Poštovani gospodine predsjedniče, zahvaljujem. Poštovane gospođe i gospodo zastupnice i zastupnici. RH je po završetku obrambenog Domovinskog rata bila suočena sa problemom iznimnog gospodarskog i sigurnosnog značaja a to je zagađenost njenog teritorija minsko-eksplozivnim i neeksplodiranim ubojnim sredstvima. Sigurnosna ugroza stanovništva kao i nemogućnost korištenja miniranog prostora bilo za gospodarsku eksploataciju ili za svakodnevni život, imaju snažan utjecaj na razvoj ne samo onih područja koja su bila zahvaćena ratnim djelovanjima već i na razvitak društva u cjelini. Posljedice koje takva vrsta ugroze stvara gotovo su podjednako i sigurnosne i gospodarske, ekološke i socijalne naravni, pogubnost minske kontaminacije za stanovništvo RH posebno ocrtava i činjenica da je od službenog završetka Domovinskog rata do danas u minskim incidentima stradalo 595 osoba od čega nažalost 203 smrtno. Upravo izvješće koje podnosimo za prošlu 2017. g. je prvo izvješće odnosno prva godina u kojoj nije bilo minskih žrtava, niti osoba koje obavljaju poslove razminiranja, pirotehničara, pomoćnih djelatnika i ostalih a niti civilnoga stanovništva. RH se priključila i međunarodnoj borbi protiv protupješačkih mina ratifikacijom Konvencije o zabrani uporabe proizvodnje uvoza i izvoza i skladištenja protupješačkih mina, poznato je kao Otavska konvencija. Vlada RH prepoznala je od početka da je rješavanje minskog problema krucijalno i stoga je osiguravala stabilne izvore financiranja u državnom proračunu, zatim koristila zajmove Svjetske banke, proračune i trgovačkih društava u vlasništvu RH a kasnije i predpristupne te strukturne i kohezijske fondove EU-a a ujedno i kroz transparentan odnos sa domaćim i stranim donatorima su se dobivala i određena sredstva iz donacija. Sveukupno je za poslove razminiranja naše države iz svih izvora financira od '98. do 2017. utrošeno gotovo 5,4 milijarde kuna. Za prošlu 2017. g. o kojoj podnosimo izvješće, Vlada je planom minskog djelovanja utvrdila 6 krucijalnih ciljeva. Prvi cilj je bio izvršenje poslova razminiranja tehničkog izvida te općeg izvida na površini od 58,3 km kvadratna. Naglasak na obavljanju ovih poslova stavljen je na okončanje poslova razminiranja u Brodsko-posavskoj županiji u cilju cjelovitog i sveukupnog rješavanja minskog problema te županije zatim nastavak sustavnog i cjelovitog razminiranja poljoprivrednih površina i nastavak razminiranja gospodarskih šuma u Požeško-slavonskoj županiji. Drugi cilj definiran planom Vlade za prošlu godinu bio je održavanje sustava obilježenosti cjelokupnog minskog sumnjivog prostora i područja zagađenog isključivo neeksplodiranim ubojnim sredstvima. Treći cilj bila je provedba informiranja i edukacija stanovništva o opasnostima od mina i njihovih dijelova, zatim promoviranje hrvatskog sustava, protuminskog djelovanja u međunarodnoj zajednici, u cilju stvaranja uvjeta, za nastavak provedbe poslova iz područja protuminskog djelovanja po završetku obveza proisteklih iz konvencije. Peti cilj je bilo pružanje tehničkih projektima koji će se financirati sredstvima EU, iz financijske perspektive 2014.-2020. i konačno šesti cilj bi bila izrada zahtjeva za produžetak roka dovršenja obveze sadržane u čl. 5. Otavkse konvencije, odnosno, uništavanje protupješačkih mina na miniranim područjima. Stanje minski sumnjivog prostora, na dan 1.1.2017. g. iznosilo je 446,6 km kvadratnih i prostiralo se na području 9 županija, a unutar 65 gradova i općina. Taj minski sumnjivi prostor bio je obilježen sa 14088 oznaka koji ukazuju na minsku opasnost i moguću pronalazaka minsko eksplozivnih i eksplodiranih ubojnih sredstava. Što se tiče ostvarenja navedenih ciljeva, u prošloj godini je provedbom svih poslova razminiranja općeg i tehničkog izgleda, dakle planirano smanjenje minskih sumnjivih područja za 58,3 km kvadratna, a realizirano smanjenje je za 36,5 km kvadratnih. Jedan od razloga za to su manja sredstva primjerice, zbog kasnijeg zaključenja sporazuma između Hrvatskih šuma i HCR-a zatim promjena metodologije prikaza podataka o izvršenju plana, odnosno, prikazu smanjenja minski sumnjivog prostora, na način, da se promjenom zakona, i podzakonskih akata, toj smanjenje uvrštava samo kada je izdana potvrdu o isključenju i za one površine koje su predane na korištenje krajnjim korisnicima, a dosadašnjom, prijašnjom metodologijom, prikazivani su podacima o razminiranim površinama, na kojima su obavljeni poslovi razminiranja, ali nije bila još provedena procedura isključenja. Poslove razminiranja u 2017. g. obavljalo je 40 ovlaštenih pravnih osoba, koje su obavile poslove razminiravanja na ukupno 38,5 km kvadratnih. Tijekom obavljanja tih poslova, pronađeno je i uništeno 1289 komada minsko eksplozivnih sredstava, dakle, protupješačkih i protuoklopnih mina i 519 kom neeksplodiranih ubojnih sredstava. U tijekom obavljanja poslova kontrole kvaliteta, tijekom razminiranja u 42 slučaja utvrđena su nepravilnosti, te sukladno tome, naloženi ponavljanja poslova razminiranja na površini od 84905 metara kvadratnih. Isto tako prilikom obavljanja poslova završne kontrole kvalitete u 29 slučajeva utvrđena je nepravilnost te je naloženo ponavljanje poslova razminiranja na ukupnu 41559 m2 Dakle, ponoviti ću, neostvarivanje poslova razminiranja u cijelosti, kako je predviđeno planom, uvjetovano je kasnim započinjanja poslova razminiranja sredstvima državnog proračuna, sa pozicije naknade za opće korisne funkcije šuma, kao i kasnijim zaključenjem projekta razminiranja, obnova i zaštita šuma i šumskog zemljišta u zaštićenim prostorima, natura 2000. Kao što smo već izvještavali, dio smanjenje minskog sumnjivog prostora, obavlja se i poslova tehničkoga izvida, oni su planirani bili u 5 županija, na poligonima, veličine 13,5 km2. U 2017. g. poslovima tehničkoga izvida minski sumnjiv prostro je smanjen za 9,7 km za koje su izdane potvrde o isključenju. Od toga poslova tehničkog izvida, obavljene su na površini od 1,3 km2, ali za to još nije bila izdana potvrda u 2017. g. Što se tiče smanjenja minskih sumnjivih prostora, općim izvidom i dopunskim općim izvidom, koji je uveden izmjenama Zakona iz 2015. g. planirano je tim metodama, smanjene minski sumnjiv prostor za 2,26 km2. Prošle godine je bilo i naknadnih uključivanja površina određenih površina u minski sumnjivi prostor, to se događa kada Hrvatski centar za razminiranje dobije konkretne podatke od osoba koje imaju određena saznanja da na nekom području postoji zagađenja od mina, bilo da su to osobe koje su sudjelovale u Domovinskom ratu, pa su i same osobno postavljale minsko eksplozivna sredstva ili su tome namočile. Što se tiče ostvarenja drugog cilja, održavanja sustava obilježenog cjelokupnog MSP-a to je svakako jedna od težišnih aktivnosti Hrvatskog centra za razminiranje i ona jamči da će granice minski sumnjivog prostora biti vidljive svim osobama koje se tuda kreću i spriječiti neovlašteni ulazak u takav prostor i eventualna stradavanja. Na dan 1. siječnja 2017. godine minski sumnjivi prostor bio je obilježen kao što sam rekao sa 14.088 oznaka koje ukazuju na minsku opasnost i moguć pronalazak neeksplodiranih ubojnih sredstava dok je na kraju godine na dan 31. prosinca minski sumnjivi prostor bio obilježen sa 13.563 oznake. Vrlo važan segment ukupne sigurnosti je provedba informiranja i edukacije stanovništva o opasnosti od mina i njihovih dijelova. U 2017. godini kroz ukupno 77 aktivnosti informirano je i educirano 27.893 osobe o opasnosti od MES-a, NUS-a i njihovih dijelova. Najveći broj aktivnosti informiranja stanovništva HCR je ostvario u suradnji sa MUP-om, Hrvatskim crvenim križem i Udrugom Hrvatska pomaže. Posljedica vjerujemo takvog sustavnog rada je činjenica da u prošloj godini nije bilo minskih incidenata i nesreća. 4. cilj koji je Vlada postavila za prošlu godinu je promoviranje hrvatskog sustava protuminskog djelovanja u međunarodnoj zajednici u cilju stvaranja uvjeta za nastavak provedbe poslova iz područja protuminskog djelovanja po izvršenju obveza proisteklih iz konvencije odnosno po čišćenju cjelokupnog prostora od minsko-eksplozivnih sredstava. Svakako bi bila šteta da znanja, vještine i stručnost naših tvrtki, naših pirotehničara i ostalih djelatnika u humanitarnom razminiranju budu neiskorištene nakon što se očiti hrvatski prostor od mina. Zato je potreban snažan iskorak prema drugim zemljama, prema međunarodnoj zajednici i izvoz naših znanja, vještina u druge zemlje koje imaju minski problem. Cilj broj 5 bilo je pružanje tehničke pomoći u projektima koji će se financirati sredstvima EU iz financijske perspektive 2014.-2020. i u tome Hrvatski centar za razminiranje s partnerima je sudjelovao u cijelom nizu projekata financiranih sredstvima EU od kojih su sada trenutno u različitim fazama realizacije. I konačno, 6. cilj predviđen za 2017. godinu bila je izrada zahtjeva za produžetak roka dovršenja obveze razminiranja državnog prostora RH koji je utvrđen člankom 5. Ottawske konvencije, znači uništavanje protupješačkih mina na miniranim područjima. Znalo se prošle godine da cilj i rok koji je završava 1. ožujka 2019. godine neće biti dostignut, pa je stoga Vlada RH pokrenula potrebne inicijative za produžetak toga roka. Sukladno tome intenzivirana je suradnja svih tijela MUP-a, obrane, HCR-a oko objedinjavanja potrebnih podataka odnosno oko utvrđivanja cjelokupno MSP-a koji sadrži površine i objekte koje je potrebno koji su preostali za razminiranje, koje je potrebno razminirati u narednom razdoblju. RH su pohodile stručne osobe iz jedinice za provedbu Ottawske konvencije i naša država Vlada RH u roku tj. do kraja ožujka ove 2018. godine podnijela zahtjev za produženje roka na daljnjih sedam godina. Na kraju oko utrošenih financijskih sredstava, od ukupno osiguranih sredstava prilikom donošenja plana razminiranja u 2017. godini, koja su iznosila 505 milijuna 229 tisuća i 68 kuna, realizirano je 346 milijuna 704 tisuće 439 kuna. Nastavlja se trend iz prošlih godina posebice iz 2016. godine da sve više u sredstvima participiraju sredstva iz europskih fondova, prvenstveno pretpristupnih programa i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj. tako da su ona u ukupnim sredstvima u 2017. godini iznosila visokih 58,5% od svih osiguranih sredstava i izvora. Na kraju niski problem u RH još postoji, obavljen je ogroman dio posla, svi dionici uključeni u taj problem shvaćaju važnost svojih obveza i zadaća i cilj je da RH bude razminirana u što je moguće kraćem roku, a da uz sredstva osigurana iz državnog proračuna, proračuna jedinica lokalne samouprave i javnih poduzeća da se u što većoj mjeri koriste sredstva iz europskih fondova i u tom smislu se to nastavilo i ove godine i nastavit će se i u narednim godinama do konačnog rješenja minskog problema u RH. Evo toliko na početku. Ja vam zahvaljujem i odgovarat ćemo na vaša eventualna pitanja. Hvala lijepo.
Hvala državnom tajniku. Imamo četiri replike. Prvi je na redu poštovani kolega Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine državni tajniče Katić, vi ste ponudili nama ovdje u ovome izvješću niz korisnih i konkretnih podataka, međutim ja sam se javio na repliku zbog jednoga, a to kada ste sumarno rekli koliko je ovih proteklih dvadesetak godina potrošeno na proces razminiranja u RH, onda ta cifra djeluje impresivno, to je 5 i pol milijardi kuna i možda bi trebalo, kad inače govorimo o ovakvim temama koje su vezane za Domovinski rat reći koliko su direktne i indirektne posljedice Domovinskog rata, onda bi vidjeli da ovaj poveći dio javnog duga u principu otpada na to jer te mine nisu pale iz neba, nije ih donijela nikakva oluja, netko ih je tu postavio, stradavali su tu Hrvati u ratu, stradavali su i poslije rata, a stradavaju i financijski i lažno je reći da baš oni koji su postavili te mine su uništili sve karte.
Želite odgovor? Ne, dobro. Idemo na drugu repliku, poštovani kolega Felak, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pozorno sam pratio ovo vaše uvodno izlaganje vezano uz projekat razminiranja u RH, drago mi je da ste spomenuli da će se sredstva koja se izdvajaju za ostale korisne funkcije šuma koristiti i ove godine za razminiranje. Drago mi je isto tako da je u planu razminiranje jednog djela gospodarskih šuma u jednoj županiji, mislim da tu leži i veliki potencijal za RH da se što prije razminiraju šumske površine da bi se te šume mogle ekonomski koristiti, ali moje pitanje ide u ovom pravcu. Ukoliko bi izostala sredstva iz OKFŠ-a, a za što se neki zalažu da se ukine naknada za OKFŠ, koliko bi to usporilo razminiranje u RH i koliko bi bez tih sredstava sporije se razminiralo, ako već i sada znamo da su uložene stotine milijuna kuna upravo iz tog izvora za razminiranje?
Hvala vam. Odgovor, izvolite.
Uvaženi gospodine zastupniče pa to su sva značajna sredstva koja se dobivaju kroz sredstva iz Opće korisnih funkcija šuma, ona su za ovu godinu predviđena u iznosu od oko 50 milijuna kuna, što je ako gledamo na državni proračun gdje je predviđeno oko 130 milijuna kuna znači vrlo veliki postotak. I to bi svakako, ako se ne uspiju iznaći sredstva iz Europskih fondova usporilo poslove razminiranje u RH.
Idemo dalje, poštovani kolega Lovrinović, izvolite.
Gospodine predsjedniče, uvaženi gospodine Katić za suradnicima. Imam jedno pitanje. Vidite, vi ste naglasili da vam je najveći problem financijska sredstva jel tako? U proteklih 9 godina utrošili ste 2,7 milijardi kuna, tražili ste više, a čuo sam maloprije podatak da je utrošeno ukupno do sad u 20 godina 5 i pol milijardi kuna. Stranka Promijenimo Hrvatsku nudi samo konkretna rješenja, evo vam rješenja. U toku jedne godine, ova država, državni proračun plaća bankarima 11 milijardi kuna kamata, mi smo ovdje, ja sam nekoliko puta objasnio da se u jednoj godini može uštediti 5 milijardi kuna, da se izvrši refinanciranje državnog duga. Dakle za 5 milijardi kuna, vi nemate toliko radnika da vade minsko eksplozivna sredstva i možemo Hrvatsku očistiti u roku godinu, dvije, ne trebaju nam Europski fondovi, vidite konkretno rješenje. Dajte predložite, prvi ćemo vas podržat u tome.
Idemo na zadnju repliku, poštovani kolega Bulj, izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi tajniče u Splitsko-dalmatinskoj županiji 21 milijun četvornih metara je minski sumnjivo. Naravno da poljoprivrednici imamo od Domovinskog rata 39 nesreća, 7 smrtno stradalih. Imamo, tako i nedavno je i Sinjsko polje čišćeno 2016. pronađeni su zvončići od raketa VBR-ova. Imamo još sumnji i vojni poligon Kukuzovac u gradu Sinju na području, što vi poduzimate pod tim mjerama? Jel imamo brojne žrtve i da im ne prijeti opasnost, poljoprivrednici se boje, čak neki pronalaze mine, evo spomenio sam u Sinjskom polju je prije nekoliko godina čovjek pronašao zvončiće iz Domovinskoga rata, da li je taj novac koji smo imali te milijarde koje nabrajate bili transparentno uložen i da li su te kritične točke očišćene, a vidimo da je još ogromno područje, ne samo šume [[Upadica predsjednik: hvala, hvala vam.]] ne samo šume, nego i poljoprivredno zemljište i središta gradova. Hvala.
Želite li odgovoriti? Izvolite.
Poštovani gospodine zastupniče. Naravno da se kritične točke, a to su dakle mjesta gdje se ljudi žive, kreću su se prve čistile i to je očišćeno, sada intenzivno se čisti i dovršavaju poljoprivredne površine, ono što je najvažnije za život ljudi. Sad idućih godina su u prvom planu šumske površine. Što se tiče vojnog poligona Kukuzovac on će biti rađen i vjerujemo i razminiran u ovoj godini, 2018. godini. Hvala.
Hvala vam. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ako ne, otvaram raspravu. Prvi je na redu Klub zastupnika HDZ-a poštovani kolega Josip Đakić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, ravnatelju Hrvatskog centra za razminiranje. Izvješće o provedbi plana protuminskog djelovanja i utrošenim sredstvima u 2017. godini je pred nama i analiza devetogodišnjeg ostvarenja programa od 2009. do 2019. ukazuje da je u navedenom razdoblju provedbe jedino u prvoj godini godišnja osigurana sredstva za poslove koje imaju za cilj smanjenje minskog sumnjivog područja bila na razini planiranih sredstava i programa. U razdoblju od 2010. do 2014. godišnja realizacija sumnjivih, minsko sumnjivih područja znatno odstupaju u odnosu na planirane programe zbog značajnog manjeg iznosa osiguranih sredstava na godišnjoj razini. U posljednje 3 godine planirana i osigurana financijska sredstva su veća od planiranih programom, ali nisu i cijelosti realizirana. Izvor većih osiguranih financijskih sredstava od planiranih programa su pred pristupni fondovi EU te Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj kroz program ruralnog razvoja RH 2014./2020. može koristiti dodatna sredstva i ostvarivanje i realizaciju planova protuminskog djelovanja i razminiranja područja RH. Tijekom provedbe programa sukladno gore navedenim pokazateljima stvorila se potreba za izradom novog strateškog dokumenta koji će utvrditi uvjete za kapacitiran sustav protuminskog djelovanja sa ciljem provedbe poslova razminiranja tehničkog, općeg i dopunskog općeg izvida u skladu sa osiguranim financijskim sredstvima. Na godišnjim razinama i za cijelosti ispunjava obaveze iz članka 5. uništavanja protupješačkih mina u miniranim područjima sadržanog u Otavskoj konvenciji nakon 2019. godine u najkraćem mogućem vremenu. Na dan 1. siječnja 2017. godine ukupno minski sumnjivo područje RH iznosilo je, kao što smo čuli od državnog tajnika, 446,6 kilometara kvadratnih i prostiralo se unutra 65 gradova i općina u 9 naših županija i bilo je obilježeno sa 14 000 0,88 oznaka koje ukazuju na minsku opasnost i moguć pronalazak neeksplodiranih umjetnih sredstava. Čuli smo da je i to, te oznake su smanjene na 13573. U 2017. godini Centrom za razminiranje rukovodila su dva ravnatelja i jedan vršioc dužnosti. Upravno vijeće Hrvatskog centra za razminiranje konstituirano je u srpnju 2017. godine. Na dan 31. prosinca 2017. godine minsko sumnjivo područje RH iznosilo je 411 494 688 metara kvadratnih, odnosno 411,5 kilometara kvadratnih. U 2017. godini od planirah 44,4 kilometra kvadratnih poslovi razminiranja su izvršeni na površini od 38,5 kilometara kvadratnih. Neostvarenje u cijelosti poslova razminiranja uvjetovano je kasnijim započinjanjem poslova razminiranja sredstvima državnog proračuna sa pozicije naknade OKFŠ-a jer sporazum između Ministarstva poljoprivrede i Hrvatskog centra za razminiranje potpisan je tek u rujnu 2017. godine. Također projekt razminiranja, obnova i zaštita šuma, šumskog zemljišta u zaštićenim i … [[Govornik se ne razumije.]] područjima u Dunavsko-dravskoj regiji naturavita koja će se financirati sredstvima Europskoga fonda za regionalni razvoj i kohezijske fondove koji nije u 2017. godini započeo provedbu. Tijekom provođenja poslova kontrole kvalitete u tijeku obavljanja poslova razminiranja na 42 radilišta utvrđeno je da postoje razminiranja ne zadovoljavaju propisane uvjete kvalitete te je naloženo ponavljanje. Ponovno razminiranje na ukupnoj površini od 84 905 metara kvadratnih. Tijekom provođenja završne kontrole kvalitete povjerenstvo je u 29 slučajeva utvrdilo da poslovi nisu obavljeni kvalitetno te je naloženo ponavljanje poslova na ukupno 41 559 metara kvadratnih. Tijekom 2017. godine zaprimljeno je 18 dojava o pronalascima minsko eksplozivnih sredstava i neeksplodiranih ubojitih sredstava od čega je 14 pronalazaka odnosilo se na područja koja su bila predmet obavljanja poslova, a 4 pronalaska odnosila su se na pronalaske van minsko sumnjivog područja. Najveći udio u izvršenim poslovima razminiranja u 2017. godini imale su tvrtke Istraživač d.o.o. sa 7,63% Doking razminiranje d.o.o. sa 7,38% i Zeleni kvadrat sa 5,38%. najveća realizacija poslova razminiranja je bila tijekom svibnja te od srpnja do listopada iz razloga što su se intenzivno radili poslovi razminiranja poljoprivrednih površina, posebice u Ličko-senjskoj županiji te poslovi razminiranja u … [[Govornik se ne razumije.]] iz protu predpristupnih fondova i prijelaznog instrumenta. Jedna od značajnih planiranih zadaća predviđenih za 2017. godinu zasigurno je rješavanje u najvećoj mjeri minsko problema poljoprivrednog zemljišta RH sredstvima Europskog poljoprivrednoga fonda za ruralni razvoj. Izvršenjem ugovorenih poslova razminiranja poljoprivrednih površina u Ličko-senjskoj, Osječko-baranjskoj, Požeško-slavonskoj, Sisačko-moslavačkoj, Splitsko-dalmatinskoj, Šibensko-kninskoj i Zadarskoj županiji u 2017. godini stvorili su se uvjeti za razminiranje preostalog minskog sumnjivog poljoprivrednog zemljišta. U Ličko-senjskoj i Sisačko-moslavačkoj županiji u prvom polugodištu 2018. godine čije izvršenje će se u cijelosti ukloniti minska opasnost od poljoprivrednog zemljišta RH. Temeljem provedene analize, strukture površine u minsko sumnjivim područjima u krajem 2017. godine, utvrđeno je 4,3% minsko sumnjivog područja RH kao poljoprivredne površine. 95,3% minsko sumnjivog područja kao šumske površine te 0,4% minsko sumnjivog područja kao ostale površine, vode, močvarno zemljište, stijene, klizišta, kamenjari, obale i drugo. Hrvatski centar za razminiranje u suradnji sa tijelima državne uprave, jedinicama lokalne i područne regionalne samouprave ciljnog sektora i lokalnim stanovništvom kontinuirano je u tijeku 2017. godine provodilo informiranje i edukaciju o opasnostima od minsko eksplozivnih sredstava i neeksplodiranih ubojitih sredstava i njihovih dijelova. Ukupno je planirano 75 aktivnosti, edukacije i informiranja stanovništva sa ciljem, ciljanim skupinama o minskom opasnostima u 2017. godini. U razdoblju od 1. siječnja do 31. prosinca 2017. godine nije bilo minskih incidenata i nesreća i to je za pohvalit. Od 1.1. '96. godine do 31. 12. 2017. godine dogodile su se 423 minska incidenta i nesreća u kojima je ukupno stradalo 595 osoba, smrtno je stradalo 203 osobe, teške tjelesne ozljede zadobila je 271 osoba, dok ih je 120 zadobilo lake tjelesne ozljede. Hrvatski centar za razminiranje i ostali dionici sustava protuminskog djelovanja su u cilju promicanje hrvatskog sustava, u protuminskog djelovanja, međunarodnoj zajednici, provodili brojne aktivnosti, prema međunarodne zajednici diplomatskih predstavnica RH, predstavnicima donatorskih zemalja. Donošenjem državnog proračuna RH za 2017. g. ukupni izbori i financijski plan Hrvatskog centra za razminiranje, za 2017. g. iznosio je 362 milijuna 697 tisuća 764 kn. Nakon rebalansa državnog proračuna za 2017. g i preraspodijele odobrenih od strane ministra financija, tekući financijski plan za 2017. g. iznosio je 280 milijuna 687 tisuća 15 kn. Prema izborima financiranja sredstva su ostvarena iz općih prihoda i primitaka u iznosu 178 milijuna kuna, to je učešće državnog proračuna i pomoći EU, u iznosu 12 milijuna 23 tisuće kuna pomoći EU, izvor 51 te u daljem slijedu imamo 69 milijuna kuna pomoći Vlade i međunarodnih organizacija. Imamo … [[Govornik se ne razumije.]] tisuća 863 kune donacije trgovačkih društava, javnih poduzeća i ostalih izvan opće države, koji su ostvarili kroz državni proračun u iznosu od 2 milijuna 166 tisuća 506 kn. Od ukupnih planiranih sredstava u 2017. g. u iznosu od 280 milijuna 687 tisuća 15 kuna, utrošeno je 262 milijuna … [[Govornik se ne razumije.]] kuna, što je 72,27% u odnosu na izvorni financijski plan za 2017. g. odnosno, 93,39% tekućeg financijskog plana za 2017. g. nakon rebalansa i preraspodijele. Temeljem plana protuminskog djelovanja za 2017. g. financiranje poslova razminiranje i planirano, iz državnog proračuna i sredstava pomoći EU, sredstava Europskog fonda za regionalni razvoj, sredstva od državnog proračuna, sa posebne pozicije naknade za opće korisne funkciju šuma, koja prikuplja Ministarstvo poljoprivrede, sredstva donacija koje su uplaćivali u državni proračun, direktna donacija, preko međunarodnih fondacija ITF-a te europskoga poljoprivrednog fonda, čiji korisnici su županije koje su neposredno plaćaju obavljaju poslova razminiranja. Posebno treba istaknuti činjenicu da u 2017. g. sredstva koja su realizirana za poslove razminiranja iz EU izvora, znatno veća od sredstva koja su osigurana iz državnog proračuna i ostalih izvora. Tj. da je iz EU, sredstva ukupno realizirana 202 milijuna 786 tisuća 163 kn što je najveće povlačenje europskih sredstava za razminiranje do sada. U 2017. g. planirana su donatorska sredstva u iznosu od 2 milijuna kuna, a realizirani su, tj. obavljeni su i plaćeni poslovi razminiranja u iznosu od 2 milijuna 166 tisuća 506 kn. U planu protuminskog djelovanja za 2017. g. za poslove razminiranja planirano je iz svih izbora financiranja 505 milijuna 229 tisuća 068 kuna i 80 lipa tijekom godine, ukupno je za poslove razminiranja, tj. isplaćeno ovlaštenim pranim osobama koje su obavljale poslove razminiranja 346 milijuna 704 tisuće 439 kuna. U 2017. g. poslove razminiranja su obavljani na površinama od 38 tisuća 519 m2 u vrijednosti od 293 milijuna 632 tisuće 909 kuna što je prosječna cijena od 7,62 kune po m2 to je naravno bez PDV. Uočljiv je rast prosječne cijene poslova razminiranja u odnosu na prosječnu cijelu poslovanja u 2016. g. koja je bila 6,13 kn po m2 što je posljedica stabilizacija tržišta u sustavu protuminskog djelovanja. U 2017. g. u provedbi zadaća razminiranja vojnih lokacija i građevina, obavljeno je ukupno 7 radova razminiranja od koji je 6 bilo planskih aktivnosti, te jedna izvan planska aktivnost. Razminiranje je provođeno na području jednog vojnog skladišta, 2 vojarne 3 vojna poligona. Ovo bi bilo ispred Kluba zastupnika o protuminskom djelovanju i realizaciji u 2017. g. te podržavamo ovo izvješće o provedbi plana protuminskog djelovanja, sa željom da što više minsko sumnjivih područja bude razminirano i što manje nesreća u budućnosti. Hvala.
