Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Vlada Republlike Hrvatske i Ministarstvo pravosuđa kao njen predstavnik predložili su ovom Domu donošenje zakona o izmjenama i dopuanma zakona o zakupu poslovnog prostora. Koji je izrađen kao poticaj obrtnicima i malim poduzetnicima. Ne treba posebno isticati da je poslovni prostlor obrtnika i malih poduzetnika jedan od glavnih preduvjeta za normalno obavljanje njihovih djelatnosti. Člankom 6. stavkom 1. važećeg Zakona o zakupu poslovnog prostora, propisano je da se poslovni prostor u vlasništvu Republike Hrvatske općina, gradova, županija i grada Zagreba te pravnih osoba u njihovom vlasništvu, daje u zakup putem javnog natječaja. Jedan dio obrtnika uspio je zahvaljujući navedenoj zakonskoj mogućnosti doći do životno nužnog poslovnog prostora. Međutim veliki dio takvih zakupnika upravo u ovoj 2004. godini naći će se pred novim problemom. Prema sadašnjem stanju stvari, nakon isteka roka na koji je sklopljen ugvoor o zakupu poslovnog prostora zakupni je dužan vratiti poslovni prostor zakupodavcu. U takvoj situaciju koja bi mogla natjerati obrtnike da zatvore vrata svojeg obrta naći će se npr. samo u Zagrebu oko 1400 poduzetnika. S obzirom na takvu situaciju kod glasovanja o ovom prijedlogu zakona o izmjemama i dopunama zakona o poslvonom prostoru pred nas se postavlja pitanje dali sadašnje zakupnike kojima ističe rok na koji je sklopljen ugovor o zakupu poslovnog prostora prepustiti tržištu, na način da zakupodavac može raskinuti ugovor ili im pružiti neku vrstu potpore. Da mogu normalno nastaviti poslovanje. Pri tome treba imati na umu da su zakupodavci dakle i država i županija i općine, gradovi te te pravne osobe u njihovom vlasništvu. A da su zakupnici najvećim dijelom obrtnici i mali poduzetnici. Dakle načelno je pitanje dali država , jednice lokalne i područne samouprave trebaju poticati obrtnike. Ako je odgovor potvrdan onda je ovo pitanje zakupa primjer par ekselance gdje se to može napraviti. Zašto. Upravo jer se ovim zaknskim izmjenama predlaže da se zakupcima omogući nastavak poslovanja u poslovnim prostorima u kojima trenutno rade. U protivnom kada se ovakav zakon ne bi prihvatio velik broj obrtnika našao bi se u neizvjesnosti što će biti sa njihovim radnim prostorom. Prema tome, Vlada prihvaćajući stratešku odluku da se treba poticati obrtništvo i malo poduzetništvo predlaže ovim zakonom dva poticaja za obrtnike i male poduzetnike koji kao sadašnji zakupci uredno obavljaju svoje ugovorne obveze. Prvo člankom 4. prijedloga zakona takvim zakupcima daje se pravo prvenstva kod sklapanja novih ugovora na ovaj način, at hok se rješava kritična situacija za obrtnike i male poduzetnike prema kojoj u ovoj 2004. godini veliki dio njih je ostao bez poslovnog prostora. Drugo člankom 5. dugoročno se rješava pitanje poslovnog prostora za obrtnike i male poslodace koji kao zakupnici uredno ispunjavaju svoje ugovorne obaveze na način da im se pruži prilika da kupe prostor koji je u vlasništvu Republike Hrvatske. Odnosno na prvo pitanje vjerujem da postoji suglasnost sa vladinom strateškom odlukom da se postojećim zakupcima pruži prilika da nastave sa svojom dosadašnjom djelatnošću u zakupljenim prostorima. Ne vjerujem da bi netko kratkovidno stavljao interes države ili jedinica lokalne samouprave da napune svoje proračune od sredstava dobivenih od zakupu po principu tko da više, pred interesom te iste državne ili jedinica lokalne samouprave da razvojem obrtništva i maloga poduzetništva dugoročno pridnose gospodarskom rastu. Ono o čemu se može raspravljati je taktička odluka kako provesti takvo strateško opredjeljenje. U raspravama u Saboru Vladi i radnim tijelima bilo je različitih prijedloga koja se mogu grupirati u dva osnovna. Prvi prijedlog je bio da se postojećim zakupnicima pruži prvenstvo zakkupa i prije raspisivanja natječaja. A drugi je prijedlog da se prvo raspiše javni natječaj pa da se u okviru javnog natječaja pruži pravo prvenstva postojećim zakupnicima. Ovaj prijedlog zakona koji je pred vama predlaže u članku 4. recimo tako blažu varijantu da sadašnji zakupnik poslovnog prostora koji izvršava sve obaveze iz ugovora o zakupu ima prvenstveno pravo na sklapanje novoga ugovora o zakupu poslovnog prostora ako sudjeluje udovoljava uvjetima iz natječaja te prihvati početni iznos zakupnine objavljen u javnom natječaju. Međutim mogu najaviti da će Vlada amadmanom predložiti drugom po mom mišljenju bolju varijantu da zakupodavac prije isteka roka na koji je ugovor sklopljen ponudi sklapanje novoga ugovora o zakupu najprije sadašnjem zakupniku poslovnog prostora koji izvršava obaveze iz ugovora o zakupu. Te kako sadašnji zakupnik ne bi prihvatio takvu ponudu zakupodavac bi raspisao javni natječaj. Na taj način kao što sam rekla odstranit će se opasnost za obtnike koji postoji prema sadašnjem zakonu da u ovoj godini mnogi od obrtnika budu primorani zatvoriti svoje obrte. I evo budući da je bilo dosta incijativa oko rješavanja pitanja poslovnog prostora mislim da postoji visoka i dobra volja u ovom domu da se napravi mali ali za obrtnike važan korak naprijed. Hvala.
Hvala ministrice. Izvjestitelji odbora, Odbor za zakonodavstvo. Odbor za pravosuđe. Predsjednik Odbora za pravosuđe poštovani zastupnik Rade Ivas izvolite. Molim zastupnike i zastupnice za mir.
Poštovani predsjedniče, gospođo ministrice, Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je 13. sjednici održanoj 4. studenoga 2004. godine prijedlog zakona o izmjeni i dopuni zakona o zakupu poslovnog prostora s konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnjela Vlada Republike Hrvatske aktom 6. listopada 2004. godine. Odbor je predmetni zakon raspravljao na temelju svoje nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. Uvodno predstavnik predlagatelja istaknuo je da se konačnim zakonskim prijedlogom utvrđuje pravo prvenstva na sklapanju ugovora o zakupu poslovnog prostora, pod uvjetom sudjelovanja na javnom natječaju i prihvaćanju početnog iznosa zakupnine. Također sadašnji zakupcima omogućava s kupnja poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske, pod uvjetima i prema postupku koji će Vlada Republike Hrvatske propisati posebnom uredbom. U raspravi su članovi Odbora na predloženi zakonski tekst iznjeli određene primjedbe i prijedloge. Primjedba je članova Odbora da se istim zakonskim prijedlogom regulira zakup poslovnog prostora i prodaja poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske. Mišljenje je Odbora da se predloženom prodajom prostora u vlasništvu Republike Hrvatske subjetki maloga gospodarstva stavljaju privilegirani položaj, u odnosu na brojne druge subjekte. predložena odredba članka 5. prema mišljenju članova Odbora dvojbena je sustavno pravnog stajališta načelo neograničenju vlasničkih prava i jednakom pravnom položaju svih osoba pred zakonom. Stoga članovi Odbora predlažu brisanje predložene odredbe s nazivom zakona brisanje glave 4. i članka 33a. s time da se prodaja prostora regulira posebnim zakonom te da se obuhvati prostor u vlasništvu Republike Hrvatske i prostora u vlasništvu jedinica lokalne uprave.Ćlanovi Odbora podržali su predloženo rješenje kojim se zakonima pravo prvenstva na sklapanje ugovora o zakupu prema predloženim uvjetima ali isto tako postavlja pitanje zašto se predloženi Zakon ne odnosi na poslovni prostor u vlasništvu jedinica lokalne uprave i samouprave. Nakon provedene rasprave Odbor je predložio da predlagatelj sukladno iznesenim primjedbama i prijedlozima utvrdi svoje amandmane na Konačni prijedlog zakona, što je i predstavnik predlagatelja i privatio i nakon provedene rasprave iz tih razloga Odbor za pravosuđe jednoglasno predlaže Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjeni i dopuni zakona o zakupu poslovnih prostora. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Predsjednik, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković, izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav na 20. sjednici održanoj 3. studenog raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o zakupu poslovnog prostora s Konačnim prijedlogom zakona. Odbor je rečeni Zakon raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskog sabora kao zainteresirano radno tijelo. U raspravi predložio je predlagatelj sukladno iznesenim primjedbama da se, da Vlada utvrdi svoje amandmane na Konačni prijedlog zakona, a posebno se to odnosi na članak 4., 5. i 6. Konačnog prijedloga zakona. Odbor drži da bi odredbu članka 4., članak 6a. trebalo preformulirati na način da se isto uskladi s obrazloženjem zakona. Predloženu odredbu članka 5. Odbor drži upitnom s ustavno-pravnog stajališta. Odbor drži predloženu odredbu dvojbenu ustavnom načelu o neograničenom, o neograničenju vlasničkih prava i jednakopravnom položaju svih osoba pred zakonom. Odbor također drži da odredbu članka 6. treba urediti na način da se započeti javni natječaji o davanju u zakup poslovnih prostora dovrše po odredbama zakona koji je povoljniji za zakupoprimca. Nakon rasprave jednoglasno predlažemo Saboru, znači uz sve ove primjedbe da se Zakon o izmjenama i dopunama zakona o zakupu poslovnog prostora donese. Hvala.
Hvala. Odbor za lokalnu i područnu samoupravu. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu. Predsjednik, poštovani zastupnik Drago Pukleš, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu Hrvatskoga sabora na 17. sjednici održanoj 3. studenoga 2004. godine razmotrio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o zakupu poslovnog prostora s Konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske, aktom od 16. listopada 2004. uz prijedlog da se sukladno članku 159. Poslovnika Hrvatskog sabora predloženi zakon donese po hitnom postupku. Odbor je u smislu članka 140. Poslovnika Hrvatskoga sabora o navedenom Prijedlogu zakona raspravljao u svojstvu zainteresiranog tijela. Uvodno izlaganje podnio je predstavnik predlagatelja. U raspravi su sudjelovali članovi Odbora i nakon provedene rasprave Odbor je sa 7 glasova za, 1 glas protiv i 1 glas suzdržan predložio zaključak da se podržava Zakona o izmjenama i dopunama zaona o zakupu poslovnog prostora. Hvala.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice. Poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Pred nama je Zakon koji smo već imali predložen i od srane Kluba HSS-a i od strane Kluba DC-a i znači u ovom području očito postoji veliko zanimanje da se postojeća regulativa promijeni. Postoji naravno inicijativa i postoje stavovi i Gospodarske i Obrtničke komore koji također imaju određene zahtjeve vezano za zakup poslovnog prostora i radi se dakle o jednom značajnom pitanju koje je potrebno regulirati na drugačiji način nego što je to regulirano važećim zakonom. Obzirom na i ove primjedbe koje su izrečene danas od strane Odbora za pravosuđe i Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav, možemo reći da ovaj prijedlog Vlade bi trebalo u određenim segmentima promijeniti. Mislim da imamo do kraja ove sjednice sasvim dovoljno vremena da Vlada ide i sa određenim svojim amandmanima. Nije ovo pitanje niti lako regulirati da svi sudionici budu zadovoljni. S jedne strane imamo interese zakupaca poslovnog prostora koji su neki od njih dugi niz godina u poslovnom prostoru i ulažu u taj poslovni prostor i žele u tom poslovnom prostoru i dalje ostat i nisu zainteresirani da im neko nelojalno uđe u utakmicu putem javnog natječaja, da im nelojalno povisuje cijenu. S druge strane imamo interese zakupodavca, općina,k gradova, županija, pa i Republike Hrvatske da se određene djelatnosti i zaštite kroz povoljnije davanje u zakup poslovnog prostora i kada sve, a imamo također i interese drugih gospodarskih subjekata koji također reflektiraju na poslovne prostore i žele u njih ući. Tako kad sve zajedno vidimo prilično je tu teško naći jedno rješenje koje bi sve sudionike i sve zainteresirane ovdje zadovoljilo. Po našem mišljenju, dvojben bi bio članak 4. koji se odnosi na članak 6a. ovog Zakona kojim se predviđa dosadašnji zakupnik poslovnog prostora koji izvršava sve obveze iz ugovora o zakupu ima prvenstveno pravo na sklapanje ugovora o zakupu poslovnog prostora ako sudjeluje i udovoljava uvjetima iz natječaja, te prihvati početni iznos zakupnine objavljen u javnom natječaju. Smatramo da bi tu trebalo ići sa jednom manje imperativnom normom i to na način da se kao što je i ministrica već najavila, kao jedno od mogućih rješenja, mislim da bi to bilo puno primjerenije, da se postojećem zakupoprimcu poslovnog prostora, zakupcu koji uredno izvršava obveze iz ugovora i ako postoji poseban interes za to, znači zakupodavca, da ga se pozove prije isteka tog ugovora, da se sa njim sklopi novi ugovor pod uvjetima koje će naravno opet odrediti zakupodavac. Ukoliko zakupac ne prihvati te uvjete, tada nema nikakve zapreke da se ide u novi, da se ide u javni natječaj i da tko je zainteresiran, da se javi za taj poslovni prostor. Mislim da bi ovakva jedna manje imperativna norma koja ne naređuje nikome ništa, koja ne zadire u pravo vlasništva zakupodavaca, dakle koja samo pruža mogućnost ovakvog jednog postupanja da bi bila daleko primjerenija nego ova norma koja se ovdje nudi. I zato i mi kao Klub ćemo još vidjeti i analizirati situaciju ako Vlada ne bi išla sa svojim amandmanom, mislim da ćemo mi kao Klub ovakav jedan amandman vjerojatno i postaviti. Također u dvojbi smo i što se tiče odredbe članka 5., a vezano za članak 33a. da li ići sa ovakvom odredbom u ovom Zakonu, o prodaji poslovnog prostora. Mi radi te odredbe mijenjamo i naziv cijelog ovog zakona, pa sad Zakon više nije Zakon o zakupu poslovnog prostora, nego je i to zakon o prodaji poslovnog prostora, iako bi se prodaja odnosila samo na one prostore koji su u vlasništvu Republike Hrvatske. Po našem mišljenju upitno je da li to treba na ovakav način u ovaj Zakon implementirati ili bi možda bilo puno kvalitetnije ići sa posebnim jednim zakonom kojim bi se zapravo kvalitetnije propisao i način i postupak, tako da bi možda i sužen bio broj pitanja koja bi se regulira ovom uredbom koja se ovdje spominje. I mislimo da ima sasvim dovoljno vremena da i Vlada sa eventualno vlastitim amandmanima popravi ovo, prijedlog ovog zakona, jer zaista postoji interes brojnih gospodarskih subjekata i mislim da je, što se iz ovog zakona vidi za pozdraviti namjeru i odluku Vlade da se pomogne malim gospodarstvenicima, obrtnicima i tu je transparentna njena volja i želja zapravo da te prostore učini njima što dostupnijim. Međutim, stvar je zapravo izvedbe na koji način realizirati taj cilj koji je u svakom slučaju opravdan. Klub HDZ-a će u svakom slučaju podržati ovaj zakon kao dobru namjeru, a do kraja rasprave ćemo i vidjeti i analizirati situaciju pa eventualno i podnijeti amandmane u smislu ovoga što sam ovdje rekao. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HNS-a PGS-a poštovani zastupnik Srećko Ferenčak. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici, uvažena gospođo ministrice. Ovaj Vladin Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora, s Konačnim prijedlogom zakona potvrđuje da ova Vlada pošto nema svoju vlastitu ideju obično surađuje, sluša i uvažava prijedloge onih koji razumiju i svjesni su važnosti rješavanja ovog problema. To je pokazala i Hrvatska narodna stranka. O čemu se zapravo ovdje radi? Kao što se sjećate Klub Hrvatske narodne stranke i PGS-a na jednom od prošlih zasjedanja Sabora predložio je izmjene i dopune Zakona o zakupu poslovnog prostora na način da postojeći zakupci imaju pravo prvenstva pri zakupu poslovnog prostora ako sudjeluju i udovoljavaju uvjetima iz javnog natječaja te ako imaju ugovor sklopljen na temelju postojećeg zakona i ako uredno izvršavaju svoje obaveze prema tome ugovoru. Takve izmjene i dopune Klub Hrvatske narodne stranke i PGS-a predložio je iz razloga razumijevanja problema i potreba obrtnika i malih i srednjih poduzetnika koji čitav svoj radni vijek putem samostalnog obavljanja djelatnosti ostvaruju svoju egzistenciju i uredno plaćaju poreze i pune državni proračun. O tim ljudima država mora brinuti i omogućiti im nesmetano obavljanje djelatnosti osigurati im poštenu tržišnu utakmicu uz poštovanje načela pravednosti i dakle poslije svih i poduzetničke ravnopravnosti. Tako barem mi smatramo. Kao što se vjerojatno i sjećate Vlada nije podržala naš prijedlog uz objašnjenje da su predložene odredbe sadržane u postojećem zakonu u prijelaznim i završnim odredbama što je bilo naravno krivo, netočno izrečena konstatacija. Sada ta ista Vlada prepiše naš prijedlog zakona, doslovce skoro i potvrđuje da su svojim obrazloženjem HNS-ovim prijedlogom zakona obmanjivali saborske zastupnike, što je izuzetno skandalozno i drastično srozava vjerodostojnost ove iste Vlade. Vi ste pak kolege zastupnici, predstavnici vladajuće većine svojim glasovanjem bili protiv našeg prijedloga, a sada ćete najvjerojatnije ovaj prijedlog podržati. Još gore, vi ste i podržali prijedlog DC-a koji uopće nije imao instituciju javnog natječaja, koji uopće nije predlagao da ljudi moraju ujedno izvršavati svoje obaveze, a naš prijedlog ste odbacili. Što ste time pokazali? Pa pokazali su kolege iz vladajuće većine da ste nedosljedni, da vam nije u interesu pomoći obrtnicima i srednjim i malim poduzetnicima, već vam je jedini interes politikanstvo i skupljanje jeftinih političkih poena.
Kolega Ferenčak ja vas opominjem i upozoravam da ne rabite takve uvredljive izraze koji će naići onda na obrambene reakcije stranaka vladajuće većine. Mislim da nije korektno i nije u skladu sa razinom jedne političke kulture da na ovaj način procjenjujete politička stajališta niza stranaka, a posebno svih stranaka vladajuće većine. Izvolite.
Ja sam rekao da vam je jedini interes politikanstvo i skupljanje jeftinih političkih poena. Ne vidim tu ništa ružno i uvredljivo, ako imate neki drugi izraz, naučite me.
Ja sam vas zamolio.
Dakle idemo dalje. Naš prijedlog odbijate uz netočna obrazloženja, a sami ne nudite baš puno. Srušili ste naš prijedlog zakona, a činjenica da su naši obrtnici skoro godinu dana radili u neizvjesnosti i nesigurnosti za vrijeme dok ste vi prepisivali naš prijedlog zakona uopće vas nije zabrinjavalo. Mi u Hrvatskoj narodnoj stranci nikad nismo ni nećemo robovati usko stranačkim interesima i uvijek ćemo podržavati prijedloge zakona za koje smatramo da su dobri bez obzira koja stranka ih predlaže. Takav svoj stav svjedočimo i u ovom sazivu Sabora, podržavajući prijedloge zakona koji unapređuju i poboljšavaju naše zakonodavstvo i poboljšavaju život naših građana bez obzira tko ih predlaže. I unatoč činjenici što ovaj zakon predlaže Vlada i unatoč činjenici da je zakon prepisan, Klub Hrvatske narodne stranke i PGS-a podržati će ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o zakupu poslovnog prostora jer smatramo da je takav prijedlog zakona ispravan i dobrodošao. Da našim obrtnicima garantira sigurnost, mogućnost planiranja poslovnih djelatnosti na dulji period i jamči im provođenje ustavnog načela pravednosti i jednakosti svih. Kako smo to i predložili u našem prijedlogu zakona prije nekoliko mjeseci, potpuno jednako. Također smatramo da je javni natječaj jedini transparentan i ispravan način davanja prostora u zakup koji omogućava poštenu tržišnu utakmicu, a jedinicama lokalne samouprave osigurava pravednu naknadu za najam poslovnog prostora. Međutim Klub Hrvatske narodne stranke i Primorsko- goranskog saveza izražava rezervu u odnosu na članak 33.a koji govori da će poslovni prostori u vlasništvu RH prodati sadašnjem zakupniku ako podnese zahtjev za kupnju i uredno izvršava svoje obaveze iz ugovora, a pod uvjetima i prema postupku koje će uredbom propisati Vlada RH. Naime, prodaja poslovnog prostora bez provedbe javnog natječaja i to samo jednoj skupini, sve ostale subjekte stavlja u neravnopravan položaj jer se time jednima daje veća pravna i gospodarska sigurnost u odnosu na druge, a otvaraju se mogućnosti zlouporabe, tim više što je Vlada trebala u samom prijedlogu zakona odrediti način prodaje, a ne kasnije to činiti uredbom, što izaziva dodatne sumnje. Zapravo je potpuno nejasno zašto Vlada predlaže ovakvu izmjenu zakona kada je prema sada važećem zakonima omogućena prodaja poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske, jer Republika Hrvatska prodaje svoje prostore ali jasno putem javnog natječaja. Ostaje otvoreno pitanje da li se ovom izmjenom želi izbjeći javni natječaj i uvesti nekakva "siva zona", ali na to ćemo moći odgovoriti tek pošto vidimo uredbu kojom će Vlada propisati način prodaje poslovnog prostora. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Frano Piplović.
Ispravio bih netočan navod kolege Ferenčaka u dijelu gdje je naveo da je Demokratski centar prepisao zapravo prijedlog koji je zadnji put predlagala Hrvatska narodna stranka i isto tako netočno je da je naš prijedlog, da smo mi predlagali da se ukine institucija natječaja. Natječaj je bio i u našem prijedlogu, samo smo predlagali da se utvrdi i da mogućnost onima koji redovito plaćaju a mali su, obrtnici su i mali su privatnici da oni mogu uživati samo to pravo. Hvala.
Hvala. I drugi ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Gospodine predsjedniče, netočan je navod uvaženog zastupnika koji je kazao da je jedini interes zastupnika većine, politikanstvo i skupljanje jeftinih političkih poena u kontekstu donošenja ovog zakona. To nije točno. Zastupnici vladajuće većine samo su svojim raspravama ukazivali na najoptimalnija rješenja vezano za rješavanje pitanja malog i srednjeg poduzetništva, ali uvijek i naravno u skladu sa Ustavom i zakonom. Hvala.
Hvala. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Klub zastupnika HSP-a je zadovoljan što se danas raspravlja o ovome jako bitnome zakonu zato što je to vezano o jednom bitnom pitanju malih obrtnika, poduzetnika čija je situacija sada dosta teška vezano za način i mogućnosti produljenja Ugovora o zakupu. Ali, klub HSP-a podsjeća na sljedeće stvari. Mi smo vezano za ovu problematiku uvijek bili jasni i izričiti, a to je sljedeća pravna situacija. Postojeći zakupoprimac ukoliko uredno podmiruje svoje obveze bi trebao pri isteku roka na koji je dobio zakup poslovnog prostora imati prvenstvo za novi Ugovor o zakupu poslovnog prostora, ali pod uvjetom da je tu riječ o javnom natječaju. Prema tome uvijek se mora, pridržavati se moramo ustavnih odredbi i mora uvijek ići na javni natječaj i u svim takvim situacijama, znači postojeći zakupoprimac bi imao i treba imati prednost, ali mora sudjelovati u natječaju i pod uvjetima najbolje ponude onda ima pravo produljenja toga svoga ugovora o zakupu poslovnog prostora. I sada idemo na drugu stvar koja je jako bitna, a to je prodaja poslovnog prostora. U ovome trenutku u Hrvatskoj je ako je riječ o imovini, postoji imovina općina, znači poslovni prostor u vlasništvu općina, gradova, županije i države. Znači to je pravna situacija. I prema nama u svim takvim situacijama ajmo se pridržavati Zakona o obveznim odnosima, odnosno OGZ-a nekadašnjega. Znači ako se vlasnik, a ima se uvijek pravo odlučiti da će taj poslovni prostor prodati, jer pravo vlasništva ne možemo ograničavati, onda bi po nama zakupoprimac postojeći u takvim natječajnim uvjetima kada se prodaje, imao pravo prvokupa. Znači pravo prvokupa pod najpovoljnijom ponudom koja je dana u tome natječaju i to su dvije pravne situacije jasne i provedive i zbog toga mi predlažemo da bi bilo možda pametnije da ovaj zakon ide u drugo čitanje, da ide u drugo čitanje kako bi otklonili sve ove nedorečenosti o kojima smo do sada govorili. Naime prvi je ovaj veliki problem, znači ustavne, dvojbe postoje ustavnopravne naravi i to vezano za članak 49. i članak 50. Ustava te članak 68. stavak 1. Zakona o lokalnoj i područnoj, odnosno regionalnoj samoupravi i ne možemo preko toga tako jednostavno prijeći, kao što ne možemo jednostavno prijeći i preko činjenice da se ovim zakonom uvodi novi model vezano za pitanje kupoprodaje i svega ostaloga. Naime, prema važećim propisima u ovom trenutku u Hrvatskoj pitanje vlasničkih odnosa i svega drugog, znači i prodaje rješavaju se Zakonom o obveznim odnosima, Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, a mi sada ovim zakonom pozivamo se na zakon iz 92. a to je Zakon o poticanju malog gospodarstva i to je pravna nesigurnost. Moramo biti svjesni te činjenice da se na taj način stvara pravna nesigurnost, jer za sve ove situacije kada se prodaje imovina državna, kada se prodaje ova imovina općina, gradova i županija, moramo radi pravne sigurnosti uvesti sustav koji drži vodu, koji je jasan i koji je provediv i u tome smislu mislimo da ima mjesta da se stvarno i naš je prijedlog da idemo u drugo čitanje. Ako je istina ono što kaže gospodin Ferenčak da je prepisan od HNS-a onda nas i ne čudi zašto je ovako loš zakon u ovome dijelu. E sada kada smo kod poslovnih prostora, odnosno nekretnina države, mi tu moramo istaći sljedeće stvari. Neki dan je u sredstvima javnog priopćavanja bila iznesena informacija da je tek sada u ovome trenutku središnji državni ured izvršio popis cjelokupne imovine kojom država raspolaže i to je ogroman problem. Mi sami znamo, recimo primjer Ministarstvo obrane je nekad imalo 383 poslovna prostora i ti poslovni prostori jedan dio je bio dat obitelji u zakup obiteljima poginulih hrvatskim ratnim vojnim invalidima, a drugi dio zjapi prazan. E sada se nezna je li on u ingerenciji Ministarstva obrane, oni kažu da su to predali središnjem državnom uredu za upravljanje državnom imovinom, ali situacija je jasna, prostori zjape prazni, a mogli bi se znači dati u zakup, mogao bi se otvoriti obrtnicima. Znači najgora je varijanta da stoje i zjape prazni. Druga je također situacija sa vrijednim vojnim nekretninama tzv. koje isto se nezna da li su na raspolaganju Ministarstvu obrane ili središnjem državnom uredu, a sve to treba staviti u funkciju ne darivati općinama i gradovima bez kune, bez naknade da oni onda dijele svojima podobnicima, jer na taj način mi možemo napraviti i preustroj Oružanih snaga, znači jedan dio u zakup, to su vrijedne pazite, diljem cijelog hrvatskoga Jadrana to su vrijedne nekretnine. Jedan dio se odlučimo davati u zakup, a drugi dio u prodaju i na taj način možemo napuniti državni proračun da napravimo ono što je potrebno da preustroj, znači ne smanjenje, jer mi sada radimo smanjenje, preustroj Oružanih snaga i još napunimo državni proračun. Prema tome očekujemo da se država sad počne ponašati kada je konačno potpisano pažnjom dobrog gospodara. To je najvažnija varijanta. Pažnjom dobrog gospodara da se gospodari na način kojim će se omogućiti punjenje državnog proračuna, a ne davanje novih poreza. Prema tome, na kraju ponavljam. Mi ovo pozdravljamo, ali zbog ovih dvojbi ustavnopravne naravi i zbog zaštite pravne sigurnosti građana predlažemo gospođo ministrice ili da u drugo čitanje uputite ili ćete morati izmijeniti sve ove odredbe, jer odredbe članka 4., 5. i 6. imaju osnovane primjedbe da su dvojbe ustavnopravne naravi i nemojmo raditi više režima za iste pravne situacije, jer to stvara još dodatnu pravnu nesigurnost, a i sami znamo kakva nam je sada situacija vezano za funkcioniranje pravne države i za pravnu sigurnost građana. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Frano Piplović, Klub zastupnika DC-a i HSLS-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane kolegice i kolege, gospođo ministrice. Nakon što smo u prvom čitanju opširno raspravili predloženi Prijedlog zakona o zakupu poslovnog prostora i dali svoje primjedbe i sugestije, dobili smo temeljem toga i konačni prijedlog zakona koji ćemo ja se nadam nakon ove rasprave usvojiti i time omogućiti obrtnicima i malim privrednicima stanovitu poduzetničku sigurnost. Kolijevka hrvatskog gospodarstva je obrtništvo, njegova dokazana sposobnost i upornost za preživljavanje u teškim okolnostima hrvatske tranzicije te gospodarski značaj potvrđuju osnovanost ovog zakonskog prijedloga. U proteklih mjesec dana Demokratski centar je imao puno susreta s mnogim obrtnicima i njihovim udrugama u Zagrebu, Splitu, Osijeku, Zadru, Rijeci, Slavonskom Brodu, Sisku, Karlovcu i drugim mjestima. Imali smo priliku čuti oduševljenje gotovo svih obrtnika i malih poduzetnika s kojima smo kontaktirali, što će im se ovim izmjenama i dopunama o zakupu poslovnoga prostora omogućiti ono što su uvijek željeli, a to znači sigurnost u svom mikro okruženju, u mjestu gdje rade i obavljaju svoju djelatnost, odnosno gdje pružaju svoje usluge. Predložene izmjene i dopune postojećeg Zakona o zakupu poslovnoga prostora po svom broju izmijenjenih i dopunjenih članaka su male, ali su velike, s druge strane po svojim učincima. Što će ovim dobiti oni za koje zapravo i ovaj zakon predlažemo? Dobiti ćemo na prvom mjestu sigurnost koja je svakom potrebna, a napose malima kao što su obrtnici i mali privrednici. Stvaraju se pretpostavke za razvijanje osmišljene i konkretnije gospodarske strategije u svakoj sredini. Ohrabruju se obrtnici i mali poduzetnici u svojim poslovnim projektima i investicijskim ulaganjima. Širi se poduzetnički duh i poduzetničko okruženje, smanjuju se pritisci kako oni lokalni tako i oni širi. Stvaraju se veće mogućnosti provođenja praktičnih mjera ekonomske politike, sposobni i vizijom obdareni načelnici i gradonačelnici ovim izmjenama i dopunama dobijaju dobar alata za poticanje razvoja, obrtništva i malog poduzetništva u svojim sredinama. Smanjuje se opasnost od zatvaranja obrtničkih radnji što smo čuli od gospođe ministrice i malog poduzetništva do kojih bi došlo tijekom licitacije za zakup poslovnih prostora jer članak 6. stavak 4. postojećeg Zakona daje prednost u zakupu najvećem ponuđenom iznosu, što je u biti licitacija i nabijanje cijena koje naši obrtnici ne bi izdržali. Smanjuje se mogućnost tajkunizacije poslovnih prostora u vlasništvu države, općina i gradova. Postiže se konkretna realizacija ustavnih načela o pravednosti i jednakosti, recimo, prema obrtnicima i malim poduzetnicima jer im se ovim Zakonom izjednačava s onima koji su već iskoristili državnu potporu kroz kupovinu dionica po povlaštenim uvjetima ili otkup stanova također po povlaštenim uvjetima. Postiže se racionalnije i efikasnije korištenje poslovnih prostora. Postojeći su neodgovorni zakupci utuženi zbog neplaćanja, zbog čega mnogi prostori nisu u funkciji. Zatvoreni su, nitko ih ne koristi, a tijekom sudskih postupaka uvećavaju se sudski troškovi kako za zakupca, tako za zakupoprimca. Dobit ćemo i bolje i redovitije plaćanje zakupnine jer oni koji su do sada bili neredovni u plaćanju svojih obaveza ovim će izmjenama i dopunama biti stimulirane, budući će i oni moći koristiti pogodnosti koje im nudi ovaj Zakon kada budu redovito plaćali sve svoje obveze. Ovim izmjenama i dopunama Zakona otvaraju se konkretne mogućnosti praktičnog čuvanja Hrvatske i obrtničke baštine, identiteta i lokalne prepoznatljivosti. U konačnici Prijedlogom ovog zakona omogućuje se sadašnjim zakupcima kupnja poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske, te pravnih osoba u njihovom vlasništvu ili pretežitom vlasništvu pod uvjetima i prema postupku koji će Vlada Republike Hrvatske propisati posebnom odredbom. Malo gospodarstvo i obrtništvo su važan čimbenik hrvatskog gospodarstva jer čine najveći broj ukupnog broja gospodarskih subjekata. U njima je zaposleno više od polovice ukupnog broja zaposlenih, zato kupnja poslovnog prostora koja se također predlaže ovim Zakonom koji je u najmu i u koji se godinama ulagalo svoje sredstva u održavanje, daje obrtnicima i malim privrednicima konkretne mogućnosti boljeg vođenja poslovne politike svoga obrta ili male privrede. Sada imaju mogućnost stavljanja poslovnih prostora pod hipoteku kada se budu odlučivali, recimo, za dizanje bankarskih kredita da bi mogli unaprijediti svoje poslovanje. Mali obrtnici i mali privrednici, oni s pravom očekuju da se ovaj Zakon, da prođe ovu proceduru uspješno i sa strpljenjem ga očekuju jer to za mnoge život znači. Budući da smo tijekom ovih kontakata sa obrtnicima zabilježili nekoliko primjedbi. Prije svega, odnose se na članak 6. predloženoga Zakona, uložit ćemo amandman na članak 6., da se taj članak 6. briše. Zašto? Zato što se, što bi se na ovakav način dodatno zaštitili sadašnji zakupci, osobito obrtnici. Naime, ako se ne prihvati predloženi amandman, značilo bi da se u neravnopravan položaj stavljaju oni zakupci za čije poslovne prostore je po već postojećem Zakonu raspisan javni natječaj. Stoga, ako bi se ovi postupci u tijeku završili po ovom postojećem Zakonu ti bi zakupnici bili isključeni, odnosno bili bi im onemogućeno korištenje poslovnih prostora, propisanih predloženim Zakonom. TO je u suprotnosti s ciljem koji se želi, jasno, postići ovim zakonskim promjenama. Stoga ćemo uložiti, odnosno uložit ću amandman da se ovaj članak 6. briše. Hvala lijepa.
Hvala. Klub SDP-a, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo ministrice, kolegice i kolege. Vlada predstavlja ovaj Zakon i kaže doista da je cilj ovog Zakona upravo i zaštita malih obrtnika i dapače, poboljšanja njihovog nesigurnog statusa koji su dobrim dijelom i zbog postojećeg Zakona o zakupu poslovnog prostora imali. I takva jedna konstatacija u ovom drugom dijelu zaista je točna i taj Zakon zaista i treba poboljšati. Međutim, ponuđenim zakonskim rješenjem, odnosno Prijedlogom, da li je uistinu tomu tako? Čini mi se, odnosno mi u Klubu SDP-a držimo da je puno kvalitetnije rješenje bilo ono koje je predlagao Klub HNS-a, pa čak i DC-a u svom zakonu. Naime, upada u oči, o tome je također su već neki klubovi se izjasnili, članak 4., odnosno izmjena koja se predlaže u članku 6.a. Gdje se želi upravo, odnosno tako je prikazana situacija da se želi zaštititi sadašnji zakupnik, naravno, misli se najčešće i na tog malog obrtnika. I što se onda kaže? Da će on ostati u zakupu, u tom zakupnom odnosu ako prihvati početni iznos zakupnine. E tu je, tu mi vidimo jednu veliku zamku i neodređenosti i netransparentnost koja može omogućiti raznim jedinicama lokalne samouprave da glede određenog prostora, da glede određenog zakupoprimca postupaju različito. Jer gdje to piše da će to biti jedna mala prihvatljiva cijena za tog zakupnika. Nigdje. Pa ćemo imati jednu situaciju, odnosno sasvim, po ovom ako se ovakav Zakon usvoji, možemo imati takvu situaciju. Da će negdje, ukoliko se želimo riješiti tog zakupnika, i to je jedna najveća opasnost, odrediti tu početnu cijenu koja je enormna, koji ti mali obrtnik, to je taj malo obrtnik, neće moći izdržati, ali će moći netko drugi koji će imati atraktivnije izglede, odnosno namjere u poslovanju, prodaja ekskluzivne robe, itd. I tu je jedna velika zamka. Prema tome, otvara se jedna velika rupa u koju mogu upasti upravo mali obrtnici, a čini zakon, odnosno predlažemo ga i predstavljamo kao zaštita, kao njihova zaštita. I gdje je tu onda odgovor? Naravno, neke jedinice lokalne samouprave ako poštuju duh Zakona, ako im je u interesu uopće zaštita, onda će one to tako i primjenjivati, odnosno postavljat će i neku pristojnu, odnosno prihvatljivu cijenu. Ali njih ovaj Zakon na to ne obvezuje. I zato je Klub SDP-a predložio upravo amandman na ovu odredbu, smatrajući upravo da ga treba, da ovu odredbu treba popraviti na način da bi takav, da bi taj prostor, odnosno takvi prostori bili izloženi javnog natječaju, a da bi se upravo, da bi takav zakupnik koji je sada u zakupnom odnosu imao pravo prvenstva u slučaju da prihvati najveći ponuđeni iznos zakupnine. Inače, na ovakav način ili neko preciznije rješenje. Inače na ovakav način otvaramo veliku mogućnost jedinicama lokalne samouprave da upravo istisnu male obrtnike i da onda posluju sa nekim većim zakupom, većim, atraktivnijim poslovima koji bi se odvijali u tim prostorima. Nova glava koja se Prijedlogom zakona uvodi, to je prodaja poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske. Ako sam Zakon i njegove izmjene nose naziv Zakon o zakupu poslovnog prostora, a zakup je nešto podredno u odnosu na prodaju, onda nema nikakvog razloga, ukoliko se htjelo u ovom Zakonu to riješiti i intervenirati, onda svakako, o tome je govorio i Klub HDZ-a, mora doći do izmjene i samog Zakona. Jer nedopustivo je da u jednom Zakonu, to je sa nomotehničkog stajališta i pravila, kako se na kraju krajeva i pravi jedan zakon, nedopustivo je da u jednom zakonu koji nosi naziv Zakon o zakupu poslovnog prostora imamo čitavu jednu glavu koja govori o prodaji poslovnog prostora i to u vlasništvu Republike Hrvatske. I to je čitava jedna glava, a samo jedna odredba se na to odnosi i tako je, mislim, sasvim ispravno čak reagirano iz Kluba HDZ-a gdje se govori o tome da upravo ukoliko se htjela riješiti ta materija, a također smatram da je to potrebno kada se govori o prodaji poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske da bude učinjen na jedan transparentan način onda sigurno da to nije dovoljno samo ovom jednom jedinom odredbom kao što se to predlaže u članku 33a. odnosno to su već onda uvjeti za jedan poseban zakon, a ako ne onda u svakom slučaju ponovno ukazujem na jednu zamku u kojoj će se naći ponovno mali obrtnici. Naime, odredba govori da će se poslovni prostor u vlasništvu Republike Hrvatske prodati zakupniku koji prema Zakonu o poticanju razvoja malog gospodarstva mikro ili mali subjekt, malog gospodarstva podnese zahtjev za kupnju. Nešto što je jako povoljno, privlačno, ali je li tomu tako? Jesu li moguće opstrukcije, odnosno izigravanje postojeće odredbe. Da li se netko može javiti kao mali subjekt, malog gospodarstva mali obrtnik, tako se registrirati, odmah podnijeti zahtjev za atraktivni prostor, postao je vlasnik, vrlo povoljno, a onda ugasi i zatvori svoj mali obrt jer mu nije ni cilj da se bavi malim obrtom nego prodajom ekskluzivne, strane, skupe robe, vrlo profitabilni posao. Prema tome, ukoliko je zaista namjera predlagača da zaštiti mali obrt onda sigurno u takvom jednom ugovoru o prodaji mora biti bar jedna klauzula da se nastavi baviti tim malim obrtima, malim zanatima koji nam izumiru iako nam je zaista cilj zaštiti takve osobe, onda na takav način treba to i regulirati. Također je već bilo primjedbe na članak 6. pa te primjedbe su ovdje i citirane, one su došle od Hrvatske gospodsarske komore i zaista je tomu tako, zakon se predlaže donijeti u hitnoj proceduri i onda nema nikakvog razloga da upravo oni koji su konkurirali po starom Zakonu gdje je bio raspisan oglas oni bi u svakom slučaju došli u nepovoljniji položaj i zato nema nikakvog razloga da se ukoliko bi se popravio zakon u ovom smislu i onda za njih bio povoljniji ne primjenjuje upravo novi Zakon, a čini mi se da mu je upravo svrha da se donese po hitnoj proceduri, po hitnom postupku kako bi se takvi jedni nedostatci u kojima najčešće neprilike vide mali obrtnici upravo takva jedna situacija za njih eliminirala, isključila. Zato Klub SDP-a vjeruje, ukoliko je Vlada zaista imala namjeru zaštititi malog obrtnika da se onda prihvatiti amandman Kluba SDP-a i u tom slučaju bi onda glasovali za ovaj Prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Željko Pecek, Klub zastupnika HSS-a. Izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo ministrice. Ja uvodno želim reći kako HSS ne može podržati Prijedlog izmjena ovog Zakona i to zapravo iz obrazloženja koja smo dobili sada od predstavnika Klubova ali i za nas jednako tako važno i od predsjednika Odbora, jer svi odbori naglašavaju kako podržavaju ovaj Zakon međutim, imaju ozbiljne primjedbe postoji velika potreba za amandmanima, tako da ovaj Zakon koji ima 7, 8 članaka će očito imati više amandmana nego članaka i naravno onda se gubi smisao ovakovog načina predlaganja. Ono čime mi u Klubu nismo zadovoljni je činjenica kako je ovo jedna bezočna krađa ideje, pa i samoga teksta zakona, podsjetit ću Klub zastupnika HSS-a je 25. ožujka ove godine uputio u proceduru Prijedlog zakona o prodaji poslovnog prostora u vlasništvu kako Republike Hrvatske tako i jedinica lokalne samouprave, međutim, pri tome smo mi snažno napomenuli kako je to prijedlog koji je izradila Komora i koji mi podržavamo. Mjesec dana iza toga, 21. travnja DC je dobio "očito originalnu ideju" i pred nas upućuje Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora naravno u kojem regulira i prodaju, što je vrlo slikovito objasnila kolegica Ingrid. Ovdje zapravo u tom uratku smo naišli na prijepis kako pojedinih odredbi članaka, tako i obrazloženja Zakona a zapravo se jednako odnosi i na Prijedlog zakona o zakupu, koji je ovdje pred nama iznio HNS. Ipak što je zajedničko, jednom, drugom pa i trećem prijedlogu, zajedničko je što postoji želja da se pomogne ovom sektoru obrtništva i malog poduzetništva, naročito sa područja vlasništva kod nekretnina. Podsjetit ću do sada oni koji su upravljali, koji su koristili državno ili društveno vlasništvo su ga na neki način i konzumirali kako kroz pretvorbu, tako kroz prodaju društvenih stanova, kroz prodaju poljoprivrednog zemljišta koja je u tijeku i naglašavam sve je to bilo pod povoljnijim uvjetima gdje se definirao popust, gdje smo imali obročno plaćanje i gdje su očito ti korisnici došli do neke koristi. Sektor obrtništva bez obzira na činjenicu što je u njemu preko 100 tisuća poduzetnika sa oko 250 tisuća zaposlenih, bez obzira na dugu tradiciju i velika očekivanja u budućnosti ostao je praznih ruku do sada. Oni i dalje prostore koje im iznajmljuje države, ili jednako tako općine ili gradovi, eventualno županije što je rijeđe, imaju uglavnom u kratkoročnom najmu i strepe oko svakog drugog natječaja da li će moći zadržati taj prostor odnosno hoće li moći nastaviti poslovanje, drugim riječima vlada jedna velika neizvjesnost. U takvim okolnostima jako je teško donašati odluke o ulaganjima u uređenje prostora, o ulaganjima u razvoj djelatnosti, a ukoliko se želi koristiti hipotekarni kredit naravno to nije moguće jer obrtnik nema vlasništvo i ne može založiti tu nekretninu kod banke. To je nepremostiva prepreka, ne treba ni napomenuti da je često puta mjesečni iznos najamnine koji se plaća veći od rate kredita koji bi se eventualno uzeo za kupnju tog prostora. Ono što je također važno su ulaganja koja su vršena u taj prostor jer obrtnik ne može promatrati život oko sebe a da ne bude aktivan, tako da on bez obzira što nema regulirano dugoročno vlasništvo ulaže u uređenje prostora i u momentu kada produžuje ugovor, u momentu kada bi eventualno htio kupiti taj prostor važan je elemenat koliko je on uložio u državni prostor. Ono što je potpuno sigurno, da ovaj sektor, znači obrtništvo i malo poduzetništvo zaslužuje posebnu pažnju ove države. Ja ću podsjetiti da smo u Parlamentu 2002. godine po prvi puta u Hrvatskoj donijeli Zakon o razvoju malog gospodarstva gdje smo ne samo definirali veličinu toga sektora, da smo taj Zakon uskladili sa svim pozitivnim tekovinama Europske unije i donijeli smo neke poticajne mjere kako bismo dalje i razvijao. Naravno na tom području želimo, možemo a jednako tako moramo unaprijediti stanje. Na osnovu toga zakona Vlada Republike Hrvatske donijela program razvoja malog gospodarstva za razdoblje do 2004. godine odnosno za razdoblje do 2006. godine jer smo 2003. mijenjali taj program razvoja malog gospodarstva. Ovdje on bio sporan uvjetno rečeno u Saboru zato, jer smo na neki način i bili optuženi kako smo se usudili donašati program za ono razdoblje kada istekne mandat bivše Vlade. Međutim, on je mijenjan isključivo zbog dobrog ostvarenja i dali smo tu prilično prepoznatljive i jasne ciljeve. 99. godine ili početkom 2000. godine u sektoru malog poduzetništva smo imali loše financijske rezultate, bolje rečeno negativan konsolidirani financijski rezultat. Imali smo ono što je već rečeno nedostatak poticanih mjera, velika nelikvidnost. Imali smo ono što je najvažnije nedovoljnu institucionalnu podršku, ali jednako tako i nemoguć pristup bankarskom kapitalu koji je bio između 13 i 15%. Do kraja 2003. godine zahvaljujući takvom zakonu, zahvaljujući i programu stvoren je kreditni potencijal od preko 1 milijardu eura. Odobreno je preko 7 tisuća kredita u vrijednosti od preko 5 milijardi kuna, i prosječna kamata je bila ispod 7%, znači duplo manja kamata nego prije četiri godine. Zahvaljujući takvom programu, zahvaljujući takvom pristupu prema obrtništvu i malom poduzetništvu otvoreno ili pokrenuto 188 zona za poduzetništvo, osnovan je 21 poduzetnički inkubator, odnosno 48 poduzetničkih centara. I ostale mjere iz programa su dale svoje rezultate, tako da su obrtnici i poduzetnici usvajali isonorme koje su projekte koristili potpore za one obrte koji imaju tradiciju i za umjetničke obrte. Želim naglasiti da se u tom sektoru posebna pažnja provodila i prema onima koji su mali, a koji su početnici ili žene, odnosno mladi. Takve mjere i takav pomak je dao zapravo rezultat od 17 tisuća obrta više. Osnovano je novih 170 zadruga, 6 tisuća malih trgovačkih društava i što je najvažnije samo u sektoru obrtništva je zaposleno preko 50 tisuća ljudi. Zbog ovih brojki ja sam siguran kako ćemo se svi složiti da je sektor obrta i malog gospodarstva zaslužuje i daljnju podršku. Međutim, u čemu se razlikuje prijedlog HSS-a i DC-a kod daljnje podrške kroz zakonodavni okvir koji definira poslovni prostor? HSS nedvosmisleno predlaže. Prodaja poslovnog prostora zakupniku ako je mali, utvrđuje se tržna cijena prostora, opet ta tržna cijena za ... građevinske vrijednosti i položaj nepogodnosti. Kupcu se priznaju popusti i to zavisno od dužine zakupa i uloženih sredstava u poslovni prostor. I kupcu se također daje mogućnost obročne otplate. Namjena sredstava koja bi se prikupila na ovaj način od prodaje je ulaganje u nove poslovne prostore, odnosno zone za poduzetništvo koje bi se gradile. Na taj način mi smatramo da bi se u cijelosti kroz prodaju ovih prostora i završio proces tranformacije društvenog vlasništva, gdje bi se i prikupila značajna sredstva. Interesantno je da je Vlada Republike Hrvatske sa Međunarodnim monetarnim fondom sklopila aranžman upravo u kojem se planira ubrzana privatizacija portfelja Fonda za privatizaciju, a i ovaj Zakon je upravo na tome tragu. Ja smatram da moramo uvrstiti i ubrzanu privatizaciju objekata, odnosno nekretnina u državnom vlasništvu ili ćemo samo prodavati dionice, odnosno javni sektor, a poslovni prostor ćemo tretirati po onom starom pa možda on nije u državnom vlasništvu ili novac nije imovina. Ukoliko obrtnici kroz ovaj Zakon dobio podršku kao u proračunu, odnosno izvršenju proračuna za prvih šest mjeseci ove godine onda će to biti više nego katastrofalno, jer od ukupno 165 milijuna kuna koliko je za ovaj sektor namijenjeno utrošeno je svega 17 milijuna kuna. A važno je također reći od 17 milijuna samo na plaće i na materijalne troškove 6 milijuna i 300 tisuća kuna. Ja se želim vratiti natrag na onaj program razvoja malog gospodarstva i naglasiti da je upravo u ovoj godini ...predviđeno da se kroz poslovni prostor obrništvo i malom gospodarstvu stavi u funkciju nekretnina u vrijednosti nekoliko stotina milijuna kuna. Od te realizacije očito nema ništa, govori nam izvršenje proračuna o kojemu sam malo prije nešto govorio. Ali ono što je potpuno sigurno da su izmjene Zakona ovog za treće čitanje HSS se snažno protivi formulaciji u članku 7. prijedloga Zakona kojim se utvrđuje na koji način će se prodavati poslovni prostor zakupniku, tj. utvrđuje kako će uvjete ali i postupak prodaje propisati Vlada Republike Hrvatske u roku 60 dana od dana stupanja na snagu Zakona. Ovo je još jedan slučaj gdje se Vlada potpuno nepotrebno stavlja u funkciju Sabora. Ukoliko usvojimo predloženi tekst, Sabor zapravo prepušta potpuno nepotrebno Vladi Republike Hrvatske da zapravo donese zakon. Jer utvrđuje najsnažnije odredbe toga Zakona. To je potpuno nepotrebno, to je netransparentno, odgađa se početak procesa, dozvoljava se Vladi Republike Hrvatske diskrecijsko odlučivanje daleko od očiju javnosti. Nadam se da predlagatelj uredbe neće biti ista radna grupa koja je predložila otpis dugova Imostroju ili davanje direktnog ugovora bez javnog natječaja Bechtelu. Kako bi izbjegli svaku sumnju ali i odradili ono zbog čega primamo plaću ovdje u Saboru, više sam nego siguran kako će se svi klubovi zastupnika podržati prijedlog da način i uvjete prodaje poslovnog prostora budu utvrđeni izmjenama Zakona, a ne Vladinom uredbom. HSS također ne može prihvatiti odredbu kojom se daje prednost kod produženja ugovora dosadašnjem zakupniku uz uvjet da je on izvršio sve obaveze iz ugovora, prihvatili početni iznos zakupnine i sudjeluje u natječaju. Ovo je zapravo potpuno nelogično. Ukoliko je dosadašnji zakupac izvršio sve ugovorne obaveze, i prihvati početni iznos zakupnine, a ima prednost, onda natječaj zapravo nije niti potreban. Time bi se uštedio velik novac i ubrzala procedura u čitavom postupku. HSS posebno ne može prihvatiti niti tekst članka 6. kojim se utvrđuje kako će se natječaj koji su u tijeku dovršiti prema odredbama starog Zakona o zakupu poslovnog prostora jer je to nepovoljnije za zakupnike koji koriste prostor. MI smatramo da bi se nakon stupanja na snagu Zakona prodaja ili davanje u zakup poslovnih prostora koji je u tijeku i za koje se do stupanja na snagu nije donijela odluka o izboru treba izvršiti po novom Zakonu koji je povoljniji. Završno, ja smatram zapravo da je jedno riješenje kod izmjena ovog Zakona da se uvaže primjedbe koje su date u tijeku i da se objedine svi oni prijedlozi koji su već bili u proceduri. Znači prijedlog Hrvatske seljačke stranke, prijedlog Hrvatske narodne stranke i prijedlog DC-a koji bi Vlada trebala razmotriti i upravo kroz novi Zakon o prodaji poslovnog prostora i kroz izmjene Zakona o najmu poslovnog prostora da dođemo do zajedničkih riješenja. Vjerujem da nam za to ne bi trebalo previše napora i vremena, osim političke volje. Pozivam vas da to i učinimo, jer sektor obrtnika i malog gospodarstva to sigurno zaslužuje. Hvala lijepo.
