mogućnosti. Dakako, u tom segmentu treba posebice voditi računa o mogućnosti društvene i državne zajednice odnosno državne, da tako kažem pojednostavljeno kase i u tom segmentu to pitanje opet ne bi smjelo se rješavati Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o udžbenicima nego izmjenom i dopunom Zakona o srednjem školstvu odnosno osnovnom obrazovanju. Hvala lijepa.
Poštovana zastupnica Marija Bajt. Izvolite!
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, gospodo predstavnici ministarstva, gospođe i gospodo! Prijedlog zakona o dopunama Zakona o udžbenicima u osnovnom i srednjem školstvu po hitnom postupku podržat ću jer donošenje predloženog zakona osigurat će besplatne udžbenike za sve učenike u obveznom obrazovanju. Ovaj na oko mali zakon od svega četiri, pet članaka rješava velike stvari u Hrvatskoj. Sustavno će riješiti nabavu i financiranje svih udžbenika za učenike u sustavu obveznog obrazovanja tako da je iznos od oko 240 milijuna kuna osiguran u državnom proračunu za 2007. godinu na stavci Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa. Do sada uz sve rasprave pitanje nabave i financiranja udžbenika nije bilo sustavno riješeno osim u školskoj godini 1997/98. Nabava udžbenika bila je znatan financijski izdatak posebno za obitelji s više djece školskog uzrasta. Znamo da je to za osnovne škole oko 1000 kuna, srednje oko 1400 do 1500 i za strukovne škole oko 800 kuna. Ovisno o financijskim mogućnostima neki gradovi i općine kroz programe javnih potreba financirali su nabavu udžbenika što je dovodilo do neravnopravnosti učenika ovisno o njihovom mjestu stanovanja. Stoga je hrvatska Vlada uz nastojanje ravnomjernog razvoja Republike Hrvatske ispunila i obvezu ravnopravnog statusa svih učenika u Republici Hrvatskoj te slijedom i nacionalne populacijske politike jedna od mjera i uvođenje besplatnih udžbenika za sve učenike u obveznom školovanju. Na temelju razvitka Republike Hrvatske kao društva temeljenog na znanju hrvatska Vlada je, se odlučila i za produženje obveznog školovanja na srednjoškolsko obrazovanje jer je do sada 20% građana u Hrvatskoj koji su završili samo osnovnu školu. Predložene izmjene Zakona prihvaćam i zbog toga jer se novi nastavni plan i program djelomično razlikuje od dosadašnjeg a zakon traži i obveznu usklađenost udžbenika s nastavnim planom i programom te propisuje povlačenje udžbenika ako nije usklađen s planom i programom. S obzirom da je potrebno uskladiti veliki broj udžbenika u kratkom roku prihvaćam produženje roka do 31. prosinca 2006. odnosno 31. svibnja 2007. kako je to predloženo u Prijedlogu zakona jer i autorima i nakladnicima treba omogućiti dovoljno potrebnog vremena. Uz sve pozitivne pomake koje možemo pratiti u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa za očekivati je da ćemo uskoro raspravljati i o pedagoškom standardu u Republici Hrvatskoj. Stoga podržavam i predloženi Zakon o udžbenicima za osnovnu i srednju školu. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Poštovana kolegice Bajt vi ste rekli da je Vlada ispunila obećanje da će svima osigurati jednake uvjete obrazovanja. To obećanje nije ispunjeno. Jednaki uvjeti obrazovanja za sve se ispunjavaju u onom trenutku kad se donese pedagoški standard i puno više od toga kad se on u potpunosti primjeni u svakoj školi. Danas u sredinama koje su van urbanih i gradskih sredina imamo mahom nestručno zastupljenu nastavu, imamo lošije opremljene škole, imamo bitne lošije uvjete školovanja. Prema tome nije točan vaš navod da sva djeca u Hrvatskoj, da se ovim zakonom ispunjavaju jednaki uvjeti.
Replika poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Govoreći o rokovima u, koji se mijenjaju ovim zakonom rekli ste da je, smatrate da je to dovoljno i da je to posve u redu. Ja ću samo ovdje, želim istaknuti da školska knjiga koja se ima zvati udžbenikom mora udovoljiti dva temeljna kriterija. Jedan je da bude usklađena sa nastavnim planom i programom i drugo da ima biti usklađena sa udžbeničkim standardom. Novi nastavni plan i program je objavljen u Narodnim novinama 15. rujna. Vi mislite da je dovoljno 2 i po mjeseca za autore da napišu po 4 udžbenika koje rabe od 5. do 8. razreda ili od 1. do 4. razreda i pripadajuće vježbenice, priručnike za učenike te udžbenike jer tako trebaju potpuno opreme ilustracijama, da se potpuno napravi prilog knjiga i ostalo. Vi mislite da je 3 mjeseca dovoljno za 4 kvalitetne knjige?
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Što se tiče rokova oni koji su u tim programima znaju i imaju velika iskustva i mislim da će brzo napraviti i, jer udžbenike ne pišu oni koji su se sad pojavili nego oni koji su u tom sustavu. A ono zbog čega ovo posebno podupirem je da će unijeti red u dosadašnji nered i anarhiju koja je do sad bila zaustaviti. Hvala.
Poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovane kolegice i kolege, poštovani državni tajniče. Ja sigurno jesam za besplatne udžbenike za svih, ali ne sigurno dok nisu osigurana materijalna sredstva za povećanje potreba, uspješno provođenje hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda, ulaganja u opremu, kabinete škola, u stručno usavršavanje učitelja, zapošljavanje stručnih suradnika posebice zbog njihove nezaobilazne uloge u programima prevencije ovisnosti i nasilja. Također smatram da nije još vrijeme da imaju svi besplatne učenike, a to podrazumijevam pod time da nisu doneseni standardi opremljenosti škola sukladno KNOS-u odnosno pedagoški standardi. Kada se za ove navedene prioritete osiguraju sredstva onda bi se stvorili uvjeti za provođenje ove akcije besplatnih udžbenika. Budimo iskreni, recimo da li saborskom zastupniku ili zastupnici ili ministru su potrebni besplatni udžbenici za njihovu djecu? Ili onima koji imaju puno niži socijalni status? Što se tiče Ministarstva znanosti i obrazovanja znamo da u 2005. godini je izabrano 49 osnovnih škola od ukupno 146 prijavljenih za eksperimentalno provođenje KNOS-a u školskoj godini 2005./2006. Do sada je nadležno Ministarstvo za svaku odabranu školu osiguralo 50 tisuća kuna za didaktička nastavna sredstva i pomagala te još 3 tisuće kuna za materijalne troškove. Početkom 2006./2007. godine Ministarstvo je najavilo isplatu 1000 kuna neto za svakog učitelja i stručnog suradnika iz tih 49 osnovnih škola koje provode eksperimentalno KNOS, a kao za nagradu za uloženi trud i uspješnu provedbu. Isto tako će se svakoj školi uplatiti 100 tisuća kuna u opremi kako bi u budućnosti te škole bile u središtu provedbe KNOS-a. No međutim u školskoj godini 2006./2007. sprovođenje hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda započelo se u svim školama u Republici Hrvatskoj. Ministarstvo je ove godine izdvojilo 200 osnovnih škola i obavezalo se da će tim školama isplatiti 25 tisuća kuna. I problem je u tome jer je još preostalo 731 osnovna škola gdje nije osigurana niti jedna jedina kuna. Mi se zalažemo da se najprije ulaže u opremu, ulaganje u stručno usavršavanje djelatnika a isto tako i materijalne troškove za same škole. Mislim što nije razriješeno još u ovom zakonu na strani 4., članak 4., stavak 2. pravila o distribuciji, korištenju i čuvanju nisu postavljena. Zna se samo da će biti nabavljeni udžbenici. Pitanje je koji udžbenici? Oni koje izaberu učitelji? Što znači da za svaku školu različito ina osnovu kojeg broja će se nabavljati. Tko će broj objavljivati, koji je kriterij brojenja učenika i tko provodi i čitav niz ostalih stvari koje su nejasne, a što znači da se može desiti da udžbenici dođu u škole i da se ne zna što će dalje sa njima biti pa se može isto tako i desiti da utrošena sredstva moraju se i druge godine utrošiti u istu stvar. Kako se mi zalažemo za regionalni razvoj i da se cijela Hrvatska razvija na isti način ja moram reći da svakako tražimo i ravnopravnost statusa učenika, a ravnopravnost se ne postiže samo na način da se daje svima jednako bez obzira što kome treba. Roditelji sa manjim financijskim mogućnostima i dalje ostaju u neravnopravnom odnosu ukoliko se daje jednako kao i onima koji mogu bolje, imaju bolje financijske mogućnosti. Što se tiče samog ministarstva kao i nabavku novih potreba ministarstvo bi trebalo preuzeti odgovornost za sve poslove oko besplatnih udžbenika kako bi se lokalnoj samoupravi ostavio prostor za opremanje škola prema zahtjevima suvremene metodologije tim više što će prema HNOS-u nakon nekog vremena sva ta škola najvjerojatnije dobiti svoj specifični metodički pristup i neće se moći unificirati nastava u svim školama jednako. Moram samo reći da me ovo možda, ova akcija besplatnih udžbenika podsjeća i na vrijeme kada sam se i ja školovala i onda smo bili svi jednaki i dobivali besplatne knjige. I nosili kute.
Poštovani zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, danas se jako ugodno osjećam. Vi ste dobre volje i odmah je ozračje u ovom Visokom domu pozitivno. Što se tiče samog ovog prijedloga zakona ja nisam baš neki veliki ekspert za to područje osnovnog školstva i srednjeg školstva, pa sam iskoristio priliku da organiziram jedno frcanje ideja ili … [[Govornik govori engleski, ne razumije se.]] sa najvećim nakladnikom u Hrvatskoj profesorom Antom Žužulom i malo smo razmišljali i o civilizacijskim implikacijama primjene ovoga zakona i na kraju smo staro vrijeme zalili sa dva konjaka što kad sam ja u pitanju nije baš uobičajena pojava. Dakle, o čemu se tu radi. Mislim da kad je u pitanju SDP da postoji stanovita ljubomora u odnosu na sada vladajuću koaliciju koja se pokazuje u mnogo područja socijalno osjetljivijom nego ova stara koalicijska vlast i to svakako govori s jedne strane o konvergenciji političkih programa na hrvatskoj političkoj sceni, a ja bih htio vjerovati da ne govori samo o okolnosti da se dogodine ulazi u predizbornu godinu. Što se tiče dileme svima besplatni udžbenici ili samo dijelu populacije djece. Ja sam za načelo svima besplatni udžbenici kao što bi bio načelo i svima kute i svima neformalno odijevanje da se ne vide socijalne razlike ni na razini osnovne škole, ni na razini srednje škole, pa ni na razini fakulteta. Tu je s nama jedan od intelektualno najmanje iskorištenih ljudi u Hrvatskoj profesor Ivo Banac. On će znati da na primjer Yaleu studiraju i djeca od naftnih magnata i djeca careva, kraljeva. Međutim, ako dođete tamo nikad nećete vidjeti razlike između bogatih i siromašnih koje možete uočiti ispred naših osnovnih, a pogotovo srednjih škola gdje jedan dio djece dolazi sa Porsheima i BMW-ima, a drugi dolaze pješke u pohabanim odijelima. Razlike se tamo vidite pri proslavi rođendana, a onda kad posebni catering dolazi sa čarter avionima, dolaze konobari, kuhari i onda se vidi da je netko malo bogatiji ili malo siromašniji. Dakle, kada je u pitanju sam udžbenik ovo romantično razmišljanje o dobu kad smo mi bili u osnovnoj i srednjoj školi ukazuje na jedan realni rizik podržavljenja sustava nabave udžbenika pogotovo ako on završi u nekim pod zakonskim aktima ili uredbama ili ne znam kakvim pravilima koje bi izdalo vaše ministarstvo, koje bi se djeci zabranilo da kidaju stranice koje im se ne sviđaju, da crtaju leptire, ptice, izjavljuju prve ljubavi jer ogromno bogatstvo povijesti marginalija bi ostalo siromašno ako se to dogodi. Danas su najvrednije knjige u antikvarijatima one na kojima je nešto načrčkao Tin Ujević ili Matoš ili drug Tito i ne znam tko već i u tom smislu nestajanje marginalija iz udžbenika i nestajanje udžbenika kao privatnoga bogatstva je jedan realan rizik o kojem vi morate voditi računa. Kad sam dio u srednjoj školi u Americi tamo postoji sistem koji je tu uvažena saborska zastupnica Ruža Tomašić spomenula da lokalni organi vlasti obično su to ondašnje županije ili države kupuju od nakladnika knjige, onda ih doniraju školama. Tamo postoje police koje omogućavaju djeci da koriste te knjige. Međutim, tamo postoji jedna institucija koju bih ja