Hvala. Prije nego što idemo dalje, pozdravimo samo učenike i učenice Osnovne škole Kamen Šine Split, ovo je druga grupa pozdravljamo njih i onu prvu grupu koja je bila, dobrodošli … [[Pljesak.]] Sada idemo replike nemamo, pa idemo na drugu raspravu, poštovana kolegica Vesna Pusić, u ime Kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, gospodine ravnatelju sa suradnikom. Dakle, izvješće o provedbi plana protuminskog djelovanja za 2017. g. ukupno je dio realizacije obveza koje između ostalog su preuzete iz tzv. konvencije iz Otave, dakle, konvencija o zabrani upotrebe stvaranju zaliha proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i njihovom uništenju i drugo iz mogla bi se reći Konvencija iz Dubrovnika, dakle konvencija o kaznenom strelju u čijem donošenju je Hrvatska, pa posebno gospođa Dijana Pleština, imali su veliku ulogu i koja je potpisana u Dubrovniku i oko nje organizirana jedna velika konvencija koju smo svi podržali. Nacionalni program protuminskog djelovanja, obuhvaća razdoblje 2009.-2017. predviđa potpuno uklanjanje mina do 2019. godine, održavanje obilježenosti minskih područja, program edukacije stanovništva, skrb za rehabilitaciju uključujući i psihosocijalnu rehabilitaciju i ekonomsku reintegraciju žrtava i promoviranje hrvatskog protuminskog sustava na međunarodnoj sceni odnosno kao modela koje neke države koje imaju slične probleme mogu preuzeti. Sredstva i razminirana površina su se sustavno smanjivali počevši od 2010. u odnosu na ovaj plan koji je donesen 2009. godine. U 2017. je došlo do promjene, utrošeno je više sredstava od planirani iako su kasnije revidirana, ali planirano je bilo 333 milijuna, a utrošeno je 346,7 milijuna, međutim razminirano je manje od originalno planirane površine. Dakle u samom planu je predviđeno 70,2 kvadratna kilometra, a onda je to smanjeno na mislim jedno 58 ili 40 i nešto kvadratnih kilometara, u svakom slučaju realizacija je podbacila i originalni plan od 70 i ovaj smanjeni plan i bila je 36,5 kvadratnih kilometara. Rezultati između 2009. i 2017. su planirano je razminirati 887 kvadratnih kilometara, a faktički je razminirano 570,7 kvadratnih kilometara i planirano je za to utrošiti 3 milijarde 872 kune, a utrošeno je 2 milijarde 665 kuna. Iz podataka proizlazi očito da treba novi interventni program i razminiranja i financiranja jer i u jednom i u drugom pogledu je realizacija do 2017. do konca 2017. de facto podbacila. Ako se hoće dostići plana iz ovog izvješća se vidi da to baš nije namjera da se dostigne plan o kompletnom razminiranju do 2019. nego da će se tražiti produženje, ali bez obzira i na traženje produženja ovim tempom se neće ispuniti predviđeno odnosno ciljevi koje smo si tu zadali. I ja bih rekla da glavni zaključak ovog izvješća treba biti novi program i razminiranja i financiranja koji će biti realan ali i ambiciozan dakle da se tog zla riješimo. 1. Siječnja 2017. u Hrvatskoj je prema ovom izvješću bilo 446,6 kvadratnih kilometara minski sumnjivog područja, već je rečeno u 65 gradova, 9 županija itd. U odnosu na širi višegodišnji plan, godišnjim planom za 2017. smanjena je ambicija, evo tu imam, na 58,3 kvadratna kilometra, međutim razminirano u 2017. je 44,4 odnosno ne pardon to je bio plan za samo razminiravanje, a 58 je bilo i za izviđanje. E sad, do konca te godine je razminirano 411,5 kvadratnih kilometara, po mojoj računici to izlazi da je u 2017. razminirano 35,1 kvadratni kilometar, međutim u samom izvješću se navodi da je razminirano 38,5 kvadratnih kilometara u 2017. Pitam, odakle taj broj jer kada oduzmete 411,5 od 446,6 dobijete 35,1 kvadratni kilometar. Dakle određena površnost sa brojkama se provlači kroz cijelo ovo izvješće kojem ne može čovjek odoljeti da dobije dojam da se očekivalo da to niko neće čitati, pa možemo tu malo biti liberalniji sa brojkama. Kontrolom je pronađeno relativno malo loše obavljenog posla. Ono što je u izvješću loše i čini ga manje preglednim je da cijelo vrijeme miješaju podaci u kvadratnim kilometrima i kvadratnim metrima i kroz to onda se ne dobiva jasna slika, morate stalno računati tamo i natrag da vidite koliko je stvarno razminirano, koliko je stvarno planirano, kolika je realizacija u odnosu na plan. U izvješću se nalazi i izvješće o radu pojedinih tvrtki i spominju se istraživač DOK-ING i zeleni kvadrat kao oni koji su najviše tu posla napravili, inače sve u jednoznamenkastim procentnim brojevima, dakle 7,63 do 5,38. Međutim u tablici koja je priložena izvješću podatak za DOK-ING je 0% odnosno kaže se da je razminirao tisuću kvadratnih metara u 2017., dakle ne znam što je točno, da li podaci u tablici ili podaci koji su iznad tablice navedeni kao podaci za ove 3 tvrtke, kao one koje su napravile najviše posla. Kao što sam rekla, ima dosta, ako smijem tako reći, šlampavosti i nepreciznosti u ovom izvješću. Ono što upada apsolutno u oči je da je na razminiranju angažirano 40 različitih tvrtki. To gotovo sigurno donosi neujednačenosti, svatko tko bilo šta je radio, zna da je vrlo teško držati neke ujednačene kriterije i ujednačenu kvalitetu, ako je na jednom poslu angažirano 40 različitih tvrtki. Pitanje GLAS-a i HSU-a je zašto. Zašto 40 tvrtki? Dal ne postoji možda nešto na što bi se moglo fokusirati i taj posao efikasnije i sa ujednačenijom kvalitetom obavljati. Za razminirati u 2018. što se poljoprivrednog zemljišta tiče, po ovom je ostalo još 10 kvadratnih kilometara. E sada korištenje europskih fondova, ima lijepih rečenica ali loših tabela. Dakle, što se korištenja europskih fondova tiče, koriste se oni za razdoblje 2014.-2020. dakle, za ovu financijsku perspektive, postoji mogućnost korištenja novih sredstava, novih specijaliziranih projekata. Gdje je to? To se iz ovog izvješća ne vidi. Još jedan moment koji se u izvješću spominje, je edukacija o opasnosti od mina, navodi se veliki broj ljudi, preko 27000 ljudi, koji su sudjelovali u programu edukaciju. Tko međutim, vrši edukaciju i kako se odabiru tvrtke koje vrše edukaciju? Spominju se ovdje 3 tvrtke, od kojih su 2 logične, tvrtke, institucije, koje su 2 logične, jedna je MUP, jedna je Hrvatski crveni križ, međutim, spominje se i jedna koja se zove Udruga Hrvatska pomaže. Ja sam išla potražiti tu udrugu Hrvatska pomaže na internetu, po onome što sam našla, to je neka udruga, koju je osnovao grad Zagreb, nema kontakt osobe, misija je vrlo općenita, dakle, suradnja gradova. Pod rubrikom donatori, toj udruzi, zadnja godina koja se spominje je 2015. i ne spominje se ni jedno ime donatora. Međutim, nije da je mrtav … [[Govornik se ne razumije.]] da je mrtva udruga, je je što se tiče novih pravila privatnosti, ažurirana 21.5.2018. g. Dakle, možda ne bi bilo loše znati nešto više o tim udrugama izvan ovih očiti ministarstava i državnih agencija i velikih međunarodnih udruga, kao što je Crveni križ, tko su ti koji dobivaju novac za edukaciju? Što se tiče onog dijela programa koji je govorio o ekonomskoj reintegraciji žrtava, o tome, nisam našla ništa. Dakle, da li se to još radi, da li to uopće postoji? Što se EU financiranja tiče ono što sam rekla, rečenice su lijepe, ali tabele nisu tako lijepe. Dakle, u 2017. se je propustilo pokrenuti projekt Karlovac Carst, zato što kao što se ovdje kaže, nije bilo kapaciteta ni od strane onih koji razminiravaju, niti od strane županije. S druge strane … [[Govornik se ne razumije.]] Velebit, još jedan projekt razminiranja, je u ovom trenutku pripremi, dakle, također nije bio na dnevnom redu, što se realizacije tiče 2017. g. Kohezijski fond Natura Vita, planirano je iz njega izvući 17 milijuna kuna, povuklo se nula, po tabeli. Europski fond za regionalni razvoj, planirano je povući 385 tisuća kuna, povuklo se nula. Zašto? Ministarstvo poljoprivrede, planirano je 40 milijuna kuna, dalo ništa, zašto? Izvješće, mislim jasno pokazuje, da je u ovom poslu, koji je važan posao, u prvom redu, za normalni život svih ljudi u ovoj zemlji, treba više sustava, da treba sustav pojednostaviti, uključujući sve ove gomile različitih organizacija, koje sudjeluju s jedne strane u razminiranju, a s druge strane u edukaciji, a ne znamo točno o kome se radi. Potreban je jači fokus na realizaciju plana i na provedbu onog što je glavna zadaća ovog cijelog projekta i apsolutno je potrebna veća transparentnost. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Sada ćemo nastaviti sa klubovima zastupnika. I prvi je onaj SDP-a u ime kojega će govoriti poštovani zastupnik Ranko Ostojić, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, štovane kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. Evo, 20 g. nakon osnutka hrvatskog centra za razminiranje, Hrvatska nije sigurna još uvijek još uvijek imamo ozbiljnu kilometražu nerazminiranog područja, minski sumnjivog i jednostavno treba reći da nema pomaka u onome što bi trebalo biti zaista prioritet. Ovo govorim iz razloga što imam osjećaj da se olako proizlazi temi koja bi bila od najvažnijeg nacionalnog interesa RH, s obzirom koji je udio turizma u GDP-u vijest o tome da mi imamo još uvijek preko 400 ili 450 km ne razminiranog područja i treba reći ono što je u ovom izvješću i gospodin državni tajnik, kojeg ujedno pozdravljam zajedno sa suradnicima, rekao a to je da po ovom tempu koji mi sad imamo, minimalno 13 godina će još trebati proć da Hrvatska bude razminirana a ukoliko se zapravo dogodi ono što je izvjesno i šta je prešućeno u ovom izvješću, a to je da više neće sredstava iz EU-a da se za to treba pripremiti, vrlo skoro, znači 2020. godine, da će to trajati onda tko zna koliko godina. Tako da ću ja više govoriti o onome što nije kazano nego ono što je možda izrečeno ili čitani kroz brojke. Evo samo za jedan bitan primjer, a to je u 2017. g. na 36,5 ili 31,5 ili koliko god je kilometara kvadratnih raščišćeno, za to je potrošeno 346 milijuna kuna, sad to usporedite recimo sa 2014. g. u kojoj je 83,8 km razminirano za 280 milijuna kuna. I to vam dođe da otprilike treba naglasiti još jednu brojku a to je da je u 2017. g. to znači u proteklih 10 g. najmanje pronađeno samo 1289 minsko-eksplozivnih sredstava što otprilike iznosi a to je broja dosta zanimljiva kad ovako u prosjeku gledamo, oko 264 000 kuna po jednoj pronađenoj mini. Također treba vidjeti u ovim brojkama ovdje od 346 milijuna kad pomnožite 6,13 kuna po metru četvornome koliko firme dobivaju, da je to zapravo 223 milijuna, to znači negdje ide 120 i nešto milijuna kuna razlike. Sve ovo govorim iz razloga šta mislim da ovakav tempo i ovakav način pristup razminiranju daje ozbiljnu sumnju da zapravo netko zainteresiran da ova uslužna djelatnost koja se radi, a to znači razminiranje, bude itekako dobar biznis i dalje. A mi zapravo nemamo interes da se Hrvatska očisti od minski sumnjivih prostora, da mi napokon postanemo zemlja koja će moći sa sigurnošću reći da je očišćena od mina, a to govorim pogotovo iz razloga što ako pogledate šta nam se događa sa razminiranim područjima tamo gdje postoje certifikati da je to očišćeno itd., a onda iz godine u godinu se povećava broj pronađenih zapravo sumnjivih sredstava. Ja u ovom izvješću vidim jedinu pozitivnu zapravo i najbitniju stvar a to je da je u provedbi aktivnosti protuminskog djelovanja i utrošenim financijskim sredstvima za 2017. g. nije bilo minskih žrtava, međutim moram reći da s obzirom da je bilo manje pronađenih mina, da je to bilo puno manje područja, nisam siguran da je to zapravo u korelaciji vezano sa sigurnošću samih pirotehničara. Ono šta je istina a to je ovdje se očito čuva dobar posao. Sredstva EU-a promašuju sredstva koja dajemo iz državnog proračuna, a to će uskoro presušiti pa onda nećemo biti u istoj situaciji a broj projekata razminiranja na kojem nije pronađena niti jedna mina, niti jedno sredstvo tijekom izvođenja radova razminiranja, govori o tome da netko nešto loše radi, loše planira ili upisuje zapravo ono što dolazi pod riječ sumnjivo. E sad o toj riječi sumnjivo želim govoriti a to je što je više utrošenih sredstava, manje kvadratnih kilometara, tako se i smanjuju ovi minsko sumnjivi prostor. A ja mislim da bi to trebalo zaista istaći da su to stvarno sumnjiva posla sa sumnjivim namjerama i to se u Hrvatskoj ne smije dogoditi, naš interes treba biti prije svega da ova zemlja bude čista od mina a ne da ta varijanta a to je da zapravo pronalaskom eventualno bilokojega područja kojeg možemo tako ocijeniti, to shvaćamo kao povoljan i mogući biznis. Kad sam maloprije govorio da nam treba najmanje 13 godina ovim tempom, matematika je vrlo jednostavna, ako je to 36,5 kvadratnih kilometara u jednoj godini, od 58,3 koliko je bilo planirano, onda za 446 kilometara kvadratnih koliko je preostalo, sami izračunajte jesam li promašio možda za koji mjesec ili nisam, ali ja se bojim da nisam niti malo pogriješio i da nažalost, sve ovo skuša će biti i dalje loše opravdavano. Samo kašnjenje projekata pitanje je, novac iz europskih fondova itd., ne može se pravdati situacija a to je da netko nije napravio dogovor, da se netko nije dogovorio sa Hrvatskim šumama, da nisu potegnuta sredstva iz EU-a, da nije napravljeno nešto. Svi se sjećamo rebalansa koji je bio a to bi trebalo svakog zabrinuti, imali smo 362 milijuna kuna, odjedanput to padne 280 milijuna kuna. Netko tu nije napravio svoj posao i to je ono što opet prešućujemo u ovom izvješću i iz tog razloga mislim da takva opravdavanja nisu prihvatljiva. Ja ću još nešto reći što se tiče samog razminiranja i planiranja. Ono šta ostaje i šta smo i na Odboru za unutarnju politiku razgovarali, nacionalna sigurnost, slijedi nam zapravo razdoblje u kojemu će trebat se pripremit za novi način odnosno kad ne bude više ovih europskih sredstava, kad dođe do situacije da će to morat radit ljudi koji u ovom trenutku uskoro bi mogli ostat posla, da se za to treba pripremit posebnu strategiju da nam se ne dogodi da oni koji su radili vrlo teške poslove, pirotehničari itd., da im se desi da u ovom momentu zapravo nemamo pripremljen plan za te ljude u trenutku kad srećom Hrvatska bude razminirana. Ponavljam, ne smije se dogodit da bilokome interes bude o tome da razminiranje traje što duže, ono treba trajat što kraće i treba biti napravljeno naravno, kvalitetno na način da se zaista utrošena sredstva iskoriste i odrade na najbolji mogući način. Hvala. akademik ŽELJKO REINER:
Hvala lijepo. Sljedeći klub zastupnika je onaj Živog zida i SNAGA-e u ime kojega će govoriti poštovani zastupnik Branimir Bunjac. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče Sabora. Uvažene kolegice i kolege. Pred nama je Izvješće o provedbi Plana protuminskog djelovanja i utrošenim sredstvima za 2017. godinu. Izvješće koje u biti se ne razlikuje prethodno od prethodnih izvješća, a ono što bi građane i sve nas prije svega trebalo interesirati kada će Hrvatska konačno biti razminirana. Kao što je poznato mi smo već nekoliko puta davali obećanja službene rokove kada bi razminiranje trebalo biti gotovo čak smo taj datum prijavljivali u EU i u UN, znači to je trebalo biti gotovo 2019. vidimo da su svi rokovi probijeni i da i dalje nemamo datum kada bi Hrvatska mogla biti čista od mina. Zahvaljujući tome, mi još uvijek nemamo datum kada će hrvatska zemlja u potpunosti biti stavljena u funkciju nemamo datum kada će hrvatski građani osjećati sigurnost kada se kreću po svojoj vlastitoj zemlji. Kada analiziramo ove podatke koji su pred nama uvijek je dobro pogledati kakvo je stanje u nekim drugim državama koje su također imale veliki problem minskih polja i onda je vrlo žalosno gledati činjenicu da su neke afričke zemlje puno efikasnije od Hrvatske u čišćenju mina. Govorim da je žalosno gledati iz razloga jer afričke zemlje nemaju na raspolaganju sredstva EU niti su općenito bogate toliko kao Hrvatska. Evo recimo Mozambik je u 20 godina cijelu zemlju očistio od mina sa relativno skromnim sredstvima i maknuli su 171.000 mina. Ako pogledamo izvješće koje je pred nama, nama je u godini dana mi smo u godinu dana očistili 1300 mina. Znači to praktički znači da bi ovakvim tempom Hrvatskoj trebalo da očisti Mozambik 150 godina, kada bi hrvatski pirotehničari čistili isti taj teren trebalo bi im 150 godina, što znači da negdje očito se dogodio problem. Taj problem postaje još izraženiji kada gledamo statistike iz godine u godinu, npr. svake godine troši se sve više novaca, čisti se sve manje i manje prostora i pronalazi se sve manje i manje mina. Znači u nekim prijašnjim godinama znalo se pronaći i po 10.000 mina godišnje, prošle godine ponavljam samo 1300. Posebno je nevjerojatna činjenica ta da se čiste dana ne više samo minska polja nego se čiste tzv. minski sumnjiva polja, što znači da netko doslovce u svojem uredu gledajući na zemljovid procijeni neko područje minski sumnjivom i onda nakon toga izlazi pirotehničar e da bi se otkrilo da na tomu području nema niti jedne jedine mine. Znači na čak 28 područja gdje su pirotehničari pregledavali prošle godine nije pronađena niti jedna jedina mina, niti jedna. Pa su recimo pregledavana područja Obrovca, područja Benkovca, područja Skradina, područja Vodica i onda što je recimo ironično u izvješću kažu predstavnici ministarstva nije bila ni jedna žrtva. Pa kako bi bila žrtva kada nije bilo niti jedne jedine mine. Znači to je u biti na neki način logično. Što je ovdje problem? Ovdje je problem to što se iz godine u godinu sve više povećavaju sredstva EU za razminiranje. U ovom trenutku su ona znatno veća od proračunskih sredstava i postoji ozbiljna sumnja da netko znajući da će novac dolaziti izvana jednostavno pokušava na tome zaraditi. Pokušava zaraditi, izvući novac suprotno javnom interesu. Tu se vidi kakav je problem općenito kada se državna nadležnost i stvari od nacionalnog interesa daju u ruke privatnim tvrtkama. Često smo imali slučajeve da onog trenutka kada je nešto prepušteno iz državne ruke privatnicima da je u pravilu dolazilo do smanjenja plaća, povećavanja profita, a istovremeno smanjenje kvalitete rada i to ovdje imamo jedan flagrantan primjer. Mislim da je svima vama poznato da su pojedini vlasnici tvrtka za razminiranje počinili u najmanju ruku prekršaje i nezakonitosti ako već ne i klasična kaznena djela. Poznato je da imamo danas vlasnike tvrtki za razminiranje koji su prije toga ugasili tri tvrtke za razminiranje. Naravno prije toga su ostavili radnike neplaćene, oni se nisu nikada naplatili, ali to ih i dalje ne sprečava da se bave istim poslom kojim su se bavili i prije. Hrvatska je od 1998. godine potrošila za razminiranje preko 5 milijardi kuna, a još uvijek nije jasno do kada će to razminiranje trajati i koliko još milijardi kuna treba potrošiti. Ja bih pozvao sve one koji su nadležni za ovo pitanje da ovoj problematici pristupe vrlo ozbiljno i da jednostavno ne dopuste sami sebi da danas sutra budu i on u istoj poziciji u kojoj su Martina Dalić ili trenutni premjer Andrej Plenković. Ako postoji bilo kakvo muljanje, ako postoji bilo kakvo pogodovanje, ako postoji bili koji interesni lobi, zaustavite ga na vrijeme, nemojte čekati da se kola slome na vama. Odradite svoj posao onako kako ga treba odraditi, a to je da radite u interesu građana, a ne u interesu nekoliko tajkuna … [[Govornik se ne razumije.]] S obzirom na sve ovo što sam sada naveo, s obzirom na to da nemamo datum kada bi Hrvatska trebala biti razminirana, s obzirom na vrlo slabu efikasnost rada u protekloj godini, kakvu usporedbi s prethodnim godinama, tako i u usporedbi sa drugim državama koje provode ili su proveli razminiranje, Živi zid ovo izvješće neće prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. Sljedeći sada prelazimo na pojedinačnu raspravu, i sljedeću govornik biti će poštovani zastupnik Miro Bulj, izvolite.