Hvala. I poštovani zastupnik Damir Kajin, Klub IDS-a, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjena gospođo ministrice, uvažena gospodo zastupnici. Ovaj Zakon ima dobrih elemenata, ima nažalost i loših. Dobri su pravo prvenstva u odnosu recimo i na branitelje ako zakupoprimac uredno izvršava svoje obvezep rema zakupodavcu. I drugo evo tu se sada vidi o čemu su svi govorili po prvi puta Embri, mogućnosti da se poslovni prostor proda tzv. subjektu malom gospodarstvu. Jednom riječju ili između njih i obrtniku. I taj postupak kao što se navodi u Zakonu svojim uredbama trebala bi urediti hrvatska Vlada. Kao Klub HSS-a i IDS predlaže da to "uređenje" dođe pred zastupnike i da se i te pojmove uredi zakonom. Koliko god je taj zakon dobar toliko s druge strane taj zakon je "nepotpun, nepravičan i diskriminatoran". Prema kome? Prema tzv. subjektu malog gospodarstva koji ima poslovni prostor a on se nalazi u vlasništvu grada, općine ili županije. Ne može se sada Vlada prema našem mišljenju, mom mišljenju činiti distinkciju između obrtnika koji su u posjedu tzv. poslovnog prostora u vlasništvu države i obrtnika koji je u posjedu poslovnog prostora u vlasništvu grada. Držim da je to krajnje nehumano, diskriminirajuće pa možda čak i uvredljivo i da to bitno upravo u tom dijelu odudara od onih prijedloga koje je sama ministrica dok je bila u poziciji upućivala pred saborske zastupnike. Drugo što želim reći da ono što je za seljaka zemlja to je za obrtnika poslovni prostor. Hrvatskog seljaka ili bolje rečeno hrvatsko selo možemo "spasiti" ako mu stvorimo uvjete za rad a to je da tom čovjeku, tom seljaku njima damo zemlju. Hrvatsko selo u ovom trenutku raspolaže sa posjedom prosječne veličine 2,8 hektara, znači niti 3 hektara i u ovakvim bespoštednim tržnim uvjetima on će propasti. Od tih 2,8 hektara jasno je da seljak ne može živjeti, kamoli da se on može nositi sa konkurencijom bilo uvoza iz Europske unije, bilo kombinatima itd. Isto tako, po mom sudu condicio sine qua non hrvatskog obrtništva u ovom času je poslovni prostor. Bez poslovnog prostora obrtništvo je osuđeno na izumiranje i stoga držim da oni moraju doći do istog. Drugo, obrtnici su jedina kategorija u Republici Hrvatskoj koja od hrvatske tranzicije nije dobila ništa. Bili su ideološki neistomišljenici za vrijeme komunizma a i danas izgleda da su posljednja rupa na svirali. Radnici su dobili stanovi, obrtnici ih nisu mogli dobiti u vrijeme socijalizma. Socijalistički direktori i odabranici bivše vlasti dobili su tvornice, seljaci dobijaju ili će dobiti zemlju. Obrtnici jedini ne mogu doći do poslovnog prostora. Sada vidimo da do tog poslovnog prostora mogu doći oni obrtnici koji su u odnosu sa državom ali ne i oni koji su u odnosu do lokalne samouprave a tvrdim bez poslovnog prostora naši obrtnici se ne mogu razvijati. Oni konačni niti ne traže nikakve popuste pri kupnji i slično. Traže jednom riječju da ga kupe a onda država, grad, ne znam tko, neka ta dobivena sredstva ulaže tamo gdje je oportuno. Ali jasno, gradska mafija neda jer gotovo da i nema poslovnog prostora u većim gradovima za koje se ne daje neka pinkica ispod stola. Drugo, da gospoda iz ove Vlade razmišljaju o obrtništvu iskreno a to bi da su slučajno u toj poziciji onda bi vrlo brzo donijeli upravo takav zakon koji bi odgovarao svim obrtnicima. Ovako se više razmišlja o tome kako privatizirati HEP, Hrvatske šume itd. Ono što je sigurno nužno u ovome trenutku da se otvori rasprava o hrvatskom obrtništvu odmah i da konačno prestanu mistifikacije da su obrtnici neka odabrana kasta, da nešto imaju i slično. Tvrdim da danas u Republici Hrvatskoj nema ugroženije kategorije od naših obrtnika. Nema kategorije koja s druge strane više radi, nema kategorije koja se više žrtvuje od obrtnika. Pa konačno, oni i odgovaraju čitavom svojom imovinom. Tvrdim u 50% obrta možda su čak i u boljoj poziciji zaposlenici nego sami obrtnici. Ovi prvi barem znaju da mogu računati na plaću a ovi drugi mogu samo računati na nove obveze, za vratom su im vjerovnici, banke, gradovi, država, dobavljači, bespoštedna konkurencija, veliki lanci koji će naprosto pojesti te male obrtnike. Uzmimo samo primjer o Zakonu o komunalnim tim rentama protiv kojeg je IDS oštro nastupio. Ako se nekome u nekome gradu rentom "uzme" iz prihoda tisuću kuna taj mali obrtnik da bi to mogao podmiriti a da mu ništa ne ostane mora zaraditi 10 tisuća kuna. Uvjeravam vas da to baš ni nije tako jednostavno. Drugo o čemu se u Hrvatskoj ne vodi nikakvog računa držim da se moraju kada je obrtništvo posrijedi izdati tzv. licence za pojedine obrte. Ne može recimo u jednome malome Buzetu biti pedeset trgovina ne znam kruha, ili pedeset i više ugostiteljskih objekata od kojih da li na svu sreću ili na nesreću. Ionako u Buzetu nitko ne radi jer ionako svi negdje su zaposleni. Treba jednom riječju odrediti kvote da svi mogu raditi jasno i zaraditi a ne samo završiti u bankrotu, ne podmirivati svoje obveze a onda znamo kako to dalje ide. Četvrto, nema grada, i to želim reći, koji je gradio poslovne prostore već su oni prije svega posljedica nacionalizacije u Istri opcije. Točnije, posljedica optanske imovine. Ne znam, na primjer iz jedne Pule 47. koje je tada brojala 32 tisuće stanovnika otišlo je iz tog grada gotovo 25 tisuća ljudi a onda su za njima jasno ostali stanovi, obrtnički prostori itd. Sada tzv. optanska imovina je predmet "tržišta". Stanari koji su živjeli u tim stanovima za pet ili šest tisuća maraka kupili su te stanove koje danas neki prodaju i za 150 tisuća eura ali obrtnici ne mogu doći u takvu poziciju. Jasno, oni ni ne traže takve popuste. Ne daj Bože da im se konačno omogući da oni kasnije prodaju te prostore i na njima tako basnoslovno zaražuju. Ne, protiv sam toga. Recimo da se stoga treba uvesti klauzula da 20 ili 30 godina, nije bitno, ti ljudi moraju u tom prostoru raditi, oni ili njihove obitelji, držati tu svoju djelatnost a u protivnom prodavatelj bi trebao pod istim uvjetima pod kojima su oni došli u posjed ili vlasništvo sada istih ponovo otkupiti te prostore. Na isti način treba regulirati i davanje poljoprivrednog zemljišta našim seljacima. Ovaj zakon stoga po meni vrši diskriminaciju na obrtnike prvog reda. To su oni koji su u državnom prostoru i obrtnike drugog reda a to su oni koji su u gradskim prostorima i to se po mom sudu mora izbjeći. Nepravično je da bivši recimo ne znam direktori itd., odabranici bivše vlasti, nije bitno, mogli su kupovati banke, brodogradilišta, brodarske tvrtke, tvornice, hotelske kuće, tvornice duhana a da sada jedan obrtnik ne može kupiti poslovni prostor od 50, 60 ili 70 kvadratnih metara u kojima obnaša zajedno sa svojom obitelju djelatnost koja mu omogućava kakav takav život. Uvjeravam vas još jedanput, nema veće sirotinje od obrtnika. Oni rekoh jamče cijelom imovinom. Radnici mogu računati da će dobiti plaću. Oni jako, jako teško. Zaduženi su na sve strane, šute i jednom riječju nose društvo u stalnom strahu da će im sutradan kada se ponovno formira tzv. poreske ili financijska policija netko pokucati na vrata. Jasno treba još jedanput, ponavljam, izbjeći da taj poslovni prostor bude predmet špekulacija, trgovine, ne znam da se prenosi iz ruke u ruku, da se na njemu zarađuje. Mislim da se oko toga u načelu barem svi slažemo. Jednom riječju, obrtniku taj poslovni prostor treba ostaviti da ubuduće bude njegov predmet rada. Utoliko, rekoh, taj prostor mora biti u istoj poziciji i ako je on državno vlasništvo, odnosno vlasništvo lokalne samouprave. Ne smije biti razlika između jednoga i drugoga. Gospodin Pecek je malo prije dobro prijetio da, pa uglavnom te prostore obrtnici traže da bi mogli doći do zajma, da bi mogli zasnovati hipoteku, da bi mogli razvijati dalje tu svoju djelatnost. U Hrvatskoj u ovome času negdje oko 500 tisuća ljudi kao što sam čuo radi u malom gospodarstvu, u obrtništvu negdje oko 200 tisuća, njih 80 tisuća navodno ima te poslovne prostore što u, pod navodnicima “državnom, općinskom ili privatnom vlasništvu”. Ako se to ne učini, po mom sudu uvesti ćemo jednu nepravdu, nepravdu do neba, za one koji će biti sada u prilici da otkupe te prostore od države i one druge koji to neće biti u prilici. Konačno i sami znamo da u Europi nema grada koji tim prostorima raspolaže. Ali za kraj želim još jedanput po treći puta naglasiti da taj prostor ni na koji način ne smije biti predmet špekulacija da ga netko kupi a kasnije za veće novce preproda. To trebamo u svakom slučaju spriječiti ali moramo staviti znak jednakosti između onih koji su u tzv. državnim prostorima i onima koji su u prostorima lokalne samouprave. Hvala.
Hvala lijepa. Izvještavam da je isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta po ovoj temi. U 10,44. Imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvi poštovani zastupnik Željko Antešić. Izvolite. Zdenko Antešić, pardon.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Naime, kolega Kajin je u svojem osebujnom istupanju rekao da se svakoj lokalnoj mafiji mora platiti pinka za dodjelu poslovnog prostora. Evo, ja sam jedan od predstavnika te lokalne mafije, kao gradonačelnik jednoga grada. Tvrdim da se poslovni prostori dodjeljuju natječajem, javnim natječajem po unaprijed dogovorenim pravilima. Hvala.
Hvala lijepa. Drugi ispravak, poštovani zastupnik Miroslav Korenika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. U više netočnih navoda koje je gospodin Kajin izrekao, jedan sasvim sigurno je da nema veće sirotinje od obrtnika. On je očito zaboravio na one ljude, kao i osobe kako su nezaposlene, na radnike u tekstilu u obučarskoj industriji koji imaju izuzetno niske plaće. I još jedan netočni navod, kaže, rekao je otprilike, nema grada u Hrvatskoj koji ne živi uglavnom od iznajmljivanja nacionalniziranih prostora. Ja vam moram reći gospodine Kajin, grad Varaždin ima veći dio poslovnih prostora koje iznajmljuje a koje je kupio i redovito kupuje nove poslovne prostore. Prema tome, čini mi se da je ta vaša tvrdnja potpuno nedolićna. Hvala.
I treći ispravak. Poštovani zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ispravam navod isto kao i kolega Korenika ali na jedan drugi način, naime, kolega Kajin je rekao da nema veće sirotinje od obrtnika, to je naravno potpuno netočno, nije sramotno biti, naravno sirotinja, pa naravno da se među ovom kategorijom nalazi i puno veći broj i znatan broj onih koji vrlo uspješno posluju na tržištu i doista njihov status se ne može nikako ubrojiti među sirotinju. I naravno da je to netočno. Osim toga, osim toga kolega Kajin je vezano uz poslovne prostore rekao toliko netočnosti ali vrijeme mi ne dopušta pa ću se kasnije u izlaganju se osvrnuti i na taj dio.
Hvala, završena je rasprava po klubovima. Pojedinačna rasprava, poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa ovaj Zakon, Zakon o zakupu poslovnog prostora s obzirom na ideje koje su potekle od više klubova do sada mogu reći da on na neki način izaziva, izazvao je i evo danas određene polemike. I ono što je zajedničko u svim ovim izlaganjima isto se tu možemo složiti jest situacija da stavljamo obrtnike ispred zakupa, odnosno ispred najamnine kao takvo. I drugim riječima, svi mi u ovom Saboru i Vlada Republike Hrvatske žele donjeti takav Zakon koji će omogućiti obrtnicima i malim poduzetnicima odgovarajuće uvjete poslovanja. U tom pravcu i mišljenje Odbora i Odbora za pravosuđe i Odbora za Ustav kada je riječ o ovom Zakonu gdje se dovodi u pitanje ograničavanje jednakopravnosti slobode itd., smatram da je dosta upitno i da je to jedno nategnuto, jedno ... [[Govornnik se ne razumije.]] tumačenje Zakona. I smatram da ovaj Prijedlog koji je pred nama koji također u sebi ima dosta nedorečenosti ali smatram da jedna dobra osnova, da ćemo doći do jednog rješenja koje bi značilo, koje bi značilo jedan novi kvalitet po pitanju statusa malih obrtnika. Mnogi, dosta je veliki broj amandmana koji je pred nama, mogu reći da ukazuje na činjenicu da će predlagatelj, da će Vlada i ministrica da će morati uzeti u obzir i tijekom trajanja ove sjednice Sabora, nadamo se da ćemo doći do takvog jednog rješenja koje ćemo moći konsenzusom donjeti. Ja osobno sam podnio stanovit broj amandmana rukovodeći se u prvom redu jednom činjenicom što u prijedlogu koji je pred nama na jedan se način tretiraju prostori koji su u vlasništvu Republike Hrvatske a na drugi način prostori koji su u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Upravo kada je riječ o zakupu, budući da su te, da postoji jedan analogija kada je riječ o samom zakupu i o prostoru koji je u vlasništvu države, i o prostoru koji su u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, također smatram potrebitim da bi u glavi kada je riječ o prodaji, kada je riječ o prodaji poslovnih prostora da bi trebalo povući paralelu između prijedloga koji se odnose na prostor u vlasništvu Republike Hrvatske a također i prostori koji se ... [[Govornik se ne razumije.]] u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Stoga sam u tom pravcu i predložio određene amandmane ali svakako ne mogu prihvatiti činjenicu onu koju je predlagatelj predložio a odnosi se na članak 5., članak 33. prodati će se. Naime, smatram da taj prijedlog koji je na neki način, gdje je dovoljno da zakupac podnese zahtjev da Vlada, odnosno država tamo gdje je ona vlasnik poslovnih prostora da se dovodi u jednu situaciju da nema izbora da taj poslovni prostor mora prodati. Moj prijedlog je da se te riječi brišu i da umjesto njih se, dođu riječi “može se prodati”. Jer je Vlada u određenim situacijama, također i jedinice lokalne samouprave moraju, mogu imati i stanovite svoje planove kada je riječ o određenim poslovnim prostorima. Tako da ne mogu biti dovedene ovim Zakonom u situaciju da jednostavno moraju prodati te prostore. Sve u svemu ovaj zakon koji je pred nama i o kojem smo dosta razgovarali je po mojoj procjeni kad je riječ o prodaji, mislim da li može biti tretirana u ovom prijedlogu zakona, da ne treba poseban, donositi poseban zakon «leg specialis» kad je riječ o prodaji poslovnog prostora nego da isti može biti tretiran u zakupu, u zakupu poslovnog prostora i ja se nadam, ja se nadam da će predlagatelj razmisliti i o mogućnosti onog što se odnosi na prostor u vlasništvu Republike Hrvatske da se također iste odredbe primjene na jedinice lokalne, na jedinice lokalne samouprave. Također bih želio skrenuti pozornost na članak ... [[Govornik se ne razumije.]] zakona o kojem «de facto» mi u diskusiji nismo puno ni pričali, da on ostaje isti kao što je, u zakonu i stoji, ali tu već postoji jedna određena sloboda jedinica lokalne samouprave da od, da određenim aktima nadležnih tijela mogu odrediti dijelove ulica i ulice u kojima će se obavljati određeni obrti, a ti prostori su u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Ja bih na kraju predložio sljedeće. Mislim da bi sve ovo što je iznijeto predlagatelj trebao uzeti u obzir da se razmisli i o mogućnosti da li bude prvo čitanje ili pak da sve ove amandmani koji su im predloženi da se pokuša inkorporirati u predmetni zakon tako da bi u narednih nekoliko dana ili tijekom ovog, zasjedanja ovog Sabora, ove sjednice mogli dobiti takav zakon koji ćemo kod sjednice moći izglasati. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepo. Kolega zastupniče idemo dalje sa pojedinačnom raspravom. Sljedeća je na redu zastupnica Jelena Pavičić-Vukičević. Izvolite kolegice Vukičević.
Hvala lijepo gospodo potpredsjednice, uvažena gospođo ministrice. Poštovani kolegice i kolege zastupnici. Evo u ovome sazivu Hrvatskoga sabora već drugi puta raspravljamo na temu zakupa poslovnog prostora odnosno prodaje poslovnog prostora i u vlasništvu države i u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. S obzirom da smo eto, kažem već u, već samom činjenicom da drugi puta o tome raspravljamo da smo već iznjeli dosta stvari koje se tiču i najma i prodaje poslovnog prostora, dopustite mi da zapravo samo u par kratkih crta kažem nešto o ovom zakonskom prijedlogu. Naime smatram da prodaja poslovnog prostora s obzirom na plemenite ciljeve, na plemenite namjere Vlade Republike Hrvatske, da bi se ipak trebala preispitati upravo iz razloga što ovaj zakon ne predviđa uvjete, ne predviđa način kako će se taj poslovni prostor ujedno i prodavati. Takvu odredbu ovoga Zakona dakle da će se uredbom propisati kako će se takav poslovni prostor prodavati, tu odredbu smatram posve arbitrarnom koja na neki način omogućuje jedan nedopustivo monopolistički utjecaj Vlade Republike Hrvatske odnosno nadležnog Ministarstva jer zapravo ne znamo uvjete sada kada je vrijeme da o tome raspravljamo i na taj način zapravo ne možemo niti razgovarati o korektnosti takvih uvjeta. Smatram da bi kvalitetan prijedlog zakona morao ići i sa uvjetima prodaje poslovnog prostora kako bi ti uvjeti jer se ipak radi o vlasništvu Hrvatske države, da bi ti uvjeti trebali biti poznati, da bi se o tim uvjetima trebalo raspravljati i na neki način da bi možda i javnost mogla utjecati na uvjete koji isto tako mogu se onda primjenjivati i na prodaju poslovnih prostora u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Eto u ime Kluba SDP-a već je rečeno da zapravo prodaja poslovnog prostora u vlasništvu države jedinica lokalne samouprave na neki način znači i odricanje i države i lokalnih sredina od namjene samoga prostora. Naime već sutradan po kupnji takvoga prostora vi možete svoj obrt zatvoriti, možete taj poslovni prostor prodati nekome drugome i na taj način nitko više ne može utjecati na to što će se u tom, koja će se djelatnost obavljati u tom poslovnom prostoru. Da vas samo podsjetim danas je to riješeno na način da određena povjerenstva propisuju djelatnosti koje se mogu obavljati u određenom prostoru, a da promjena djelatnosti koja se vrši u tome prostoru, konkretno u slučajevima jedinica lokalne samouprave, da se zapravo o tome mora donijeti odluka na gradskome poglavarstvu, to znači na bilo kojem drugom poglavarstvu. To zapravo znači da se ipak javnost uključuje i u donošenje takvih odluka što je naravno i potrebno. Prema tome prodaja da, s jedne strane, ali s druge strane ipak svi mi imamo neki interes, interes da se određeni obrtnici, određene obrtničke grane potiču, a mislim da ćemo ih teško poticati ako prostor prodamo i on nakon toga ponovno postane predmetom neke nove prodaje. Definitivno to smatram narušavanjem prava jedinica lokalne uprave i samouprave što definitivno znači i da se udaljujemo od naše želje da ova država ipak bude decentralizirana država i da država na neki način ipak ima jedan relativno blagi upliv na stvari koje se tiču lokalne sredine. Što se tiče samog pitanja najma odnosno ovog prijedloga da će se, da će raniji zastupnik moći ako sudjeluje u javnome natječaju, da će moći po najnižoj cijeni ponovno postati zakupnikom tog poslovnog prostora. Također smatram da se radi o jednoj odredbi koja je ipak relativno problematična s obzirom na činjenicu da i na taj način oštećujemo proračune jedinica lokalne samouprave i da bi, pa ipak pravo o tome trebali, trebala imati upravo općinska, gradska i županijska poglavarstva pri određivanju, pri određivanju stvari koje se tiču upravo punjenja lokalnog, lokalnog proračuna. Naposljetku da se osvrnem i na ono što je do sada rečeno o odnosu nacionaliziranih, nakon toga denacionaliziranih prostora. Na primjeru grada Zagreba možemo vrlo jasno vidjeti da se zapravo u centru grada, da je denacionalizacijom dosta vraćen prostor bivšim vlasnicima tamo gdje je država mogla okončati te postupke i da se zapravo, da dosta obrtnika, baš iz nekih tradicionalnih zanimanja ostalo bez svog poslovnog prostora ili su u vrlo lošim odnosima sa vlasnicima pa je pitanje kako će ta njihova sudbina i završiti. Ali je isto tako istina da u gradu Zagrebu zbog velike izgradnje, zbog toga što je, što se grad naprosto širi, što grad buja, da ima dovoljno prostora i u vlasništvu samog grada Zagreba i da definitivno isto tako i grad Zagreb može prodati ukoliko to želi odnosno da može pod nekim posebnim uvjetima dati i određenim kategorijama obrtnika i poduzetnika prostore pod povoljnijim uvjetima. Dakle smatram da bi ipak jedinica lokalne samouprave trebala imati veći utjecaj i da doista po meni nije korektno samo uredbom Vlade propisati, propisati uvjete prodaje već da o tome treba odlučiti i Hrvatski sabor. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo kolegice. Sljedeći je na redu zastupnik Frano Matušić. Izvolite kolega zastupniče.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, poštovana gospođo ministrice, poštovane kolegice i kolege zastupnici, pred nama je jedan prijedlog zakona koji je doista kratak po broju svojih članaka i ja se ne namjeravam duže baviti njime barem ne u sadašnjem dijelu rasprave. Ali želim ukazati na nekoliko činjenica koje do kojih se može doći promatrajući odnoso proučavajući ovaj zakon. Naime prije svega sasvim jasno da u ovom zakonu je izražena dobra volja predlagatalja da se potakne razvoj maloga gospodarstva i da se osigura opstanak na tržištu ovim gospodarskim subjetkima, subjektima maloga gospodarstva koji čine najveći broj ukupnog broja gospodarskih subjekata. U kojima je prema podacima zaposleno više od polovice ukupnog broja zaposlenih u Republici Hrvatskoj. DAkle ova dobra namjera doista se da iščitati iz ovoga prijedloga zakona. Međutim naravno da se slažem sa svima onima koji su dali svoje primjedbe na pojedine članke, a to se prije svega odnosi i na proces javnog natječaja dakle na članak 4. i isto tako na prodaju ovih poslovnih prostora koji su u vlasništvu REpublike Hrvatske. Naime malo prije je kolega Kajin kojeg na žalost više nema u sabornici, je rekao da Vlada ovim prijedlogom stavlja u diskriminatorsku poziciju one zakupnike maloga gospodarstva, one koji se bave malim gospodarskom zakupnike koji su u prostorima koji su u vlasništvu gradova i općina. Dakle lokalne i regionalne samouprave. U odnosu na one koji su u prostorima kojima je vlasnik država Hrvatska. A što onda sa onim prostorima u kojima se nalaze subjekti malog gospodarstva a u privatnom su vlasništvu. Što je tada kakva onda rješenja ponuditi, zar treba ponovno nacionalizirati sve prostre pa da onda svi prostori ponovno imaju jednoga vlasnika. očito bi to bilo najpravednije po gospodinu Kajinu. Naravno da je takvo rješenje je neprimjereno i to je prevladamo rješenje koje smo imali na žalost do 1990. godine. I iskustva iz njega i danas jednostavno na tim iskustvima učimo i jednostavno posljedice su ite kako dugoročne i još ih uvijek prevladavamo i pokušavamo ih prevladati an ovaj način izmjenama i dopunama ovih zakona. Svakako sama činjenica da je riječ o velikom broju zaposlenih u gospodarskim subjektima maloga gospodarstva je dovoljna da se zaključi da nas danas prate brojni mali gospodarstvenici i da traže doista ono što je najbolje za njih. Isto tako ne smijemo doista zadirati u prava lokalne samouprave koja je vlasnik svdih tih prostora i ima pozitivnih primjera gdje lokalna samouprava dobro reagira po mom osobnom uvjerenju. I kupuje poslovne prostore koje neki privatniic prodaju. Naravno kupuju ih da bi mogli osigurati što veći proračun za svoje aktivnosti. DAkle za aktivnosti same lokalne samouprave. I u tom smislu ne vidim ništa lošega u tome da i sama lokalna samouprava poveća broj poslovnih prostora dakle u svom gradu, u svojoj općini u svojoj županiji. I na taj način i ona zapravo potiče razvoj maloga gospodarstva jer će te iste prostore ponuditi onima koji se žele baviti određenim djelatnostima. Također postavlja se generalno pitanje i konkuretnosti odnosno tržišnog natjecanja među samim subjektima maloga gospodarstva. Hipotetički možemo postaviti pitanje stavljamo li na određeni način u jednu privilegiraniju poziciju one subjekte maloga gospodarstva kojima na ovaoj način i omogućavamo da ostanu u tom prostoru. Za koji se može natjecati isto tako mali gospodarstvenik koji se bavi istom djelatnonošću. Dakle koji možda može biti i kvalitetniji u svojoj ponudi ali ne može doći do isto tako dijela atraktivnog prostora. Dakle, ovo je jedno čisto hipotetsko pitanje o kojem bi se dalo puno razgovarati. Ali međutim kažem prihvaćam sve one sugestije koje su došle od strane predsjednika Kluba HDZa i DCa posebice kolege Bitunjca koji je dao svoj amandman. Mislim da ne treba tako striktno odrediti Vlada Republike Hrvatske da mora prodati te prostore već da se oni mogu prodati pod određenim uvjetima. Tamo gdje postoji doista stvarni interes.Ali evo što mi seč ini najvažnijim istaknuti potrebu da se zaštite doista tradicijski obrti, stari zanati.Dakle ono što čini jedan pogled na jednu sredinu doista interesatno što čini jedan identitet jedne lokacije i što doista čini jednu lokaciju, jedan grad, jednu lokaonu samoupravu prepoznatljivom u odnosu an ostale. Čini mi se da je upravo važno potaknuti lokalne samouprave, da zaštite tradcijske obrte da zaštite stare zanate koji su u izumiranju. Jer na taj način najbolje štitimo interese i njih samih, a i interese lokalne samouprave. U tom smislu mi se čini da bi trebalo malo preciznije definirati koje subjekte maloga gospodarstva treba zaštiti na ovaj način da im se pomogne da izravnom pogodbom sa predstavnicima lokalne samouprave i dalje nastave obavljati svoju djalatnost u tim prostorima. Evo mislim također želim se osvrnuti na istup kolege Ferenčaka predstavnika Kluba HNSa, koji je govorio i nekakvom prepisivanju. Naravno da nije riječ o prepisanom zakonu i činjenica je da je kolega FErenčak u stranci koja je imala priliku u proteklom razdoblju razdoblju 4 godine jednostavno donjeti jedan kvalitetan prijedlog izmjena i dopuna zakona. I nije bilo nikakvog razloga da to ne naprave u proteklom razdoblju. Očito je s druge strane politikanstvo odnosno s njegove strane politikanstvo kada danas nama pokušava dijeliti lekcije. Tim više što evo vidimo u samom obrazloženju ovoga zakona se ukazuje na opasnost da bi ukoliko se ovaj zakon ne dopuni na predloženi način barem još poboljšan, da bi moglo doći do toga da se zatvore obrti nekoliko oko tisuću obrtnika da zatvore obrte. A posebice u gradu Zagrebu se upozorava na broj 1500 obrtnika. Dakle ovdje doista svi trebamo dobro razmisliti na koji način treba potaknuti razvoj maloga gospodarstva. Na koji način zaštiit ono što trebamo zaštiti, ono što trebamo zaštiti, ono što smo pozvani zaštiti. I ja mislim da ćemo s ovim današnjim prijedlozima i sa ovim današnjom raspravom doista doći do onoga optimalnog rješenja na zadovoljstvo svih onih koji rade, koji se bave malim gospodarstvom. A vjerujem i vlasnika prostora.
Hvala lijepa kolega zastupniče. Imamo jednu repliku zastupnik Mršić. Izvolite kolega.
Hvala lijepa. Pa ja se nikako ne mogu složiti sa tezom kolege Matušića da oporbeni zastupnici ne bi smjeli imati zakonodavnu incijativu jer eto sve smo mogli napraviti u protekle 4 ili ne znam koliko godina,. Po tome bi onda mi mogli reći zašto vi niste napravili to od 90. te do 2001. godine. Dakle izvorno pravo svakoga zastupnika je zakonodavna incijativa. To nema čak nikakvih prepreka jer svaki zastupnik može predložiti novi zakon. I to je jedno od temeljnih naših poslova. Zašto nešto nije učinjeno to je drugo pitanje, možda smo i zbog toga izgubili izbore. Ali nam nemojte ponavljati stalno i ponovno zašto nešto nismo učinili. Posebno nam nemojte ponavljati zašto nešto nisom učinili za ono što ste vi obećali građanima Hrvatske da ćete im omogućiti. Kao što je neposredni izbor gradonačelnika i načelnika. Dakle, izvorno pravo i obaveza svakoga zastupnika je zakonodavna incijativa. I nemojte nas sputavati u tome. Nemojte nam reći da to ne smijemo ili da ne znam što, nije moralno činiti zato što je netko bio 4 godine na vlasti. Jer po tome više ne bi bilo potrebe sve bi mogli u 4 godine napraviti. U neke 4 godine napraviti. I više ne bi bilo potrebe, osim da se uskladimo sa europskim zakonima sada u procesu pridruživanja. Ali mi imamo sada situaciju da smo smijenjali tri puta zakon koji je donesen u ovom sazivu Sabora, Zakon o ustrojstvu, djelokrugu Vlade. Pa zašto ga nije vlada donjela ne znam kada, pa ne bi trebalo mijenjati. A ne što ga mijenja svaka tri mjeseca kada treba osigurati novo kadrovsko rješenje ili nekoga smjeniti. Dakle nikako ne mogu prihvatiti tezu da zastupnici iz bilo kojeg kluba ili vlasti ili oporbe budu sputani u svojem temeljnom pravu i obavezi. A to je zakonodavna incijativa.
Hvala lijepo, kolega zastupniče. Maksimalno ste potrošili vrijeme. Odgovor na repliku zastupnik Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjednice. Pa, kolega Mršić očito nije dobro slušao što sam govorio. Očito, bilo bi dobro da pogleda stenogram i da utvrdi što sam stvarno rekao. Ja nisam osporio niti u jednom trenutku, niti osporavam bilo kome pravo ono što je osnovno pravo ovdje u Saboru, to je naravno da svaki zastupnik može dati svoj prijedlog i da se o njemu može raspravljati itd. Zna se na koji način. Prema tome, potpuno ste krivo izrekli na početku svog, svoje replike, da ja osporavam to pravo. Ne, ja sam samo rekao da kolega Ferenčak koji je imao prije raspravu u ime Kluba HNS-a spočitava nama da smo mi nešto propisali. Ne, mi nismo ništa propisali. A jednako samo tako rekao da je njegove ideje i ideje njegove ideje i ideje njegove stranke mogao puno lakše ostvariti u trenutku kad je njegova stranka bila na vlasti. Ali očito nije niti imao želju niti imao viziju, niti je to htio. Prema tome, dakle on, njegova stranka i njihovi partneri, a to ste vi iz SDP-a jednolstavno niste htjeli o tome uopće razgovarati,jel? I stavljati to na dnevni red. Bez obzira što je bilo takvih prijedloga da se to stavi na dnevni red. U tom smislu je bila moja rasprava, a ne u smislu osporavanja vašeg prava, jer do toga sigurno niti može doći, niti treba doć, niti ja to želim. Prema tome, slušajte drugi put pažljivije što sam govorio.
Hvala lijepo. Sad smo doista utvrdili gradivo, čini mi se. Možemo dalje. Sljedeći je na redu zastupnik Miroslav Korenika. Izvolite, kolega zastupniče.
Hvala lijepa, gospođo potpredsjednice. Evo, ja ću ipak morat malo polemički sa prethodnihkom koji je odvraćao repliku kolegi Mršiću. Činjenica je i na primjeru ovog Zakona da je Vlada u svojevrsnoj defanzivi, jer ali nakon što je, su bila dva, jedna oporbeni, jedan iz većinske koalicije prijedloga zakona o, upravo koji o ovoj materiji govori, u prvom čitanju. I nakon što je Vlada, odnosno parlamentarna većina pustila u drugo čitanje prijedlog Kluba DC-a pomalo čini mi se i ponižavajuće za njihovog koalicijskog partnera da odjednom Vlada ide sa svojim prijedlogom i to ja ocjenjujem prepisivački i to dosta loše. Dosta loše. Nije prepisala niti ono od DC-a što je pustila u drugo čitanje, nešto poprilično nemušto je prihvatila od onoga što je predlagao HNS. Međutim, kada govorimo o prijedlogu ovoga zakona, moram reći da se meni čini i uvjerenja sam da je ovaj zakon neustavan. Jer činjenica je da su jedinice lokalne samouprave odnosno lokalna i regionalna samouprava su po Ustavu zajamčeni, odnosno njima se jamči pravo na samoupravu. Isto tako je zagarantirano i pravo vlasništva u ovoj državi. Upravo zbog toga ja ću na primjerima pokazati zašto ja smatram da je Zakon protuustavan. Čini mi se, kada govorimo o članku 6., o izmjenama u članku 6a. i tu podržavam sve one koji se, koji govore da pod jednakim uvjetima onaj koji je trenutno u zakupu, pod jednakim uvjetima, ako bude izlicitirana cijena na natječaju viša, onda se s njime može sklopiti ugovor. Zašto to govorim? Kada kažem da su jedinice lokalne samouprave po Ustavu, odnosno njihovo i vlasničko pravo je zagarantirano, ali jedinice lokalne samoupravbe i imaju u svome vlasništvu poslovne prostore, da bi od njih dobile što je moguće veću zakupninu. To se postiže upravo natječajima. Ako gledamo članak 6a. zašto uopće ići na natječaj ako početnu zakupninu prihvaća onaj koji jest unutra? Zašto pravimo jedinicama lokalne samouprave dodatni trošak? Pa imaju već dovoljno i od nas ovdje u Parlamentu često puta nekritički dovoljno obveza, a neosigurano sredstva. Sad im odjednom znači namećemo i taj oglas koji nešto košta. Na drugoj strani jedinice lokalne samouprave najčešće, znači gradovi i općine, imaju poslovne prostore u svome vlasništvu, županije poprilično manje ili vrlo rijetko i kupuju poslovne prostore s namjerom da zarade. Na primjeru grada Varaždina, evo gospodina Čehoka nema ovdje, ali da pohvalim nešto što grad Varaždin radi, jedinice lokalne samouprave itekako vode brigu o tome koje će obrte razvijati na svome području. Postoji određeni broj obrta za koje postoji zanimanje gradova i općina, to su obično oni tradicionalni, da budu u najstrožem središtu grada, jer inače na natječajima oni jednostavno nemaju šanse pokraj ovih trgovina, banaka i svega ostalog. I na taj način će gradovi i općine voditi brigu o razvoju, jednim dijelom o razvoju poduzetništva. Naravna stvar da se tu može voditi briga i na način da se i rente budu niže, da proez na tvrtku bude niži i sve ostalo što je u domeni jedinica lokalne samouprave. Međtuim, ići na to da obvežemo da mora biti početna cijena, a usput ja pitam tko će i na koji način odrediti početnu cijenu. Ovih dana jako pričamo o sukobu interesa i o mitu i korupciji u hrvatskome društvu. Ako se propiše niska početna cijena, pa nema veće priče nego o tome da je netko stavio novce u džep, evo o tome je nešto govorio kolega Kajin. Prema tome, ako već govorimo o zakonu, onda bi bilo najnormalnije s aspekta dobroga gospodarenja poslovnim prostortima, a to se uvjetuje jedinicama lokalne samouprave i Ustavom i onim gdje se definira vlasništvo, da se ide na javni natječaj i da poslovni prostor može dobiti postojeći zakupac ako prihvati najvišu ponudu. Jer to i jest cilj javnoga natječaja. Na jednoj strani da svi imaju priliku, a na drugoj da se postigne za vlasnika najveća cijena. Jer dobro je mislim i kolega iz Dubrovnika govorio o tome što će nam onda biti sa poslovnim prostorima koji su u privatnom vlasništvu, a u zakupu su. Mislim onda, moramo i njima propisati koja je to najviša cijena, a na taj način, ako nemamo najviše cijene, nema poštene tržišne utakmice. I o tome moramo govoriti. Mi smo nekoga unaprijed diskriminirali, a nekome smo dali mogućnost da na tome i bolje prođe. Prema tome, ja pitam i kako ćemo postići, donijeli smo sada ovaj Zakon, ili donijet ćemo ga, koja je to poruka jedinicama lokalne samouprave u Republici Hrvatskoj da idu u kupovinu novih poslovnih prostora, ako na natječajima ne mogu postići najviše moguće cijene. Onda nema svrhe. Zašto bi kupovali nešto što će im biti na pragu rentabilnosti. Druga stvar koju hoću reći, slažem se i sa svima onima koji govore da Republika Hrvtska može, ali i ne mora prodati poslovni prostor. A meni se čini da bi i Vlada trebala imati strategiju raspolaganja svojim poslovnim prostorima, ako ih ima. I Vlada vjerojtno ovoga časa za nekim poslovnim prosotirma nema potrebe, ali u dogledno vrijeme će imati. Prema tome, ja sam zagovornik da se da ne imperativno, nego mogućnost da Vlada prodaje poslovne prostore u vlasništvu Republike Hrvatske, ali da se definiraju ovdje u Hrvatskome saboru, koji su to kriteriji, koji su to uvjeti i način na koji će se prodaja vršiti. Pooštovane dame i gospodo, Hrvatski sabor zasjeda i nije mi jasno zašto uredbama rješavati nešto, jer uredbama se rješavaju određena zakonska područja ili određene potrebe onoga časa kada Sabor ne zasjeda. Sabor zasjeda i nema niti jednog valjanoga razloga da ne kažemo i ne definiramo i uvjete pod kojima će Vlada u ime države prodavati svoje poslovne prostore, kao što bih i ja volio, i sugeriram, da se definira što je to uredno izvršavanje svojih obveza. Jer i tu uvijek postoji mogućnost, znači mogućnost da proglasimo nekoga da je uredno izvršavao svoje poslovne obveze, a da ih možda nije, ugovori su četsto puta napisani tako kako jesu, a da ne bi bilo nikakvih mogućnosti zlouporaba ili krivih tumačenja, mislim da bi i to bilo dobro definirati izmjenama ovoga zakona. Prema tome, po mom dubokom uvjerenju, ovaj Zakon je neustavan u jednom dijelu, u drugom dijelu je protiv prave istinske tržišne utakmice. Uz to u članku 6. izmjene i dopune ovoga zakona, čini mi se da se uvijek novim zakonom, ako on ide u prilog onima na koje se odnosi, da se on primjenjuje, međutim podržati ću i amandman koji govori o tome da se primjenjuju odredbe ili da se natječaji završe po zakonu koji je povoljniji za onoga koji sudjeluje u natječaju. A to je često puta i prošli, zakon koji mijenjamo. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Imamo dva ispravka netočnih navoda i jednu repliku. Hoćemo prvo repliku? Zastupnik Bitunjac. Izvolite.
Pa evo, kolega Korenko je rekao, a nije baš argumentirao u svome izlaganju, da je ovaj prijedlog zakona protuustavan, de facto on bilo kakvu intervenciju ukoliko sam mogao na neki način iščitati iz onog što je rekao, bilo koju intervenciju države u bilo kom segmentu gospodarstva, pa i u malom obrtništvu kad je riječ i o zakupu i prodaji poslovnih prostora smatra kao zadiranje u ustavna prava drugih. Ja se s tim ne bih složio i moje mišljenje je također da je upitno da najviša zakupnina treba biti ta koja će biti na neki način odlučujući faktor u zakupnini bilo kad je riječ o poslovnom prostoru u vlasništvu države, ili ako je riječ o vlasništvu, o poslovnom prostoru u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Upravo smatram da ono što je Gospodarska komora podnijela a i obrtnici preko nje, da je upravo prijedlog Vlade, jer kad je riječ o zakupu poslovnog prostora na tragu tom. Ali svakako još bi iskoristio ovu priliku da onaj segment kad je riječ o prodaji poslovnog prostora treba, on ne smije, on mora biti na neki način u kondicionalnu, a ne da bude nametnut državi od strane zakupaca. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Odgovor na repliku, zastupnik Korenika. Izvolite kolega.
Evo pružili ste priliku da još jedanput to objasnim. Poštovani kolega, jedinica lokalne samouprave, grad pod nazivom x y, želi na javnom natječaju dobiti što je moguće više novca od zakupnine za poslovni prostor. Ovime mu se to limitira, jer se definira da se mora prihvatiti početna zakupnina. To je neustavno jer, vlasničko pravo je pravo da se zaradi novac od zakupnine. Država, općina ili grad je vlasnik kao i Miroslav Korenika, imamo u principu jednak tretman. Država može odlukom ovoga Parlamenta donijeti odluku o svojoj imovini, ali ne o imovini gradova i općina, jer to je druga razina upravljanja i vlasništva. Prema tome, ako vi to ne razumijete to je druga stvar, ali je činjenica i to neosporna da se jedinice lokalne samouprave moraju ponašati marom dobroga gospodara. Na ovaj način im se to onemogućuje.
Hvala lijepo kolega. Prvi ispravak netočnog navoda, zastupnik Piplović. Izvolite kolega.
Ispravio bih netočan navod uvaženog kolege. On je otprilike rekao da je za DC ponižavajuće kako je Vlada preuzela naš prijedlog. Odgovaram da za Demokratski centar nije ponižavajuće što je Vlada to preuzela, naprotiv mi smo ponosni što je našu inicijativu Vlada preuzela i jasno dovela to do konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala lijepo. Molim nemojte dobacivati iz klupa. Postoje tablice. Sljedeći ispravak netočnog navoda, zastupnik Kovačević. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice, kolega Korenika je netočno rekao da Vlada prema članku 5. treba donijeti uredbu sa zakonskom snagom. Nije to riječ o uredbi sa zakonskom snagom, nego uredbi kao podzakonskim propisom iako sam suglasan u tome dijelu da se tu treba ići na rješavanje prema Zakonu o obaveznim odnosima, a ne prema ovom zakonu. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Možemo dalje. Pojedinačna rasprava. Zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite kolega.
Hvala. Poštovana potpredsjednice, poštovana ministrice. Ovaj zakon je za mene apsolutno neprihvatljiv, zato što potpuno i grubo zadire u autonomiju lokalne samouprave. Ja ne sporim i kao zastupnik pravo državi da određuje, uređuje, propisuje, donosi zakone što će činiti sa svojom imovinom, ali odričem joj pravo kao gradonačelnik da to čini sa vlasništvom jedinica lokalne samouprave. Vlasništvo jedinica lokalne samouprave je vlasništvo kao svako drugo vlasništvo i nema nitko pravo odlučivati što će jedinica lokalne samouprave sa tim vlasništvom činiti. Ja bih radije danas razgovarao o Zakonu o deetatizaciji vlasništva jedinica lokalne samouprave jer se 90-te i 93. godine dogodila sveopća etatizacija velike većine onoga što su građani svojim samodoprinosom napravili. Građani su u svojim općinama gradili škole, bolnice, ceste, javne objekte. Država je to etatizirala. Danas država to neskromno naziva decentralizacijom. To se ne može zvati decentralizacijom, to se naprosto treba zvati deetatizacijom jer država mora vratiti građanima ono što su građani svojim novcem, ne čak novcem, poreznim novcem, nego namjenski izdvajanim novcem od samodoprinosa gradili. A država ne da to ne radi, nego sada želi propisati da i ono malo vlasništva što jedinice lokalne samouprave imaju, da ona o tome odlučuje što će kako i po kojoj cijeni se, po kojoj cijeni se prodavati. Postoji cijeli niz razloga, zašto ovaj zakon je neprihvatljiv za lokalnu samoupravu. Prije svega on je u suprotnosti sa Poveljom o lokalnoj samoupravi koju je ovaj Sabor prihvatio. Zato jer Povelja o lokalnoj samoupravi kaže da se jedinice lokalne samouprave moraju pitati i konzultirati o svim onim zakonima koji utječu na te jedinice lokalne samouprave. Ovaj zakon grubo utječe na jedinice lokalne samouprave jer određuje kakvi će biti budući prihodi jedinica lokalne samouprave i da li će ih uopće biti, da li će oni biti jednokratni ili će biti kontinuirani. Nadalje, ovaj zakon je u suprotnosti sa Zakonom o lokalnoj samoupravi, zato što Zakon o lokalnoj samoupravi daje isključivo pravo poglavarstvima jedinica lokalne samouprave i to jedno od pet prava i ovlasti koja imaju poglavarstva da upravlja i raspolaže nekretninama i pokretninama u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Dakle, nitko drugi osim poglavarstava to nema pravo. I poglavarstvo je odgovorno za prihode i za rashode jedinica lokalne samouprave, a ne može netko propisati koji će prihodi jedinica lokalne samouprave biti, posebice iz ovog segmenta koji možemo reći da su nekakvi izvorni prihodi jedinica lokalne samouprave, gdje jedinica lokalne samouprave može raditi ono o čemu su kolege govorile, kupovati poslovne prostore, da bi ostvarila veće buduće prihode može prodavati te poslovne prostore da bi ostvarila trenutno velike prihode za financiranje nekih kapitalnih projekata, ili može naprosto davati u zakup poslovne prostore one koje ima i ostvarivati nekakav stalni kontinuirani prihod jedinica lokalne samouprave. Prihodi od imovine u svijetu su značajni prihodi jedinica lokalne samouprave, ali u svijetu si to država ne dozvoljava određivati na koji način će jedinice lokalne samouprave upravljati tom svojom imovinom jer su jedinice lokalne samouprave tu imovinu same i stekle. Naravno, da se ovdje ne radi o nacionaliziranim prostorima, jer nacionalizirani prostori će u jednom trenutku, ja se nadam, biti dovršen postupak denacionalizacije i doći će do toga, ili će biti vraćeni bivšim vlasnicima, ili će ostati u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Nadalje, ovdje mi govorimo samo o poslovnim prostorima. Ako se toliko brinemo za obrtnike, zašto se onda ne pitamo šta je sa javnim površinama? Šta je sa tržnicama? Ja vas uvjeravam da je u pojedinim gradovima teže doći do štanda na tržnici, da je skuplje doći do štanda na tržnici nego do kvadrata prostora na centralnom gradskom trgu u istom tom gradu. Zašto onda ne bismo to propisali za javne površine i tržnice? Ali kada neka jedinica lokalne samouprave danas upravo da bi zaštitila poljoprivredne proizvođače sa svojeg područja i obrtnike sa svojeg područja, želi propisati da će štandove na tržnici davati u zakup po sistemu prvokupa, onda je to zakonski nemoguće, onda to ne možete učiniti. Tamo mora ići licitacija ili javni natječaj, tamo se mora prihvatiti najviša ponuda onoga koji da tu ponudu. Kada govorimo o brizi o obrtnicima, onda treba reći da puno veću prepreku za razvoj obrtništva stvaraju dugotrajni stečajni postupci i sudski postupci vezani uz fiducijarno vlasništvo upleteni u te postupke u vezi sa stečajem. Pogledajte primjer "Brodocommerca" i "Izvora". koliko je u tom fiducijarnom odnosu blokirano poslovnih prostora u Rijeci i u Koprivnici. Poslovni prostori se izdaju na šest mjeseci, daju se u zakup na šest mjeseci. Tko može ozbiljni poslovni plan napraviti na šest mjeseci? Ali o tome se mi ne brinemo, da bismo to okončali i da bi napravili. Drugo, zašto se ne pobrinemo da postupak denacionalizacije okončamo čim prije, da oni čije je vlasništvo bilo da dobiju te poslovne prostore, a da oni koji moraju iz njih izaći pronađu neko drugo rješenje i na takav način razvijaju svoju poslovnu aktivnost. To su puno veće prepreke od toga da mi naredimo, zakonom propišemo što će jedinice lokalne samouprave činiti sa to malo vlasništva koje imaju. Na koga se ovaj zakon odnosi? Ovaj zakon se ne odnosi samo na ono što je netko ovdje rekao, sirote obrtnike. Ovaj zakon se odnosi dakle na mikro subjekte i na male subjekte. Mikro subjekti su poduzetnici, dakle poduzeća i obrtnici koji imaju do 10 zaposlenih. Mali subjekti su oni koji imaju do 50 zaposlenih ili još druge kriterije, ali nemaju više od 16 milijuna kuna ukupno godišnjeg prihoda. Oprostite, to je već ozbiljni poduzetnik koji ima 50 zaposlenih. Vrlo, vrlo ozbiljni poduzetnik i koji ima 16 milijuna kuna prihoda, godišnjih prihoda. Daj Bože da imamo jako puno takvih malih poduzetnika sa tako puno zaposlenih i sa tako velikim prihodom. Ali se opet postavlja pitanje što je s onim koji ima 51 zaposlenog, što je s onim koji ima 53 i to u godini u kojoj će mu se davati u zakup, zato jer je upravo osigurao mogućnost za razvoj. Što je sa svima onim ostalima? Što je sa velikima? Što je sa humanitarnim organizacijama? Što je sa drugima koji se nalaze u prostorima jedinica lokalne samouprave ili države? Zašto i oni ne bi mogli kupiti te prostore. Meni se čini da je ovaj zakon pisan zbog Zagreba, dakle da je problem nekakav u Zagrebu pa opet država kaže ajmo mi sada riješiti Zagreb pa ćemo onda to reći nije za Zagreb nego je za sve jedinice lokalne samouprave. U Zagrebu se trenutno gradi 400 tisuća metara kvadratnih, poslovnog prostora. Godišnja potreba u Zagrebu za novim poslovnim prostorom je oko 40 tisuća kvadratnih metara. Prema tome za očekivati je da će cijena zakupa poslovnog prostora u Zagrebu padati. Ne samo to, mi imamo situaciju da je tvrtka koja je bila do sada u državnom vlasništvu, HT, odnosno Tecom, dok je bio u državnom vlasništvu i imao vlastite nekretnine i imao svoje vlasništvo. Danas Tecom vidi da mu je to skupo pa prodaje vlastite nekretnine i odlazi u prostor koji će imati u zakupu. Dakle razvijenom svijetu gdje je poduzetništvo i tržišna ekonomija razvijenija, poduzetnici radije ulaze posebice u uslužne djelatnosti u prostore u zakupu a ne da ih imaju u svojem vlasništvu i u konačnici opterećuju bilancu i imaju neke druge probleme. I ono što na kraju želim reći to je da čini mi se da ovaj zakon otvara prostor i korupciji, jer umjesto instituta javnog natječaja ovaj zakon uvodi institut dogovora. Dogovora između poglavarstava i između čelnih ljudi jedinica lokalne samouprave i obrtnika i poduzetnika o početnoj cijeni. Nema potrebe ono što je kolega Korenika rekao, da ulažemo 5, 7, 10 tisuća kuna u oglas za javni natječaj ako ćemo znati da će taj prostor dobiti obrtnik po dogovorenoj cijeni unaprijed i da će cijena najma za taj prostor koji će uplatiti oglas 10 tisuća kuna, biti recimo 500, 600 ili tisuću kuna mjesečno, odnosno da će godišnja zakupnina biti niža od cijene oglasa. Dakle ja bih molio Vladu da korigira prijedlog, neka definira što treba činiti sa državnim vlasništvom o čemu treba raspraviti, ali nemojte dirati jedinice lokalne samouprave, ostavite joj to malo vlasništva, a molim vas vratite joj ono što je 90. i 93. oduzeto. Hvala.
Hvala lijepa kolega zastupniče. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Zastupnik Kovačević, izvolite. … [[Upadica se ne čuje.]] Čudno da nisam "žutu" vidjela. Izvolite.
Gospodin Mršić je lijepo rekao, vlasništvo je vlasništvo i to je nesporna situacija. Država znači ne može obvezivati gradove, općine, županije što će oni raditi sa svojim vlasništvom. To znači ne može naložiti da on mora prodati ili da mora dati u zakup svoj poslovni prostor koje je vlasništvo. Ali gospodine Mršiću gdje država mora reagirati? Država mora propisati ako općine, gradovi i županije daju to u zakup, kako i na koji način procedura, znači da bi se to zakonito odvijalo. Također ako idu, odlučuju se u prodaju, također mora propisati kako i na koji način će se obavljati ta prodaja. U tome dijelu to je znači onaj nastavak na ono što ste vi dogovorili. Država to radi pravne sigurnosti građana i radi zaštite i jednakosti svih po zakonu, mora propisati pravila kako i u kojoj situaciji će se raditi. Što je natječaj, što je pravo prvokupa, tko može sudjelovati i sve ono što je bitno da bi se osigurala pravna sigurnost građana. I sada dolazimo na jedan dio drugi. Nećemo mi problem obrtnika i malog i srednjeg poduzetništva riješiti samo poslovnim prostorima. To moramo rješavati poreznom politikom. Porezna politika na način koja će im davati poticaje, stimulacije, baviti se, jer mi moramo biti svjesni da su nama sva klasična obrtnička zanimanja zamiru nam. Gdje imate tko će vam kišobran popraviti. Gdje imate dimnjačara? Gdje imate grnčare? Gdje imate mnoge stvari, odimo u Prag pa vidimo. Znači to se može poreznom politikom na način da se prve dvije godine oni oslobode, jer na taj način ćemo davati još jedan dodatni zamah, ali kažem vlasništvo je vlasništvo, ali ako se ide u varijante, država mora propisati kako i na koji način će se postupati radi pravne sigurnosti. Znači to je samo dodatak. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Odgovor na repliku, kolega Mršić. Izvolite.
Pa ja mislim da je vlasništvo jedinica lokalne samouprave vlasništvo, a kao vlasništvo je definirano zakonima. Zakonima o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, mislim da se tako zove, Zakon o obveznim odnosima i ostalim. Prema tome nema potrebe da država propisuje nekim trećim zakonom vlasništvo jedinica lokalne samouprave. Upravo je europska povelja definirala da jedinice lokalne samouprave mogu upravljati svojim nekretninama, načinom stjecanja i raspolaganja. Ali ja vjerujem, ne da vjerujem, ja znam puno dobrih primjera gdje jedinice lokalne samouprave itekako skrbe o tradicijskim zanatima gdje itekako skrbe da se razvija obrtništvo kroz razno-razne pogodnosti, ne oslobađanja nego plaćanje komunalne naknade u ime obrtnika, plaćanje komunalnog doprinosa u ime obrtnika, subvencioniranja zakupnine u ime obrtnika kako bi obrtnici mogli poslovati, jer vjerujem da jedinice lokalne samouprave puno bolje prepoznaju koji je njihov interes, pa i interes tih obrtnika, jer ti obrtnici su ujedno i građani pojedine jedinice lokalne samouprave nego što se to može vidjeti sa Markovog trga. Ja mislim doista da se prepuno toga, neki misle da se može bolje vidjeti s Markovog trga nego sa pojedinog gradskog trga. I dajmo jedanput recimo da je lokalna samouprava autonomna, da ima svoje prihode i da može njima raspolagati. I gradska vijeća i gradska poglavarstva i gradonačelnici izabrani su od naroda jednako kao što smo izabrani i mi ovdje u Saboru.
Hvala lijepo. Još jedna replika. Zastupnik Korenika, izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pa neosporna je činjenica da država ukoliko želi više skrbiti o obrtnicima, trebala bi dati onda sama povoljnije ili jako povoljne kredite za kupovinu poslovnoga prostora, to bi bio pravi put. A uz to, čini mi se da Vlada na ovaj način propisivanjem po mom mišljenju nepotrebnih natječaja u slučaju da onaj tko je unutra već ima odmah pravo po najnižoj cijeni dobiti poslovni prostor, itekako vodi brigu o razvoju Narodnih novina i, čini mi se, Vjesnika. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imate pravo na odgovor na repliku, zastupniče Mršić. Odustajete. Hvala lijepo. Javila se za riječ, ministrica, predstavnica predlagatelja, Vesna Škare-Ožbolt. Izvolite ministrice.