također vama predložio kao surogat za uništenje tog romantičnog koncepta udžbenika, a to je da se na kraju osnovnog školstva sačuva školska torba svakog učenika. I ona ostaje u muzeju školskih torbi i ako se dogodi da netko dobije Nobelovu nagradu onda nakon 20, 30 godina ljudi vide što je bilo u njegovoj školskoj torbi. To bi bio jedan zgodan običaj da se uvede u Hrvatskoj. Meni je drago da je naš dragi ministar vrlo mlad i da ima djecu u osnovnoj školi, a posebno mi je drago da je moj vrlo nadareni student i u tom smislu ja bih htio da se ovaj model razmotri i u širem konceptu, da podzakonski i provedbeni akti budu na tragu vrlo plemenite ideje. Kad je u pitanju već plemenitost ideja neki dan sam na jednom odboru predložio jednu ideju koju ću tu u ovom Visokom domu ponoviti između ostalog i zbog toga što pretpostavljam da ovo se i prenosi. Da bi se digla uznositost učitelja u osnovnim školama i nastavnika u srednjim školama trebalo bi učiniti nekoliko gesti. Jedna od minimalnih gesti koja bi se mogla besplatno napraviti je da se po uzoru na Doru, Porin i Turistički cvijet uspostavi jedan nacionalni sistem nagrađivanja najboljih učitelja, škola, školskih prostora. Svega onog što je izvrsnost u našemu školstvu, da se dodjeljuju nagrade za najboljeg pisca udžbenika u matematici, u fizici, za najboljeg učenika, učitelja, najboljeg profesora itd. Ja osobno bih recimo htio da profesor Banac napiše najbolji udžbenik suvremene povijesti za osnovne i srednje škole, zato što on za to ima apsolutnu sposobnost. I ja imam u vlastitoj biblioteci nekoliko takvih udžbenika čije vrijeme nikada ne prolazi. I konačno, kad je u pitanju sami financijski učinak ovog zakona. Udžbenici su minorna stavka u kućnim budžetima. Tog mora svatko biti svjestan. Znači tih 240 milijuna kuna kad se prebaci na razinu učenika kreće se vjerojatno negdje od 500 do 800 kuna. Toliko djeca potroše u dva mjeseca u prosjeku za mobitele. Općenito udžbenik će gubiti vrijednost kao nastavno i obrazovno sredstvo. I zbog toga ova socijalno osjetljiva Vlada, a ja to hoću podcrtati treba postati i mudrost i usmjerena Vlada. I da omogućava i druge načine stimuliranja učenika. Primjerice, za učenje stranih jezika, za složenije oblike kompjuterskog opismenjavanja, za različite vidove stjecanja znanja van curiculluma. I konačno, da se osigura plemenito natjecanje nakladnika i pisaca autora. Pisanje autora, udžbenika, to će svatko znati koji je pisao udžbenike, čak i za visoko školstvo nije nikakav znanstveni rad. To je jedna vrsta vrlo suptilnog umjetničkog rada. I kao što ima vrlo malo ljudi koji mogu biti Ivo Pogolerić kad je u pitanju sviranje glasovira tako je i vrlo malo ljudi koji mogli napisati takav udžbenik koji jeste umjetničko djelo. I zbog toga ne bih htio da kriteriji ekonomičnosti jeftinoće postane ne samo osnovni nego jedan čak od kriterija pri odlučivanje državnom o nabavci udžbenika. Treba znati da postoje udžbenici koje piše Ivo Pogolerić i udžbenici koje piše neki XY. Dakle sve u svemu ja ću osobno podržati. Ali bih htio ukazati na vrlo komplicirane implikacije ovoga zakonskog projekta. Hvala vam lijepa.
Hvala. Replike, poštovani zastupnik Petar Selem.
Gospodine predsjedniče, ja bih samo htio podsjetiti mog dragog kolegu gospodinu Leticu da njegova plemenita ideja o nagrađivanju najboljih pedagoških radnika postoji. To je nagrada "Ivan Filipović" koja se dodjeljuje najboljim pedagoškim radnicima od vrtića preko osnovnog, srednjeg i visokog obrazovanja. Tu su uključeni i pedagoški radnici u smislu teorije. Uključeni su također i pedagoški radnici u smislu njihove zasluge za promicanje kvalitetnih udžbenika i tome slično. Tu nagradu dodjeljuje Hrvatski sabor, zajedno sa Ministarstvom obrazovanja, znanosti i športa i sutra u 12 sati u Preporodnoj dvorani je dodjela tih nagrada za ovu godinu. Ja pozivam kolegu Leticu da nam se pridruži u toj lijepoj i plemenitoj svečanosti.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Slaven Letica.
Malo me je razočarao kolega Selem koji pretpostavlja da ja ne znam nešto što svatko u Hrvatskoj zna. Međutim, radi se o tome kolega Selem da vi mislite da država treba dodjeljivati takve nagrade i vidjet ćete da to predlažete u jednom zakonskom projektu koji je na dnevnom redu, a odnosi se na nagrade iz Domovinskog rata. Nasuprot tome, ja smatram da to treba biti od države neovisna nagrada koju moraju dodjeljivati znači neovisne nakladničke kuće, neovisne profesionalne asocijacije, neovisni mediji, pogotovo hrvatska nacionalna televizija. Tek tako ta nagrada može postati kao "Dora" ili "Porin", a ovu koja se dodjeljuje tu po kriteriju podobnosti nije baš neka nagradu koju bi vi ili ja htjeli baš dobiti. Hvala vam lijepa.
Druga replika, poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Kolega Letica, ako, jer ste u tom kontekstu upravo i govorili, ako mislite da se gestama može poboljšati položaj prosvjetara mislim da ste u velikoj zabludi. Naravno, geste, nagrade, procjenjivanje i ocjenjivanje onih koji su dobri i njihovo promoviranje je u svakom slučaju je dobro i to je dobar plus i to treba raditi. No međutim potrebno je puno više od tih gesta kako bi zaista poboljšali položaj prosvjetara. Na prvom mjestu tu su plaće i njihov materijalni status koji ih negdje pozicionira u društvu kao one koji su više ili manje vrijedni. I onda sve, i sve ono ostalo koje je onda iz samog zanimanja proizlazi. Drugo, govoreći oko udžbenika onda ste govorili o nekakvim važnim ljudima i ljudima koji su vrhunski stručnjaci u svojim matičnim znanostima ili strukama kako bi bili dobri i adekvatni za autore udžbenika. Naime, to je prilično i dokazano da nije nužno da čovjek koji je dobar stručnjak u matičnoj znanosti automatski može biti dobar autor tako jedne posebne i specifične knjige, odnosno knjige s posebnom namjenom kao što je to školski udžbenik. Jer oni vrlo često, nedostaje onaj drugi ali jednako važan moment koji je u školskim udžbenicima, to je pitanje cijele pedagoške i didaktičke i metodičke obrade o kojoj oni zapravo ništa ne znaju. I u tome negdje je umijeće i problem oko stvaranja samih udžbenika jer treba u jednoj osobi spojiti istovremeno nekoga koji je dobar metodičar, didaktičar i pedagog i koji ima dobre ili izvrsne spoznaje iz same matične znanosti. Tako da taj projekt nije, može uspjeti naravno, ali nije ovako kategorički postavljeno kao što ste vi rekli da bi bio dobar i da bi uspio.
Poštovani zastupnik, replika.
Vrlo logično izlaganje iz tradicije dominacije … [[Zbog najave govornik se ne razumije.]] Znači ako materijalni svijest određuje duh kako ste vi se učili i vaša stranka onda ovi modeli stimuliranja izvrsnosti koje sam ja predložio nisu u skladu sa tom doktrinom. A što se tiče pisanja udžbenika nisam spomenio da vrhunski znanstvenici ne mogu napisati vrhunske udžbenike, i obrnuto. Dapače napravio sam "kej stadi" sa profesorom Ivom Bancom koji nepravedno sjedi tamo i trebalo bi ga premjestiti na drugo mjesto. Između ostalog loše čovjek i sjedi, i čuje, ali to nitko u ovom Visokom domu ne uzima u obzir. Hvala vam lijepa.
Poštovani zastupnik Miroslav Korenika, replika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ja ne osporavam kolegi Letici da kaže kako je ovo socijalno osjetljiva Vlada. Ali bih vas molio da komentirate kako to da u prijedlogu državnog proračuna Vlada nije usvojila amandmane gdje se osnovice za davanje za sva socijalna davanja u Hrvatskoj nisu mijenjala od 2001. godine. U međuvremenu inflacija je otprilike za sve ove godine kada se zbroji otprilike preko 18%. Pa primjerice, za tuđu njegu i skrb ova Vlada smatra da je dovoljno 400 kuna mjesečno, to su za one invalide koji su nepokretni. Smatra se isto tako za djecu u udomiteljskim obiteljima dovoljno je tisuću 300 kuna mjesečno. Četveročlana obitelj sa 2 djece, ako nema drugih prihoda dovoljno joj je za preživljavanje tisuću 360 kuna. Ako vi smatrate da je to socijalno osjetljiva Vlada onda sva čast. A, usput budi rečeno u međuvremenu su prosječne plaće i prosječne mirovine porasle, jedan dobar dio socijalno ugroženih osoba u Hrvatskoj zbog tog cenzusa i zbog povišenja ovih prosječnih mirovina nema pravo na socijalnu pomoć. Ako je to socijalna osjetljivost, onda svaka čast. A usput bilo bi lijepo kad već napadate stalno SDP, da nam kažete, jeste li možda bili nekada u SK i stalno na nas napadate pa to mogu samo oni koji su moralno čisti i nisu bili tamo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Slaven Letica.
Pa kolegica Zgrebec ona i danas ima priviđenja da sam kod nje na sjednici … [[Zbog najave, govornik se ne razumije.]] sjedio, što znači govori kakav tip simpatija prema meni ima. A što se tiče vaše socijalne osjetljivosti i amandmana na proračun. Pitajte uvaženog saborskog zastupnika i vašeg kolegu Matu Crkvenca, mog profesora, nije li to uobičajena praksa da sve Vlade odbijaju oporbene amandmane. Vrlo rijetko prihvate neki i onda prevare kao što je u mom slučaju. Prihvatili su mi dva amandmana za isplatu od … [[Ne razumije se.]] pa su me prevarili i za cestu do Svete Gere pa su me prevarili, a to govori o neodgovornoj Vladi. A kada je u pitanju sam proračun, proračun je povećan za 9% a društveni brutoproizvod raste sa 4,5% pa sam ja predlagao Mati Crkvencu da on i ja ako bi glasovali za takav proračun moramo vratiti ne samo doktorate i magisterije ekonomskih znanosti nego i diplome. Tako to vam stoji. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo za čas bi na trenutak prekinili ovu raspravu, pa bi predložio dopunu dnevnog reda. Nastavljamo sa raspravom o Konačnom prijedlogu Zakona o dopunama Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu. Poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Ja bih na početku svoje pojedinačne rasprave htjela reći dvije činjenice koje se vrlo… Gospodine predsjedniče meni je jako teško govoriti u ovakvoj situaciji i kada kolege … [[Zbog predsjedničkog zvonca, govornik se ne razumije.]] Ako bih molila da ja sada počnem iz početka, obzirom da su oni koji su izašli, koji su namjeravali izaći očito izašli. Hvala vam lijepa. Dakle idemo iz početka. Ja bih htjela na početku svoje pojedinačne rasprave reći samo dvije stvari koje mi se čine ključnim kada razgovaramo o školskim udžbenicima a koje vrlo često zaboravljamo u ovoj političkoj ili bilo kakvoj drugoj javnoj raspravi. Ono što knjigu koja se hoće zvati školskim udžbenikom razlikuje od svih drugih knjiga je upravo što je njezin sadržaj unaprijed određen nastavnim planom i programom i upravo zato je taj nastavni plan i program izuzetno važan za same udžbenike. I drugo, što se tiče njezinog oblikovanja, uređenja teksta, pristupa i slično je, to je određeno dokumentom koji se zove udžbenički standard. Program po kojem ćemo raditi, tj., autori trebaju raditi udžbenike je donesen 15.9. Udžbenički standard još uvijek nije. Druga stvar koja mi se čini bitnom reći, to je jedna vrlo česta zabluda, to je naprosto da svaki učitelj, svaka škola naprosto uopće ne trebaju koristiti udžbenike. Vrlo često se govori kao da su udžbenici obvezna nastavna sredstva, no međutim nisu. Ono što je u našim propisima je da oni koji odluče koristiti udžbenik to mogu i mogu koristiti samo one udžbenike koji su prošli proceduru odobravanja ministarstva. Dakle, nitko nikada nije rekao niti to u struci funkcionira da se bilo koji udžbenik u bilo kojem nastavnom predmetu mora koristiti. Obzirom da se radi o hitnom postupku koji objedinjuje prvo i drugo čitanje, ja bih htjela predložiti jednu dopunu zakona koju mislim da bi bilo dobro da se uvrsti u ovaj zakon, a tiče se promjene odredbi oko sukoba interesa, odnosno pooštravanje odredbi oko sukoba interesa. Rekla sam na početku da je vrlo važno za sadržaj udžbenika kakav je sadržaj nastavnog plana i programa, obzirom da se temeljem njega definira i sadržaj udžbenika. Temeljem odgovora na moje zastupničko pitanje ministarstvo je rekla da 51 autor ili autorica udžbenika su ujedno bili u povjerenstvima koji su određivali novi nastavni plan i program. To naravno nisu svi, obzirom da još jedan dio autora, dakle, ne svi nego jedan dio izabranih od strane ministarstva autora je sudjelovao u izradi što HNOS-a, što novog nastavnog plana i programa. Njima su uredno na početku programa, odnosno pojedinih nastavnih predmeta, cjelina pojedinih nastavnih predmeta u programu ministarstvo zahvaljuje na njihovoj pomoći, itd. No međutim, mislim da su time dovedeni na neki način u privilegirani položaj u odnosu na sve one druge koji već jesu ili žele biti autorima udžbenika. I naravno da će njima biti dovoljno 3 mjeseca da napišu sve udžbenike kad su oni unaprijed znali što će biti u samom nastavnom programu, što treba biti sadržaj udžbenika jer su oni naprosto u tome sudjelovali. Oni drugi koji nisu bili izabrani od ministarstva to nisu znali i ovi koji su sudjelovali u tim povjerenstvima za nastavni plan i program su naprosto u privilegiranom položaju u odnosu na ove druge i mislim da time treba nadopuniti zakon jer naprosto nije u redu. I sa stajališta samog tržišnog natjecanja i sa stajališta, na koncu konca, i etike. Naravno, ne vjerujem da je to bilo od strane ministarstva namjerno ili ne želim to vjerovati, ali činjenica je da je ovakvim načelnim radom ministarstvo dovelo u privilegirani položaj samo neke autore i samo neke nakladnike i to nije u redu. I to trebamo promijeniti, ja sa nadam da ćete u tom smislu proširiti ove odredbe o sukobu interesa. Drugo, to je spomenuo kolega Gajica u svojoj raspravi u ime kluba, ono trčanje nakladnika, gotovo histerija po školama, donacije nakladnika prvenstveno ravnateljima, a onda i ovim voditeljima aktiva i pojedinim učiteljima ne bi li upravo izabrali njihov udžbenik je i dalje problem i dalje nije riješeno. Nakladnici kupuju opreme za škole ne bi li upravo zato i stoga izabrali učitelji upravo njihove udžbenike. Imali smo primjera gdje su plaćali pojedinim ravnateljima nekakve izlete, jedrenje i ne znam što je sve skupa bilo. To i dalje ni na koji način nije riješeno. Ono što bih ja voljela pitati je tko je zapravo zadužen da radi stručnu edukaciju učitelja. Naime, obzirom da nakladnici imaju novaca i jasan poslovni interes, oni organiziraju edukacije za učitelje pod tim nazivom a zapravo se radi o čistoj promociji njihovih vlastitih udžbenika. No ni veći nakladnici i jači toga mogu raditi puno više. Oni manji nakladnici to naravno ne rade jer su manji i za to nemaju novaca i sredstava. Time su manji nakladnici dovedeni u znatno lošiji i nepovoljniji položaj od ovih drugih. Ako bi ograničili na način da stručno usavršavanje učitelja rade da li stručne asocijacije nastavnika, učitelja, odnosno da to mogu raditi određene komore, kao primjer Psihologijska komora, odnosno da se to radi kroz program zavoda, da na neki način onemogućimo nakladnicima da rade edukacije. Neka oni rade na svojoj promociji, ali neka se to onda zove promocija, a ne na neki način edukacija. Iako, obzirom da se malo novaca iz države ulaže u educiranje nastavnika vrlo često je to dosta solidno i prilika na neki način da se učitelji dodatno educiraju. To je druga stvar koju mislim da bi trebalo izmijeniti i dopuniti ovaj zakon kako bi izbjegli ove stvari da su neki zbog toga što više znaju jer su bili bliže ministarstvu ili zbog toga što imaju više novaca budu u tržišno povoljnijem položaju u odnosu na one druge. Što se tiče besplatnih udžbenika, rekla sam već u ime Kluba SDP-a da se osobno ne protivimo naravno besplatnim udžbenicima. No međutim da postoje određeni prioriteti. Ja bih i osobno htjela istaknuti zaista potrebu donošenja i puno važnije provođenja pedagoškog standarda koji bi onda tu bitno definirao odredbe školovanja i svega ostaloga. Ono što je dosta tu zanimljivo reći, to je kolega Mlinarić, čini mi se, pozvao na odredbu da sva djeca trebaju biti jednaka. Mi smo upravo prošli tjedan imali na raspravi Zakon o dječjem doplatku i po kojem sva djeca nisu jednaka. Sva djeca imaju pravo na dječji doplatak, što je također socijalna mjera kao i ovi besplatni udžbenici, no međutim temeljem imovinskog cenzusa pojedinog roditelja je napravljena i kategorija koji iznos dječjeg doplatka koji ta djeca imaju. Možda da se razmišljalo na način da se taj isti cenzus, obzirom da ti izračuni već postoje, kažem sva djeca imaju pravo na dječji doplatak, primijeni i ovdje kod udžbenika, bi se izbjeglo da zaista dobe udžbenike oni koji trebaju. Odnosno, možda točnije reći da ne dobiju oni koji to zaista ne treba, odnosno koji imaju sredstava za nabaviti udžbenike. I zadnje što bi htjela reći, mislim da sve ove stvari u školstvu ne bi smjeli gledati samo i isključivo jedino administrativno već da bi na umu trebali imati realnu situaciju koja je u školi, koja je u razredu. Ne zna se još točno jer se o tome još koliko ja čujem razgovara, ali postoje nekakve varijante da bi država, ako će kupovati udžbenike, te udžbenike onda obvezala da se koriste 3 ili 4 godine. Odnosno, da ih djeca i obitelji vraćaju u školu, odnosno daju na korištenje drugoj djeci. Bez obzira na to što to je sa stajališta ekonomskog države u redu, sa stajališta obrazovanja, obrazovanosti nacije, pa čak i sa jednog emotivnog stajališta mislim da to nije u redu. Vrlo često, a to posebno vrijedi za siromašnije obitelji i za manje obrazovane obitelji, školski udžbenik je jedina knjiga koja uđe u neku obitelj. I ako nam je cilj podizati obrazovanost stanovništva mislim da bi trebalo razmisliti o tome da kad jednom knjige učenici i obitelji, odnosno dobiju da se prema njima na takav način i ponašamo. Drugi argument je u tome što novije metode učenja i poučavanja, tako nekako izlazi i iz samog HNOS-a, podrazumijevaju aktivan pristup i aktivan rad sa materijalom, bilo kojim nastavnim sredstvom ili pomagalom pa tako i udžbenikom. Biti će vrlo teško i kontraprotivno sa stajališta te nove padagoške prakse da se zabranjuje na neki način ili onemogućava ili traženje da se knjige vrate onemogući učenicima, posebno u nižim razredima osnovne škole da po udžbenicima pišu, da vode bilješke, da aktivno rade sa knjigom jer to je jedan od ciljeva nastave naučiti djecu kako učiti i iz pisanih izvora mislim da bi bilo dosta važno da i to uzmemo u obzir kada donosimo ipak nekakve administrativne ili pravne odluke. I na kraju mislim da nam je zaista obzirom na ono što je bilo izrečeno u ovoj raspravi da nam je potrebna rasprava o uvođenju obveznog srednjeg školstva, to je puno više od pitanja udžbenika, to sam posve sigurna da kolege u ministarstvu znaju i pitanje prijevoza i pitanje gradnje učeničkih domova kojih gotovo pa uopće niti nemamo ili imamo u vrlo malom broju. No, međutim to je pitanje ako napravimo srednju školu obveznom, to mora biti škola koju će onda moći završiti svaki učenik ili učenica koju će nju upisati. Nama previše djece danas ispada iz sustava srednjeg školstva, oni koji su već ušli u sustav ne zbog toga što nemaju novaca, nego zato što u njemu, u tom sustavu nisu uspješni i nije dovoljno, to je čak koliko god teško bilo nije dovoljno promijeniti Ustav. To je najlakši dio. Novi programi, nove zgrade, sredstva, educirani nastavnici mislim da je puno više, da je vrlo teško ovako paušalno o tome govoriti bez detaljnije stručne, prvenstveno stručne rasprave. Zahvaljujem.
Hvala. Sad idemo na 5-minutnu pojedinačnu raspravu po prijavljenim klubovima. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Ma u konačnici biti će tako da nema zastupnika koji neće podržati ovaj zakonski prijedlog. Tvrdim ovo je dobar zakonski prijedlog, ako je bio dobar zakonski prijedlog kada je Zagreb uveo besplatne učenike ili jedan Buzet ili Umag ili Poreč onda je zasigurno dobar i ovaj Prijedlog. Ovo državni proračun stoji negdje oko 240 milijona kuna. Netko će reći da ovo ublažava jedan socijalni udar, ali ovo pomaže na neki način i onim sredinama koje su izgubile u novom sustavu financiranja lokalne samouprave. Zagreb je izgubio recimo nekih 500 milijona kuna, ali ako su oni jedna petina Hrvatske onda im to donosi 50 milijona kuna, a 50 milijona kuna je jedan bazen ili tri školske dvorane itd. Jedan Rovinj izgleda da će iz svega toga ipak govorim izaći kao najveći gubitnik. E sad da li je moguće reći kao što gospođa Dorotea Pešić-Bukovac prije govori u ime kluba IDS-a oni koji imaju više neka plate, a oni drugi koji imaju manje neka budu pošteđeni izdatka za knjige. Međutim, to je lako reći, ali je to dosta teško napraviti. Ja znam kako je to izgledalo u Buzetu kada se je odlučio na besplatne knjige jasno svima. Kada dođete do jednog konkretnog onda vidite da taj problem postaje malo ozbiljniji. E sada idemo ovako. 15 tisuća kuna, to su dvije velike plaće, 15 tisuća kuna jasno to je više nego 10 tisuća kuna koje su, to su dvije recimo iznadprosječne plaće, ali tu negdje u granici prosječnih, ali da li je sada tih 15 tisuća kuna, a živite u jednom iznajmljenom stanu više ili je više 10 tisuća kuna, a živite u svom stanu kojega ste '91. ili '92. godine kupili za 7 ili 8 tisuća maraka ili ste ga naslijedili ili ne znam naslijedili ste neku drugu imovinu. Ja razumijem jednostavno predlagače da je teško odrediti jedan pošten princip i zato ovaj princip svima isto nije za odbaciti. Međutim, isto tako se slažem djeca koja imaju poteškoća u razvoju, poglavito slijepa djeca, takvih je u Hrvatskoj negdje 200-tinjak moraju dobiti ma ne samo besplatne udžbenike nego moraju dobiti besplatna računala ili kompjutere, a ako za to nema novaca onda recite posve otvoreno državni tajniče obitelji koji imaju više od 15 tisuća kuna prihoda bez obzira kakvo im je materijalno imovinsko stanje moraju, nećeju imati prava na besplatne udžbenike. Međutim, još jedanput ću reći taj princip tko ima pravo, tko nema je teško izraziti jer ja tvrdim da netko tko ima 10 tisuća kuna, a živi u svojoj kući je zapravo živi bolje nego onaj tko ima 15 tisuća kuna, a živi u iznajmljenom stanu. Netko prijavljuje prihode, netko ne prijavljuje, a svi mi ovdje znamo da ova statistika koja govori da 700 tisuća ljudi u Hrvatskoj su negdje oko minimalne plaće od hiljadu 900 kuna naprosto ne odgovara istini. Nemojmo se zavaravati, ali o tome toliko. Utoliko ovaj princip knjige svima, to nije loše rješenje kada se najpotrebnije ne bi zaobilazilo, a to su slijepi, to su djeca s poteškoćama u razvoju. Netko će reći da sa 240 milijona kuna možda se moglo urediti nekoliko škola, dvorana itd., ali pustimo to kroz sustav decentralizacije sutradan da o tome brinu brigu lokalne sredine. I za kraj slažem se da nije pošteno da u nekim lokalnim sredinama imate besplatne knjige, a u drugim nemate, da jedan Zagreb ima, Rijeka nema, jedan Rovinj ima, jedna Pula nema, jedan Buzet ima, jedna Opatija nema, jedan Poreč ima, jedna Marčana nema i zato ovo bez obzira što to neće biti nasušna potrebna roditeljima, ali će im dobro sigurno i taj izdatak za jedno dijete od 500 do 800 kuna dobro doći, znači taj princip koji će na neki način izjednačiti lokalne samouprave je u najmanju ruku pravičan. Ali još jedanput državni tajniče nemojte zaobići ili nemojte zapostaviti one kategorije koje su najviše pogođene, one obitelji koje su na neki način najviše pogođene, a to su one obitelji koje imaju tu djecu s potrebama u razvoju. Izdaci takvih obitelji su enormni i tim ljudima treba maksimalno izaći u susret.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović.
Gospodine predsjedniče, ovim Zakonom se ne primjenjuje princip u kojem se izjednačavaju jedinice lokalne samouprave kao što tvrdi kolega Kajin i ispravljam taj navod. Ovim se Zakonom ostvaruje pravo učenika u osnovnom obrazovanju da dobiju besplatne udžbenike. To je nešto drugo i u takvoj situaciji ne smijemo zanemariti činjenicu i osobnost udžbenika, a osim toga i njihova prava.
Klub HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovani državni ministri. Malo me moram priznati zbunio kolega Letica kada je rekao da je ova Vlada socijalno osjetljivija od one prethodne, a neki od nas su neki način percipirali i jednoj i drugoj, onda ste malo ste socijalno osjetljivi pa malo niste, ali svakako da i o tom aspektu naše osjetljivosti treba voditi računa. Sama činjenica da se raspravlja o udžbenicima pokazuje da zapravo još uvijek participiramo duboko u Gutenbergovoj galaksiji i da je upravo udžbenik jedno temeljno sredstvo za prenošenje informacija i znanja. No, cjelokupna ova rasprava još je samo pokazala da mi duboko smo još uvijek u onoj predmodernoj politici. Umjesto da se bavimo obrazovnom politikom, mi više se bavimo politizacijom obrazovanja i to je također činjenica pa je onda zapravo na neki način pokušavamo pokazati da su sve ove akcije, aktivnosti usmjerene zbog toga, ne znam što je 2007. ili početak 2008. godine pred izborna godina pa onda na neki način sa ovako nekim nepolitičkim aktivnostima pokušavamo dobiti političke poene. Mislim da to nije dobro, da treba poć' od ove činjenice da je priča o jednakosti, o pravednosti jedna simpatična, lijepa priča al' da je ona zapravo, budimo ipak iskreni neostvariva. Ne samo kod nas nego isto tako također nije isto ići, ne znam u školu u Harlemu ili istočnom dijelu Londona ili u nekim drugim dijelovima New Yorka ili Londona. I na kraju krajeva mnoge knjige su upravo i tome napisane kako i sam početak školovanja itekako determinira i naš vokabular i naše mogućnosti da kasnije manje ili teže, lakše uspijemo u životu. Svakako da treba govoriti o obrazovnoj politici koja svakako nije samo besplatnost udžbenika i ta pravna distribucija nego i sa sobom ima čitav niz drugih segmenata od one banalnosti da samo zapravo dobro i zadovoljan učenik, profesor, učitelj, nastavnik zapravo može stvarati pretpostavke da i onaj ambijent u razredu, u seminaru bude dobar. Ali klub HSLS-a će podržati sve one aktivnosti koje upravo idu da ovu razliku, ove nejednakosti ipak što je moguće više smanje. I upravo ovaj jedan pokušaj da se zapravo isprave ove nepravde koje ipak postoje jer doista nije svejedno da li živite u ne znam Kostreni ili živite u Molvama ili u nekim drugim općinama, gradovima koji su Bogu hvala bogati, koji sebi imaju problema kako potrošiti novac a isto također je činjenica da ovi naši 600.-tinjak jedinica lokalne samouprave i uprave postoje i mnoge od onih koje doista se muku muče sa ovim najnormalnijim funkcioniranjem. I u tom smislu ovo jest napor koji ide upravo za time ovu nejednakost i ovu nepravdu uplaši i da se ona zapravo ne dobija jedan lažni dojam da je neki načelnik ili neki gradonačelnik sposobniji a drugi manje sposobniji nego upravo država ono što jeste njen jedan od najvažnijih aktivnosti a to je upravo aktivnosti na planu obrazovanje i odgoja da ona intervenira i da pokuša uvesti te neke standarde koji će pripomoći upravo da barem približno startamo sa istih pozicija u životu. U tom smislu će klub HSLS-a daje potporu ovome zakonu i u njemu ne bi želio vidjeti nikakvu predizbornu kampanju a s time isto s onim nekih objekcije koje su drugi dali svakako treba voditi računa jer upravo ta udžbenik ili pored sebe ima i ovu uporabnu vrijednost i svakako da ono o čemu je kolega Letica govorio stoji i da se treba itekako dobro razmisliti da taj odnos činjenica čuvanja i pohranjivanja na neki način se pokuša prevladati i nekim drugim mogućnostima. No ukratko, klub HSLS-a daje punu potporu i još jedanput upozoravaju na onaj problem koji se pokazao u nekim jedinicama lokalne samouprave da se dogodio sa problemom distribucije, da to baš i ne ide toliko lako ako se zapravo, ako se pristupi politički, kampanjski a ne sustavno i analitično. Hvala.
Hvala. Jedna obavijest. Predsjednik Odbora za gospodarstvo, razvoj i obnovu Dragutin Pukleš zakazao je sjednicu Odbora kojeg je predsjednik, danas u 13,30 u svome uredu, u sobi broj 244/2. Klub zastupnika HSS-a. Pet minutna rasprava. Poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, pomoćnici ministra! Pa evo, dozvolite da u ovih nekoliko minuta u završnoj raspravi ponovimo a i možda se osvrnemo na neke dodatne stvari u ime kluba Hrvatske seljačke stranke. Kao što sam i govorio u ime kluba na početku ovo je dobar primjer kako se malim zakonima rješavaju velike stvari. To mi se čini pozitivnim i upravo zbog toga će klub Hrvatske seljačke stranke apsolutno dati podršku ovom prijedlogu zakona odnosno inicijativi za osiguravanjem besplatnih udžbenika za obvezatno obrazovanje. Međutim, kao što smo i u uvodnom dijelu govorili, želim i ovdje ponoviti da je već i danas propuštena prilika da se u ovom mandatu završi proces ukupne reforme osnovnog i srednje školskog obrazovanja koji bi bio temelj na temelju kojeg bi se onda jasno mogli jednostavnije izvoditi neki i zaključci a isto tako i zakoni. Naime, mi nemamo u isto vrijeme ovdje i Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o srednjem školstvu iako se u uvodom obrazloženju govori o tome da se planira vrlo skoro pustiti u saborsku proceduru i taj prijedlog zakona gdje bi se i srednje školstvo uvelo kao obvezatno obrazovanje. Isto tako ovdje je u uvodnom obrazloženju vrlo jasno napisano da se uvode besplatni udžbenici za sve učenike u osnovnoj školi te u prvom razredu srednje škole. Ja koliko sam pažljivo pratio ovaj konačni prijedlog zakona, ovdje vrlo jasno u prvom članku piše, financiranje udžbenika namijenjenih obvezatnom obrazovanju. To sve govori pa neću ni ponavljati neke argumente. Odnosno nasuprot tome mi doista malo prigovaramo što nismo danas isto tako imali i Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o srednjem školstvu, gdje bi se i srednje školsko obrazovanje uvelo kao obvezatno pa tada bi olakšali na neki način i čitavom nizu jedinica lokalne i područne ili regionalne samouprave koji rješavaju prijevoz učenika pa i stipendiranje na kraju krajeva srednjih škola, da oni planiraju više ili manje u svojim proračunima. Ovdje se spominje ponavljam prvi razred srednje škole, ne znamo doduše to se planira pretpostavljam zakonima riješiti ali mi ne vidimo zakonske prijedloge. Ono što želim na kraju reći, to je da rokovi koji su navedeni u ovom prijedlogu zakona za usklađivanje udžbenika su nama se čini ipak malo prekratki. Danas je koji 13. ili ne znam kad će biti izglasan zakon će biti 15. Pretpostavljam da svi oni nakladnici koji znaju za ove izmjene već pripremaju te izmjene i da će stići, ali idemo sa nekakvom hipotetičkom pretpostavkom da se tek od petka počnu pripremati, onda niti 31.12. ne bi se to stiglo. Zato sam htio možda malo da skrenem pažnju da to ipak je prekratki rok, ali duboko se nadam da će stići. Isto tako, ovo socijalno načelo pravičnosti o kojem je bilo govora sa ove govornice je bih rekao treba tražiti u drugim obrazovnim projektima i Hrvatska seljačka stranka svakako snažno podržava ideju za osiguravanje besplatnih udžbenika ali i besplatnog prijevoza i za osnovno i za srednjoškolsko obrazovanje. Posebno treba obuhvatiti djecu s posebnim potrebama ukupno uzevši. I još jednom skrećem pažnju ministarstvu prije svega da bi trebalo paziti kod propisivanja određenih uvjeta za udžbenički standard u određenim natječajima koji je sada bio povučen, to sam već govorio, jer ispada da će te uvjete moći ispuniti samo dva do tri nakladnika a oni koji ponekad možda imaju i kvalitetnije udžbenike, dakle sadržaje u tim udžbenicima zbog formalnih razloga tisuću kvadratnih metara ili deset zaposlenih po udžbeniku će nažalost izvisiti. Tako da želim naglasiti, žao nam je što nema ovdje izmjena i dopuna Zakona o srednjem školstvu da se i već danas utvrdi obvezatno srednjoškolsko obrazovanje ali će klub Hrvatske seljačke stranke podržati ovaj konačni prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite!