Hvala lijepo. Govorimo o vrlo bitnoj temi, govorimo da sa potrošenih 5 milijardi kuna, koji je ogroman iznos, međutim, ja ću postaviti još jednom kada u replici brojna pitanja, znači govorimo ovdje, i kolega Bunjac je spomenuo … [[Govornik se ne razumije.]] područja koja su minski sumnjiva, nije se pronašlo mina, govorimo o velikom iznosu novca. Dakle u gradu Sinju, ustvari u Splitsko dalmatinskoj županiji imamo 21 milijun četvornih metara sumnjivih i nerazminiranih područja, jer znamo da je to područje, poglavito Vrličko područje … [[Govornik se ne razumije.]] područje, pod Dinarom, ne samo šumsko područje, nego i poljoprivredno područje, od Domovinskog rata do sada imamo 39 nesreća, od toga 7 smrtnih nesreća. Znači 7 ljudi je poginulo nažalost od mina, pa čak i u Sinjskome polju su od raketiranja grada Sinja, … [[Govornik se ne razumije.]] 2016. je razminirano i pronađeno je jedan veći broj mina zvončića, tzv. gdje su ljudi obavljali svoje poljoprivredne radove. Međutim, imamo ključni problem, što imamo vojni poligon bivše vojske, JNA koji je ne, tj. razminirao se a kasnije se utvrdilo da još ima mina, i to u središtu grada Sinja u samom predgrađu, gdje i djeca i ljudi obavljaju svoje poslove, gdje imamo bivša vojska JNA je protiv svih konvencija, u biti minirala ispred toga objekta, ispred ograda tog vojnog poligona i to područje je zamislite u centru grada Sinja u samom središtu i vrlo je ozbiljno. A govorimo o 5 milijardi kuna, koje su se potrošile, tj. koje su dosada uložene u razminiranju. Pa jel to sramotno? Da jedna površina, ne znam koliko ima kvadrata, čini mi se 20 ili 30 hektara, nešto čak i više, 200 hektara pardon, to strelište nije razminirano. Sami grad, … [[Govornik se ne razumije.]] ulaze u grad Sinj, između Tisna i Sinja, znači jedna površina lokacija koja je vrlo opasna i sada mi nije jasno, da baš to područje, gdje ljudi žive, gdje je opasno po ljude, čak imamo u Domovinsko ratu, čovjeka, najmlađu žrtvu, civilnu u Domovinskom ratu, dječak sa 14 g. je obje noge izgubio van poligona. Jer opet ponavljam, da je se miniralo protiv svih konvencija i sada ne znam, ne dobivam jasan odgovor od tajnika, kaže ove godine ćemo vjerojatno razminirati, a tu žive brojni stanovnici, djeca, stoka. Prolazim tuda, nije mi jasno, zbog čega do sada to područje, koje je u središtu grada Sinja, tj. u samom središte, Kukuzovac vojni poligon, zbog čega nije razminiran. Još jednom napominjem da je Splitsko dalmatinska županija, još i dalje, u vrlo rizičnom skupini, govorimo još jednom, da je na samom tome području Splitsko dalmatinske županije, imamo 21 milijun četvornih metara ne razminiranih. Da imamo veliki broj žrtava, da imamo pronalaske u polju, čak Sinjskom polju ostatke mina, tj. tzv. zvončića od raketnih, koji se ispaljuju iz više cijevnih aketnih bacača. Znači još iz '93. ta, te rakete su ispaljene i još su se pronalazile, znači 2016. veći je broj pronađen. Ovdje se radi o vrlo velikom problemu. Ovdje može doći, opet do žrtava, vidimo da su ogromne žrtve, vidimo da imamo veliko područje koje je nerazminirano, ne samo šumsko i po dinarsko područje, nego i poljoprivredno područje, jer tako je crta išla u Domovinskom ratu, na području Cetinske krajnje, kako se odmicala crta, nemamo karte. Vjerojatno JNA nije ostavljala karte, oni su to radili i srbočetnici, kako im padne na pamet zbog toga je i to jedan od ključnih problema i samo su iza sebe ostavljali i sijali smrt. I nažalost, evo 7 života i poslije Domovinskog rata, na tome području, u biti su žrtve Domovinskoga rata. I još jedno ključno pitanje, možete li odrediti točno, kada će se razminirati, jel možete li mi odgovoriti. Mislim da jedan objekat, bivši poligon, vojni Kukuzovac, se razminira jer se nalazi uz samo naselje, tj. uz sam grad Sinj, između Tisna i Sinja, uz same brnaze, uz samu magistralnu cestu, tj. državnu cestu D1 gdje imamo poduzetničku zonu, gospodarsku zonu Kukuzovac, imamo poduzetničku zonu odmah s druge strane, od općine Dismo, gdje smo gospodarski subjekti u velikome broju, gdje se djeca igraju, opet ponavljam, da je to jedan od ključnih problema. Očekujem od vas jasan odgovor, za ovih 21 milijun četvornih metara u Splitsko dalmatinskoj županiji nerazminiranog područja, ne samo šuma i brdskih područja, nego i poljoprivrednih površina, a također gdje ljudi riskiraju svoje živote, jer neki čak i obrađuju tu zemlju na rizik, a imamo i problem ovdje, poglavito još jednom, kada ćete, problem je najveći znači taj poligon Kukuzovac. Evo osnovno pitanje kad će te razminirati ono što je već i u urbanom dijelu grada Sinja, a to je poligon Kukuzovac koji je opasan po živote. Vidimo 5 milijardi kuna smo uložili, do sada se spominje taj iznos u razminiranje, a u središtu grada Sinja imamo opasan nerazminirani područje. Hvala lijepo. Ako mogu dobiti odgovor.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku poštovanog zastupnika Branimira Bunjca. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi zastupniče Bulj, kako komentirate činjenicu da je vađenje jedne mine 2009. godine koštalo 37 tisuća kuna, a 2017. 270 tisuća kuna? Da li su to pirotehničari u međuvremenu izgubili smisao za pronalaženje mina ili su uvedene neke nove tehnologije ili koji je razlog da jedna mina sada košta 5-6 puta više nego što je koštala prije 7-8 godina? Je li to u biti isto ono sličan način kao kad su povjerenici ušli u Agrokor, pa su odjednom svoje honorare povećali za 9-10 puta jer im je to netko omogućio? Dakle, otkuda ta razlika u cijeni? Da li se to iz izvješća vidi i kakvo općenito je vaše mišljenje o tome? Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor poštovanog zastupnika Bulja.
Ja ... [[Govornik se ne razumije.]] za Splitsko-dalmatinsku županiju koja je bila okupirana u onom dijelu vrličkom, ... [[Govornik se ne razumije.]] i prema Drnišu da je to ogroman prostor koji je bio okupiran i zasigurno, pošto nisu imali veliki broj snaga tada, di nisu imali, veliko je područje, di nisu imali pješake i to je se osiguravalo minama i ti prostori su ostali minirani i oni su vjerojatno proglašeni područjima sumnjivim. Zbog toga su proglašeni sumnjivim, ja nisam sad u tome ali sumnjivim. Međutim je činjenica da je bio veliki problem oko razminiranja i da su se uključili razne interesne skupine koje su i privatne tvrtke, koje su zarađivale puno više nego što su prije radile, razminiralo se. Zbog čega, ja točan razlog ne mogu znati, ali to bi morao znati tajnik i pojasniti već na vaše pitanje kad ste govorili, trebao je u ime, da ne bi zaboravili sad to odgovoriti, trebao je već odgovoriti. Uglavnom, problem je najveći šta u centru grada Sina imamo vojarnu tj. vojni objekat koji nije razminiran, a 5 milijardi kuna smo potrošili. Toliko o tome.
Hvala. Slijedeća pojedinačna rasprava je poštovanog zastupnika Tomislava Lipošćaka.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, ravnatelju Hrvatskog centra za razminiravanje, pred nama je izvješće o provedbi plana protuminskog djelovanja za 2017. godinu i mislim da se svi ovdje prisutni možemo složiti da je pravovremeno i zapravo učinkovito rješavanje minskoga problema u RH od iznimne važnosti za sve nas. U prvom redu to je zbog očuvanja ljudskih života, ali i učinaka koje to ima na gospodarstvo, turizam, naravno i na ruralni razvoj. Prema podacima koje imamo pred sobom i podacima Hrvatskog centra za razminiranje više od 95% površina minski sumnjivih područja koja su preostala čine šume i šumska zemljišta. Moramo biti svjesni i činjenice da razminiranje na takvim površinama iziskuje i dodatne napore i tehnologije već samim time zbog specifičnosti terena na kojima se mine nalaze, konfiguracije i naravno uvjetima rada na takvim terenima. Međutim, brojni su i benefiti odnosno koristi zbog kojih je u svakom slučaju nužno ubrzati sve te procese. U provom redu to je ljudski faktor i sigurnost. Naime, brojne su situacije u kojima su svi oni koji rade u šumarstvu, ne samo u šumarstvu nego i u na šumi baziranim industrijama odnosno djelatnostima, zatim druge interesne skupine poput lovaca, ribolovaca, planinara izletnika i drugih, oni svakodnevno izlažu zapravo svoje živote, osobito u tim rubnim dijelovima minski sumnjivih područja. Radno nedostupne površine, osobito govoreći tu o šumskim površinama održavaju se i na gospodarenju, odnosno možda bi bilo bolje reći na ne gospodarenje šumama, što uz gospodarski odnosno financijski učinak nemogućnosti ... [[Govornik se ne razumije.]] gospodarenja šumama vuče za sobom i brojne druge probleme. Tu bi spomenuo i nemogućnost intervencija prilikom pojave i širenja određenih biljnih bolesti, biljnih štetnika odnosno nametnika te nemogućnosti struke da intervenira na takvim područjima koja su nedostupna, što za sobom vuče dodatne probleme, a kakve probleme može izazvati jedan štetnik tipa potkornjaka imali smo prilike vidjeti i nažalost gledati svaki dan i na području Gorskoga Kotara. Osim ovih gospodarskih funkcija šuma, tu su i opće korisne funkcije šuma koje su također ovime narušene i kada se već dotičemo opće korisnih funkcija šuma, naglasio bih da se iz naknade za opće korisne funkcije šuma koja je vrlo često se spominje i na ovome mjestu sa nizom negativnih konotacija, čak 30% sredstava iz opće korisnih funkcija šuma koristi se upravo za razminiranje minski sumnjivih područja. Također, trebalo bi naglasiti da i taj iznos udvostručen u odnosu na nekakva prijašnja razdoblja kada je iznosio 13%. Dakle, iz tih se sredstava veća za 2017. godinu omogućilo financiranje za razminiranje 475 hektara šuma i šumskog zemljišta. Također, bitno je spomenuti da je sporazumom Ministarstva i HCR-a za 2018. godinu upravo iz tih sredstava naknade za OKFŠ predviđeno je 55 miliona kuna za sad. Naravno, ta sredstva se mogu kao i za 2017. povećati ukoliko priliv za tu naknadu bude veći, što iznosi više od 500 hektara šuma i šumskih zemljišta. Važno je naglasiti da su i Hrvatske šume i Ministarstvo poljoprivrede jedni od značajnijih donatora za razminiranje. Spominjemo nekoliko projekata. Važnost projekta Naturavita koju je potrebno ponovno podcrtati, odnosno razminiranje, obnova i zaštita šuma i šumskih zemljišta u zaštićenim i Natura 2000. područjima u dunavskoj i dravskoj regiji koji bi se, naglasimo i to, trebao financirati sredstvima iz EU. Jednako tako nastavak sustavnog razminiranja gospodarskih šuma koja će osim potrebnog gospodarenja znači i tog gospodarsko financijskoga efekta omogućiti u prvom redu i sigurnost svih onih koji su zaposleni u šumarstvu, koji su vezani uz šumarstvo, ali i onih drugih koji se zatiču na tim područjima što smo već spominjali lovci, ribolovci, planinari, izletnici i naravno stanovništvo koje tamo živi. Međutim ovom prilikom ja bih također apelirao još jednom i na sve nadležne institucije, na sve dionike koji se nalaze u ovome postupku da učinimo sve da ubrzamo zapravo procese provedbe projekata, procese same dobivanja projektnih dokumentacija kako bi sve te projekte mogli provoditi i zapravo završavati na vrijeme jer nam je to svima ja mislim u interesu. I na kraju ne mogu ne spomenuti i naravno pohvaliti županiju iz koje dolazim, to je Karlovačka županija koja se i u ovom izvješću koja nam je na klupama spominje kao jedan od donatora, ali jednako tako kao i potencijalni partner u projektu Karlovac Karst tim se projektom predviđa razminiravanje, ali i upravljanje na svim županijskim zaštićenim Natura 2000. područjima. Planira se razminiravanje i obnova šumskih eko sustava u predjelu Krpela, to je jedan predio koji se nalazi, zapravo oko kojega se nalazi područje na kojemu je bila nekadašnja vojarna Jugoslavenske narodne armije koja je nakon eksplozije, zapravo eksplozije toga skladišta u Domovinskom ratu ostavila iza sebe jedan dobar dio zagađenog područja koje je ostalo sumnjivo i radno nedostupno. I evo na kraju zaključno mogu reći samo da se nadam da ćemo predviđeni plan kojim bi se Hrvatska očistila od mina koji smo prolongirali do 2026. ostvariti u za to predviđenom vremenu. Te da u skoroj budućnosti svi naši šumari, lovci, planirani, izletnici, poljoprivrednici i svi stanovnici koji žive uz ta područja minski sumnjivih područja će moći bez bojazni i ugroze za vlastite živote na tim područjima raditi, privređivati i živjeti na miru u svojim sredinama. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku poštovanog zastupnika Ivana Kirina, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani predstavnici ministarstva. Uvaženi zastupniče Lipoščak, '96. godine donesen je Zakon o razminiranju kada se sustavno planira i provodi razminiranje. 2005. Zakon o humanom razminiranju, 2015. donesen je Zakon o protuminskom djelovanju. 1. siječnja 2017. ukupno minsko sumnjivo područje u Hrvatskoj je 440,6 kilometara kvadratnih. Moje pitanje je vama, odnosno i vaše mišljenje, što je sa korištenjem bojevih punjenja sa osiromašenim uranom, koliko je to bilo učestalo u Domovinskom ratu, da li imate informaciju? A koliko se to koristi danas na poligonima za vježbu, za trening, posebno blizu vas u Slunju? Hvala.
Hvala. Odgovor poštovanog zastupnika Lipoščaka.