Hvala vam lijepo, gospođo potpredsjednice. Kolegice i kolege, doista se nisam mislila do kraja rasprave javljati, ali budući da je rasprava malo otišla u krivom smjeru, dopustite mi neke stvari ponoviti. Dakle, ova materija Prijedloga izmjena i dopuna Zakona koji je pred vama na jedan cjelovit način regulira materiju poslovnog prostora, dakle i zakup kada je riječ o jedinicama lokalne uprave i samouprave i prodaju, kada je riječ o prostoru u vlasništvu države. I tu se pri tom ne krši ni Ustav ni Zakon o lokalnoj upravi i samoupravi. Naime, bilo je iz, baš iz Kluba SDP-a prigovor zašto u naslovu ne stoji Zakon o zakupu i prodaji poslovnog prostora. Pa mi upravo mijenjamo postojeći Zakon novim Prijedlogom i u članku 1. vam stoji pravi naslov zakona, Zakon o zakupu i prodaji poslovnog prostora. Prema tome, ako netko piše amandman u tom smislu, on je nepotreban. Mi smo se ovdje koncentrirali i puno je bilo riječi na temu malo gospodarstvo, obrtništvo, pa točno ovaj zakon, ovaj Prijedlog zakona ide za tim da olakša život 100 tisuća obrtnika i još 180 tisuća zaposlenih. Svi ćemo se složiti s tim da je to jedan važan dio gospodarskog sustava Hrvatske i da je taj upravo razvoj tog dijela potreban biti od posebnog interesa za našu zemlju. Obrtnike se ovim Prijedlogom zakona kao zakupce konačno dovodi u ravnopravan položaj sa svim ostalim građanima i gospodarskim subjektima, te zaposlenim u trgovačkim društvima, bivšeg društvenog vlasništva, a koji su mogli putem kupnje dionica, temeljem Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća, odnosno Zakona o privatizaciji stekli prava vlasništva tih društava, odnosno građana koji su sukladno Zakonu o naknadi za oduzetu imovinu za vrijeme komunističke vladavine mogli otkupiti stanove. I kada je već iz paketa reformi u oblasti stanovanja i gospodarenja poslovnim prostorom izuzeto rješavanje pitanja poslovnog prostora koje koriste obrtnici i drugi subjekti malog gospodarstva, ja podsjećam za velike je to riješeno pretvorbom i privatizacijom, držali smo da je potrebno barem omogućiti ponovni zakup zakupcima koji imaju sklopljen ugovor o zakupu za poslovni prostor u vlasništvu jedinica područne i lokalne samouprave, a otkup za poslovne prostore u vlasništvu Republike Hrvatske. I ono što se, a iz ove rasprave je vidljivo, pred nas postavlja kao pitanje, da li sadašnje zakupnike kojima ističe rok, za koje je sklopljen ugovor o zakupu poslovnog prostora prepustiti tržištu na način da zakupac može raskinuti ugovor, ili im pružiti neku vrstu potpore da mogu normalno nastaviti poslovanje? Mi smo predložili da se zakupcima omogući nastavak poslovanja u poslovnim prostorima u kojima trenutno rade i slušajući ove vaše prijedloge, mi ćemo prihvatiti i ići sa amandmanom da zakupodavac prije isteka roka na koji je ugovor sklopljen ponudi sklapanje novog ugovora o zakupu, najprije sadašnjem zakupcu poslovnog prostora koji izvršava obaveze iz ugovora o zakupu, dakle, plaća uredno najamninu, a tek ako sadašnji zakupnik ne bi prihvatio takvu ponudu, zakupodavac bi raspisao javni natječaj. I to je ono čim ćemo ići kao amandmanom. Dakle, bilo je tu više varijanti. U svakom slučaju, pravo prvenstva ostaje u svim predloženim varijantama koje ste predlagali i na taj način ćemo definitivno odstraniti opasnost za obrtnike koja postoji prema sadašnjem Zakonu, da se u ovoj godini, a upravo u ovoj godini mnogi od njih budu primorani zatvoriti svoje obrte. Druga je stvar kako dugoročnije riješiti pitanje poslovnog prostora, člankom 5. Zakona omogućava se sadašnjim zakupnicima koji su prema Zakonu o poticanju razvoja malog gospodarstva mikro ili makro subjekti malog gospodarstva, dakle, kupnju poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske. Dakle, kao što sam rekla, na ovaj način konačno se zakonski uređuje pitanje poslovnog prostora obrtnika i malih poduzetnika koji su do sada neopravdano zaobilaženi u svim paketima reforme iz oblasti stanovanja i gospodarenja poslovnim prostorom. I naravno, uvjet i postupak za prodaju poslovnog prostora uredit će se uredbom Vlade, država, da sada prodaje poslovne prostore na ovaj način, držimo da bi to bilo još bolje i transparentnije i na taj način će se i u ovom dijelu obrtnicima i poduzetnicima izaći u susret. Evo toliko.
Hvala lijepa, gospođo ministrice. Imamo dva ispravka netočnih navoda. Prva se za ispravak javila zastupnica Jelena Vukičević-Pavičić. Izvolite, kolegice.
Hvala lijepo. Evo, imala bih jedan ispravak, gospođo ministrice, rekli ste da zapravo ovakva prodaja poslovnih prostora na neki način rješava jednu nepravdu što se tiče samih najmoprimaca jer da su na isti način zapravo prodajom stanova riješeni i zapravo svi građani Republike Hrvatske, što bi odgovaralo istini da se država pobrinula za status zaštićenog najmoprimca. Ali kao što niti kod moguće te kupnje stanova, odnosno onih koji su bili u državnom vlasništvu nije riješen problem do kraja, tako se i ovako neće problem riješiti do kraja upravo iz razloga što će neki moći kupiti poslovni prostor iako ne znamo po kojim uvjetima, a drugi neće moći kupiti poslovni prostor pa i zbog razloga što nisu u poslovnom prostoru koji je u vlasništvu države, odnosno jedinice lokalne samouprave. Prema tome, prodajom poslovnog prostora upravo ti zakupoprimci će se staviti u još neravnopravniji položaj nego što su to danas. Hvala.
Hvala lijepo. Još jedan ispravak. Zastupnik Lesar, izvolite.
Hvala vam lijepa, gospođo potpredsjednice. Pa želio bi samo ispraviti ovaj navod gospođe ministrice da predloženi Zakon će riješiti i uzet u zaštitu male poduzetnike. Ovim amandmanom kojega ste sada najavili, vjerujem da da, ali samim tekstom predloženog Zakona ne bi. I ako Vlada ide s amandmanom u ovom smjeru, predlažem vam, molim vas, razmislite o nastavku amandmana. To pravo se stječe i ta mogućnost da, s tim da mora biti propis lokalne samouprave o dozvoljenom djelatnosti u navedenom i tako u ugovor zakup dat poslovni prostor, jer kroz nepropisivanje djelatnosti koja se može u poslovnom prostoru obavljati može doć do novog područja korupcije da se olakotnim okolnostima da u zakup, a da sutra nutra bude druga djelatnost, ako želimo štititi interese građana kroz djelatnosti u posebice središtima gradova. Hvala.
Hvala lijepo, kolega zastupniče. Vi ste djelomično ispravili netočan navod, ali ste pod prijavom za ispravak netočnog navoda zapravo ušli u raspravu. Dobru raspravu, ali bi bilo dobro da se držimo Poslovnika. Nećemo ići sa opomenama. Sljedeći na redu je zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Pa mislim, prvo možda po koju riječ o potrebi donošenja Zakona. Svi znamo da nam obrtnici baš nisu svi u ovo vrijeme zbog uvoza, jasno, velikog uvoza robe, da nam baš više nisu konkurentni. Dakle, financijska nekonkurentnost sigurno da je ovdje jako bitna jer vrlo lako ih mogu istisnuti oni koji danas daleko bolje kotiraju. Malo bi trebalo govorit možda i o vrsti poslovnih prostora. Mi govorimo pri tom i potreba je zapravo zaštiti one kojima je najteže, a tu su, opet kažem, obrtnici kojima ne ide dobro, a imamo, a zapravo donosimo Zakon koji ćemo možda svesti za sve obrte, za sve djelatnosti, jer nije isto da li je to Šestinski kišobran ili šeširi, ili je to kafić nekakav ili trgovina, opet kažem mahom uvozne robe, vidimo ih sve više u centru ili možda kakav dobro uhodani restoran koji treba podržati, i zato ovdje moramo stvarno također praviti razliku. Ono što bih htio ovdje naglasiti je usporenje povrata lokala, vlasnicima, ti lokali su oduzeti jasno za vrijeme 40. godina, za vrijeme komunističke vladavine, a posljednjih godina nekako imam osjećaj da se to jako usporilo. To sigurno produžava neizvijesnost zakupaca, no ja mislim da vlasništvo ipak ima prednost. Evo, recimo obratila mi se isto tako nasljednica, 5 lokala u centru Zagreba, Masarykova, Teslina godinama se to već odugovlači, unutra su zakupci koji se čak i prijete, da ukoliko jednog dana i dobije nema šanse, da će je istjerati van i slične stvari. Isto tako i jedan nasljednik čije su roditelje čak likvidirali prilikom oduzimanja lokala u Virovitici, dva lokala već stoji nekoliko godina na rješavanje, iako je sa lokalnom samoupravom sve napravljeno, stoji opet na Ministarstvu, pa evo molim gospođu državnu tajnicu i ministricu da zapravo to ubrza jer čini mi se da će onda biti više lokala na tržištu i neizvjesnost će biti manja. Predloženi zakon ne bih se složio da je baš bezdušna krađa jer konačno imali smo prilike razgovarati o prošlim zakonima, Zakon koji je bio HSS-ov nekako mi je bilo više prisila nekakva. Dakle, prisilno otuđenje lokala jedinica lokalne samouprave i uprave, što ovaj nije. Umjesto povjerenja u jedinice lokalne samouprave i uprave odmah negativistički stav prema njima, jer ako se obrtniku pruže povoljni uvjeti a što bi trebalo, znate o čemu pričamo onda su to makinacije, onda to može biti korupcija i slično, ali bivši ministri četiri godine namještaju svojim firmama posao onda je to u skladu s propisima. Interes lokalne samouprave je dobro poslovanje i prihod, ali interes za preživljavanje tradicionalnih obrta i nisko produktivnih obrta, pa procjene prepustimo tim istim jedinicama lokalne samouprave. Također je čudan upit što Vlada ima s tim, pa Vlada ima obavezu predlagati zakone i donositi uredbe za bolje funkcioniranje privrede i obrtništva pa čemu sumnja da će zapravo zakonski propisi biti protiv poduzetništva, pa konačno neće sijeći granu na kojoj sjede. Predloženi Zakon treba doraditi on se može poboljšati amandmanima, osobno bih više volio da se u tekstu češće nađe riječ "može" nego "mora" jer lokalnoj samoupravi i upravi treba prepusiti da sama procijeni važnost obrništva preuzimajući pri tom odgovornost i moralnu i političku za donešene odluke ali potreban je i Zakon koji će to omogućiti. Javni natječaj može biti pošten ali i ne mora, mogu vam reći cijeli niz primjera gdje javni natječaj ima toliko uvjeta svodi na dvije firme od te dvije firme se s jednom dogovori da ona neće ući u natječaj što rade velika javna poduzeća prema tome, nije sve ni u javnom natječaju i pri tom i u javnim natječajima sigurno će kafići, trgovine, uvoznom robom istisnuti obrtnike i poduzetnike a upravo za njih ovaj Zakon i donosimo. Hvala.
Hvala lijepo zastupniče. Sljedeći na redu zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, gospođo ministrice, kolegice i kolege zastupnici. Naime, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora za mene izaziva tri pitanja. Kao pravnika prvo je pravno pitanje i sa stajališta pravnog aspekta upitno je da li Zakon ovakav uopće može opstati. Naime, Ustav članak 50. kaže da se zakonom može u interesu Republike Hrvatske ograničiti ili oduzeti vlasništvo. Prijedlog zakona sasvim sigurno ograničava vlasništva, jer sadržaj vlasništva je raspolaganje i upravljanje a mi mu ovdje propisujemo kako bi to vlasnik trebao raditi, a ne utvrđujemo interes Republike Hrvatske za svakog vlasnika kada mu ograničavamo pravo. Dakle, to vjerojatno nije moguće na ovakav način riješiti. Pitanje sa ekonomskog aspekta ima rezona jer zaista treba poticati poduzetništvo i obrtništvo i to sa nekoliko aspekata, aspekta razvoja općenito, zapošljavanja i razvoja, ali i s aspekta potreba obrtnika u gradovima. Zašto to naglašavam? Naime, razvoj obrtništva nije samo gospodarsko pitanje ponekad je to i komunalno pitanje, socijalno pitanje, naprosto u gradu morate imati određenu vrstu obrtnika. Kako Zakon regulira tu materiju? Neselktivno, pa prema ovom Zakonu je isto je li u zakupu kockarnica ili postolar. Je li kladionica u zakupu ili postolar, pa je li to naš odnos prema potrebama poduzetnika i obrtnika. Naprosto sa tog aspekta dolazimo do trećeg problema, je li Zakon socijalan, kada generalno kaže morat ćete po istim uvjetima dati u zakup poslovnog prostora i gledajte još nešto, mi ... broj obrtnika ovakvim načinom. Naprosto kažemo tko je sada u zakupu dobit će povoljnije uvjete, a vi koji se želite baviti obrtništvo izvolite na tržište pa kupite ili zakupite poslovni prostor i još u konkurenciju morate uspjet. Dakle, nije ni pravičan. Nismo onda svi isti pred zakonom pogotovo ne pred poticajima i privilegijama. Vratimo se na pravni problem. NI zakon ni Ustav ne razlikuje tko je cirkular tko je nositelj vlasničkih prava, bilo da je to općina, grad ili država, sadržaj tih vlasničkih prava je isti, obveze tih cirkulara su iste, zaista nije moguće čak kada je u pitanju državna imovina, državno vlasništvo na ovaj način riješiti prodaju. Morali bi utvrditi da ćemo ograničiti to ili prodati to u interesu Republike Hrvatske jer naprosto nije ni stvarano kao vrijednost u poduzećima pa da to radimo usporedbu sa pretvorbom i privatizacijom poduzeća. Pravo na dionice u poduzećima su imali zaposleni i bivši zaposleni, stvaranje poslovnih prostora u gradovima i općinama je stvarno onda pravo onih koji su ih stvarali, a to ne radimo, upravo suprotno radimo. Neselektivan pristup i ograničenja koja Zakon i Ustav nalažu kada je u pitanju vlasništvo, dobru ideju da se potakne razvoj malog i srednjeg poduzetništva i obrtništva na ovaj način naprosto nećemo riješiti, posebno ne razvoj. Zato ja mislim da je važno omogućiti drugačiji način financiranja lokalne samouprave i da ta lokalna samouprava vodi brigu o razvoju na svom području posebno obrtništva. Naprost postoje regije, krajevi i gradovi koji imaju svoju tradiciju i svoje specifičnosti u tom dijelu i potrebe, pa ne treba potkivač u svakom kraju, recimo ovdje u Zagrebu zaista sada već treba dobar obrtnik koji potkiva konja. Naprosto treba, to je nužnost. Ili ne treba svugdje postolar, ne treba svugdje stolar, ali postoje gradovi gdje postoji tradicija stolarstva ili postolarstva. I da ne dužim. Dakle, sa mojeg gledanja na stvari ovaj zakon ima po meni jednu kako bih rekao, da ne budem grub, pomalo populistički način kako potaknuti obrtništvo, populistički. Naprosto, ajmo sad dati onima koji imaju neka oni nastave, a za one koji će doći neka se sami izbore. Zbog toga ja ne mogu poduprijeti niti ću glasovati za donošenje ovakvog zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepo gospodine zastupniče. Sljedeća na redu je zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec, izvolite kolegice.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice i podržavajući naravno brigu Vlade da još sa dodatnim osiguračima proba pomoći razvoj malog i mikropoduzetništva u Republici Hrvatskoj, mogla bih isto tako priklonit se i onima koji misle da je dobar dio ove materije već riješen nizom drugih zakona i da se postavlja pitanje treba li ga ili ne, ali dakle ako je to dodatno podvlačim osiguranje i sigurnost malim poduzetnicima, onda sam da se takav zakon u svakom slučaju donese. Ali da mi kao zastupnici vodeći brigu prvenstveno o njegovim gospodarstvenim, razvojnim, pa i političkim učincima o njemu razgovaramo dovoljno duga i da tražimo od predlagača takva poboljšanja koja će onda onima na koje se odnosi donijeti naravno koristi koje oni od njega očekuju. I sad naravno da imamo tu dva suprostavljena interesa onih koji već u prostorima do sada jesu i onih koji bi u njih željeli ući. Budući se Zakon donosi za cijelu državu jedinstveno, a različite su situacije u pojedinim gradovima i u pojedinim općinama, onda je teško te interese ponekad pomiriti. I ovdje smo danas stalno slušali o toj početnoj ili najvećoj mogućoj cijeni koja je na kraju i Zakonom o javnim nabavkama propisana. A imate situaciju da u određenim malim sredinaam već sad imate prostora koje ne možete ni po početnim cijenama iznajmiti, jer imate tabelu Porezne uprave koja govori, koja je minimalna početna cijena za određenu kategoriju poslovnog prostora, obzirom na građevinske zone u pojedinim dijelovima grada ili malim općinama i da nažalost, splašnjava glad za tim prostorima i glad za poduzetništvom, jer nije lako biti ni poduzetnik koji će u pojedinom prostoru gdje je najamnina visoka osigurati takav posao, gdje će na razlici u cijeni ili od dobiti posla kojeg obavlja moći plaćati sve troškove u koje je uključena i relativna visoka najamnina. Dakle, stvarnost je negdje drugačija, nego što je ovo o čemu mi sada raspravljamo i što Zakon riješava. Zbog toga se isto priklanjam onima koji misle da lokalna samouprava zna najbolje što njoj treba, ali to bi onda trebalo u zakonu naznačiti kad smo govorili o tome što može i mora, dakle da može napraviti nešto uz uvjet da mora imati, a govorim mora imati, dakle politiku raspolaganja tim prostorima i strategiju razvoja gospodarstva na svojem području, pretpostavljam da to dobar dio općina već do danas ima. Jer ne govorim ovdje samo o tradicionalnim obrtima, govorimo i o sasvim novim zvanjima i zanimanjima kojima se ljudi bave, da li su oni u obliku d.o.o., obrta ili neke druge pravne forme gdje se može gospodarska aktivnost obavljati to je danas nebitno. Ali ovim Zakonom dakle riješavamo samo poduzetnike, a ne riješavamo i niz drugih udruga, ustanova ili ne znam čega koji isto tako unajmljuje te prostore, obavljaju određene djelatnosti. I zašto je uopće, budući da je pitanje vlasništva danas riješeno i da svatko može izgraditi svoj poslovni prostor tolika priča ovdje danas? Zato, što moramo biti svjesni jedne stvari, da su u biti vlasnici i lokalna samouprava i država prostor u najatraktivnijim diejlovima, dakle u najužem i najstrožem centru govoreći o Zagrebu ili bilo kojem drugom gradu to je točno. Međutim, moramo imati i na umu to, da u pojedinim malim sredinama, ja ću sad ovdje podvući grad Križevce, ministarstvo je na primjer vlasnik ne poslovnog prostora ili zgrada, nego jednog cijelog kvarta grada, dakle tu više ne govorimo samo o poslovnim prostorima koji su na velikoj površini, oni čine jednu četvrtgradsku i tu sa i povratom prostora i sa prodajom prostora će biti teško pomirit odredbe koje su vrlo usko i vrlo ograničene i na određene segmente usmjerene iz ovog Zakona. Zbog toga se nadam, dakle da će predlagač slušajući sve nas ovdje imati na umu sve te da tako kažem suprostavljene ovaj čas interese i ne bih otvarala temu da li svaka mala općina i svaki grad može biti država u državi ili ćemo svi zajedno i ja sam bila načelnica jedne male općine biti jedan uhodani prijateljski dio zajedničkog sustava koji se zove Hrvatska država i nećemo svakom zakonu koji dolazi iz Vlade, a koji se brine o malom poduzetniku smatrati napadom na svoje vlasništvo, jer vlasništvo je nažalost smo imali negativnih primjera tijekom ovih 80 godina zadnjih, vrlo uvjetna kategorija i vrlo lako promjenjiva i drago mi je što pretpostavljam da će se i sa ovom brzom denacionalizacijom i sa potpunim uvođenjem privatnog vlasništva u nekoj daljnjoj budućnosti spriječiti i korupcija, dakle korupcija ne može biti kad se prodaje ili unajmljuje prostor između dva privatna vlasnika, ono je samo ovdje u onom dijelu kad država ili netko drugi iznajmljuje nekom privatniku moguća. I ne bih baš uvijek imala korupciju prvu na pameti, jer ako općina, grad ili država ponudi nekome tko je uložio cijeli svoj život u jedan lokal, koji u tom životu prehranio dvije, tri generacije svoje porodice govorimo urarima, o zlatarima, o nekim tradicionalnim drugim obrtima i ako mu ponudi dakle da ostane u tom lokalu pod istim uvjetima kao do sada i ne ide na javni natječaj, da će tu biti neka teška korupcija, jer podvlačim i ponavljam, teško danas poduzetnici podmiruju sve one obveze koje im nalažu i porezni zakoni i komunalne pristojbe i naravno porezi i doprinosi i najamnina je još jedan dodatni trošak na to. I zbog toga se zajedno s vama nadam da će prije Konačnog prijedloga ovog Zakona, da li poboljšanje sa amandmanima ili sa eventualno novim malo da tako kažem korigiranim prijedlogom pred nas i mi izglasati takav zakon koji će biti na dobrobit Hrvatske i hrvatskog poduzetništva. Zahvaljujem.
Hvala lijepo kolegice. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, zastupnik Vuljanić. Izvolite. Uključite se kolega.
... [[zbog najave, govornik se ne razumije]] netočnosti. Kolegica je rekla da je ovaj Zakon dodatni osigurač da su te stvari regulirane i drugim propisima, što je istina. Regulirane su, ovaj Zakon nije dodatni osigurač ničega, nego je ovaj Zakon kršenje Ustavno pravno vlasništvo jedinica lokalne samouprave. Da je to tako, govori i činjenica da u prijedlogu Zakona nema ama baš nikakve selektivnosti, već se generalno pokriva čitavo područje. Kolegica je također rekla da se Vlada brine o poduzetništvo. Vlada naravno ima pravo predlagati propise. Ali nikad i ni u kojem slučaju u suprotnosti sa Ustavom i u suprotnosti sa sistemskim zakonima. Ovo jest takav slučaj. I treća netočnost zakoni se upravo donose zato da se utvrde pravila igre i onemogući korupcija. Naša dužnost je da u ovoj situaciji kod ovakvih zakona upravo o tome vodimo računa. Hvala.
Hvala lijepa. Isteklo vam je vrijeme. Sljedeći je na redu zastupnik, povreda poslovnika. Izvolite, kolegice!
Moram reći da smo se dogovorili da ne ispravljamo mišljenja ali to se opet dogodilo. Pozivam se na članak 209. i 214. Moje mišljenje je opozitno kolegi i nema pravo ispravljati moje mišljenje. Hvala.
Hvala lijepo. Kolega Širac, izvolite!
Gospođo potpredsjednice, gospođice državna tajnice, kolege i kolegice! Malo gospodarstvo je važan dio gospodarskog sustava Republike Hrvatske. U malom gospodarstvu zastupljeno je veliki i značajan broj zaposlenika. Poslovni prostori u kojima se obavlja djelatnost malog gospodarstva djelomično su u vlasništvu Republike Hrvatske a djelomično su u vlasništvu naših gradova i općina, dakle jedinica lokalne samouprave. Koliko sam ja upoznat Vlada Republike Hrvatske je gotovo sve poslovne prostore u manjim gradovima a i u većim gradovima prenijela na upravljanje jedinica lokalne samouprave. Prema tome, u tim prostorima odvijaju se djelatnosti koje su važne za život građana a naravno i za te ljude koji obavljaju djelatnost bilo obrta bilo maloga gospodarstva. Unutra su i obrti tradicionalni koji pružaju usluge i ako bi se putem javnih natječaja ti prostori podijelili u zakup ili u prodaju bez mogućnosti da dio sadašnjih zakupaca ima mogućnost produženja tog zakupa ili kupnje pod određenim pogodnostima ja vjerujem da bi jedan veliki dio tih naših tradicionalnih obrta zapravo nestao. Stoga ja cijenim da prijedlog ovoga zakona je na tragu jednog dijela zaštite malog gospodarstva i naših obrtnika, međutim mi se stalno gotovo svi u raspravi vrtimo oko nekih uvjeta koje po meni treba urediti na drugi način a bit ću slobodan da ih ovdje iznesem. Prijedlog da se poslovni prostori koji koriste naši mali gospodarstvenici dadu pod posebnim okolnostima ako oni zadovoljavaju uvjete ugovora, znači imaju ugovor, ako uredno izvršavaju svoje obveze i naravno ako je to u cilju jedinice lokalne zajednice da se i dalje nastavi ta djelatnost u tom prostoru mislim da bi zaista trebalo stvoriti mogućnost da lokalna zajednica i prije raspisivanja javnog natječaja sa malim gospodarstvenikom zaključi ugovor o produženju zakupa. Kod prodaje prostora naročito prostora koje je u vlasništvu Republike Hrvatske mislim da treba ići na tu prodaju prostora, da treba za istinu ili uredbom ili još bi bilo po meni pogodnije posebnim zakonom urediti uvjete pod kojima će se taj prostor koji prostor i pod kojim uvjetima će se taj prostor prodati. Ja sam dugo godina radio na poslovima prostornog planiranja pa i uređenja gradova i znam sigurno da nijedna naša jedinica lokalne samouprave ili veći grad ili Grad Zagreb nije donio odluku o općem rasporedu poslovnog prostora, dakle ovog prostora o kojem danas razgovaramo niti o atraktivnim zonama unutar jedinica lokalne samouprave ili gradova niti propisao pogodnosti pod kojima se ti prostori daju upravo za one tradicionalne obrte ili obrte za koje je lokalna jedinica samouprave ili građani zainteresirani a bez toga mi nikada nećemo na kvalitetan način riješiti pitanje niti najma prostora niti prodaje prostora. Ja sam imao prilike da se uvjerim u Beču, Munchenu ili u nekim drugim gradovima da su njihove gradske skupštine donijele odluku s kojim su ta pitanja uredile. Prema tome, na taj način će se izbjeći, izbjegli su i ono mešetarenje o kojem svi mi ovdje kod svoje rasprave napominjemo da postoji mogućnost. Ako se na gradskoj skupštini donese jedna odluka koja se objavi onda u javnim glasnicima onda je ona javni dokument i svi znaju pod kojim uvjetima i koji prostori mogu da postoje, na koji način će se oni iznajmljivati i pod kojim uvjetima će ti gospodarstvenici tamo raditi. Jer, evo vidite ni u tim velikim gradovima nije isključivo prevladao ekonomski i trgovački interes već se itekako vodi računa i o komunalnim pitanjima i naravno o socijalnom aspektu i pristupu rješavanju tog problema. Zato bih ja predložio našem ministarstvu i našoj Vladi da kod prve promjene Zakona o komunalnom gospodarstvu ugradi takve odredbe s kojima će obvezati jedinice lokalne samouprave da su dužne donijeti takav akt kojim uređuju pitanje rasporeda i naravno pogodnosti davanja u zakup takvog prostora. Ja mislim da ovaj zakon u principu još jedanput napominjem da podržavam njegovo donošenje ali ili ga treba urediti glede prodaje i pogodnosti pod kojima će se on prodavati amandmanima ili po mojoj ocjeni još bi bolje bilo da se razdvoji ovaj zakon na dva dijela i da zakon uređuje samo pitanje zakupa a da drugim zakonom riješimo pitanje prodaje poslovnog prostora. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Rade Ivas.
Poštovani potpredsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege! U pravnom sustavu Republike Hrvatske zakup poslovnog prostora uređuje se Zakonom o zakupu poslovnog prostora. Prema ovom zakonu tzv. poslovni prostor u tzv. državnom vlasništvu može se dati u zakup samo putem javnog natječaja i to najboljem ponudiocu ako sadašnji zastupnik to nije prestaje mu i pravo daljnjeg korištenja tog prostora. Sigurno je da ova odredba dovodi do određene nesigurnosti kod zakupnika jer on nije siguran da li će nakon isteka tog zakupa taj prostor ponovo zakupiti. Jednom riječju destimulira ga također kao privrednika da i ulaže u taj poslovni prostor. Vlada je uputila u saborsku proceduru Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona i ovaj Prijedlog zakona možemo promatrati sa dva aspekta. Sa aspekta interesa Republike Hrvatske da razvija malo gospodarstvo, malo poduzetništvo ali i sa aspekta ustavnopravne usklađenosti ovoga Prijedloga zakona. Kada ga razmatramo sa stajališta interesa poticanja malog gospodarstva sigurno je onda on i dobar i dobrodošao. Naime, ovim Zakonskim prijedlogom potiče se obrtnik na produženje zakupa ili kupnju poslovnog prostora ukoliko je on u državnom vlasništvu jer im se utvrđuje pravo prvenstva na sklapanje Ugovora o zakupu navedenog poslovnog prostora. Pod uvjetom, jasno da sudjeluju u natječaju i da prihvati početnu cijenu zakupnine iz natječaja. Na ovaj način obrtnici i mali poduzetnici dobivaju veću sigurnost u korištenju poslovnog prostora, nema klasična licitacija, početni iznos zakupnine iz natječaja bio bi ujedno i konačni iznos što potiče zakupnike na daljnja investicijska ulaganja u te prostore. Sigurno je da je interes Republike Hrvatske da potiče malo gospodarstvo. Malo je gospodarstvo izuzetno važan dio gospodarskog sustava Republike Hrvatske i njegov razvoj je od posebnog interesa. Naime, obrtništvo u razvoju cjelokupnog gospodarstva jedan od značajnih segmenata jer u toj djelatnosti je danas zaposleno preko 250 tisuća ljudi. O Izmjenama zakona napokon se i obrtnike kao zakupce dovodi u ravnopravni položaj sa svim ostalim granama, građanima i gospodarskim subjektima te zaposlenim u trgovačkim društvima bivšeg društvenog vlasništva a koji su putem kupnje dionica temeljem Zakona o pretvorbi društvenog poduzeća, odnosno Zakona o privatizaciji stekli pravo vlasništva tih društava, odnosno građani koji su sukladno Zakonom o naknadi za oduzetu imovinu za vrijeme ... [[Govornik se ne razumije.]] mogli otkupiti te prostore. Kada je već iz paketa reformi u ... [[Govornik se ne razumije.]] stanovanja i gospodarenja poslovni prostor izuzeto rješavanje pitanje poslovnog prostora kojeg koriste obrtnici i drugi subjekti malog gospodarstva potrebno je barem omogućiti im ponovni zakup tim zakupcima koji imaju sklopljene ugovore o zakupu poslovnog prostora. No, kada Prijedlog zakona promatramo sa ustavno pravnog aspekta onda tu možemo staviti nekoliko bitnih primjedbi. Predložena odredba članka 5. je dvojbena sustavno pravnog stajališta i načela neograničenja vlasničkih prava i jednakim pravnom položaju svih osoba pred zakonom. Naime, predlažući prodaju poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske subjekti malog gospodarstva su zasigurno stavljeni u povoljniji ili privilegirani položaj u odnosu na druge subjekte. Ja smatram da će i u skladu sa stavom Odbora za pravosuđe Vlada, odnosno predlagač svojim amandmanom brisati glavu 4. i članak 33. ovog Zakona a da će tu problematiku regulirati jednim posebnim zakonom gdje će se o pravu regulirati prodaja poslovnih prostora i u vlasništvu države i u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Čini mi se da i članak 6. također dvojben sa ustavno pravnog stajališta budući da isti ograničava poduzetničke slobode i vlasnička prava jedinica lokalne samouprave. Naime, mislim da bi i ovdje trebalo razmisliti kako zaštiti one obrte koji su deficitarni, kojih nema u pojedinim jedinicama lokalne samouprave i na taj način omogućiti jedinicama lokalne samouprave da upravo te deficitarne zanimanja, ta zanimanja kojih nema, koji su od posebnog interesa za tu jedinicu lokalne samouprave da upravo njim omogući da po povoljnijim uvjetima zadrže te poslovne prostore. Možda bi bilo dobro da upravo oni i to samo oni mogu zaključiti novi Ugovor o zakupu poslovnih prostora ukoliko prihvate početnu cijenu, dok bi za ostale trebalo omogućiti da oni sudjeluju u natječaju, da imaju i prvenstvo ali ako prihvate najveću ponuđenu cijenu. Ja vjerujem da će predlagač prihvatiti ove primjedbe i da će tako iskoristiti tu mogućnost da svojim amandmanima popravi ovaj Zakon a tako onda i omogućiti da ovaj Zakon i donesemo. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, ova Izmjena zakona i dopuna Zakona o zakupu poslovnog prostora izgleda na prvo pogled vrlo kratka a zapravo otvara toliko važnih i bitnih pitanja uopće za pravni poredak i gospodarski razvoj Republike Hrvatske koji su iznimno važni i značajni. Ja sam potpuno siguran i uvjeren sam da nema ni jednog zastupnika u Hrvatskom saboru koji ne bi smatrao da obrtnike i male poduzetnike treba poticati i podupirati radi gospodarskog razvoja samozapošljavanje i zapošljavanje. Siguran sam između ostaloga i zbog toga što smo imali i do sada politiku koja je zapravo to omogućavala i tražila odgovarajuće instrumente i davala određene mjere da se to ostvari a da u isto vrijeme zaštitimo temeljna ustavna prava i načela s jedne strane i s druge strane da ne remetimo gospodarsku ravnopravnost na jedinstvenom tržištu. No, što smo dobili s ovim prijedlogom zakona? Upravo ono zapravo što nismo htjeli postići. Prva stvar koju treba ovdje jasno razlučiti jeste zapravo što se člankom 4. vezano za novi članak 6a. stavak 1. govori. O čijem to vlasništvu se želi raspravljati da se po posebnim uvjetima i to ovako dovoljno je samo sudjelovati, udovoljiti uvjetima natječaja te prihvatiti početni iznos, pazite šta će vam natječaj onda kada prihvaćate početne iznose, cijene, može dati u zakup poslovni prostor, odnosno zakupnik to može ostvariti. Radi se kolege, o općinama, gradovima, županijama, naravno državi, radi se o Gradu Zagrebu i što još k tome, o pravnim osobama u njihovom vlasništvu. Tko su pravne osobe u njihovom vlasništvu? Ustanove, trgovačka društva. Pazite, mi nalažemo trgovačkim društvima da će morati dio svog poslovnog prostora po povoljnim uvjetima dati u zakup zapravo po kojem osnovu a da u isto vrijeme smo svjesni a da nije povrijeđen ustavni institut. Ja ovdje moram reći da se zalažem za načelo jednakopravnosti pravo prve ponude pod uvjetom da daje, da izdovalja uvjetima najpovoljnije ponude natječaju dosadašnjem zakupniku. Ali ako bi se ostavila ovakva skulpulacija kakva se sada nudi, onda je sasvim jasno da bi se time bitno ograničilo pravo vlasništva što je suprotno Ustavu, jasno, i to članku prije svega, članku 48. kojim se jamči vlasništvo i to u svojoj punini od prava upravljanja, korištenja i raspolaganja do naravno, do naravno odlučivanja zapravo pod kojim uvjetima će se raditi. Drugo pitanje koje isto tako narušava se. Mi imamo Zakon o sustavu lokalne samouprave da tako kažem skračeno propisanu obavezu da jedinice lokalne samouprave svojom imovinom moraju upravljati i gospodariti mar dobrog domaćina. E sada kako bi to izgledao koji je to mar dobrog domaćina po kojima zapravo na ovaj način mora se riješiti prihoda od strane poslovnog prostora. Jednima pogoduje a drugima zapravo otežava situaciju tko su drugi. Većina građana na području te jedinice lokale samouprave jer nemojmo zaboraviti da po Ustavu ne pripada općini i gradu pravo na lokalnu samoupravu. Pravo na lokalnu samoupravu pripada građanima i upravljanje njihovim poslovnim prostorom je zapravo u svrhu ostvarivanja prihoda radi zadovoljavanja neposrednih interesa i potreba tih istih građana na području jedinica lokalne samouprave. Treće što bih htio također naznačiti jeste da ako bi se ovakva odredba zadržala mi bismo jednostavno bili suprotni članku 49. jer bi zapravo jedan dio poduzetnika doveli ili veći dio doveli u nepovoljni položaj, a ove koji su sadašnji zakupoprimci odnosno zakupnici doveli bi u povoljniji položaj i time bi narušili ustavnu normu o, i ravnopravnom položaju na tržitu. Četvrto. Da li je zapravo otvara se otvoreno osnovno pitanje sada vezano za sljedeći zakon, zakonsku odredbu članka prije svega 5., 33.a, koja je još po meni suptilnija nego ovaj i 6.a. Prvo on, u njemu se nalazi prodaja poslovnog prostora uistini za volju u vlasništvu Republike Hrvatske. Ali ... [[Govornik se ne razumije.]] uvjetima i prema postupku koji će odrediti i propisati Vlada. Kako? Ne da li će se prodati ili neće? On se mora prodati. Dakle mi po prvi puta dolazimo u poziciju da zapravo nalažemo vlasniku određeno ponašanje ovim zakonom, a da u isto vrijeme smo svjesni da na tržištu nećemo otići, postići jednakopravnost svih subjekata koji se mogu pojaviti jer je jednostavno sadašnji zakupnik u povoljnijoj poziciji. Ako se on, ako podnese zahtjev, njemu će se morati prodati pod uvjetima i po propisu kako će se propisati, propisati uredbom Vlade Republike Hrvatske. Drugo, i dalje to je stoga ... [[Govornik se ne razumije.]] Nemoguće je to propisati uredbom. To se mora kolege propisati zakonom jer između ostaloga u Ustavu jasno piše da gospodarska pitanja uređuje Hrvatski sabor zakonima. Prema tome, a Vlada donosi uredbe koje provode zakon. Prema tome nije moguće, a da par, kad bi barem mogli zakonom ili propisom minimalni uvjeti i kriteriji oko postupanja pa još nekako. Ali ako to nije onda jednostavno taj dio ne ide. Četvrto što je isto tako važno ovdje naznačiti jeste činjenica da ja osobno mislim da država nema potrebu da zadržava ako ona ima u vlasništvu poslovni prostor, da zadrži u svom vlasništvu. Ali ne samo to. Nema potrebe ni da zadrži poslovni dio stambenog prostora koji ima također još uvijek u svom vlasništvu. Ali ja ne mislim da se to može riješiti na ovakav način. Ja mislim da treba donijeti sasvim novi zakon i to je pitanje zakonodavne djelatnosti. Naravno i odgovornosti ovoga Sabora kojim će se utvrditi zapravo postupak privatizacije poslovnog prostora i stambenog prostora u vlasništvu države u Republici Hrvatskoj. Pa i pod povoljnim uvjetima. I te povoljne uvjete vjerojatno staviti u takvu poziciju da bi sadašnji zakupoprimac odnosno zakupnik može imati jedna, pod jednakim uvjetima prednost u odnosu na trećeg. Ali svima moramo omogućiti da pod jednakim uvjetima mogu pristupiti toj imovini jer se radi o imovini Republike Hrvatske. Peto, ne smijemo zaboraviti da je po Ustavu zabranjeno dirati u, u kapital čak i zakonom koji je stečen ulaganjima. Država se može odreći i u tom pogledu vezano za 33.a bi mogla to propisati, ali ne može naložiti jedinicama lokalne samouprave da svoj poslovni prostor, a pogotovo njenim trgovačkim društvima, u njenom vlasništvu moraju prodati jer se radi o poslovnom prostoru koji je stečen zapravo ulaganjem određenog kapitala. Prema tome čak, često puta ne samo njihovim ulaganjem nego i njihovih partnera i u takvoj situaciji se mora sasvim drugačije ovo pitanje urediti. Zbog ja sam mišljenja zapravo da bi ... [[Govornik se ne razumije.]] preurediti članak 6.a, stavak 1. i to tako da u krajnjoj liniji ovi svi moraju sudjelovati i udovoljavati uvjetima natječaja. Čak dosadašnji zakupnik po meni ne bi morao davati nikakvu ponudu, ali ako hoće ostati zakupoprimac u tom polju on mora prihvatiti najpovoljniju ponudu iz tog natječaja i svih ostalih. I tada ima pravo prednosti. Ovaj članak 33.a odnosno članak 5. bi trebalo u cijelosti brisati iz ovog zakona jer on nije predmet ovog zakona i trebalo bi se, eventualno Sabor dati zaključkom obavezu Vladi Republike Hrvatske da, ne znam, u roku 60, 90 dana, stvar je dogovora, pripremi novi Zakon o privatizaciji poslovnog prostora ili stambenog prostora koji je u vlasništvu Republike Hrvatske i isto tako u takvoj situaciji treba odlučiti šta činiti dalje. I zadnju stvar vezano za članak 6. ne može se davati povoljna pozicija određenom, određenoj kategoriji korisnika prava kao što su u ovom konkretnom slučaju zakupnici, a da im se u isto vrijeme ostavi obaveza da ako ovaj zakon daje povoljniju poziciju da po natječaju koji je raspisan prije moraju dovršiti po onom zakonu, a ne po ovom. Prema tome to bi isto također moralo uskladiti. U takvoj situaciji ja sam mišljenja da bi zapravo trebalo dati predlagatelju mogućnost «time-outa». A to je da se dogovorimo da mi sada nećemo glasati o ovom zakonu nego ostaviti njima nakon ove rasprave vremena, tjedan, dva dana jer imamo puno vremena do 15.12. ... [[Govornik se ne razumije.]] sjednice i da u tom vremenu oni naprave izmjene i dopune zakona amandmanskim putem. Da dođu sa tim amandmanima pred Sabor i da praktički tek onda o tome glasamo, a da u isto vrijeme tim amandmanima uskladimo taj, ovaj zakon i sa Ustavom i sa potrebama gospodarstva i naravno potrebama naših, naših obrtnika i malih poduzetnika odnosno naših zakupnika tadašnjeg poslovnog prostora koji je u vlasništvu države odnosno jedinica lokalne samouprave i njihovih pravnih osoba. Hvala vam lijepa poštovane kolegice i kolege.
Hvala lijepa. Sada je na redu poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolege i kolegice zastupnici. Dakle pred nama je, su Izmjene i dopune Zakona o zakupu poslovnog prostora i to u hitnom postupku. Što reći? A što drugo nego ono što je jedini logičan zaključak koji proizlazi iz činjenice da je bio u saborskoj proceduri i to u redovnom postupku sredinom ožujka ove godine. Prijedlog Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke pod nazivom Prijedlog zakona o prodaji poslovnih prostora. Nakon toga još neki klubovi dali su svoje prijedloge izmjena i dopuna zakona o zakupu poslovnog prostora. Zajednička sudbina svih prijedloga bila je da su voljom koalicijske parlamentarne većine odbijeni već u prvom čitanju. No očito da su svi ti prijedlozi bili pritisak na Vladu koja je bez uvjerljivih obrazloženja predlagala odbijanje prijedloga da bi sada evo u hitnom proceduru, u hitnoj proceduri uputila svoj prijedlog koji je mješavina i blijeda kopija do sada odbijenih prijedloga. Za neke prijedloge Vlada je rekla da su protuustavni, ali sada oni nisu protuustavni samo zato što ih predlaže Vlada. No kako bilo da bilo očito da smo mi oporbeni klubovi prisilili Vladu da počne razmišljati o problemima obrtnika. Možda se pod tim pritiskom u obrazloženju našla rečenica: Interesi Republike Hrvatske da se potakne razvoj malog gospodarstva. Da je to iskreno uvjerenje Vlade tada bi izvješće o izvršenju Proračuna Republike Hrvatske za prvih 6 mjeseci ove godine u dijelu koji se odnosi upravo na ovaj dio gospodarstva izgledalo sasvim drugačije i ne bi se izvršenje sastojalo od samih nula. Činjenica je da poticanje obrtništva, malog i srednjeg poduzetništva dovodi do bržeg gospodarskog rasta u uvjetima tržišnog privređivanja. Razvoj obrtništva, malog i srednjeg poduzetništva dovodi do toliko potrebnog povećanja proizvodnje i novog zapošljavanja. Statistički podaci govore i oni se osporiti ne daju, za vrijeme poticanja razvoja otvoreno je 70 tisuća novih radnih mjesta, a stručnjaci tvrde da je dvostruko veći broj onih koji su zahvaljujući takovoj politici sačuvali radna mjesta. Točna je konstatacija predlagatelja da za razliku od zaposlenika u poduzećima u društvenom vlasništvu koji su kupnjom dionica mogli steći udio u pravu vlasništva u tim poduzećima, obrtnici su čak i kroz nekoliko generacija obavljali djelatnost u zakupljenim prostorima u državnom vlasništvu. Znamo kako je privatizacija završila i kako su radnici prošli u njoj, ali obrtnicima nije dana čak ni mogućnost da postanu vlasnicima onoga u što su godinama ulagali i gdje su generacijama radili. To smo isticali obrazlažući svoj prijedlog zakona, ali tada je Vlada mislila drugačije pa je u svom mišljenju doslovno napisala, citiram: «Iz predloženog zakonskog rješenja proizlazi da je Republika Hrvatska dužna prodati poslovni prostor zakupniku ako to zatraži što znači da joj se pravo vlasništva oduzima neovisno o njezinoj volji. Ovaj zakonski prijedlog je u suprotnosti s Ustavom Republike Hrvatske», završen citat. Tako je Vlada mislila onda. Evo samo nakon 6 mjeseci u članku 5. svoga prijedloga Vlada kaže citiram "Poslovni prostor u vlasništvu Republike Hrvatske prodat će se zakupniku ako on podnose zahtjev za kupnju a uredno izvršava sve obveze iz Ugovora." Završen citat. Dakle za samo 6 mjeseci Vlada je potpuno promjenila mišljenje, no nije bogohulno pogriješiti ako postoji volja taj grijeh uočiti, priznati i dakako popraviti. NO sada idemo dalje. MI smo u svom prijedlogu zakona dali i prijedlog modela i kriterija prodaje što jamči transparetnost toga dijela privatizacije. Taj dio Vlada nije preuzela u svoj prijedlog. Ona kaže, prodaja poslovnog prostora izvršit će se po uvjetima i prema postupku koje će uredbom propisati Vlada. Zašto se ovdje izgjegava transprentnost, zašto uredba Vlade pokraj Sabora kao jedinog zakonodavnog tijela u Republici Hrvatskoj. Nema nikakvog razloga da uvjeti i postupak prodaje ne budu uređeni zakonom. Koristeći iskustva iz privatizacije društvenih poduzeća, zaključit ćemo da je u njoj bilo koječega nemoralnog i ako je model bio zakonom propisan. Dakako da ozbiljan strah i sumnje pobuđuje davanje ovlasti Vladi da tako osjetljivo pitanje regulira svojom uredbom. TA sumnja je još jača jer prijeldog dolazi u vrijeme kada hrvatsku javnost potresa afera vezana za sumnjivu povezanost miinstra Žužula sa jednim imotskim društvom kapitala i vlade u cijelini. Predloženo rješenje za mene je neprihvatljilvo sa sigurna sam i obrtnicima jer i oni žele znati kako i po kojim uvjetima mogu kupiti ono u što su godinama pa i desetljećiam ulagali. Kriteriji, uvjeti i postupak moraju biti jedinstveni i jednaki za sve, a isto tako poznati svima a ne samo nekima. Oni moraju biti raspravljeni u funkciji pronalaženja najpravednijeg rješenja, rješenja koja će biti u funkciji općega dobra a to je moguće jedino u Hrvatskom saboru a ne na jednoj od zatvorenoj sjednica Vlade Republike Hrvatske. Zar treba podsjetiti kolege iz prošlog saziva kada je tadašnja parlamentarna većina odbila vladini prijedlog zakona o privatizaciji upravo zbog toga što je Vladi i Hrvatskom fondu za privatizaciju davao vlasti uređenja i propisivanja modela privatiazcije. DAkle odbili smo prijedlog Vlade koju su činili ministri iz redova stranaka kojima smo i mi pripadali, a tada smo bili parlamentarna većina. Zašto smo odbili. Odbili smo zato što nismo željeli netransparetnost u privatizaciji. Pa kako nisam željela onda kada je to predlagala moja koalicijska Vlada, isto tako ne želim ni sada kada to predlaže ova Vlada koja doduše jeste koalicijska ali sa nekim drugim strankama. Nadalje, zakonom se uređuje pravo prvenstva zakupa dosadašnjem zakupniku ako on sudjeluje i udovoljava uvjetima iz natječaja, te prihvati početni iznos zakupnine objavljen u natječaju. DAkle poslovni prostor u vlasništvu Republike Hrvatske općina, gradova, županija i grada Zagreba te pravnih osoba u njihovom vlasništvu i pretežitom vlasništvu daje se u zakupn putem javnog natječaja. A dosadašnji zakupnik ima pravo prvenstva. Ovo jeste pozitivni pomak jer pravo prvenstva daje kakvo takvo jamstvo dosadašnjem zakupniku da po isteku zakupa neće morati kupiti krpice. Puno bolje je trajno probleme poslovnog prostora kao preduvjeta obavljanaj djelatnosti ali treba poštivati posebni položaj jedinica lokalne i područne samouprave. Međutim, nejassno mi je obrazloženje predlagatelja koji u obrazloženju kaže, citiram. "Na taj način bez zadiranja u pravo vlasništva jedinica područne i lokalne samouprave, smanjuju im se troškovi za praovedbu postupka natječaja i zaštićuje njihov interes kroz zakupodavni odnos". Završen citat. Iz takovog obrazloženja dalo bi se zaključiti da javni natjačaj nije obvezan. Ako je obvezan nejasno mi je kako se onda smanjuju troškovi za provedbu postupka natječaja. Možda se ovdje jednostavno radi o neodgovarajućem obrazloženju. I na kraju mislim da je u saborskoj proceduri bilo znatno boljih prijedloga, rješenja toga temljenog problema brojnih obrtnika. Nije bilo političke volje da se ozbiljno raspravi i iznađu najbolja rješenja, ali je tako izršen pritisak na Vladu tako da danas raspravljamo o lošijem prijedlogu i to po hitnom postupku. Ali on će sasvim sigurno sa svim manjkavostima biti prihvaćen od saborske većine, samo zbog toga što je Vladin prijedlog i nevisno o tome što nam zbog netransparetnosti bauk privatizacije iz prošlosti ne samo kuca ne vrata nego na njih već sigurnim korakom i ulazi. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda je imao gospodin Emil Tomljanović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, ispravio bih netočan navod uvažene kolegice Lalić koja je ustvrdila da su obrnici u nekoliko generacija u Republici Hrvatskoj obavljali obrtničke djelatnost u državnom vlasništvu. U smislu. To je netočan navod. U smislu generacijskog sljeda u REpublici Hrvatskoj taj je vremenski kontinuitet bio je prekinut institutom društvenog vlasništva. I mislim da ne smijemo a ponavlja se vrlo često u raspravama poistovjećivati ili stavljati znak jednakosti između društvenog vlasništva, i državnog vlasništva ili društvenog vlasništva i vlasništva gradova i općinma. To su bitno različite stvari. Hvala.
Hvala lijepa. Riječ ima gospodin zastupnik Vlado Jelkovac. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo državna tajnice. Kolegice i kolege zastupnici. Evo u relativno kratkom vremenu danas raspravljamo o drugom ili trećem prijedlogu koji us svojoj biti reguliraju jednu te isti problematiku. I prilikom zadnje rasprave objedinjene koja se vodila o prijedlogu HNSa i PGS odnosno DCa rekao sam dabi možda bilo najpametnije kada bi Vlada uzimajući u obzir ono što je raspravljamo tom prigodom izašla sa jednim svojim prijedlogom zakona. Taj prijedlog zakona ili takav prijedlog zakona je danas pred nama, no na početku moram reći da nisam baš siguran da je on u cijelosti obuhvatio i ono što smo raspravljali odnosno, da baš na najbolji način regulira ona pitanja koja bismo željeli razrješiti a sa pomognemo obrtnicima i malim poduzetnicima. Siguran sam da bez obzira na politiku na političke stranke svi želimo pomoći obrtnicima i malim poduzetnicima. U samom obrazloženju razloga za donošenje ovog zakona zaista mislim da ne može stajati tvrdnja kako se ovima smanjuju troškovi za provedbu u postupku natječaja i da bi to trebao biti jedan od razloga zašto donositi zakon. Jer onda na drugoj starni sigurno bismo javnim natječajem puno više zaradili sa povećanim zakupninama koje bi se pri tim natječajima uspjele postići. No cilj je pomoći obrtnicima, poduzetnicima to su tiusće obrtnika, ali i deseci tisuća zaposlneika koji osiguravaju svoj kruh i radna mjesta pri tome. Evo piše dakle samo tisuću i 500 obrtnika u gradu Zagrebu. Ovdje se na neki način vode dileme i to je vidljivo u raspravama kako pristupiti tim temeljnim argumetnima i temeljenim prijedlozima koje reguliraju pitanja zakupnine. Čuli smo ovdje i neka razmišljanja kako bi trebalo ići na prihvaćanje najviše zakupnine. Činjenica je da ta odredba postoji u postojećem zakonu, no onda ga ne bismo trebali niti mijenjati, a isto tako mislim da bi se dakle prihvaćanjem ovog instituta, a u kontekstu Prijedloga zakona o kojem raspravljamo, onda doista mogle dešavati situacije da bi se u jednom organiziranom dogovoru sa velikim i vrlo visokim ponuđenim zakupninama baš namjerno istisnulo one zakupnike, one obrtnike i male poduzetnike koji sada koriste poslovne prostore. Zbog toga mislim da ona odredba koju je ministrica u uvodnom obrazloženju rekla, da će Vlada vjerojatno ići sa svojim amandmanom i da će dva mjeseca prije isteka zakupa poslati obavijest korisniku i na taj način razriješiti to pitanje, pa ukoliko on prihvati, tada ne bi išao natječaj, mislim da bi moglo biti jedno kompromisno rješenje i prihvatljivo. Također priklanjam se onim razmišljanjima koja su išla za prijedlogom da ne bi trebalo lučiti odredbe o vlasništvu države, vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Mislim da bismo zakupnike trebali tretirati jednoobrazno, neovisno o tome u čijem su oni poslovnom prostoru. Pritom, mislim da bi svakako trebalo izbjeći termin "prodati će", jer on podrazumijeva da je nešto obvezatno. Dakle, po ovome bi se samo zakupoprimac trebao izjasniti da on to želi i država bi mu tada morala prodati prostor. Ja mislim da bi trebao stajati institut "može se prodati", jer naravno da će postojati niz situacija kad država ima interes da ne proda prostor zbog različitih razloga i u tom slučaju dakle, mislim da to treba definirati terminom "može se prodati", ali što se isto tako po meni može i treba reći i za prostor koji su u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Članak 6. u izmjenama i dopunama zakona, ovom Prijedlogu, regulira dakle one postupke koji su sada u tijeku, također puno je već puta spomenuto i ja se također zalažem da se oni natječaji koji su sada u tijeku i da se dovrše po onim odredbama zakona koji su povoljniji za stranku, dakle za zakupoprimca. I zaključno. S obzirom da niz primjedbi, niz konstruktivnih prijedloga kojih se ovdje čulo, mislim da bi bilo pametno da ovu raspravu danas tretiramo kao prvo čitanje i da Vlada možda uzme jedan time out uvažavajući ono što je rečeno, razmisli i sa konačnom prijedlogom zakona uvažavajući te primjedbe, dođe, dođe do konačnog prijedloga zakona, jer čini mi se da ima i puno amandmana, ali i puno primjedbi koje na radikalan jedan način mijenjaju odredbe ovih izmjena, prijedloga izmjena i dopuna Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku. Gospodin zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Ma, ja bih htio ovdje da se mi do kraja odredima prema tome što država želi, odnosno što država mora. Ukoliko je Vlada Republike Hrvatske donijela odluku da po hitnom postupku i ubrzano privatizira portfelj Fonda za privatizaciju, tj. dioncie, ništa ne priječi upravo tako da donese istu odluku i da po ubrzanom postupku privatizira poslovne prostore koji nisu potrebni za Vladu Republike Hrvatske. To je jako jednostavan postupak i upravo ja se zalažem za istu proceduru, da onome ... [[ne razumije se]] stavimo u funkciju poduzetništva i Vlada bi zapravo u skladu sa stand by aranžmanom sa Međunarodnim monetarnim fondom i trebala takvu odluku donijeti. Ja samo pozivam sve nas da se usuglasimo oko takvog pristupa. Znači, nekretnine i imovinu koja se može staviti u poduzetničke svrhe, a ne treba državi, da ju mora prodati u kratkom roku. Znači, u toj funkciji bi bilo mora, a sve ostalo može, ukoliko ta imovina treba biti za neke druge potrebe. Evo, tu je ta razlika u mojem mišljenju u odnosu na prethodnika.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Vlado Jelkovac.
Ja ću gospodinu Peceku replicirati na isti način kao što je i on meni da se ja slažem da država može te poslovne prostore privatizirati, naravno tamo i onda kada je to njezin interes.