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče, predstavnici Vlade! Pa ocjena je kluba Hrvatske stranke prava kako je ova rasprava ukazala na činjenice da su rješenja u Konačnom prijedlogu zakona o dopunama Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu mogla biti daleko kvalitetnija da je zakon obavljen u redovnoj proceduri, znači prvo i drugo čitanje i to su te uvijek greške vezano za hitnost postupka. Naime, mi normalno da ocjenjujemo da je svaki pomak na području osiguranja besplatnih udžbenika za osnovnu i prvi razred srednje škole dobro došao, ali kako je državni tajnik na početku u petak iz svog izlaganja rekao da ovaj zakon ima i socijalnu kategoriju. Stoga je klub Hrvatske stranke prava što je gospodin Pejo Trgovčević lijepo rekao dao amandman da može taj pristup socijalni biti i daleko pravedniji. I zbog toga klub HSP-a daje amandman da se odredi imovinski cenzus i to tako da bi osnovicu činile dvije prosječne plaće i znači koji pripadaju u te skupine imali bi pravo na besplatne udžbenike a ovim amandmanom se omogućava da to pravo dobiju i djeca druge, treće i četvrte godine srednjoškolskog obrazovanja jer smo danas u raspravi gospodin Arlović i ja smo baš o tome govorili vezano za članak 65. Ustava točno utvrdili da se to zakonom može regulirati. Prema tome, znam da to možda vama u ministarstvu predstavlja jedan određeni problem ali kad gledamo socijalni položaj, kad gledamo situaciju da su ljudi, znači roditelji morali čak za ovu školsku godinu znači u rujnu dizati kredite da bi kupili knjige i sve ono što je potrebno da bi mogli djecu uputiti u škole onda valjda vi u ministarstvu možete bar ovaj dio provesti vezano sa ovim načinom odnosno prijedlogom kluba Hrvatske stranke prava da se uvede imovinski cenzus i to obaviti jer znam da je to vama teško ali to je još jedan od načina da budemo u punom smislu te riječi i da utvrdimo mjerila koja će biti daleko socijalno prihvatljivija i pravednija jer ne možete, ne može nitko tvrditi da i djeca tajkuna ako smo socijalna država imaju pravo na besplatne udžbenike. Pa zašto onda djeci radnika, zašto djeci seljaka, zašto djeci branitelja ne osiguramo uvjete da mogu se školovati i na fakultetima i svagdje a i znamo sami da je takav položaj njihovih obitelji da jedva omogućavaju djeci srednje školovanje kad se uzme i ovaj dio nameta vezano za prirez, poglavito ako djeca moraju putovati autobusom, ako je riječ o srednjem školstvu i sve druge peripetije kojima su roditelji izloženi. Prema tome, da bi bio još daleko kvalitetniji prijedlog predlažem da prihvatite amandman kluba Hrvatske stranke prava i da svojim vlastitim amandmanom ovo pravo proširite i na sve učenike u srednjim školama. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Damir Kajin.
Gospodin Kovačević govori da je imovinski cenzus kako ga on određuje da bi bio socijalno prihvatljiviji kojega zakon poznaje. Ja se slažem da zakon nije idealan ali još jedanput ću postaviti pitanje javno, otvoreno da li su dvije prosječne plaće od … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala lijepa, to nije ispravak netočnog navoda. Hvala lijepa.
… [[Govornik se ne razumije.]] manje ili više od onoga tko ima … [[Govornik se ne razumije.]] a nema stan.
Hvala lijepa. Kolega Kajin, to je komentar i upit, pa nije ispravak netočnog navoda. Pa zašto to radite?
Polemiziram sa onom tezom socijalno prihvatljivije. … [[Upadica se ne čuje.]]
Da, da, nije lijepo. Završni osvrt državni tajnik Želimir Janjić. Izvolite!
Hvala lijepa. Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane zastupnice i zastupnici! Hvala vam svima koji ste sudjelovali u raspravama. Očito da je vaša briga za sustav obrazovanja puno šira od ove udžbeničke problematike i zato ste ovdje artikulirali niz prijedloga koji su izvan ovih okvira. Mi ćemo doista razmotriti sve što je ovdje rečeno i voditi računa itekako o tome kada to budemo razmatrali u okviru ovih promjena koje su pred nama. Ja ću samo kratko reći, mi smo najavili obvezno srednje obrazovanje i mi iza sebe već imamo prvu i drugu dionicu jedne studije koju radimo. Ovdje vam želim reći da na tome radimo doista vrlo ozbiljno, da će treća biti gotova do konca ovoga mjeseca i da ćemo naravno poslije toga o tome razgovarati. Ja bih na koncu samo kratko rekao. Dakle, uvjeravam vas da ćemo naravno itekako voditi računa o tome da distribucija bude riješena na najbolji mogući način imajući na umu da je tu kod nekih lokalnih zajednica bilo problema u prvoj godini kada su osiguravali besplatne udžbenike. I stoga smo to naravno i predvidjeli u zakonu. Kada je riječ o rokovima on je bio do 1. prosinca, dakle prekratak doista za nakladnike. Ovim zakonom se on produljuje ipak za mjesec odnosno za dva mjeseca i mislimo da je to dobro rješenje. Hvala vam najljepša što ćete podržati donošenje ovoga zakona. Ja sam siguran da će hrvatska javnost donošenje ovoga zakona a i drugih koji će uslijediti poslije toga sigurno pozdraviti. Hvala vam najljepša .
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakona o dopunama Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Klub zastupnika HSP-a. Državni tajnik Želimir Janjić. Amandmani Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaćaju se.
Hvala. Postaju sastavni dio Zakona. Kluba zastupnika HSP-a amandman.
Ne prihvaća se. Mi smo jasno rekli, svi su učenici isti i od početka iduće školske godine, 2007/8. besplatni su udžbenici za sve učenike koji pohađaju obvezno obrazovanje.
Klub HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče. Vi ste rekli da ovaj Zakon ima socijalnu kategoriju. Zbog toga smo i dali amandmane jer nisu svi roditelji isti i znamo kakva je situacija. Da ste htjeli razmisliti prihvatili bi te amandmane i onda biste dali mogućnost da se za svu djecu, znači i 2., 3. i 4. godine srednje škole omogući nabavka udžbenika. Tražimo glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potreban broj glasova. Dajem na … … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? Pa to se ručno radi, zato i ne radi. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Sad se molim uključimo. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Za amandman zastupnika HSP-a pitao sam tko je za taj amandman? Ne, glasuje se ručno o svim amandmanima. O svim amandmanima se glasuje ručno, o svim zakonima i tekstovima odluka. Dobro, tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Sad dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 92 glasa za, 7 suzdržanih i 2 protiv donesen predloženi Zakon zajedno sa amandmanima, prihvaćenim amandmanima. Idemo na sljedeću točku: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Protokola o izmjenama i dopunama Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Republike Hrvatske, s jedne strane, i europskih zajednica i njihovih država članica, s druge strane, o carinskim kvotama za šećer i proizvode od šećera podrijetlom iz Hrvatske ili zajednice, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 599 Predlagatelj zakona je Vlada. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave koju su proveli: Odbori za zakonodavstvo, poljoprivredu i šumarstvo. Ministar poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva Petar Čobanković će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite ministre.