Zahvaljujem kolega Kirin. Pa mogu reći osobno da nemam saznanja, niti sam relevantan takve podatke imati, odnosno iznositi. Mogu samo reći da sam imao i priliku raditi kao zaposlenik Hrvatskih šuma na područjima koje vi spominjete i govorite i samo bih se nadovezao na to da nam je puno bitnije od svega toga zapravo povezati sustave koji sudjeluju u svim tim procesima, Hrvatske šume, Lovački savez, Hrvatski centar za razminiravanje, da nam se ne bi dogodilo da, što nam se znalo dešavati meni osobno kada vodite grupu od 20 do 30 ljudi, da vam se desi da nemate relevantne podatke i da se nalazite ili u minski sumnjivom području ili u području na kojemu stvarno ima minskih eksplozivnih sredstava. Mislim da su svi podaci relevantni, da je samo potrebno povezati više i te takve sustave. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeća pojedinačna rasprava je poštovanog zastupnika Anđelka Stričaka. Izvolite. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 11,50 SATI]] Evo kolegice i kolege, stanka nam je završila, pa ćemo nastaviti s pojedinačnom raspravom koju će sada izreći poštovani zastupnik Anđelko Stričak, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče, kolegice i kolege. Kada govorimo o provedbi plana protuminskog djelovanja i utrošenim financijskim sredstvima, smatram da je poželjno dati jedan pregled zbog čega uopće raspravljamo o toj temi. RH je nakon svog osamostaljenja tijekom '91. g. doživjela nezamislivu i brutalnu agresiju od strane Srbije i Crne Gore odnosno djela pobunjenih Srba u RH. Ta agresija je prouzročila neizmjernu patnju građana RH, tisuće mrtvih i nestalih te desetke tisuće ranjenih. Uz najbolnije i najteže gubitke vezano za stradavanje naših sugrađana, RH je kroz okupaciju 1/3 svog teritorija doživjela i ogromne materijalne gubitke u vodu razrušenih sela i gradova, uništenih industrijskih i energetskih postrojenja, cesta i komunikacijskih središta te miniranog područja. Nakon oslobođenja većeg djela okupiranog područja RH tijekom '95. g. kroz vojno-redarstvene akcije Bljesak i Oluju te nakon mirne reintegracije hrvatskog Podunavlja '98. g., Hrvatska je zaokružila svoj teritorij i vratila ga u svoj ustavnopravni poredak. No Hrvatsku je čekala iznimna zadaća. Naime, prema podacima kojima je u rujnu '95. raspolagao Glavni stožer HV-a iznesen je podatak da je u RH postavljeno oko 3 milijuna protuoklopnih i protupješačkih mina omjer 1:1, te je teritorij zagađen sa 100 000 neeksplodiranih granata i mina, tj. minama i topovskim projektilima zagađeno je oko 300 000 h zemljišta. Za uklanjanje neeksplodiranih projektila trebalo je pregledati još oko milijun hektara zemljišta. Da bi se cijeli proces mogao kvalitetno provesti, trebalo mu je dati naravno jedan pravni okvir, tako da možemo govoriti o 3 razdoblja razminiravanja. Prvo razdoblje razminiravanja, govorimo o razdoblju agresije, okupacije, 1/3 državnom prostora, o '91. pa do konca '95. godine, tj. do završetka vojno-redarstvene akcije Bljesak i Oluja. RH nije zakonodavno uredila pitanje razminiravanja. U tom razdoblju nositelji tih aktivnosti bile su jedinice unutar HV-a i policije. Tijekom 4 godine rata razminirano je više od 200 000 mina i neeksplodiranih projektila ali je istodobno na novim crtama razdvajanja ili na državnoj granici postavljeno dodatno 100 000 mina. U drugom razdoblju koje traje od ožujka '96. do prve polovice '98. g., Hrvatski sabor je donio prvi zakon koji se odnosio na razminiravanje tj. Zakon o razminiravanju. Sustav razminiravanja koji je uspostavljen prvim zakonom, temeljio se na djelovanju samo jedne tvrtke u državnom vlasništvu, AKD Mungos d.o.o. koje je poslove razminiravanja obavljala na nekomercijalnoj osnovi a ukupan nadzor nad obavljaju poslova razminiravanja je bio u nadležnosti MUP-a. Treće razdoblje razminiravanja, govorimo nakon potpisivanja pisma razumijevanja između UN-a i Vlade RH te kroz dvogodišnju primjenu zakona uočili su se određeni nedostaci koji su nametnuli potrebu poboljšanja zakonskog uređenja. Slijedom toga '98. g. pristupilo se donošenju prvih izmjena i dopuna Zakona o razminiravanju s kojim izmjenama se ulazi u treće razdoblje razminiravanja. Najznačajnija promjena odnosila se na pravne osobe koje obavljati poslove razminiravanja. Naime, utvrđeno je da se zakonska odredba prema kojoj samo pravne osobe čiji je osnivač RH smiju obavljati poslove razminiravanja, pokazala se neučinkovitom s obzirom da je bila preusko postavljena i nije udovoljavala gospodarskim interesima RH. Slijedom toga previđeno je da poslove razminiravanja mogu obavljati pravne osobe registrirane za obavljanje poslova razminiravanja a da se mogu registrirati ako imaju odobrenje MUP-a. Nastavno, prvi put je utvrđen i razrađena je provedba instituta stručnog nadzora nad obavljanjem poslova razminiravanja koji provode pirotehničari, nadzornici Hrvatskog centra za mine, od 11. mjeseca '98. Hrvatski centar za razminiranje kojeg je uredbom u mjesecu veljači '98. osnovala Vlada RH. Ujedno navedenom centru dana je ovlast ugovaranja poslova s pravnim osobama. U narednim godinama dolazi do nekoliko izmjena i dopuna zakonskih propisa. Kada govorimo o 20017. g. bitno je istaknuti da je planom protuminskog djelovanja planirano izvršenje poslova razminiravanja, tehničkog izvida i dopunskog općeg izvida na površinu od 58,3 kilometra kvadratna, ukupno smanjenje minski sumnjivih područja u iznosu od 36,5 kilometara kvadratnih. Od osiguranih sredstava prilikom donošenja plana u 2017. g. koje je sveukupno iznosila 505 milijuna kuna, realizirano je 346 milijuna kuna. Naglašavam da se nastavlja trend iz 2016. godine sa sredstvima za razminiravanje osiguranim i u EU fondovima, tako da su ista u 2017. g. iznosila 58,5% od ukupno osiguranih financijskih sredstava i izvora. U 2017. g. nije se dogodilo niti jedan minski incident, niti jedna minska nesreća što je najvažnije iz ostvarenja plana protuminskog djelovanja za 2017. g. I završno, iako je od '98. do 2017. utrošeno oko 5,4 milijarde kuna sredstava od čega iz državnog proračuna RH 3,1 milijarda kuna, donacije i potpore 1,1 milijarda kuna, od strane Svjetske banke 256 milijuna kuna i od strane pravnih osoba 938 milijuna kuna. RH neće moći ostvariti svoj najvažniji cilj, a to je okončati proces razminiravanja do 2019. godine. Naime, na dan 31.12.2017. u RH još uvijek je 441 kilometar kvadratni minski sumnjivog područja koje je potrebno razminirati te će biti potrebno iznaći način kako u što skorijem roku to i ostvariti. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeća pojedinačna rasprava je ona poštovanog zastupnika Josipa Đakića, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, ravnatelju, suradnici. Pa evo pred nama je izvješće o planu protuminskog djelovanja i utrošenim sredstvima u 2017. godini, ali evo, nedavno smo obilježili 20 obljetnicu osnutka Hrvatskog centra za razminiranje. Kako bismo tih 20 godina pokušali sažeti u jednu rečenicu, teško bi to moglo biti, ali mogli bismo reći da je RH još uvijek zagađena minama, da je razminiranje iznimno skupa djelatnost, da je ukupno stradalo 595 osoba, od kojih 203 smrtno, ali da je unatoč mnoštvu problema u sustavu razminiranja Hrvatska izgradila jedinstveni, inovativni sustav i svijetu se nametnula kao lider humanitarnog razminiranja. Ovo izvješće, kao i sva dosadašnja, ukazuju na vječiti problem nedostatka novaca za razminiranje i on je prisutan i s njim se moramo pomiriti, naći načine i mogućnosti kako bi što više iskoristili europska sredstva i završili tu veliku operaciju. Nedostatak sredstava temeljni je uzročnik dugotrajnosti razminiranja naše domovine. Iako se sustav razminiranja iz godine u godinu suočava i sa drugim jednako važnim i teškim problemima, recimo jedna kišna godina učestale kiše itd. donijela je zaostatak koji je bio za nama. U izvješću se jasno ističe da sredstva EU danas predstavljaju značajan izvor financiranja sustava protuminskog djelovanja i značajne su i donacije, kao i sredstva iz državnog proračuna, međutim jasno je da HCR mora ustrajno tražiti i pronalaziti načine financiranja koji će protuminskoj djelatnosti osigurati kontinuitet i pristojnu cijenu poslova razminiranja i garantirati sigurnost i dostojanstvo pirotehničara. Posebice se tu misli na sredstva iz fondova EU obzirom da u tom djelu uistinu postoje razne mogućnosti koje je potrebno iskoristiti. Prosječna cijena poslova razminiranja, kako je navedeno u izvješću iznosila je 7 kuna po metru kvadratnom. U izvješću se do te cijene došlo na način da je ukupan iznos utrošen u poslove razminiranja podijeljen sa ukupnim površinama na kojima su poslovi razminiranja obavljani, međutim nema apsolutno nikakvih podataka o troškovima prouzročenim nekvalitetnim radom tvrtki koje su angažirane na poslovima razminiranja. Ne zna se koliko košta ponavljanje poslova i drugi poslovi nužni nakon što se po provođenju kontrole kvalitete i završetku kontrole kvalitete utvrdi da nisu zadovoljili propisani uvjeti kvalitete. Jedna od tih tvrtaka je bila i bivšega ministra Kotromanovića u nekim daljnjim godinama koliko se dobro sjećam koja nekoliko puta je ponavljala i iste greške. Nema ni podataka o tome koje tvrtke ne rade dobro posao za koje su dobili novac, o njihovoj odgovornosti, o statusu ugovora sa tim tvrtkama, da li se mogu javit na ponovni natječaj, da li su sankcionirane, da li su vratili novce koje su dobili, to su sva pitanja koja bi trebala u izvješću biti i kako postupati sa tvrtkama koja opetovano ne rade svoj posao dobro. Posebna upada u oči tabela na stranici 17 izvješća koja sadrži pregled angažiranja kapaciteta za razminiranje i ostvarivanje realizacije povlaštenim pravnim osobama. U četvrtom stupcu su izneseni podaci o danima rada pirotehničara pa dani rada strojeva i dani rada pasa. Na taj su način pirotehničari izjednačeni sa strojevima i sa psima. U potpunosti su, zapravo na taj način bi bili, u potpunosti obezvrijeđeni kao ljudi. Iako je jedino pirotehničar može obavljati svoj posao u potpunosti i cijelosti, mislim da im treba prema tome dati dužno poštovanje i ne miješati ih sa strojevima i sa psima. Nemam podataka koliko ih je bilo angažirano tijekom 2017. godine, nema podataka o njihovom statusu, materijalnim i drugim pravima. Znamo jedino da nijedan, hvala Bogu, tijekom prošle godine nije ranjen, ni smrtno stradao. Za 40 tvrtki koje su navedene u istoj tabeli ne zna se jesu li angažirane u postupku javne nabave ili kao podizvođači, sa kakvom opremom raspolažu, koliko pirotehničara zapošljavaju. Posebno su istaknute tri tvrtke kao one sa najvećim udjelom u izvršenim poslovima koliko im je površina dodijeljeno, koliko im je plaćeno, jesu li utvrđeni propusti, odnosno nekvalitetni rad kod tih i drugih tvrtki tih podataka zapravo nemamo. Tijekom prošle godine pojedini su tjednici pisali o nepravilnostima u javnoj nabavi u HCR-u i sumnjivim radnjama u dodjeli poslova razminiranja privatnim tvrtkama. Na izvjesnost ovakovih problema i klub zastupnika je u proteklim godinama ukazivao i 2015. pogotovo u raspravama prilikom donošenja Zakona o protuminskom djelovanju. Tada su jasno kritizirane i odredbe kojima se uređuje prava pirotehničara. Taj zakon je prava pirotehničara razdijelio kroz nekoliko zakona i pirotehničarima stvorio pravnu nesigurnost i životnu neizvjesnost. To su problemi koji su uz nedostatak financijskih sredstava obilježavaju protuminsko djelovanje i razvoj te djelatnosti u Hrvatskoj. Tek dvije godine nakon donošenja zakona o ovim, sada već stvarnim i uočenim problemima, javno progovorio je i ravnatelj HCR-a. 2017. godina obilježava, obilježila je i problemima u rukovođenju HCR-om. HCR-om tijekom prošle godine rukovodila su dva ravnatelja, kao što sam rekao. Jedan v.d. ravnatelj, a upravo vijeće HCR-a konstituirano je u srpnju 2017. godine. Takvo stanje nije dopustivo u djelatnosti koja je od nacionalnog interesa u RH, koja Hrvatsku iznimno puno košta, a kontinuirana prisutnost opasnosti od gubitka ljudskih života samo postaje veća u situaciji kada nema upravljački kadar koji može jamčiti stabilnost sustava. Kada je riječ o protuminskom djelovanju, ne smijemo zaboraviti da se radi o nacionalnom interesu RH, da su u tom sustavu najvažniji i najpotrebniji stručni ljudi koji ne smiju biti prisiljeni riskirati život da bi svom poslodavcu osigurali zaradu i koji moraju uživati životnu stabilnost, egzistencijalnu sigurnost. Ne smijemo zaboraviti ni činjenicu da je Hrvatska dosadašnjim iskustvom u protuminskom djelovanju ostvarila i ostvaruje vrhunske rezultate na svjetskoj pozornici i da se protuminska djelatnost mora razvijati u tom smjeru te sve ove nedostatke trebamo ispraviti. Hvala.
Hvala lijepa. S time sada bi završno u ime izvjestitelja govorio poštovani državni tajnik Žarko Katić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedatelju, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Evo, nakon nešto manje od 2 sata rasprave, ja bih kratko podvukao što je najvažnije i odgovorio na nekoliko navoda jer mislim da je bilo i stanovitih jednostranih pogleda na problem razminiranja, a i nerazumijevanja osnovnih postulata na kojima počiva hrvatski sustav razminiranja. Primjerice, mi smo se prije nešto više od 20 godina morali odlučiti hoćemo li razminiranje obavljati putem pirotehničara MUP-a i MORH-a ili ćemo se opredijeliti za sustav gdje se taj problem rješava putem tvrtki na tržištu. Odluka tad je dugo vagana, ali se na kraju odlučilo za ovaj sustav koji imamo jer smo računali na donacije. Znali smo da sa svojim vlastitim sredstvima ovako velik problem nećemo moći riješiti tako brzo. Opredijelili smo se na ovaj sustav, za njega su dobivena i određena priznanja i međunarodne zajednice, ali naravno, kao i svaki sustav, nije ni on bez grešaka, a i u samoj provedbi uvijek možemo i trebamo biti bolji i kvalitetniji. Ovdje je dovođeno u pitanje također definicija minski sumnjivog prostora. Dakle, te tri riječi znače minski sumnjivi prostor. I bilo je pitanja kako to da se u prošloj godini povećao bio minski sumnjivi prostor. Pa na taj način što su određena područja za koja nisu prije postojala saznanja da su minirana, dobila kvalitetna uvjerljiva saznanja da na tom prostoru je moguće da postoje mine. To se događa tako što kažem, povratkom ljudi na određena područja koji imaju neka saznanja i bilo bi zaista neodgovorno i suprotno našem Zakonu da se u HCR-u ogluše o uvjeravanja da na određenom području je moguće da ima mina i da jednostavno to prečuju i da onda netko na tom području strada. Da, točno je da ima i projekata na kojima se ne nađe niti jedna mina. Ima i slučajeva da se pronađu mine tamo gdje minskim zapisnicima se nisu trebale naći. U 2017. godini, ponoviti ću dakle, minski sumnjivi prostor je smanjen za 336,5 km i to kroz 116 projekata i pronađeno je ukupno 1806 minsko eksplozivnih ili neeksplodiranih ubojnih sredstava. Točno je da u 20 od tih 116 projekata nisu pronađena minsko eksplozivna niti neeksplodirana ubojna sredstva i to otprilike ukupno ti projekti su zauzeli površinu od 2,9 km kvadratnih. Ali i takav prostor koji je dakle, cijelo ovo vrijeme bio minski sumnjiv je sad postao siguran, koristan i biti će na, služit će zajednici bilo u poljoprivredne ili druge svrhe. Kada govorimo o tome što se razminira. Projekti se rade u suradnji sa lokalnom zajednicom, sa kao što smo rekli, trgovačkim društvima koja gospodare određenim prostorom, Hrvatske šume, Hrvatske vode itd. Bilo je, s nekim se jedinicama lokalne ili područne samouprave kvalitetnije surađuje, one su izdvajale sredstva, imale su aktivnu ulogu, pa su i prije razminirane. Mislim da jedan dobar primjer je Vukovarsko-srijemska županija koja je razminirana 2016. godine koja je bila jako zagađena minama, ali vrlo kvalitetnom suradnjom te jedinice lokalne odnosno područne samouprave minski problem u toj županije je riješen. Znamo da su tamo velike poljoprivredne površine i one su sada, one su se sada u mogućnosti koristiti prema namjeni. Kao usput, spomenuto je da nije bilo stradavanja. Glavni naglasak uz naravno, brzinu i efikasnost razminiranja jest da i za vrijeme dok se minski problem ne riješi, da nemamo stradalih. Podsjetiti ću, u 2016. godini bilo je 7 stradalih, svi su bili djelatnici na poslovima razminiranja, 3 nažalost smrtno stradala, 4 lakše ozlijeđena. Evo, prošla godina je bila bez smrtnog i uopće stradalih osoba i to smatramo velikim postignućem i na tome ćemo i dalje predano raditi da taj broj, da se taj broj do sad stradalih ne poveća više niti za jednu osobu. U ovoj godini planirano je dovršiti razminiranje poljoprivrednog zemljišta. Dakle, išlo se određenim, prema određenim projektima kako je određeno područje bilo neophodno za život ljudi. Kuće, okućnice, znači naša naselja pa onda infrastrukturni objekti, pa poljoprivredno zemljište i sada je uglavnom većinom preostala područja koja treba razminirati je šumsko zemljište i teško pristupačno zemljište. Zbog toga je i manje minsko-eksplozivnih sredstava koja se pronalaze, zbog toga se događaju i projekti gdje se ne nađu, ali se nađe ukupno manje kao što je to bilo u prošloj godini u odnosu na neke ranije godine o kojima su ovdje poštovani zastupnici govorili. Ali kombinirati to matematički to je zaista nemoguće i tvrdim vam vrlo pogrešno. Na tim teže dostupnim terenima brdsko-planinskim u velikom dijelu sada naravno je teže koristiti strojeve i neke druge metode, dakle ostaje prvenstveno rad pirotehničara, rad ljudi. Ali procjena je da još imamo izvaditi nešto više od 36.000 mina. Kada bi one bile grupirane na jednom mjestu ili na maloj površini, kada bi mi znali gdje su one to bi bilo obavljeno za dva mjeseca, ali zbog toga je procjena naravno da ovaj broj mina na minskom prostoru od približno još 400km kvadratnih da će za to trebati još određeno vrijeme, a na kraju ću reći i koliko prema planovima Vlade. Bilo je spomenuto i određene, nema sada zastupnika Bulja, radi se na području Sinja, da ne bi ispalo možda ovdje ostalo, … nekim područjima ne radi, na području HRvaca se radi, na području jezera LJut. Tamo je ukupno na ta dva projekta predviđeno u ovoj godini razminirati 350.000m kvadratnih. Također netočni su izračuni koji je ovdje iznio zastupnik Ostojić od 13 godina, dakle to je neka njegova matematika, nije točno da će presahnuti europska sredstva sa 2020. To je jedna financijska perspektiva, jedna financijska omotnica Europski fond za ruralni razvoj koji ima svoje razdoblje korištenja od 2014.-2020., nakon toga slijede nove omotnice, novi fondovi koji će se moći koristiti do okončanja ovoga posla. I na kraju … ono što se prije nekoliko mjeseci događalo, RH je na vrijeme dala zahtjev za produljenje roka, temeljem uvida u naše kapacitete, dakle to nije određeno napamet. Ponavljam, imamo otprilike 40 trgovačkih društava sa oko 700 osposobljenih djelatnika, 600 pirotehničara ili otprilike 100 pomoćnih djelatnika na razminiranju, 44 stroja, 50 parova pasa za razminiranje i površina od 406 kvadratnih kilometara u tom trenutku i procjena je da se taj posao može odraditi za sedam godina i podnijeti zahtjev za produljenje roka za narednih sedam godina, počev od 1. ožujka 2019., kada ističe protekli desetogodišnji rok pa zaključno sa 1. ožujkom 2026. za kada je planirano u cijelosti razminirati RH. To je ozbiljan zadatak, svi dionici u njemu sudjeluju ministarstva, HCR moraju pažljivo provoditi postupke, moraju vršiti kvalitetnu kontrolu i ona je zadnjim izmjenama zakona postrožena, zbog toga možda i nešto manje razminirane površine u ovoj godini jer ta kontrola je sada osim one kontrole u tijeku, postoji jedna završna kontrola, naravno i kontrola samih tvrtki koje obavljaju taj posao. Dakle naglasak je na činjenici da prostor za koji se da potvrda da je razminiran i kada se vrati zajednici da on može biti siguran da na njemu ne bude stradavanja. To je naš osnovni prioritet, ali naravno i jedna kao što je jedna zastupnica rekla, ambiciozan ali realan plan razminiranja hrvatskog državnog prostora. Vjerujem da ćete i vi u našem naumu i planu dati svoj obol kroz izglasavanje proračuna u narednim godinama, ali kroz nadzor i naravno davanje i prijedloga i upiranje prstom ako bude nepravilnosti i nedostataka. Hvala vam lijepo na vašoj raspravi i na davanu obola da ovo izvješće i u narednim godinama bude bolje, kvalitetnije i sa većim brojkama razminiranog prostora. Hvala lijepa. akademik ŽELJKO REINE
Hvala lijepo. Imamo dvije replike, prva je poštovane zastupnice Juričev-Martinčev. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, poštovani ravnatelju sa suradnikom, uvažene kolegice i kolege. Pa vi ste spomenuli u svom završnom izlaganju i minski sumnjiva područja. Dosta slušamo danas i sigurno da nam je jako bitno razminirati poljoprivredna zemljišta i poljoprivredna područja, ali ja bih tu apelirala na vas da ne zaboravite ni našu Dalmaciju i naše krajeve s obzirom da svi kažemo da je turizam naša najvažnija gospodarska grana, a možete misliti kako izgleda kada u natpisima u novinama pročitamo naslov npr. Vodice još pod minama. Radi se o minski sumnjivim područjima na kojima su table. Ovom prilikom bi se i zahvalila i HCR-u i ministarstvu i svim donatorima koji su pomogli da se samo u 2017. razminira na području grada Vodica preko 737.000 metara kvadratnih površine. Međutim još uvijek imamo oko 66.000, reći ćete malo i sigurno da nije to puno, ali ne govorim sada samo radi Vodica svi mi na području Dalmacije želimo šta prije ukloniti te table kako bi se naši gosti osjećali sigurnije i naravno propaganda je jako bitna. Hvala.
Hvala lijepo. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Đakića.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa gospodine državni tajniče, naglasili ste sve bitno što ste uočili u našim raspravama, no međutim ja bi htio potencirati ono što je vrlo korisno i bitno, a potencirao bi da drugi sudionici koji mogu, a i ministarstva da sudjeluju u sporazumima kao što je bio onaj 17. travnja 2018. godine kada je ravnatelj HCR-a sa ministarstvom poljoprivrede potpisao sporazum u kojem je 67,8 milijuna kuna od Ministarstva poljoprivrede i šumarstva sporazumom namijenjeno za razminiranje šumskog zemljišta i šuma u RH. Pa stoga bi želio naglasiti da je to jedna pozitivna klima kojom suradnja Ministarstva poljoprivrede i šumarstva u potenciranju razminiranja tako i svih drugih, HEP-a, Hrvatske vode, imamo mi državnih institucija koje bi se mogle uključiti u to i doprinijeti što bržem i kvalitetnijem razminiranju uz osiguravanje dovoljno sredstava. Hvala vam lijepo.
Evo, odgovor poštovanog državnog tajnika.
Poštovano gospođo zastupnice, evo vas informirati da je ustvari razminiranje na području grada Vodica fizički obavljeno ali postoji još unutarnje procedure, dakle završna kontrola i kad bude ona obavljena, moći će se dobiti potvrda da je to područje sigurno za povratak ljudi i za sve gospodarske aktivnosti. Još jednom u Ime Vlade naglašavam dakle da osim sigurnosti, razminiranje je bitno zbog gospodarskih aktivnosti koje ste vi spomenuli, tu nije samo poljoprivreda, samo šumarstvo nego turizam, lov, niz drugih aktivnosti koje su onemogućene ako na određenom području postoje minsko-eksplozivna sredstva. Hvala lijepo.
Hvala lijepo, time zaključujem raspravu a glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Izvješće o provedbi plana protuminskog djelovanja i utrošenim financijskim sredstvima za 2017. godinu, podnositelj je Vlada RH, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se izvješće o provedbi plana protuminskog djelovanja i utrošenim financijskim sredstvima za 2017. godinu. Glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova, 77 glasova za, 1 suzdržan i 45 protiv donijet zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela.