Hvala lijepo. Evo, na našoj sjednici, na našoj saborskoj sjednici su nazočni i učenici VII. gimnazije iz Zagreba, pa ih pozdravimo. [[Pljesak]] Sada ima riječ gospodin zastupnik Vladimir Pleško. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kao što je već rekao gospodin Jelkovac, ovo je u vrlo skorom vremenu ponovna rasprava o zakonu, znači o zakupu poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske, u vlasništvu jedinica lokalne samouprave i to je točno da je ovo jedan od temeljnih zakona koji se odnose na male i srednje poduzetnike i vrlo važan zakon koji govori o mogućnostima gospodarskog širenja i gospodarske djelatnosti upravo tih gospodarskih struktura u Republici Hrvatskoj. Znamo svi zajedno koliko nam svima znače poduzetnici, i zbog zapošljavanja, i zbog praćenja trendova novih tehnologija u svijetu, ali isto tako i zbog nekih tradicionalnih vrijednosti i tradicionalnih obrta i svega ostaloga što kao jedna od obrtničkih nacija i gajimo na našim prostorima. No, isto tako treba reći da svi ovi dosadašnje rasprave i prijedlozi zakona, da ih treba gledati sa dva potpuno različita stajališta. Prvi, prvo stajalište je interes poduzetnika, znači gospodarstvenika malih i srednjih poduzetnika, obrtnika koji imaju u zakupu poslovne prostore, a drugi, drugo stajalište je interes države i jedinice lokalne samouprave. Zbog čega to govorim? Govorim to iz razloga što moramo poznavati te određene interese. Interes poduzetnika je da što jefitnije dobiju poslovni prostor u svoje, u najam ili u svoje vlasništvo da mogu na taj način što bolje privređivati i da imaju što veći ostatak dohotka. Isto tako, interes poduzetnika je da se smanji mogućnost nezakonite manipulacije tim posloovnim prostorima u trenutku javnih natječaja i najma ili kupnje tih poslovnih prostora. Također interes poduzetnika je i smanjiti broj konkurenata radi manje konkurencije, lakše bi došli do poslovnih prostora. Pogotovu u natječajima kad znamo da se ponekad javlja i jako puno ljudi na natječaj za određeni poslovni prostor. A isto tako i u svrhu zadovoljavanja svih interesa države je u interesu poduzetnika i da se smanji birokracija koja je u državnim ili jedinicama lokalne samouprave, znači u njihovim upravama. No, isto tako u ovom Hrvatskom saboru, u ovom Domu, moramo braniti i interese države i interese jedinica lokalne samouprave. Koji su interesi države i koji su to interesi jedinica lokalne samouprave? Interes države i jedinica lokalne samouprave je ostvariti što veći prihod od najma ili prodaje svojih poslovnim prostora. Znači, interes države je također i onemogućavanje primanje mita službeničkog aparata u procesu natječaja, ali je isto tako i interes države zadržati kvalitetne najmoprimce, da ne govorimo o tome da je i interes države zaštiti tradicionalni obrt i vizuru gradova. Ne trebam podsjećati kako bi izgledala Ilica ili Vlaška ili neka druga ulica u gradovima kad ne bi bilo naših sitnih dućana, kad ne bi bilo sitnih poduzetnika i obrtnika koji u tim prostorima rade. I onda zaključno ako su nam ovo zajedničke polazišne osnove i sa stanovništva najmoprimca i najmodavca tada ovaj zakonski prijedlog nije u potpunosti usklađen. Zbog čega? Zato jer nije smanjena mogućnost korupcije, pritiska prema najmoprimcu, znači pogodovanje ili ucjena, zato jer nije omogućen veći prihod na tržišnim principima, ostati će postojeći prihodi jedinica lokalne samouprave ili gradovima ili državi, zato jer nema mjere zaštite tradicionalnih obrta, urari, postolari, torbari i zlatari itd. i također jer ovim izmjenama i dopunama nisu predviđene mjere kontrole sprovođenja javnih natječaja i svega onog što utječe na cijeli zakon. Iz tog razloga konkretno predlažem. Prvo, ovaj zakonski prijedlog u članku 4. stavak 6.a bio bi puno prihvatljiviji kada bi dodali ili ubacili u dijelu, na sklapanje ugovora o zakupu poslovnog prostora ako sudjeluje ili udovoljava natječajima, uvjetima iz natječaja te prihvati prosječnu cijenu najma dobivenu ponudama nakon sprovedenog natječaja. To je mislim puno korektniji i pošteniji način utvrđivanja polazišnih osnova za daljnji nastavak najmoprimstva. Također u drugom dijelu vrlo je dvojbena odredba članka 4. predloženog članka 6.a stavak 2. koji govori o braniteljima i praktički mislim da je u suprotnosti sa Vladinom politikom prema braniteljima, da branitelji imaju pravo prvenstva kod najmoprimstva. I treće, moram se osvrnuti i na taj dio, u članku 5. koji govori o prodaji poslovnoga prostora mislim da ako je zakon, načelni zakon kojega mijenjamo, ako je načelni Zakon o zakupu poslovnog prostora da bi se trebalo posebnim zakonom utvrditi prodaja poslovnog prostora i mislim da tu ne može biti u istom zakonu i znači najam, zakup poslovnog prostora i prodaja poslovnog prostora, a razlozi za to postoje i u tome što već postoje zakonske odredbe na koji način jedinica lokalne samouprave ili država može prodavati svoje vlasništvo, putem natječaja itd. itd. Iz svega narečenoga smatram da bi ovaj zakonski prijedlog trebalo skinuti hitni postupak, pretvoriti ovo u prvo čitanje, uputiti u drugo čitanje i da se u zajedništvu između obje zainteresirane skupine, znači i države i jedinica lokalne samouprave i isto tako poduzetnika, znači obrtnika, malih i srednjih poduzetnika pronađe konsenzusno rješenje koje će vrlo dobro utvrditi budućnost i ovog zakona i budućih odnosa koji su potrebni za dobrobit svih nas. Hvala.
Hvala lijepo. Gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Pa evo, uvodno bi htio istaknuti da svakako podupirem ona mišljenja koja su bila usmjerena ka tome da jednostavno zakup sagledavamo odvojeno od instituta kupoprodaje s obzirom na važnost tih dvaju instituta u svjetlu problematike o kojoj raspravljamo i koja bi temeljem ovog zakonskog prijedloga, odnosno propisa trebala regulirati dakle te vlasničkopravne odnose u segmentu malog i srednjeg gospodarstva. Međutim, uvodno bih i napomenuo da apsolutno podržavam intenciju i sva ona nastojanja Vlade koja idu u smjeru da ovu problematiku razriješi, naravno na kvalitetan način i naravno uvijek u afirmativnom smislu prema malom i srednjem poduzetništvu, prema tim privatnim poduzetnicima koji su danas, a tako će to zasigurno biti i ubuduće jedna od okosnica i usudio bih se reći, jedan od onih najzdravijih segmenata svakog gospodarstva pa tako i hrvatskog gospodarstva. Što želim uvodno istaknuti? Naime, to moglo bi se kazati da je načelna primjedba, dakle ako dva zasebna instituta i zakup i kupoprodaju zapravo stavljamo u izmjene i dopune Zakona o zakupu poslovnog prostora koji datira iz 96. godine sa novelama iz 97. godine i koji je uglavnom i u cijelosti razrješavao sva ona pitanja koja su se odnosila samo i isključivo na zakup poslovnog prostora. Stavljanjem instituta mogućnosti kupoprodaje ili kupoprodaje i to poslovnog prostora u vlasništvu države u ovaj zakon u tom pa i nomotehničkom smislu, ali prvenstveno u konceptualnom smislu dolazi se u opasnost da imamo onda pojedinih pravnih nejasnoća, zakonskih nepreciznosti jer jednostavno je ponekad nemoguće ta dva instituta uskladiti na način da oni u smislu regulative predstavljaju i u nomotehničkom smislu jednu cjelinu. Evo primjere, pa odmah možemo ga navesti u članku 1. stavak 1. koji se mijenja predloženim zakonom, ali se predloženim izmjenama ne mijenja stavak 2. pa će nam onda ostati ova odredba da na odnose koji nisu uređeni u ovom zakonu primjenjuje se opći propisi obveznog prava o zakupu. Dakle, ovo bi ostalo isto, a sad bi onda imali po ovom prijedlogu zakona i kupoprodaju poslovnog prostora u vlasništvu države i naravno o zakupu. Dakle, ja se slažem sa svim onim kolegama koji su raspravljali u smislu da se ova dva instituta zbog svoje i važnosti na taj način razdvoje i da se jednim posebnim propisom definira i razriješe problemi kupoprodaje poslovnog prostora u odnosu na malo i srednje poduzetništvo kada se radi o disponiranju sa pravom vlasništva u odnosu na taj poslovni prostor. Nadalje, htio bih napomenuti a mislim da nije nitko direktno o tom problemu, a on se uistinu javlja kao problem i problem je to naših poduzetnika, privatnika, malih gospodarstvenika, a zapravo se radi o tome da su svi ti poslovni prostori ili većina njih opterećeni jednom činjenicom koju uistinu nismo spomenuli. Dakle, da su u jednom velikom vremenskom periodu oni bili u sustavu tzv. "društvenog vlasništva", a u to društveno vlasništvo i to bez obzira da li se radi o poslovnom prostoru vlasništvu države, sada županija, gradova ili općina su došli po najrazličitijim osnovama. Pogotovo imamo probleme ondje gdje su ti dakle poslovni prostori kao nekretnine došli u tada institut društvenog vlasništva po osnovama konfiskacije, nacionalizacije imovine optanata, dakle a njima su u sustavu društvenog vlasništva u pravilu disponirali, ili disponirala tada izvršna vijeća skupština općina i iz tog režima, dakle društvenog vlasništva imamo sada period kada se oni, odnosno titulari prava vlasništva nam se pojavljuju općine, gradovi, županije, država ili pak pravne osobe u vlasništvu subjekata koje sam napomenuo. Dakle, sama imovina koja, odnosno tu imovinu koju bismo sada trebali razriješiti u smislu novog načina definiranja zakupa ili mogućnosti kupoprodaje ili kupoprodaje one imovine ili poslovnog prostora koji je u vlasništvu države, mislim da bismo trebali krenuti, ono što se kaže od tih povijesnih dakle zemljišno-knjižnih izvadaka da vidimo na koji način bi trebala ili jest određeni poslovni prostor ili nekretnina došla najprije u režim društvenog vlasništva a potom je, potom iz tog režima društvenog vlasništva su se dakle definirali drugi nositelji prava vlasništva. Treće što bih htio istaknuti, da se svakako, neke su kolege spominjale ustavnopravne probleme, dakle probleme da li je određeno zakonsko rješenje u skladu sa Ustavom ili nije u skladu sa Ustavom i sa odredbama Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima kojima je direktno propisano člankom 391. na koji način, a ovdje kada govorimo o jedinicama lokalne samouprave se može disponirati s pravom vlasništva, ali ne samo s pravom vlasništva nego i drugim načinom raspolagati jel'. Tu je očigledno, ne očigledno nego jasno i precizno je kazano da je to isključivo i samo na temelju javnog natječaja uz naravno naknadu po tržišnoj cijeni ako zakonom naravno i nije drugačije određeno. I kada tu odredbu proanaliziramo sa odredbom članka 49. Ustava Republike Hrvatske, onda vidimo da može doći pojedino pitanje, odnosno sami uvjeti natječaja ili ponude ili načina na koji će se zakup poslovnog prostora definirati ovim zakonskim rješenjem, u dvojbi je dakle da li su ta rješenja i ti instituti onda u skladu sa Ustavom ili nisu, ali kada bismo imali jedan drugačiji pristup ili kada bismo razlučili, dakle kupoprodaju od zakupa pa kada bismo proanalizirali i ovo vlasništvo o kojem sam ja govorio, dakle koji je poslovni prostor na koji način došao u vlasništvo jedinica lokalne samouprave, države ili pak regionalne samouprave, mislim da bismo bili u mogućnosti puno tih stvari koje su se ovdje pojavile u najmanju ruku kao dvojbe ili dvojbene stvari mogli bismo razriješiti. Zaključno. Ja apsolutno podržavam, dakle ponavljam podržavam sve one inicijative i intencije Vlade da razriješi ovaj problem. On se uistinu javlja kao problem i njega na kvalitetan naravno zakonit i ustavan način treba razriješiti. Predlažem da se pokuša iznaći rješenja da se ova dva zasebna pravna instituta, dakle zakup odvoji od kupoprodaje, dakle i slažem se s kolegama koji su do sada to predlagali i da se jednim posebnim dakle zakonom reguliraju svi oni odnosi koji su vezani za kupoprodaju. A što se tiče forme ili načina ili procedure donošenja zakona, također podržavam one prijedloge koji su išli k tome da ovo bude kao prvo čitanje, a da se do drugog ili kroz samu saborsku raspravu ili amandmanima ili temeljem argumenata ili mišljenja koji su proistekli iz same rasprave opet ponavljam, ishode najoptimalnija, najkvalitetnija rješenja kako bi se ova ovlast na zadovoljavajući način regulirala. Hvala.
Hvala lijepa. Ima riječ gospođa zastupnica Katarina Fuček.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Želim u svojoj raspravi načelne naravi također dotaknuti neka otvorena pitanja koja su kolege zastupnici uočili u ovom prijedlogu zakona i s kojima želim također doprinijeti u pronalaženju kvalitetnijeg konačnog rješenja. Zato želim početi sa obrazloženjem koje je u prijedlogu ovog zakona dano, da je interes Republike Hrvatske da potakne razvoj malog gospodarstva te ukoliko se ovaj zakon ne bi dopunio na predloženi način, to bi imalo za posljedicu nekoliko tisuća obrtnika u Republici Hrvatskoj da zatvori obrte od čega samo u Gadu Zagrebu preko 1.500. Mislim da je ovo prerigorozna ocjena, pogotovo što nije potkrijepljena kvalitetnijim statističkim podacima u smislu koji su to ljudi o kojima država ovim zakonom vodi računa, te koji je to dio malog gospodarstva, odnosno koji dio obrta je o kojima se ovim zakonom želi pogodovati. A voditi računa o poticanju malog poduzetništva, svakako nije samo voditi računa o mogućnosti što kvalitetnijeg i jeftinijeg zakupa poslovnog prostora. Jer poticati malo poduzetništvo preko svojih programa, preko Ministarstva gospodarstva je posve nešto drugo od čuvati, njegovati u smislu tradicijskih vrijednosti one obrte koji izumiru i ona zanimanja kojima ćemo se predstavljati u turističkom smislu i o čemu svaka zajednica, svaki grad mora voditi računa na jedan poseban način. Znači poticati malo poduzetništvo ne uključuje samo čuvati postojeće tradicionalne obrte već uključuje poticati i sve drugo što se može tretirati kao malo obrtništvo, odnosno malo poduzetništvo u smislu postojećih zakona u smislu registracije određenom kreditnom politikom, stimulativnom kreditnom politikom, određenom poreznom politikom i drugim pogodnostima za koja su zainteresirani naši mali poduzetnici, a obrtnike posebno u nastupima na sajmovima gdje su oni već u niz stvari istakli upravo taj problem u jednom poticanju na marketinšku prezentaciju njihova proizvoda. Jer nisu obrti nestali samo zbog skupih prostora. Obrti su nestali iz više razloga, iz funkcionalnih i razvojnih razloga i zbog novih tehnologija i zbog zamjene postojećih novim stvarima koje u životu uvijek dođu kao napredak i kao progres koji se mora poticati. U tom kontekstu gledan je ovaj zakon kao jednu kompilaciju dobrih namjera da se potiče to malo gospodarstvo, ali da se i isprave već uočene nepravde o kojima su govorili kolege zastupnici u prethodnim prijedlozima zakona, a i sad su spomenuti kao određeni problem. Međutim zakon kao zakon ne može se gledati samo za Grad Zagreb nego za cijelu Hrvatsku i on mora biti pravedan za sve na svim područjima, što znači da mora imati jednaki pristup i da svi moraju imati od njega jednake koristi ili s njima biti jednako zaštićeni. U kontekstu ove problematike gledam da u Zagrebu, a opet i u pojedinim dijelovima Zagreba nema ovaj zakon jednaku refleksiju. Gledajući lokal ili poslovni prostor tržišno, on ima svoju vrijednost i sigurno da na Trgu bana Jelačića određeni prostor iste kvadrature vrijedi daleko više nego što vrijedi u nekakvoj uličici u nekom kvartu. Ako lokalna samouprava želi određeno zanimanje u svom gradu iz određenih razloga, ona u Zagrebu ima mogućnosti dodijeliti prostor, jer vidimo, dnevno smo svjedoci, praznih lokala, praznih prostora za koje nema interes. Što znači Grad Zagreb može na tržišni način riješiti i problematiku poticanja onih zanimanja koja nedostaju, a da sačuva i da tržišno vrednuje prostore koji su atraktivni i koji u kontekstu pojedinih djelatnosti i sadržaja mogu dobiti na vrijednosti. Ako gledamo da ovaj zakon rezolutno predviđa mogućnost prodaje, što znači da on zapravo u jednom tržišnom gospodarstvu ne dopušta državi da se tržišno ponaša. Zašto bi i država ako je u vlasništvu, morala nešto prodati? Zašto i ona ne bi procijenila svoj tržišni interes u nekoj vrijednosti. A opet ako gledamo s onoga, tko bi imao pravo kupiti, onda bi on jednaku pogodnost po ovom zakonu trebao dobiti i u Zagrebu i u Gospiću, a to sigurno nije slučaj. Ne vrijede jednako lokali u Zagrebu i u Gospiću, niti je za njih jednak interes. Gledajmo male jedinice lokalne samouprave koje bi bile sretne da imaju kome iznajmiti, ali nemaju interesa. I sad, uzmimo slučaj da se određena cijena koja bi ovdje trebala biti nekako na drugi način uređena, postigne za određeni prostor u Zagrebu i da po tržišnoj vrijednosti onaj koji bi to kupio bude u dobitku 200 tisuća kuna, u 200 tisuća kuna. A onaj u Gospiću da čak možda preplati više. Da li je onda taj Zakon u jednakoj namjeri pravedan prema svima? A hrvatski zakoni moraju biti za sve hrvatske građane i ne mogu se, bez obzira na sve specifičnosti i problematike koja je, upravo upustiti u takve mogućnosti da čine, da ispravljajući jedne nepravde učine druge nepravde. Sigurno da su kolege zastupnici istaknuli najbitnije probleme s kojima su suočeni na terenu, pogotovo jedinice lokalne samouprave koje sigurno moraju imati, a imaju i sada određene mogućnosti i mislim da sve zavisi, normalno, od njihovog interesa, od njihovog razvitka, najkvalitetnije vode računa o tome tko će i gdje biti i na kojem mjestu i kako će popuniti svoje sadržaje u svojim gradskim prostorima. Dopustimo jedinicama lokalne samouprave da se također tržišno ponašaju jer sigurno one imaju svoje institucije kontrole u koje je također uključena javnost i koje će apsolutno brzo reagirati bude li uočena bilo kakva nepravilnost. Nijednim zakonom pa ni ovim ne dopustimo nikakve mogućnosti netransparentnosti niti otvorenih kalkulacije da li je bilo kome pogodovanja jer za to stvarno nema razloga. Svaki zakon, a ovaj posebno, s obzirom da je već treći put u Saboru, ima interes, ima interes da se sigurno otvore pojedine kalkulacije da li je netko kupio nešto povoljnije i nije, i da li se, i da se rasprava usmjeri u jednom krivom pravcu. Nama je interes riješiti problematiku, pogodovati onim ljudima kojima to treba, uvažavati da su oni u proteklom razdoblju kao hrvatski obrtnici u jednom sustavu koji nije bio sklon, bili najvitalniji dio društva, da su vukli naprijed, da su uložili puno toga, vrednovati ali i sagledati sve aspekte koji u negativnom smislu djeluju na to i koji bi mogli možda i negativne konotacije izvući iz pojedinih brzopletih rješenja. Jer kad nije sve do kraja rečeno, onda sigurno da se otvara prostor za različite kalkulacije, a to sigurno nama nije svrha. Predlažem, priklanjam se svim rješenjima i prijedlozima koji su predložili, da ovaj Zakon bude u prvom čitanju jer toliko je otvorenih pitanja i za konačno rješenje sigurno da treba sjesti i malo detaljnije pogledati svaki aspekt koji je uključio ovu problematiku. Hvala.
Hvala lijepa. Klubovi po 5 minuta, zaključno. U ime Kluba HSP-a gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, uvaženi gospodine potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege. Za kraj ću biti kratak i jasan. Klub HSP-a podržava nakanu Vladu da se riješi pitanje zaštite obrtnika i gospodarstvenika u vezi korištenja poslovnih prostora. Ali ne na način kako je to iskazano u Konačnom prijedlogu zakona. Naime, i ova rasprava koja je danas vođena je pokazala ono da smo mi u pravu bili kad smo zatražili da se o ovome Zakonskom prijedlogu danas ne raspravlja kao Konačnog nego da se raspravlja u prvome čitanju. Naime, jer je vidljivo da tu postoje dvije bitne primjedbe. Jedne su primjedbe, dvojbe, znači, ustavnopravne naravi, a druge su dvojbe pravne sigurnosti građana. I stoga, normalno da je svakome jasno da nije ista situacija ako se koristi poslovni prostor, recimo, za ugostiteljski objekat ili se koristi poslovni prostor za jednu udrugu iz Domovinskoga rata, ili se koristi poslovni prostor baš vezano za pravo, klasični obrt koji je bitan. Prema tome, sve ovo ukazuje da postoje dva rješenja. Da mi uputimo ovo u drugo čitanje ili da si Vlada uzme time out od 10 15 dana tako da ovo sve otkloni da bismo donijeli propis koji je provediv i koji je u skladu sa Ustavom. Znači, postoje samo ta dva načina. Posebno mi je drago da je sad ovdje i potpredsjednik Vlade, čovjek koga ja iznimno uvažavam i cijenim, zato što ću govoriti o jednome dijelu, a to je vezano za ovaj Zakon, a odnosi se na nekretnine države. Naime, sama činjenica da u ovome trenutku država posjeduje tisuću 258 nekretnina koje se ne koriste govori dovoljno o svemu tome. Da država je znači konačno izvršila popis tih nekretnina i sad se mora ponašati pažnjom dobroga gospodara. Naime, u sklopu toga je i recimo 136 nekretnina koje koristi Ministarstvo obrane kojem opće nisu funkcije niti trebale. 57 je koje koristi MUP, mahom je to riječ i skladištima, poligonima i odmaralištima. Recimo, tu se nalaze nekretnine kao što je, recimo, primjer vojarna Kerestinec, dvorac Kerestinec pored Zagreba, ali i nekadašnji vojni objekti u Malo Lošinju, ... [[Govornik se ne razumije.]] Naime, vrijednost tih nekretnina ide na milijardu. Prema tome, očekujemo da država, odnosno, Vlada poduzme mjere da se ovaj problem riješi jer ovo praznih tisuću 258 nekretnina znači još propadanje tih nekretnina ako se ne koristi, a postoji znači ogroman potencijal. Jedna dio se može dati u prodaju po tržišnim cijenama, na taj način bi se i napunio proračun i mogla bi se provesti reforma vojske. Bilo bi čak i za otplatu duga umirovljenicima, a drugi je način davanja u zakup. Recimo, u svemu tome govori i činjenica da negdje 398 tzv. poslovnih prostora koje je nekad Ministarstvo obrane imalo iako tu sad nije jasno, da li je to na upravljanju kod Ureda za državnu imovinu, središnjega, ili na Ministarstvu obrane? Naime, bivša postava, država, ovoga ureda nije ništa napravila. Dugo vremena je i zahvaljujući potpredsjedniku Vlade konačno je taj popis dovršen, e sad se prema tome treba ponašat kako treba. Recimo, sve je prije, svi su govorili primjer Netla, prostor u Zvonimirovoj 5 koji je koristila gospođa Nevenka Tuđman i o tome je bila velika hajka, priča, a on sad stoji prazan. On sad prazan stoji. Pa moramo poduzeti mjere, nemojmo uvoditi poreze nego dajmo, napravimo taj dio da od toga kapitala ne da uvedemo poreze i očekujem, potpredsjedniče, znajući da ste vrijedan i marljiv čovjek, da ćete poduzet to. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Zaključno, također 5 minuta u ime Kluba HSS-a gospodin Željko Pecek.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, državna tajnice, potpredsjedniče Vlade. Mi ovdje imamo jednu interesantnu situaciju kod ovog Prijedloga zakona. Svi ga podržavamo, počnimo od klubova, odbora pa i pojedinaca, međutim i svi imamo jako ozbiljne primjedbe. Ja vjerujem da je razlog tome što je Vlada Republike Hrvatske zapravo 4. predlagatelj nakon HSS-a, HNS-a, DC-a i kroz sužavanje onog što se željelo postići kroz taj Zakon došli smo do ovoga, ja vjerujem, u 4. pokušaju najlošijeg rješenja. Upravo zbog toga HSS se zalaže za drugo čitanje ovog Zakona u kojem ćemo upravo objediniti sve ove najbolje prijedloge koje smo imali u prethodnim raspravama kroz izmjene Zakona o najmu i kroz prijedlog HSS-a o prodaji poslovnog prostora. Tu je naše stajalište također nedvojbeno, da moramo imati dva zakona. Nelogično je da kroz Zakon o najmu poslovnog prostora reguliramo i prodaju. Ja vjerujem da je to pravni nonsense koji se događa u Republici Hrvatskoj. Međutim, ono što je najvažnije HSS je protiv toga da se uredbom rješava što prodajemo, na koji način, po kojoj cijeni, da li ćemo uredbom regulirati postoji li mogućnost priznavanja popusta, za dužinu najma popusta, za ulaganja, postoji li mogućnost odgoda plaćanja. Jer ovdje ukoliko taj Zakon, odnosno izmjene Zakona usvojimo na ovaj način, niti mi niti obrtnici ne znamo što smo odglasali jer čekamo na Vladu da donese uredbu. Potpuno nepotrebno smatram da neosporno treba biti u samom zakonu. Ono što je ovdje dilema, da li dati ovakvu podršku malom gospodarstvu i da li oni zapravo imaju prednost pred nekima. Ja mislim da je oni zaslužuju i podržavam upravo jednu takvu nazvat ću je pozitivnu diskriminaciju gdje po prvi puta obrtnici i malo gospodarstvo imaju neku prednost. Ono za što se ja zalažem, što sam i rekao kroz raspravu a ovdje molim potpredsjednika Vlade da to notira, kao što smo donijeli odluku o ubrzanoj privatizaciji dionica u Fondu za privatizaciju koju ćemo očito izvršiti ne samo zbog Međunarodnog monetarnog fonda nego i zbog nas u roku od godinu do dvije dana, da jednako tako Vlada donese odluku o popisu nekretnina koje se mogu staviti u svrhu poduzetništva koje će po tom principu biti u funkciji prodaje ili eventualno najma. Vjerujem da je to neophodno nekoliko tisuća nekretnina, ne samo u vlasništvu države nego i ono što su potencijalno u vlasništvu države a sada su u stečaju stoji neiskorišteno, dok istovremeno obrtnici i mali gospodarstvenici grade skupe poslovne prostore. Ono što je također važno danas je da obrtnici napuštaju svoje prostore zbog toga jer se događa povrat imovine ali važan elemenat je i previsoka cijena naravno na onim prostorima koji je interesantan za obrtnike. Potpuno je sigurno da oni ne mogu konkurirati velikim sistemima zato se ja zalažem za pozitivnu diskriminaciju, zalažem se da ne izgubimo obrtnički štih. Nitko ovdje nije spomenuo ali mi možemo razmišljati o drugačijoj soluciji, ukoliko prihvatimo princip tržne cijene kod prodaje ili najma da ovaj sektor pomognemo sa subvencijama ili drugim oblicima pomoći. Nitko ne brani Vladi Republike Hrvatske i nadležnom Ministarstvu gospodarstva, da upravo subvencionira obrtnike i male poduzetnike kako bi ostali u tome prostoru i kako bi ne samo Grad Zagreb nego čitava Hrvatska imala obrtnički štih koji joj je tako i tako potreban. Ono što je najvažnije, a ja bih molio da Vlada Republike Hrvatske a i mi svi, otklonimo dilemu da li je ovaj Zakon protuustavan, ja vjerujem da nije jer Republika Hrvatska je zainteresirana za razvoj ovog sektora i za to postoji državni interes jer u sektoru obrta i malog gospodarstva radi 650 tisuća ljudi, još jedamput ću naglasiti u obrtu imamo preko 100 tisuća radionica i imamo 250 tisuća zaposlenih. Zbog toga ovo što oni od nas očekuju učinimo što brže ali jednako tako učinimo što kvalitetnije, izađimo sa prijedlogom novog Zakona o prodaji poslovnog prostora, izađimo kroz kvalitetne promjene Zakona o najmu poslovnog prostora, nemojmo utvrđivati tko je kriv i tko je kada to trebao napraviti. Ja ovdje imam papir Hrvatske obrtničke komore gdje zapravo stoji kako je Vlada 1. 3. 1999. godine na Koordinaciji za unutarnju politiku raspravljala o sličnom prijedlogu ovoga zakona. Očito prošlo je više od pet godina, nije se dogodilo ništa, sada imamo priliku da napravimo puno i ja vas pozivam da u što kraćem roku to učinimo. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Na zaključnu gospođa ministrica Vesna Škare-Ožbolt. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege zahvaljujem se svima na raspravi i onima koji su predlagali, davali konkretne prijedloge, i onima koji su kritizirali. MI smo doista ovim Prijedlogom zakona željeli dati potporu malom gospodarstvu, dakle i dati pravnu i gospodarsku sigurnost onima koji se nalaze u poslovnim prostorima, bilo da je riječ o prostorima koji su u vlasništvu Republike Hrvatske, bilo da je riječ o prostorima koji su u vlasništvu lokalne uprave i samouprave. MI mislimo da smo ovim Prijedlogom nastojali uravnotežiti odnos između vlasnika i zakupca. Sve vaše primjedbe ćemo dobro razmotriti, ne slažemo se sa prigovorima koji su se ovdje mogli čuti jednim dijelom da je ovaj Zakon protuustavan jer da navodno ograničava vlasništvo. On ne ograničava vlasništvo lokalne uprave i samouprave, kako je to ovdje bilo nekoliko puta izrečeno. A država kao osoba javnog prava pokazuje spremnost da olakša položaj zakupnika i da proda svoju imovinu. Ja ovdje moram reći da se već 10 mjeseci radi popis cjelokupne državne imovine na području cijele Hrvatske i otprilike na 50% takve imovine još uopće nije prikupljena sva ona potrebna dokumentacija da bismo mogli reći da ima urednu imovinsko-pravnu dokumentaciju i tek tada će se odrediti njena svrha. Prema tome, ovaj Zakon koji ćemo još slušajući vaše sugestije poboljšati potrebno je donijeti u ovoj godini, potrebno ga je donijeti po hitnom postupku jer položaj mnogih obrtnika ovog trenutka je vrlo neizvjestan. Hvala lijepo.
Zahvaljujem gospođi ministrici. Zaključujem raspravu po ovoj točci dnevnog reda, glasovat će se naknadno. Određujem stanku do 15 sati i nastavljamo sa drugom točkom Konačni prijedlog zakona o zaštiti prava pacijenata. Hvala lijepa.
Sada bi trebali glasovati, imamo četiri točke za glasovanje, to je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora, Zakona o zaštiti i spašavanju i izmjene i dopune Zakona o slatkovodnom ribarstvu uz ona izvješća vezano za HRT. Idemo prvo na Konačni prijedlog o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 177. Rasprava o tekstu je završena. Imamo amandmane Vlade, jedan amandman Vlade i amandmane zastupnika i klubova zastupnika. Prvo imamo amandman Vlade i sukladno članku 166. stavak 2. trebamo glasovati da li ćemo raspravljati i glasovati o tom amandmanu Vlade budući da je podnijet izvan roka. Molim uključite se. Dobar dio zastupnika nema ključiće. Gospođo Bajt izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] članku 238.a stavak 6. molimo da se glasovanje obavi dizanjem ruke.
Dobro. Dakle onda, tko je za to da raspravljamo i glasujemo o amandmanu Vlade koji je podnijet izvan roka? Hvala. Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je jednoglasno sa 82 glasa prihvaćeno da se glasuje o raspravi o ovome amandmanu. Molim ministricu da obrazloži prijedlog amandmana. Ministrica Vesna Škare-Ožbolt. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo člankom 4. Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora predloženim stavkom 1. članka 6.a sadašnjim zakupnicima koji uredno izvršavaju obaveze proistekle iz ugovora o zakupu, dakle podmiruju zakupninu i ostale obaveze iz ugovora, željela se dati određena pravna sigurnost u planiranju poslovanja pa im je dano prvenstveno pravo na sklapanje ugovora o zakupu u postupku javnog natječaja pod uvjetom prihvaćanja uvjeta iz najpovoljnije ponude. Ocjenjeno je da bi se izmjenom, formulacijom stavka 1., članka 6.a postupak davanja u zakup poslovnog prostora sadašnjim zakupnicima postavio i pojeftinio jer se ne bi provodio javni natječaj, a time bi se doprinijelo sigurnosti pravnog položaja sadašnjeg zakupnika.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman Vlade. Molim tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je sa 79 glasova za i 3 suzdržana prihvaćen amandman Vlade. Sada idemo na tablicu. Amandman 1., imate ministrice?
Da.
Amandman zastupnika Jure Bitunjca.
On se ne prihvaća iz razloga što derogira Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima.
Zastupnik Bitunjac.
Povlačim amandman.
Amandman 1. povučen. 2. amandman Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se jer je suprotan svrsi prava prvenstva i zaštite sadašnjeg zakupca i on je u suprotnosti sa Vladinim amandmanom koji je prihvaćen.
Budući da nema ne samo predlagatelja nego niti jednog jedinog zastupnika iz Kluba SDP-a moramo glasovati. Tko je za taj amandman? … [[Upadica se ne razumije.]] Za amandman? Protiv? Živko kada pročitaš Poslovnik, onda ćeš nešto shvatiti, nemoj dobacivat mi. Suzdržan? Utvrđujem da amandman nije dobio niti jedan jedini glas. 82 protiv. 3. zastupnika Jure Bitunjca.
Ne prihvaćamo iz istog razloga kao i ovaj 1. amandman jer derogira Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima.
Povlačim.
Hvala.
Amandman 3. povučen. Amandman 4. zastupnika Ive Josipovića.
Amandman se ne prihvaća.
Tko je za taj amandman? Tko je protiv? Suzdržan? Amandman je odbijen sa 77 glasova i 4 suzdržana. 5. zastupnik Jure Bitunjac.
Ovaj amandman se prihvaća.
Amandman prihvaćen, postaje sastavni dio zakona. I 6. amandman, također zastupnika Jure Bitunjca.
Taj se ne prihvaća isto iz razloga jer derogira Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim prvima.
Kao i prethodni povlačim.
Amandman 6. povučen. I 7. zastupnik Frano Piplović.
Ovaj amandman se prihvaća. … [[Upadica se ne razumije.]]
Postaje sastavni dio zakona. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnoga prostora. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je sa 80 glasova za i 1 suzdržanim donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa radom. Na dnevnom redu je, - Konačni prijedlog zakona o zaštiti prava pacijenata, drugo čitanje, P.Z.E. br. 103. Predlagatelj Zakona je Vlada. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, europske integracije, rad, socijalnu politiku i zdravstvo, ljudska prava i prava nacionalnih manjina, lokalnu i područnu samoupravu i ravnopravnost spolova. Izvješća ste primili na sjednici. Molim potpredsjednika Vlade i ministra zdravstva i socijalne skrbi, gospodina Andriju Hebranga da dodatno obrazloži Prijedlog. Izvolite, ministre.
Hvala lijepo, štovani gospodine predsjedniče. Štovane dame i gospodo zastupnici. Mi smo ovaj Zakon između prvog i drugog čitanja prilagodili primjedbama koje smo dobili od saborskih odbora pa bi ja bio slobodan samo ovdje ukazati na neke probleme koji su se ukazali između prvog i drugog čitanja. Prije svega, treba reći da je ovo Zakon koji nije jedini Zakon o zaštiti prava pacijenata nego je samo popunjavanje jedne zakonodavne i zakonske praznine. Ovaj Zakon je temeljen na Deklaraciji o promicanju prava pacijenata u Europi i temeljen je na Konvenciji o zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudskog bića u pogledu primjene biologije i medicine, Konvencija o ljudskim pravima i biomedicini. Dakle, usklađen je sa svim normativima Europske unije i to je bio cilj ovog Zakona. Zašto to govorim? Zato što se u ovih nekoliko tjedana između prvog i drugog čitanja u tisku, a i u drugim oblicima aktivnosti pokazalo da brojni ne razumiju zašto se donosi ovaj Zakon i kojem opsegu se on donosi. Prava hrvatskih pacijenata su do sada definirana sa 6 postojećih zakona koji se ne stavljaju izvan snage. Dakle, sve ono što je u tim zakonima određeno u smislu prava pacijenata ostaje na snazi, a ovaj Zakon popunjava neke praznine koje su bile od naših prava prema ovim dokumentima Europske unije. Dakle, sve ono što su primjedbe koje smo dobivali i koje smo i preko tiska i preko medija, itd., dobivali pokazuju da nismo dovoljno obrazložili kako sva druga zakonom stečena prava naših pacijenata i dalje ostaju. Tako ostaju sva prava u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti koji garantira točno informiranje, pouku o pitanjima koja se tiču zdravlja pacijenata, odbijanje da bude predmet zdravstvenog istraživanja bez svoje suglasnosti, povjerljivost svih podataka koja se odnose na stanje zdravlja bolesnika. Pravo prihvaćanja ili odbijanja dijagnostičkih i terapijskih postupaka, itd. Drugi zakon koji garantira prava pacijentima je Zakon o lječništvu koji garantira pravo na pružanje i određuje mogućnost uskraćivanja pomoći bolesniku. Sljedeći je Zakon o sestrinstvu, sljedeći je Zakon o zdravstvenom osiguranju, i tako da ne nabrajam dalje. Dakle, prava naših pacijenata su zagarantirani tim zakonima i ono što nije u današnjem ovom Zakonu to nije zbog toga jer se već nalazi u tim zakonima pa ga treba gledati kao nadopunu postojeće legislative. Takvu uputu smo dobili upravo iz Vijeća Europe, odnosno Europske unije i u tom smislu je ovaj Zakon i danas pred vama. U obrazlaganju ovog Zakona treba još reći da su brojne nesuglasice koje je on izazvao upravo posljedica nepoznavanja ovog što sam rekao. Ja ću samo nekoliko primjera navesti da vidite zbog čega to iznosim. U tisku se pojavila nakon prvog čitanja ovakva vijest: "Zakonom koji je iznesen biti će u praksi dozvoljena sva testiranja lijekova nad djecom, duševnim bolesnicima i mentalno retardiranim osobama". Naravno da neće jer je to usklađeno sa Europskom unijom i zna se tko, kada i pod kojim uvjetima može ispitivati lijek, na primjer, nad djecom. On se mora ispitivati inače ne bi imali nijedan lijek koji liječi dječje bolesti, ali uvjeti su strogo propisani i mi smo u dosadašnjim zakonima prihvatili sve te odrednice. Ili na primjer, kaže da "u ovom Zakonu pacijent ne može odbiti liječnički uslugu čak i onda kad ta uslugu čak i onda ako ta usluga ugrožava njegov život i zdravlje". Da ne nabrajam dalje, bilo je takvih primjedbi, kao na primjer, da pacijent nema po ovom Zakonu pravo na uvid u listu čekanja. Nema po ovom Zakonu, ali ima već po uvriježenom našem Zakonu koji je u primjeni, itd., itd. Dakle, molim vas da shvatite da ovaj Zakon samo dopuna postojećih prava bolesnika. Ta prava bolesnika u Hrvatskoj državi su na našu ponos, ali i naravno to izaziva probleme. Ja uvijek tvrdim, među najvećim pravima na svijetu. Zašto? Jer jedino u Hrvatskoj bolesnik ima pravo da mu se 99,5% troškova za zdravstvene usluge pokrije iz državnog proračuna. To pravo nema više nijedna država na svijetu. Prema tome, ako pođemo od toga pa do zaštite prava čovjeka, prava osobnosti i sva ostala prava koja su u navedenim zakonima određeni. Nama je ostalo još vrlo malo posla, popuniti praznine i te praznine popunjava ovaj Zakon koji je pred vama. Budući da sam u prvom čitanju iscrpno o njemu govorio, ja bi sad samo rekao što smo prihvatili od primjedbi između prvog i drugog čitanja. Dakle, prihvatili smo zaključke Odbora za zakonodavstvo koji je tražio da se u Zakonu navedu i sankcije za prekoračenje odredbi o poštivanju prava pacijenata. U prvom čitanju ih nismo naveli jer nam je sa strane Ureda za zakonodavstvo rečeno da su sankcije već predviđene u Zakonu o prekršajima. No međutim, inzistiralo se pa smo mi prepisali ove sankcije iz Zakona o prekršajima. Dakle, ako bude primjedbi na visinu kazni, to nismo mi određivali nego su to određivali u članku 41. i 42. postojeći zakonski propisi. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, dakle, matični odbor tražio je da se povjerenstva koja smo utemeljili na županijskoj i državnoj razini kao drugo i trećestupnjano tijelo nakon pritužbe pacijenta ravnatelju ustanove, da se članovi povjerenstva honoriraju. To smo prihvatili i taj će trošak biti na razini države negdje oko milijun i 100 tisuća kuna godišnje. To smo uveli u članke 31. i 39. Odbor za ljudska prava i nacionalne manjine je predložio da se prema primjedbama ovog Odbora preciziraju okolnosti koji se odnose na pristanak pacijenta na određeni postupak ili zahvat, posebice kad se odnosi na hendikepirane osobe i to smo uključili njihovo mišljenje u članak 16. Ugrađen je i rok za pojedino rješavanje. S druge strane smo imali primjedbe da su ti rokovi predugački. Dakle, mi smo odredili da ravnatelj ustanove kao prvi stupanj na kojem se žali pacijent mora u roku od 8 dana riješiti predmet. Ako pacijent nije zadovoljan ide na Županijsko povjerenstvo, tu su također rokovi za poduzimanje aktivnosti 8 dana, za davanje rješenja 15 dana. Ako tu nije zadovoljan ima treću razinu, to je povjerenstvo na razini Ministarstva zdravstva i tu su zadani strogi rokovi. Primjedba je bila da su ti rokovi predugački, međutim, problematika istrage u slučaju nepoštivanja prava pacijenta je vrlo složena i dugo traje. Mi smo s ovim rokovima značajno kraći i brži nego što je to sudski postupak. Na kraju treba reći da svatko povjerenstvo na županijskoj razini i na državnoj razini, ako ne može i nije kompetentno riješiti problem, može ga predati kaznenom ili prekršajnom sudu na daljnji postupak. Na taj način se Pravosuđe uključuje u rješavanje ovih prava. Ja mislim da smo, ne da mislim nego sam siguran u potpunosti uskladili sve odrednice ovog i ovih zakona sa Europskom unijom što znači da je zaštita prava pacijenta u Hrvatskoj ravna onoj Europskoj uniji. S time da uvijek ističem pravo još veće zbog osiguranja praktično cjelokupne vrijednosti jedne zdravstvene usluge. Moram ovdje još reći da sam, nažalost, prije 2 dana tek dobio čitav niz primjedbi i potencijalnih amandmana koje mi je poslao gospodin Zoran Pusić, predsjednik građanskih odbora za ljudska prava i sve te primjedbe, a ima ih zaista puno, su posljedica upravo nerazumijevanja ovog problema. Da ovaj Zakon nije jedini zakon, nego šesti zakon koji govori o istim pravima i sve primjedbe koje su tu navedene, su već riješene drugim zakonima. Budući da se u zakonodavstvu ne ponavljaju odrednice u zakonima novijeg datuma onda smo postupili kao što sam rekao. Zaključno, ja vas molim da podržite ovaj Zakon, na njemu je radila stručna skupina dugo vremena, ja bih rekao čak i predugo i mislim da sa ovim Zakonom riješavamo praktično sve mogućnosti koje se odnose na pravo Hrvatskog bolesnika u hrvatskim ustanovama odnosno u sustavu liječenja, hrvatskog zdravstva. Hvala lijepo.
Hvala lijepa ministre. Izvjestitelji odbora žele li uzeti riječ? Odbor za zakonodavstvo? Odbor za europske integracije? Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, predsjednik Odbora poštovani zastupnik Marko Turić izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi gospodine ministre. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 15. sjednici Odbora održanoj 2. studenog 2004. godine raspravio je Konačni prijedlog zakona o zaštiti prava pacijenata. Odbor je Zakon raspravio kao matično radno tijelo sukladno članku 75. Poslovnika Hrvatskog sabora. Uvodno obrazloženje podnio je predstavnik predlagatelja. Prije početka same rasprave članovi Odbora su iskazali zadovoljstvom činjenicom da su prihvaćene mnoge primjedbe istaknute prilikom prvog čitanja, kao i primjedbe ovog Odbora, čime je bitno popravljen tekst Konačnog prijedloga zakona. Članovi Odbora raspolagali su amandmanima Građanskog odbora za ljudska prava i Saveza samostalnih sindikata Hrvatske o kojima se nije moglo raspravljati jer su dostavljena neposredno prije sjednice. Odbor je većinom glasova, uz četiri glasa za odbio prijedlog da se ovaj Zakon uputi u treće čitanje. Tijekom rasprave je istaknuto da su prava pacijenata regulirana Ustavom, važećim zdravstvenim i drugim zakonima kao i Kodeksom medicinske etike pa ih ovaj Konačni prijedlog zakona dopunjava i zajedno sa ostalim propisima dodatno pojačava prava pacijenata. Predviđanjem sankcija za kršenje odredaba Zakona osigurana je sudska zaštiti i ostvarivaje predviđenih prava pacijenata. Osiguravanjem sredstava za rad članova Povjerenstva, njihov rad prestaje biti volonterski a realno je očekivati da će time postati i kvalitetniji. Tome će svakako doprinijeti utvrđivanje rokova za ustupanje povjerenstva po podnošenja pritužbi. Nakon rasprave članovi Odbora su većinom glasova uz jedan glas suzdržan odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje Zakon o zaštiti prava pacijenata, u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske.
Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Odbor za lokalnu i područnu samoupravu? Odbor za ravnopravnost spolova? Da. Predsjednica poštovana zastupnica Gordana Sobol, izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova je na svojoj 14. sjednici održanoj 9. studenoga raspravio Konačni prijedlog zakona o zaštiti prava pacijenata kao zainteresirano radno tijelo Sabora. U raspravi je podržano donošenje ovoga Zakona jer osim promicanja prava pacijenata sa ovim Zakonom upotpunjuje se tzv. paket liječničkih zakona. Istaknuto je da se po prvi puta s ovim Zakonom stvara jedan partnerski odnos između pacijenata i liječnika. Dio članova i članica Odbora posebno se osvrnuo na one odredbe Konačnog prijedloga zakona koji se odnose na ravnopravnost spolova i prava partnera i partnerica koji žive u istospolnim zajednicama. Zakonom o ravnopravnosti spolova zabranjena je diskriminacija na temelju bračnog ili obiteljskog statusa i spolne orijentacije. A Zakonom o istospolnim zajednicama propisano je da su učinci postojanje istospolne zajednice pravo na uzdržavanje jednog od partnera partnerice i pravo na stjecanje i uređivanje međusobnih odnosa kako u svezi imovine tako i u pravu na uzajamno pomaganje. Poštujući norme, naprijed navedenih antidiskriminacijskih odnosa u raspravi je predsjednica Odbora Gordana Sobol tražila da se sukladno članku 51. Poslovnika Hrvatskog sabora izdvoji njeno mišljenje na sljedeće odredbe: U članku 24. i članku 35. predloženog Zakona, ugraditi mogućnost partnerima, odnosno partnericama istospolne zajednice pravo na uvid u medicinsku dokumentaciju koja se odnosi na dijagnostiku i liječenje bolesti njihovih partnera i partnerica ako to pacijenti izričito nisu zabranili kao i mogućnost podnošenja pritužbe ravnatelju zdravstvene ustanove. Obzirom da je Zakonom o istospolnim zajednicama, istospolna zajednica definirana kao životna zajednica dviju osoba istog spola koje nisu u braku izvanbračnoj ili drugoj istospolnoj zajednici a koja traje najmanje 3 godine a koja se temelji na načelima ravnopravnosti partnera međusobnog poštovanja, i pomaganja, te emotivne vezanosti partnera, mišljenja je predsjednica Odbora da se i njima mora omogućiti pravo na uvid u medicinsku dokumentaciju i pravo podnošenja pritužbe jednako kao i bračnom drugu izvanbračnom drugu, punoljetnom djetetu, roditelju, punoljetnom bratu ili sestri, te zakonskom zastupniku odnosno skrbniku pacijenta. Nadalje, predsjednica Odbora Gordana Sobol ima izdvojeno mišljenje temeljem članka 51. Poslovnika i na sastav Povjerenstva za zaštitu prava pacijenata, kako u jedinicama područne, regionalne samouprave tako i na sastav povjerenstva Ministarstva zdravstva, smatra da se u članku 32. i članku 38. predloženog zakona treba propisati ravnomjerna zastupljenost oba spola. Nakon rasprave Odbor je većinom glasova, 5 za i 3 protiv odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o zaštiti prava pacijenata. Odbor je također jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donesen sljedeći zaključak: Da se zadužuje Vlada Republike Hrvatske da prilikom predlaganja zakona i drugih akata poštuje ravnopravnost spolova u svim odredbama u kojima se imenuje rod muško-ženski. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik Kajo Bučan, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine potpredsjedniče Hrvatske vlade, gospodine Hebrang, kolegice i kolege zastupnici. Dopustite da u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice progovorim o ovom Prijedlogu zakona, Zakona kojeg je Vlada poslala u proceduru nepunih 4 mjeseca nakon prvog čitanja, Zakona utemeljenog na načelima prava humanosti i dostupnosti. Prihvaćajući poruku da je osobno dostojanstvo neuništiva imovina svakog ljudskog bića trebamo odmah reći da su prava bolesnika regulirana i Ustavom i Zakonom o zdravstvenoj zaštiti i Zakonom o zdravstvenom osiguranju i Zakonom o liječništvu, a ovim Zakonom se dodatno normativno reguliraju prava bolesnika, ne samo kao rezultat jačanja društvene svijesti, ne samo kao razvoj medicinske tehnologije, ne samo kroz složenost sustava zdravstvene zaštite i osnaživanja uloge bolesnika u sustavu zdravstva već ovaj Konačni prijedlog zakona je usklađen i s pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe. Tj. Deklaracijom Europske unije o promicanju prava pacijenata u Europi i Konvencijom Vijeća Europe i to u većim dijelovim potpuno, a u nekima ne zbog nepostojanja relevantnih odredbi Konvencije. Ističemo u Klubu Hrvatske demokratske zajednice da smo primjetile da su uvažene nakon prvog čitanja i primjedbe Odbora za zakonodavstvo glede usklađivanja ovog Zakona, Obiteljskim zakonom. Odbora za rad, socijalnu zaštitu, socijalnu politiku i zdravstvo glede financiranja rada članova Povjerenstva kao i Odbora za ljudska prava u svezi preciziranja odredbi koje se odnose na pristanak bolesnika na zahvat i rokove u kojima su povjerenstva dužna obaviti svoje zadaće. Klub Hrvatske demokratske zajednice drži da je ovo naš zajednički zadatak. Zadatak da i pisanim zakonom zaštitimo potrebne i bolesne. Jer kultura u kojoj živimo smješta bolesti i bolesnika na rub događanja. On je na neki način izoliran, pasivan i tu se susreće i paradoks modernog čovjeka koji sve više traži svoju autonomiju na raznim područjima i istodobno očekuje da ga se tješi i smiruje, liječi, iscjeljuje i zato je ovo vrlo kompleksan Zakon. Zakon u kojem se međusobno dodiruju i isprepliću pravo, bioetika i medicinska etika. Dakle, ovdje govorimo o zakonskoj, tj. najvišoj razini usklađivanja od one koje mogu i trebaju ponuditi davatelji medicinskih usluga. Od načina prvog kontakta, izraza lica, gesti, pokreta, boje glasa, terminologije. U Zakonu je definirano pravo na suodlučivanje i pravo na obavještenost, što pretpostavlja konsenzus liječnika i bolesnika, pravo na drugo stučno mišljenje, pravo na prihvaćanje ili odbijanje pojedinog dijagnostičkog, odnosno terapijskog postupka, čije bi ne poduzimanje ugrozilo zdravlje bolesnika, te prava gluhih i slijepih osoba. Zašto je dobiveno mišljenje i Ureda za ljudska prava, a usklađeno i s Zakonom o javnom bilježništvu. Odredbe članka 17. i 18. reguliraju pravo na zdravstvenu zaštitu bolesnika koji nije sam sposoban odlučivati o sebi. No, članak 19. koji govori o zaštiti bolesnika nad kojim se provodi znanstveno istraživanje čini nam se možda je malo bolje moglo se gramatički urediti. Naime, u njemu se prvi put spominje neadekvatno prevedeni pojam s engleskog jezika tj. inform consent, ili informirani pristanak. Vjerojatno ćete se složiti s nama da takvo nešto nije moguće, jer pristanak ne može biti informiran, već mogli bi tu predložiti pojam pristanka informiranog tj. obavještenog pacijenta. Isti taj termin se pojavlja i u članku 20. stavak 5., pa držimo da bi ga možda trebalo promijeniti, iako pojam informiranog pristanka već kao loše prevedeni pojam postoji i u medicinskom leksikonu. Članci 23. i 24. reguliraju prava na pristup medicinskoj dokumentaciji, pa i u slučaju smrti bolesnika kao i protivljenju uvidu u medicinsku dokumentaciju. Zakonom se predviđa i osnivanje povjerenstva na razini jedinica područne regionalne samouprave, njegov sastav i dijelokrug rada, pravo pristupa u prostorije u kojima se obavlja zdravstvena djelatnost, te pravo na uvid u način ostvarivanja prava bolesnika. Te su precizirani rokovi u kojima povjerenstvo mora ispunjavati svoje zadatke. Također Zakon predviđa i osnivanje i imenovanje povjerenstva od strane ministra nadležnog za zdravstvo, te njegove dužnosti, aktivnosti i način financiranja. Predlagatelj je prihvačajući primjedbe zastupnika u prvom čitanju utvrdio i precizirao u člancima 41. i 42. situacije i prekršaj i visinu novčanih kazni za zdravstvene ustanove i radnike u slučaju dokazane povrede odredbi ovoga Zakona. No, da bi ovaj Zakon zaživio i u svakodnevnom životu, osim njegovog donošenja glasovanjem u ovom domu, bit će potrebno puno više od educiranosti bolesnika kako da zatraže svoja prava, educiranosti zdravstvenog osoblja, uključenja šire društvene zajednice do medija koji bi trebali pažljivo i strpljivo informiranjem podizati stupanj zdravstvene kulture, stupanj obavještenosti i o pravima, ali i obvezama bolesnika. Naime, često smo svjedoci da se pacijentima daju neistinite nade i ohrabrenja koja uz to prati i materijalno osiromašenje samih bolesnika, a kao primjer navodim, plaćene oglase emisije u kojima se nudi liječenje kroničnih i neizlječivih bolesti za koju ni u jednom znanstvenom časopisu nisu opisani krajnji uspjesi liječenja, a istina je da takvi pacijenti nakon par godina potpuno materijalno i duhovno iscrpljeni i s osjećajem prevarenosti ostaju stjerani u kut i poniženi. Tim više mislimo gospodine ministre da bi u članku 10. možda trebalo precizirati da stručno drugo mišljenje mogu dati oni zdravstveni radnici visoke stručne spreme koji imaju urednu dozvolu za rad u Republici Hrvatskoj temeljem licence Hrvatske liječničke komore, a ne da nam po zemlji hodaju, a na poziv raznih trgovačkih kuća liječnici koji ni po jednom zakonskom osnovu ne smiju raditi u Republici Hrvatskoj. Ističemo da i ovaj zakonski prijedlog ne dodiruje područje transplatacije tkiva i organa kao ni problematiku vezanu uz medicinsku dokumentaciju jer je to predmet drugih zakona. Imajući u vidu i činjenicu da su i svi saborski odbori koji su raspravljali o ovom Zakonu podržali ga, smatramo da su zastupnici uvidjeli da se radi o kvalitetnom prijedlogu Zakona. Vjerujemo da će se ovim Zakonom omogućiti lakše ostvarivanje prava na kvalitetniju i kontinuiranu zdravstvenu zaštitu uz aktivniji pristup bolesnika u procesu dijagonostike i liječenja. Pa vas zato pozivamo iz Kluba Hrvatske demokratske zajednice da podržimo zajedno ovaj Zakon za koji će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice dati svoj glas. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a PGS-a i doktor Nikola Ivaniš i Dragutin Lesar, vi ćete vjerojatno podijeliti vrijeme? Doktor Nikola Ivaniš, dakle. Izvolite. Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a PGS-a i doktor Nikola Ivaniš i Dragutin Lesar, vi ćete vjerojatno podijeliti vrijeme? Doktor Nikola Ivaniš, dakle. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Sabora, uvaženi gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske narodne stranke i Primorsko-goranskog saveza smatra da će donošenje ovog Zakona o kome sada raspravljamo u jednom stupnju učiniti Hrvatsku i građanskijom i civilnijem u smislu razvoja društva i u konačnici europskijom državom, i zbog toga mislimo da taj Zakon treba donijeti. Nakon što smo 14. 7. prošle godine posebnim zakonom usvojili konvencije i to niz konvencija koje reguliraju područje dijelom i ljudskih prava koje reguliraju područje primjene biologije na čovjeka konvencije o kloniranju presađivanju organa, nužno je donijeti i zakon i s njime upotpuniti ukupnu paletu zdravstvenih zakona. U Klubu smatramo da je iznimno važan dignitet svakog čovjeka, njegovo dostojanstvo i identitet, da je važno poštovanje integriteta svakog građanina zdravog čovjeka, ali posebno onog tko je ugrožen, a pacijent bolestan čovjek je ugrožen i iz tog razloga je ovaj Zakon nužan da upotpuni ukupna prava bolesnika, odnosno pacijenta koja su naravno u značajnom dijelu sadržana i u preostalim zakonima o kojima ćemo kasnije nešto reći. Međutim, upravo iz tih razloga želimo istaknuti da mi u Klubu zaista ne smatramo da donošenjem Zakona o zaštiti prava pacijenata treba stvarati privid u društvu i kod zainteresiranih, dakle i kod pacijenata o tome da će ovaj Zakon učiniti ne znam kako velike đinovske korake u zaštiti prava na jednakost u korištenju usluga ukupnoga zdravstvenog sustava. Jednakost svih korisnika danas kao i jučer, jednakost u pravu na korištenje svega onoga što zdravstvo pruža građanima u Hrvatskoj je nemoguće osigurati. Bilo je to i jučer, to je i danas, i to će biti i sutra i u dogledno vrijeme. Mislimo da treba jasno kazati da jednakost na pravo korištenje zdravstvenih usluga nema jednako građanin u Gračacu, Karlobagu ili u Zagrebu. To treba jasno kazati i isto tako da u jednakom odnosu i u smislu ostvarivanja zaštite svojih prava u različitim sredinama ne može osigurati jednaku zaštitu. Dakle, samo daljnji napori na ukupnom funkcioniranju ukupnog zdravstvenog sustava koji je složen, kompliciran i slojevit sustav i čije se kvalitetno funkcioniranje teško održava može u cjelini riješiti probleme i zaštite prava pacijenata, Zakon o zdravstvenom osiguranju prije svega, Zakon o zdravstvu, lječništvu, sestrinstvu i ljekarništvu i nešto o čemu bih htio dvije rečenice kazati. Pitanje informiranosti našeg građanina korisnika zdravstvenog sustava, osiguranika Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, informiranost o tome što on dobiva sa osnovnim zdravstvenim osiguranjem u Hrvatskoj. Odgovorno tvrdimo da najveća većina naših građana danas nema potpunu informaciju o tome što mu sve pripada temeljem osnovnog zdravstvenog osiguranja. Onako kako je ne tako davno uveden i drugi stup, dakle dopunsko zdravstveno osiguranje a koje se i prije svega u funkcioniranju materijalno-financijskom pokazalo kao neuspješno. Jedan od razloga neuspješnosti je bio u tome što nije postojala granica do kuda seže ono što građanin dobiva osnovnim zdravstvenim osiguranje a od kuda dopunskim. I iz tog razloga dok god naši građani koji uredno podmiruju obaveze prema Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje i ne znaju jasno što im temeljem osnovanog zdravstvenog osiguranja pripada nećemo imati niti jednakost niti osigurano ostvarivanje prava. Dakle, držimo da je ovaj zakon o kome danas govorimo dobra podloga, da je prijedlog dobar. Prihvaćamo dio argumenata i u uvodnome koji je iznesen a to je da je značajan broj primjedbi iz saborske rasprave i značajan broj primjedbi udruga civilnog društva između prvog i drugog čitanja ugrađen i da je tekst poboljšan. Naravno, tekst nije poboljšan do savršenstva. Na tekst imamo određenih primjedbi o kojima će i moj kolega u nastavku govoriti. Imamo i konkretne amandmane ali želimo posebno istaknuti da problemi u funkcioniranju zdravstvenog sustava kao i problemi u funkcioniranju načelnog poštivanja zakonitosti u hrvatskom društvu su i jedni i drugi koji će i dalje vrlo često dovoditi pacijenta u poziciju da neće ostvarivati svoja potpuna prava i zalaganje za potpuno funkcioniranje ova oba dva sustava ali naglašavam i ovaj drugi, ne samo zdravstveni nego i ukupno pravosudni jeste ono s čime ćemo učiniti korak naprijed da smanjimo količinu kršenja prava pacijenata. Što se tiče županijskih povjerenstava mislimo da ovaj zakon prenosi dio odgovornosti za prava pacijenata na županije i želimo u raspravi ovoj istaknuti da od županija osiguramo, očekujemo da odgovorno osiguraju sve uvjete za rad povjerenstava pri uredima za zdravstveno jer ukoliko se to ne učini ovaj dio zakona ostati će mrtvo slovo na papiru. Podržavamo amandmane Odbora za ljudska prava, tri amandmana mislimo da su dobri. Ne mijenjaju bit zakona ali ga poboljšavaju. Sami smo dali tri amandmana za koja mislimo i nadamo se da su prihvatljivi. Predlažemo i zaključak kojim ćemo učiniti nešto s čime ćemo učiniti ozbiljan korak u poznavanju informiranosti naših pacijenata, mislimo da nije veliki trošak. Predlažemo zaključak Saboru, imate ga na klupama, da ministarstvo u roku od 30 dana po donošenju zakona ovaj zakon u formi jeftine i jednostavno čitljive brošure osigura i štampa u dovoljnoj količini da ga pri ulazu u zdravstvene ustanove naši korisnici mogu dobiti. Mislimo da je to dobro i korisno i apsolutno mislimo da ćemo sa time poboljšati informiranost građana i motivirati ih da koriste svoja prava. I samo na kraju skrećem pažnju na članak 28. za koga je iluzorno očekivati, mislim da mu je mjesto, apsolutno mu je mjesto u zakonu ali iluzorno je očekivati da će se štititi privatnost u provođenju dijagnostike i terapije u značajnom dijelu u našim bolnicama u kojima pacijenti leže u sobama sa brojem kreveta kojima leže. Mislim da to i nije veliki problem, taj članak treba biti ovakav kakav je ali se nadam da zbog toga se neće postavljati posebno pitanje. I mi ćemo u tom smislu podržati zakon.
Hvala. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege! Jedan od naših prijedloga koji je dat i u pisanom obliku a povodom ovog zakona počiva na odredbi članka 8. zadnje alineje koja se i u ovom zakonu kao i u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti i osiguranju ponavlja da svaki osiguranik pacijent građanin ove države ima pravo biti informiran o svojim pravima iz zdravstvenog osiguranja i postupcima za ostvarivanje tih prava. Naime, smatramo da je najbolja, najefikasnija i najjeftinija brana od mogućih povreda prava, uskrata prava, manipulacijama prava onda ako građani znaju koja su im prava. I drugo ne manje bitno ako znaju gdje, kod koga, kod kojih ili kod čijih vrata moraju ući da bi ta svoja prava ako su im povrijeđena zaštitila. Zato je izuzetno smatram korisno a radi se o jednom novom pristupu zakonskog uređivanja prava građana pacijenata koje danas zovemo ovim zakonom da osnovna prava, suština ovog zakona posebice u načinu i mogućnostima zaštite povrijeđenih prava ne bude samo dokumenat u Narodnim novinama kao zakonski akt nego da bi obavezali ministarstvo da u primjerenom roku kroz brošure, vodiče pa i plakate uputimo, omogučimo građanima da nauče, upoznaju se sa ovom novom kategorijom prava koja im ovim zakonom daju kako bi mi sami učinili dovoljno da građanima damo šansu da se upoznaju sa tim pravima. Mislim da bi to bilo izuzetno korisno jer se radi dakle o zakonu koji je potpuna novost i u smislu prava građana a i u smislu onih koji u zdravstvenom sustavu pružaju ta prava, dakle obje strane. A vjerojatno će i ministar taj prijedlog prihvatiti jer ćemo time smanjiti mogući broj nesporazuma, žalbi i pritužbi i time učiniti još i uštedu ukoliko izbjegnemo nepotrebne troškove koji se tu mogu javiti. Drugo što želim reći u vezi članka 10. pravo na drugo mišljenje. Jako dobro zamišljeno, jako dobro da to u zakonu postoji. Međutim, ova odredba i zbog toga smo išli sa amandmanom jer nedovoljno jasna i ne obavezuje nikoga u kojem roku se mora osigurati davanje drugog mišljenja, posebice ako pacijent zatraži drugo mišljenje ili u ustanovi gdje je dobio prvo ili ide u drugu ustanovu po drugo mišljenje jer po sadašnjim propisima, dakle ministar spominje vaš uvod kad ste govorili o drugim zakonima on bi za to trebao dobiti uputnicu ako ide u drugu ustanovu. A da bi tu situaciju izbjegli mislim da prihvaćajući naš amandman ako se takav pacijent javlja ravnatelju ustanove za drugo mišljenje izbjegavamo potrebe uputnica, birokratiziranje i slanje od vratiju do vratiju jer ovim zakonom možemo propisati da se pravo na drugo mišljenje ostvaruje zahtjevom u ravnateljstvu, ravnatelju na temelju mišljenja, prvog mišljenja i dokumentacije za prvo mišljenje. Znam, reći ćete mi kako onda naplatiti. Nađite načina i riješite da to ne bude pacijent koji mora priskrbiti papire, neka ide automatski unutar sustava jer toga ne bude tako puno kao što je ovih pacijenata. Treće, članak 16. pacijent ima pravo prihvatiti ili odbiti pojedini pregled, dijagnostiku, terapiju ili zahvat osim u slučajevima ako, sada gledajte, imali smo nedavno slučaj jedne rodilje, ako se ne varam u jednoj zagrebačkoj bolnici koja je zbog jakog krvarenja trebala primiti krv. I ona je to iz vjerskih uvjerenja, stavova odbijala. Dakle, nije željela primiti krv iako su je svi liječnici upozoravali da joj je ugroženo zdravlje i da joj može biti ugrožen život i ona je unatoč toga to odbila. Ako ne prihvatite naš amandman na članak 16. ispasti će da bi u takvom slučajevu liječnik imao pravo nasilno, prisilno izvršiti transfuziju unatoč toga što pacijentica je rekla da je svjesna rizika ali da joj vjerska pravila zabranjuju primanje tuđe krvi. I zbog toga smatramo da u ovoj prvoj rečenici gdje je ovaj zarez, odbiti, ima pravo odbiti se stavlja točka, ostali dio teksta briše jer zaista ne vidim potrebu da se još uvijek plašimo toga da su građani, dio građana, pojedinci mogu biti svjesni činjenica iz bilo kojih razloga, ne samo vjerskih i reći ne, ja ne želim primiti ni krv, ne želim primiti tuđi organ, ni tuđe tkivo ni tuđu rožnicu jer je to moja odluka. I ako on ne želi i time ugrožava svoj život zašto liječnika stavljati u dilemu da Zakonom mu dajemo pravo da u tom slučaju nasilno intervenira ako je sam pacijent za života svjestan činjenica koje mu prijete rekao da ne. Treća, četvrta stvar, iz prve varijante Zakona izbačena je obaveza poštivanje ranije izražene volje pacijenta, to je bilo članak 15., 16., 17. ako se ne varam za kojega ja predlažem da se vrati u Zakon jer ovo pravo ako je netko za života, pri zdravoj pameti, da upotrijebim taj izraz dao izraz, izrazio svoj stav o pogledu i dijagnostičkog zahvata i zahvata na svoje tijelo, svoj organizam, da nešto želi ili ne želi, u slučaju takve potrebe taman da i nije pri svijesti nitko, pa ni njegov skrbnik ni staratelj tu odluku ne smiju mijenjati. Zato, ranije izražena želja koja je jasne, primjerice putem donorske kartice ili bilo čega mora biti prvo mišljenje koje liječnik prihvaća ili provodi a tek onda eventualno ukoliko on nije u stanju, dakle pacijent odlučivati da se traži mišljenje skrbnika, bračnog supružnika, djece, roditelja ili nekog drugog. I s obzirom na vrijeme završavam sa člankom 24. vezano za članak 25. gdje otprilike propisuje da ja kao pacijent se mogu protiviti da netko ima uvid u moju zdravstvenu dokumentaciju izjavom solimiziranom od strane javnog bilježnika. Pa mislim, ako od građana tražimo da kod javnog bilježnika ovjerava izjavu da moja žena ne smije vidjeti moju medicinsku dokumentaciju onda ćemo vjerojatno sukladno članku 25. tražiti da ta izjava kada pacijent daje izjavu koji ima pravo biti upoznat sa davanjem informacija također mora i biti kod javno biljenička ovjerena izjava. Ajmo malo više povjerenja građaninu koji je sposoban i u stanju dati pisanu izjavu i potpisati u prisustvu liječnika da to poštujemo, da to prihvaćamo i kod bolesnog čovjeka ne tjerajući ga da odlazi bilježniku ili bilježnik dolazi u bolnicu da bi jednu takvu izjavu dao koja se tiče njegove privatnosti i osobnosti. Mislim da bi se tim zahvatima još u ovaj završni tekst Zakona učinilo još, lakše našlo odluku da ga podržimo prilikom glasanja. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSLS-a, DC-a, poštovana zastupnica, potpredsjednica Doma, gospođa Đurđa Adlešić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovani gospodine potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege. Ja ću u ime Kluba govoriti o Konačnom prijedlogu zakona o zaštiti prava pacijenata i vidim da su već mnogi konstatirali da je zapravo ovaj Konačni prijedlog zakona uvršten dio određenih prijedloga koji su izneseni od matičnih i drugih radnih tijela, iznesenih u prvom čitanju, da je Zakon usklađen sa odredbama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i obiteljskog zakona što je dobro. Međutim, postoje još neke načelne primjedbe koje bi doista bitno popravile ovaj Zakon a također i sasvim konkretni amandmani a čujem da je priličan broj amandmana koji se sprema na ovaj Zakon i ukoliko se dio, bar dio onih važnijih amandmana prihvati u tom slučaju bi nam Zakon mogao biti prihvatljiv. Prvo ću upozoriti naravno na onaj jedan dio na koji smo upozoravali i u prvom čitanju koje je ovdje iz meni nejasnih razloga nije popravljen a mogao je biti to je ovo terminološko usklađivanje svih imenica. Naime, imenice su i dalje pisane u muškom rodu tako da mislim da moramo upozoriti da osim pacijenata postoje i pacijentice. Tada ću govoriti sasvim konkretno o člancima za koje mislim da je moguće popraviti. Članak 2. kaže da svakom pacijentu ovaj Zakon jamči opće i jednako pravo na kvalitetnu i kontinuiranu zdravstvenu zaštitu primjerenu njegovom zdravstvenom stanju. Međutim, što to znači kvalitetna i kontinuirana zdravstvena zaštita primjerena zdravstvenom stanju ako ona nije pravovremena da bi bila kvalitetna? Naravno i kontinuirana. Ona doista mora biti pravovremena što znači da pacijent ima pravo na uslugu u primjerenom roku. Svjedoci smo naime da se na brojne pretrage čeka predugo, da se čeka mjesecima što je naravno bitan faktor za izlječenje pacijenta. Znamo što se prije obavi pretraga, prije se može izreči i lijek. Međutim, ima slučajeva da su pacijenti čekali na red mjesecima i nisu doživjeli termin na pregledima. Prema tome, ne može se govoriti o potpunoj zdravstvenoj zaštiti pacijenata ako se ne osigura pravovremeno, kako pretraga tako i liječenja. Brojni građani su kada se, kada smo imali prilike čuti za najavu ovog Zakona i dobro je da je bila organizirana i javna rasprava to je način da se Zakon može i popraviti zapravo ukazali na jedno pitanje za koje mislim da bi potpredsjednik Vlade, odnosno ministar svakako trebao odgovoriti iako znam da se ne radi o suprotnosti sa zakonima ali minimum treba reći koja su obrazloženja i koje su moguće mjere. Pa se tako pitamo kako je moguće da ukoliko se pacijent želi u bolnici naručiti na pregled uz uputnicu njegovog liječnika opće prakse prinuđen je čekati mjesecima. A ako iskaže spremnost da to obavi u privatnom aranžmanu što sasvim konkretno znači da ima novca, da može platiti u toj istoj bolnici, a ponekad se radi o domovima zdravlja, na istom aparatu, tu istu pretragu može obaviti ponekad i isti dan ili bar u znatno kraćem roku. Logično je takav postupak primjeniti kada se radi o privatnim poliklinikama, tada je taj sustav uobičajen i normalan, međutim, postavlja se pitanje što je sa bolnicama koje su još uvijek u državnom vlasništvu pa se tako aparati koriste za privatne preglede uz plaćanje umjesto da ih se cjelovito koristi za pacijente koji dolaze sa uputnicama. Pa tako ispada da onaj tko ima novca ne mora čekati a onaj koga nema čeka mjesecima ukoliko i dočeka. Treći članak kaže da se zaštita prava pacijenata u Republici Hrvatskoj provodi na načelima humanosti i dostupnosti. Ti su termini naravno prihvatljivi, obvezujući, međutim, uz njih je također nužan termin i ostvarivanje jer prava pacijenata trebaju se ne samo zaštiti nego i ostvariti. Upravo je ostvarenje njihova prava bit. Naravno na načelima poštivanja osnovnih ljudskih prava i medicinske etike. Čitajući članak 6. koji kaže da pacijent ima pravo na suodlučivanje koje obuhvaća pravo pacijenta na obavještenost i pravo na prihvačanje ili odbijanje pojedinog dijagnostičkog odnosno terapijskog postupka. Tvrdim da termin suodlučivanja nije precizan niti svrsishodan jer on u ovom slučaju pretpostavlja konsenzus doktora i pacijenata. Mislim da će o tom vjerojatno još ovdje biti govora. To je spomenuo i kolega Lesar. Čini mi se i doktor Ivaniš tako da izgleda da nije uvijek moguće postići usuglašavanje. Pacijent može odbiti predloženo ili neko drugo rješenje pa bi trebalo, ili dijagnostičku pretragu. Prema tome treba razmisliti o ovom terminu suodlučivanje pa možda staviti ipak pravo na vlastiti izbor i odluku u pogledu svoje zdravstvene zaštite. Pored prava na potpunu obavještenost u stavcima koji su navedeni u članku 8. pacijent bi svakako trebao imati pravo na genetsko informiranje. Dakle na obavještenost u slučaju genetske bolesti pacijenta ili člana obitelji. Tu se javlja i problem sa pacijentima koji ne govore hrvatski jezik, ali isto tako i o pacijentima koji ne čuju. Prema tome postavlja se pitanje kako osigurati pravo na informaciju ljudima koji ne čuju. Što je sa uporabom znakovnog govora? Hoće li doista pacijent imati stvarni uvid u stvarnu situaciju i hoće li moći meritorno vršiti izbor i odlučivati ako ne razumije što mu je doktor rekao. Dakle tu bi trebalo biti pravo pacijenta i tu uključeno da pacijent razumije danu informaciju. U članku 16. govori se o dijagnostičkom i terapijskom postupku koji pacijent ima pravo prihvatiti ili odbiti. Nije naveden rehabilitacijski postupak koji zauzima bitno mjesto u cjelokupnom oporavku pacijenta. U pogledu medicinske dokumentacije koja se uručuje pacijentu po završenom liječničkom pregledu odnosno liječenju smatram da bi bilo dobro u ovom zakonu pripisati vrstu i sadržaj medicinske dokumentacije koja se uručuju pacijentu po završetku liječničkog pregleda odnosno liječenja a ne to prepustiti nekim drugim zakonima. I tema koja je novijeg datuma. To je s obzirom na napredak genetike, mogućnost zlouporabe genetskog materijala. Potrebno ga je adekvatno zaštititi što ovim zakonom nije regulirano pa je potrebno dodati novu odredbu koja će propisati zaštitu biološkog materijala pacijenta iz kojeg se mogu otkriti genetske osobine pacijenta u pogledu čuvanja i korištenja u svrhe koje su drugačije od onih kojih bi ti biološki materijali zbog kojih su i materijali uzeti. Raspolaganje tim materijalima trebalo bi biti dopušteno samo za znanstveno istraživanje te se opet odobrava zakonom samo uz pisanu suglasnot pacijenta ili njegovih legalnih zastupnika nakon smrti njegovih zakonskih nasljednika ili legalnih zastupnika. Osim dakle ovih konkretnih primjedbi i one prve, načelne ali važne htjela bih upozoriti na još dva nedostatka ovog zakona. S obzirom da se radi o Zakonu o pravima pacijenata smatram da je ovaj zakon više nego adekvatno mjesto za jasnu definiciju prava na obeštećenje pacijenata s obzirom da pacijenti mogu biti i djeca trebalo bi se u zakonu ugraditi i njihova prava u skladu s konvencijom o pravima djece i ... [[Govornica se ne razumije.]] deklaracijom o pravima djece na zdravstvenu zaštitu. I teško je reći i radi li se u ovom zakonu za dvije primjedbe koje još želim, želim izreći. Naime govorimo o demografskoj obnovi, govorimo o gradovima koji će u Hrvatskoj nestati zbog loše demografske slike. Svjedoci smo da u ambulantama možemo vidjeti reklamne plakate o dojenju, ali nedavno sam doznala jedan podatak koji je vrijedan razmišljanja i pronalaženja rješenja za tu mjeru. Naime ako se dijete koje majka doji nalazi na liječenju majka mora plaćati svoj boravak u bolnici ako je mislim udaljenost veća od 10 ili 20 kilometara. Tu se može postaviti pitanje koliko si to žena može dopustiti. Ovisi li dakle i ta mjera o njihovoj materijalnoj mogućnosti. Također ponovno bi trebalo razmisliti o sistematskim pregledima žena. Dakle gospodine potpredsjedniče Vlade osim ovih konkretnih primjedbi na zakon koji će biti napisani i u obliku amandmana i ove načelne ukoliko prihvatite ovaj važniji dio mi ćemo poduprijeti zakon. Hvala.
Hvala lijepa. Klub HSS-a, poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospodine potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Dajući svoj doprinos raspravi o prijedlogu zakona o pravu pacijenata Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke iznio je cijeli niz primjedbi i prijedloga za poboljšanje prijedloga do drugog čitanja. Iako predlagatelj u obrazloženju navodi da je prihvatio primjedbe Odbora za zakonodavstvo, Odbora za rad, socijalnu politiku, zdravstvo te Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina te odbio dio primjedbi Odbora za rad, zdravstvo i socijalnu politiku, činjenica je da je prihvatio i niz primjedbi Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke kao i ostalih klubova, a vjerojatno i zastupnika što je dobro. Nije dobro što to predlagatelj ne želi priznati tako da iz njegovog obrazloženja proizlazi da su samo saborski odbori meritorni za iznošenje mišljenja koje je predlagatelj dužan razmotriti. Predlagatelj je dužan na jednak način sa istom pažnjom razmotriti sve prijedloge i odbora i klubova i zastupnika. Čitajući Konačni prijedlog zakona stekli smo utisak da je predlagatelj tako i učinio, a nedostatke u obrazloženju ovaj puta pokušat ćemo smatrati tek formalnim propustom koji dakako nema utjecaja na kvalitetu samog teksta i sadržaja zakona. Zakon o pravima pacijenata smatramo vrlo važnim zakonom jer kvalitetu njegovog rješenja osjetit će ama baš svaki građanin Republike Hrvatske. I sam Zakon u članku 1. kaže da je pacijent svaka osoba bolesna ili zdrava koja zatraži ili kojoj se pruža određena mjera ili usluga u cilju očuvanja, unapređenja zdravlja, sprečavanja bolesti i liječenja i zdravstvene njege i rehabilitacije. Dakle baš svaki građanin uz dopuštenje vrlo rijetkih koji nikada nisu zatražili zdravstvenu pomoć. Iz te činjenice proizlazi obveza da se neovisno o političkoj boji koju zastupa davatelj primjedbe dođe do zakonskog rješenja koje će i stvarno biti u funkciji općeg dobra. Po prirodi stvari pacijenti su vrlo osjetljiv dio populacije koji zbog toga zahtijeva posebni odnos i zbog toga je dobro što donosimo ovaj zakon. No sam zakon malo će ili preciznije ništa neće značiti ako mu se ispravnom i potpunom primjenom ne udahne život. A realno sagledavajući mogućnost potpune primjene postoji velika vjerojatnost koja graniči sa sigurnošću da ćemo se donošenjem ovog zakona priključiti zemljama koje u svojoj legislativi imaju zakon koji štiti prava pacijenata ozakonjujući tako načela sadržana u Amsterdamskoj deklaraciji iz 1994. godine. I to će biti sve. Svako načelo iz ovog zakona itekako podržavamo, ali smo dovoljno realni a i hrabri izreći ono što mislimo a to je: gospodo pacijenti samo donošenje ovoga zakona za vas i nas ništa se neće promijeniti dok se ne stvore uvjeti za njegovu primjenu, a do toga je još dug i trnovit put. A da je to tako evo primjera. U članku 2. zakona kaže se: «Svakom pacijentu jamči se opće jednako pravo na kvalitetnu i kontinuiranu zdravstvenu zaštitu primjereno njegovom zdravstvenom stanju.» Dakle naglasak je na općem i jednakom pravu. Kako omogućiti konzumiranje toga prava svim pacijentima kada između naših bolnica i drugih zdravstvenih ustanova postoji ogromna i nesaglediva razlika kako glede tehničke opremljenosti tako i kadrovske ekipiranosti. DAkako da opremljeniji postaju stjecištem i boljih stručnijih kadrova što je sasvim normalno. Uz odgovarajuću opremu lako se prate suvremena dostignuća medicijske znanosti a time i zdravstvena usluga kvalitetnija. Kod nas nema ujednačenosti čak što vieš postoje ogromne razlike i dok je tako licemjerno je zakonom svim pacijentima jamčiti opće i jednako pravo na kvalitetnu i kontinuiranu zdravstvenu zaštitu. Nadalje, članak 4. kaže da se načelo humanosti zaštite prava pacijenata ostvaruje između ostaloga osiguravanjem poštivanja pacijenat kao ljudskog bića. Nema se što prigovoriti. Pacijent je vrlo ranjiva osoba i vapi upravo za time. I sada stanimo sa oba dvije noge na zemlju i poklušajmo zaviti u duše pacijenata, koji njih 50tak ili više u jednoj čekaonici od 15 kvadrata bez prozora i dotoka svježeg zraka, istodobno čekaju od 6 sati ujutro. Prije toga su autobusom il9i vlakom prevalili 60 tak km nemaju stolice ili bilo čega na što bi se moglo nasloniti. Ali čekaju jer ne znaju niti od kada ni do kad alijčenik radi unatoč izvješenomradnom vremenu. I tada nakon više satnog čekanja oko 13 sati pročuje se glas ambulanta više ne radi. Ne preostaje ništa drugo nego ponovno u autobus iil vlak pa 60tak km kući a sutra dan ponavljanjem Tantalovih muka. Dali se ti pacijenti poštuju kao ljludska bića. Ne, niti se osjećaju niti se poštuju, a ne treba puno. Možda samo manje organizirati rad i napravljen je veliki pomak. Nadalje zakon kaže da se načelo humanosti, zaštite prava pacijenata ostvaruje zaštitom osobnosti osobnosti pacijenata,uključujući i poštivanje njegove privatonsti. Pitamo se što predlagatelj podrazumjeva poštivanjme pacijentove privatnosti. Ako podrazumjeva ono što je logički jedino moguće onda ne znamo kako je moguće poštivati privatnost pacijenta koji u sobi sa još 5, 6 pa i više leži pacijenata ik tome se pregledi obavljaju u sobi. A o zajedničkom sanitarnom čvoru za sve pacijente odjela da se i ne govori. U takvim uvjetima nema zaštite privatnosti. Po svemu sudeći imat ćemo još jedan zakon koji će biti usuglašen sa zakonodavskom zemalja europske unije. A standardi su daleko od europskih oni jednostavno još dugo dugo ostaju hrvatski. Očito je toga svjestan i predlagatelj pa smo u drugo čitanje dobili prijedlog koji je bolji od prijedloga iz prvoga čitanja, ali je još uvijek loša mješavina finskog i mađarskog sutava zaštite prava pacijenata s jedne strane, i postojeće prakse u Republici Hrvatskoj s druge strane. U cilju ostvarivanja i promicanja prava pacijenata prema zakonu u svakoj jedinici područne samouprave osnovat će se povjerenstva za zaštitu prava pacijenata. SVako od njih imat će 5 članova koje na temelju javnog poziva imenuje županijska skupština iz redova pacijenata, nevladinih udruga i stručnjaka na području zaštite prava pacijenata. Povjerenstva će djelovati pri upravnom tijelu županije nadležno za poslove zdravstva. I tu će forma biti zadovoljena, imenovanjima a pacijenti će od toga imati malo koristi. Pacjent koji smatra da mu je povrijeđeno pravo morat će sam pisati pritužbe ravnatelju zdravstvene ustanove. Ako u roku od osam dana ne bude obavješten o mjerama poduzetnim povodom pritužbe ima pravo podnjeti pritužbu povjerenstvu. Možda bi ovo rješenj epostiglo svoj cilj u nekoj drugoj zemlji, ali u zemlji u kojoj je prema popisu stanovništva čak 7% nepismeno a čak 20% nema završenj osnovnu školu takvo rješenje držimo daje promašaj. Povjerenstvo ili bolje povjerenik treba biti dostupak pacijentima u svakom trenutku, i pružiti im pomoć jer najčešće pacijent niti ne zna svoja prava. Iako znamo da dugo ovaj zakon neće saživjeti u praksi Klub zastupnika Hrvatske seljačke starnke smatra da je nužno pronaći rješenja koja bi bila prihvatljiva za najveći dio onih kojima je zakon namjenjen. MOžda u tu svrhu i treba uputiti zakon u treće čitanje. A u konačnici shvatimo da cilj Hrvatske nije samo uskladiti zakon sa zakonima zemalja Europske unije nego nam je cilj postići europske standarde. A tada će i zakoni biti prirodna posljedica i odraz stvarnoga stanja i prakse.
Hvala lijepa kolegice Lalić. Sljedeći je Klub LIbre kolega zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani gospdodine potpredsjedniče Vlade. Dopustite da ukratko kažem nekoliko riječi o konačnom prijedlogu zakona o zaštiti prava pacijenata. Klub LIbre je jprije nekoliko mjeseci podržao prijedlog zakona o zašitit pacijenata u prvom čitanju. Uz neke primjedbe za koje smo se nadali će biti prihvaćene u ovom drugom čitanju, no to se nije dogodilo. Makar su prihvaćene neke druge primmjedbe koje su unaprijedile zakon. Ali se isto nadamo da će biti prihvaćeni neke naši amandmani. Kako bi ovaj zakon bio što kvalitetniji i što je veoma bitno provodljiv. A ne da bude seamo katalog prava pacijenata bez garancije d aće ona biti ostvarena. Također, Klub LIBRE upozorava da samo donošenje ovoga Zakna ne može riješiti probleme koje naše bolesnice i bolesnici svakodnevno imaju u nekim našim bolnicama. Od lista čekanja dosstupnosti zdravstvene zaštite, liječničkih pogrešaka mita i tako dalje. Također Klub LIBRE upozorava i na tešku materijalnu situaciju u zdravstvenom sustavu i pitanje je dali ovaj zakon o takvim uvijetima može u svojoj punoj mjeri zaživjeti. MOgli bismo i reći da je zdravstvo u izvanrednom kriznom stanju. Pa i sa ministar nakon 5 mjeseci preuzimanja ministarstva konstatira da će zdravstveni sustav 2004. godine proizvesti nove milijarde duga kojih nema u proračunu. Prema izračunu samoga potpredsjednika Vlade ministra Zdravstva, mjesečni gubitak u zdravstvu 2004 .godini iznosi 250 miliona kuna. Te u prvih 5 mjeseci premaši ukupni dug koji je napavljen za protekle 4 godine. DA bi vidjeli koja su to sredstva treba reći da bi taj dug bio dovoljan za polovicu iznosa potrebnog za završetak svih bolnica u REpublici Hrvatskoj kroz 7 godina. Samo da podsjetim da je plan bivšeg ministarstav i Vlade predviđao da se za 7 milijardi kuna za 7 godina obnove ili izgrade mnoge bolnice po cijeloj Hrvatskoj. Klub LIBRE također ističe da se zbog nesigurnosti zdravstvenog sustava bilježi i veća potrošnja ljekova rok naplet tih istih lijekova od strane Hrvatskog zavoda od HZZOa sve je dulji i trenutno iznosi više od 200 pa i više dana. Porasla je i potrošnja sanitetskog materijala kao i potrošnja iz dopunskog osiguranja, što je rezultiralo time da su sve bolnice u Hrvatskoj probile svoje proračune i neke iz preko 50%. Po našem mišljenju tu bi trebalo dakle nešto hitno napraviit. A vezano je člankom 5. ovog zakona koji govori. Da je načelo dostpnosti zaštite prava pacijenata podrazumijeva jednaku mogućnost zaštite prava svih pacijenata na području REpblike Hrvatske. Dakle, postoji taj problem usklađivanja sredstava za redovitu djelatnost, tzv. limit potrošnje, tj. usklađivanje limita potrošnje sa stvarnim troškovima rada bolnica, jer se uz nametnute limite potrošnje koje propisuje HZZO ni ne može pozitivno poslovati. Kao primjer može nam poslužiti npr. Županijska bolnica Čakovec, koja zbog nametnutog nerealnog limita ima gubitak od preko 5 milijuna kuna. Dozvolite mi da ovdje napomenem da je riječ o sigurno o najracionalnoj bolnici u Hrvatskoj ili jednoj od najracionalnijih, tako da je npr. trošak prehrane po pacijentu u čakovečkoj bolnici 4.800 kuna, a u šibenskoj 12.800 kuna. Nepoznato je zbog čega je za bolnicu u Čakovcu određen mjesečni trošak po krevetu u visini od 22.872 kune, a u 23 opće bolnice u Hrvatskoj jedino bolnica Gospić ima manji limit. Sve ostale bolnice imaju veći limit, da li zbog napuhavanja troškova koje nitko ne kontrolira sve do 30.000 kuna, a prosjek je 26.000 kuna. Stav je LIBRE da i u ovom slučaju moramo štititi pravo pacijenata da imaju istu razinu zdravstvene zaštite, tj. da treba uvesti jedinstvene limite koji će garantirti kvalitetnu zdravstvenu zaštitu što je u skladu zapravo sa člankom 5. ovog Zakona. Dozvolite mi da vas u kontekstu ove rasprave upoznam i sa našim zakonskim, zakonskom inicijativom tj. o našem zakonu kojeg smo uputili u saborsku proceduru. To je Zakon o zdravstvenoj zaštitit, a koji se temelji upravo na osnovnom pravu pacijenta da ima pravo izbora na liječenje u bilo kojoj bolnici neovisno o njenom statusu ili vlasništvu. Isto možemo povezati sa člankom 5. ovog Zakona. Zbog toga bi prema našem prijedlogu koji je u saborskoj proceduri trebalo sve bolnice u Republici Hrvatskoj staviti u isti položaj i da se za sve osiguraju sredstva za investicijska ulaganja iz državnog proračuna, a ne samo za one koje se nalaze na području od posebne državne skrbi, jer na ostalim područjima ima bolnica koji funkcioniraju u veoma lošim uvjetima. Dopustite mi da sad u ime Kluba LIBRE predložim i neke amandmane za koje mislimo da bi poboljšale zakona, a predstavit ću zapravo samo jedan, a ostali amandmani su slični, čuli smo ih već sad u raspravi. U raspravi u 1. čitanju upozorili smo da bi u Zakonu trebalo jasnije istaknuti obavezu čuvanja obavijesti o zdravstvenom stanju pacijenata. Svaki pacijent prema članku 8. ima pravo na potpunu obaviještenost o svom stanju i to na svoj usmeni zahtjev koji mora dati zdravstveni radnik visoke stručne spreme koji pacijentu izravno pruža određeni oblik zdravstvene zaštite prema članku 9. Prije prvog čitanja ovog Zakona spomenuli smo, tada aktualan događaj o tobožnjoj pojavi kravljeg ludila, a to je pisalo velikim slovima na naslovnim stranicama nekfih naših novina, kao što je sve češće žalostan običaj kod nas. Tako je kod jedne bolesnice kojoj je bilo spomenuto i ime čak i mjesto u kojem živi, našla se dakle na naslovnim stranicama novinama, pisali su se dakle i članci sa svim mogućim zapravo podacima o njoj i o njezinoj obitelji, a bilo je riječi o nepotvrđenoj dijagnozi i ne treba govoriti što su takvi naslovi značili za pacijenticu i za njezinu obitelj i da su na takav način povrijeđena osnovna prava bolesnika, a to je pravo na mir i dostojanstvo u teškom trenutku, kao i pravo na privatnosti i na fizički i mentalni integritet. Zbog toga predlažemo dopunu članka 28. koji govori o pravu na privatnost, tako da bi on glasio: "Pri pregledu odnosno liječenju prilikom pružanja osobne njege, a naročito u korištenju prava na obaviještenost, pacijent ima pravo na uvjete koji osiguravaju privatnost". Zašto je to bitno? To je bitno jer bi proširivanjem ovog članka mogli dakle uvesti kaznene odredbe prema prvenstveno medicinskom dakle osoblju i zdravstvenom osoblju koje pušta takve informacije u javnost, a to bi išlo preko članka 41. dakle, preko kojeg bi se kaznile zdravstvene ustanove i odgovorne osobe koje neovlašteno javnosti dostavljaju obavijesti iz članka 8. i 9. ovog Zakona. Dakle, to je ovaj amandman za koji bi molili da se uključi, ako je moguće ili u nekom drugom obliku u ovaj Zakon i onda bi bili spremni dakle podržati i ovaj Zakon u cjelini. Dakle, ponovno ističući da prava pacijenata neće ovisiti o donošenju samo ovog Zakona. Hvala lijepa.
Hvala kolega zastupniče. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Zastupnik Mršić. izvolite.
Pa ja bih samo kolegu Pavlica ispravit. Nije točno da najmanji limit ima Županijska bolnica u Čakovcu. Najmanji limit ima Županijska bolnica u Koprivnici.
Hvala lijepo. Idemo dalje sa raspravom u ime klubova. U ime Kluba IDS-a zastupnica Doroteja Pešić-Bukovac. Izvolite, kolegice.
Poštovana potpredsjednice, poštovani potpredsjedniče Vlade. Evo, bila sam izuzetno, moram reći zadovoljna u 6. mjesecu ove godine kada je došlo nama na klube Zakon o zaštiti prava pacijenata u redovnu proceduru, tako da sam smatrala da će biti dovoljno vremena za uvažavanje primjedbi koje su proizašle iz same rasprave, ali isto tako i uvažavanje javnog mišljenja i primjedbi o toj temi. Jer koliko se vidjelo veliki broj udruga su si dale truda da pošalju i svoje amandmane. Koliko sam ja upoznata, došlo je preko 200 amandmana, a bilo je naravno puno primjedbi iz klubova i od samih zastupnika. Što se IDS-a tiče, mi zagovaramo treće čitanje, jer zaista je obimna materija svih amandmana i mislim da nije važno da samo zbog usklađenja s Europskom unijom donesemo ovaj zakon, već je zaista važno da taj zakon bude primjenjiv i u funkciji. Za Klub IDS-a ovaj zakon je veoma važna materija, sigurno jedna od važnijih, te se ne može gledati samo izdvojeno iz sustava zdravstvene zaštite. No, kada govorimo o zdravstvenoj zaštiti, bilo da se radi o primarnoj, specijalističkoj ili pak o bolničkom liječenju, kod nas je situacija iz dana u dan sve gora, jer zbog rezanja troškova iz godine u godinu, sigurno nam je zdravstvena zaštita sve lošija. Prošli puta sam govorila o riječkoj kardiologiji koja je zbog nedostataka potrošnog materijala bila praktički zatvorena. Ovog puta želim se osvrnuti možda npr. Zagreba, jer smo čitali ovih dana u novinama da ima jako problema isto tako i u Zagrebu. Ako gledamo prosječnu starost hrvatskih građana, onda dođemo do brojke 74, što je 75. mjesto u svijetu po svjetskoj zdravstvenoj organizaciji. Znači da imamo prilično staro stanvništvo koje zaista ima potrebu da se liječi i praktički svo to stanovništvo su i pacijenti, ali imamo isto tako 1 milijon cca djece, a da ne govorimo koliko imamo nezaposlenih kojima isto tako treba zdravstvena zaštita, a smatram da ovaj zakon se praktički tiče svakog građanina ove zemlje otkad se rodi pa dok ne umre. Da li sva populacija u Hrvatskoj ima pravo da se kao pacijenti liječe, da li oni imaju pravo čekati mjesecima pa čak i godinama na nekakve preglede. Evo, mogu vam dati samo par primjera. 7.500 bolesnih čeka na CT glave u Zagrebu, jer prvi slobodni termin je tek 15.08.2005. godine. 2500 ljudi čeka na gastroskopiju, 2500 čeka za pregled kardiologa, 3000 ih čeka za mamograf samo u Petrovoj bolnici. Znači da dijagnostičke preglede za otkrivanje poremećaja rada srca, moždane cirkulacije ili preglede probavnog sustava ove godine nije moguće napraviti. Razlozi za dugotrajno čekanje su sigurno zastarjeli i nedostatni aparati te manjak educiranog medicinskog osoblja koji bi radili i u drugoj smjeni. Isto tko kao drugi primjer mogu istaknuti da sigurno možemo pravo pacijenata vidjeti iz toga kroz sustav hitne medicinske službe, jer svjedoci smo ovih dana da u Zagrebu zbog premalo ekipa hitne pomoći, ekipe moraju birati koje će pacijente spašavati. Ne može me nitko uvjeriti da je za više od jedan milijun stanovnika ovdje u Zagrebu dovoljno 20-tak ekipa hitne medicinske pomoći, a imaju sigurno preko 500 intervencija tijekom dana, naravno sa lošijim vozilima i sa prilično starim vozilima. Mi u IDS-u mislimo da nama zdravstvena zaštita odnosno pravo pacijenata ne treba samo na papiru, nego da to pravo možemo realizirati i konzumirati kada nam je naravno zdravlje ugroženo. Zato predlažemo da zakon ide u treće čitanje, jer od prvoga do drugog čitanja čini mi se da je proteklo premalo vremena da bi se sve primjedbe koje su dane uvažile na ovaj zakonski tekst. Što se tiče samog naziva Zakona o zaštiti prava pacijenata, mi u IDS-u predlažemo da se ovaj zakon zove Zakon o pravima pacijenata a ne o zaštiti prava pacijenata. U našem zakonodavstvu također još nedostaje drugih zakona kako bi se ovaj zakon mogao primjenjivati, a to su Zakon o eutanaziji, Zakon o arhiviranju medicinske dokumentacije, jer do sada nije uopće određeno što je to medicinska dokumentacija, kako se čuva i na koliko dugo vremena. Uspoređujući prvo čitanje i ovaj konačni prijedlog što je IDS imao primjedbe, ja sam vidjela da je prihvaćena samo jedna primjedba, a radi se o tome da se je prihvatilo da se povjerenstvo na lokalnoj razini plaća, naravno iz proračuna jedinica lokalne samouprave. Primjedbe koje su bile o biranju povjerenstva bilo na lokalnoj ili na državnoj razini, vidim da je sve ostalo isto, iako mi u IDS-u smatramo da je dobro da na lokalnoj razini županijska skupština donosi odluku o tome koji će biti članovi tog povjerenstva. Međutim, samim javnim pozivom bez nekakvih kriterija čini mi se da se ne vrši dobar odabir ljudi koji će sjediti u tim povjerenstvima. Što se tiče na državnoj razini, po meni, ima dosta nelogičnosti, jer ako se na lokalnoj razini povjerenstvo imenuje u županijskoj skupštini ne vidim zašto se ovdje predlaže da na državnoj razini to bude ministar, jer ako korespondira kao što je na lokalnoj razini, mislim da bi onda Sabor bio taj koji bi potvrđivao članove tog povjerenstva. A isto tako vidim u jednom dijelu i sukob interesa u tome da su tri predstavnika ministarstva u samom povjerenstvu. Što se tiče pravilnika koje donose jedinice lokalne samouprave, mislim da je to isto, možda će biti šaroliko, jer kako imamo 21, odnosno 20 županija plus Grad Zagreb, mislim da će svaka županija onda može donesti pravilnik po svom nahođenju i da će to dosta biti onda šaroliko, znači da bi trebalo nekakve pravilnike donijeti da budu za svih isti. I ne vidim da se povjerenstva na državnoj razini isto tako plaćaju kao na lokalnoj razini. Mislim da se to ispustilo iz ovog, dobro. Evo ja zaista kao IDS predlažemo da ide u treće čitanje, jer ima tu još recimo možda nedostataka u članku 43. gdje su prijelazne i završne odredbe, gdje se kaže da će jedinice lokalne samouprave u roku od 2 mjeseca od dana stupanja na snagu ovog zakona imenovati povjerenstva, ali se ne vidi šta ako one to ne učine. Tako da mislim da zaista je potrebno još rasprave oko ovog zakona. Hvala.
Hvala lijepo kolegici. Sljedeći je Klub HSU, zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite kolega.
Poštovana potpredsjednice, poštovani potpredsjedniče Vlade. Klub Hrvatske stranke umirovljenika pozdravlja i podupire donošenje ovog zakona i želi vjerovati da ovaj zakon nije puko usklađivanje sa europskim zakonodavstvom na način da se možemo dičiti činjenicom da imamo zakon, a nakon toga nema oživotvorenja ovog zakona nego da je to iskorak u novu kvalitetu građanske participacije u domeni ljudskih prava. No, moram reći da prijedlog ovog zakona pa tako i ovaj konačni prijedlog nije nastao na jedan poželjni demokratski način. Da je tome tako govore brojne primjedbe udruga civilnog društva na ovaj konačni prijedlog, pa čak i nove ideje zaštite prava pacijenata. Predlagač ovog zakona mora prihvatiti činjenicu da udruge civilnog društva nisu ukras na torti demokracije već su one konstruktivni materijal te torte zvana "demokracija", stoga je pogrešan pristup neuključivanja svih udruga civilnog društva koje se bave ovom problematikom u fazi izrade nacrta zakona i postizanje svojevrsnog konsenzusa oko održivog modela sa ekonomskog stanovišta i razine prava. Sve udruge civilnog društva ostvaruju određene prihode za programe rada između ostalog i iz budžeta države, iz budžeta županija, gradova i općina i drugih izvora, pa su i u obvezi da doprinose razvoju i izgradnji sustava. Udruge su resurs koji treba iskoristiti uključivanjem u sve tokove društva, stoga mi je nerazumljivo da predlagač ne računa i ne koriste resurse koji unaprijed mogu testirati vjerodostojnost zakona i funkcionalnost sustava. Tako bi se sigurno izbjegla situacija da na konačni prijedlog zakona grupa udruga civilnog društva intervenira sa potpuno novim institutom u funkciji zaštite prava pacijenata. Za taj novi institut pravobranitelja, odnosno pravobraniteljice za pacijente, u ovom trenutku ne možemo reći da bi bio bolji ili lošiji od predloženog rješenja, ali možemo reći da je zakašnjelo rješenje osim ako bi se većina zastupnika izjasnila da ovaj zakon uputimo u treće čitanje, u što sumnjam jer su svi odbori o ovom konačnom prijedlogu zakona dali pozitivnu ocjenu. Moram istači da je predlagač uvažio dobar dio suštinskih primjedbi i sugestija Hrvatske stranke umirovljenika i ugradio ih u konačni prijedlog zakona čime smo mi u stranci iznimno zadovoljni. Željeli bi predlagaču sugerirati još sljedeće. Smatramo da bi ovom zakonu bolje pristajao naziv Zakon o pravima pacijenata, a sasvim je logično da zakon ima odredbe o zaštiti tih prava i to ne treba posebno isticati u naslovu. Predlažemo da se zakon uskladi sa odredbama Zakona o ravnopravnosti spolova te članak 24. sa odredbama Zakona o istospolnim zajednicama. Neovisno o svojim mišljenjima i svjetonazorima, moramo prilikom usvajanja novih zakona uvažavati sve važeće zakone bez izuzetka i bez ostatka. Predlažemo da se za članove povjerenstva izradi program obrazovanja i osposobljavanja za neverificirana znanja u funkciji ovladavanja vještinama participacije, suodlučivanja i donošenja mišljenja. Kao društvo, Hrvatska, veoma smo siromašni timskim radom zato nam i iskustvo, vještine i znanja za timski rad uvijek nedostaju. To znam osobno iz svoje prakse. To i stoga da se postigne standard rada povjerenstva i komunikacija među povjerenstvima u funkciji stvaranja moralnih kriterija i ustanovljavanja pozitivne prakse koja na taj način postaje opće dobro. Predlažemo da povjerenstvo u poglavlju o radu povjerenstva da se mora ugraditi odredba da povjerenstvo daje svoje mišljenje. Naravno da osim troškova za rad povjerenstva treba predvidjeti i sredstva za provedbu programa osposobljavanja i obrazovanja. Za kvalitetan rad povjerenstva biti će neophodno definirati zdravstvene standarde i košaricu zdravstvenih usluga koje pokriva opće zdravstveno osiguranje i ostala osiguranja kako bi povjerenstvo moglo vjerodostojno odlučivati o kršenju prava pacijenata i pokretati odgovarajuće akcije. Nedostaje nam cijelo poglavlje koje bi se trebalo zvati zaštita pacijenata od birokratiziranosti, nefunkcionalnosti, inertnosti, netransparentnosti i tehnološke podinvestiranosti zdravstvenog sustava. Isto tako ovaj zakon ne nudi odgovor kako zaštititi pacijenta od čekanja na zdravstvene usluge od 3 do 6 mjeseci i na preventivne preglede u specijalističko-konzilijarnoj zdravstvenoj zaštiti u kojem roku bolest može progredirati do tragičnih posljedica. Hrvatska stranka umirovljenika će amandmanima pokušati dopuniti i popraviti pojedine članke ovog zakona u funkciji poboljšanja cjeline. Smatramo da ovo nije zakon za sva vremena, već je ovo važan iskorak u našem ponašanju i oživotvorenju postulata građanske demokracije, a da će trebati usklađivati ga sa izgradnjom održivog zdravstvenog sustava. Hrvatska stranka umirovljenika će se pozitivno odrediti i prema svim amandmanima koji će prema našoj procjeni doprinijeti ukupnoj kvaliteti ovog zakona i podržati donošenje ovog zakona uvažavajući činjenicu da je teško zaštititi pacijenta u bolesnom zdravstvu. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Jedna obavijest. Sukladno članku 207. stavku 2. Poslovnika, isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta. Sada je na redu Klub SDP-a, zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. O načinu kojim bi se zaštitila prava pacijenata već se dugo raspravlja te stoga ocjenjujemo da je vrijeme sadašnje ustvari pravo vrijeme za definiranje jednog takvog akta. Držimo da predmetni zakon treba udovoljiti jednom osnovnom cilju. Po nama on bi trebao uskladiti i jasno definirati odnose između pacijenata, deklariranih prava iz svih vrsta osiguranja i zdravstvene struke, odnosno zdravstvenih ustanova. On mora biti konkretan i jasan, učinkovit u ostvarivanju a ne samo u zaštiti prava pacijenata i nije prihvatljivo o njemu raspravljati tek kao o deklarativnom aktu kojim ćemo formalno udovoljiti naraslim pritiscima civilnog društva ili potpisanim konvencijama iz područja zaštite ljudskih prava ili tek pukom usklađivanju sa europskim zakonodavstvom. Vjerujem da se svi možemo složiti da su deklarirana i osiguranjem pokrivena prava pacijenata u Hrvatskoj vrlo široka i da nije problem u tom području već da glavni problem nastaje u području njihova ostvarivanja. Bilo bi krajnje pogrešno ovaj zakon usmjeriti samo prema zaštiti pacijenata od mogućih pogrešaka ili neetičnosti zdravstvenog osoblja već prioritetno od grešaka sustava koji generira stanje u kojem je pravo pacijenta ugroženo, a da za to ovog trenutka nitko nije odgovoran. Treba biti vrlo oprezan kako se odgovornost loše i neodgovorne zdravstvene administracije od ministarstva do najniže razine upravljanja u zdravstvu ne bi prebacila samo na eventualno nepoštivanje zdravstvenih procedura ili što može biti još opasnije, hajku na zdravstveno osoblje. Sustavom se onim što je najveći problem kod nas, na žalost danas nitko ozbiljno ne bavi. Politikantski odnos ministarstva, oportunizam u sektoru zdravstva, suzdržavanje od glasnog iznošenja kritika postojećeg i prijedloga za poboljšanje sustava, strah od smjena ili optužbi i sudskog progona, interesna lobiranja bez jasnih kriterijima u postupcima nabavi radi razvoja i modernizacije zdravstva, sve to ima za posljedicu zaustavljanje ili usporavanje većine započetih reformskih procesa i ono što je najtragičnije, direktno pojačano ugrožavanje prava pacijenta. Jer nadam se da ćete se složiti, prava pacijenta najugroženija su u trenutku kada pacijent zdravstvenu zaštitu uopće ne može dobiti kao što je npr. u slučaju kada su potrošeni financijski limiti odjela ili bolnice, a danas se vrlo često srećemo upravo sa takvim situacijama. U takvim slučajevima danas liječnici odbijaju pacijente na neodređeno vrijeme, u pravilu ih već danas prebacuju u sljedeću proračunsku godinu, jer ne žele riskirati da ih se prozove za gubitke ili prijavljuje državnom odvjetništvu u najgorem slučaju. U zakonu kojeg smo dobili u raspravu, u članku 5. netko ga je danas ovdje spominjao, mislim sa velikim pravom, upisano je načelo humanosti i dostupnosti. E humanost čini mi se u našem zdravstvu nije upitna, ali dostupnost je upitna pri čemu mi se, to je moj dojam, čini da se dostupnost, da se pod dostupnošću podrazumijeva najčešće samo činjenica koliko je od mog stana ili od moje kuće, od moje bolesničke postelje udaljena neka zdravstvena ustanova i da li ja kao pacijent koji živim neznam u nekom zabačenom selu, trebam potrošiti isto kilometara i isto vremena da dođem do liječnika. Mislim da takvo tretiranje dostupnosti zdravstvene zaštite je potpuno pogrešno, jer problem nedostupnosti danas u Hrvatskoj je upravo u ovom području gdje postoji deklarativno pravo da zdravstvenu zaštitu dobijem, ali kada to pravo hoću ostvariti onda postoji sto i jedan razlog zbog čega to pacijent ne može. Zato kada glasno izričemo svoj stav da nam je zakon koji ima šansu bar malo popraviti ostvarivanje prava pacijenata potreban, čak nužan. Upozoravamo na opasnost da ga se ne zloupotrijebi ili da ga se zloupotrijebi kao alibi današnjoj ili bilo kojoj budućoj zdravstvenoj administraciji koja nije ili neće biti u stanju probleme rješavati sustavno. A pacijenti, oni su nažalost pogubljeni u labirintima birokracije i politikantskih obračuna, ništa ne razumiju i ovog trenutka su jedini koji plaćaju danak, tzv. štednji koja to ustvari uopće nije. Novac se troši jednako, a liste čekanja rastu. I to je ključna rečenica koja ukazuje na ugroženost prava naših pacijenata. Koristi ovog trenutka imaju jedino interesni i politički lobiji koji temeljem poslušnosti ulaze u čarobni krug podobnosti. Bilo je danas ovdje govora i o tome što je, a što nije prihvaćeno nakon prvog čitanja kao primjedbe. Iz onoga što piše u Konačnom prijedlogu zakona može se steći dojam da mnoge primjedbe uopće i nisu uzimane u obzir osim, i to je danas netko govorio, primjedbi koje su bile primjedbi amandmana ili prijedloga amandmana koje su bile dane na odbor. Međutim, široka zainteresiranost javnosti koja zaslužuje veću pozornost, ako zbog ničeg drugog onda zbog činjenice da je pritisak civilnog društva uopće naveo i prošlu, i sadašnju pa vjerojatno i buduću administraciju da razmatraju uopće ovaj problem, zaslužuju veću pažnju i čini mi se da je osim primjedba koje su bile izrečene ovdje u Saboru na odborima trebalo uzeti u obzir i razmotriti i sve one primjedbe koje su došle od čitavog niza udruga koje se bave ili pravima pacijenata ili ljudskim pravima općenito. Uočavajući ovaj nedostatak u postupku pripreme ovog Zakona, da bi prevladali za nas ovako neprihvatljivo stanje, SDP je u suradnji sa različitim civilnim inicijativama predložio cjelovit i opsežan prijedlog amandmana koji u cjelini bitno mijenjaju Prijedlog zakona. Zbog toga predlažemo da Sabor donese odluku o tome da se Konačni tekst zakona proslijedi u treće čitanje i da se do tada postigne kako politički tako i stručnu konsenzus oko amandmana u koje je uložen velik i ozbiljan trud širokog kruga stručnjaka. Budući da je broj amandmana velik i nema prostora da ih ovdje u cijelosti obrazlažem ispred Kluba SDP-a, dozvolite da upozorim samo na ključni amandman prema kojem bi institut Povjerenstva za zaštitu prava pacijenata zamijenio institut pravobranitelja. Možda je ovo hrabri iskorak i vjerojatno će izazvati brojne polemike, međutim, zato i zagovaramo treće čitanje, kako bi te polemike dobile prostor i kako bi ih oni koji će polemizirati bez obzira za ili protiv ovakvog instituta mogli iznijeti svoje argumente. Iako amandmani predviđaju osnivanje samostalnog pravobranitelja, ostajemo otvoreni za drugačija organizacijska rješenja, kao što je npr. mogućnost posebnog pomoćnika u okviru Ureda pučkog pravobranitelja. Ovaj smo svoj prijedlog iznijeli i na matičnom Odboru za rad, zdravstvo i socijalnu politiku gdje je temeljem stava ministra odbijen. Danas ponovo, ovaj put prema Saboru predlažemo usvajanje amandmana ili pak zaključak o provođenju trećeg čitanja koji nam se čini razumniji i prihvatljiviji. Držimo da bi prihvaćanje trećeg čitanja, ponavljam, bilo razumno rješenje koje bi doprinijelo donošenju boljeg zakona i učinkovitijem ostvarivanju prava pacijenata. O tome koliko bi to bilo i politički mudro čini mi se da je suvišno ovdje govoriti, ali mislim da od dobronamjernih sugestija, pa makar i ovakve vrste, ne treba nikada odustajati. Ovaj put su krajnje dobronamjerne i čini nam se da vode u pravcu pokušaja i nastojanja da bar oko nečega kao što je ovaj Prijedlog postignemo doista i politički i stručni konsenzus. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak navoda i jednu repliku. Prvo je ispravak navoda, gospođa Ivana Sučec-Trakoštanec. Izvolite.