Sada ćemo prijeći na slijedeću točku, to je: - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o nacionalnoj infrastrukturi prostornih podataka, drugo čitanje, P.Z.E. br. 279 Predlagatelj akta je Vlada RH temeljem članka 172. u vezi članka 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, sukladno članku 197. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da, poštovani državni tajnik u Ministarstvu graditeljstva i prostornog uređenja gospodin Danijel Meštrić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče. Poštovane zastupnice, poštovani zastupnici. Pred vama je nacrt Konačnog prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o nacionalnoj infrastrukturi prostornih podataka. Prostorni podaci u širem smislu predstavljaju sve podatke koje je moguće direktno ili indirektno povezati sa lokacijom. Problem je vezan uz raspoloživost, kvalitetu, organizaciju, dostupnost i dijeljenje prostornih podataka, zajednički su u mnogim područjima pa to i u sustavu državne uprave. Rješavanje tih problema zahtijeva mjere koje se bave standardizacijom, dijeljenjem, razmjenjivanjem i korištenjem prostornih podataka. Isti ili slični prostorni podaci često se prikupljaju i održavaju na nekoliko različitih adresa u sustavima državne uprave, on onemogućava njihovo transparentno korištenje uz direktan negativan utjecaj i na proračun. Uspostava i razvoj nacionalne infrastrukture prostornih podataka u RH uređena je Zakonom o nacionalnoj infrastrukturi prostornih podataka. Taj zakon usvojen je u travnju 2013. godine. Nacionalna infrastruktura prostornih podataka je definirana kao skup tehnologija, mjera, normi, provedbenih pravila, usluga, ljudskih kapaciteta i ostalih čimbenika koji omogućavaju djelotvorno objedinjavanje, upravljanje i održavanje dijeljenja prostornih podataka u svrhu zadovoljenja potreba na nacionalnoj kao i na europskoj razini a koji će na kraju biti i sastavni dio europske infrastrukture prostornih podataka tj. poznajemo pod pojmom inspire. Cilj nacionalne infrastrukture prostornih podataka je učiniti prostorne podatke u nadležnosti tijela javne vlasti dostupnima na jednostavan i razumljiv način svima koji te podatke koriste. Zakon se uvodi transparentnost i red u nadležnost nad prostornim podacima kroz opće odredbe koje utvrđuju obveznike primjene zakona, zovemo ih subjekte … [[Govornik se ne razumije.]] tj. tijela javne vlasti koje imaju nadležnost odnosno djelokrug održavanja i korištenja prostornih podataka za ostale fizičke i pravne osobe koje ispunjavaju uvjete propisane zakonom. Ovim zakonom važeći Zakon o nacionalnoj infrastrukturi prostornih podataka usklađuje se sa Direktivom 2007/2 EZ Europskog parlamenta od 14. ožujak 2007. o uspostavljaju infrastrukture za prostorne informacije europske zajednice i isti će u potpunosti biti prenesen u hrvatsko zakonodavstvo. Osnovna pitanja koja se uređuju ovim prijedlogom zakon su definicija tema prostornih podataka, skupine 1, 2, 3, preciznije se definiraju NIP-a, pristup izvorima podataka za tijela vlasti čiji poslovi imaju utjecaj na okoliš i detaljnije se razrađuju ograničenja pristupa prostornim podacima putem mrežnih usluga. Gore navedenim postiže se slijedeće. Navedenim definicijama tema prostornih podataka osigurala se jednoznačnost tumačenja na razini cijele EU-a, detaljno se definiraju i razrađuju razlozi za ograničenja u pristupu i precizno se razlučuju registri na registre subjekata i registre izvora prostornih NIP-a kao i njihov sadržaj. U odnosu na tekst prijedloga zakona koji je prošao prvo čitanje u Hrvatskom saboru, konačni prijedlog zakona izričajno i novotehnički je dorađen te nije bilo značajnih i suštinskih promjena. Evo ja vam se zahvaljujem.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. I prvi će u ime Kluba zastupnika HDZ-a govoriti poštovani zastupnik Branko Bačić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege, Klub zastupnika HDZ-a prihvatiti će i podržati Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o nacionalnoj infrastrukturi prostornih podataka. Sam zakon kojega danas mijenjamo donesen je 2013. godine i tada je gotovo u cijelosti prenio i Inspire direktivu Europskog parlamenta izvješća iz 2007. godine, no ostale su određene još obveze koje tek sada implementiramo ovim izmjenama i dopunama zakona. Ono što je možda potrebno još u samom uvodu reći, a to je da je 2007. godine Zakon o geodetskoj izmjeri kada su nekretnina, uvedena i u velikom djelu implementirana tada u hrvatsko zakonodavstvo ta ista direktiva i tada se još tim zakonom Državna geodetska uprava definira kao kontaktna točka za provedbu, realizaciju čitave ove direktive. Ono što je važno tu istaknuti, to je da već danas, dakle a već to je započelo 2007. godine, kasnije dorađeno samim zakonom iz 2013. godine koji je onda preuzeo u velikom djelu odredbe iz zakona iz 2007. godine ona implementirana i dakle danas s ovim izmjenama iz zakona o izmjenama i dopunama zakona u potpunosti bismo implementirali inspire direktivu. Već danas pri Državnoj geodetskoj upravi se vodi infrastruktura … [[Govornik se ne razumije.]] podataka i to upravo od 277 rađenih podataka koje su u nadležnosti tamo 39 različitih institucija koje svoje prostorne podatke su u obvezi dostavljati i samoj državnoj geodetskoj upravi. Na razini EU propisano je da se u toj direktivi, odnosno pri nacionalnoj kontaktnoj točki provodi i vodi evidencija od 34 različite teme, a mi smo u Hrvatskoj uveli 35. temu, a odnosi se na prostorne podatke o minski sumnjivim područjima. Upravo smo prije ove točke raspravljali i o izvješću koje se odnosilo na minski sumnjiva područja u Hrvatskoj. Tako da ustvari mi kada kliknemo na geoportal možemo vidjeti, pogledati koje su to sve kartografski, geodetski podaci o zaštiti okoliša, o zaštiti prirode, dakle o prostornim jedinicama, naseljima, gradovima, općinama, ulicama, trgovima, naseljima itd., itd. tako da je iznimno dobro i kvalitetno da se na jednom mjestu u RH može vrlo jednostavnim načinom utvrditi kompletna infrastruktura prostornih podataka. Ono što sam rekao, više o ovome govorio sam prilikom prvog čitanja zakona pa se u međuvremenu ništa bitno nije u samom zakonu, odnosno u prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama zakona promijenilo pa tu više ne bih ništa bitno dodavao, osim što sam i tada zamolio da sva državna tijela kada se sačinjava izvješća o stanju okoliša, dužna su te podatke dostavljati Vladi RH, bilo bi dobro da se onda u buduće ta ista državna tijela, kada se budu prikupljali podaci primjerice zaštite okoliša, zaštiti prirode, da paralelno sa vladinim institucijama te iste podatke dostavljaju ministarstvu, odnosno Državnoj geodetskoj upravi kako bi onda bila ta cjelokupna evidencija i ažurirana. Evo nemam drugo što nego reći samo da ćemo mi u Klubu zastupnika HDZ-a ovakav prijedlog zakona podržati. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeći Klub zastupnika je onaj Glas-a i HSU-a u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Anka Mrak-Taritaš. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, ravnatelj Državne geodetske uprave sa suradnicom. Pred nama je izmjena i dopuna Zakona o nacionalnoj infrastrukturi prostornih podataka u drugom čitanju ili zvan NIP. Riječ je o jednom zakonu koji smo mi iz kluba GLAS-a i HSU-a podržali u prvom čitanju, podržat ćemo ga i u drugom čitanju. Ima niz tehničkih zakona koji dolaze u ovaj Sabor, niz zakona koje su poboljšice, jednako tako je i ovo poboljšica, dakle prostorni podaci se definiraju u tri skupine i usklađuje se sa direktivom. To je riječ o jednom vrlo korektnom zakonu, zakon koji je donesen i već je imao nekoliko izmjena i on naravno otvara ono suštinsku temu, a to je ajdemo ga primjenjivati, ajdemo ga koristiti. Dakle Državna geodetska uprava je ključna točka koja je referentna točka za prostorne podatke, ajdemo koristiti te prostorne podatke, ajdemo ih naći da budu dostupni svima. Kad netko kaže prostorni podaci, onda to svi misle da su to oni podaci koji govore isključivo o korištenju, namjeni, prostor i sve ostalo. To su vam svi podaci, to su vam podaci koliko je i gdje rođeno djece, podaci o tome koliko se i gdje koriste energenta, podaci o tome koliko je riješeno vodoopskrbe, koliko je riješeno odvodnje, dakle to su sve podaci koji onda mogu koristiti i trebaju služiti za izmjenu drugih zakona, mi ih naravno koristimo i služimo u procesu prostornog planiranja, ali oni koriste i za nešto drugo. Recimo jedan vrlo interesantan podatak za koji sigurno većina nas nije znala, to je da recimo u gradu Zagrebu je 11 000 domaćinstava na septičkoj jami, to vam je otprilike 33 000 građana grada Zagreba, nemaju kanalizaciju i dalje svoj problem odvodnje rješavaju putem septičkih jama bez želje, to vam je kao da vam je grad veličine Daruvara ili grad veličine Koprivnice kompletan na septičkim jamama, to je prostorni podatak, to je nešto čim se treba bavit, to je nešto što treba znati za razvoj grada, to je nešto što treba znati kad predviđate negdje izgradnju određene mreže, kad predviđate negdje nekakve poboljšice. Dakle mi smo apsolutno skloni i uvijek kad je tema nešto što je ovako politički interesantno, onda su žustre diskusije sa ove govornice. Ovdje je riječ o jednom zaista ja bih rekla tehničkom zakonu, riječ je o nešto što je za Hrvatsku važno, riječ je o nešto što Hrvatsku pozicionira i na karti Europe kao zemlju koja skuplja te podatke, ali nije tema samo da skupite te podatke, stavite u ladicu bez obzira da li je to ladica stola ili je ladica u kompjuteru odnosu niša, nego te podatke treba obrađivati, te podatke treba koristiti, to su podaci koje koristite i kad radite zakone, kad radite podzakonske akte, kad se bavite planiranje. Dakle, riječ je o jednom izuzetno važnom segmentu. Evo, kolega Bačić i ja smo kao bivši ministri u istom ministarstvu diskutirali u ime klubova i klubovi će isto i glasati iz jednostavnog razloga što zaista je riječ o jednom zakonu koji nam je potreban. Ovo su poučci tog Zakona i ono što važno, važno je dakle da se prate direktive, ali ono što treba sa ove govornice jasno reći, treba poticati jedinice lokalne samouprave, jedinice regionalne samouprave, ministarstva, javne ustanove, komunalna poduzeća, skupljajte podatke, stavite, umrežite da svi možemo baratati s njima na odgovarajući način. Naravno, podržati ćemo ovu izmjenu Zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu, a glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o nacionalnoj infrastrukturi prostornih podataka, drugo čitanje, P.Z.E broj 279, predlagatelj je Vlada RH. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o nacionalnoj infrastrukturi prostornih podataka. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova, 121 za, 5 suzdržanih i 1 glas, protiv donijet Zakon o izmjenama i dopuni Zakona o nacionalnoj infrastrukturi prostornih podataka.
Slijedeći zakon, slijedeća zapravo točka je: - Izvješće o prikupljenim popisima arhivskog gradiva iz članka 21., a stavka 1. Zakona o arhivskom gradivu i arhivima. Podnositelj je Vlada RH temeljem čl. 14. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o arhivskom gradivu i arhivima. Raspravu je proveo Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Želi li predstavnik podnositelja dati dodatno obrazloženje? Da. Poštovani državni tajnik u Ministarstvu kulture, gospodin Ivica Poljičak. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Doista sažeto iznijeti ću nekoliko osnovnih elemenata koji su važni u vezi sa ovim opsežnim izvješćem i koji upućuju na ono bitno što se može eventualno danas raspraviti. Možda ovo izvješće na neki način i unaprijediti i to sve u ozračju donošenja novog Zakona o arhivskom gradivu i arhivima koje pretpostavljam da će se vrlo brzo naći kao drugo čitanje i na Vladi i ovdje među vama u Hrvatskom saboru. Zašto je izvješće? Zbog toga što je to obveza koja je proizašla iz izmjena i dopuna Zakona o arhivskom gradivu koji su također ovdje bili i koji su kao takvi prihvaćeni jer je tamo jedan od temeljnih ciljeva tih izmjena i dopuna Zakona bilo učiniti dostupnim arhivsko gradivo, posebice iz razdoblja 1945. do 22. prosinca 1990. godine. i tada se nije raspolagalo sa preciznijom informacijom o točno o kojem se gradivu radi i o količinama arhivskog gradiva. Stoga je ovdje, vi ste tako odlučili, zaključeno da se u roku od 6 mjeseci krene u postupak prikupljanja popisa, a da Vlada u roku od godinu dana treba podnijeti izvješće Hrvatskom saboru. To je i učinjeno. Ovo izvješće je prošlo svu predviđenu proceduru, bilo je na Vladi, bilo je i na matičnom odboru koji ga je jednoglasno bez rasprave i prihvatio. Ovdje bih htio kazati, pretpostavljam da ste prošli kroz samo izvješće. Izvješće je strukturirano tako da svi od 18 nadležnih arhiva su uključeni u njega, tako da se može točno pratiti kome je sve upućeno na način da kao sadašnji imatelj dostavi popise. Također je tu u ovim tablicama koji se nalaze navedeno tko je sve dostavio i o kojem razdoblju za pojedine arhivske fondove o kojem arhivskom gradivu je riječ. Vrlo je važno istaknuti zbog vas, ali i zbog ukupne hrvatske javnosti da ovim popisi koji su sada ustanovljeni, da nisu dostupni samo u ovom izvješću, nego da u svaki nadležni državni arhiv počevši od Hrvatskog državnog arhiva, pa zaključno sa državnom arhivom u Zagrebu, govoreći abecednim redom su dostupni na mrežnim stranicama nadležnog arhiva. Što to znači? Da svatko od zainteresiranih korisnika, bilo da je riječ o znanstveniku ili nekom drugom sa odlaskom na mrežne stranice sa klikom miša dobiva uvid u sve popisano gradivo. To je korak koji omogućuju da svaki od tih korisnika koji je zainteresiran za neku od nadležnih odnosno za neki od arhivskih fondova temeljem toga može otići kod sadašnjeg imatelja i zatražiti i u fizičkom obliku uvid u fondove kako bi dalje mogao istraživati. Također bi istaknuo da imamo jednu mjeru da nam bude to slikovito, da možemo vizualizirati da je od popisa svog ovog arhivskog gradiva koji je tražen, da je napravljen jedan veliki trud s tim u vezi i želim se svima zahvaliti koji su doprinijeli da smo dobili ovako kvalitetno izvješće, da je to red veličine 37 tisuća 240 dužnih metara. To je po prilici jedna brojka koja je, kad je usporedimo sa arhivskim gradivom koje se sad nalazi u nadležnim državnim arhivima, to predstavlja negdje oko 20%. Nadalje, ovdje se točno može vidjeti u kojem nadležnom arhivu je o kojoj brojci riječ. Dakle, nije to za sve isto. Najviše tih popisa se odnosi na državni arhiv u Zagrebu, pa onda za hrvatski državni arhiv, državni arhiv u Osijeku, u Splitu i tako redom, a najmanje je u državnom arhivu u Gospiću i to je 25 dužnih metara. Dakle, sada su utvrđeni popisi. Točno znamo o kojem arhivskom gradivu je riječ i sada želimo još naglasiti jednu važnu stvar unutar ovog izvješća, da smo to povezali sa još nekoliko važnih parametara. Jedan je onaj dio koji se odnosi na prostorne kapacitete nadležnih državnih arhiva i drugih koji se odnosi na ljudske kapacitete pa kao što se u izvješću može vidjeti, jedan dio arhiva može preuzeti u predviđenom zakonskom roku sljedećih 6 mjeseci to popisano gradivo, navedeno je o kojih 5 je riječ, a preostalih 13 to trenutno nisu u mogućnosti. Također možete vidjeti iz pokazatelja koji se odnose na broj zaposlenih da je tu već sad jedan kronični nedostatak, deficit zaposlenika koji bi trebali raditi na obrađivanju arhivskih fondova te također smo upozorili u ovom izvješću na dio neujednačenosti popisa koji su stigli što je bila obveza sadašnjih imatelja, tako da imamo negdje situaciju gdje je to iznimno kvalitetno obrađeno, a ima negdje situacija takvih gdje je potreban i dodatni rad. Također želimo upozoriti na činjenicu da je ovih 37 240 dužnih metara, kako je sad utvrđeno, da je to u biti samo jedan dio ukupnog arhivskog gradiva koji se nalazi izvan arhiva, a procjena je, to je rađeno po svakom nadležnom arhivu, da je takvog arhivskog gradiva negdje oko 177 000 dužnih metara, uključivo i ovih 37 000 dužnih metara. Temeljem ovih svih uvida, a ponovno naglašavam da su sada oni dostupni ukupnoj javnosti, svim zainteresiranim koji mogu temeljem ovoga ići i u nadležne institucije dalje za proučavanje i istraživanje i u uvid o ovom arhivskom gradivu, da se kao logičan nameće zaključak koji se nalazi i u prijedlogu novog Zakona o arhivskom gradivu i arhivima koji je ovdje prihvaćen u prvom čitanju, nameće se logičnim zaključak da je potrebno napraviti nacionalni plan razvoja arhivske djelatnosti, kako bi se ovaj dio analognog fizičkog arhivskog gradiva da se napravi dobar plan njegovog prijenosa u nadležne državne arhive, ali da se tu pokuša doći do kvalitetnih rješenja i za ovaj dio spremišnih kapaciteta i za jačanje ljudskog potencijala u samim arhivima, kao što će se kroz nacionalni plan razvoja arhivske djelatnosti trebati težište staviti i na arhivsko gradivo koje izvorno nastaje u digitalnom obliku i da se treba kroz to težiti novom digitalnom arhivu jer je to stvar budućnosti i rada arhivske djelatnosti. Evo to su osnovni elementi koje u ovom sažetom obliku želimo ovdje samo istaknuti, naravno stojim na raspolaganju za sva možebitna pitanja. Želimo još možda za sam kraj istaknuti da su ovi popisi dostupni na mrežnim stranicama, da smo ih učinili krajnjim korisnicima na mogućnost za daljnje istraživanje i daljnju uporabu i da je ovo u visokom suglasju sa ovom točkom dostupnosti novog cjelovitog zakona gdje želimo arhivsko gradivo učiniti dostupnim od njegovog nastanka, bez obzira na činjenicu gdje se trenutno nalazi, je li se nalazi u nadležnom državnom arhivu ili kod stvaratelja ili imatelja. Važno je da je dostupno, naravno sukladno zakonu i svim drugim zakonskim propisima. Mislim da sam istaknuo sve ključne elemente koji su važni za kvalitetnu raspravu u vezi sa ovim izvješćem. Hvala vam na pozornosti i tu sam za odgovore na sva pitanja.
Hvala lijepa. Želi li izvjestitelj odbora uzeti riječ? Ne, otvaram raspravu. I prvi će u ime Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista govoriti poštovani zastupnik Nikola Grmoja, izvolite.
Hvala poštovani predsjedavajući, državni tajniče, suradnici, kolegice i kolege zastupnici. Uvodno bih želio u ime kluba MOST-a nezavisnih lista i u svoje osobno ime izraziti zadovoljstvo da je izvješće koje danas raspravljamo stiglo na raspravu u Hrvatski sabor. Još je važnije da je to učinjeno na vrijeme i u skladu sa zakonskim rokovima. Ovo ipak daje malu nadu da se ovo može shvatiti kao naznaka kako i na području arhivske djelatnosti polako krećemo prema zakonitosti i transparentnosti rada. Samo izvješće, kako to uostalom u izvješću piše, rezultat je odredbe članka 14. zakona o izmjenama i dopuna Zakona o arhivskom gradivu i arhivima ili onoga što svi kolokvijalno zovemo MOST-ov zakon o arhivima. Podsjetit ću vas da je istom tom odredbom članka 14. stavka 2. tog zakona propisano da se isti ti popisi dostavljaju i državnom odvjetništvu RH. Kada smo predlagali ovakvo rješenje imali smo u vidu dvije bitne okolnosti. Prvo da je u momentu donošenja zakona bilo posve nepoznato gdje se nalazi veliki dio arhivskog gradiva iz vremenskog razdoblja do 1990. godine. Drugo da je zbog učestalosti glasina da je veliki dio tog gradiva uništen, bitno da informaciju o tome što još postoji i gdje se nalazi dobiju za arhivsko gradivo tri važna čimbenika. Arhivski sustav kroz državne arhive raznih nivoa kao specijalizirana javna služba, čiji je jedan od bitnih zadataka zaštita arhivskog gradiva. Državno odvjetništvo RH koje je po svojoj nadležnosti ovlašteno i nadležno za zaštitu imovine RH, kao i za progon počinitelja na štetu te imovine, u ovom slučaju javnog arhivskog gradiva. I najšira stručna znanstvena i opća javnost kojoj je to gradivo samom svojom prirodom i namijenjeno. Popisi arhivskog gradiva koji su navedeni u ovom izvješću, ali i detaljni popisi koji se nalaze na stranicama Hrvatskih državnih arhiva govore da je u odnosu na javnost cilj postignut. U odnosu na državne arhive i posebno državno odvjetništvo RH preostaje da jedni i drugi detaljno pregledaju popise i izvuku iz njih zaključke što još nedostaje i što bi moralo biti na popisima, a nije. Nakon toga, nije teško zaključiti potrebno je provesti detaljno istraživanje radi utvrđivanja gdje se nalazi ono što nije prijavljeno, da je u posjedu nekog od pravnih slijednika tijela nabrojanih u čl. 21., st.1. Zakona. Je li što od toga uništeno ili otuđeno, tko je uništio ili otuđio to što nedostaje, te što je, kako i kada uništeno ili otuđeno. Dakle, treba još obaviti ono što je redovan posao i državnih arhiva i državnog odvjetništva. Nadam se da će javnost i te informacije dobiti u nekom primjerenom roku i da će zakoni i drugi propisi i na tom planu biti korektno primijenjeni. Kada kažem nadam se, dužan sam reći da je nažalost ovo izvješće jedina provedbena aktivnost Ministarstva kulture i Hrvatskih državnih arhiva koja je učinjena na vrijeme i u skladu sa zakonskim odredbama. Kada to kažem, dužan sam ukazati na nekoliko činjenica. Ministarstvo kulture do današnjeg dana nije donijelo potrebne podzakonske propise čije donošenje mu je naloženo samim Zakonom. Riječ je prije svega o Pravilniku o korištenju arhivskog gradiva i Pravilniku o evidencijama u arhivima. Isto tako i nadalje je u svim državnim arhivima u primijeni famozni cjenik usluga državnih arhiva iz 2011. godine s dopunama načinjenim do 2015. koji je posve nezakonito donesen i koji je u svojim bitnim dijelovima suprotan Zakonu pa se samim time uopće ne bi smio primjenjivati. Ovdje se možemo podsjetiti i afere usko vezane uz taj cjenik s famoznim dopusnicama putem kojih se novac iz državnog proračuna nepotrebno i nezakonito prelijevao u privatne džepove. I taj dio cjenika još je na snazi. Možete ga vidjeti na stranicama Hrvatskog državnog arhiva. Upravo ovdje na ne donošenju podzakonskih akata i upornoj primjeni nečega što nikad nije smjelo biti primijenjeno, dolazimo do onoga što je u samom izvješću problematično. Naime, cijelo izvješće polazi od toga da je namjena izvješća pokazati da je Zakon kakav je donesen u svibnju prošle godine neprimjenjiv i da ga treba bez daljnjeg ispunjavanja obveza i zahtjeva postavljenih samim Zakonom jednostavno staviti izvan snage, što prije – to bolje. Očigledno tome i samo tome služe silni navodi u izvješću kako u arhivima nema prostora, kako nema dovoljno ljudi i kako se to ne može riješiti u dogledno vrijeme. Taj dio priče, a posebno zaključak kakav je ponuđen izvješćem posve je promašen. Citiram: Nakon što Hrvatski sabor raspravi ovo izvješće, Ministarstvo kulture predložiti će sadržaj konačnog prijedloga novog Zakona o arhivskom gradivu i arhivima koji će se uputiti u proceduru, koji će uputiti u proceduru Vlada RH, a zatim u Hrvatski sabor u drugo čitanje. Završen citat. Poštovani državni tajniče sa suradnicima, budite ljubazni i odgovorite nam na nekoliko pitanja. Kakva je uzročno-posljedična veza između ovog Izvješća i Zakona koji će Ministarstvo kulture uputiti Vladi nakon rasprave o ovom izvješću? Zašto nakon rasprave, kakve veze ima ova rasprava sa novim Zakonom? Jedina veza koju ja ovdje vidim jest da Ministarstvo kulture ne želi i neće primjenjivati zakonske propise koji su doneseni u ovom Saboru i koji su na snazi. Ministarstvo kulture nije ispunilo svoje obveze iz Zakona iz svibnja 2017. godine. Sada Ministarstvo kulture ovdje otvoreno govori da ne želi i neće dopustiti da državni arhivi izvrše obveze iz drugog dijela članka 14. tog Zakona koji im nalaže da preuzmu popisano gradivo do 20. studenog 2018. Vi to jednostavno odbijate, kao što sustavno odbijate ispuniti svoje druge obveze iz ovog Zakona. Sada još od nas tražite i da vam ovaj Hrvatski sabor u tome i pomogne donošenjem novog Zakona. Je li to po onoj čuvenoj izreci nastaloj baš u povijesnom razdoblju o kojem je riječ, da se ne treba zakona držati kao pijan plota? Ili po onoj drugoj, mi smo ga donijeli, mi ga možemo promijeniti