Ispravljam netočan navod kolegice zastupnice, a ne znam da li je to navod Kluba zastupnika SDP-a ili nje osobno jer je iznoseći u ime kluba iznosila neke svoje osobne opservacije, da su, da pacijenti ništa ne znaju. Dakle, tako podcjenjivati, i ne razumiju i u tom smislu. Dakle, tako podcjenjivati pacijente mislim da nije u redu. Može se dogoditi da stjecajem okolnosti neki nešto ne zna pa je ovaj Zakon na tragu toga stava da sazna. Međutim, tvrdim da pacijenti danas jako puno znaju i o sustavu zdravstva i o svojim pravima, zahvaljujući liječnicima i medicinskom osoblju koje ih u to upućuje, pa i o toj birokraciji protiv koje se toliko rogobori. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Replika, gospodin Stjepan Bačić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Ja bih se na izlaganje gospođe Antunović osvrnio s par svojih primjedbi. Mislim da je ovo opet pokušaj da se kroz ovaj Zakon o pravima pacijenata zapravo govori o problemima u sustavu zdravstva općenito, što mislim, nije baš po mojoj procjeni primjereno. Govoreno je da ostvarivanje zdravstvene zaštite ne može bit riješeno ovim Zakonom. Pa ovaj Zakon i to ni ne tvrdi da će riješiti. Ovaj Zakon je jedan u nizu zakona koji već postoje u sustavu zdravstva, Zakon o zdravstvenoj zaštiti, Zakon o zdravstvenom osiguranju. Dakle, sva su ta pitanja tamo riješena i prava pacijenata zaštićena. Ovdje se govori, zapravo, o Zakonu koji regulira samo kad je u pitanju odnos pacijent-liječnik, odnosno pacijent-zdravstvena ustanova gdje se ta usluga pruža. Dakle, to je sasvim jedan drugi teren, ja bih rekao. Govoreno je bilo i da su bolnički limiti problem za sebe i da se tu zapravo ne ostvaruju prava pacijenata, da se novac jednako troši, a praktički da se ništa ne događa. Ja bih ipak podsjetio na neke činjenice i neke brojke. Na početku ove godine trošeno je u sustavu zdravstva 25% više nego u istom periodu prošle godine. Sada nakon 9-mjesečnog izvješća, to brojke govore, troši se svega 5% više. Prema tome, sa puno manje novaca liječi se po statistikama zdravstvenim 1% više slučajeva, odnosno bolesnika. Prema tome, više usluga se daje s manje novca. Ovo smatram da nije točno i u svakom slučaju ove amandmane koji se spominju da bi trebali poboljšat ovaj Zakon ne mogu prihvatit i nikakve potrebe nema da ovaj Zakon ide u treće čitanje.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, gospođa Željka Antunović. Izvolite.
Pa ja ću vrlo kratko, ustvari, samo ponoviti definitivno da postoji nesuglasje između razmišljanja o tome što bi ovaj Zakon trebao riješiti. Ja tvrdim da on ne treba biti deklarativan akt i zato sam rekla da treba rješavati sustav da bi ostvarili prava pacijenata. A sustav je loš i sustav generira probleme sa ostvarivanjem tih prava. Pacijenti ne mogu riješiti svoje elementarno pravo da ostvare zdravstvenu zaštitu zbog toga što mi imamo problem u sustavu. Ja sam to vrlo jasno rekla, ja mogu prihvatiti da se netko s tim ne slaže, ali dok god se s tim ne budemo slagali, dok god ne budemo rješavali sustav, ovo će sve biti samo neke parlamentarne ili političke poruke koje neće osigurati niti zaštitu prava, a još manje ostvarivanje prava pacijenata. Ja istina nisam rekla da se jednako troši, a da pacijenti ništa ne dobiju. Ja sam rekla da se jednako troši, a da liste čekanja se povećavaju i rastu. I to je činjenica koja ozbiljno upozorava ne samo mene, koja bi morala ozbiljno upozoriti prije svega kompletnu opet ponavljam zdravstvenu administraciju da traži instrumente i načine kako iz toga izaći. I još jedna mala polemika, kažete da ste s manje novca izliječiti više pacijenata. Ne znam o čemu se tu radi. Koliko ja znam kad se donosio proračun, onda je bilo riječi o više novca, a pacijenata sigurno nema više, jer ili je naša nacija ozbiljno počela biti bolesnija nego je bila, jer činjenice da liste čekanja za one ozbiljne i složene zahvate, ne za ono kad zbog prehlade idemo liječniku, neumoljivo rastu.
Hvala lijepa. S time su završene rasprave po klubovima. Pa molim potpredsjednika i ministra gospodina Hebrana koji se javio. Izvolite.
Hvala lijepo štovani gospodine potpredsjedniče, štovane dame i gospodo zastupnici. S nekoliko riječi da se osvrnem na ovo što je izrečeno za ovom govornicom, samo da bi izbjegli neke nesporazume. Izrečeno je naime čitav niz krivih podataka, pa da ne bi bilo zabune, a i da ih uskladim s ovim Zakonom. Prije svega drago mi je da su svi klubovi prihvatili ovaj Zakon, pa da nema potrebe za trećim čitanjem. I moram odmah reći da stotinjak amandmana koji je stigao sa potpisom gospodina Zorana Pusića u ime jedne civilne udruge je došao prije dva dana, a Sabor je u raspravi nekoliko mjeseci. Tako da nije bilo nikakve teorijske mogućnosti da mi prije dva dana uopće raspravljamo o tim amandmanima, stotinjak njih. Međutim, naknadno sam ih naravno pročitao. U tim amandmanima nema apsolutno ni jedne stvari koja spada u ovaj Zakon, sve što je tamo rečeno već postoji u pet zakona o kojima sam govorio uvodno. Tako da su oni zapravo potpuno nepotrebni. Dakle, odbijam komentar da nismo uzeli u obzir mišljenje civilnih udruga, itekako smo uzeli i kroz ovih tri, četiri mjeseca smo itekako s njima kontaktirali, zakon je bio u javnoj raspravi dovoljno dugo vremena da svatko tko je htio dobronamjerno njemu doprinjeti mogao je u tih preko 150 dana koliko je bio u javnoj raspravi. A amandmani koji su stigli na dan rada saborskih odbora definitivno nisu mogli kod zakonodavca biti uzeti u razmatranje. Nekoliko primjedbi je bilo na sustav organizacije zdravstva što s ovim Zakonom nema ama baš nikakve veze. Spomenut ću samo nekoliko takvih podataka. Bilo je rečeno da su liste čekanja iz dana u dan sve veće. Dakle, liste čekanja smo proteklih 10 mjeseci smanjili za 11%. Smanjili smo 11% reorganizacijom sustava rada u bolnicama, nažalost ne i dodatnim novcima, jer ih u proračunu kao što znate nema. Primjedba je bila zašto, kakvo je to pravo pacijenta da kad plati da dođe ranije na red? U Zakonu o zdravstvenom osdiguranju je definirano osnovno pravo pacijenta. Njegovo pravo je da ako je bolest akutna bude primljen odmah istog trenutka, bez obzira gdje i kada se prijavio, bez obzira na mjesto stanovanja i na lokaciju ustanove. Međutim, u tom Zakonu isto tako piše da ako bolest nije akutna, da onda ide pacijent na listu čekanja. Kolike su liste čekanja? Liste čekanja su u Hrvatskoj u europskom prosijeku i to značajno bolje od europskog prosijeka. A nemojmo zaboraviti tamo su puno bogatiji zdravstveni sustavi. Mi naravno i unatoč toga što smatramo da su liste čekanja u europskom prosijeku, a mnoge europske zemlje članice Europske unije imaju dulje liste čekanja od Hrvatske, mi unatoč toga imamo jedno povjerenstvo čiji zadatak vodi ga pomoćnik ministra docent Ljubičić je zadatak smanjenje tih lista i neprestano se liste prema tome smanjuju i sustav reorganizira. A u novom proračunu će upravo zbog tog zadatka biti posebna stavka koja će o tome voditi financijskog računa. Pitanje, zašto pacijent može za gotov novac doći odmah? Zato jer gotov novac nije u Zakonu o zdravstvenom osiguranju. Ako on plaća gotovim novcem, onda ne plaća i ne liječi se po Zakonu o zdravstvenom osiguranju, nego se liječi po dopunskim osiguranjima u onom dijelu kapaciteta koji nisu ugovoreni s HZZO-m, dakle koji su višak. Iako bolnica ima 30 kreveta viška, naravno da će dati pacijentu koji sam plati prioritet, takvih ima usput budi rečeno vrlo malo. Pitanje, zašto pacijent izvan radnog vremena za novac može doći? To pitanje ja postavljam, to je zakonska odredba prošle Vlade, s njom se nikad nisam složio, ali ona je tu i mi je moramo poštovati. Ja isto smatram da u istoj ustanovi ne bi se smjelo miješati plaćanje u kešu sa ostalim osiguranjem kod istog liječnika u istim prostorijima, jer dolazi do sukoba interesa i do možda podsvijesdnog odugovlačenja sa pregledom ne bi li pacijent došao popodne za gotovinsko plaćanje. Ali molim Zakon je tu i moramo ga poštovati ukoliko ga ovaj časni dom ne izmijeni na naš prijedlog, što ćemo pripremiti. Sljedeća stvar koja je bila postavljena na nekoliko puta, to je nepoštivanje radnog vremena. Kao da liječnici ne rade, oni su neradnici, nema ih u radno vrijeme, a kad pacijent dođe na red onda liječnik ode doma. Ja tu moram uputiti prosvijed, jer objektivni pokazatelji su drugačiji. U proteklih 8 godina na preko 100 milijuna pruženih zdravstvenih usluga bilo je 1284 primjedbe, odnosno pritužbe pacijenta. Što je negdje na razini jednog promila. I po tome možemo biti ponosni na sustav i na profesionalni odnos i liječnika i sestara i svih ostalih u sustavu u odnosu na materijalne uvjete u kojima rade. Sljedeća stvar koju mislim da bi trebalo istaći ovdje da li pacijenti imaju pravo na privatnost kad ih je 5 do 6 u sobi? Imaju pravo, ali nemaju mogućnost. Nemaju mogućnost jer sa 14 milijardi kuna koliko imamo godišnje u proračunu se ne mogu graditi nove bolničke, novi bolnički kapaciteti, jer za to nema novaca. Zbog toga deklaracija o pravima pacijenata Europske unije u članku 5. kaže, da se prava pacijenta koja su nabrojena dovode u sklad s financijskim mogućnostima društva. Naravno da ne može imati isto pravo na privatnost, može imati, ali ne može ga realizirati u Njemačkoj i u Hrvatskoj, kad je razlika bruto nacionalnog dohotka 1:5 do 6. Prema tome, to je predviđeno i ove sve, ove sve činjenice koje su ovdje su u skladu sa spomenutim člankom 5. Europske deklaracije. Sljedeće što treba reći, to je da je dug ovdje je rečeno da dug raste 250 milijuna godišnje itd. Tu treba reći i ponoviti istinu. Naslijedili smo 7 milijardi 300 milijuna ukupnog duga, od čega 3 milijarde dospjelih obveza samo za lijekove i 3 milijarde za medicinske proizvode. U ovoj godini smo vratili 3 milijarde duga, 2,5 milijarde je bio dug HZZO-a kod banaka, 523 milijuna smo ekstra iz proračuna uzeli za veledrogerije i na taj način spasili sustav od kolapsa, jer su brojne veledrogerije već tužile zdravstvene ustanove i stavile blokade na njihov račun, znači nemogućnost plaćanja usluga. Što se tiče rashoda naslijedili smo sustav u kojem je u siječnju to je govorio zastupnik primarijus Bačić, ja ću samo nadodati u siječnju je prosječna bolnica imala rashode 24% veće od prihoda u siječnju. U rujnu mjesecu je imala prosječne rashode veće 5,4% od prihoda. Zbog reorganizacije sustava o kojem sad nemam vremena govoriti. U isto vrijeme je broj hospitaliziranih pacijenata porasao za 1,06%, znači, rashodi nisu išli na račun manjeg broja bolesnika. Koliko je bilo polikliničkih usluga to sada ambulantnih izračunavamo. Zbog 20 mjera koje smo uveli sve bolnice koje su u državnom vlasništvu su danas likvidne u smislu da nemaju prekoračenja rashoda prema prihodima i prava pacijenta su prema tome značajno poboljšana. I na kraju, bila je izrečena rečenica zbog kresanja novca svake godine zdravstvena zaštita je sve slabija. Nije točno jer svake godine novaca je sve više i više. Prošle je bilo 14, ove je bilo 14 milijardi, iduće će nadam se biti 15 milijardi a MMF i Svjetska banka nas upozoravaju da 8,7% GDP koliko trošimo na zdravstvenu zaštitu je najviše u Europi i da to moramo hitno smanjiti. Dakle, trošimo puno više nego što je europski prosjek. O svjetskom da ne govorim jer je različit. Zašto? Zato što kod nas nema suplaćanja pacijenta. U zemljama Europske unije pacijent plaća značajni dio usluge sam iz đepa, ljekove 16%, bolnice sa oko 20 čak posto. Kod nas toga nema i toliko je proračun manji. Ako se odlučimo da idemo na sustav gdje pacijent plaća 15 do 20% standard će sigurno porasti i bit ćemo izjednačeni vrlo brzo sa europskim sustavom ali to je stvar političke odluke. I konačno, mislim da ovaj zakon ne treba miješati sa organizacijom zdravstvene zaštite jer je ona riješena sasvim na drugim zakonima koji kad predložimo njihove izmjene ćemo imati prilike opširno i raspraviti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo dva ispravka netočnih navoda. Prvo gospođa zastupnica Željka Antunović. Izvolite!
Ja ustvari imam nekoliko ispravaka netočnih navoda ali ja ću to sažeti u vrlo kratko. Naime, ako doista postoji 7,3 milijuna kuna duga što svako toliko ministar ponavlja. ... [[Upadica se ne čuje.]] Milijardi duga zašto onda ministar već deset mjeseci nije dao specifikaciju tog duga na moje izričito traženje na odboru. Bojim se da je riječ jednako kao i kad su u pitanju tvrdnja liste čekanja da su smanjenje ... [[Govornik se ne razumije.]] posto da su to činjenice koje spadaju u kategoriju onih neistina koje ministar povremeno izgovara o čemu je sam ovdje sa ovom sabornicom govorio. I konačno, netočan je navod da su svi klubovi prihvatili zakon i da nema potrebe za trećim čitanjem. Naime, tri klupa su izričito tražila treće čitanje.
Hvala lijepa. Drugi ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Milanka Opačić. Izvolite!
Ispravljam netočan navod ministra Hebranga koji je rekao da je u vrijeme kad je HDZ preuzeo vlast da je gospodin Hebrang spasio sustav od kolapsa i da su se veledrogerije tada spremale tužiti. Gospodine Hebrang, nažalost niste spasili sustav od kolapsa i niste zaustavili tužbe jer po najnovijem s obzirom da se u odnosu na prijašnji rok plaćanja da se danas rok plaćanja ljekova povećao na 200 dana Hrvatska ljekarnička komora je najavila da će tužiti HZZO.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa zastupnica Vesna Škulić. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege! Obzirom na veliki postotak osoba sa invaliditetom u ukupnom udjelu stanovništva ovim zakonom ne određuje se problematika osoba s invaliditetom i njihova specifična prava u poziciji pacijenta. Iako je nacionalna strategija jedinstvene politike za osobe sa invaliditetom od 2003. do 2006. godine kroz programe djelovanja u jednoj svojoj točki na određeni način obvezala Ministarstvo zdravstva, citiram, da će izrađivati sukladno Zakonu o zdravstvenoj zaštiti mjere zdravstvene zaštite s prijedlogom provedbe u cilju poboljšanja pružanja nekvalitete zdravstvene zaštite osobama s invaliditetom. Nažalost, o kvaliteti nemam što reći jer je i nema ali mogu puno više o svemu onome što priječi da sustav bude dostupan svim korisnicima na principima pravednosti i ravnomjernog pristupa potrebnim zdravstvenim uslugama. Osvrnut ću se na nekoliko segmenata. Pristupačnost. Nažalost, još uvijek kod nas veliki broj bolnica, ambulanta i domova zdravlja ne ispunjava osnovne kriterije pristupačnosti. Na taj način teško pokretnim i nepokretnim osobama osporava se pravo na lječenje i izbor liječnika. Od prvog čitanja ovog zakonskog prijedloga na terenu se nije pomaklo skoro ništa. I dalje postoji samo jedna ginekološka ambulanta dostupna za žene u invalidskim kolicima. U Hrvatskoj također živi oko 120 tisuća osoba s mentalnom retardacijom. Zbog specifičnosti mentalnog stanja potreban je i specifičan pristup u lječenju zubi. No, u Hrvatskoj postoji samo dvije zubne ambulante specijalizirane za stomatološke usluge osobama s mentalnom retardacijom koje rade na način da se pacijent uspava. Također, ovim zakonom nije omogućeno da pacijentima s invaliditetom informacije budu dostupne u njima prihvatljivom obliku prevođenjem na znakovni jezik, korištenje Brailovog pisma čime bi se osiguralo poštivanje temeljnih ljudskih prava kao što je pravo na jednakost pred zakonom, pravo na informaciju, pravo na dobivanje obavijesti, pravo na pristup medicinskoj dokumentaciji, pravo na prihvaćanje ili odbijanje pojedinog dijagnostičkog odnosno terapijskog postupka. Davanjem informacija u njima prihvatljivom obliku ne bi bilo potrebno posebno naglašavati na koji način se slijepe, gluhe ili gluho-slijepe osobe davati pristanak na prihvaćanje ili odbijanje pojedinog dijagnostičkog odnosno terapijskog postupka. Njima se uskraćuje pravo na vlastiti izbor i odluku i predlaže da oni ovlaste poslovno sposobnu osoba koja će u njihovo ime prihvaćati odnosno odbijati pojedini takav postupak. Naglašavam da slijepe, gluhe te gluho-slijepe osobe nisu osobe koje ne mogu donositi vlastite odluke te imaju zadržanu poslovnu sposobnost. Nužno je razmotriti mogućnost izmjena postojeće legislative kako bi se osiguralo pravo pacijenta na odabir kako terapijskih postupaka tako i ustanova za rehabilitaciju kako bi se pacijentima sa invaliditetom omogućilo da lječenje provedu u onim centrima za rehabilitaciju koji su najbliži ali s najboljim rezultatima u rehabilitiranju s obzirom na stupanj i vrstu njihova invaliditeta. Također je potrebno osigurati za roditelje djece s poteškoćama u razvoju pravo boravka u zdravstvenim ustanovama odnosno na stalni smještaj i prehranu s djetetom bez naplate kao i na pravo na izostanak s posla bez ugrožavanja radnog statusa. Potrebno je konzultirati nacionalno biotičko povjerenstvo za medicinu o provođenju istraživanja nad poslovno nesposobnim pacijentom i pacijentom koji nije sposoban za rasuđivanje. Naime, termin pacijent koji nije sposoban za rasuđivanje u članku 21. ili pacijent s težom duševnom smetnjom članak 17. ne omogućavaju razlikovanje pacijenta s težom mentalnog retardacijom kojeg mora predstavljati njegov zakonski zastupnik odnosno skrbnik od pacijenta s blažim ... [[Govornik se ne razumije.]] koji mogu sami dati ili odbiti pristanak. Kao zastupnica jako mi je teško govoriti o osobnim iskustvima ali zbog vrlo otvorenih mogućnosti da se stvari mogu događati i ponavljati. Naime, ja sam kao trinaestogodišnja djevojčica završila u jednoj ustanovi koja je bila specijalizirana za neuro mišićna oboljenja odnosno za distrofiju mišića. Obzirom da je bolest progresivna jako je teško predvidjeti dinamiku progresije. Mene i još četvero mojih vršnjaka bez znanja naših roditelja odveli su u drugu ustanovu i izvršili jedan terapijski postupak ili pokus a mi smo nakon nekoliko mjeseci završili u invalidskim kolicima. Naši roditelji ni mi nikada nismo doznali istinu da li je to bilo potrebno i da li je progresija bila kao posljedica bolesti. Eto, zbog toga sam progovorila o svemu tome i molim da se u ovom zakonu stavi poseban naglasak na djecu koja boluju od progresivnih ili kroničnih bolesti i koja su smještena u specijalizirane bolnice gdje roditelji ne mogu svakodnevno dolaziti i pratiti terapijski postupak nad svojim djetetom. Hvala.
Hvala lijepa. Ima riječ gospodin zastupnik Drago Prgomet. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine potpredsjedniče Vlade! Uz ustavne odredbe i nekoliko zakona, prije svega Zakona o zdravstvenoj zaštiti i Zakona o zdravstvenom osiguranju ovo je sigurno najbitniji zakon koji regulira prava pacijenata i to u onom opsegu tzv. ljudskih prava koja su univerzalna a ne iz opsega zdravstvene zaštite pacijenata iako bi se ovdje po nekim raspravama dalo zaključiti da smo govorili o Zakonu o zdravstvenoj zaštiti a ne o Zakonu o zakonu o pravima pacijenata. Međutim, mislim da ćete se svi složiti da ne postoji niti jedan zakon koji može regulirati u cijelosti ono što bi trebalo biti bit tog Zakona ali i odnosa zdravstveno osoblje, pacijent, a to je međusobno povjerenje. Stoga je uz važnost ovog Zakona itekako bitno da svi oni koji sudjeluju u procesu i pripreme Zakona ali i u liječenju rade upravo na izgradnji tog povjerenja i s te strane vidim ulogu i napor niza udruga koje su svojim amandmanima i prijedlozima dale svoj doprinos u konačnom izgledu ovog Zakona. Međutim, moram priznati da sam prije nekakvih tjedan dana kada je stigao ovaj Zakon na Odbor za rad i zdravstvo pročitao u novinama proglas jedne udruge koja se zove Udruga hrvatskih pacijenata pa kaže ovako: “Ukoliko se Zakon ne donese i ne prihvate naši amandmani pacijenti će biti i dalje prepušteni na milost i nemilost zdravstvenih djelatnika”. Moram priznati da jedna netočna i neprimjerena konstatacija koja sigurno ne ide u prilog onome o čemu sam govorio a to je izgradnji međusobnog povjerenja. Ona nije točna između ostalog i ovo što je profesor Hebrang u uvodu rekao a pozvati ću se i na rezultate ankete koja je tijekom 2001. i /02. godine Ministarstvo zdravstve sprovelo među pacijentima liječenim u zdravstvenim ustanovama da je upravo najmanje primjedbi bilo na ovaj dio koji se odnosi odnosa pacijent-liječnik, daleko više na ono što je naša realnost a to je pitanje smještaja, pitanje hrane itd. Naravno ne iz tog razloga ali doista ne vidim potrebu upućivanja ovog Zakona u treće čitanje obzirom da je Zakon kvalitetan da doista govori o onim segmentima pacijenata prava o kojima treba govoriti a većina su nabrojana dakle, od prava na informirani pristanak, regulirana prava na postupke kod medicinskih istraživanja, kod prava na drugo mišljenje itd.. A bojim se da bi neki od ovih amandmana koji su predloženi ne samo bili neprovedivi nego bi izazvali upravo suprotan efekt od onoga što su u namjeri htjeli pa bi dobili zakon koji bi, koji ne bi bio ono što mi često zovemo skandinavizacija ili skandinavski model zakona nego bojim se da bi dovelo do jedne amerikanizacije zdravstva gdje je za zdravstveno stanje pacijenta češće bitnije mišljenje odvjetnika a ne liječnika. Tako da bi došli sada iz jedne situacije u kojoj želimo od pacijenta učiniti subjekt u procesu liječenja, dobiti objekt ali ne medicinskog nego prije svega odvjetničkog razmišljanja. Apsolutno podržavajući ovaj Zakon kako zbog namjere predlagatelja da se zaštite svi oni koji su bolesni a poznavajući stanje ne samo otežanog tjelesnog stanja nego i vjerojatno najznačajnije psihičke, emocionalne ... [[Govornik se ne razumije.]] u takvoj situaciji želim istaći i potrebu da se i medicinskom osoblju omogući prijenos takvih prava i omogućavanje takvih prava i na određeni način podjele odgovornosti s pacijentima za njihovo zdravlje, liječenje i uspjeh u liječenju. Dakle iako danas govorimo o Zakonu koji regulira zaštitu prava jednoj od strana uključenoj u proces liječenja imajući na umu da bez zadovoljnog medicinkog osoblja teško je doista očekivati da ćemo imati zadovoljnog pacijenta. Potrebno je vrednovati i omogućiti rad medicinskom osoblju u uvjetima suvremenih tehnoloških dostignuča, omogućiti im normalnu stručnu edukaciju ali sada zahvaljujući ovom Zakonu potrebito je omogućiti edukaciju ... [[Govornik se ne razumije.]] smislu komunikacija, komunikacijskih vještina, prava i tako dalje. Jer sigurno je da bez upravo tog dijela dakle, bez tog segmenta koji aktivno sudjeluje u zdravstvenoj zaštiti vrlo je teško da će jedan zakon ma kako on bio dobar postići one efekte kakve je predlagatelj a mi, a i mi očekujemo. Stoga smatram da je ovakav Zakon bio itekako potreban, da je izuzetno kvaliteno napravljen, da su u njega uvršteni oni prijedlozi koji su stigli tijekom ljeta i da kao takav Zakon treba prihvatiti. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Sada je na redu gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. U razlici između rješenja koja se predlažu u odnosu na rješenja Prijedloga ovog konačnog prijedloga zakona Vlada a to jest možda konkretno upravo i kroz ministarstvo progovara na način da se osvrće samo što su govorili odbori, o tome je već kolegica Ljubica Lalić govorila kada je govorila u ime Kluba HSS-a. A zašto ovo ja sada posebno naglašavam? Zato što mi se čini da je vrlo indikativan onda odnos ministarstva kada vidi samo tijela, vidi povjerenstva a ne vidi čovjeka. Kako će onda prepoznati pacijenta ako ne vidi ni zastupnika koji je o tome nešto rekao i nešto imao reći? Dakle, tu mi se čini već da je to jedan loši put za uopće provedbu ovoga o ćemu mi ovdje i govorimo. Isto tako čitav ovaj Zakon pa i obrazloženje, pa iz Kluba HDZ-a koje dolazi ali tako se javno da Vlada i prezentira želimo evo konačno da pacijent bude subjekt sustava, dostupnosti, ima pravo biti obaviješten, sve se treba vrtiti oko pacijenta. I nema dileme da to čak pa i dobar dio odredbi i tako ne omogućava. Ali sadržajno što mi nudimo tom pacijentu, dostupnost na šta, ta košara je sve manja. Sve manje mu se pruža i omogućava mogućnost liječenja. Sve više se uskračuju prava jer bolnica, odnosno čitavo zdravstvo nema sredstava. I evo vi gospodine ministre, vi ste nekoliko puta evo prozivali liječnike koji su u pacijentu i bez ovog Zakona prepoznali čovjeka, prepoznali pacijenta. I nije ga bilo briga i s pravom ih nije bilo briga koliko to košta. Jer i sami ste rekli kada promovirate svoj famozni zakon 0,0 pa onda kažete ako smo i jedan jedini život spasili dobro smo učinili, dakle, cijena uopće nije bitna. A ovdje su upitni ljudi, oni liječnici, oni stručnjaci koji dakle i sada ste, i sada ste govorili o nekom dugu, o kolapsu i tako. Radi se o sredstvima koja su upotrebljenja za zaštitu života i zdravlja naših ljudi, najviše oko toga. E, sada im se nudi ovaj Zakon i nudi im se mogućnost da postanu središte sustava. A kakvog tog sustava to nam je skrojio dobrim dijelom MMF koji kaže da treba ozbiljno razmotriti mogućnost a vi na to pristajete, otvarate mogućnost, sada ćemo to vidjeti u proračunu za 2005. godinu, sve će biti jasno da se povećaju participacije to tamo stoji, da se ukinu neke usluge, to točno stoji u tom Sporazumu sa Međunarodnim monetarnim fondom a naročito je naglasak upravo na povišenje a ne na oslobođenje nego još na povišenje same participacije. I da li je to onda dostupnost usluga? Što piše da on ima pravo na uslugu kada ne može uopće ostvariti jer mu to vi više ne nudite, odnosno sustav mu to više neće nuditi. U tome je mislim problem a daleko od toga da zaista ovakav jedan Prijedlog zakona nije potreban. I da se osvrnem možda na nekoliko i konkretnijih odredbi. Prije svega onoga što nema u zakonu, a ovaj zakon bi trebao sadržavati. Nema govora o njezi onoj konačnoj upravo za umiruće. O tome nema ni jedne jedine riječi. To moderna zakonodavstva sadržavaju. Također nema ni govora o faktivnoj eutanaziji. Rečeno je da je ona zabranjena, ali ako sam čovjek odlučuje da li će se on liječiti ili ne on ima pravo o tome nešto reći. Međutim to zakonski prijedlog uopće ne sadrži. I ono što je mislim osnovno pravo što bi ovaj zakon trebao sadržavati, a na kraju krajeva što jedna javna, ne samo pacijent nego opća javnost misli da je izvor sumnja, najviša sumnja upravo izvire i sumnja u korupciju sustava izvire upravo u nedostatku odnosno nemogućnosti pacijenta da izvrši uvid u listu čekanja, a čuli smo već od kolegice Željke Antunović koja je govorila kako je ta lista sve veća i veća pa ta lista uskoro ako se prenosi već iz godine čak za sljedeću godinu postala, više nije lista čekanja nego lista nadrealista koji vjerojatno nikada neće doći na red uopće da vide liječnika, a ostat će im ovaj lijepi Zakon o zaštiti prava pacijenata. Dakle to su oni ozbiljni i suštinski problemi. Jedno bez drugog ne ide. I što smo tanji ondje u onome to veća kao prava dajemo odnosno pojavljuje nam se ovaj prijedlog zakona kojeg do sada i nismo imali. Ono što mi se čini, a već je bila skrenuta pozornost o samom povjerenstvu i što Klub SDP-a predlaže da bi bio bolji institut pravobranitelja, a u svakom slučaju ovako jedna forma pa i sastav povjerenstva kako to je stipulirano u prijedlogu zakona čini se u biti da je naknadni, u biti naknadna birokratizacija sustava. Zašto ovo govorim. Čak postoje razlike između onog prvog rješenja i ovog sada konačnog da bi upravo to povjerenstvo imenovala skupština jedinice regionalne odnosno područne samouprave, a upravo na čijem se terenu odnosno u čijem je vlasništvu i ta zdravstvena ustanova. Dakle nema dileme i da je ponovo u službi odnosno vrlo bliska sama politika ... [[Govornik se ne razumije.]] zdravstvene uprave, a upravo se pacijent taj kojem su prava narušena, a možete misliti do koje mjere kad se svak usuđuje otići do povjerenstva. Onda uopće kako on, postavlja se pitanje onda ozbiljnosti odnosno mogućnosti provedbe ovog zakona jer je upravo povjerenstvo zamišljeno kao onaj kontrolni mehanizam koji će i provoditi odnosno kontrolirati provedbu ovog zakona. U svakom slučaju bilo bi bolje ukoliko ne vidite izlaz u ovom prijedlogu odnosno rješenju što ga predlaže Klub SDP-a ali da u svakom slučaju se više oslanjamo na same udruge. Udruge nekoliko ima udruge, udruga pacijenata koje u ovom sustavu ne bi trebale biti samo nekakav konstruktivni korektiv nego upravo konstruktivni kreator kada su u pitanju upravo ove teme. I ono što mi se čini jako važnim to je u ovoj odredbi članka 17. koji govori o zaštiti pacijenta koji nije sposoban dati pristanak da u svakoj kući, evo imali smo sada jedan recentni slučaj gdje roditelji iz nekih vjerskih razloga uskraćuju djetetu pravo na zdravstvenu zaštitu. U tom smislu je Klub SDP-a reagirao amandmanom da u svakom slučaju tu bi morao dati konačnu riječ centar za socijalnu skrb tj. država i dati prednost primarnom interesu zdravlja i zaštite života i zdravlja maloljetnika, ali i svih onih osoba koje nisu sposobne skrbiti se o svojim pravima. U odredbi članka 16. u stavku 4. imate nešto što je mislim dosta ovako prepisano ne znam iz čega, ali to više nema smisao. Dakle da slijepe osobe, gluhe osobe koje ne znaju čitati, nijeme koje ne znaju pisati i obrnute kombinacije da daju izjavu pred javnim bilježnikom. Javni bilježnik nije sudski tumač niti za slijepe ni gluhe ni nijeme nego trebate pozvati dakle osobu koja se može s takvom osobom sporazumijeti pa neka i bude pred javnim bilježnikom, ali u tom slučaju da i troškove jer radi se o solomnizaciji akta, nisu mali, i, a takve osobe su u pravilu na margini društva i u pravilu su siromašne i treba im takvu pomoć pružiti upravo država odnosno da idu upravo ti troškovi na teret, na teret te zdravstvene ustanove. Evo, već je i crveno. Zato bih i zaključila da ovu internet stranicu koju ste otvorili, otvorena vrata. Čini mi se da je i ovo jedan projekt gdje se radi samo o virtualnim vratima i čini mi se opet ako se prisjetimo i Dinka Šimunovića da bi možda prije srna prešla ispod duge nego što će pacijent na temelju samo ovog zakona moći ostvariti svoja prava.
Hvala lijepa. ... [[Govornik se ne razumije.]] ispravaka netočnog navoda jedna replika. Prvo je ispravak, gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Žao mi je da uvažena gospođa zastupnica s toliko ironije govori o ovome zakonu i pravima pacijenata obzirom na obavještenost, dostupnost i tako dalje međutim ispravila bih njezin netočan navod jer je rekla da bolnice nemaju sredstava da pružaju zdravstvenu zaštitu. Kao što smo čuli i od primarijusa Bačića ova Vlada je dala više sredstava i povećane limite svakoj bolnici, ali nisam doživjela da u okviru i bolnice i ja kao liječnik ne mogu dati zdravstvenu zaštitu pacijentu. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Ruža Lelić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo kolegica Antičević-Marinović je rekla da je košara sve manja, a kada sustav ne može, ne nudi više te usluge ja mogu odgovorno reći da ta tvrdnja nije točna, da nijedna usluga iz košare nije ispala i da nijedna i da usluge je sve više i više i da su mnogi lijekovi koji ranije nisu bili na listi lijekova sada bili, ali evo žao mi je gospođu našu zastupnicu to uopće ne zanima kao i obično kad se o tome raspravlja.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Vladimir Pleško.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine potpredsjedniče Vlade, ministre. Gospođa Antičević je rekla točno ovako: «Lista čekanja, a lista nadrealista, da ti pacijenti nikad neće vidjeti liječnika». To je potpuno netočno gospođo i to je vrijeđanje praktički pacijenata. Ja mogu samo reći da se liste povećavaju zbog malog broja donatora što znamo da je jedan od problema u Republici Hrvatskoj, ali isto tako i zbog dugovanja prenešenih iz 2003. godine, a podsjećam da u 2003. godinu odgovornost za rad Ministarstva snosi bivša Vlada Republike Hrvatske.
Replika, gospodin zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ... [[Govornik se ne razumije.]] bih se osvrnuo na par postavki koje je gospođa Antičević rekla. Ponovo je zapravo u raspravi više bilo govora o sustavu a manje o samom tekstu Zakona o pravima pacijenata i ono osnovno što je iz ove zadnjih rečenica bilo vidljivo da se zapravo ovim birokratizira sustav. A ja bih podsjetio da je ovaj zapravo zakon napravljen na tragu zakona koji je započet tamo 2002. godine i koji je koncepcijski ipak bio sasvim drugačiji od ovoga. A baš upravo u tome kako se zapravo mislilo rješavati ta zaštita prava pacijenata jer je onda bila predviđena agencija za zaštitu prava pacijenata. Dakle jedan sasvim odvojeni sustav, ja bih rekao nova birokracija koja je za svoj rad predviđala 25 milijuna kuna. Ovaj naš prijedlog koji je bio u prvom čitanju i to je mislim čak da nije trebalo puno ga dorađivati za ovo drugo čitanje je predvidio u prvoj varijaneti volonterski rad. Dakle, da to rade ljudi koji poznaju sustav i koji će na neki način biti na dobrovoljnoj bazi pomagati pacijentiam da ostvare sv oja prava. Jer ja bih podsjetio da prava pacijenata i bez ovoga zakona su zaštićena. Zaštićena su Zakonom o zdravstveoj zaštiti, zdravstvenom osiguranju i svi ovim zakonima koji su već bili spomenuti. Kada bi ovako netko došao sa strane slušati naše ove rasprave o ovom zakonu o zaštiti prava pacijenata stekao bi dojam da su zapravo pacijenti ugroženi da se s njima postupa maltene kao kad dođu u bolnicu da su došli u logor neki koncentracijski. Naši pacijenti su jaio dobro liječni maksimalno dobivaju zaštitu u okviru naših mogućnosti tehnloških i stručnih. A i ljudskih. I statisike o broju žalbi upravo govore suprotno. I to je i ministar rekao da je postotak žalbi zapravo jako malen na sreću malen i ja se nadam da će tako i biti. Prema tome ne radi se o birokratizaciji nego samo o jednom institucionalnom pristupu da pacijent koji već i sada ima zaštićena prava po svim drugim zakonima da se to još na neki način pojača. I ništa drugo. Hvala.
Hvala vam lijepa. Odgovor na repliku gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa mislim da je kolega sam kontradiktoarn. Najprije je rekao i prigovori mi da sam više govorila o sustavu a manje o ovom zakonu. A zatim je rekao kad bi netko sa strane došao i imao bi činilo bi se kao da su naši pacjenti do te mjere ugroženi kao da su u logoru. Nije točno da sam ja to rekla, nit dala bilo kakvu primisao na to. Ali sigurno je ako ne budemo izgrađivali sustav ali sve pokazuje nato da ga osiromašujte, da vam MMF to dirigira. Da nemate novaca za umirovljenike i za zdravstvo i za sve ostalo što je obećano i što biste možd zaista i htjeli. Premat ome ovaj zakon će ostati puko i gotovo golo slovo na papiru. TAko da jednoga pacijenta ponekad nije briga da mu se objasni što je to iako je to dobro jako, ali važnije da mu se to učini. A sada ćete mu objasniti ali mu nećete imati novaca to učiniti. I na kraju krajeva istina je i to, to ćete se vi dobro složiti da neki zaista pacijenti imaju i apartman u bolnici a neki ne mogu dobiti ni krevet.
Hvala lijepa. Dalje rasprava. Gospođa zastupnica Lucija Čikeš. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine potpredsjedniče hrvatske Vlade, kolege i kolegice. Evo za razliku ja ću biti u svom izlaganju malo optimističnija. Ja podržavam prijedlog zakona o zaštiti prava pacijenata koji je usklađen sa zakonodavstvom Europske unije i predstavlja veliki iskorak u našem zakonodavstvu i veliki iskorak u zaštiti pacijenata. Dobro je da je napisan ali svaka mgou odgovorno reći da svaki odgovorni liječnik i danas bez …ovaj zakon obavlja svoj posao sukladno ovom zakonu jer ga na to obvezuju od Hipokratove prisege preko etičkog kodeksa Hrvatskog liječničkog zbora, pa sve do zakona o ljudskim pravima, zakona o lječništvu i zakona o ljekarništvu. Ovim zakonom pacijenta se stavlja u središte zdravstvenog sustava i još jednom se potvrđuje ono da smo mi ovdje zbog pacijenta a ne pacijent zbog nasa. Mi smo uslužna djelatnost i to bi trebalo načelo važiti za sve uslužne djelatnosti pogotovo ovdje kada se često puta upire da svi drugi moraju obavljati svoju dužnost po zakonu a da medicinari to trebaju sa ljubavlju i požrtvornošću. Zdravstvena skrb obuhvaća širok raspon usluga. Zaštitu zdravlja i njegovo unapređenje, prevenciju bolesti, dijagnozu bolesti, lječenja iste te njegu i rehabilitaciju pacijenta. I sukladno ovom pacijent se susreće tijekom svoga života u različitim ulogama. Od zdrave osobe do bolesne osobe, i do one potpuno ovisne. Međutim Hrvatska REpublika jamči zdravestvenu skrb svim svojim građanima i kako je prije u svom izlaganju ministar Hebrang rekao gotovo 95% troškova snosi. Zakon na primjeren način pokriva i individualna prava u zdravstvenoj skrbi, pokrivazaštitu dostojanstva ljudskog bića, zaštitu tjelesnog i menatalnog integriteta ljudskog bića, zaštitu njegove privatnosti, moralnih i jezičnih, kulturnih, vjerskih uvjerenja. U ovaj prostor neminovno i ulazi i medicinska etika bio etika. Medicina koja želi i treba biti po mjeri čovjeka po mjeri pacijenta u svojoj biti usmjerna je na služenje ljudskom životu i njegovoj cijelosti kako u tjelesnoj tako duševnoj i duhovnoj razini u individualnoj i društavenoj dimenziji. Ja bi se samo kao pedijatar osvrnula an zaštitu prava pacijenata i to djece u statusu pacijenata a osvrnula bih se na one amadmane i one sugestije koju mi je na moju adresu poslali građanski odbor za ljudska prava, te roditelji u akciji Roda. I jedni i drugi imaju primjedbu na članak 8. ovoga zakona koji govori o pravu na obavještenost. I sami vidimo dakako da je ovi članak 8. u nekoliko svojih stavaka govori o pravima na obavještenost, i tu stavlja pravo na suodlučivanje jednom rečenicom u ovim zakonom ovim člankom 8. uspostavlja se partnerski odnos između lječnika i pacijenta. I tako npr. u svojoj primjedbi na ovaj članak se piše da dijete ima pravo na informiranje o svemu što se tiče njegova zdravlja i mjera zdravstvene zaštite u skladu sa dobi stupnjem kognitivnog i emocijalnog razvoja, stupnjem naobrazbe i njegova izraženom željom za količinom i obimom inforamcija. Na način koji mu je razumljiv i prihvatljiv te ne dovodi ga u nedoumicu i ne potiče iracionalne stavove. Dakako da se slažem sa ovim da je ovo u skladu s konvencijom o pravima djeteta i otavskom deklaracijo o pravima o zaštiti. Ali opristite, kada stavimo dijete u više bih rekla da se ovaj amandman odnosi i u povezuje sa etikom medicinskom. Jer dijete nije ravnopravno ni za ako dođe do sudskog spora kakvi status dijete ima u sudskom sporu. Znači opet ima svoga zastupnika ima roditelja i člankom 8. se našeg zakona obvezuje prava roditelja na obavještenost a dijete to je stvar naše etike. Svakom je liječniku u interesu da bude dijete obaviješteno da dobije suradno dijete, jer će na taj način bolje biti dijagnostičar i bolji će biti liječnik. Pored toga tu se postavlja npr. i daje se amandman da pravo pacijenata odnosno dijeteta da u bolnicu bude primljeno samo onda ako je potrebna medicinska skrb odgovarajuće kvalitete ne može pružiti kod kuće ni ambulantno. Ali oprostite ovo ne bi trebalo biit regulirano zakonom, jer točno znamo u 21. stoljeću koliko su sužene i koje su medicinske indikacije za hospitalizaciju. Međutim ima iznimaka, i u 21. stoljeću je medicinska indikacija za hospitalizaciju ako se radi o akutnom respiratornom infektu i ako to dijete živi u neuvjetnim uvjetima a pogotovo ako je još pod pokroviteljstvom odnosno sa roditeljima koji su nedovoljno obrazovani. I ta je banalna infekcija i sada još uvijek uvjet za hospitalizaciju. Stavlja se psrimjedba i to da prilikom smještaja u zdravstvenoj ustanovi djeca imaju pravo na prisutnost svojih roditelja ili njihove zamjene, te na posjete koje nisu ograničene s obzirom na dob pacijenta. Ovo se regulira unutar same zdravstvene ustanove, Pravilnikom i ponašanjem u ustanovi, a dijete u zdravstvenoj ustanovi, kaže, ima pravo na stalan boravak jednog roditelja. I to se traži da se stavi u zakon. Ja smatram da ovdje ne bi se trebalo to staviti, ovo je predmet nečega drugog. Ovo bi se trebalo staviti i inkorporirati u Zakon o gradnji ustanova, zdravstvenih, pogotovo onih stacionarnog tipa, kada će se stvoriti onda i uvjeti da i roditelji i dijete bude. Vi znate sami koliko su sredstava uložiola mislim UNICEF-u zajedno sa našim rodilištima u program rooming in i koji sigurno nije do cijelosti uspio, jer bolnice u tako nisu građene. Znači, treba promijeniti Zakon o gradnji ustanova stacionarnog tipa da bi ovo. Prema, ovakvih amandmana kao što sam ja ovdje nabrojila ima na nekoliko stranica. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Stjepan Bačić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani potpredsjedniče Vlade. Evo, pred nama je drugo čitanje Zakona o zaštiti prava pacijenata. Rasprava je do sada pokazala da se uglavnom ovaj Zakon u drugom čitanju prihvaća, uz dosta primjedbi i kritika iz nekih klubova i pojedinaca. Međutim, ja bih rekao da je predlagatelj, dakle Vlada uvažila većinu primjedbi koje su bile nakon prvog čitanja i klubova i odbora i da je na neki način ipak taj Zakon u kvalitativnom smislu popravila, ali ja bih imao jednu svoju osobnu primjedbu na uvažavanje primjedbi da se u ovaj Zakon uvrste i kaznene odredbe kojih u prvom čitanju, ako se sjećate, nije bilo. Te kaznene odredbe su po meni vrlo visoke i one su zapravo za davaoce usluga zastrašujuće. Ja se bojim, a pogotovu tu je opasnost kod izrade provedbenih propisa kako zapravo dobro to regulirati, jer se treba stupnjevati. Ovdje su kazne predviđene od do. Prema tome, to je prepiska jednog kaznenog zakona, kao i Zakon o šta ja znam cestovnom prometu. Ako prekoračiš 100 km, onda je kazna veća, ako prekoračiš 60, ili 70 onda je manja. Ja zapravo ne vidim logike ako netko uskrati pravo pacijentu na informiranost ili bilo koje njegovo pravo iz ovog Zakona povrijedi, ono ne može biti na mekši i tvrđi način povrijeđeno. Prema tome, ne vidim razloga da to bude stupnjevano. Ako je prekršaj, onda ga treba kazniti jednom jednokratnom ili kaznom. Bojim se da će tu nastati problemi i bojim se da bi zapravo upravo te kaznene odredbe mogle postići jedan suprotni efket. Zakon ima cilj zaštiti prava pacijenta, dakle omogućiti mu da mu zdravstvena zaštita bude maksimalno dobra, odnosno na najbolji način data. Ove kaznene odredbe mogu kod one druge strane, a to su davaoci usluga i liječnici i sestre i sve drugo medicinsko osoblje, mogu kod njih izazvati strah i zapravo blokirati ih u nekim postupcima koji oni inače rutinski čine pa će zapravo doći do uskrate prava pacijentu, ne zbog financijskih ograničenja, već upravo zbog ovog straha da će odgovarati da će platiti kaznu, pa je onda bolje nečinit, nego načinit nešto za čeg ćeš biti poslije tužen. Bojim se da uvrštavanje ovih kaznenih odredbi i nije najbolje rješenje. Ja mislim da treba promisliti kad se budu radili provedbeni propisi da se to pokuša kako tako ublažiti, jer sad kad je već uvršteno u Zakon, onda se očito moraju primjenjivati stavke kaznenog zakolna, a ne više ovoga Zakona kojeg smo mi u prvom čitanju imali. Dakle, intencija ovog Zakona je da se pacijent iz stanja objekta prevede u stanje subjekta, ali već je bilo rečeno u jednoj raspravi da to ne bi otišlo opet u jednu drugu krajnost, pa da pacijent opet ne bi postao subjekt samo sad, odnosno objekt, samo sad ne više liječničke grupe i medicinskog osoblja, nego neke druge grupacije, advokatskog lobija itd. koji ovdje vidi dobar teren za svoj biznis. Ja se nadam da se do toga ipak to neće dogoditi. Ono što je bitno naglasiti da je ovaj Zakon obuhvatio sva načela, prava, i ja bih rekao da ih je dobro regulirao i da tu više nekih velikih pomaka ne bi trebalo ni očekivati, bez obzira na silne amandmane koji kad se dobro pogledaju, onda se vidi da zapravo nisu vezani na sam ovaj Zakon, nego na sve druge zakone koji već postoje u zdravstvu i koji reguliraju taj problem. Prema tome, ja mislim da ovaj Zakon može ići u proceduru, da je ovaj tekst u drugom čitanju dobar, da nema nikakve potrebe za prolongiranjem, da se ide u treće čitanje, jer kažem ovo je prvi zakon,jedan u nizu koji dopunjava, dakle to je jedan ogoljeni zakon koji dopunjava samo ono što u postojećim zakonima nije dovoljno precizno rečeno, dakle Zakon o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju i ne bi bilo dobro da sad od ovog zakona tražimo perfekcionizam do kraja. Jer ako idemo u tom smjeru, onda zakon nikada nećemo donijeti. Bolje je ikakav zakon, njega ima vremena, nijedan zakon nije za sva vremena, ima vremena korigirt kad se u praksi pokaže da mu neke postavke nisu dobre. Mislim da ga treba tako i shvatiti, da je on pokušaj da se ta pravna regulativa u sustavu zdravstva na ovaj način u segmentu zaštite prava bolesnika, dopuni, pojasni i da ga na taj način i svi shvatimo i da zapravo to bude poruka i našim pacijentima da se ne boje zdravstva, odnosno sustava zdravstva, da svi zakoni su i stvoreni za to da mu osiguraju maksimalnu zaštitu prava. Ja bih podsjetio ipak na činjenicu koja je već i spomenuta danas. Najveća zaštita pacijentova prava je Hipokratova zakletva. I nemojmo to zaboraviti, bez obzira što se sad ovimf zakonom dovodi jedan, jedno novo načelo, načelo partnerstva, dakle jedno suodlučivanje. Ja mislim da ne smijemo zaboraviti na povjerenje, a to je načelo koje je uvijek postojalo i postojat će i dalje između pacijenta i liječnika. Ovo načelo nije samo vezano na ovaj segment zdravstva, na pacijenta i liječnika. Mislim da je povjerenje kao načelo važno u svakom sustavu društvenih odnosa, jer kad bi to bilo, onda bi puno manje problema u našem društvu bilo, pa i sudovi koji su sad preopterećeni raznim predmetima imali bi puno manje posla. Još jedanput pozdravljam ovaj Zakon. Mislim da je on dobar, da će on pomoći našim pacijentima da steknu još veću dozu sigurnosti u zdravstveni sustav, a upozoriti one koji zaborave da na pravi način izvršavaju svoje obaveze i profesionalne i humane. Dakle, na one koji zaborave na Hipokratovu zakletvu. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Ruža Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ja isto kao i gospodin Bačić podržavam donošenje Zakona o pravima pacijenata, jer u hrvtskom zakonodavstvu do sada ne postoji zakon koji bi tako cjelovito, koji bi tako znači cjelovito regulirao pitanje prava pacijenata, premda su mnoga pitanja regulirana vezano uz zaštitu prava pacijenata, uređena u dva ključna zakona, a to su Zakon o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju, tu je još Zakon o liječništvu, ljekarništvu i drugi zakoni. Osim ovih zakona postoji i niz zakonskih i podzakonskih pravnih propisa koji izravno se ne odnose na prava pacijenata ali koji uređuju pitanje iz područja recimo ekologije, trgovine, industrije i tome slično, odnose se na pitanje našeg zdravlja a time neizravno i na naš pravni položaj u svojstvu pacijenata. Od osobitog značaja su i normativni akti Medicinske komore, kao jedne stručne organizacije koja sudjeluje u provedbi zdravstvene zaštite primjerice etičkim kodeksom Liječničke komore normiraju se odnosi liječnika i pacijenta, osobito dužnosti i pravna odgovornost liječnika. Jedan od ciljeva ustvari, donošenja ovoga zakona je osnaživanje pacijenta i uspostavljanje jednog partnerskog odnosa što je evo u više puta istaknuto. Znači osnaživanje pacijenata i uspostavljanje jednog partnerskog odnosa liječnik i pacijent, jačanje suodlučivanja pacijenta u liječenju, terapiji i dijagnostici i preuzimanje odgovornosti u tim svim postupcima i odgovornosti za svoje zdravlje i ishod liječenja. Ja bih rekla da su ključne točke u tom osnaživanju pacijenata i dobra komunikacija između liječnika i pacijenta i potrebe za vrlo jasnim objašnjenjima što ih liječnik treba dati pacijentu ili njegovoj obitelji te ujedno biti ne samo liječnik nego biti savjetnik, biti prijatelj i partner, što nije lako, jer svi nemamo razvijene komunikacijske sposobnosti jednako. A zašto je važna ta komunikacija? Ovdje smo vidjeli da kaže da je važno da se nešto učini, a ne važno da se objasni. Ja se uopće s time ne bi složila. Kao liječnik mislim da je zaista komunikacija vrlo bitna u tome svemu jer je razgovor jedan od najvažnijih dijagnostičkih i terapijskih oruđa u medicini. I više puta je istaknuto i ako čitate i razne časopise i bilo šta drugo da je način ophođenja sa pacijentom jedan je od najvažniji je u njegovoj ocjeni cjelokupnog zdravstvenog sustava, znači taj način ophođenja. Prema tome, nije bitno samo pružiti uslugu nego se znati i dobro ophoditi. Zatim, stoga je Ministarstvo zdravstva, ovdje bi htjela istaći da je pokrenulo projekt "Naša ljubaznost početak je svakog liječenja" i mislim da je to zaista potrebno i da je to za pohvalu, da bi trebalo obuhvatiti sve zdravstvene djelatnike ne samo bolničke nego i primarne zdravstvene zaštite jer ipak zdravstveno osoblje u primarnoj zdravstvenoj zaštiti je ustvari, mogli bi reći osoblje prvog kontakta i sve one eventualne propuste koji se negdje događaju i treba se tu ublažiti i to zato je i nama takva edukacija potrebna itekako smo za nju zainteresirani. Zatim, drugo što je važno u tom osnaživanju pacijenata je svakako vrijeme. U Hrvatskoj ali i u zemljama Europske unije broj pacijenata je toliko veliki, zaista toliko veliki da liječnik mada to i želi ne može posvetiti pacijentu sve ono potrebno vrijeme koje bi bilo nužno da odgovori na sve njegove zahtjeve i pitanja. Da bi to bilo drugačije svakako bi trebali imati više liječnika ali ne samo kod nas nego općenito i u Europi je sve manje zainteresiranost za zvanje liječnika, jer poslije mukotrpnog studija i teškog studija od 6 godina dobijete posao koji je plaćen evo, 4 i pol do 5 tisuća kuna u općoj medicini, a to zaista nije stimulativno ukoliko nemate nekih drugih, zbog čega idete na takav studij. Donošenjem zakona, ja bih rekla da je potrebno učiniti jedan pomak od jednog centarliziranog odlučivanja i kolektivnog rješenja prema individualnom. Dakle, naglasak je na zaštiti individualnog pacijenta i uključivanje pacijenta u razne razine procesa odlučivanja. Donošenjem predloženog zakona uvela bi se načela promicanja prava pacijenta čijom primjenom bi se poboljšala kvaliteta zdravstvene zaštite i omogućila lakše i cjelovito ostvarivanje tih prava. Navedenim zakonom promicala bi se i ljudska prava i vrijednosti u zdravstvu. Ja bih također spomenula da se u prijedlogu zakona uzete su smjernice i europske deklaracije o pravima pacijenata iz 94. godine koja prava pacijenata obrađuju kroz nekoliko poglavlja koja su obuhvaćena i u ovom zakonu, a to su ljudska prava i vrijednosti u zdravstvenoj zaštiti, informacija i informativni pristanak, povjerljivost i privatnost te njega i liječenje. I ja bih, isto tako sam primijetila da u konačnom prijedlogu zakona da su izvršene značajne promjene, prihvaćene mnoge primjedbe. Neki članci su izmijenjeni, dopunjeni i bolje formulirani, a neki su i dodani. Recimo u članku 10. u konačnom prijedlogu se kaže da pacijent uvijek ima pravo tražiti drugo mišljenje, ranije je to bilo rečeno ako pacijent smatra da nije potpuno obaviješten ima pravo tražiti drugo mišljenje. I svakako da bi kod ovoga trebali stvoriti jedno takvo javno mijenje i općenito da traženje drugog mišljenja nije u stvari neko izricanje nepovjerenja prema liječniku nego da je to evo osnovno pravo pacijenta. Ne znam samo kako će to zdravstveno osiguranje uspjeti sve podmiriti. Zatim pravo na povjerljivost u članku 25. govori se jasnije tko ima pravo biti upućen u zdravstveno stanje pacijenta i ovu sadašnju formulaciju smatram da je jasnija i bolja. Zatim tu je pristup, pravo na pristup medicinskoj dokumentaciji i dodani su i novi članci. Još bi samo rekla, ovdje se osvrnula na ovaj članak 16. gdje kaže da je potrebno kao javni bilježnik i tako, ali nije se nastavio dalje čitati ili da se kaže pred dva svjedoka iskazanom izjavom kada su u pitanju slijepe, gluhe osobe ili one koje su nepismene, pa mislim da taj članak kao takav može se prihvatiti. Ovdje imamo dodani novi članak pravo na održavanje osobnog kontakta, članak 26. Svakako da će to biti potrebno riješiti provedbenim propisima kako to sprovesti u djelo ukoliko postoji zabrana da netko, znači zabraniti posjete određenoj osobi ili osobama i tko će to provjeravati, tko je ta osoba koja je zabranjena, a vidimo da za to postoje kaznene odredbe pa mislim da će to, treba o tom članku i bitno promisliti. Zatim ovdje je još dodano isto pravo na samovoljno napuštanje bolnice u članku 27. gdje je ipak jasnije rečeno pod kojim uvjetima i kakav je postupak kad netko izjavi da samovoljno napušta bolnicu. Do sada je to bilo uglavnom postupak takav ako netko napusti samovoljno bolnicu da ustvari snosi sve posljedice kasnije za svoje zdravlje, pa je dobro da je ovdje formulirano i taj postupak. Tu je naravno i pravo na naknadu štete što danas, što u budućnosti sigurno da će biti i više izraženo zbog obaviještenosti pacijenata i zbog jačeg lobija odvjetničkog. Izmijenjeno je i povjerenstvo da treba primiti naknadu za svoj rad, to je u redu, evo samo to je prebačeno na jedinice lokalne samouprave i vidjeti ćemo koliko će oni za to imati novaca i to. I kao i ovo mi se čini značajno, ipak da je određeno da povjerenstvo mora obavijestiti podnositelja pritužbe o poduzetim aktivnostima bez odgađanja, a najkasnije u roku 15 dana. Uvedene su i kaznene odredbe, evo kolega Bačić je rekao da su te kaznene odredbe i dosta visoke. Ja bih samo htjela da kažem da ovdje zaista, eto ne znam u provedbenim aktima i šta će, kako će se moći nešto konkretnije regulirati jer iz ovoga proizlazi da svakako ima interesa može tražiti neku odštetu i nešto reći da od ovih prava koje ima ovdje a koje su kazneno, imaju kaznene odredbe da mu je nešto uskraćeno, pogotovo kaže, da povrijedi zabranu posjete određenoj osobi ili osobama i tako, ili slično. Znači u kaznenim odredbama vidim da može biti dosta poteškoća. Pri tome svakako da ne zagovaram, da ne treba biti odgovornosti, ali se u tome svemu može biti i krivo tumačenje. Na kraju bi istakla da prava pacijenata treba razlikovati od osiguranikovih prava. Ovdje se uvijek raspravljalo i mislim da se više ticalo prava iz zdravstvenog osiguranja nego prava pacijenata. Naime, dok su prava pacijenta jedna univerzalna prava i kao takva dio općih prava. Naša prava iz zdravstvenog osiguranja ipak proizilaze iz ugovornog odnosa pacijenta i osiguravajućeg društva. Istina za sada nemamo takav ugovorni odnos da svi dobijemo ugovore, ali vjerojatno će to u budućnosti biti, a zadatak je cjelokupnog društva od zdravstvenog osoblja, medija, Udruga za promicanje prava pacijenata da upoznamo i približimo prava njihovim korisnicima i olakšamo im njihovo korištenje. Ja bih rekla da je Zakon o zaštiti prava pacijenata da će to područje učiniti ipak jedno cjelovito, a kako je usklađen sa pravnim stečevinama Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe kao liječnik podržavam njegovo donošenje i mislim da ne trebamo sada odugovlačiti i pisati na stotine amandmana, mislim da je zakon dobar i da može postići se napredak u zaštiti prava pacijenata. U ovim nekim raspravama zaista kao pacijenti ako su nas slušali mogli bi se itekako uplašiti da se nalaze u, da su pogubljeni u labirintu birokracije i tako. Ja mislim da zaista to ne stoji, ali da će ovaj zakon ipak pomoći u ostvarivanju prava. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Stazić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Doma, cijenjeni ministre. Ovaj zakon bio bi i potreban i koristan samo da je pripremljen malo bolje. On je manjkav, nedovoljno izbrušen, a osim toga ne pogađa ni bit. Gledajte to je zakon koji se zove Zakon o zaštiti prava pacijenata. Ajmo vidjeti gdje su ta prava pacijenata najviše ugrožena, što je to što treba štiti zakonom kad se već zakon donosi. Pa gledajte imamo te famozne liste čekanja. Pacijenti ne mogu preko godinu dana doći na red na specijalistički pregled i na obradu. Pa tu su njihova prava ugrožena. Tu. A gledajte šta piše u članku 12. "Pacijent ima pravo biti upoznat s imenima te specijalizacijom osoba koji izravno pružaju zdravstvenu zaštitu." Pa ljudi Božji pa to piše na svakim vratima ime i prezime doktora i njegova specijalizacija. Pa nije to problem. Pa jeste li vi ikad doživjeli, pročitali, od nekoga čuli da u Hrvatskoj postoji liječnik koji je odbio pacijentu reći svoje ime i prezime i svoju specijalizaciju. Pa gdje se to dogodilo? Pa jel' to problem kojeg treba ovaj zakon rješavati? A o listama čekanja, ni slova. Ni slova. To nije problem za ovaj zakon i za zakonodavca i za predlagatelja zakona. Tu nema riječi niti jedne jedine, što s pacijentima u terminalnoj fazi. Mi imamo ljude, događa se to, takva je praksa na žalost. Imate ljude koji su u terminalnoj fazi oboljeli od karcinoma, neće ih primiti bolnica jer mu ne može pomoći, nema mjesta da ga primi. Ali taj termin, mi nemamo nigdje sustavno riješeno kako pomoći tim ljudima. Gledajte njima se ne može pomoći, njima se život ne može spasiti pa to je jasno, ali im se može omogućiti dostojanstvena smrt. Pa plaćali su za to doprinose cijeli radni vijek. Pa zašto o tome u ovome zakonu nema ni jednog jedinog slova? Nego se govori o tome da liječnik mora reći svoje ime i prezime. Svašta! Onda, gledajte. U članku 4. govori se o zaštiti osobnosti i to je sasvim O.k. Ona uključuje zaštitu poštivanja privatnosti, svjetonazora te moralnih i vjerskih uvjerenja i to je posve u redu, sve to treba štititi i zakonom to treba štititi. Ali pogledajte šta se nama događa u Hrvatskoj. Prije mjesec dana je to bilo, u Splitu. Zbog vjerskog fanatizma, znači zbog obaveze da se poštuju tuđa vjerska uvjerenja, majka jednog malodobnog pacijenta kojemu je trebalo nastaviti terapiju ili poduzeti terapiju presađivanja koštane srži jer je dječak bolovao od leukemije, njega vadi iz bolnice i zabranjuje medicinski tretman toga djeteta. Mi imamo, ima ljudi s takvim vjerskim uvjerenjima poput Jehovinih svjedoka koji primiti transfuziju, ali dobro je kada on odbija primiti transfuziju za sebe, to je njegovo pravo, slažem se. Može odlučiti da će umrijeti jer neće primiti transfuziju. Ali kada on takvu odluku donosi u ime malodobnog djeteta, e onda je to nešto s čime se moramo suočiti kao s problemom koji nije zakonski riješen dovoljno i zbog toga smo i predložili jedan amandman gospodine ministre na članak 17. koji bi liječniku stvorio obavezu da u takvom slučaju odmah, ali odmah obavijesti centar za socijalnu skrb. Naime što se dogodilo u slučaju ovoga dječaka? Tu je liječnik obavijestio ne centar za socijalnu skrb nego novinare zbog svojeg liječničkog uvjerenja, zbog potrebe da pomogne dječaku obavijestio je novinare, novinari su digli buku, onda uključio se centar za socijalnu skrb, kada su zaprijetili roditeljima da će im oduzeti dijete e onda su oni pristali da se to dijete liječi. Da nije bilo takvog ponašanja liječnika koji je reagirao spontano, mi ne bismo imali zakonsku obavezu da zaštitimo to malodobno dijete pred nečijim tuđim vjerskim fanatizmom. To u ovaj zakon mora ući. E onda ima tu i poslastica u ovom zakonu, jedna je u članku 20. koji govori o znanstvenim istraživanjima nad pacijentima i uvjetima kada se ta znanstvena istraživanja mogu poduzeti pa se tu nabrajaju uvjeti, koji su sve uvjeti i to se svi moraju ispuniti da bi se moglo početi s znanstvenim istraživanjem nad pacijentom, a uvjet dva kaže doslovno ovako: Rizici kojima se izlaže pacijent nisu nesrazmjernim mogućim koristima od istraživanja. Najprije kada to prevedemo na hrvatski jezik, pa ovo nisu nesrazmjerni, iskažemo afirmativnom rečenicom, znači srazmjerni su, dobijamo izričaj da rizici moraju biti srazmjerni mogućim koristima i sada pazite ako rizici nisu dovoljno veliki nisu u dovoljnim srazmjerima s koristima, znači ako su rizici premali onda se neće provesti znanstveno istraživanje. Pa valjda obrnuto ministre, pa valjda korist mora biti veća od rizika da bi se moglo poduzeti znanstveno istraživanje. Pa obrnuto od ovoga! Pa ja neznam kako netko može ovako nešto nelogično napisati i pazite ja sam na to upozorio kod prvog čitanja zakona, ali kao što je tu već netko rekao, pa nije ministarstvo je vodilo računa samo o tome što su klubovi govorili, ovo drugo uopće nisu čitali valjda. Pa ne bi to mogli ostaviti u zakonu. Pa to stvarno ne služi na čast. Onda pojedinačne primjedbe. U članku 9. tko daje obavijest pacijentu jel'. Daje veli zdravstveni radnik visoke stručne spreme koji pacijentu izravno pruža određeni oblik zdravstvene usluge. Ali gledajte postoji i nekakvi djelatnici koji pružaju određene zdravstvene usluge, a da nisu zdravstveni radnici. To su psiholozi, defektolozi, logopedi, njih treba uključiti u ovo, pa i oni imaju tu obavezu informiranja pacijenta, neznam zašto su ispali. Članak 16. pacijent ima pravo prihvatiti ili odbiti dijagnostički, odnosno terapijski postupak osim u slučaju neodgodive medicinske intervencije čije bi nepoduzimanje ugrozilo život i zdravlje pacijenta i izazvalo trajna oštećenja. Ali ne piše se tko o tome odlučuje. Tko o tome odlučuje da će to izazvati štetu i trajno oštećenje, da je potrebna neodgodiva medicinska intervencija? To zakon ne precizira. Gledajte praksa je sadašnja da u slučaju kada bolesnik odbija neodgodivi zdravstveni pregled jel', procjenu njegovog stanja vrši nadležni psihijatar. Pa to ovdje trebamo uvest. Pazite čovjek ne mora biti u psihičkoj kondiciji takvog da može donijeti razumnu odluku, ali onda to treba nad tim arbitrirati psihijatar. Može donijeti nalaz da kaže da je to pacijent koji ne može rasuđivati i tu ne možemo ići na štetu pacijenta a tobože štiteći njegovo pravo, a da to definirali nismo. Prema tome ajmo zaštititi pacijenta na pravi način pa tamo gdje nije sposoban rasuđivati neka to utvrdi dežurni jel', nadležni psihijatar pa onda neka netko donese odluku da će mu se ipak primijeniti terapija. Kratko još samo o ovim povjerenstvima. Gledajte, tih sad povjerenstava ima: Povjerenstvo jedinica lokalne samouprave, pa Državno povjerenstvo, pa onda nadležne inspekcije koje reagiraju na pritužbe jedinica lokalne samouprave, odnosno na prijave, pa onda još nevladine udruge, a da se ne zna tko je tko šef. I šta tu rade nevladine udruge koje u principu rade isto što će raditi ova povjerenstva jedinica lokalne samouprave. A u članku 32. kažete da povjerenstvo ima 5 članova, dakle, to je ovo lokalno jedinica lokalne samouprave, imenuje ga skupština i pazite, iz redova pacijenata nevladinih udruga i stručnjaka na području zaštite prava pacijenata. Pa tko su ti stručnjaci na području zaštite prava pacijenata kad još nismo imali zakon? Tek sad imamo zakon, tek sad netko može postat stručnjak, jel? A osim toga, pa nemate u svim jedinicama lokalne samouprave nevladine udruge koje se bave ovim pitanjem. Ima malih općina, malih općina. Nemaju toga, kako ćete sastavit povjerenstvo? Jer neće se moć sastavit po ovom Zakonu. Znači, tu je intencija, jest dobra. To je u redu da se ta povjerenstva osnivaju, ali ne tako da se u Zakonu napravi izričaj po kojem će njih bit nemoguće osnivati u svim jedinicama lokalne samouprave. Onda to povjerenstvo, molim vas obavještava javnost o povredama prava pacijenata. Ali pazite, to je tek prvi stupanj. Ono ima prijavu pacijenta, onda o tome mora obavijestiti inspekciju, pa inspekcija utvrđuje da li je povrijeđeno pravo. Ali Zakon daje ... [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]] , ali vrijeme mi je tako i tako isteklo pa s tim zaključujem. Hvala.
Zahvaljujem uvaženom zastupniku Staziću. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Ima tu niz netočnih navoda, među njima je jedan da Zakon nije pripremljen. Mislim da je Zakon zaista pripremljen, što je očito da ide iz prvoga u drugo čitanje. Da u drugom čitanju i sadašnjem Konačnom prijedlogu su mnoge primjedbe uvažene i uvrštene u ovaj Zakon. Druga stvar, nije istina da pacijent mora čekati pregled godinu dana. Gospodine Staziću, navedite mi jednog pacijenta koji je čekao pregled kod liječnika godinu dana, a kada čitate članke iz Zakona, ja mislim da je Zakon kao zakon jako povezan i da se ne može iz cijelog Zakona izvaditi jedna rečenica iz jednog članka da nije povezana sa drugim člankom. Kao što ste vi pročitali da je rizici kojima se izlaže pacijent nisu nesrazmjerni mogućim koristima od istraživanja, a zaboravili ste pročitati da rezultati istraživanja mogu doprinijeti stvarnoj i izravnoj koristi za zdravlje pacijenta. Dakle, ništa u štetu pacijenta. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ruža Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa ja bi od niza netočnih navoda osvrnila se, mada je kolegica Caparin rekla već to, ali ipak bih htjela i sama potvrditi. Kaže da se na pregled, specijalistički pregled čeka i godinu dana. Ja sam zaista ravnatelj jedne ustanove koja pokriva 50 tisuća stanovnika i nije mi poznato bilo da netko čeka godinu dana na pregled. Ja mislim da su naše liste čekanja primjerene u odnosu na europske zemlje, a da ne govorimo u odnosu na iznos koji izdvajamo za zdravstvenu zaštitu ili da bolnice neće da prime umirućeg bolesnika jer mu ne mogu pomoći pa se nema tko o njemu zbrinuti. Ja bi samo htjela reći, gospodine Staziću, zato i predviđa palijativna skrb koja bi se ovim terminalnim stadijima bolesnika brinula i zbrinjavala u domovima gdje bi im ipak bilo puno prigodnije.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine potpredsjedniče hrvatske Vlade, dame i gospodo. Kolega Stazić je nekoliko netočnosti izgovorio, ali s uvjerenjem kao da to je tako u Zakonu. Jedna od njih je, kad ste postavili ovo pitanje, gdje se dogodilo da se nije liječnik predstavio, ne znam, da nije. Dakle, mnogo puta se događa da i sestra i liječnik uđu u bolesnički sobu i da se ne predstave i to je stvar koja se tiče ovog Zakona i dobro je da se dotakla i važna je. Zatim, govorili ste o dostojanstvenoj smrti terminalnih bolesnika. Terminalni bolesnik je također pacijent. I ako ćemo govorit o dostojanstvu, smrti takvih bolesnika, najdostojanstvenija smrt bi bila u krugu obitelji. Međutim, ovaj Zakon propisuje prava pacijenata, a ne uređuje obiteljske odnose niti lijepo ponašanje u obitelji. Ista stvar je i u zaštiti djece od roditelja, nasrtljivih roditelja sa vjerskim uvjerenjem. Ista stvar. Najmanje je potrebno da se ovim Zakonom uplićemo u vjerska uvjerenja i dotičemo opća prava ljudi i zapravo time i kršimo ih. Jer da smo to napravili onda bi se dakako neki ustali na noge i kazali nemate pravo uplitat se u opća prava, ljudska prava.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Pa u općem pokušaju da kompletan Zakon totalno omalovaži, prikaže kao užasnim, on se zapleo u vlastitu mrežu pokušavajući to dokazati pojedinačnim navodima pa je sasma netočno izjavio, dakle, da socijalni radnici i ortopedi nisu zdravstveni radnici. Možda socijalni radnik nije liječnik, ali je sigurno zdravstveni radnik ako radi u sustavu zdravstva i potpada i pod plaće i koeficijente zdravstvenih radnika, a da ne govorim o ortopedu koji je jedna vrsta liječnika, što ja kao laik znam. Dakle, netočno je izjavio da to nisu zdravstveni radnici.
Dobro. Mislim da je uvažni zastupnik Stazić govorio o logopedu, a ... ... [[Upadica se ne razumije.]] Dobro, dobro. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Marko Turić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Iako je uvaženi zastupnik Bagarić se osvrnio na netočan navod gospodina Stazića radi se zapravo tako kako smo to doživjeli u onom, "dijete malo, majka ga odnosi iz razloga ovih, nije zaštićeno, zakon prihvaćamo". Ništa o tome ne spominjemo. Naravno, ovdje ponavljam ponovno, neke stvari su regulirane drugim zakonom, a to je Zakon o obitelji. Evo, prema tome, sasvim sigurno to ćemo naći u drugom zakonu i ne trebamo nad tim žaliti, a to je zapravo to. Hvala lijepa. ... [[Upadica se ne razumije.]]
Zahvaljujem. ... [[Upadica se ne razumije.]] Zahvaljujem. ... [[Upadica se ne razumije.]] Samo malo, halo? Halo? Replika, uvaženi zastupnik Stjepan Bačić.
Gospodine potpredsjedniče, ja bih na par izrečenih tezi kolege Stazića ipak malo rekao. Opet se zapravo u ovoj raspravi kolega Stazić više bavio drugim zakonima, a manje ovim Zakonom o pravima pacijenata. Ja bi podsjetio da Zakon o pravima pacijenata je prvenstveno regulira odnos pacijent-liječnik. Dakle, tu sferu komunikacije i ona je maksimalno zaštićena. Drugi zakoni reguliraju kvalitetu usluge, sigurnost, itd., prema tome i kad se onda govori o hospiciju, da nema, da u ovom Zakonu nije spomenut terminalni bolesnik, pa već je sad kolega Bagarić rekao i to je pacijent. Ali u našem sadašnjem Zakonu o zdravstvenoj zaštiti i osiguranju mi nemamo termin hospicija. To je nešto što se u ovoj reformi zdravstva sad razmišlja da se možda uvede. Po mojoj osobnoj procjeni, ja mislim da to nije dobro. To je stav zapadne civilizacije koji nama nije primjeren. I terminalni pacijent zaslužuje pažnju. Po meni je bolje razmišljat da u okviru postojećih bolnica, akutnih imamo dio bolnice, odjela koji će smještavat takve bolesnike, jer ja bih rekao, u svakom bolesniku pa i terminalnom postoji nada. I tu mu nadu ne smijemo uništiti u njemu. Kad je on u akutnoj bolnici, odnosno u bolnici za kronične bolesti, kad je u ustanovi koja ima naslov "Bolnica" onda on ima osjećaj i vjeruje u to da se o njemu do zadnjeg časa pruža i o njem vodi briga, on je u tom slučaju vodi brigu i onaj liječnik kojega liječio u akutnoj fazi kad je mislio da mu se još može produžiti život ili pomoć. To je zapravo jedno moralno pitanje, jedno filozofsko pitanje. I ja u ovoj reformi zdravstva ne bih previše srljao u tu jednu kategoriju osnivanje hospicija. Dakle, to je jedno mjesto gdje se stave pacijenti za koje se procijeni da su terminalna faza i da im nema pomoći. Ja bih o tome jako oprezno u tu reformu išao. I zato mislim da problem terminalnog bolesnika, odnosno pojma hospicija koje ste vi spominjali i nije mjesto u ovom Zakonu. TO će riješit zakon kad budemo imali u ovom Saboru, Zakon o zdravstvenoj zaštiti, zdravstvenom osiguranju koji će možda kad dođe na ove klupe pokušat riješit taj problem.
Zahvaljujem.
A informacije mora davati..
Isteklo je vrijeme, ja se..
Dakle, liječnik je vođa tima, svi drugi su njegovi suradnici. Liječnik mora davati informaciju.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Nenad Stazić.
Cijenjeni kolega je se s vama ali potpuno slažem kada je riječ o pacijentima u terminalnoj fazi bolesti. Tu nije bilo nikakvog razloga da mi replicirati. Ali ja sam ih spominjao zbog toga što je praksa, što je život jedno, što se njima u praksi, u životu im se događa da ih neće primit u bolnicu jer nemaju mjesta. I što mislim da bi ih trebalo zaštititi. Slažem se potpuno na ovakav način kao što vi to zagovarate. Ali mi moramo negdje stvoriti zakonsku obavezu da to netko tako i radi. U kojem zakonu? Pa upravo u ovome Zakonu kolega. Jer ovaj Zakon se, vraćam se sad na početak vaše replike, ne zove Zakon o dobroj komunikaciji između liječnika i pacijenta. On se zove Zakon o zaštiti prava pacijenata. A pravo pacijenata je i pravo da ne čeka dugo na liste, i pravo da ga zdravstvena ustanova primi, iako je u terminolnoj fazi, pravo pacijenta i ono pravo malodobnog djeteta da ga se zaštiti od vjerskog fanatizma njegovog roditelja, jer i on je pacijent, to je njegovo pravo, i o tome moramo mislit. I zbog toga te stvari ne treba sad tražit po svim mogućim drugim zakonima i pravdati se da oni tamo postoje riješeni, jer ne postoje. I u Obiteljskom zakonu ovo nije riješeno. Mi moramo ovdje stvoriti kopču prema Obiteljskom zakonu. Moramo stvoriti obavezu liječnika da izvijesti odmah, i to odmah centar nadležni za socijalnu skrb kako bi taj centar mogao tada postupati po Obiteljskom zakonu. On tada postupa. Ali moramo stvoriti kopču. Gdje da ju stvaramo? Pa u ovom Zakonu, pa u kojem drugom. Pa šta će nam sad još 15 zakona, u ovome, dopišimo to. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Kajo Bučan.
Gospodine potpredsjedniče. Pa evo htio bih se osvrnuti na jednu stvar koju je gospodin Stazić u nekoliko navrata istaknuo, a to su te naše liste čekanja o kojima se toliko puno govori. Naime, opredjeljujući se za socijalni zdravstveni sustav kakav jest u ovoj zemlji, koji je baziran na solidarnosti, a rekao bih i toleranciji, te liste čekanja i kao što je sam ministar rekao daleko su manje, nego u ostalim zemljama Europske unije i značajno su ti rokovi čekanja na tzv. hladni program, manji u Hrvatskoj, nego u cijeloj Europskoj uniji. Iz osobnog primjera vam navodim slučaj u Engleskoj, gdje oni pacijenti koji trebaju određene vrste hladnih zahvata u oftomalogiji, a koje bi htjeli ostvariti preko NHS-a Nacional helf sustava čekaju na takve operacije do osam mjeseci. Tako je i u Njemačkoj, tako je i Austriji, i Španjolskoj i svim onim zemljama u kojima sam se mogao osobno uvjeriti u te liste čekanja. U Hrvatskoj nigdje nema ni u jednom našem gradu takvih lista čekanja i toliko dugog čekanja na hladni program kakav je u ovim zemljama i u onim dijelovima koji podržavaju socijalni zdravstveni sustav. Evo, samo toliko. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Stazić.
Poštovani kolega. Ja stvarno ne razumijem zašto lakirati stvarnost? Stvarno ne razumijem. Za te liste čekanja niti ja optužujem vlast, niti aktualnog ministra. Niti, pazite to je problem. Pitajte pacijente. Pustimo mi statistike. Pitajte pacijente. Neki dan je na televiziji bila emisija, gdje su ljudi govorili o tome da su naručeni za 8 ili 9 mjeseci. Gledajte, to jest problem, nemojmo pred njim zatvarati oči, lakirati stvarnost i reći, gledajte od sad od kad smo mi došli na vlast nema ni liste čekanja, sve ide u redu. Nije tako kolega, nije tako. Ljudi umiru dok dođu na red. To je problem. To je problem, i kamo sreće da ga nema. Kamo sreće da ga nema. Ali dok psotoji, pa dajmo uložimo svi napor da ga riješimo. Ali onda nemojmo donositi Zakon o pravima pacijenata, a da ne napišemo da je pravo pacijenta u najbrže mogućem roku, nemojmo odrediti, nemojmo odrediti taj rok nerealan da mora biti u tri dana, kad znamo da je nerealan. Evo možda ministar možda iz područja radiologije zna koliko se čega, jer bolnice ne mogu nabaviti nove aparate. Ne mogu nabaviti nove aparate, ove koje imaju nisu dovoljni da obave sve te pretrage. Pacijenti idu u privatne radiološke klinike, tamo ima mjesta, tamo odmah isti dan dođete na red, isti dan. I to jest problem, nemojmo lakirat stvarnost kolega.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre, potpredsjedniče hrvatske Vlade. Ja, obzirom da je već dosta toga rečeno, nastojat ću skratiti današnje izlaganje i drago mi je da smo konačno donesli ovaj Zakon, sjetivši se prošloga mandata u kojem je donesen Zakon o zdravstvenoj zaštiti o kojem smo govorili o liječništvu, o ljekarništvu, o sestrinstvu, o stomatološkoj djelatnosti, o medicinskoj biokemiji, o zdravstvenom osiguranju kojima se određuju određena prava pacijenta. Međutim, isto tako očekivali smo i tada da će doći vrlo brzo Zakon o pravima pacijenata, međutim, nismo ga vidjeli na našim klupama, iako smo dobili od nekih udruga nacrt, prednacrt toga zakona za koje znamo da i Europska unija davala po 300 tisuća kuna da bi se taj zakon napravio, a sada vidimo amandmane na klupama gotovo prepisane iz prijedloga tog nacrta Zakona i iz tih deklaracija. Dakle, ovim Zakonom se uvode prava načela promicanja prava pacijenata primjenom kojim bi se zaista poboljšala kvaliteta zdravstvene skrbi koja obuhvaća zaštitu zdrava, njegovo unapređenje, prevenciju bolesti, dijagnozu i liječenje iste, a zatim njegu i rehabilitaciju pacijenta. Ponovo napominjem da je redefinirao se klasični odnos liječnik-pacijent koji ovdje zaista postaje svjesni i odgovorni subjekt, a ne objekt zbivanja u procesu liječenja. Međusobne odnose temelji na povjerenju, i to je za nas liječnike i pacijente temelj i ovaj Zakon samo institucionalno to povjerenje provodi navodeći i bolju komunikaciju liječnik-pacijent, odnosno dovodeći te bolje komunikacije i razvija partnerski odnos liječnik-pacijent. Smatram da se i ovaj zakon već u praksi primjenjuje i smatram jedino da ovim zakonom pacijent postaje puno odgovorniji za svoje zdravlje. On bi od liječnika trebao biti potpuno obaviješten o tome što može poduzeti za svoje zdravlje i poboljšanje zdravstvenog stanja i zato je u tom dijelu potpuno odgovoran. Može odbiti dijagnostički postupak a isto tako i terapeutski tretman. Do sada je u medicinskoj profesiji pacijent potpuno bio predan na povjerenje liječniku i njegovom znanju, ipak ovim zakonom odnos je drugačiji. U provedbi zakona liječnik će morati uvažavati kulturne, obrazovne i socijalne različitosti, morat će imati više vremena za svog pacijenta, za razgovor, za davanje jasnih obrazloženja, jasno prezentiranje informacija pacijentu, isto tako i njegovoj obitelji. U Republici Hrvatskoj broj pacijenata je toliko velik da liječnik dopustite mi da kažem ne može njemu posveetiti sve ono potrebno vrijeme koje je nužno da odgovori svim pitanjima pacijenta. Pti tome znamo da je najbolji način ifnromiranja zaista kroz izravnu komunikaciju. Međutim, za kvalitetnu provedbu ovog zakona mislim da treba dodatno educirati liječnike i medicinsko osoblje, dalje zdravstveno educirati najšire mase na koje nas je uvijek i podsjećao pokojni doktor Andrija Štampar koji je jako puno govorio o preventivi i o edukaciji širokih narodnih masa. U sustavu će sudjelovati što sama primjena zakona dovodi naravno odvjetnici, pogotovo obzirom na promjene koje su donešene u konačnom prijedlogu zakona a koje se odnose na kaznene odredbe. Pojavit će se i osiguravatelji jer u policama osiguranja svako oštećenje tijela ima svoju cijenu. Javljat će se farmaceutske kompanije koje su i sada nazočne a koje se usmjeravaju na zdravstvene obavijesti kako bi promicale svoje ljekove i ostvarile profite. Ove vijesti za pacijente trebale bi biti stručne a ne u svrhu marketinga kao što su često. I na kraju, zaista bih kratko se osvrnula na ovo što je gospodin Stazić govorio a kao što ste i vi gospodine ministre i ja sam taj članak pročitala koji je glasio "Legalni pokusi na djeci i mentalno zaostalim" pri tom napominju da će u hrvatskoj medicinskoj ... [[Govornik se ne razumije.]] biti dozvoljena testiranja nad djecom, duševnim bolesnicima i mentalno retardiranim osobama. Zaista napominjem da je takav članak stravično i pročitati a mogu se misliti kako je bilo slušaocima koji su nakon sjednice Vlade na vijestima čuli takovu vijest da je to prijedlog ministra Hebranga. Apsolutno netočno, dezorijentacija ljudi i čak bi se usudila reći jedan javni linč i ministra i Vlade ovakvim izjavama i ovakvim natpisima jer gospodin ministar je govorio o zakonima gdje se to izričito stornira a i ovaj zakon ima članak 20. i 21. koji gospodin Stazić nije dobro ni pročitao a jedan od tih rečenica kaže da izražavanje bi odobrilo nadležno etičko povjerenstvo sukladno posebnom, oprostite istraživanje bi odobrilo nadležno etičko povjerenstvo sukladno posebnom zakonu nakon nezavisnog ispitivanja njegove znanstvene vrijednosti i važnosti cilja istraživanja i ocjene njegove etičke prihvatljivosti. Pacijenti na kojima se provode istraživanja moraju biti upoznati u svojim pravima i zaštiti svojih prava sukladno zakonu. ... [[Govornik se ne razumije.]] je informirani pristanak pacijenta i sljedeći članak zakona 21. gdje rezultati istraživanja mogu doprinjeti stvarnoj izravnoj koristi za zdravlje pacijenta, istraživanje usporedive ... [[Govornik se ne razumije.]] ne može se provoditi nad pacijentima koji su sposobni dati pristanak a oni koji ne imaju svoga skrbnika. Dakle, to je sasvim jasno i žalosno da se ovako neifnormirane vijesti daju. Na kraju podržavam ovaj zakon jer se uz postojeće zakone unapređuje zdravlje i štite prava pacijenata načelima humanosti, dostupnosti prava na suodlučivanje pa ako hoćete pacijent i zaista odlučuje, potpunoj obaviještenosti i pravo na drugo stručno mišljenje. Svakako predstavlja još jedan korak u usklađivanju zakonodavstva Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije i mislim da ćemo svi podržati ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče Sabora. Gospodine potprdsjedniče Vlade, dopustite mi da kažem eto stjecajem okolnosti u ovom sabornici ima jako puno liječnika. Ovo je Zakon o zaštiti prava pacijenata pa da se malo i pacijenti čuju, da se našalim. Mislim da neću time umanjiti ozbiljnost ovog konačnog prijedloga zakona kojeg sasma podržavam i kojeg smatram da ćemo izglasovati tijekom ove sjednice, naravno uz nekoliko amandmana koje se nadam da će gospodin ministar i prihvatiti jer ne mijenjaju bitno tekst, samo možda u nekim detaljima poboljšavaju one odnose koji se odnose, konkretno ću reći za onaj amandman iz našeg Odbora za ljudska prava i nacionalne manjine da se ne znam slijepom pacijentu omogući dostup do njegovih prava sa Brailovim pismom, da se gluho-nijemima to omoguči sa znakovnim pismom. Dakle, to su neki detalji koji su možda prepušteni u ovoj dobroj namjeri rađenja ovog zakona da se i detalji definiraju. I dopustite mi reći možda samo kratko. Dakle, obzirom da su i neki liječnici pacijenti a već i neki pacijenti obzirom na svoj dugotrajni tijek lječenja a i saznanja koja dobivaju putem medija, putem raznih publikacija ili Interneta već su pomalo i liječnici. Dakle, taj odnos treba biti po meni partnerski ali nešto što možda nismo ovdje isticali on bi trebao biti pun poštovanja. Kao što je u Hrvatskoj ukupno kriza poštovanja na svim područjima onda nažalost i ovdje, dakle trebalo bi poštovati i osobu pacijenta ali i osobu liječnika, njegovo znanje, njegov trud i njegovu dobru namjeru jer nešto što je proizlazilo iz puno diskusija i na odborima i ovdje danas jest pretpostavka da su, neću reći svi ali dobar dio liječnika unaprijed da tako kažem negativno nastrojeni i da ih treba jako kontrolirati što bi se moglo izroditi u drugu krajnost da se odgađaju visoko rizične operacije, da liječnici koji su eventualno svjesni opasnosti koje slijede iz moguće zlouporabe i ovoga zakona budu puno oprezniji nego što bi to možda inače bili, nažalost na štetu pacijenata pa tu eto pridružujem se i onome doktora Bačića izrečenome da odvjetnici ne bi trebali najviše dobiti iz ovoga zakona. Dakle, računam taj jedan odnos partnerski, prijateljski i pun poštovanja. I dopustite mi samo reći. Bilo je toliko priče da civilno društvo preko svojih udruga nije učestvovalo u izradi prijedloga zakona a ja ću reći da kao što smo do karikature skoro doveli politički život usitnjavanjem stranaka na mali broj stanovnika još je to gori slučaj u civilnom društvu i tzv. NGO-ima i svim mogućim organizacijama građana tako da ne zam da li je to i fizički i praktično uopće moguće artikulirati. Dakle, na koji način kad i nemamo jedinstveni registar svih tih civilnih udruga saznati koliko uopće ih postoji, čime se sve bave i koliko uopće članova zastupaju u odnosu na broj stanovništva i dakle oni koji su bili najglasniji da tako kažem su se uspjeli progurati kroz ove amandane a velika većina pretpostavljam da se isto slaže sa ovim prijedlogom zakona kao što se i mi zastupnici slažemo eto i na tragu toga, dakle neću duljiti, puno toga je rečeno, zastupam dignitet struke ali i naravno ljudsko osnovno pravo pacijenta da odluči obzirom na znanje struke koje će mu biti dano što će sam sa svojim lječenjem i neću više dalje širiti teme. Ali dakle, s jedne strane se borimo strahovito za silna ljudska prava od prava na vjeroispovjest, na ispovjest svojih sklonosti i svega ostaloga a s druge strane nas smeta kad netko ne poštuje na kraju nešto što se zove pravo na lječenje. Ja imam pravo izabrati, i tu ću završiti, dakle poznajem takav slučaj svoje kolegice koja je potpuno u tišini i miru izabrala pravo na liječiti svoj rak i pretpostavljam da je možda samo izbjegla onaj dulji put koji bi prošla kroz klasični tretman. Ona je izabrala kraći i eto na taj način nije sudjelovala u cijelom sustavu. Ne znači da je njena odgovornost manja od drugih. Eto, zahvaljujem i želim da ovaj zakon svi zajedno prihvatimo. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovan zastupnica Gordana Sobol.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine ministre. Dozvolite mi da u nekoliko rečenica se osvrnem na ovaj Prijedlog zakona i da kroz kraću raspravu ukažem i na neke amandmane koje sam ja osobno dala vjerujući da će možda biti prihvaćeni i na jedan dio koji je dat i u ime Kluba SDP-a. Ja inače sam jedna od onih koja smatra da bi bilo bolje da ovaj Zakon ide u treće čitanje. Smatram da ima dobrih prijedloga, da ima dosta osnova da se tako učini međutim, nemam baš iluzija da će to biti tako već pretpostavljam da će dakle, ovaj Prijedlog zakona biti usvojen u dakle u ovoj, u drugom čitanju. Gospodine ministre željela bih ukazati na jedno pravo po meni vrlo važno pacijenata i pacijentica a koje čini mi se nije naznačeno u ovom Prijedlogu zakona i vi ste danas u nekoliko navrata rekli da sve ono što eventualno ne piše u ovom Prijedlogu zakona da to samo znači da je već provedeno kroz neke druge zakone koji tretiraju sustav zdravstvene zaštite. Međutim, želim ukazati na to da bi bilo izuzetno bitno da jedno od prava pacijenata i pacijentica u ovom Zakonu bude pravo na edukaciju. Ja sam pokušala pronaći u nekoliko postojećih zakona da li je to pravo navedeno, ja nisam uspjela pronaći, možda eventualno se pod to može podvesti članak 21. iz Zakona o zdravstvenoj zaštiti a koji u stavku, u točki 6. kaže da svakak osoba ima pravo na točno informiranje i pouku, i pouku o svim pitanjima koja se tiču njezina zdravlja. Međutim, ja mislim da to nije dovoljno i da bi o ovom Zakonu trebalo posebnu jednu, jedan članak i ja predlažem da to se doda iza članka 7. da stoji članak 7a koji bi glasio da pacijenti i pacijentica imaju pravo na edukaciju o mjerama očuvanja i unapređenja zdravlja, prevenciji i ranom otkrivanju bolesti, te mjerama dijagnostike, liječenja, rehabilitacije i samopomoći. I u drugom stavku da pacijenti i pacijentica ima posebno pravo na edukaciju o planiranju obitelji i reproduktivnom zdravlju. Želim naglasiti da ovo jeste u skladu i sa Deklaracijom o promicanju prava pacijenata u Europi sa Međunarodnim paktom o ekonomskim, socijalnim i kulturnim pravima. U skladu je sa Strategijom razvoja zdravstva i zdravstvenog osiguranja a želim posebno istaći da je posebno naznačeno u programskim zadaćama nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova. Naime, u toj nacionalnoj politici stoji da upravo pod ovom glavom “žena i zdravlje” da posebna programska zadaća je promicanje znanja o prednostima planiranja obitelji, razvijanja svijesti, odgovornosti muškaraca u planiranju obitelji. Posebna zadaća je jačanje aktivnosti na obrazovanju o spolno prenosivim bolestima uključujući HIV odnosno, AIDS. Nadalje, posebna zadaća je promicanje i poticanje te provedba programa uz potporu medija usmjerenih na sprječavanje, rano otkrivanje, liječenje raka dojke, maternice i drugih vrsta zločudnih bolesti reproduktivnog sustava. Prema tome, ovo pravo čini mi se da zaslužuje da nađe mjesto u ovom Zakonu. Kada govorimo pravo na edukaciju koje čini mi se je jedan od vrlo bitnih prava koje ustvari utječe i na prevenciju i rano otkrivanje bolesti. Gospodine ministre, željela bih vas upozoriti na izvješće o državnom proračunu a koje se tiče, a koje podstavkama koje ima vaše Ministarstvo zdravstva. Unutra su navedeni programi i projekti koji se upravo tiču prevencije, ranih otkrivanja, različitih bolesti, malignih bolesti, raka dojke, unutra se govori o očuvanju, unapređenju reprodukcijskog zdravlja mladih, reprodukcijskog zdravlja žena, govori se o programima za sprečavanje i obrazovanje prevencije i HIV-a odnosno, AIDS-a. Ali moram upozoriti danas a povodom ovog Zakon a odnosi se po meni na prava pacijenata da ja ću reći mizarnih 20 tisuća kuna za unapređenje reprodukcijskog zdravlja mladih i isto toliko za žene sa 30. 6. izvršeno je nula kuna. Kada govorimo o prevenciji i ranom otkrivanju raka dojke od 180 tisuća kuna izvršeno je 2,8%. Od prevencije malignih bolesti od 320 tisuća kuna izvršeno je samo 16 tisuća kuna ili 5%. A kada govorimo o HIV-u odnosno AIDS-u tada, kaže: “Prevencija HIV-a, odnosno AIDS-a od 1070 tisuća kuna izvršeno je samo 23 tisuće kuna ili 13%. Kada govorimo o smanjenju šteta u prevenciji zaraznih bolesti od 60 tisuća kuna izvršeno je nula kuna. Kada govorimo o edukaciji za izvoditelje programa radne grupe za pračenje HIV-a od 789 tisuća kuna nula kuna je izvršeno a kada govorimo o edukaciji u srednjim školama o HIV-u, odnosno AIDS-u planirano je 2 milijuna 94 tisuće kuna sa 30. 6. izvršeno je nula kuna. Ne govorim ovo slučajno, možda sam malo i potaknuta ovim zadnjim slučajem koji je veliku pažnju privukao ne samo nama susjednoj zemlji nego i u našoj zemlji. Slučaj 21-godišnje mlade djevojke koja je umrla zaražena nizom izuzetno teških zaraznih bolesti i sada su se uzbunile zdravstvene službe više zemalja. Dakle, govoreći o ovim brojkama koje sam sada rekla, upozoravam gospodine ministre da bi bilo dobro da se u ovaj prijedlog Zakona o zaštiti padcijenata ugradi posebno pravo na edukaciju. Nadalje, drugo što želim reći, to sam već kazala i kao predsjednica Odbora za ravnopravnost spolova. Ja ne vidim nikakvog razloga da se Zakon koji postoji, koji je ovaj Sabor usvojio prošle godine govori se o Zakonu o istospolnim zajednicama da se i kod prijedloga ovog Zakona ignorira ja molim da pažljivo pročitate amandmne koji su došli u ime Kluba SDP-a, možda će još netko dati te amandmane da se omogući kroz članak 24. i kroz članak 35. partnerima, odnosno partnernicama iz istospolnih zajednica da sudjeluju o odlučivanju o sudbini osobe sa kojom žive u istospolnoj zajednici. Dakle, Zakon je jasan, stvarno ne vidim razloga da se u ovom slučaju on izbjegne. I zadnje što želim reći vezano je također oko onoga što sam jednim dijelom govorila i kao predsjednica Odbora za ravnopravnost spolova, možda sam u tom smislu jednom dijelu zastupnika i zastupnica i dosadna ali ja ću uporno ponavljati jer taj Zakon jeste na snazi, u tom Zakonu jasno piše da se svi Zakoni Republike Hrvatske imaju uskladiti sa Zakonom o ravnopravnosti spolova te apeliram da se ovaj Zakon uskladi u jezičnom smislu da upotrebljava muško-ženski rod. U tom smislu išao je i prijedloga zaključka koji je jednoglasno usvojen na Odboru, dakle, nema razloga da se to ne učini tim više što po informacijama koje imam taj prijedlog zakona u takvom obliku je prvotno i sačinjen. Ne znam zbog čega je u međuvremenu od toga se odustalo. I nadalje, ja se ne želim samo deklarativno zalagati za ravnopravnost spolova i ravnopravan tretman žena i muškaraca, nekoliko članaka Zakona o ravnopravnosti spolova ukazuje na to i da sva tijela, povjerenstva i komisije koje se imenuju sa državne razine, odnosno sa lokalne razine trebaju voditi računa o ravnomjernoj zastupljenosti oba spola. Možda je već vrijeme kolege i kolegice saborski zastupnici da u tom smislu i mi sami počnemo primjenjivati Zakon o ravnopravnosti spolova. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Milanka Opačić.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Evo s obzirom da je sve rečeno ja neću ponavljati, reći ću samo dvije stvari kada su u pitanju djeca koja su isto tako pacijenti i imaju svoja prava. Doista ovdje je netko prije mene govorio o tome kako bi roditelji trebali biti sa djecom u bolnici. Naravno naši kapaciteti su takvi kakvi jesu. Naravno iz dana u dan mislim da se ipak čini ono što je moguće da, što je moguće više barem jedan roditelj bude sa djetetom u bolnici. Na neki način to je i preporuka Odbora za prava djeteta koji je čini mi se prije nekakvih 15-tak dana održao svoju sjednicu u Ženevi i postoje dakle i tu određene preporuke da Hrvatska napravi što je moguće više na području prava djece da budu sa svojim roditeljima u trenutku kada se nađu na liječenju posebno ako je riječ i o dugotrajnom liječenju. I druga stvar o kojoj bih ovdje htjela govoriti to je ovaj amandman koji Klub SDP-a dao na članak 17. ovoga Zakona. Naime riječ je o tome da je to jedna, jedno ponašanje koje do sada nije regulirano zakonima do kraja. Dakle riječ je o tome da odrasle osobe imaju pravo raspolagati svojim životom, možete se baciti s mosta, možete odlučiti da ćete biti liječeni. Možete odlučiti da u skladu sa svojom vjerom ili bilo kojim drugim uvjerenjima nećete primiti liječničku pomoć, ali nemate pravo odlučivati da uzimate pravo djetetu i da mu ukidate liječničku pomoć. Upravo zbog toga što se to dogodilo prije nepunih čini mi se dva mjeseca u Hrvatskoj, otvara nam prostor i potrebu da i to negdje reguliramo zakonom. Činjenica je da u Obiteljskom zakonu postoji mogućnost i obveza centra za socijalnu skrb da intervenira i zaštiti pravo djeteta ukoliko je došlo do različitih interesa, reklo bi se, roditelja i djeteta. Dakle u ovom slučaju je centar za socijalnu skrb prvenstveno po nalogu dječje pravobraniteljice reagirao međutim postoji problem jer nemamo reguliranu odredbu da liječnik u slučaju kada roditelj kaže da zbog određenih vjerskih razloga ne želi da se njegovo dijete dalje liječi, da u interesu djeteta i zbog zaštite djetetovog života nazove centar za socijalnu skrb i prijavi takvo jedno ponašanje roditelja. Dakle centar za socijalnu skrb ne može znati što se događa u bolnici. Ne može znati koji roditelj je svom djetetu oduzeo pravo na liječničku skrb i upravo zbog toga negdje mora biti propisana obveza liječnika i pravo liječnika da obavijesti centar za socijalnu skrb i da ga na taj način pokrene da intervenira. Evo dakle to je nešto što do sada nismo imali u zakonu do kraja riješeno. Jedan dio dakle jest riješen u Zakonu o socijalnoj skrbi, ali ova jedna veza dakle tko će inicirati centar za socijalnu skrb za sada nije riješena. I evo ja vas molim gospodine ministre da li u ovom zakonu ili u nekom drugom u svakom slučaju ovo treba riješiti isključivo zbog toga kako bismo zaštitili djecu. Na svu sreću nije to veliki broj, ali i ovaj mali broj koji nam se do sada dogodio moramo na neki način regulirati zakonom i zaustaviti sve one koji bi možda u budućnosti zbog nekih razloga uskratili svojoj djeci zdravstvenu pomoć. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Jagoda Martić.
Poštovani predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ovo je drugo čitanje Prijedloga zakona o zaštiti prava pacijenata i vidljivo je da je predlagatelj uvažio dio primjedbi koje su u ovoj sabornici izrečene na predloženi zakon prilikom prvog čitanja. Time je donekle popravljen tekst predloženog zakona, ali još uvijek predloženi zakon koji je pred nama ima dosta manjkavosti. Budući da je ovo prevažan zakon jer građani su itekako osjetljivi kada je u pitanju njihovo zdravlje ja, pa su samim tim naročito zainteresirani za svoja prava kao pacijenti, priklonit ću se svima onima koji danas zagovaraju da ovaj zakon ode u treće čitanje kako bi predlagatelj imao vremena razmotriti i primjedbe koje su u današnjoj raspravi rečene i na taj način ih ugraditi u konačni prijedlog zakona. Predloženi tekst zakona koji je pred nama je dosta nepregledan i otežava snalaženje i pacijenata u odnosu na njihova prava, a isto tako i davateljima zdravstvenih usluga u odnosu na njihove obveze. Naime zakon ne definira jasno koja su sve prava pacijenta. Smatram da bi posebnim člankom trebalo jasno navesti koja su to prava, a iza toga svako od tih prava posebno razraditi. Da bi zakon bio efikasan u smislu zaštite prava koja propisuje zakon mora biti konkretan i jasan. Jedino tako će u potpunosti saživiti i biti primjenjiv u praksi jer kada je zakon nepregledan i kada se u njemu teško snaći takav zakon najčešće postaje neupotrebljiv. Jedno od osnovnih prava pacijenta je pravo na drugo mišljenje. To je regulirano člankom 10., ali nije definirano tko snosi troškove? Da li je to na teret zdravstvenog osiguranja ili ih snosi pacijent osobno? Drugo osnovno pravo pacijenta je zaštita njegovih ljudskih prava. Znači da on ne predstavlja broj nego da bude osoba, da ga tako liječnik doživljava i tretira. Pacijent ima pravo sve znati što se odnosi njegovo zdravstveno stanje. Mora biti upoznat sa kompletnim postupkom liječenja, zahvatima koji će se u tom procesu liječenja primjenjivati, eventualnim posljedicama, nus pojavama i tako dalje. Člancima 19. do 21. regulira se zaštita pacijenta nad kojim se obavlja znanstveno istraživanje. Utvrđuju se uvjeti pod kojima se obavlja znanstveno istraživanje. Ali sada se postavlja pitanje tko garantira da će liječnik stvarno i obavijestiti pacijenta da ga želi uključiti u neko znanstveno istraživanje. Naprimjer želi se ispitati djelovanje nekog novog lijeka. Znamo koliko je jak utjecaj multinacionalnih farmaceutskih kompanija i koliki je njihov pritisak naročito na manje zemlje. Bojim se da u takvim slučajevima nikakav zakon neće zaštititi pacijenta. Tu je isključivo presudna liječnička etika i moral i slažem se sa kolegom Bačićem kada je rekao da je najbolja zaštita prava pacijenta Heraklitova zakletva, naravno pod pretpostavkom da liječnik tu zakletvu nije zaboravio. Zakonom se utvrđuju kaznene sankcije u slučaju da je pacijent, pacijent uskraćen u ostvarivanju svojih prava koje mu na, koje mu ovaj zakon propisuje. To je također promjena u odnosu na prvo čitanje i dobro je da zakon predviđa sankcije za kršenje odredaba zakona i osigurava sudsku zaštitu u ostvarenju predviđenih prava pacijenta. Jer bez jasnog definiranja prekršaja i naročito sankcija za učinjene prekršaje ovaj zakon bi bio na najboljem putu da ostane samo mrtvo slovo na papiru tj. da ostane samo deklarativni zakon koji će se donijeti, a da se nikad neće stvarno provesti i primjeniti na životne situacije. Nadalje, iščitavajući zakon nameće se i pitanje: što je sa konkretnim pravima pacijenta kao što je dostupnost zdravstvene zaštite i pravovremeno pružanje zdravstvene zaštite. Svi vrlo dobro znamo kakvo je stanje u bolnicama i ostalim zdravstvenim ustanovama. Znamo da se, da liste čekanja za pojedine preglede rastu. Pacijenti se prebacuju iz mjeseca u mjesec i tako dalje. Nije toliko veliki problem ako se čeka na neki redovni pregled odnosno na rutinski pregled u sklopu redovne kontrole iako je to, iako je to zapravo problem i kod pacijenta izaziva nervozu i nezadovoljstvo pruženom zdravstvnom uslugom. Stvarni problem nastaje kada pacijenet mora hitno izvršiti neki pregled kako bi se ustanovilo u kojem je stupnju boleste uzanpredovala. Npr. parijent koji boluje od tumora na mozgu i mora što prije obaviti pregled magnetnom rezonacijom. U bolnici mu kažu da nema slobodnog termina za sljedećih 5, do 6 mjeseci. Prisilje ne otići kod priavtnih na pregled, naravno da to košta. Pacijent je prisiljen platiti svoj pregled iako je zdravestveno osiguran. Mislim da bi u takvim slučajevima pacijent trebao imati pravo na naknadu troškova za obavljene preglede, ako naravno od nadležne osobe se utvrdi potreba da se određena pretraga i pregled obavi što prije kako bi se spriječilo napredovanje dijagnosticirane bolesti. I tu bi isto tako ponovila onaj moj prijedlog koji sam dala i kod prvoga čitanaj zakona. DA možda ne bi bilo loše od strane ministarstva zaista napraviti jednu kontrolu po bolnicama i vidjeti kolika je iskorištenost kapaciteta, stvarna iskorištenog kapaciteta aprata. Znači dali je iskorištenost u potpunosti ili se ponekad i namjerno stvara privid gužve kako bi se pacijent iprisilili na odlazak na privatne preglede. Zakonom se predviđa osnivanje povjerenstava za zaštitiu prava pacijenata, u jedinicama područne samouprave. I pri ministarstvu zdravstva. Zakonodavac je odustao od rada članova povjerenstva na dobrovoljonoj bazi i to je dobro jer se ozbiljan rad ne može bazirati na dobrovoljnoj bazi, barem ne rad koji se planira na duže vrijeme. Ali i daklje ostaje primjedba da tijela za zaštitu prava pacijenta trebajau biti neovisna od svih tijela državne uprave. To trebaju biti tijela koja bi bila funkcionalno i stvarno neovisna od svakoga utjecaja vlasti. Kakav je djelkrug rada povjerenstava i kakve su mu ovlasti, prati povrede pojedinačnih prava, predlaže poduzimanje mjera, obavještava povjerenstvo ministarstva. Podnosi izvještaje obavještava javnost i tako dalje i tako dalje. Znači povjerenstvo je ovlaašteno upozoravati, predlagati i davati preporuke. Mislim da je cijela procedura ovako kako je zamišljena predloženim zakononm previše složena i dugo traje. Tako ako se netko odluči da potraži zaštitu svojh prava azista mora imati puno strpljenja i dobre živce da ustarje do kraja. Mi iz Kluba SDPa predlagali smo i prilikom prvoga pitanja da se između prvoga i drugoga čitanaj ovoga zakona provede široka i detaljna javna rasprava u kojoj bi se uključili svi zainteresirani subjekti, i eminentni stručnajci koji se bave pravima pacijenata. Da je predlagatelj taj prijedlog prihvatio sigurna sam da bi i neka rješenja koja ovaj zakon predlaže bila kvalitetnija i lakše primjenjiva u praksi i stvarnom životu. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Marko Turić.