kad hoćemo. Umjesto toga nudite rješenje po kojem bi gradivo ostalo tamo gdje je zatečeno i šaljete korisnike da ga tamo i traže. Umjesto jedne centralne i 17 regionalnih adresa državnih arhiva, vi korisnicima nudite još tko zna koliko adresa na koje treba kucati. Nudite im igru skrivača. Bojim se da ste nešto pogrešno razumjeli. Korisnici arhiva žele i hoće istraživati gradivo, a ne igrati se skrivača i pogađati gdje bi gradivo moglo biti. Po logici toga što predlažete idemo biti pošteni i reći da nam arhivi ne trebaju. Svakome stvaratelju i njegovom slijedniku vratimo gradivo koje je već predao u državni arhiv i neka svako državno tijelo čuva ono što ima. Arhiviste pošaljite na Zavod za zapošljavanje, a zgrade državnih arhiva ćemo već iskoristiti za nešto drugo. Znam da ćete mi odgovoriti ono što ste već u izvješću napisali. Naime, da nema prostora, nema kadrova, nema novaca. Zato vas odmah pitam, zašto nema prostora? Zašto nema kadrova? Zašto nema novaca? Poštovani državni tajniče, Zakon po kojem podnosite ovo Izvješće, stupio je na snagu prije točno godinu dana. U međuvremenu, donesen je državni proračun za 2018., donesene su i smjernice za državni proračun za slijedeće tri godine. S tim u vezi lijepo bih vas molio da kažete javno ovdje u Hrvatskom saboru koliko novca ste planirali u ovoj proračunskoj godini za prihvat popisanog gradiva od Državne arhive do zakonskog roka ili ako niste planirali u ovoj godini, koliko ste planirali u narednim godinama? Koliko ste ljudi arhivista i arhivskih tehničara za kojima navodno tako vapi cijeli sustav osposobili da sutra mogu početi raditi? Što ćete s tim arhivistima, arhivskim tehničarima nakon što obave ovaj jednokratni posao preuzimanja arhivskog gradiva koji treba obaviti do studenog 2018.? Koliko državnih nekretnina ste dogovorili sa svojim kolegom ministrom državne imovine za namjenu proširenja arhivskih kapaciteta? Kada kažem novaca, ljudi i nekretnina ne mislim na nekakve nacionalne planove razvoja arhivskih djelatnosti koje će Vlada navodno donijeti nakon donošenja novog zakona. I inače ta ideja sa nekakvim nacionalnim planom nema puno smisla osim što šalje poruku možemo što i kada hoćemo, a ustvari nećemo. Možda i možete, ali ne i koliko hoćete. Kako kaže moj kolega Bulj, ničija nije do zore gorila pa neće ni vaša. Zato još jednom ponavljam ono što je u ovom Visokom domu rečeno puno puta, molimo da nam prestanete mazati oči navodnim problemima koje imati, zato ste na dužnostima na kojima jeste da bi probleme rješavali, a ne se pravite da će malo brljotina na papiru riješiti problem. Ministarstvo kulture kao nijedno drugo uostalom ne služi tome da stvara nove probleme već da probleme koje imamo rješava. Upozorit ću vas s ove govornice na još jednu dimenziju ove cijele priče. Naprosto je nevjerojatno koliko ne pametnih izjavih i dokumenata na temu arhiva je u posljednje vrijeme stiglo iz Ministarstva kulture. S jedne strane stalno govorite da podržavate potpuno otvaranje arhiva, a s druge strane izjavama i konkretnim činjenjem i ne činjenjem pokazujete da tome nije tako. Zar zaista nije dovoljna svinjarija koju smo nedavno doživjeli da nam se preko visoko tiražnih tabloida iz jedne susjedne države šalje poruka da nam neće predati arhivsko gradivo koje nam pripada po Sporazumu o sukcesiji bivše Jugoslavije jer bi ga mi RH mogli prikriti i učiniti nedostupnim. Kažu zato da se ne bi vidjelo da su Hrvati bili i ostali ustaše. Zar zaista kojekakvim individuama trebamo sada dati argument da nam ne predaju gradivo koje nam pripada zato jer i tako nemamo prostora, ljudi i novaca pa i gradivo koje je u zemlji odbijamo preuzeti u arhive, a onda ćemo se zgražati kada nam ti isti to nabiju na nos na svoj tako dobronamjeran i dobrosusjedski način. Hoćemo li ponovno biti iznenađeni i uvrijeđeni? Umjesto tim i takvim zlonamjernima jednom za svagda začepimo usta i pošaljemo poruku da se ničega ne bojimo i da se nemamo čega bojati, a najmanje njih, mi šaljemo poruku da nam ti stari papiri predstavljaju samo smetnju i tražimo načina da se njima ne bavimo već da ih ostavimo po kojekakvim podrumima da tamo trunu i ne smetaju. Ponavljam, već smo umorni od trubljenja da u tim papirima nema ničega što nije dio našeg kolektivnog sjećanja, naše povijesti i da je vrijeme s tom poviješću se suočiti i ići dalje. suočiti se sa svim iz te povijesti bez razlike i tko je ubijao, i tko je trpao u zatvore, i zašto, i tko je bio elita, i tko je bio diskriminiran i tko je krao. Ali i tko je bio čovjek s velikim slovom Č i u vremenima kada to nije lako bilo biti, imenom i prezimenom, zaštiti osobnih podataka usprkos. I ništa nam se loše neće dogoditi kao što se ništa loše nije dogodilo kada smo prije godinu dana otvorili arhive i omogućili da ljudi dođu u arhive i čitaju, kopiraju, raspravljaju. Poštovani državni tajniče, zaista je vrijeme da se upitamo zna li u ovoj zemlji lijeva što radi desna i imamo li koncentraciju i pamćenje kišne gliste. Možda diplomatičnost nas iz klub Most-a pa i moja osobna i nije na nekoj razini, možda smo sasvim neprilagođeni i neupućeni, ali zaista je vrijeme da netko u Ministarstvu kulture počne o arhivima i arhivistici razmišljati na način da to nije zapušteno igralište koje samo smeta u uzvišenom arkadijskom vrtu elitne kulture i da se konačno prihvati posla, ali s nekim smislom i pogledom od barem dva koraka unaprijed. Dakle da zaključim, zahvaljujem na podnesenom izvješću i posjednicima arhivskog gradiva i Državnim arhivima i Ministarstvu kulture i Vladi u onom dijelu u kojem su sadržani podaci o gradivu iz razdoblja do devedesete. U svemu ostalom izvješće ne samo da nije prihvatljivo već ga ocjenjujem upravo skandaloznim, čak i u Hrvatskoj nezabilježeno da ista stranka na vlasti donese neki zakon, a onda se ne samo pravi da ga nikada nije donijela već i otvoreno i javno izjavljuje da taj isti zakon ne želi i neće primjenjivati. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Grmoji. U ime KLuba zastupnika HDZ-a poštovani kolega prof. Miroslav Tuđman. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Prije godinu dana Hrvatski sabor je donio zakon o izmjenama i dopunama Zakona o arhivskom gradivu i arhivima i sukladno tom zakonu danas pred sobom imamo Izvješće o prikupljenim popisima arhivskog gradiva iz članka 21.a stavak 1. Zakona o arhivskim gradivima i arhivima. Ono što je presudno u ovome izvješću, to je da smo suočeni sa temeljnim činjenicama o arhivima i arhivskog građi, ali je ovo kao što čujemo sa time po onome kada su Hegela upozorili da se činjenice ne slažu sa njegovom teorijom, onda je Hegel odgovorio tim gore po činjenice. Međutim činjenice su neumoljive. I one nisu stvar subjektivnih ili voluntarističkih interpretacija nego sa time da se suočimo sa njima i da pronađemo najbolje rješenje kako bismo ostvarili ne neke partikularne interese nego interese za dobrobit i Hrvatske i za ukupno zadaću arhiva koju oni imaju izvršiti. Ono što je ovdje rečeno, to treba ponovo očigledno ponoviti da je izvan nadležnosti arhiva po ovoj osnovi o kojoj danas raspravljamo, preko 37 000 dužnih metara arhivskog gradiva, da je zato potrebno u najmanju ruku 5500 četvornih metara da bi se moglo pohraniti. Od 18 arhiva samo 4 arhiva mogu preuzeti gradivo jer imaju zato potreban prostor a 13 arhiva naprosto nije u mogućnosti preuzeti to gradivo. Mislim da u izvješću to stoji pa ovom prilikom ne treba to ponavljati. Ono što je zapravo potrebno posebno naglasiti, to je da danas u arhivima imamo negdje oko 114, preko 114 000 četvornih metara arhivske građe pohranjeno a izvan arhiva imamo 1,5 puta više građe i to nije nastalo od danas, od jučer ili od prije 20 godina nego puno duže. Prema tome, to je realnost s kojom se trebamo suočiti. Ovaj postotak ove nove građe o kojoj danas govorimo ili o kojoj izvješćujemo je tek 21% od ove građen koja se nalazi izvan arhiva ili ako hoćete po jednoj drugoj statistici, u arhivima je pohranjeno tek 40% evidentirane arhivske građe a 60% je izvan arhiva. Prema tome, podatak da nam je potrebno preko 32 000 četvornih metara da bi arhivi mogli funkcionirati, naprosto je činjenica o kojoj trebamo voditi računa i koju trebamo riješiti da bismo imali arhive uređene onako kako to treba biti. To da je i 20% nedostatka stručnjaka u ovom području, mislim da je to činjenica koju ne možemo zanemariti. Pitanje je kako to riješiti da bismo došli do jednoga sustavnog rješenja, to je ono što trebamo pozdraviti a to je nacionalni plan razvoja arhivske djelatnosti jer moramo biti svjesni jedne druge činjenice. Utrka sa papirima da tako kažem pojednostavljeno, je izgubljena. Progresivni zahtjevi i prostorom i arhivistima u daljoj budućnosti isto tako ne mogu opstati zato što ćemo doći da u jednom trenutku ćemo trebati ne toliko ali jedan veliki broj ljudi proporcionalnom onom djelu koji proizvodi tu arhivsku građu. Prema tome, moramo se okrenuti novim tehnologijama i novim rješenjima. Suglasan sam da sa time da je problem obilaziti sve ove instance i adrese na kojima se čuva ovo arhivsko gradivo, nije čak ni rješenje u tome da u 18 arhiva moramo odlaziti da bismo došli do tog gradiva, ali jeste rješenje da se digitalizira sva ta građa, pri tome ne mislim samo na pojedine segmente toga arhivskog gradiva za koji su pojedini korisnici zainteresirani, nego za većinu tih arhiva i da na taj način ta građa bude dostupna svim zainteresiranima i svim korisnicima. Rješenja koja se nude u svijetu su takva da su već neke države donijele zakon, odnosno odredbe da 20-ih godina, znači za narednih 5 do 10 godina, više neće uopće primati papire kao arhivsko gradivo. U tom slučaju potrebe za prostorom su sasvim drukčije a procesuiranje toga gradiva se radi u trenutku kada ono nastaje prema tome, uloga arhivista u dogledno vrijeme će biti sasvim drukčija i u tom smislu treba izraditi ovaj nacionalni plan razvoja arhivske djelatnosti tako da se u okviru toga programa pronađu rješenja koja će zadovoljiti i ove naše frustracije s jedne strane, a s druge strane realne potrebe i stvoriti realni programi razvoja arhivske djelatnosti. Prema tome, ključ je u digitalizaciji te arhivske građe, cjelokupne arhivske građe a ne samo pojedinih njegovih segmenata. Jasna stvar da u tom smislu ovdje su nam od posebnog interesa određena građa kako bismo sve ove dubioze, sve ove frustracije, sve ove sukobe koji se i danas zbivaju u javnome prostoru i kojima svjedočimo, kako bi se što prije otklonile. Međutim ono što mom mišljenju nedostaje ili će nedostajati ako samo donesemo plan arhivske građe, to su druge dvije bitne komponente koje u današnjoj službenoj politici čini mi se da nedostaju a to je da i da se sustavno financiraju projekti na nacionalnoj razini koji obrađuju teme na znanstveni i objektivni način i to sporne teme pogotovo iz suvremene povijesti, kako bismo dobili jedan objektivan prikaz i kako bismo uložili dovoljno i energije i znanja da se te teme obrade. Međutim, i to je samo jedan od koraka, jer naredni je korak da imamo i sustavno planiranje i financiranje tih rezultata, tih istraživanja, ne samo na hrvatskom jeziku, nego i na stranim jezicima, kako bismo i stranoj javnosti, političkoj, znanstvenoj, stručnoj, mogli staviti na raspolaganje spoznaje kako o temama iz Hrvatske i o Hrvatskoj, ali isto tako i o onim temama kojima nas žele diskreditirati ili naši susjedi ili pojedine političke opcije, koje naprosto falsificiraju suvremenu hrvatsku povijest i povijest Domovinskog rata. Prema tome, to su čini mi se sastavnice ove politike koju problem arhivske građe uređivanja i sređivanja arhivske građe naprosto stavlja na dnevni red, da vodimo računa, da se na temelju te arhivske građe, ne ona samo prikupi, ne evidentira, ne samo evidentira, nego da ona bude podloga znanstvenim istraživanjima, ali onda i prezentaciji tih istraživanja i njihovom korištenju, odnosno, upoznavanju najšire javnosti, kako bismo mogli na najbolji mogući način, govoriti i o svojoj suvremenoj povijesti, suvremenoj povijesti i sadašnjici. Prema tome, ovaj korak, ovo što je napravljeno, s ovim izvješćem, to je jedno izvješće koje se trebalo učiniti prema zakonskim obvezama, ali ono pokazuje da su nam potrebni daleko složeniji zahvati, daleko veća ulaganja i daleko više, ako hoćete i razboritosti, da bismo došli, da bismo mogli koristiti sve te rezultate, podatke i dokumente koji se nalaze u arhivima. Hvala najljepša.
Zahvaljujem profesoru Tuđmanu na ovoj raspravi. Sljedeća rasprava u ime Kluba zastupnika Neovisni za Hrvatsku, poštovani kolega Zlatko Hasanbegović, izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] meritum rasprave. Saborska rasprava u ovom Vladinom izvješću za neupućene ili zaboravne, u suštini je tek nastavak nedavne saborske rasprave o prijedlogu novoga arhivskog zakona, koji je formalno stigao od poštovane ministrice Obuljen Koržinek, a zapravo je stigao … [[Govornik se ne razumije.]] onoga što sam nazvao i što mogu dodatno i na temelju ovog izvješća opetovano nazvati nevidljivom protulustracijskom pravnom političkom koterijom. Protulustracijskom koterijom, koja je u ovaj Sabor putem politički, transrodne Vlade, Plenković, Vrdoljak, Pupovac, Zauha i družina, uputila vješto smišljen zakonski prijedlog s jednim jedinim ciljem, opetovanog zatvaranja arhiva, koji su u cijelosti ugl. beziznimno otvoreni stupanjem na snagu izmjene arhivskog zakona, usvojen u ovom Saboru prije godinu dana, tada i glasovima i HDZ-a. Dakle, ukupno 94 glasa za i tek 3 suzdržana. U tadanjoj raspravi, ugl. nekompetentnih sudionika o dostupnosti, točnije nedostupnosti gradiva u Hrvatskom državnom arhivu i područnim državnim arhivima, promakao je ključni problem, dostupnosti sudbine, ne onog gradiva koji se nalazi u arhivima, već onoga koji se još uvijek nalazi izvan arhiva. Upravo iz tog razloga u kontekstu rasprave o ovom izvješću treba dodatno naglasiti da bez sumnje najvažniju odredbu, još uvijek važećeg zakona, čiju likvidaciju tek očekujemo, predstavljaju prijelazne odredbe, sadržane u čl. 14. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o arhivskom gradivu i arhivima, koji propisuju dužnost, svih, dakle, svih bez iznimke, koje drže javno arhivsko gradivo nastalo do 22. prosinca 1990. popisivanja i predaje državnim arhivima. Iako je opće poznato da jedan dio tog arhivskog gradiva iz razdoblja od 1945.-1990. uništen ili otuđen javnost treba znati da izvan arhiva u državnom posjedu i dalje postoji velik dio arhivskog gradiva, koji nije popisan i ili predan u arhive. Naime, potpuno je izlišno raspravljati i lamentirati o dostupnosti javnog arhivskog gradiva, ako gradivo nije popisano, obrađeno i predano arhivima. Navedene prijelazne odredbe postojećeg zakona, koji Ministarstvo kulture sprema pogubljenje, osim obveze izrade popisa dostupnih javnosti arhivskog gradiva izvan arhivima, stvarateljima, imateljima toga gradiva, propisuje obvezu predaje istoga nadležnom državnom arhivu u roku od 1 g. a što je već sada pogaženo uz licemjerni alibi, izliku, da državni arhivi nemaju prostorne kapacitete većine jednog maxi Konzuma, za primitak gradiva, među ostalim i zato jer Vlada i Ministarstvo kulture u protekli godinu dana nisu učinili ništa, niti će učiniti da se ti prostorni kapaciteti osiguraju. Arhivski zakonski prijedlog, koji u ovom Saboru, nažalost prošao prvo čitanje, upravo je poništio glavnu namjeru postojećeg zakona, a to je predaja i dostupnost onog javnog arhivskog gradiva, koji se još uvijek nalazi u arhivima. Na koji način? Prvo, skraćivanjem razdoblja apsolutne dostupnosti s 22. prosinca 1990. na 30. svibnja 1990. čime automatski postaje nedostupan dio javnoga arhivskoga gradiva koji se odnosi na kritično razdoblje, kada formalno još opstoji SR Hrvatska u sklopu SFRJ, Ustav iz SFRJ i SRH su i dalje na snazi, a u navedenom razdoblju, kao što je poznato dolazi do primopredaje vlasti i početka dvojbene tranzicije zatečenih struktura napose u represivno obavještajnom aparatu, ali i ostalim oblicima stvarne društvene moći. Bacite pogled na ovaj jalovi popis iz izvješća vidjet ćete pojmove Hrvatska narodna banka, dakle građa arhivska, Zagrebačka banka, Privredna banka, FINA i slično. Drugo, novi arhivski zakon kao što smo rekli protu lustracijsku kukavičje jaje, čije nas usvajanje očekuje, nigdje niti ne spominje postojeću, iako izigranu zakonsku obvezu predaju arhive javnog arhivskog gradiva nastalog do 22. prosinca 1990. koje se nalazi izvan arhiva. Tek iz prijelazne odredbe članka 53. moguće je zaključit da se rok za predaju tog gradiva državnim arhivima produžava na najmanje 11 godina od stupanja na snagu novog zakona. Točnije koristi se izraz najmanje 11 godina jer 10 godišnji rok za predaju teče od donošenja pravilnika, koji naravno neće biti niti donesen. Dakle ovo izvješće koje se danas nalazi pred nama je pokušaj izigravanja zakonske obveze koja će se ionako uskoro poništiti, točnije ovo izvješće koje podcjenjuje zdravu pamet, služi tek, da parafraziram Starčevića, za opsjeniti prostotu. Zadržat ću se samo na prikupljanju popisa od stvaratelja, imatelja arhivskog gradiva iz članka 21a u nadležnosti Hrvatskog državnog arhiva. Što tu imamo? umjesto cjelovitih popisa arhivske građe od 1940. do prosinca 1990. koja se nalazi izvan arhiva, dobili smo okljaštrene fragmente iz kojih nije moguće razaznati je li uistinu riječ o ukupnom gradivu koje se nalazi izvan arhiva u pojedinim državnim, napose upravnim, sudbenim ili pravosudnim tijelima ili tek pomno probranim i nevažnim dijelovima koji su popisani tek da se formalno zadovolji zakonska obveza do njezina skorog i priželjkivanog poništenja u obliku novog arhivskog zakona. U izvješću nema podataka o tome jesu li sva tijela ili imatelji na koje se odnosi zakonska obveza poslali popise ili nisu, budući da imamo navedene samo one imatelje koji su dostavili popisom, gle čudo tu je i SDP, iako su gospoda do jučer tvrdili da više nemaju ništa, ali ne i one koji su pozvani, ali to nisu učinili. Dalje u izvješću stoji da je poradi uvida u stanje gradiva i nadzor nad dostavljenim podacima nadležni odsjek Hrvatskog državnog arhiva izvršio nadzorne preglede kod 10 od 26 navedenih imatelja. Što je s ostalima? Trebamo li na riječ vjerovati onome što piše u popisima i tko nam jamči da su ti popisi uistinu cjeloviti. Tek za ilustraciju. Nakon 28 godina saznali smo da u Ministarstvu unutarnjih poslova ipak još uvijek postoji arhivska građa iz komunističkog i naravno polugodišnjeg prvog tranzicijskog razdoblja koji nije predana u Hrvatski državni arhiv te je učinjena dostupna javnosti napose povjesničarima istraživačima. Ako je vjerovati bizarnom popisu koji je dostavljen Hrvatskom državnom arhivu, čini se da se više arhivalija može pronaći na nedjeljom sajmu antikviteta na zagrebačkom Britanskom trgu nego u podrumima pismohrana Ministarstva unutarnjih poslova. Dostavljeni popis nepredanog gradiva iz Ministarstva unutarnjih poslova iz razdoblja od svibnja 1945. do 30. svibnja 1090. i od 30. svibnja do 22. prosinca 1990. izgleda gospodine Grmoja ovako, dakle to je popis koji, kako rekoste, državno odvjetništvo treba proučiti, siguran sam da će im godine trebati za proučavanje ovog sadržajnoga popisa građe u Ministarstvu unutarnjih poslova. Na primjer gradivo pod nazivom Javni red i mir od 1980. do 1990. razne informacije o osobama, dakle količina gradiva u popisu je ni manje ni više 2 metra, dakle kao manje od mene do gospodina Šukera, za neupućene, to je tek 20 arhivskih kutija točno u ovom trenutku, ima više gradiva u papirima ispod zastupnika u ovoj sabornici, nego što ih navodno ima u pismohrani Ministarstva unutarnjih poslova.Pa ne budimo smiješni. Dakle moje pitanje glasi gospodine Božinoviću, možete li jamčiti svojom čašću da se arhivu Ministarstva unutarnjih poslova nalazi onoliko nepredano gradivo čiji je popis dostavljen u ovom šaljivom obliku? I ono što je ključno za krucijalno značenje dostupnosti arhivskog gradiva za suočavanje sa posljedicama jugoslavenske komunističke vladavine i djelovanja represivnog državno partijskog aparata. Zašto u ovom izvješću nema popisa preostalog nepredanog gradiva jugoslavenske komunistički službe državne sigurnosti, kolokvijalno UDBA-e? … [[Govornik se ne razumije.]] koja je središnja obavještajna agencija SOA, a koja je dijelom sukcesivno predavana Hrvatskom državnom arhivu, zaključno s 2015. Budući da se zakonska obveza o predaji popisa građa, dakle uključujući razdoblje tzv. primopredaje i tranzicije do prosinca '90. nedvojbeno odnosi i na današnju SOA-u, dakle molim odgovor na to jednostavno pitanje. Zakon se primjenjuje ili ne primjenjuje? Na kraju ono što ne prihvaćanje ovog izvješća čini pitanjem časti ovoga Hrvatskog sabora jest protuzakonito protuzakonito postupanje ni manje ni više Ministarstva kulture koje je nadležno za provedbu ovog Zakona koje izravno uputilo nalog državnim arhivima naputkom da stvaratelje i imatelje gradiva upute na zakonsku obvezu izrade tog istog popisa tog istog gradiva. Jedan od tih imatelja predmetnog gradiva čiji su popisi trebali biti dostavljeni arhivu prema postojećem Zakonu te objavljeni je upravo Ministarstvo kulture koje se iako nadležno za provedbu arhivskog zakona bez presedana u meni poznatoj saborskoj praksi oglušilo na vlastiti nalog, pogazilo vlastiti Zakon te odbilo državnom arhivu nasuprot zakonskoj obvezi predati popis arhivskog gradiva u svom posjedu. Javnosti je manje poznato da u sklopu Ministarstva kulture postoji središnji arhiv s područja kulturne baštine koji sadrži i tajnovite i zapečaćene arhivsko dokumentacijske fondove različitih državnih tijela i ustanova koji su već 28 godina protuzakonito nedostupni javnosti i to diskrecijskim odlukama različitih ministara i ministrica koji se ponašaju kao čuvari jugoslavenskih državnih tajni uz tek jednu ministarsku iznimku iz 2016., a budući da ti fondovi sadrže nepoznato i nedostupno gradivo o sudbini od komunista '45. bilo preuzeti ranije oduzetih kulturnih pokretnina, primjerice Židovima od 1941-1945., bilo opljačkanih i zaplijenjenih od narodnih neprijatelja nakon tzv. oslobođenja te iste 1945. godine koje trebaju biti predmetom povrata ili obeštećenja temeljem Zakona o povratu oduzete imovine. Kao ministar sam iskoristio svoje pravo i sa zanimanjem iščitavao stotine dokumenata pristup kojima mi je kao povjesničaru bio uskraćen o tome što ste događalo primjerice sa slikama, obiteljskim knjižnicama i različitim kulturnim pokretninama zatečenim u napuštenim i konfisciranim stanovima i kućama izbjeglih ili pogubljenih narodnih neprijatelja nakon '45. Sa zanimanjem sam iščitavao dokumentarnu građu i popise umjetnina u stanovima u središtu Zagreba u koje su useljavali primjerice, konkretno oficiri KNOJ-a, kasnije istaknuti filozofi, praksisovci, pročelnici zagrebačkih filozofskih katedra, pa čak i rektoru uživajući u plodovima umjetničkog ratnog plijena koji su ponekad tek manjim dijelom morali predati muzejima, većinom zadržavali u obiteljskom vlasništvu gradeći status novonastale građanske urbane i akademske elite, zadržavajući do danas više naraštajnu društvenu moć i kulturnu hegemoniju. Umjesto da se to gradivo bez ograničenja otvori za javnost, mi smo danas svjedoci farse da su Ministarstvo kulture i ministrica prekršili vlastiti zakon uskračujući arhivu javnosti, dostavu popisa gradiva o historijatu i obrascima jugoslavenske komunističke pljačke, kulturnih pokretnina koje se nalaze na adresi Runjaninova ulica br. 2. Završiti ću parafrazom antologijskog pitanja, gdje su pare jednog od bardova velikana i prvaka suvremene hrvatske saborske lijeve političke misli. Gospođo ministrice, gdje je popis zapečaćenog arhivskog gradiva iz čl. 21.a, st. 1. Zakona o arhivskom gradivu i arhivima čiji je imatelj Ministarstvo kulture RH? Hvala vam.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Hasanbegoviću na ovoj raspravi. Prelazimo na slijedeću raspravu u ime Kluba zastupnika SDP-a, poštovani kolega Nenad Stazić. Izvolite.