Štovani gospodine potpredsjedniče želja mi ispraviti izrečeni netočni navod u vezi liste čekanja. Pa je naveden primjer bolesnika sa tumormo mozga. Budući da cijeli moj radni vijek je vezan za takve bollesnike to je naprosto netočno. Svaki bolesnik na kojeg sej posumnja da ima tu na žalost opasnu bolest, on prioritetno dolazi isti dan ili dan ili noću. Prema tome govoriti o tome pa sreća televizija ne prenosi, da se dobije takav jedan dojam sa takvom silnom tragičnom dijagnozom, bolesnik čeka 6 mjeseci. To je naprosto nemoguće. Evo to želim ispraviti.
Hvala lijepa. I drugi ispravak poštovani zastupnik Vladimir Šišnjarić.
Hvala lijepa. Ja bih ispravio od više netočnih navoda jedan a to je da kolegica zastupnica u raspravi napomenula da se u primjeni isptivanju novih lijekova daje tu isključivo prisutna lječnička etika i moral. Apostluno kolegice netočno, u ovom dijelu imamo niz propisa i zakonskih odrednica koji striktno reguliraju ovu materiju sa vrlo oštrim sankcijama ukoliko ih se lječnik odnosno zdravstveo osoblje ne pridržava.
Poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, držim da je ovo jedan vrlo veliki i važan trenutak ja bih rekao civilizacijski, doseg donošenja ovakvoga zakona i ja ga podržavam i pozdravljam. Ja bih se samo vrlo kratko osvrnuo na jednu stvar vezanu za ovaj zakon a to je zapravo zadovljstvo pacijenata. Dakle pošto zadovoljstvo pacijenta možemo dovesti u svezu sa pravima pacijenata onda zapravo u članku 2. je već spomenuto da se ovim zakonom osigurava kvalitetno kontinuirana zdravstvena zaštita. A čini mi se da bi bilo dobro ukoliko za to ima mjesta da se u članku 3. spomene da ovaj zakon počiva na načelima humanosti dostupnosti i kvaliteta zdravstvene zaštite. Zdravstvene skrbi. Zbog čega? Jer se zadovljstvo kao takvo može mjeriti i izravno govori o vrsnoći o kvaliteti zdravstvene skrbi. Također ako ima mjesta i ako ima potrebe a držim da gospodin ministar daleko više ima inforamcija i više znanja o ovoj problematici jer je dulje na njoj radio, pa onda ako ima mjesta za uključiti ovo razmišljanje u ovaj zakon. A to je da bi se možda na razini zdravstvene ustanove pri jediinci za promicanje kvalitete zdravstvene skrbi odnosno vrsnoći ili od osobe koja to vodi, to je pomoćnik ravnatelja mislim ovdje u Hrvatskoj. Možda bi bilo dobro da zapravo on bude taj kome će se adresirati problem u smislu sa pravima pacijenta kao takvim. Između ostaloga recimo jer je to u izravoj svezi sa kvalitetom kao takvom i recimo kod onoga drugoga mišljenja tko će drugi ponuditi drugo mišljenje kvalietno drugo mišljenje onaj stručno ako ne opet osoba koja se u to razumije. To je jedan kozmetski nekakav moj kratki doprinos, ja sam odustao od svoje diskusije s obzirom da je vrijeme proteklo. Osvrnuo bih se još samo na koncu na ove liste čekanja to moram doista kazati jer držim da je to stvarno problem ali problem koga uporno neki ovdje potenciraju, prenaglašavaju i kazao bih Posebno sam bio u ministarstvu zdravstva u Federaciji. GDje je razina zdravstvene zaštite na puno nižoj razini nego ovdje. I mi smo imali službeni zahtjev iz ministarstva zdravstva Engleske da im predstavimo naše mogućnosti o totalnoj artropastici kuka i koljena jer su kod njih liste duge. Dakle ako u jednoj Engleskoj su liste dugačke onda možete zamisliti dakle da liste kao takve su uobičajena pojava u zdravstvenom sustavu. IZmeđu ostaloga ja ovdje imam i izvješće SVjetske zdravstvene organizacije za ovu prošlu godinu koja je prepuna podataka službeni podataka o kojima je ovdje gospodine Hebrang govorio i koji su doslovno onakvi kakve je on iznjeo. Prema tome razine zdravstvene zaštite pa i prava zdravstvene zaštite su u svezi sa mogućnostima. I ne možemo izmišljati naše želje, ovo je zakon o zaštiit prava pacijenata a ne popis želja. Prema tome budimo realni, i shvatimo gdje jesmo i gdje se nalazimo. Druga stvar Hrvatska razina zdravstvene zaštite je ja bih kazao u pozitivnom srazmjeru sa izdvajanjem za zdravstvenu zaštitu. Jer ova zemlja u ukupnom doseg dostignuća u zdravstvenoj zaštiti mislim da se nalazi negdje po mjerenjima Svjetske zdravstvene organizacije negdje na 35 mjestu. Prema tome to je jedna vrlo visoka pozicija, s obzirm na to koliko se izdvaja za zdravstvenu zaštitu. Dakle na koncu moja je podrška ovom zakonu i držim da nikakve nema potrebe za neko treće čitanje ili ne znam što nego zapravo trebamo biti sretni da smo donjeli jedan kvalitetan zakon. Hvala lijepa.
Poštovani zastupnik Vladimir Šišljagić.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, potpredsjedniče hrvatske Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Evo, nakon višegodišnjih rasprava u javnosti, različitih nevladinih udruga, stručnih institucija pa onda Hrvatske liječničke komore, Zbora sindikata, Hrvatski sabor je prije nekoliko mjeseci u prvom čitanju raspravio Prijedlog zakona o zaštiti prava pacijenata. Ovaj danas Konačni prijedlog uvažio je mnoge primjedbe, bolje rečeno većinu prijedloga i primjedbi izrečenih tijekom saborske rasprave, ali i svih drugih sudionika iskazanih putem nadležnih saborskih odbora. Time je bitno popravljen tekst Konačnog prijedloga zakona, ali je i jasno iskazana želja i namjera predlagatelja da se u dijelu prava pacijenata i zaštite tih prava i zakonom zajamče europski standardi i normativi. U tom smislu Konačni prijedlog zakona u cijelosti je usklađen s pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe. Do današnjeg dana istina prava pacijenata nigdje nisu sustavno normirana. Pacijenti su nažalost u ostvarivanju svojih prava znali dosta često lutati, nisu znali gdje i kome da se obrate za pomoć kako bi svoja prava zaštitili, a nerijetko u svojim zajamčenim pravima nažalost bili su i zakinuti. U pravilu odnos zdravstvenog osoblja, prije svega liječnika i pacijenta temeljio se na liječničkoj etici i uzajamnom povjerenju, no pri tome ne smijemo zaboraviti da su prava pacijenta bila zaštićena i sada su zaštićena mnogim odnosno negdje oko 6 zakona koji štite prava pacijenata. Savjet ili istinita informacija vezana za zdravlje sasvim sigurno ne smije biti stvar nečije dobre volje. Ona mora biti pravo svakog pojedinca, a to pravo mu jamči upravo ovaj Zakon, odnosno ovaj Prijedlog zakona, a naša obveza prema pacijentima, osigurati je provedbu onoga na što imaju zakonsko pravo. Odrednice predloženog Zakona široko i transparentno normiraju, te određuju načela i postupak u promicanju prava pacijenata, a temeljni odnos povjerenja između liječnika i pacijenta zakonski i institucionalno štiti. Detaljno je razrađeno pravo pacijenta na suodlučivanje i potpunu obaviještenost na svim razinama pružanja zdravstvene skrbi, te o svim postupcima tijekom dijagnostike, liječenja i rehabilitacije, zajamčeno je pravo na potpunu obaviještenost u situaciji uključivanja pacijenta u istraživanje ili medicinsku nastavu uz punu zaštitu pacijenta nad kojim se istraživanje obavlja. Pacijentu je široko otvoren pristup cjelokupnoj medicinskoj dokumentaciji, osigurano je njegovo pravo da odbije pojedini dijagnostički ili terapijski postupak, naglašeno njegovo pravo na povjerljivost osobnih zdravstvenih podataka, pravo na privatnost, te osobito pravo na uvažavanje ranije izrečene želje, a u trenucima kada ju zbog zdravstvenog stanja nije u stanju i osobno priopćiti. Konačni prijedlog zakona definira i nadzor nad njegovom provedbom kroz povjerenstva za zaštitu prava pacijenata na razini županije i nadležnog ministarstva sa opisom poslova, djelokruga rada i ovlasti, rokovima rješavanja pritužbi što je osobito značajno, a osigurane su i naknade za rad članova povjerenstva, što je za očekivati da osigura kvalitetniji rad samih povjerenstava. Točno je da predloženi tekst zakona ne govori o obvezama pacijenta, da nije razgraničio lake i teške povrede prava pacijenta, no ova i slična problematika dobro je difinirana u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, Zakonu o zdravstvenom osiguranju, Zakonu o liječništvu, ljekarništvu i drugim zakonima čije odrednice štite prava pacijenta. Međutim, predviđanjem sankcija za kršenje odredbi ovog zakona osigurana je ovim Konačnim prijedlogom i sudska zaštita i ostvarivanje zajamčenih prava pacijenata. I na kraju, da zaključim. U cijelosti podržavam Konačni prijedlog zakona o zaštiti prava pacijenata u tekstu kakav je predložen od Vlade Republike Hrvatske u uvjerenju da predstavlja još važan korak u uspostavljanju međusobnog povjerenja zdravstvenog osoblja i pacijenata, ali i sigurnost pacijentima da su njihova prava zajamčena i ovim posebnim Zakonom. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ministre Hebrang izvolite. Završni osvrt.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Štovane dame i gospodo zastupnici. Ima deset podnositelja amandmana i na to ćemo se očitovati jasno kad dođe vrijeme. Ja bih sad dao samo kratki osvrt na ovu raspravu i u smislu zaključnog mog izlaganja rekao bih da je ipak nužno neke izjave koje su ovdje bile korigirati, zbog vas samih zastupnika pa ako hoćemo i zbog ovog zapisnika. Dakle, rečeno je u ovoj raspravi da se neprestano krešu sredstva i da se neprestano krešu prava naših bolesnika, da se kreše količina lijekova, da se kreše, dakle smanjuje nadam se da to znači to, količina zdravstvenih usluga itd. Nikada se nisam zalagao da se smanjuje broj zdravstvenih usluga niti da se smanjuje broj prepisanih lijekova koji koriste bolesniku, ali sam izrijekom protiv onih lijekova koji štete bolesnika i onih pretraga koje su prekobrojne i štete bolesniku. Obrazloženje. Na sjednici Svjetske zdravstvene organizacije kada sam izlagao prije otprilike 2 mjeseca pokrenuo sam pitanje prepisivanja lijekova. Podatak Svetske zdravstvene organizacije za Republiku Hrvatsku je sljedeći: 40% lijekova koji su prepisani pacijentima se ne troše, ne uzmu, pacijent ih uopće ne koristi, oni završe u smeću ili u ladicama. Tih 40%, to je 2 milijarde kuna godišnje. Evo, ja se zalažem za taj dio smanjenja, a ne za onaj dio koji pacijent uzme, koji mu koristi, tamo ne smije biti granica, jer je to medicinska indikacija. To sam izrekao zbog toga da ne bi ostala gorka slika smanjenja preskripcije lijekova u Hrvatskom zdravstvu. Na eutanaziju nisam pristao i neću pristati iz razloga koji ovdje ne mogu iznositi, jer zahtjeva puno više vremena. Na povjerenstva koje je ovdje utemeljeno mislili smo na županijsko povjerenstvo, to je gospodin Stazić rekao, a ne općinsko povjerenstvo. Prema tome neće biti 400 povjerenstvo, nego će biti 20 županijskih i 1 državno. Zašto nismo pristali na pravobranitelja? Zato jer smatramo da su dislocirana povjerenstva dostupnija pacijentu negoli jedan pravobranitelj u Zagrebu. Do njega pacijent sigurno ne bi mogao doći ni na koji način. Zastupnica gospođa Sobol me je pitala zašto nisu potrošeni novci iz programa, iz proračuna. Samo kratko. Nisu potrošeni za HIV zbog toga jer smo dobili vanjske izvore plaćanja, pa ćemo ovo uštediti hrvatskom proračunu, a za brojne druge ćemo potrošiti tek pri kraju godine, jer projekti završavaju krajem godine i onda isplaćujemo autore tih projekata. To je moj odgovor. I što se tiče istospolnih zajednica, nismo ih uključili u ovaj Zakon, jer su konzumirane, te istospolne zajednice u drugim zakonima i mislimo da ne treba ponavaljati. Prihvatili bi mišljenje gospođe Opačić i SDP-a da bi trebalo zaštitu djeteta pojačati, dakle iako je u Zakonu o obitelji definitivno dužnost roditelja da ne radi protiv interesa djeteta, ovo bi zaista trebalo vidjeti s našim pravnicima da li bi mogli tu odrednicu pojačati u ovom Zakonu, iako smo ju ispustili zato jer smatramo da ona već postoji, kao što je rekao zastupnik, prof. Turić. No i na kraju zaključno nekoliko razmišljanja o pravima pacijenata. Ja mislim da su prava pacijenta u Hrvatskoj na vrlo visokoj razini a to pokazuje i vrlo niska incidencija pritužbi, a te pritužbe se ne odnose na gotovo ništa ovoga što smo obuhvatili ovim zakonom, vrlo rijetko. Pritužbe su u 90% slučajeva na ljubaznost osoba. I zbog toga ja smatram da nikakvim zakonima ne možemo riješiti odnos pacijent – liječnik, nego odgojem liječnika, odgojem zdravstvenih djelatnika od prvog dana njihove edukacije, trajno tijekom njihovog radnog vijeka i to je ono što ministarstvo uvodi kao poseban program i to je ono što smatramo da treba poduprijeti jer ako uspijemo uvjeriti naše zdravstvene djelatnike, a većina to naravno zna i prakticira, da je jedan ljudski odnos pa mogu reći i prijateljski odnos prema pacijentu ali u svakom slučaju ljubazni temelj svakog liječenja i ne samo formalno nego zaista i u medicinskom smislu, onda će rasprave o pravima pacijenata biti puno rjeđe na različitim pravosudnim ili drugim tijelima. Na kraju hvala lijepa na sve sugestije koje ćemo razmotriti prilikom prihvaćanja amandmana ovih 10 podnositelja. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ministre moja sugestija obzirom na veliki broj amandmana da imate vremena kako bi ih dobro razmotrili da u petak pomaknemo glasovanje za idući petak o ovom prijedlogu zakona. Zaključujem raspravu. Idemo samo još samo na jednu vrlo kratku točku. Prijedlog odluke o davanju ovlasti Vijeća, a joj, ispričavam se, kolegice ispričavam se, kolegice Sobol, kriv sam, pogriješio sam, ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Gordana Sobol.
Gospodine ministre, vi ste rekli da vezano oko prava isto spolnih zajednica, gospodine ministre, vaš navod ispravljam, vezano oko prava isto spolnih zajednica da je to njihovo pravo konzumirano u drugim zakonima. Ovo je Zakon o zaštiti prava pacijenata. U ovom Zakonu to njihovo pravo nije konzumirano. Ja bih stvarno voljela da vi meni kažete u kojem to zakonu partneri iz isto spolne zajednice ima pravo na uvid u medicinsku dokumentaciju u slučaju smrti pacijenta koji je bio sa njim ili sa njom u isto spolnoj zajednici? Meni to nije jasno. Mi govorimo o Zakonu o zaštiti prava pacijenata. Postoji Zakon o isto spolnim zajednicama koje anti diskriminacijski zakon i kao takav se ugrađuje u sve ostale zakone.
Hvala lijepa. Ministre izvolite.
Štovana gospođo zastupnice, hvala na upozorenju, ali ja mislim a u zakonodavnoj djelatnosti vrijedi pravilo da se ne ponavljaju odrednice koje već negdje postoje. Po ovakvom principu bi isto spolne zajednice morale biti u svakom zakonu a ja ih ne bih tamo volio vidjeti.
Izvolite.
Gospodine ministre, vi niste odgovorili na moj navod. I ovo objašnjenje koje ste vi dali u Zakonu o isto spolnim zajednicama se ova tematika ne tretira ili mi molim vas u ovom času sada odgovorite u kojem to zakonu se govori o članku 24., članku 35. ovoga Zakona a koji se odnosi na isto spolne zajednice? Vi ih ne želite primijeniti!
Hvala lijepa, to je pravno pitanje. Zaključujem raspravu o ovoj temi. Gospođe i gospodo zastupnici prelazimo na glasovanje molim zauzmite svoja mjesta. Prvo da utvrdimo kvorum, molim uključite se. Molim nemojte koristiti sada mobitele. Kvorum? 94 zastupnika i zastupnice su u dvorani. Idemo na glasovanje. Konačni prijedlog Zakona o zaštiti pacijenata, drugo čitanje, P.Z.E. broj 103. Rasprava o tekstu je završena. Imamo glasovanje prvo o Prijedlogu zaključka Kluba SDP-a. Klub SDP-a predložio je zaključak kojim predlaže da se o Konačnom prijedlogu Zakona o zaštiti prava pacijenata provodi treće čitanje. Vlada nije za takav prijedlog. Molim uključimo se. I molim glasovati o tom prijedlogu zaključka Kluba zastupnika SDP-a. Molim rezultat. Utvrđujem da je za zaključak glasovalo 27, suzdržana 2 i 74 protiv. Dakle, zaključak nije dobio potrebnu većinu. I sada idemo na glasovanje o amandmanima. Predsjednik Kluba HDZ-a poštovani zastupnik Luka Bebić.
Gospodine predsjedniče, na temelju članka Poslovnika 238.a stavak 6. molim da se kad se o amandmanima glasuje da se glasuje dizanjem ruku jer će ići brže.
Hvala lijepo. Prema članku 238.a stavak 6. na zahtjev predstavnika kluba provesti će se glasovanje dizanjem ruke, tako da ćemo u skladu s tim zahtjevom i Poslovnikom o amandmanima na Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prava pacijenata kod glasovanja glasovati podizanjem ruke. Gospodine ministre imate tablicu i molim zauzmite svoje mjesto. Molim pozornost gospodo i gospođe zastupnici. Amandman broj 1. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se. Obrazloženje, Zakon o pravima pacijenata nije dobar naslov, jer je ovo Zakon ovo zakon o zaštiti prava pacijenata. Prava pacijenta su definirana drugim zakonom.
Glasovanje. Tko je za ovaj amandman Kluba zastupnika SDP-a? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 2. amandman Kluba zastupnika LIBRE.
Ne prihvaća se. Naime, tu se traži da se iza svake imenice metne muški i ženski rod, pa da bude doktor, doktorica, pacijent, pacijentica, član, članica itd. smatramo da je to, nije u duhu hrvatskog jezika a da je ravnopravnost spolova zagarantirana već odgovarajućim zakonom. Ne prihvaća se. … [[Upadica se ne razumije.]]
Nemojte dobacivati molim vas [[Upadica: Molim glasovanje.]] Klub zastupnika LIBRE moli glasovanje. Uključeno. Tko je za ovaj amandman? … [[Upadica se ne razumije.]] Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 3. Klub zastupnika SDP-a.
Odbija se, jer pojam zaštite prava pacijenta obuhvaća i ostvarivanje tih prava, dakle obuhvaćeno je tim izrazom sve pa se odbija.
U ime SDP-a poštovana zastupnica Željka Antunović.
Pa ovo je vrlo neobično obrazloženje, mislim koje normalno nije utemeljeno, jer to što nešto piše na papiru ne znači da će biti i ostvareno čega smo svjedoci svaki dan, a naročito su svjedoci upravo pacijenti koji iz dana u dan sve više i duže čekaju u redovima pred ambulantama i na listama čekanja koje su rezultat nesustavnog pristupa. I zbog toga ostvarivanje nikako nije isti pojam kao zaštita i promicanje i molim glasanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 4. također Kluba zastupnika SDP-a.
Sad se radi o seriji amandmana koje je očito Klub zastupnika SDP-a prihvatio iz teksta kojeg sam dobio od gospodina Pusića, nažalost 24 sata prije glasovanja o zakonu u drugom čitanju, da smo dobili tijekom 6 mjeseci rasprave, možda bi mogli i detaljnije obrazložiti, ovako mogu reći da se odbija jer institucije prijatelja zakonskog zastupnika i predsjednika pacijenata nisu u duhu ovog zakona, pa se odbija.
Zastupnica Željka Antunović …
Pa ovako, ja ću na ovom prvom amandmanu od čitavog niza koji će biti odbijeni očito na ovom prvom samom obrazloženju je jasno, reći da je to točno, ponoviti da smo prihvatili sugestije stručnjaka, ne gospodina Pusića nego čitave grupe stručnjaka koji su vrlo ozbiljno i odgovorno radili na ovom zakonu. Zbog toga smo i u cilju postizanja konsenzusa i zaštite ostvarivanja prava pacijenata i predložili i treće čitanje, ali budući da je odbijeno to, budući da će biti odbijeni svi amandmani, da damo svoj doprinos skraćenju, traćenja, uzaludnog traćenja vremena a ne na način kao što je to predloženo iz Kluba HDZ-a, jel’, ponovnim uvođenjem ručnog glasanja, o svim tim amandmanima koji će biti odbijeni nećemo se više dizati nego ćemo zatražiti glasovanje.
Hvala lijepa. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas pozornosti. Tko je za ovaj amandman broj 4.? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 5. Kluba zastupnika SDP-a.
Također se odbija, jer kao i većina ovih amandmana, sve što se u njima traži već postoji u drugim zakonima. Tako u ovom amandmanu odbijamo formulaciju kulturnih vrijednosti, religijskih uvjerenja jer je to već sve u drugim zakonima riješeno, pa da ne ponavljamo odbijamo ovaj amandman.
Molim. Tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 6.
Također se odbija jer mi štitimo prava pacijenta, dakle imamo načela zaštite prava pacijenta i one su temeljene na pravima pacijenata europskih konvencija. Prema tome odbija se ovaj dodatak.
Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Broj 7. amandman Kluba SDP-a.
Isto se odbija, jer smatramo da je varijanta koju smo mi metnuli u zakon prihvatljivija i razumljivija.
Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Ministre, vi kad se očitujete vi možete reći da ne prihvaćate amandman, Sabor odbija ili prihvaća, a vi možete reći samo da prihvaćate i ne prihvaćate, a ne da odbijate. Amandman broj 8. Kluba zastupnika LIBRE.
Prihvaćam ovu primjedbu, ali 8. ne prihvaćamo amandman.
Zastupnik Jozo Radoš u ime LIBRE. Izvolite.
Pa, htio bih samo reći da je ovo kriva formulacija, naime zaštita zdravlja se provodi na temelju načela humanosti i dostupnosti a zaštita prava pacijenata valjda na temelju zakona. Stoga tražim da se glasuje o amandmanu. No, budući da korisnice i članice nisu u duhu hrvatskog jezika teško mogu očekivati da će ovo proći. Tražim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 9. Kluba zastupnika SDP-a.
Također se ne prihvaća kao prethodno obrazloženje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 10. Kluba zastupnika LIBRE.
Također se ne prihvaća, jer su sva ovdje nabrojena načela već regulirana drugim zakonima, prvenstveno Zakono o zdravstvenoj zaštiti, ali i drugim.
Amandman povučen broj 10. 11. Klub zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se, jer smatramo da je izraz suodlučivanje bolji, jer pokazuje aktivnu ulogu pacijenta u odluci o njegovoj sudbini.
Molim glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 12. također Kluba zastupnika SDP-a.
Da, također se ne prihvaća, jer je sve ovo već riješeno u drugim zakonima.
Molim glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 13. istog Kluba SDP-a.
Također se ne prihvaća, jer je ta odrednica već u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti.
Molim. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 14. zastupnice Gordane Sobol.
Također se ne prihvaća, jer je ta problematika riješena u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti i propisima iz zdravstvenog osiguranja.
Zastupnice nema, molim glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 15. Kluba zastupnika SDP-a.
Ovdje se tražila se riječ "obavještenost" zamijeni izrazom "informiranjem". MI smatramo da je obavještenost u duhu hrvatskog jezika i da je primjerenija, tako da se ne prihvaća amandman.
Molim glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 16. Kluba zastupnika SDP-a.
Također se ne prihvaća, jer se ovdje traže proširenje prava pacijenata, a ja samo potsjećam da u članku 5. Deklaracije o promicanju prava pacijenata, dakle Europskoj deklaraciji također kaže da se sva prava moraju biti sukladna financijskim mogućnostima. Dakle, ne prihvaća se.
Tko je za amandman broj 16.? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 17. Kluba zastupnika nacionalnih manjina.
Također ne prihvaćamo, jer smatramo da je to već riješeno u pravima u zakonodavstvu o pravima nacionalnih manjina, da se ne ponavlja. Ne prihvaćamo.
Kolegica Čuhnil.
... [[govornica nije uključena, ne čuje se]]
Hvala lijepa. Amandman 17. povučen. Amandman 18. istoga Odbora.
Amandman 18. prihvaćamo, on zaista sadržajno poboljšava, značajno poboljšava sigurnost osoba s invaliditetom, pa se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman 18. prihvaćen i postaje sastavni dio Zakona. Amandman 19. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaćamo, jer već postoji u važećim zakonima.
Glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 20. istog Kluba zastupnika SDP-a.
Također se ne prihvaća, jer je već regulirano u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 21. Kluba zastupnika HNS, PGS-a.
Ne prihvaća se, jer sužava prava pacijenata. Po ovom amandmanu bi se morao pacijent za drugo mišljenje javit ravnatelju ustanove, mi smatramo da njegovo pravo da drugo mišljenje potraži i u drugim ustanovama. Pa se ne prihvaća.
Zastupnik Lesar, izvolite.
Mislim poštovani gospodine ministre, da ovo nije pravo obrazloženje odbijanje ovog amandmana, jer je bio u funkciji toga. Da pacijent koji traži drugo mišljenje ne mora ići po uputnicu primarnom, obiteljskom liječniku. Da se ne mora upisivat i čekati na red da bi dobio drugo mišljenje nakon 6 ili 7 mjeseci. Dakle, upravo da ustanova bude u funkciji pribavljanja mišljenja. A ovako će pacijent koji želi dobiti drugo mišljenje nakon prvog po uputnicu, upisati se, čekati na red, a drugo mišljenje u funkciji dobivanja odmah ne nakon 5, 6 mjeseci koliko se čeka na specijalističke preglede. Tražim glasanje o tome.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 22. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se, jer također je ta odrednica u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti već riješena.
Molim glasovati. Hvala, nije dobio potrebnu većinu. 23. također Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se, jer je to sve predviđeno riješiti pravilnikom koji će nakon ovog Zakona biti donešen u propisanom roku.
Molim glasovati. Hvala, nije dobio potrebnu većinu. Amandman 24. Kluba zastupnika HSN-a PGS-a.
Ne prihvaća se, jer sužava prava pacijenata u hitnim situacijama.
Zastupnik Lesar, izvolite.
Amandman je išao u smislu širenja prava pacijenata i omogućava pacijentu da sam odluči da li će bit podvrgnut dijagnostičkom ili bilo kakvom drugom operativnom ili..
Osim u hitnom stanju.
Ministre nećete komentirati..
Pacijent, njegovo je pravo da sam odlučuje i u sporednim i hitnim stvarima, da li će pristat na dijagnostiku, terapiju ili ne. Člankom Zakona koji je predložen, koji će ostati gospodine ministre u Hrvatskoj uvodimo prisilno i nasilno liječenje. Tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 25. Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina.
Ne prihvaća se, jer je varijanta koja je u Zakonu je predložena u Uredu za ljudska prava Vlade, pa smo prihvatili njihovu formulaciju. Ne prihvaća se amandman.
Predlagatelj.
Nema predsjednika Odbora, nikog nije ovlastio, prema tome, moramo glasovati.
Glasovati. Tako je kolegice, hvala lijepa. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 26. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se, jer su sve odrednice već drugim zakonima riješene.
Molim glasovati. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 27. amandman istoga Kluba zastupnika SDP-a.
Ovaj amandman prihvaćamo, jer smatramo da doprinosi unapređenju sigurnosti liječenja djeteta u odnosu na roditelje.
Hvala lijepa. Amandman 27. prihvaćen i postaje sastavni dio Zakona. 28. amandman Kluba zastupnika HSN-a PGS-a.
28. se ne prihvaća, jer je to riješeno posebnim zakonom, Zakonom o transplantaciji ... [[govornik se ne razumije]]
Zastupnik Lesar, izvolite.
Odredba o pravu ili obavezi poštivanja ranije izražene želje pacijenta možda će biti riješeno tek budućim zakonima o transplantaciji i eksplataciji, taj zakon još u Hrvaskoj nemamo. Ali poštivanje ranije želje pacijenata oko operativnih zahvata, primanja tuđeg organa, tkiva ili tijela nije predmet onog, nego bi trebao biti predmet ovog zakona. I u svakom pogledu nitko nema pravo mijenjati ranije izraženu želju pacijenta. Odbijajući ovaj amandman gospodine ministre dovodite u situaciju pacijenta da bilo tko koga liječnik se obrati za drugo mišljenje može tu odluku promijeniti. Tražim glasanje.
Molim glasovanje. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 29. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se institucija predstavnika pacijenta, jer je ona sasvim drukčije riješena u ovom Zakonu.
Molim glasovati. Hvala, nije dobio potrebnu većinu. Amandman 30. Kluba zastupnika nacionalnih manjina.
Ne prihvaća se jer zadire u pravo liječnika pri donošenju odluke o potrebi hospitalizacije bolesnika. To je struka a ne ovaj zakon. Isto tako, još samo to da dodam da ne možemo posjete neograničeno dozvoliti zbog drugih pacijenata u bolnici, mora biti kućni red koji je zakonom propisan.
Molim glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 31. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se jer je sve riješeno već postojećim zakonima.
Molim glasovati. Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 32. zastupnika Kaje Bučana.
Ovaj amandman se prihvaća jer jezično puno bolje označava informirani pristanak. Dakle, prihvaćamo pristanak obaviještenog pacijenta.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. 33 Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaćamo. Isto obrazloženje. Sve je već riješeno u drugim zakonskim i podzakonskim aktima.
Molim glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 34 također Kluba zastupnika SDP-a.
Isto obrazloženje. Ne prihvaća se.
Molim glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 35 Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se jer je riješeno u Zakonu o evidencijama u oblasti zdravstva.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 36. amandman Kluba zastupnika SDP-a.
Također se ne prihvaća jer istospolne zajednice su riješene drugim posebnim zakonom.
Molim glasovati. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 37. Klub zastupnika Nacionalnih manjina.
Ne prihvaća se. Isto obrazloženje.
Molim glasovati.
Identičan je kao prethodni pa pošto je odbijen ne treba glasovati. Povlačim.
Konzumiran. Povučen 37. amandman. 38. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se jer je riješeno u Zakonu o transplantacijama.
Glasovati. Nije prihvaćen. 39. Klub Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina.
Također se ne prihvaća jer bi zapravo izvan snage stavilo sve kućne redove zdravstvenih ustanova što bi naravno uvelo nered u rad svakodnevni.
Molim glasovati. Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 40 Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća. Isto obrazloženje kao ranije.
Molim glasovati. Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 41 Kluba zastupnika SDP-a.
Taj se također odbacuje odnosno ne prihvaća jer smanjuje pravo pacijenta umjesto da proširuje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu 42 Klub zastupnika LIBRE.
Ne prihvaća se jer je ova formulacija koju smo mi predložili sukladna sa pravima pacijenata Svjetske zdravstvene organizacije jednim od temeljnih dokumenata.
Zastupnik Jozo Radoš. Izvolite!
Dakle, ministar daje dosta lakonska obrazloženja, pa onaj tko nije ministar za sada teško može razumjeti. Ali ovdje se radi o tome da pravo na obaviještenost odnosno.
Molim zastupnike da ne telefoniraju sa mobitelima. Vas nekolicina, molim vas ne telefonirajte.
Dakle, zaštita privatnosti je važna u svim ovim slučajevima, dakle pregledu, lječenju, pružanja osobne njege ali je osobito važna u korištenju prava na obaviještenost. Mi samo tražimo dakle da se i u tom slučaju štiti privatnost pojedinca. Ne znam što bi to bilo u protivnosti sa bilo kakovim formulacijama bilo koga i bilo čega. Tražim glasovanje o tom amandmanu.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 43 Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se jer već je cijela ova materija regulirana općim propisima obveznog prava.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 44 također Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se jer je potpuno drugi koncept od ovog zakona.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 45. Kluba zastupnika SDP-a.
Također se ne prihvaća jer smatramo da ne treba pravobranitelja za zdravlje nego je koncept ovog zakona drugačiji.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 46. amandman Klub zastupnika Hrvatske stranke umirovljenika.
Ne prihvaća se jer je on već sadržan u prijedlogu zakona.
Kolega Hrelja.
Ne mogu se složiti sa tvrdnjom jer ovo predstavlja preciznije utvrđivanje obaveza koje je dužna ostvariti regionalna uprava i samouprava i nije dovoljno da se osiguraju samo sredstva za naknade nego i sredstva za normalan rad povjerenstva. Smatram ovo doprinosom kvalitetnijem radu povjerenstva. Tražim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 47. zastupnice Gordane Sobol.
47 se ne prihvaća jer smatramo da je to već riješeno posebnim zakonima o ravnopravnosti spolova.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 48. Kluba zastupnika HSU-a.
Također ne prihvaćamo iz istih razloga.
Kolega Hrelja.
Smatramo da je ovaj amandman u smjeren ka postizanju reprezentativnosti povjerenstva i smatramo da je pogrešno ne uvažiti ga i molim, tražim glasovanje o ovom amandmanu.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 49. također Kluba zastupnika HSU-a.
Ne prihvaća se jer isto smatramo da je to već u zakonu sadržano.
Ovo nije predviđeno ovim zakonom i ne mogu prihvatiti tumačenje gospodina ministra. Tražim glasovanje po ovom amandmanu.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 50. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se jer je istospolna zajednica već regulirana postojećim zakonom.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 51. Klub zastupnika nacionalnih manjina. To je konzumiran sa prethodnim amandmanom.
Da.
Jer je identičan. 52. amandman Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se jer je to onaj drugi, sasvim drugi princip zaštite prava koji smo odbacili u ovom zakonu i primijenili drugi.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 53. zastupnice Gordane Sobol.
Isto ne prihvaćamo jer smatramo da je ravnopravnost spolova riješena posebnim zakonom.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 54. Kluba zastupnika HSU-a.
Također se ne prihvaća jer je normalno da ministarstvo financira cjelokupni rad svog povjerenstva. To je riješeno već drugim aktima.
Zastupnik Hrelja.
Mislim da ovo nije riješeno drugim zakonima i trebalo je u svakom slučaju, smatramo da je trebalo precizirati ukupan sadržaj djelatnosti povjerenstva i smatramo isto tako da je edukacija za rad u povjerenstvu jedna od bitnih postupaka koje je potrebno učiniti da bi povjerenstvo dalo željene rezultate u zaštiti prava pacijenata. Tražim glasovanje.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 55. Kluba zastupnika SDP-a.
Također se ne prihvaća jer je to vezano uz onaj amandman koji je govorio o članku 17. Dakle, ne prihvaća se.
Tko je za ovaj amandman? Budući da je. ... [[Upadica se ne čuje.]] Kako je izvan spomenutoga? Nemam ja ništa protiv toga ali vi ste rekli da gospođa Antunović, da u pogledu svih amandmana koji će slijediti SDP-a da nećete obrazlagati, da tražite glasovanje. Izvolite gospođo Antunović u ime SDP-a.
Ja sam rekla vrlo precizno u amandmane koje smo mi preuzeli a izredila ih je grupa stručnjaka i kao Klub smo ih predložili ovdje i u vezi sa time predložili treće čitanje. Osim tih amandmana ministar vrlo dobro zna koji su jer ih je on dobio i drugim putem postoji i drugi amandmani, kolega Stazić se javio po osnovi toga amandama.
Znači ovo su amandmni koji nisu preuzeti?
Da!
Zastupnik Stazić u ime predlagatelja.
Poštovani ministre, dakle, radi se o vezanom amandmnu, uz amandman 27 koji ste prihvatili. Amandman 27 stvara obavezu kod zdravstvenog djelatnika da ako je kod maloljetna osoba u pitnju i zaštita njegovog zdravlja a roditelj se ili skrbnik protivi liječenju da o otme odmah obavijesti nadležni centar za socijalnu skrbi i to ste prihvatili i to je dobro da ste prihvatili. Sada govorimo o kaznenim odredbama zakona koji predviđa sankciju za zdravstvenog djelatnika koji ne postupi po toj odredbi. Prema tome, bi bili posve logično da ovo prihvatite, vjerujem da se radi o lapsusu kada to odbijate jer što će nam obaveza zdravstevnom djelatniku ako nema nikakve sankcije, ako on tako ne postupi? Znači ovdje se radi o sankciji za zdravstvenu ustanovu u 55. amandmanu i u 56. za zdravstvenog djelatnika. Mislim da se radi o lapsusu, o grešci.
Prihvaćam, prihvaćam i amandmane.
Amandman 55. Kluba zastupnika SDP-a prihvaćen, postaje sastavni dio zakona. 56. također Kluba zastupnika SDP-a.
I ovaj prihvaćamo, to je također vezano uz ranije one odredbe.
Hvala. Amandman 56. prihvaćen i postaje sastavni dio Zakona. I 57. Kluba zastupnika SDP-a.
57 ne prihvaćamo.
To je već konzumirano budući da nije prihvaćen institut pravobranitelja za zdravlje. Hvala lijepa ministre. Iscrpili smo amandmane. Sada ćemo glasovati o Zakonu. Molim uključite se. Molim glasovati! Rezultat! Utvrđujem da je Zakon o zaštiti prava pacijenata donesen sa 80 glasova za, 30 suzdržanih i 4 protiv. Imamo još jedan zaključak u svezi ovoga Zakona, to je s Odbora za ravnopravnost spolova. Taj zaključak glasi: Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da prilikom predlaganja zakona i drugih akata poštuje ravnopravnost spolova u svim odredbama u kojima se imenuje rod muški/ženski. Ministre Hebrang molim očitovanje vaše i Vlade u pogledu ovoga Prijedloga ovoga Zaključka.
Ne prihvaćamo ovo jer je to zaista, ja bih rekao nakaradno za hrvatski jezik da se o svakoj imenici pišu dva oblika i to nije običaj niti u svijetu. Mislim da je to riješeno sve zakonom i evo s tim obrazloženjem ne prihvaćamo zaključak. ... [[Upadica se ne čuje.]] To bih prihvatio ali nije predloženo.
Dajem na glasovanje Prijedlog ovoga Zaključka. Rezultat. Utvrđujem 20 glasova za zaključak, 6 suzdržanih, 73 protiv. Imamo još jedan Prijedlog Zaključka Kluba zastupnika HNS-a, PGS-a koji glasi: Obvezuje se Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi da u roku od 30 dana od stupanja na snagu Zakona o zaštiti prava pacijenata tiska tekst zakona kao zasebnu brošuru i učini istu ne naplatno dostupnim svim građanima Republike Hrvatske, korisnicima prava iz zdravstvenog osiguranja, posebno pacijentima, odnosno njihovoj najužoj rodbini prilikom primitka u zdravstvenu ustanovu. Ministre, izvolite.
Prihvaća se.
Ministre tko će vam platiti 4,5 milijuna brošura?
Evo, ako dozvolite obrazloženje. Mi ionako pripremamo, jednu brošuru smo pripremili za obavjest o pravima iz zdravstvenog osiguranja i ta je ovih dana podjeljena. I pripremamo jednu brošuru sa svim pravima pacijenata iz drugih zakona i čekali samo sada donošenje ovoga da i to dodamo. Dakle, to smo predvidjeli u naše rashode. Jednostavna je brošura i neće biti veliki troškovi.
Ministre. Ovdje piše svim građanima Republike Hrvatske. To je četiri i pol milijuna.
Ne. Mi to mislimo postaviti u sve zdravstvene ustanove i ordinacije u čekaonicu pa tko želi taj će pročitati, neće si uzeti sa sobom nego će netko i ostaviti. U tom smislu bi prihvatili.
Da je učini dostupnim? Dobro. Dobro! U ime Kluba predlagatelja HNS-a, PGS-a.
Moram ovaj put izraziti svoje zadovoljstvo jer je ministar jako dobro razumio intenciju ovog zaključka. I mislim da je upravo ono što smo mislili predložiti je pod građanima, pacijentima, mislili smo oni koji dolaze u zdravstvene ustanove gdje mogu dobiti takve.
Dobro je. Je, u redu je!
Iako neoubičajno je, ja sam zadovoljan što je ovo prihvaćeno.
Hvala lijepa! Molim vas pozornosti! Je, u redu je kolega Lesar jer na kraju stoji prilikom primitka u zdravstvenu ustanovu tako da to u tom smislu to treba interpretirati. Dajem na glasovanje ovaj Prijedlog zaključka. Ima Boga gospođo Pusić! Predlagatelj je, to nije vama na Prijedlog zakona, to je prijedlog Zaključka koji Vlada prihvaća i o tome, to je stajalište Vlade koje prihvaća ministar i molim glasujmo ZA, PRITOV, SUZDRŽANI! Rezultat! Utvrđujem da je zaključak prihvaćen 101 glas za, 5 suzdržanih i 8 protiv. Idemo dalje. [[Upadica: S time ćemo mahati.]] Dakle, mi idemo na. - Prijedlog odluke o davanju ovlasti Vijeću Hrvatske agencije za telekomunikacije Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, informiranje, informatizaciju i medije. Primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnosi na drugo čitanje. Molim državnog tajnika u Ministarstvu mora, turizma, prometa i razvitka, Dražena Bregleca da dodatno obrazloži prijedlog, izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine predsjedniče, uvežene gospođe i gospodo saborski zastupnici. Kao što po ni na jednom od odbora po ovoj točci nije bilo rasprave uvjeren sam da će ova točka uzeti vrlo malo vremena i za raspravu i na ovom uvaženom Domu. U svakom slučaju obrazloženje da se radi o jednoj tehničkoj odluci o davanju suglasnosti na jedan postupak koji je predviđen Zakon o telekomunikacija u njegovim prijelaznim i završnim odredbama bio je dovoljan i na razini Odbora, uvjeren sam da će biti dovoljan i ovdje, dakle, davanje suglasnosti Hrvatskoj agenciji za telekomunikacije biti će omogućeno uredno brisanje postojećih još uvijek registriranih ne postojećih, ali još uvijek registriranih zavoda za telekomunikacije i vijeća za telekomunikacije koji su defacto prestali postojati i djelovati trenutkom, odnosno dano imenovanje Hrvatske agencije članova, vijeća Hrvatske agencije za telekomunikacije. Dakle, s obzirom da je takva zakonska odredba da Hrvatski sabor o tome daje ovlast Vijeću za brisanje tih dviju institucija a za upis svoje vlastite djelatnosti onda vas molim da takvu ovlast i date Hrvatskoj agenciji za telekomunikacije. Hvala lijepo.
Zahvaljujem državnom tajniku. Žele li izvjestitelji Odbora? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba … … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? U ime Kluba IDS-a, poštovani zastupnik Poropat, izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Sukladno Zakonu o telekomunikacija Hrvatska agencija za telekomunikacije kao nacionalna regulatorna Agencija za obavljanje regulatornih i drugih poslova mora od ovog Visokog doma dobiti odluku o davanju ovlasti Vijeću Hrvatske agencije za telekomunikacije da bi isto bilo u mogućnosti u vremenskim rokovima utvrđenim zakonom podnjeti prijavu za brisanje iz sudskog registra Vijeća za telekomunikacije i Hrvatskog zavoda za telekomunikacije te da izvrši prijavu za upis Hrvatske agencije za telekomunikacije u sudski registar. Međutim, dozvolite mi da se u mojoj raspravi osvrnem na ono što je najvažnije za korisnike telekomunikacijskih usluga a to su načela i ciljevi koje Hrvatska agencija za telekomunikacije odnosno Vijeće Hrvatske agencije za TK mora osobito ostvarivati a navesti ću samo neke. Dakle, mora skrbiti o interesima korisnika telekomunikacijskih usluga. Drugo, mora osigurati visoku razinu zaštite korisnika, podvlačim zaštite korisnika telekomunikacijskih usluga. Treće, mora promicati dostupnost transparentnih obavijesti o cijenama i uvjetama uporabe javnih TK usluga, mora osigurati i promicati djelotvorno i održivo tržišno natjecanje na telekomunikacijskom tržištu s jednakim mogućnostima za sve sudionike na tržištu. Mora poticati pristup tržištu novim davateljima usluga te uvođenje novih inovativnih telekomunikacijskih usluga i tehnologija. Dalje, mora osigurati i promicati i ostala načela korisnicima telekomunikacijskih usluga ali i onemogućiti zlouporabe nadmoćnog položaja na telekomunikacijskoj tržištu. Ono na što želim skrenuti pažnju je da se napokon Vijeće Hrvatske agencije za telekomunikacije u što kraćem roku da osigura korisnicima i trećeg mobilnog operatera i drugog fiksnog operatera s namjerom naravno povećanja konkurentnosti na hrvatskom tržištu telekomunikacija i samim time u konačnosti će se smanjiti cijena impulsa odnosno računa korisnicima usluga. Isto tako, Vijeće Hrvatske agencije za telekomunikacije mora prema zakonom propisanom obavljanju regulatornih poslova štititi korisnike telekomunikacijskih usluga i osluhnuti upute društava i udruga koje štite potrošače te učiniti sve da se ukine telekomunikacijska pretplata. Nadalje, da korisnike telekomunikacijskih usluga zaštiti od plaćanja neiskorištenog dijela tarifnog intervala što znači da korisnik usluge prestane plaćati ono što nije pod navodnicima "potrošio". Naime, tarifni interval iznosi jednu minutu, a ako korisnik govori npr. jednu minutu i jednu sekundu plaća dvije minute. Dakle, za jednu iskorištenu sekundu plaća cijelu minutu. To naravno nikako nije prihvatljivo, a Klub IDS-a traži da Vijeće hrvatske agencije za telekomunikacije zaštiti korisnike usluga telekomunikacija od nepravilnosti i da ovaj Sabor prihvati izmjene i dopune Zakona o telekomunikacijama koji daje rješenje za ovakve nepravilnosti. Klub IDS-a će podržati ovu odluku o davanju ovlasti Vijeću hrvatske agencije za telekomunikacije s nadom da će to vijeće početi ostvarivati svoje ovlasti u korist korisnika usluga. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Anton Kapraljević, u ime kluba HNS-a PGS-a.
Gospodine predsjedniče, štovane kolegice i kolege. Ja u ime Hrvatske narodne stranke i PGS-a predlažem da ovaj prijedlog privremeno ne usvojimo, tj. da odgodimo glasovanje o ovom prijedlogu do onog trenutka dok novo Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa ne raspravi o članovima Vijeća iz jednostavnog razloga što smo na sjednici većina oporbenih zastupnika koji su o tome diskutirali, smatrali da imenovanje članova Vijeća nije napravljeno onako kako bi to trebalo biti napravljeno u odnosu na Zakon o sprječavanju o sukobu interesa, tj. postoji velika vjerojatnost da neki od članova Vijeća su bili u sukobu interesa. A zašto? Prvo, jer to Vijeće nije donijelo odluku o izboru trećeg operatera. Drugo, jer to Vijeće nije ponovilo natječaj nego je raspisalo novi natječaj koji ima daleko drugačije uvjete i treće najbitnije, neizborom trećeg operatera Vijeće nije ispunilo svoju zadaću koju je trebalo ispuniti, a to je da smanji cijenu telefoniranja u Hrvatskoj. Zbog toga predlažem da grupi od pet veličanstvenih dok god novo Povjerenstvo za sprječavanje sukoba interesa ne razmotri njihovu situaciju ne damo mogućnost da iz sudskog registra izbrišu Vijeće za telekomunikacije i Hrvatski zavod za telekomunikacije i predlažem da se ova odluka u svakom slučaju odgodi.
Zahvaljujem. Da li želi državni tajnik još završni osvrt? Hvala. Dražen Breglec, državni tajnik. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ne izbjegavajući raspravu o ovako značajnim temama koje je posljednjih dana, tjedana zaokupljaju hrvatsku javnost, moram svakako reći da su uglavnom rasprave ovdje iznesene povodom ovog prijedloga uvelike izašle iz konteksta intencije ove Odluke o davanju suglasnosti. U svakom slučaju potrebno je razjasniti nekoliko stvari. Vijeće agencije za telekomunikacije je ispravit ću navod u raspravi, iznesen, raspisalo novi natječaj i nije moglo ponoviti prethodni natječaj iz jednostavnog razloga jer je dio materije koja je raspisana, dakle dio koncesija dodijeljen u prethodnom natječaju. Dakle bitnih razlika u sadržaju novog raspisivanja natječaja moralo je biti iz jednostavne činjenice, jer su dvije YMTS koncesije dodijeljene povodom prvog natječaja dok je u tehnici raspisivanja u uvjetima te dokumentacije osim te nužne izmjene gotovo da nije bilo drugih izmjena. Svakako ne želeći ovdje tumačeći postupke Hrvatske agencije za telekomunikacije jer za to nemam nadležnost, ali opet želim dati ipak neka pojašnjenja koja mogu uputiti na pogrešan zaključak. Mislim da vračajući se na materiju ove Odluke o davanju suglasnosti ustvari ovlasti Vijeću hrvatske agencije za telekomunikacije, želim reći da bi čekanje, posebno čekanje jednog takvog, funkcioniranje jednog takvog rizičnog uvjetno to shvatite molim vas, tijela kao sukob, Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa, vodeći se iskustvom iz bliske prošlosti moglo zapravo uzrokovati i dovesti do situacije da takva odluka ne bi mogla biti donesena sljedećih više mjeseci, možda čak i duže vremensko razdoblje koje bi svakako ušlo u sljedeću godinu, čime bi se otvorila mogućnost špekulacije o tome je li regulator Hrvatska agencija za telekomunikacije registrirana, da li je ona pravna osoba sa punim ovlastima, da li ona može donositi odluke čime bi se naravno dalje posljedično otvorila mogućnost osporavanja legalnosti Hrvatske agencije za telekomunikacije, a time bi se naravno mogla donijeti i veća šteta. Zbog toga ja molim da se o ovome ipak u najkraće moguće vrijeme odluči. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, želim ispraviti navod uvaženog gospodina državnog tajnika, da se ove dvije rasprave izašle iz okvira predložene točke dnevnog reda. Podsjećam da se radi o Vijeću koje imenuje Sabor i Vijeću koje za svoj rad odgovara Saboru. S obzirom da smo u raspravi o njihovom imenovanju jasno iskazali sumnje, a nikakvog izvješća u međuvremenu od tog Vijeća nije bilo u ovom Saboru, naš je prijedlog … usvajanja ovakve odluke upravo stoga da ne dajemo suglasnost daljnjem radu tog Vijeća dok ne raščistimo probleme i uvjete zbog čega smo bili protiv takvog sastava. Radi se dakle o tom Vijeću koje odgovara Saboru, a ne Vladi i ministarstvu. Hvala.
Dobro, iako tu ima i rasprava i o odluci ranijoj Sabora, o imenovanju Vijeća i o odlukama Vijeća koje je donijelo. Dobro. Zaključujem raspravu. Gospođe i gospodo zastupnici sutra nastavljamo u 9,30 sa Konačnim prijedlogom Zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu između RH i Međunarodne banke za obnovu i razvoj i za financiranje projekta zaštite od onečišćenja voda u priobalnom području, nakon toga ide Konačni prijedlog Zakona o zaštiti i spašavanju pa Konačni prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o slatkovodnom ribarstvu. To je za sutrašnji dan, bit će možda još, ali bit će dovoljno. Prekidam sjednicu. Nastavak u 9,30 sati. Idemo na glasovanje o Prijedlogu odluke o davanju ovlasti Vijeću Hrvatske agencije za telekomunikacije. Tu imamo nekoliko zaključaka. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke. Molim, prvo se uključimo. Možemo glasovati za, protiv, suzdržan. Rezultat. Utvrđujem da je odluka donijeta većinom glasova 98 za, 4 suzdržana i 5 protiv. U svezi toga imamo i jedan prijedlog zaključka. Klub zastupnika HSP-a predložio je slijedeći zaključak: Obvezuje se Vlada RH da žurno najkasnije do donošenja Državnog proračuna za 2005. godinu zastupnicima Hrvatskoga sabora dade na uvid ugovor između Vlade RH i Deutsche Telekoma o privatizaciji HT-a sklopljene 98. i 2001. godine sa popratnim dokumentima. Predstavnik Vlade nije suglasan sa Prijedlogom ovoga zaključka. Molim glasujte. Rezultat. Utvrđujem da je za Prijedlog zaključka glasovalo 38, 2 suzdržana i 60 protiv pa taj Zaključak nije dobio potrebnu većinu.