Zahvaljujem vam poštovani potpredsjedniče Sabora. Ovo Izvješće u svakom slučaju je zanimljivo. Klub SDP-a posebno zanima onaj dio gdje se, koje se njega tiče. Koji se tiče socijal-demokratske partije Hrvatske. Ona je ovdje izričito navedena kao tijelo koje je dostavilo popise državnom arhivu, koje je dostavilo svoju građu. I uistinu 1990. godine u SDP-u je formirana jedna komisija na zahtjev tadašnjeg predsjednika SDP-a Ivice Račana. U toj komisiji bili su tadašnji politički tajnik stranke gospodin Dušan Plećaš, bio je Dušan Bilandžić, bila je gospođa Zorica Stipetić i taje komisija predala državnom arhivu cjelokupnu ukupnu građu koju je imao SDP. Pa tako je na web, ta je dokumentacija, ta je arhiva zauzimala jedan cijeli kat u bivšoj kockici gdje je bio smješten SDP. Znači to je nekoliko stotina metara na tri ili na 4 police. Komisija nije, to je bilo u kutijama, komisija nije ni pregledavala te kutije nego je dogovorila sa državnim arhivom to preuzimanje. I na web stranici Hrvatskog državnog arhiva piše da su oni spomenute dokumente preuzeli 1995. godine. Napravljen je i sporazum prema kojem SDP sukladno Zakonu o arhivima koji je tada bio na snazi mora odobriti pristup predanoj arhivi. Dakle, to je gradivo koje je nastalo do 1977. i ono je dostupno za korištenje osim dokumentacijske cjeline koju je SDP izričito naveo u zapisniku o primopredaju, a radi se o osobnim dokumentima članova saveza komunista. O svjedočenju gospodina Plećaša tu nema ničega osobito zanimljivoga, dakle to su osnovni podaci, to je jedan karton s kratkom biografijom i molbom za prijem u savez komunista i ocjenom osnovne organizacije o tome da li je kandidat podoban da ga se primi u SKH ili ne. Ti se kartoni kasnije nisu nadopunjavali, nisu se nadopisivali, znači nisu se unutra unosile eventualne opaske o nekakvoj partijskoj stegovnoj mjeri niti bilo što drugo. Prema tome, tu nikakvih tajni nema što se tiče SDP-a jer često puta čujemo, a evo i sada je kolega Hasanbegović nešto insinuirao da ima nekakve … građe. Nema u SDP-u nema ni papirića, sve je to predano u Državni arhiv i sve to stoji na uvid i na korištenje znanstvenicima koje ta tema zanima. Zašto treba posebno odobrenje za pristup ovim karticama sa osobnim dokumentima, to je vrlo logično. Naime, 1989. SKH je imao 298.000 članova, a godinu dana kasnije taj broj je pao na 46.000. E sada od kraja 1989. do ožujka 1990. 27.000 članova SDP-a je otišlo u HDZ, a do kraja te godine njih još 70.000 tako dakle da možemo zaključiti da je u SDP od nekadašnjih 298.000 članova ostalo 50.000, a HDZ preuzima njih 97.000. Pa ako ćemo govoriti o nasljednicima SKH onda je točnije da govorimo da je HDZ stvarni nasljednik Saveza komunista zato što je … preuzeo 97.000 bivših članova, a u SDP ih je ostalo 50.000. Ima i takvih poput mene koji nikada nisu bili u Savezu komunista koji su se upisali u SDP već reformirani. E sada, šta se sve može pronaći u arhivima? Može se pronaći npr. evo sada kada govorimo o tome neki statistički podaci da je npr. '91. da je SRH imala 4 milijuna 784 tisuće 265 stanovnika, a RH 2014. 4 milijuna 284,889, da je ukupan dug SRH bio 4 milijarde dolara, a ove RH 57 milijardi dolara. To je donijela demokracija to je donio HDZ toliko povećanje duga. Može se pronaći i u arhivima recimo Hrvatskog zavoda za statistiku i tu da je prosječna mirovina bila u SRH 75,3% plaće, a u ovoj sadašnjoj Hrvatskoj da je to 39% plaće. To su napravili ovih 97.000 članova SKH koji su otišli u HDZ, to je njihova zasluga, to je njihov rad. Broj policije ili milicije 9.000 u SRH i 20.000 u sadašnjoj državi, toliko plaćamo policajce. Onih 9.000 je bilo dovoljno za održavanje reda. Broj novorođenih u SRH 55.409, a sada 39.000, znači u tom mračnom režimu komunističkom živjelo se po ovim statističkim podacima ovako, po tim brojkama živjelo se u tome mraku i rađalo se djece u tome mraku puno više nego kada smo svjetlo upalili. E sada koji tu još arhivi nedostaju oko kojih se jako puno priča, to su arhivi suradnika bivših obavještajnih službi ili UDBA-e da budemo jasniji zašto njih nema. Šta su agenti UDBA-e radili te '89. godine? Pa oni su imali informacije da će se Jugoslavija raspasti, da će pasti i Berlinski zid i da će nastati jedan novi svjetski poredak, pa nisu oni čekali da nove vlasti dođu po njih. Oni su se ponudili novim vlastima za suradnju i nove vlasti su ih i prihvatili, one su im pomogle, ti ljudi su im i pomogli da osvoje vlast koliko god su mogli. Pa je zbog toga HDZ valjda i ono sjećate se oko Perkovića i Mustača inzistirao da ih se što je moguće prije izruči drugoj državi. Ja doduše ne znam ni za jednu zemlju koja drži do sebe, a koja izručuje drugoj državi svoje obavještajce, to ne znam. Takvu glupavu državu ili takvu državu koja malo drži do sebe ja ne znam. To jedino Hrvatska svoje obavještajce. Ali zašto? Pa zato što su i Perković i Mustač imali dosta informacija o tome tko je sve iz redova HDZ-a surađivao s UDBA-om. I nije to jedan kolega, ja vjerujem da je kolega puno, da je to jedan cijeli kolegij koji je radio. Zbog toga su oni morali u austrijski zatvor jer se računa da će odande moći ipak manje komunicirati sa javnošću i manje otkrivati ove za neke ljude potencijalno vrlo, vrlo neugodne podatke. E sada, kakva bi se još arhivska građa trebala sačiniti i čuvati? Jedan gospodin umjetnik Siniša Labrović je neki dan izveo zanimljiv eksperiment, on je na Tomislavovom trgu u Zagrebu skupljao potpise za zaštitu svećenika pedofila. I skupio je u sat vremena 60 potpisa. Po njegovom svjedočenju dolazili su roditelji sa malom djecom, sa malom djecom da potpišu tu njegovu inicijativu, to je referendumska inicijativa, naravno to je performans, nije on to radio zbog toga da bi on to uputio ili skupio dovoljno potpisa za referendumsko pitanje, ali pitanje je bilo tako sročeno. Jeste li za to da svećenici pedofili ne mogu odgovarati ni na koji način ni na kojim sudovima? I ljudi su dolazili i to su potpisivali. U takvoj zemlji mislim da bi bilo dobro sačiniti jedan arhiv, jedan podatak o tome tko su ti svećenici pedofili i koliko ih ima. Ne zbog ovih roditelja koji su došli ovo potpisivati nego zbog onih normalnih. Zbog onih normalnih da bi mogli sačuvati svoju djecu. Pa bi takvo arhivsko gradivo bilo nužno. I onda, gledajte, arhiva o događajima iz Domovinskog rata. Meni je dosta više priča i slušanja o tome, laži i ne laži da je predsjednik Tuđman zabranio izlazak djece iz Vukovara. Ja želim da se o tome otvore arhivi i da vidimo njegovu korespondenciju sa zapovjedništvom obrane grada tada i da li je to točno ili to nije točno. Jer meni se ne sviđa da se tako baš blati hrvatskog predsjednika jer ja hoću znati je li istina da je Šušak, kasnije ministar obrane pucao sa još nekim ljudima po Borovu Selu nastojeći ubrzati, potaknuti ratna zbivanja. U tom ratu u kojem će se on i njegova obitelj enormno obogatiti, enormno. Mene to recimo zanima, ja bi volio da se ti arhivi otvore i da ako to nije istina, da se čovjeka ne kleveće ali ako je istina da onda znamo što je istina. I bilo bi dobro znači da u toj novoj verziji zakona obavežemo i te imatelje takvih podataka, da to dostave Državnome arhivu da bi mogli znanstvenici danas, sutra, preksutra, za 10, za 20 godina, da bi mogli pisati objektivnu povijest na temelju činjenica a ne na temelju naklapanja. Zanima me evo, gospodin Hasanbegović kaže nakon tzv. oslobođenja '45. g., to je za njega tzv. oslobođenje. Sjetio me gospođe Merkel koja je prije 2 godina otišla na proslavu pobjede nad fašizmom u Moskvu i tamo je rekla nikada njemački narod neće moći biti dovoljno zahvalan ruskom narodu što ga je '45. g. oslobodio od nacizma. To je rekla Njemica u pola Moskve. Eh kad ja čujem od gospodina Hasanbegovića ili od bilokoga drugoga, on je bio na listi HDZ-a, ali od bilokoga iz HDZ-a da kaže nikada hrvatski narod neće biti dovoljno zahvalan Titovim partizanima što su oslobodili Hrvatsku od ustaštva. A umjesto toga mi imamo, volio bi to čuti, volio bi to čuti, znao bi da onda živim u relativno normalnoj zemlji, ali dosad evo, dosad još to nisam čuo od 90-te godine ni od koga. Umjesto toga imamo ulice i trgove koji nose ime autora rasnih zakona Mile Budaka i time se mi ponosimo, a zastupnik u Hrvatskom saboru govori o tobožnjem ili tzv. oslobođenju zemlje '45. godine. Eto nadam se da će naš iduće izvješće biti dopunjeno i ovim što vam predlaže klub SDP-a. Hvala lijepa.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Staziću. Određujem stanku do 15 sati kada nastavljamo s radom. STANKA U 13,35 SATI.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 15 SATI]] Dobar dan svima, ako tako nastavimo ja ću dat riječ sebi, govorit ću i nakon toga ću sebi replicirat i dat krivi navod jer nas ima tri i pol, ne jedan je na galeriji diplomatskoj. Znači sljedeća govornica je kao pojedinačna rasprava je gospođa Vesna Bedeković, izvolite.
Evo ga zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, moje poštovanje predstavnicima predlagatelja, državnom tajniku doktoru Poljičku sa suradnicom. Kako je već prije ove pauze dosta toga o ovom izvješću, a govorimo o danas dakle nastavljamo s temom o izvješću o prikupljenim popisima arhivskog gradiva iz članka 21. A stavka 1. Zakona o arhivskom gradivu i arhivima. Dakle dosta je toga već do sad rečeno iz različitih perspektiva, a ja ću evo iskoristiti svojih 10 minuta nekako, pokušati sve to još jednom rezimirat i staviti naglasak na neke od ključnih činjenica koje zapravo upućuju na činjenično stanje koje proizlazi iz ovog izvješća kad je u pitanju pohrana arhivske građe. Naime ono što je razvidno iz izvješća je činjenica da je negdje do danas u arhivima pohranjeno ukupno samo negdje oko 40% evidentirane građe, što je po nekakvim, ako malo idete gledat dublje u te brojke i računati, negdje otprilike jedan i pol puta više od ukupne građe koja postoji, što znači da nam je negdje oko 60% arhivske građe nije u arhivima, nego se nalazi negdje izvan arhiva pri čemu su arhivi iskazali potrebu za novim prostorom u ukupnom iznosu od cca 32 000 metara kvadratnih. Dakle razlozi zašto nam se dio ovog gradiva nalazi izvan svih ovih prostora, dakle leži između ostalog i u činjenici da naše trenutne zgrade, građevine, dakle arhiva vape za prostorom u kojem bi se arhivska građa čuvala, to je jedan od problema. Jednako tako imamo činjenicu da popisano arhivsko gradivo sada trenutno može preuzimati 5 državnih arhiva, to su arhivi u Karlovcu, Sisku, Šibeniku, Vukovaru i u Zagrebu, dok upravo zbog nedostatka spremišnog prostora arhivsko gradivo nije u mogućnosti preuzimati sada trenutno ukupno 13 arhiva uz Hrvatski državni arhiv to su arhivi u Bjelovaru, Dubrovniku, Gospiću, Osijeku, Pazinu, Rijeci, Slavonskom Brodu, Splitu, Varaždinu, mojoj Virovitici, u Zadru i državni arhiv Međimurje. Jednako tako, dakle naravno ovi podaci dani u izvješću, iz njih se vidi dakle, već sam rekla to ukupno u nekakvim postocima, ali sad ako idemo u nekakvim dužnim metrima, vidimo da se iznad nadležnih arhiva nalazi negdje oko 37 240 dužnih metara i na temelju arhivskih standarda procijenjenih za 37 240 tih dužnih metara gradiva koje se nalazi izvan arhiva, potrebno je osigurati još dodatni, kao što sam rekla, spremišni prostor u iznosu od otprilike 5500 metara kvadratnih. Jednako tako činjenica je da su državni arhivi iskazali početkom 2017. godine stanje da su u arhivima u Hrvatskoj imamo zaposlenih 503 zaposlenika, od kojih je 373 zaposleno na stručnim arhivskim poslovima i većina njih je u arhivskim zanimanjima, odnosno zvanjima. I arhivi su iskazali potrebu za zapošljavanje ukupno 97 novih zaposlenika, a jednako tako i potrebu za novim prostorom od ovo što sam već rekla, dakle 31 974 kvadratna metra, to sve se odnosi na spremišni prostor čija gornja granica iznosi otprilike 26 000 metara kvadratnih. I upravo ovi pokazatelji zapravo nam ukazuju na još jednu razvidnu činjenicu, a to je obveza i nužnost izrade nacionalnog plana razvoja arhivske djelatnosti kojim bi se razradile detaljne akcijske mjere za dugoročno rješavanje problema, prije svega nedostatka prostornih kapaciteta državnih arhiva, a onda i povećanja broja stručnih zaposlenika, djelatnika. I naravno ono što mislim da je jako bitno kako bi se definirao sveobuhvatni proces digitalizacije arhivskog gradiva. Ono što smatram bitnim da popisano gradivo treba biti, naravno kao što i je do sada učinjeno, dostupno korisnicima sukladno propisima već kod stvaratelja imatelja navedenog arhivskog gradiva, čime se naravno osigurava njegova dostupnost. I naravno između ostaloga to i je jedna od intencija novog Zakona o arhivskom gradivu da gradivo postane dostupno s danom nastanka i stavljeno na raspolaganje svim zainteresiranim korisnicima. Međutim ono što smatram ovdje važnim istaknuti da je upravo ova dostupnost arhivske građe o kojoj sam maločas govorila, samo prvi korak u kada je riječ o učinkovitom korištenju te građe, ono što je potrebno, načiniti i raditi, dakle, sustavno i planski na tome, to je već je o tome bilo riječi, dakle, digitalizacija arhivske građe, uključujući i onu prema čl. 21. stavku 1. Ali isto tako, kada je riječ o digitalizaciji, indikativna je ova činjenica potreba za novim spremišnim prostorom, za novim brojem, 97 novih zaposlenika, potrebno je tu, još mislim, čini mi se, dodatno razmisliti upravo hoće li nam, ako se krene sustavno na digitalizaciju arhivskog gradiva, biti toliko veliki prostorni kapaciteti, ali jednako tako i toliko zaposlenika, novih, 97. Smatram da bi možda bilo korisno, već sada početi razmišljati o profilu zaposlenika, sadašnjih i budućih, da bi se dakle, osigurala učinkovita digitalizacija arhivske građe i jednako tako, bitno je i sustavno planiranje i financiranje projekata na nacionalnoj razini, koje bi obrađivali na znanstveni, a prije svega, i objektivni način sporne teme, kako i suvremene povijesti, tako naravno iz osobito s posebnim naglasak na one teme, na kojima, ili pomoću kojih se želi diskreditirati hrvatska politika, stvaranje Hrvatske države, Domovinski rat i slične teme. Dakle, tu je jako bitno sustavno pristupiti, sustavno planirati, financirati, relevantnu literaturu o svim nedovoljno poznatim temama u tom području, je li. Tako da je osim, znači, sustavnog pristupa digitalizaciji, mislim ovo je financijski aspekt i ovo je čitav jedan logistički aspekt, u smislu osiguravanja dakle, knjiga, relevantne literature vezano uz ovu problematiku smatram jako bitnim. I na posljetku želim evo, zahvaliti Ministarstvu kulture, čestitati, pohvaliti Ministarstvu kulture na ovakvom jednom iscrpnom izvješću i na činjenici da je sve ovo popis, prikupljanje popisa obavljeno naravno u rokovima, pri čemu se sustavnost u prikupljanju i vođenje računa o svim arhivima, koje su ovdje sudjelovali vidi po nizu datuma, preko kojih je osigurano kontinuirano praćenje, dakle, od 19.lipnja prošle godine, 31. srpnja, 20. rujna '17. 13. listopada i zaključno 13. listopada prošle godine, kada je dostavljena kompletna građa, čime je sukladno zakonu do 30. svibnja ove godine, ministarstvo izvršilo svoju zadaću propisanim zakonom. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Jedna je replika, gospodine Grmoja.
Poštovana kolegice Bedeković, lijepo ste vi nahvalili ovo izvješće koje je tu pred nama. Međutim, činjenica je i ono što smo iznijeli i ja i kolega Hasanbegović u svojim izlaganjima da ministarstvo očito ne želi provoditi zakon, očito da se ide u smjeru zatvaranja arhiva. Svi se dobro sjećamo na koji način su otvoreni arhivi, kako smo praktički vas natjerali, uputili smo zakon i stavili ga u proceduru, odnosno, na raspravu i na glasovanje uoči lokalnih izbora, tada to niste smjeli odbiti i već sada imamo tendencija da idete ka zatvaranju arhiva. I ja bi se našalio u kontekstu ovoga što je kolega Stazić govorio, kada je pričao koliko je članova partije prešlo u HDZ pa možda je i to razlog, zašto takav otpor otvaranju arhiva, a li ne treba se bojati kolega Stazić u duhu ove najavljene velike koalicije, možda će ponovno vrijediti ona, o partijo u dva djela, ponovno će biti cijela.
Hvala, hvala, hvala. Ko zna da li su agenti morali biti članovi partije, ko zna. Gospođo Bedeković, izvolite.
Uvaženi kolega, hvala lijepo, uvaženi kolega, ja ne bi ulazila u analizu vaših promišljanja i vaših stavova vezano uz ovu problematiku, ali evo, shvaćam vašu frustraciju i shvaćam vaš zadatak. Nalazite se u poziciji u kojoj jeste, trenutno ste u oporbi, znadete da ova Vlada radi na jednom sustavnom cjelovitom rješenju novog Zakona o arhivima i ja bi rado, kada biste me bare saslušali, dok vam odgovaram na repliku, ali ako ne želite, nije problem, pa ću ja zaustaviti.
Hvala vam lijepa i sada je na redu gospodin Culej, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Uvažene kolegice i kolege, eto javljam se na ovu temu, pošto je veoma bitna za Hrvatski narod, jer mi se nalazimo u Hrvatskome saboru, kao predstavnici tog istoga hrvatskoga naroda, a koji nas je birao svojim glasom da bismo mi zastupali njih progovarali umjesto njih. Hrvatski narod je kroz povijest znao prepoznati tko je predstavnik njegov, a tko nije, tko govori istinu, a tko ne govori, tj. tko laže. Pa će Hrvatski narod, a evo vidimo da nisu zadovoljni sa nama zastupnicima, pa su eto pokrenuli referendum da nešto promijene na bolje. Jer očito da nije onako kao što bi trebalo biti. Danas, kada govorimo o arhivima, i koja je svrha, otvoriti ih ili zatvoriti ih, kada znamo jako dobro, da svrha arhiva je ta da posluži, za čuvanje podataka o nekome ili nečemu, da bi se sa vremenskim odmakom, od određenog broja godina, moglo ući u te iste arhive i spoznati neke stvari zbog budućnosti i budućih pokoljenja. Što je međutim, u Hrvatskoj apsurdistan, jer je to nemoguće napraviti jer mi smo jedna od rijetkih zemalja, gdje su se jako dobro i zdušno potrudili oni, a kojima je bilo u interesu da uklone sve dokaze svojih 50-to godišnjih negativnih djelovanja protiv svojega naroda, pa su eto tako, samo u jednom slučaju svojih doušnika, suradnika, 60 tisuća dosjea UDBA-e postoji u arhivima, ponoviti ću, 60 tisuća, a nema ni jednoga suradnika UDBA-e u tih 60 tisuća čiji bi dosje bio dostupan hrvatskome narodu na uvid. Ja sam u ovom Hrvatskom saboru u jednom trenutku upitao jednoga kolegu, kolega zastupniče, da li je vaše kodno ime Odisej, a on je onako sav bitan i važan profinjenog lica i djelovanja kroz povijest još od bivše Jugoslavije rekao ovako: u dva odvojena sudska postupka ja sam dokazao da ja nisam taj kojega vi nazivate Odisej. I on je tužio ljude, vjerojatno je i dobio sud i ljudi su čak možda presuđeni za klevetu. Ali ja sam na tiskovnoj konferenciji onoga dana kad se glasalo za Istanbulsku i protiv, ja sam prozvao gospodina sa dokumentima njegovim osobnim arhivom koji mi je slučajno došao, pao mi sa neba od nekog Hrvata, pa sam došao do njegovog arhiva i njegovog posla nečasnoga kojeg je radio protiv hrvatskog naroda, protiv onoga na kojega se poziva kao da mu pripada. Pa mi koji ovdje sjedimo, a mnogi znamo da smo moguće imali u arhivima svoj dosje, a koji je netko po zadatku uklonio, samo iz jednoga razloga da se ne bi našao netko tko misli, tko želi, tko voli kao hrvatski narod, pa da prozove takvoga jer i mi u hrvatskome društvu nismo imali lustraciju, pa da se ti i takovi izluče iz bilo kakvih upravljačkih tijela, a napose iz Hrvatskoga sabora. A to je bio slučaj u Njemačkoj nakon rušenja berlinskog zida, kada su svi doušnici, izvršitelji, od egzekucija iz svih nemoralnih radnji nad njemačkim narodom u vidu Stasija bili uklonjeni iz javnoga života. To se u hrvatskome narodu nije dogodilo. Zašto? Zato što se netko dobro potrudio da uđe u arhive, posebice UDBA-e i da ukloni svaki pojedinačni mogući dokaz da mi danas se čudimo kao Alisa u zemlji čudesa ili po narodni kao pura glisti. I mi sad raspravljamo o arhivima. U pravu je kolega zastupnik Stazić kada kaže da je '90-ih koliko tisuća komunista prešlo u HDZ. Pa koga to čudi? Pa i partizanski sinovi, unuci iz onoga rata su se priključili u obrani Hrvatske i ja sam takove imao sa sobom, ali nisam imao jedne – one koji su nastavili raditi ono što su njihovi preci započeli. Pljačkati Hrvatsku, uništavati Hrvatsku, izdavati je, napadati, prozivati pred svijetom da smo agresori u Bosni. Postoje oni koji nikada nisu odustali od svoje zadaće, borbe protiv hrvatske države. Ti i takovi moguće i ovdje sjede danas ili ih danas nema ovdje, netko im je provukao karticu moguće. Imaju opet oni svog čovjeka kao u svakom sistemu. Moš' provuć arhiv, moš' izvuć arhiv. Ima me – nema me, po potrebi. Govorimo o Domovinskome ratu, o arhivima iz Domovinskog rata. Kako da ne govorimo kad smo mi dozvolili da u arhive Domovinskoga rata uđe iz Bosne njihovo odvjetništvo, da pretura i na osnovu tih arhiva da procesuira i progoni naše Hrvate u Bosni koji su jedva opstali. I danas smo svjedoci šta nam se događa tamo, a mislimo da se neće odraziti i na nas. Kaže narodna, kad medvjed igra kod susjeda, doć će i kod tebe. Komunisti koji su se našli u HDZ-u, njih puno, puno tisuća, mnogi su to napravili iz straha, mnogi tada nisu znali da su im arhivi počišćeni. Oni su nastavili djelovati. Neki su otišli u privatizaciju. Poznata su njihova imena i ovaj što nas iz Engleske gleda. Ima ih jako puno koji su iskoristili privatizaciju i uzeli ono što je pripadalo narodu i to su ciljano prebacili na HDZ jer oni su zamislite, HDZ-ovci. Promijenili su knjižicu, crvenu za plavu, ali su oni ostali isti, mnogi među njima, ne svi. Ali zna se koji su nastavili takovo djelovanje jer danas imamo tajkune poznatih imena i prezimena, često ih kolega Glasnović ovdje spominje. Pozivamo se na istinu u Domovinskom ratu. Govori se o nekim ... [[Govornik se ne razumije.]] ispaljenima u Borovu selu, a ti isti i takovi pripadnici takove partije ne dolaze na petu izložbu koju ovdje upriličujem kod Bašćanske ploče, a veže se za Domovinski rat, pa da im pokažem istinu o Domovinskome ratu, da im kažemo tom Ambrustu u vrijeme kad je ispaljen, da u to vrijeme nije ni bilo Ambrusta, nego je potrebito opet optužiti Šuška, predsjednika Tuđmana da su oni izazivači rata. Pa isto tako smo imali nedavno emisiju na Z1, emisija zvana Stav, kaže Šušak, heroj ili zločinac? Pa se raznorazni takovi javljaju i govore o tom Ambrustima kao da su Hrvati izazvali ratu u Borovu selu i Vukovaru. Možda su im toliko zlo počinili kroz povijest da je moralo pobiti sve te ljude, Hrvate, žene, starce, djece, branitelje, ranjenike, zarobljenike. I koji je to mozak koji ide na taj način opravdavati jedan zločin, a u Hrvatskom saboru pet izložbi ne nalazi za shodno da ide. Sjede i ovdje zastupnici, a na izložbi je bio jedan izložak koji govori o jednome vremenu da je pomoćnik ministra unutarnjih poslova Slavko Degoricija u knjizi „Nije bilo uzalud“ na strani 166 govorio o slučaju dr. Šretera koji je ubije u Bučju, mučen prije toga, dobrog čovjeka HDZ-ovca koji je pozivao na mir, na pomirbu, protiv ratno ubijen. Sjedi zastupnik i vječno ugrožen bamba o povijesnim činjenicama Jasenovca koji je radio do '51., bamba la bamba i danas najugroženiji zastupnik svih vremena. Hvala, toliko na tri stajem.
Hvala lijepa. Doktor Kirin.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani predstavnici ministarstva, uvaženi kolega Culej. U kilometru i pol komunističke građe nalazi se puno istina koje su tijekom vremena tumačene često i politički obojene. Dakle da moramo znati povijest, da moram znati istinu ja ću vam odgovoriti ili sublimirati sva vaša razmišljanja i ono što ste govorio. Mi moramo znati ki smo i ča smo i kam gremo, dakle zato osim o otvaranju arhiva sigurnosnih službi prošlog vremena, zanima me otvaranje i dostupnost građe iz novijeg vremena. Spomenuli ste jednog trenutka, ali ste se kratko zadržali, da li vas zanima i revizija privatizacije? Hvala.
Hvala i vama. Pretpostavljam da ćete odgovoriti. Izvolite.
Naravno. Poštovani kolega, uvaženi i prepošteni. Ja ću vam odgovoriti. ne samo da me interesira privatizacija nego me posebno interesira ilustracija, a isto tako me interesiraju i arhivi koje moguće ima DORH i hrvatsko pravosuđe, a koji se pravi kao da ti arhivi kod njih ne postoje. A znate zašto? I tome ćemo ući u trag jer mnogi oni koji su '91. i '92. učestvovali u agresiju na RH danas se nalaze u hrvatskome pravosuđu čak po pitanjima ratnih zločina.
Hvala vam lijepa. Sada je na redu gospodin Ivica Poljičak u ime predlagatelja. Izvolite državni tajniče.
Gospodine potpredsjedniče. Uvažene zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora. Evo doista ću sažeto pokušati odgovoriti na dio pitanja ili dio primjedaba koje su se javile na ovo izvješće tijekom današnje rasprave. Prvo bih htio kazati, pozorno sam naravno pratio ukupnu raspravu tijekom današnjeg dana, mogu kazati i to nam nekako služi na čast da ovo izvješće ničim nije dovedeno u pitanje. dakle skup činjenica koje se nalaze unutra su doista činjenice i kao što je profesor Tuđman ovdje kazao da se možemo mi ne slagati i davati nekakve druge političke kvalifikacije, ali ovo izvješće se temelji na činjenicama. Činjenice su u tom smislu neupitne i ne vidim da je itko danas to doveo u pitanje. Drugo je sada pitanje naravno kako se dalje odnositi prema razvoju arhivske djelatnosti i u onom dijelu koje se odnosi na gradivo čiji su popisi utvrđeni iz članka 21.a stavka 1. Zakona o arhivskom gradivu i arhivima, ali i ukupnog arhivskog gradiva koje se nalazi izvan arhiva. To je držim presudno važno u ovim okolnostima. Ali bih htio kazati još neke stvari ovdje dok smo u izravnoj komunikaciji. Uvaženi zastupnik Grmoja koji se iznimno puno angažirao u vezi sa izmjenama i dopunama Zakona o arhivskom gradivu i dosta je nastupao itd. je u početku pohvalio izvješće do te mjere da sam se ja upitao što sada slijedi nakon toga jer nisam naučio slušati taj ton, navikao sam na malo druge političke kvalifikacije koje iznosi gospodin Grmoja kada je Zakon o arhivskom gradivu i arhivima i to je naravno slijedilo poslije. Pa bi eto čisto radi utvrđivanja činjenica htio istaknuti neke stvari. Prvo, postavili ste pitanje što nedostaje, a da nije u popisu sadašnjem koji su ustanovljeni itd., to je jedno od stvari na koje mi naprosto ne možemo odgovoriti. hoće li se u nekom vremenu koje je pred nama ukazati neko arhivsko gradivo koje se ne nalazi trenutno kod aktualnih imatelja, to je sve iz onog popisa koji ste vi onda bili utvrdili kao predlagatelj, to mi je ovaj trenutak ne znamo. Ali sigurno ne stoji ona vaša tvrdnja koju ste u više navrata iznijeli, a to je da Ministarstvo kulture ne želi provoditi zakon. To jednostavno nije istina. evo kada ovako u malo smirenijem tonu razgovaramo. Zbog čega vam to mogu kazati? I sami ste utvrdili što se tiče ovog izvještaja, ali vi ste napravili korak dalje u vezi sa rokovima koji se odnose na podzakonske akte odnosno na pravilnike. Dakle nije tu u tom smislu prekršen zakon jel se vrlo dobro zna ukoliko u onom zadanom roku koji je predviđen nije usklađen da se onda izravno primjenjuje zakon i to nas u ovim okolnostima čini potpuno mirnim i to u ni kojem trenutku nije zaustavilo rad arhiva, niti smo u tom smislu imali iti jednu primjedbu koja je došla iz bilo kojeg nadležnog arhiva. Također bi htio kazati da ovo izvješće nije ovdje pred vama kao što ste vi rekli zbog toga da bi ukinulo sadašnji zakon. Ono se našlo između dva čitanja vladinog prijedloga koji je u ime Vlade izradilo Ministarstvo kulture zbog toga jer su se jednostavno tako poklopili rokovi, dakle 7. veljače u Hrvatskom saboru je bilo prvo čitanje i u prvom čitanju velikom većinom je i prihvaćen. Rok do drugog čitanja je 6 mjeseci, prema tome evo o tome se radi da je u tom intervalu došlo izvješće, nešto nas je obvezivalo u tom smislu na te rokove što smo u zadano vrijeme napravili. Također je bilo i pitanje planiranih sredstava radi točnosti, radi dobrog informiranja vala kazati da je u godišnjem proračunu za sve nadležne hrvatske arhive da se izdvaja punih 79 milijuna kuna, prema tome ne možemo reći da se tu ne izdvaja, kao da su arhivi ostavljeni na milost i nemilost samima sebi i ne stoji tvrdnja koja je ovdje iznesena da što mi poduzimamo, pa naravno da poduzimamo i to se u nekom kontinuitetu poduzima, ali evo ove stvari koje se u zadnje vrijeme događaju, dakle ove godine je bila svečanost otvaranja novog arhiva u Vukovaru pa kao što vidite ovdje Vukovar se nalazi među onih 5 arhiva koji može preuzeti arhivsko gradivo, Dubrovnik koji ne može od '78. godine preuzimati novo arhivsko gradivo jer je jednostavno stari prostor. U suradnji sa gradom Dubrovnikom evo nadam se do kraja ove godine, najdalje početkom iduće kalendarske godine imat ćemo novi arhiv i novo arhivsko spremište. Državni arhiv u Zagrebu može primit arhivsko gradivo, također se radi dalje na cijelom jednom, nazovimo ga radnom hangaru, novom spremišnom prostoru od Hrvatskog državnog arhiva u Kerestincu. Dakle mogao bih ovako doista nabrajati doista, ja mislim da je ovo izvješće više u funkciji, da utvrdimo činjenice i da vidimo koja nova rješenja možemo ponuditi da se stvar unaprijedi, a puno manje u onom kao što smo mogli čuti u djelu vaših političkih kvalifikacija u smislu pomalo populističkih poruka, mi otvorili, vi zatvarate itd. Dakle arhivsko gradivo je dostupno u nadležnim državnim arhivima, nakon što su ustanovljeni popisi, kod nadležnih imatelja gdje se nalazi svatko od vas temeljem toga može otići, može zatražiti, može vidjeti. Ja mislim da je to u ovim okolnostima bilo presudno važno da se utvrdi koje je to arhivsko gradivo i gdje se nalazi i sad ćemo vidjeti unutar zakonskih rokova o njenom prijenosu u nadležni državni arhiv gdje se može odmah to napraviti i smjestiti u adekvatne uvjete. Također je ovdje gospodin Hasanbegović, rekao bih, iznosio jednu vrst političkog programa jer vrlo teško je odgovarat znate na tu vrstu rasprave kad netko počne s tim da je u biti riječ o jednom nevidljivom protu ilustracijskom izvješću jel da, ja bi volio da smo se mi uhvatili nekakvih konkretnih elemenata iz samoga izvješća, ali ne mogu ne odgovorit, ne mogu prešutit na činjenicu koja je ovdje iznesena da Ministarstvo kulture da nismo ništa učinili. Evo u ovom izvješću se, ako ništa drugo, vidi što smo napravili, a koliko se sjećam gospodin Hasanbegović je jedno vrijeme bio ministar kulture, nisam uspio pronaći niti jednog retka koji je ostao iza njega, a koji se odnosio na arhivsko gradivo i na sređivanje Zakona o arhivima, rado bi bio nastavio na tomu da sam uspio pronaći. Toliko o tomu tko što radi i gospodin Stazić je ovdje daleko proširio temu i otišao iz okvira samoga izvješća, ali bi čisto zbog jedne kvalitetne informacije htio istaknuti da ovaj dio kolokvijalno partijskog gradiva koje je u 2 navrata predano u Državni arhiv, ono se nalazi u onom potkrovlju, kad vidite zgradu prekrasnu, doista jedna od najljepših … [[Govornik se ne razumije.]] zgrada u gradu Zagrebu, gore ima onaj jedan dio potkrovlja, tamo se nalazi to arhivsko gradivo, ono je dugo 6200 dužnih metara, ono je dostupno, kao što je dostupno svako drugo arhivsko gradivo, uz jednu malu ogradu koju je ovdje potrebno istaknuti, a to je da nekadašnji Savez komunista Hrvatske, nekadašnji SUP kojega je slijednik danas MUP i Sekratarijat za narodnu obranu kojega je slijednik sad Ministarstvo obrane, po Zakonu o arhivskom gradivu iz 1977. godine nisu bili obveznici predaje arhivskog gradiva u arhive, što ne znači da nisu postojale autonomni arhiv ili pismohrana, kako ćemo je nazvati, i to prilično sređena, barem što se tiče ovog arhivskog gradiva koje se odnosi na nekadašnji centralni komitet Saveza komunista. Što se događalo s tim arhivskim gradivom do trenutka predaje, to je bila autonomna stvar samog Saveza komunista, poslije Saveza komunista stranke za demokratske promjene ili poslije SDP-a. Evo to sam htio samo utvrditi činjenica radi i moram kazati i ovo na samom kraju što je gospodin Grmoja govorio, ovo izvješće nije rađeno sa nikakvim drugim ciljem, nego doista iz jedne obveze koja je proizlazila iz samog zakona, držim da je vrijedno, držim da je vrlo ilustrativno. Bio sam, obišao sam gotovo sve nadležne državne arhive u proteklih nekoliko mjeseci, bio sam u razgovoru sa brojnim korisnicima arhiva, bio sam u razgovorima u više navrata sa ravnateljima, tu je navedena i kronologija kako smo prikupljali ove popise. Nekako su ustvrdili da bi bili puno zahvalniji i da smo i na neki drugi način pomogli da se arhivsko gradivo izvan arhiva da se smjesti u arhiv, osim da smo puno vikali na neki način i stvarali, nabrajali probleme i usložavali ih, umjesto da smo malo više nudili rješenja. Nadam se da je ovo izvješće na tragu rješenja i nadam se da će nacionalni plan razvoja arhivske djelatnosti koji će vodit računa i o digitalizaciji i o novom digitalnom arhivskom gradivu i o ovom arhivskom gradivu koje se nalazi izvan arhiva, da će biti jedan značajan korak naprijed, a što se tiče ovog arhivskog gradiva razdoblje '45. do '90.-te godine ono koje je popisano i koje se nalazi u nadležnom Državnom arhivu ono je trenutno dostupno i s tim mislim da je postignut puni cilj i svrha samog zakona. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku gospodina Grmoje.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, ovo što govorite je čista laž. dakle upravo ono što sam govorio da je cjenik dokaz da to nije točno, pravilnikom o korištenju se mora definirati cjenik po zakonom propisanim kriterijima, očito to nije učinjeno zato niste donijeli pravilnik o korištenju arhivskog gradiva, ali niste ni direktno primijenili zakonsku odredbu. Znači sve što sam govorio je apsolutno točno. Niste odgovorili koliko ste novca planirali za prihvat ovog gradiva, isto tako niste mi praktički dali odgovor na pitanje kako se može ići kod stvaratelja gradiva. Ne mogu ja doći ili netko kome padne na pamet doći u SOA-u i tražiti arhivsko gradivo. Tako da je jasno da sve što sam iznio nisam imao politički niti populistički govor nego sam vam konkretno ukazao kako kršite zakon, kako one odredbe zakona ne želite implementirati. A činjenica da vam je Ivo Stier da vam nije glasao o prvom čitanju i da čekate kada ćete staviti ovaj zakon da ga ne stavljate u proceduru pokazuje kakva je namjera, a namjera je zatvoriti arhive koje smo mi otvorili.
Nema odgovora. Zaključujem raspravu, glasovat ćemo kada se steknu uvjeti.
Izvješće o prikupljenim popisima arhivskog gradiva iz članka 21. A stavka 1. Zakona o arhivskom gradivu i arhivima, predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskog matičnog radnog tijela, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se izvješće o prikupljenim popisima arhivskog gradiva iz članka 21. A stavka 1. Zakona o arhivskom gradivu i arhivima. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova, 107 za, 3 suzdržana i 17 protiv, donijet zaključak kako ga je predložilo matično saborsko radno tijelo.
I prelazimo na posljednju točku dnevnog reda danas: - Prijedlog zakona o Zakladi vojne solidarnosti, prvo čitanje, P.Z. broj 335. Predlagatelj je Vlada RH na temelju članka 172. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obranu. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Ovdje s nama je gospodin Tomislav Ivić državni tajnik u Ministarstvu obrane. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažene zastupnice i zastupnici u Hrvatskom saboru. Pred vama je Prijedlog zakona o Zakladi vojne solidarnosti. Poznata je stvar da vojne osobe u obavljanju zadaća su izložene opasnosti mogućnosti stradavanja što ostavlja posljedice za obitelj i zajednicu i nameće potrebu pružanja potpore u rješavanju nastalih problema. U zakonodavni okvir koji se odnosi na prava vojnih osoba donošenjem ovog zakona i osnivanjem Zaklade vojne solidarnosti formalno se ostvaruje mogućnost i dodatne potpore zaposlenicima u obrambenom resoru. U posljednjih deset godina na razini Ministarstva obrane provedeno je oko 200 humanitarnih akcija za prikupljanjem novčanih pomoći zaposlenicima i to u situacijama kada određena sredstva nisu dostatna za podmirenje potrebnih troškova te bi donošenjem ovog zakona prestala potreba za organiziranjem takvih akcija. Donošenjem ovog zakona i osnivanjem zaklade, sredstva će se prikupljati ciljano i namjenski za točno određene svrhe te brže i učinkovitije dodijeliti pomoć zaposlenicima prema ujednačenim i unaprijed zadanim kriterijima. Ovim se zakonom osnivam Zaklada vojne solidarnosti, uređuju njezina tijela, imovina, način i izvori financiranja. Osnivač zaklade je RH, a osnivačka prava i obveze u ime RH ostvaruje Ministarstvo obrane. Prijedlog je da se zaklada osnuje radi promicanja humanitarnog djelovanja i potpore zaposlenicima obrambenog resora pri svim oblicima stradavanja i ugrožavanja njihovog socijalnog statusa, pružanja financijske pomoći članovi obitelji poginulih osoba, pružanja materijalne pomoći nezaposlenim roditeljima kojima je poginula osoba bila jedini skrbnik, pružanja financijske pomoći za liječenje teško oboljelih osoba i članova njihove uže obitelji. Zakladna tijela su upravni odbor i upravitelj zaklade. Zakladom upravlja upravni odbor od pet članova koji su zaposlenici Ministarstva obrane. Mandat članova upravnog odbora traje dvije godine s pravom ponovnog izbora. predsjednik, zamjenici i članovi upravnog odbora obavljaju dužnost bez naknade. Upravni odbor imenuje i razrješuje dužnosti upravitelja i zamjenika upravitelja zaklade koji također obavljaju dužnost bez naknade. Mandat upravitelja i zamjenika upravitelja zaklade traje dvije godine s pravom ponovnog izbora. Osnovnu imovinu zaklade čini iznos od 100.000 kuna koji će na račun zaklade uplatiti Ministarstvo obrane na teret državnog proračuna razdjela Ministarstva obrane. Zaklada se financira iz prihoda imovine, darovnica, ovim zakonom propisanih prihoda i drugih prihoda. Zaklada može ostvariti prihode iz dobiti trgovačkih društava u vlasništvu RH. Prihodi od dragovoljnih priloga zaposlenika su novčana sredstva koja se na temelju njihove pisane dragovoljne izjave kontinuirano odbijaju iz iznosa njihove neto mjesečne plaće. Drugi prihodi zaklade su stjecanje prihoda od donacija te drugih aktivnosti kao što su organiziranje dobrovoljnih koncerata, izrada i prodaja tiskovine i slične aktivnosti. Financijska godina zaklade počinje 1. siječnja, a završava 31. prosinca iste godine. Upravni odbor obvezan je u roku od 30 dana po isteku tromjesečja dostaviti Ministarstvu obrane financijsko izvješće o radu zakladu. Vlada RH određuje privremenog upravitelja Zaklade u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog Zakona. Privremeni upravitelj Zaklade ovlašten je zastupati Zakladu i poduzimati sve potrebne radnje do imenovanje upravitelja Zaklade. Dakle, ovo bi u najkraćim crtama bilo ono najznačajnije vezano za Zakladu. Predlažem da podržite ovaj Prijedlog Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa gospodine Ivić. Budući da nema govornika hoćete dati završni? Hvala lijepa. Onda ćemo to smatrati zaključenom raspravom. Glasovati ćemo kada se steknu uvjeti, a što se sutra tiče, četvrtak 24. svibnja 2018. godine u 9,30 sati Konačni prijedlog Zakona o terminalu za ukapljeni prirodni plin. Hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 333. I nakon toga, Konačni prijedlog zakona o istraživanju i eksploataciju ugljikovodika u drugom čitanju. Vidimo se sutra ujutro u 9,30 sati. Pripremite se dobro. Izvolite, možete otići. SJEDNICA PREKINUTA U 15,40 SATI.
Prijedlog Zakona o Zakladi vojne solidarnosti, prvo čitanje, broj 335, predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela, dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog Zakona o vojne solidarnosti i drugo, sve primjedbe i prijedlozi dostavit će se predlagatelju da ih razmotri prilikom utvrđivanja teksta konačnog prijedloga zakona, molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova, 123 za, 1 suzdržan donijet zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela.