Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2017 godini, u jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 80 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika i da imamo uslova za dalji rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici sledeći narodni poslanici: Meho Omerović i Gordana Čomić. Nastavljamo zajednički načelni pretres o tačkama 1 – 4 dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da današnjoj sednici prisustvuje dr Rasim LJajić, potpredsednik Vlade i ministar trgovine, turizma i telekomunikacija i Branko Ružić, ministar državne uprave i lokalne samouprave, sa saradnicima. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović.
Poštovana predsednice, poštovani ministri sa saradnicima, danas ću govoriti o dva zakona; o Predlogu zakona o Nacionalnoj akademiji i Predlogu zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju. Predlog zakona o Nacionalnoj akademiji, sastavni je deo reforme javne uprave i tako ga treba posmatrati, kao deo jednog složenog i dugotrajnog procesa. Predviđeno je da akademija službenika obučava osnovnim veštinama i da omogući da steknu dodatno znanje, kao što je primena zakona i propisa procedure i pravila u radu. Takođe, u odnosu na postojeće stanje i na postojeći okvir obuke predviđeno je da se analiziraju potrebe zaposlenih, ali isto tako i da se uočava učinak obuka koje se budu realizovale i kakav učinak oni imaju na efikasnost u daljem radu. Važno je naglasiti da će se kroz nacionalnu akademiju sticati znanja tako da se elektronska uprava primeni u punom kapacitetu, odnosno zaživi u potpunosti, a to će svakako doneti određene promene jer će elektronski servisi promeniti način rada javnih službenika i uticati na promenu ponašanja prema krajnjim korisnicima, prema građanima u privredi. Usvajanjem ovog zakona, prvi put će biti uvedena obavezna edukacija za javne službenike na svim nivoima, kako na nivou Republike, tako i na nivou lokalne samouprave i na nivou Autonomne Pokrajine. Kada govorimo o državnoj upravi, bitno je da je shvatimo u skladu sa savremenim tendencijama, da je percipiramo kao jedan sistem koji reguliše društvene procese i koji treba da obezbedi neophodne uslove za nesmetan život i rad građana i za napredak društva. Osnovni cilj uprave ne treba da bude samo izvršavanje zakona. Osnovni cilj uprave treba da bude opšti interes, da opšti interes stavi na prvo mesto. Javne službe su i osnovane radi zadovoljenja određenih potreba od opšteg interesa, koje su bitne kako za celu društvenu zajednicu tako i za svakog pojedinca, odnosno svakog građanina. Znatno je bitno da reformišemo javnu upravu da bi funkcionisale sve prioritetne delatnosti, mislim i na prosvetu, kulturnu, zdravstvenu, socijalnu, ali i na delatnosti koje su bitne da bi se unapredile određene privredne grane. Kao što se ljudsko društvo nalazi u neprekidnom razvoju i kao što je to jedan dinamički proces, potrebe za javnim službama su sve veće i veće iz godine u godinu, ne samo kod nas nego i u čitavom svetu. U složenim uslovima savremenog života, javna uprava je jedna prilično organizovana infrastruktura koja mora da raspolaže velikim stručnim znanjem i ljudskim potencijalom. Zato je osnivanje Nacionalne akademije važno da bi smo što pre dostigli taj viši nivo znanja i stručnosti u javnim službama. Dakle, depolitizacija i profesionalizacija su ključni principi reforme javne uprave. Kada govorimo o efikasnim javnim upravama u svetu, moramo znati da su one svoj sistem gradile vekovima, nisu ga izgradile za deceniju ili nešto više, to je jedan neprekidan proces gde se dostižu određeni kvalitetni standardi, ali razvijeni sistemi se ne zaustavljaju samo na tim standardima, oni nastavljaju i dalje da ih unapređuju. Navešću nekoliko primera. Primere istočno-evropskih zemalja, primer sa australijskog kontinenta i primer Francuske. Istočno-evropskim zemljama je bilo potrebno dve decenije, nekima i više, da bi dostigle standarde u pružanju kvaliteta javnih usluga, kao što su u razvijenim evropskim demokratijama, da bi stale rame uz rame sa jednom Nemačkom, Belgijom ili Francuskom. Tom stazom sada treba da ide i Srbija, da odredi da je javna uprava servis građana. Mi smo nakon perioda socijalističkog samoupravljanja se suočili sa potrebom da su neophodne brze reforma državne uprave. S obzirom na činjenicu da javna uprava ima značajnu ulogu u obezbeđivanju uslova pri stupanju EU, za ovaj zadatak zato je i prioritetan. Evrointegracije od nas zahtevaju da imamo povećanje stručnih, intelektualnih i drugih administrativnih kapaciteta koji moraju da prate rad u budućem periodu. O važnosti reforme javne uprave navešću i primer sa australijskog kontinenta, kao što sam već rekao. Na Novom Zelandu su, već krajem sedamdesetih i osamdesetih godina prošlog veka, uradili istraživanje i došli su do jednog zaključka, a to je da - javna uprava mora pravično da pruža usluge svim građanima. Upravo polazeći od ove pretpostavke, reformisali su javnu upravu na jedan brz i efikasan način. U Francuskoj se poslednja velika reforma javne uprave dogodila pre otprilike 30 godina. Oni su pošli od jedne sasvim druge pretpostavke – pošli su od rada privatnih kompanija. Kao što privatne kompanije moraju da se transformišu, da se prilagođavaju okruženju i da izlaze u susret korisnicima, tako su i oni smatrali da je neophodno da javna uprava mora da bude izložena konstantnoj kritici krajnjih korisnika. Na taj način, u Francuskoj je konstituisana jedna administracija koja osluškuje glas građana i brine o kvalitetu usluga, odnosno, stvorena je uprava kao javni servis, čiji je kadar podvrgnut procesu stalnog obrazovanja, radi sticanja novih znanja i veština i to je ono gde će se osetiti napredak prilikom osnivanja Nacionalne akademije. Kod nas je prva strategija reforme javne uprave usvojena 2004. godine, a smernice koje danas koristimo su od pre tri godine, iz 2014. godine. Definisano je da je racionalizacija državne uprave stalni proces, koji podrazumeva ukidanje nepotrebnih poslova, pojednostavljenje procedura, smanjivanje broja zaposlenih na mestima za koje ne postoji potreba i druge vidove uštede, ali sve to da se pri tom ne umanji delotvornost i efikasnost u radu. Mi još uvek imamo veće izdvajanje za plate zaposlenih u javnom sektoru u odnosu na ostale evropske države. Mi smo na nekom nivou od 12% bruto društvenog proizvoda i to je smanjen procenat u odnosu na prethodne godine, ali sigurno da u skladu sa ovom strategijom treba da u budućem periodu idemo na to da se taj procenat smanji na nekih 8% BDP. Naravno, moraće da se uradi modernizacija, o čemu sam već pričao, da bi se podigao nivo kvaliteta javnih usluga. Nacionalna akademija omogućiće i drugačiji način napredovanja u službi. Ne smemo dozvoliti da službenici budu na jednom radnom mestu, da ravnodušno obavljaju posao i da čekaju da odu u penziju. Savremena država, zasnovana na principima pravde i pravičnosti, treba da omogući upravo da javni službenik bude depolitizovan, obrazovan i samostalan, a da njegovo napredovanje u službi bude u skladu sa zaslugama i mogućnostima. Formiranje Nacionalne akademije kao centralne institucije sistema stručnog usavršavanja nesumnjivo je veliki korak ka profesionalizaciji i unapređenju javne uprave. U postojećim uslovima stiče se utisak da zaposleni u javnoj upravi neravnomerno učestvuju u programima obuke. Na duže staze to bi moglo da ima posledice kao što su neadekvatan ili nedovoljan nivo znanja i stručnosti zaposlenih u javnoj upravi. Takođe, čini mi se da možemo uočiti još jedan problem, a to je da trenutno ne postoji usklađenost, kada se govori o programima obuke, na nivou Republike i na nivou lokalne samouprave. Zato ovaj zakon to treba da reši, odnosno da standardizuje ovaj proces. Zakon treba da reši još jedan problem, a to je da što sada ne postoji potpuna evidencija o tome kako se utvrđuju obuke i kako su realizovane, koji je učinak takvih obuka. Zato će biti formirana centralna evidencija, kao jedan novi kvalitet. Ako analiziramo i modele stručnog usavršavanja u državama članicama EU, primetićemo da većina njih ima centralnu instituciju koja je zadužena za opšte obuke. Ovim Predlogom zakona definisan je i način ostvarivanja saradnje sa drugim javno priznatim organizatorima obrazovanja odraslih, odnosno tačno su propisani uslovi na koji način će moći da izvode obuke. Predlogom zakona predviđena su i stručna tela Nacionalne akademije, a to su: Programski savet i stalne programske komisije. Programski savet sastoji se od 15 članova i ima svrhu da upravo njegovi članovi svoja stručna znanja i svoja iskustva stave u funkciju Nacionalne akademije, radi boljeg stručnog usavršavanja zaposlenih u javnoj upravi. S druge strane, stalne programske komisije obrazuju se prema tematskim oblastima u kojima se vrši stručno usavršavanje. Ostalo je možda u zakonu nejasno koliko će trajati mandat članovima Programskog saveta, kao i koliko će članova imati programske komisije. Ne znam da li će to biti mandat od pet godina, kao što traje i direktoru programskog saveta. Što se tiče sticanja znanja i obrazovanja u javnoj upravi, možemo uvek povući paralelu i sa sticanjem znanja i veština u privatnom sektoru, tako da možemo reći da je razvoj intelektualnog kapitala je ključan za uspešno obavljanje posla i upravo je znanje taj faktor koji pravi razliku između uspešnih i neuspešnih. Reforma javne uprave je na neki način i reforma države, jer se na taj način menja njeno organizovanje i funkcionisanje. Reformisana i efikasna uprava predstavlja jedan od jakih stubova vladavine prava i na neki način je jedan od mehanizama u borbi protiv korupcije. Samo jaka, osposobljena i efikasna državna uprava može građanima i privrednim subjektima da obezbedi kvalitetne usluge, uz razumne troškove. Javna uprava mora da bude ekonomična, a građani moraju da imaju uvid kako se troši novac kojim raspolaže javna uprava, jer su oni poreski obveznici. Dobar način da se smanje ovi troškovi je i funkcionisanje elektronske uprave u punom kapacitetu. Dotaći ću se i Zakona o državnim službenicima i smatram da je dobro rešenje što će stalno zaposleni, kako na nivou lokalne samouprave, tako i na nivou Republike, moći da prelaze sa jednog radnog mesta na drugo, uz saglasnost rukovodioca i uz sopstvenu saglasnost, bez konkursa. Usvajanje Predloga zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju, omogućava da naš pravni poredak u ovoj oblasti bude usaglašen sa novom uredbom EU i sa novim pravnim rešenjima u ovoj oblasti. Zakon će omogućiti da elektronski dokumenti imaju istu važnost kao i dokumenti od papira, oni na koje smo do sada navikli da ih koristimo. Na ovaj način predviđa se uvođenje novih instrumenata koji daju dokaznu snagu, kako identifikaciji tako i autentičnosti podataka u digitalnoj formi. Nama je do sada bila u određenoj meri poznata uloga elektronskog potpisa i određeni broj građana i privrednih subjekata je koristio ovaj instrument. Sada se uvode novine kao što su elektronski pečat, elektronska dostava i čuvanje podataka u elektronskoj formi. To su sve preduslovi da bi elektronski dokumenti imali dokaznu i pravnu snagu i da bi bili validni u svakom postupku. Novina o kojoj govorim će svakako imati pozitivan uticaj na privredne aktivnosti, ali i na građane. Mi ćemo, na primer, moći preko mobilnih telefona, pomoću konkretne aplikacije, da koristimo elektronski potpis, da dajemo naloge za plaćanje, da upućujemo zahteve za dobijanje određenih dokumenata. Elektronskim putem moći ćemo da završavamo one poslove na koje smo do sada gubili mnogo vremena, tako što smo išli od šaltera do šaltera. Efekat ovog zakona biće dobar i kada govorimo o uštedi u materijalnom smislu, ali i kada govorimo o uštedi u vremenu. Do sada smo imali situaciju da se elektronska dostava nije tretirala kao validna. Sada se to menja i ona će imati podjednaku važnost kao i do sada nama uobičajeni oblici dostave, a pri tom će se obezbediti veća pouzdanost da će određeni dokument biti isporučen. Još jedna prednost koju će ovaj zakon omogućiti je i čuvanje dokumenata u elektronskoj formi. On će doneti materijalne uštede kada govorimo o jednom dugom vremenskom periodu, tako da smatram da će polako skladišta papirnih dokumenata odlaziti u istoriju. Pored direktnih efekata koji će ovaj zakon izazvati, u narednom peridou imaćemo mnogo posrednog uticaja i na druge oblasti, s tim što će morati da se promene odgovarajući propisi koji uređuju te oblasti, da bi mehanizmi koje prepisuje zakon mogli da se primenjuju u punom kapacitetu. Na primer, ako želimo modernu elektronsku upravu, nesumnjivo je da će, pored stupanja na snagu ovog zakona, morati da se izmene i određene zakonske norme u Zakonu u elektronskoj upravi. Predstoji jedan dug i težak period da bi zakon imao optimalnu primenu u praksi. Takođe, na tom putu veoma je važno raditi na podizanju svesti građana i sticanju poverenja građana u elektronske dokumente, ali bez obzira na sve poteškoće, kojih će sigurno biti, važno je da znamo da kada pogledamo bar malo u budućnost, da je ovo jedina ispravna opcija. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović. Izvolite.
Poštovani građani Srbije, pred nama je Zakon o nacionalnoj akademiji za javnu upravu i još nekoliko drugih zakona. Ja ću samo o njemu govoriti. Mislim da je ovo tema koja zavređuje pažnju. Naša načelna primedba na ovaj zakon jeste da će se, ako se ovaj zakon usvoji u obliku u kome se ovde predlaže, omogućiti da na ceo proces obuke i daljeg školovanja, usavršavanja državnih službenika, službenika u javnoj upravi bude prevelik uticaj politike i političkih stranaka. Naš je stav da je ovakva vrsta obuke stručnog usavršavanja neophodna, da je to svakako hvale vredan pokušaj da se od državne javne administracije, javne uprave u Republici Srbiji napravi profesionalni kor, da tu dolaze ljudi koji će profesionalno da obavljaju svoj posao. Međutim, bojim se da način na koji je koncipirana Nacionalna akademija u ovom zakonu, to neće moći da obezbedi. Ja ću da najavim, pa ću posle da elaboriram, dve važne izmene koje smo mi predložili u amandmanima koje smo uputili Skupštini Republike Srbije. Dakle, prvo, mislimo da je pogrešno da se ceo ovaj koncept usmeri isključivo samo na javnu administraciju i javnu upravu, već bismo hteli da se obrazovanje, usavršavanje, stručna obuka za praktičan rad usmeri i na oblast javnih politika. Dakle, želimo da poboljšamo stručna znanja ljudi zaposlenih u javnoj upravi, kako iz oblasti funkcionisanja same javne administracije i javne uprave, tako i iz oblasti analize javnih politika i proizvodnje javnih politika. I, najvažnija i možda najradikalnija promena koju mi predlažemo jeste to da dok se ne steknu uslovi Nacionalna akademija za javnu upravu ne bude posebna institucija, nego bude program koji će se izvoditi na visokoškolskim ustanovama koje osniva Republika Srbija. Ja ću da obrazložim sve ovo što sam ovde sada ukratko naveo. Dakle, šta je zapravo poenta ove Akademije? Zašto uvodimo ovakvo dodatno obrazovanje, dodatno unapređivanje znanja koje imaju zaposleni u javnoj upravi? Zbog toga što se javna uprava, potrebe i društvo neprekidno menja. Dakle, neophodno je, kao i svi u privatnom sektoru, da se i javni sektor neprekidno prilagođava promenama koje nastaju u društvu, u privredi i u drugim oblastima javnog života. Recimo, jedna od tih stvari, koja se već duže vreme sprovodi svuda po svetu u okviru Sigma projekta, na koje se i ovaj zakon u obrazloženju poziva, jeste, recimo, da se poboljša administrativna transparentnost državnih odluka, da se javna administracija ponaša u skladu sa nekim etičkim principima, da se potrebama građana izlazi sa više pažnje, sa više motivacije da se građanima pomogne, da se uvažava pravo žalbe na administrativne odluke građana, da se čuva zaštita podataka građana, recimo, podaci koji se odnose na neke njihove privatne informacije itd, da se recimo, stvari kao što su hotlajn za građane, gde bi se građanima izašlo u susret tako da im se daju neophodne informacije koje se tiču rada u javnoj upravi. Sve su ovo prakse koje su, recimo, u zadnjih 10 godina u Srbiji veoma nezgrapno počele da ulaze u javni sektor, a pre 10 godina, ili tokom 90-ih godina nisu uopšte bile poznate. Dakle, menja se atmosfera u društvu, menja se način na koji građani vide javnu upravu, pa javna uprava mora da prati te trendove. Treba nam efikasnija javna uprava, sa većom motivacijom, koja više izlazi u susret građanima. Sad imam jedno pitanje tu. Da li je zaista za ovakav nivo promena i adaptacije koji su nam potrebni neophodno da postoji Nacionalna akademija za javnu upravu. Mnoge od tih stvari mogu da se promene već odmah. Ako, recimo, u Skupštini Srbije predsednica parlamenta skrati diskusiju za 255 minuta, potpuno mimo bilo kog zakona, ta poruka izlazi u javnost, a onda državni službenici koji rade u javnoj upravi dobiju poruku koju protumače ovako – ako predsednica Skupštine može da krši Poslovnik, zakone itd, što ih ne bih kršio ja? Znate, za takve stvari vam nije neophodna Nacionalna akademija. Potrebno je samo da postoje ljudi koji savesno i po zakonu obavljaju svoj posao. To je, recimo, jedna stvar koja može da se promeni odmah, bez bilo kakvih uvođenja javnih akademija kao institucija. Promene koje se dešavaju u društvu veoma često se odnose, takođe, i na nove zakone koji se donose, kao i na nove politike koje država, odnosno Vlada sprovodi. I tu, takođe, zaposlenima u javnoj upravi trebaju neophodna nova znanja. Ona prevazilaze ovaj prvi nivo znanja o kome sam malopre govorio, dakle, izlaženje u susret građanima, efikasnija javna uprava, etično ponašanje javne uprave, to je sve jedan nivo, da kažem, koji može da se reši bez nekog posebnog institucionalno utemeljenog obrazovanja. Ali, kada dođe novi zakon ili kada treba da se sprovodi nova politika, stvari su malo komplikovanije. Ko će da vrši obuku državnih službenika kada se usvoji novi zakon, recimo, iz oblasti ljudskih prava ili iz oblasti energetike, zaštite čovekove okoline, ako se desi, recimo, reforma zdravstva, pa se uvede privatno osiguranje kao obavezno? To zahteva kako promenu zakona, tako i promenu javne politike. Ko će vršiti obuku državnih službenika ili zaposlenih u javnoj upravi onda? Pa, vršiće ljudi koji se time i između ostalog bave, koji su zaposleni na visokoškolskim ustanovama u Republici Srbiji. To su ljudi koji rade na univerzitetima u ovoj zemlji ili na naučno-istraživačkim institutima u ovoj zemlji, kako javnim, tako i privatnim. U tom smislu mislim da postoji, pošto će ti ljudi da vrše obuku ljudi zaposlenih u javnoj upravi, i ti ljudi će onda biti, jednostavno, zaposleni, verovatno će oni biti zaposleni ili angažovani na Nacionalnoj akademiji, onako kako ste vi zamislili, zbog čega onda se cela ta stvar i ne bi obavljala na visokoškolskim ustanovama? Ovaj predlog ima još prednosti. Ja ću da kažem nešto još o njima za koji minut. Drugo, zbog čega nam je potrebna analiza javnih politika kao sastavni deo obuke državnih službenika? Zbog toga što veliki deo državnih službenika uopšte ne razume šta podrazumeva sprovođenje jedne politike, bez obzira o kojoj se politici radilo, može biti zdravstvena, obrazovna, kulturna, ekonomska. Kako se to vidi? Vidi se tako što, recimo, kada dobijemo u ovoj Skupštini zakone koje treba da usvajamo, u onom delu gde se nalazi obrazloženje zakona, veoma često se dešava da obrazloženje zapravo predstavlja puko ponavljanje članova zakona. Taj koji je pisao obrazloženje uopšte ne razume u čemu je smisao i šta bi trebalo da bude efekat zakonskih odredbi koje su došle ovde u Skupštinu na usvajanje. To nije uvek slučaj. Recimo, vaš zakon, ovaj zakon je dosta dobro obrazložen. Vidi se da ga je pisao neko ko se razume u javnu politiku, ali verujte, ima dosta zakona koji stižu u Skupštinu. Ja sam prosto bio šokiran da vidim da u obrazloženjima zakona stoji prepričavanje onoga što piše u samim odredbama. Dakle, neko mi samo drugim rečima prepričava šta piše u članu 1, članu 2, članu 3, članu 4. A, onda dođe ministar ili neki državni službenik koji bi takođe trebalo da bude upućen u javnu politiku, pa onda prepričava čitajući sa papira to obrazloženje i potroši ovde 20, 25 minuta na ono što smo već sami mogli da ovde pročitamo. Jedna od važnih stvari koje je takođe vezano za koncept javne politike i zbog čega bi svi zaposleni u javnoj upravi, bez obzira u kom ministarstvu ili na kom nivou vlasti ili u kom delu javnog sektora rade, trebalo da znaju jeste i analiza troškova i koristi. Mi veoma dugo i veoma često kuburimo sa problemima koji se odnose na ovu vrstu analize i koji nam daju zakonska rešenja i guraju zemlju da sprovodi politike od kojih ima više štete, a malo koristi. Daću vam, recimo, jedan primer o kojem smo ovde razgovarali prošle nedelje, a to je primer obrazovne politike, gde je bio predlog da država izdvoji, obaveže se da izdvoji novac za kupovinu školskih udžbenika za svu decu, kao i za besplatan pristup obdaništima za svu decu. Sad, neko je ovde nekoliko puta ponovio iz vladajuće većine da za to nema para u budžetu. Naravno da nema para, kada se troši na stvari kod kojih socijalna korist nije velika. U Beogradu se, recimo, veliki deo novca troši na stvari kao što su fontana ili kao što su jarboli od kojih će imati korist ne znam tačno ko, a onda se posle kaže – nema novca da sagradimo više vrtića da bi sva deca imala besplatan pristup njima. Koja je socijalna korist od fontane kojoj nijedan pešak ne može da priđe u centru Beograda? Voleo bih, recimo, da sam video analizu troškova i koristi takvog … (Blaža Knežević: Da se okupate.) Da se okupam, jel? Odličan komentar. Voleo bih da vidim analizu troškova i koristi onog analitičara koji je predlagao takvu vrstu potrošnje javnih fondova, da vidimo koja je zapravo propuštena šteta koja je nastala tako što smo dva miliona dinara uložili u fontanu. Koliko je vrtića, recimo, za to moglo da se izgradi? Evo još nekoliko stvari koje su posebno problematične u ovom zakonu, a tiču se načina na koji se konstituišu ovi organi ove nacionalne akademije. Gospodine ministre, ko bira direktora nacionalne akademije, da li znate? Ja ne znam, pošto u ovom zakonu nema ni jedna jedina reč o tome kako se bira direktor nacionalne akademije. (Vojislav Šešelj: Na konkursu.) Na kom konkursu, gospodine Šešelj, u kom to članu? Druga stvar, pošto će to biti neka vrsta obrazovne ustanove, ova akademija, tako se predviđa ovim zakonom, kaže se da je sistem akreditacije te institucije izmešten iz postojećeg sistema akreditacije u Republici Srbiji. Dakle, svi univerziteti koji apliciraju za akreditaciju imaju jedan nivo standarda koji trebaju da ispune, ali nacionalna akademija, koja je zapravo možda jedna od najvažnijih institucija, kako je predložena ovim zakonom, će imati potpuno druge standarde, a te standarde će, kako možemo da pročitamo u obrazloženju ovog zakona, raspisivati ministar, propisivati ministar. Dakle, pretpostavljam, pošto nema odgovora na pitanje kako se bira direktor, da će direktora da bira ministar, ministarstvo ili Vlada. Da će, takođe, ceo sistem da aminuje, u smislu akreditacije programa, takođe Vlada i da ćemo onda dobiti jednu instituciju koja će biti po svom karakteru potpuno politička. Šta se dešava kada su stručne institucije, koje treba da usavršavaju i dopunjuju znanja ljudi koji treba stručno da obavljaju svoj posao, pod uticajem politike? Videli smo pre neki dan, kada je jedna, po definiciji stručna institucija, koja čak i u Zakonu ima odrednicu da njen direktor ne sme da bude stranački čovek, radi svoj posao tako što kao problem Državne bezbednosti uzima pevača folk muzike i onda propituje da li je on možda… (Vladimir Orlić: Da li je to tema?) Jeste tema, slušajte pažljivo. Dakle, jedna stručna profesionalna institucija koja uzima folk pevača i ispituje ga sa sumnjom da je možda napravio pesmu koja je protivna nacionalnim interesima Republike Srbije. Kako je došlo do ovoga? Tako što ste postavili na mesto direktora te institucije stranačkog čoveka, stranačkog funkcionera. Političkom odlukom. Recimo da vam dam drugi primer, sa akreditacijom univerziteta. Nekoliko puta se univerzitet čije delovanje ovde vezujemo za jednog narodnog poslanika, da budem potpuno otvoren gospodina Zukorlića, prijavio Akreditacionoj komisiji u zadnjih 10 godina da dobije akreditaciju za taj univerzitet. Dva puta je bio odbijen jer nije ispunjavao standarde, a onda je 2015. godine Vlada Republike Srbije mu dala kard blanš rešenje po kome njegov univerzitet može slobodno da radi, sve dok se proces akreditacije ne završi. Znate, ako tako univerziteti dobijaju akreditaciju i ako će nacionalna akademija tako da dobije akreditaciju, onda će to da se svede na jedno veliko ništa, na još jednu stranačku instituciju gde će usavršavanje, pretpostavljam, dobijati samo stranački kadrovi da obavljaju neku stranačku delatnost u javnoj upravi. Rekao nam je gospodin ministar juče da je poenta ove nacionalne akademije da se državni službenici, ljudi u javnoj upravi prema građanima obraćaju ljubaznije i da budu bolje upućeni. Gospodine ministre, to već sada može da se uradi bez ikakve akademije. Samo treba u ovoj Skupštini, recimo, da se vidi da se svi tako ponašaju jedni prema drugima, da se ne krši Poslovnik i zakon, da se dobacuje dok drugi govore… (Vojislav Šešelj: Ne postoji.) Ne postoji, pošto ga je predsednica Skupštine poništila svojim aktima.
Poslaniče, budite ljubazni, ako nešto znate o zakonu.
Naravno, sve vreme govorim o zakonu predsednice.
Budite ljubazni i govorite o Predlogu zakona.
Naravno, hvala što me podsećate na moju dužnost.
Da ne bi svaku sednicu podvrgli ruglu i ismevanju. Molim vas.
Dakle, sve to što ste rekli juče ili mnogo toga što ste rekli juče može da se postigne tako što ćemo, recimo, u ovoj Skupštini da počnemo da se ponašamo tako, pa će državni službenici videti kako treba da se ponašaju prema građanima, jer šikaniranje ljudi u Skupštini je zapravo indirektno šikaniranje građana. Nisam ovde došao zato što sam sam hteo ovde da dođem, sam sam nekako ušao ovde, nametnuo se, nego me je neko birao na izborima da ga ovde zastupam. Šikanirajući mene, šikanirate i te ljude koji su mene birali. LJudi u javnoj upravi će to da vide kao poruku kako treba da se ponašaju. Dakle, umesto da napravite novu javnu kulturu u javnom sektoru, što bi ova akademija, između ostalog, trebala da radi, da napravite novi sistem ponašanja državnih i javnih funkcionera prema građanima, napravićete od te institucije, ako usvojite ovakav zakon, stranačko telo, odnosno pojačaćete stranačku kulturu u tom jednom telu koje je važno. Znate, NJegoš je rekao – što se grbavo rodi, vreme ne ispravi. Ako grbavo napravite ovu instituciju, koja je veoma važna, mnoge zapadne zemlje je imaju, godinama i godinama nećemo moći da otklonimo nedostatke koji se budu stvorili sa njenim nastankom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković, povreda Poslovnika.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, povređeni su čl. 106. i 107. Od 20 minuta izlaganja, mislim da nije bilo ni tri minuta o temi o kojoj razgovaramo. Ne znam i nije mi jasno, voleo bih da mi objasnite, kakve vi veze imate, kao predsednica Narodne skupštine, sa nacionalnom akademijom. Onih 255 minuta o kojima je prethodni govornik govorio… To je bila jedna odlična sednica, sve je elaborirano, sve je bilo u redu i ne znam kakve veze ima sa današnjom sednicom dnevnog reda. Mislio sam da će prethodni govornik, odnosno profesor biti fokusiran na jako važne teme dnevnog reda, a što se tiče vremena i nedostatka vremena, gospodo, pobedite na izborima, pa ćete imati četiri sata, tri sata, pet sati. Hvala.
Slažem se sa vama, ali nisam htela da reagujem. Da li želite da se izjasnimo u danu za glasanje? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas opet imamo stari problem koji se neprekidno ponavlja, četiri važna zakona moramo zajedno da razmatramo, a ovaj četvrti koji je najobimniji neću stići ni da pomenem danas, a najradije bih o njemu govorio, jer iza njega direktno stoji predsednik Vlade Ana Brnabić. Moram da idem redom, moram da idem od Žarka Ružića, pa nadalje, Branko Ružić. Stalno menjate imena, pa ne može čovek da se snađe. Vidite, ovde se predlaže osnivanje jedne institucije koja nikom živom nije potrebna. Nacionalna, čuj „Nacionalna“, pa niste ni Vladu nazvali nacionalna, niste ministarstva nazvali, trebalo bi ministarstvo nazvati „ministarstvo za šišanje ovaca“. Ništa još nemamo nazvano nacionalno, ali Nacionalna akademija za javnu upravu. Dali ste joj više ingerencija nego što ima Srpska akademija nauka i umetnosti. Kada se kaže Nacionalna akademija, odmah se setim Nacionalne štedionice. To su bile dve prilično prevarantske institucije, s tim što je preko Nacionalne štedionice ukraden veliki novac države Srbije. Ovde nije plan krađa novca, nego enormno širenje državne uprave, jer državna uprava nam je i tako prebukirana. To vam govore i vaši prijatelji iz EU. Nisam vam ja potreban da vas upozoravam, a vi je na ovaj način širite i niko živ ne zna koliko je širite. Ovo je rupa bez dna. Ako u ovo uđemo, propadosmo u bezdan. Šta je problem naše uprave? Prebukiranost, rekoh već, nizak nivo stručnosti i male plate i dok imamo ove minijaturne plate u državnoj upravi, osim nekih organa koji su iskočili svakoj kontroli, pa se gađaju platama, poput Narodne banke Jugoslavije, Kontrole letenja do razno-raznih zaštitnika itd. Plate su bedne uključujući i ministarske. Kako da neki tamo direktor Kontrole leta ima sedam puta veću platu nego ministar? Rešite problem prvo tamo gde najviše boli. Rešite problem stručnosti i kompetentnosti. I socijalisti su gnječili mnogo državne činovnike. I oni su uvek bili na minimalnim platama, pa ako bi baš neko imao privilegiju dodavali su mu neki honorar sa strane. Onda su došle dosmanlije i zaposlili su sve one ulične bukače. Za šta su oni bili stručni? Za udaranje u šerpu. Ko god se istakao udaranjem u šerpu dobio je državni posao, a da nema stručnosti. Sada ste prebukirali državnu upravu ogromnim brojem zaposlenih, a državna uprava nije u stanju da funkcioniše. Treba paralelno sprovesti proces uvođenja platnih razreda, da se zaštiti zvanje državnog činovnika. U svakoj civilizovanoj državi na svetu izražava se poštovanje zvanju državnog činovnika, a kod nas je državni činovnik zadnja rupa na svirali. Kada se pojavi državni činovnik onda je osnovana pretpostavka da on zna, da je kompetentan, da je sposoban, da je častan i da je nepodmitljiv. Hajde vi meni sada nađite u ukupnoj strukturi državne vlasti koliko imamo nepodmitljivih državnih činovnika. Nepodmitljivi su uglavnom oni od kojih ništa ne zavisi, koji se ni zašta ne pitaju, pa čak i oni daju obećanja da će nekome završiti neki posao, traže pare unapred, pa ako se posao i završi mimo njega to je njegov uspeh, a ako se ne završi – probao sam sve, nije išlo. To nam je stanje, a vi hoćete to stanje da promenite Nacionalnom akademijom, da okupite Peru, Miku, Žiku itd, da oni drže predavanja, a kao državni činovnici da idu da slušaju, pa će iz tih predavanja nešto naučiti. Neće naučiti ništa, kao i ja kada ovde slušam ministre u sali pa mi odlutaju misli od Kosova Polja pa nadalje, jer znam da ništa pametno neću čuti. Tako će vam biti na Nacionalnoj akademiji. Kažete da Nacionalna akademija ima status javno priznatog organizatora aktivnosti neformalnog obrazovanja odraslih. Ako je to neformalno obrazovanje, kako ćete naterati nekoga da pohađa nastavu na toj Akademiji? Morate imati neku formu. Mora diploma da se neka tamo stekne. Mora ta diploma da ima neku vrednost u društvu i u državnoj upravi. Sedište će biti u Beogradu, jel tako? Hoćemo li dovlačiti u Beograd iz svih opština u Srbiji opštinske činovnike da idu u školu u Beograd, preko vikenda ili će im se davati plaćeno odsustvo po mesec, dva dana, pa ih ispitati, pa ako su nešto naučili da se vrate, a ako nisu ništa naučili, što će se obično desiti, da idu ispočetka? Jedan od naših problema u državnoj upravi je što niko ništa ne čita. Glavu na panj stavljam da od ministara u Vladi Srbije više od polovine ništa ne čita, osim možda dnevnog reda za sednicu, nekog materijala itd. Ne čitaju knjige. Ne čitaju ni beletristiku, ni stručnu literaturu. Šta je potrebno našoj upravi? Da državni činovnici počnu da čitaju, pa da im se umesto Nacionalne akademije formira vredan, dobar, stručni časopis, pa da se u časopisu objavljuju radovi naših stručnjaka sa direktnim usmerenjima kako raditi sa kojim problemom, sa kojom pojavom u društvu, a prevoditi strane literature, vredne tekstove i da se tako osposobljavaju ljudi iz javne uprave. Onaj ko ne zna, ko nema mozga, ko je diplomu fakultetsku ili srednje škole dobio preko veze, on se lako prepoznaje. Ako se prepozna i ako mu se više od 10% ukine odluka u upravnom sporu, ako izgubi na sudu, šta onda on ima više da traži u javnoj upravi? Dalje, ako naši kadrovi sa fakulteta i srednjih škola nemaju dovoljno znanja o javnoj upravi, imamo na pravnom fakultetu predmet „Upravno pravo“ koji se uči na svim smerovima. U načelu sam protiv smerova, pogotovo na fakultetima društvenih nauka. Jedan smer – opšte obrazovanje. Onda ćemo podeliti taj predmet, kao što je „Građansko pravo“ podeljeno na stvarno, odnosno svojinsko i obligaciono i procesno. Možemo „Upravno pravo“ podeliti na tri predmeta pa da se intenzivnije i detaljnije izučava. Ima „Nauka o upravi“ koja je sada samo opciona grupa, šta li je, na jednom od smerova. Iz te „Nauke o upravi“ postoji ogromna literatura i na srpskom jeziku. Ko je to čitao? Ko je to od ministara čitao? Ko je od onih koji su postali ministri pre toga znao šta je javna uprava, da je ministar najviši organ državne uprave i da mora znati i upravni postupak i upravni spor. Malo koji i kada mu neko donese nešto na potpis on potpiše. Kada potpiše muka velika, bruka, ali baš ga briga. Koji bi bili zadaci te Nacionalne akademije? U članu 4. se predviđa da ona obavlja stručne i sa njima povezane izvršne i druge poslove državne uprave. To je novi organ državne uprave. Vi na mala vrata uvodite novi organ državne uprave. Organ će upravljati. Imaće određene nadležnosti. Što onda direktora postavljate na čelo? Stavite ministra. Može i direkcija da bude organ državne uprave. Vi ste već sami predvideli tamo da ovaj programski savet imenuje sam direktor, a ne neko ko bi kontrolisao direktora preko tog saveta. A ko bi kontrolisao direktora, to bi bilo ovo Ministarstvo Ružićevo, je li tako? Je li? Jeste Ružiću? Ali, da li biste vi bili u stanju da to kontrolišete to je drugo pitanje. Imate li vi stručne organe sposobne da to kontrolišu, imate li vi državne činovnike koji bi znali da ovo kontrolišu? Ili bi nam tamo prodavali neke stvari za bubrege i ko se snađe, snađe, ko se ne snađe, ne snađe. Koliko će biti zaposlenih u nacionalnoj akademiji? Počeće od stotinu, pa hiljadu, pa pet hiljada, pa deset hiljada, pa 100 hiljada. Sve to može, može ta nacionalna akademija da zameni celu državnu upravu, i ovako se ne oseća da imamo sposobnu državnu upravu nećemo imati ni tada. Državna uprava se sastoji od kadrova, a ne od institucija. Možete imati kakve god želite institucije, kakve god proglasite institucije, ako u njima nemate kadrove, ne vredi. Kadrovi znanje stiču na fakultetu, a vi i dalje primajte one koji su završili fakultet sa prosekom šest, a onda ih šaljite na Nacionalnu akademiju. Neka se tamo dodatno usavršavaju. A neka oni sa prosekom osam, devet, čekaju na Zavodu za zapošljavanje. Neka bude i dalje zaposlenje u državnoj službi nagrada za uspešne predizborne aktivnosti, kontrolu biračkih mesta, kontrolu u ime svoje partije, pa i u ime tuđih partija, kad se potkupe kontrolori. To je to. Ima zemalja u svetu gde je činovnički aparat toliko ozbiljan da on provodi izbore, a ne treba mu nikakva kontrola i svi veruju da će to pošteno biti obavljeno, dakle da tamo nije stranački državni aparat, da nije činovnički aparat stranački i prevashodno stranački, nego da se sastoji od uglednih i časnih ljudi. Takve bi morale i sudije da nam budu. A mi ovde izaberemo za sudije ljude sa šest prosekom, a onda se čudimo što nema nezavisnosti pravosuđa. Zato što niko od njih ne zna šta je pravna etika. Naš činovnički aparat ne zna ni šta je pravna, ni šta je činovnička etika, nije imao ko da ih nauči. Etiku na Pravnom fakultetu, mislim u Srbiji niko nema, ali, imaju neke izmišljene predmete koji se proforme polažu. Izmišljeni su radi već postojećih kadrova, a nisu kadrovi prilagođavani nastavnom planu i programu. I u srednjim školama, znate, popravite prvo materijalno stanje profesora, pa zainteresujete najbolje studente kada završe fakultet da budu profesori u srednjim školama, vratite ugled tom zanimanju pa ćete imati mnogo bolje kadrove. A vi ćete sada ovom akademijom ispravljati ono što ni srednja škola nije dala, što nije dao ni fakultet. Ne možete, vi to ne možete nikada ispraviti. Ovo će biti samo zamajavanje. Vidite šta bi programski savet radio, predlog opšteg programa odluke i programa obuke rukovodioca, utvrđuje metodologiju potreba za stručnim usavršavanjem. Metodologiju potreba on utvrđuje, a ko će vršiti istraživanje da se pokaže kolike su to potrebe? Jel smo mi ikada imali model činovničke strukture jedinice lokalne samouprave, koji će zavisiti od broja stanovnika, od veličine teritorije, stepena ekonomskog razvoja itd? To nikada nismo imali. To se niko ne usuđuje da pokuša da radi, a oni će stvarati metodologiju. Ne može se metodologija iz vakuma stvarati, iz ničega. Metodologija mora da se zasniva na nekim objektivnim činjenicama, na osnovama sistema koji se već poznaje, a treba istražiti ono što je nepoznato. Treba doći do novih indikatora, pa proverom indikatora do novog znanja, do novih činjenica. Ko će to tamo raditi? Niko. Nema ko to tamo da radi. Sve ministre da postavite u programski savet nisu u stanju taj posao da obave. Hajde, podstaknite naučno istraživačke projekte na univerzitetu da se taj problem napravi. Ako vi niste u stanju za pet godina da donesete zakon o platnim razredima, što ne angažujete nekoga ko to zna. Nije vam padalo na pamet, ali vi ne znate. A kada se uvedu platnim razredi pola problema je rešeno. Onda ne može direktor Kontrole leta da ima 700.000 platu, a kontrolor leta može i 800.000, jer nije isto biti kontrolor leta i direktor Kontrole letenja. Direktor Kontrole letenja kao državni činovnik ne sme imati veću platu od bilo kog ministra, ali stručnjak ekstra klase, kakav je kontrolor letenja može imati prema evropskom proseku, da ne bi otišao trbuhom za kruhom, da ne bi otišao da radi tamo gde su plate veće. Kod nas je sve naopako. Tamo spremačica ima veću platu nego ministar. U Narodnoj banci šta se sve radi, šta im sve pada na pamet, jer imaju viška novca. Kako oni stiču višak novca? Primarnom emisijom. Daju bankama na kamatu i ne samo da zadovoljavaju svoje potrebe, nego se razmeću. Čak su uveli ginekološke preglede. Moglo bi svako ministarstvo da uvede ginekološke preglede i da budu redovni. Svako da ima jednu ordinaciju u svojoj zgradi. Znate, suočavamo se sa tolikim nebulozama, sa toliko nerazumnim pojavama, a sebi neprekidno postavljam pitanje – koliko to može dugo da traje? Po svemu sudeći, može da traje dok ne dobijemo neku sposobnu Vladu Srbije. Jesmo li u stanju da je dobijemo? Zavisi od građana. Hajde da ubedimo građane, nismo do sada uspevali da ih ubedimo. Vidite još jednu stvar, sledeći zakon koji se ovde raspravlja je zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima. Taj zakon znači prilagođavanje zakonu o nacionalnoj akademiji. Govori se o opštem programu obuke, programu obuke rukovodilaca itd. a rekoh vam već, obuke nema bez čitanja knjiga. Stručno usavršavanje je doživotno stručno usavršavanje ili koji ste ono izraz upotrebili neki dan, prevodeći sa engleskog jezika, celoživotno. Vi kada prevodite zakone koje nam diktiraju iz EU, sa engleskog jezika, ne vodite računa o prevodu. Često nemamo ni lektora u Vladi. Nisu ga imali ni socijalisti, kamoli dosmanlije, nemate ni vi. Svi mislite da znate jezik, ne znate. Čak da uđem sada u analizu jezičkih konstrukcija, na šta bi sve to ispalo. Nemojte to da radite, povucite lepo ovaj zakon. Kažite da ste prihvatili dobronamernu kritiku. Svaka moja kritika ovde izrečena zaista je dobronamerna.
Hvala gospodine Šešelj. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala, poštovani potpredsedniče. Poštovani ministri, evo ni na kraju jučerašnjeg drugog dana u Skupštini, kada smo slušali od strane dva ministra, obrazlaganje po dva predloga zakona, ni danas u toku ove rasprave nisam uspeo da shvatim na koji način su ova četiri zakona međusobno povezana, i rešenja u njima su takva da ona mogu zajedno da se raspravljaju. Naravno da to nije slučaj, nemaju nikakve veze jedan sa drugim, ali je bilo potrebno skratiti vreme rasprave u parlamentu, onemogućiti poslanicima da govore ono što smatraju da je potrebno reći o ova četiri zakona. Time se nastavlja jedna loša praksa i očigledno je da ni ovi zakoni tu praksu neće promeniti, iako je u medijima, i dobro je ministar Ružić to primetio, bilo najave da se ovaj zakon o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu, da će obuhvatiti i edukacije funkcionera, on je jasno rekao da to nije slučaj. Ali, ja mislim da je to neophodno. Ako pogledamo ponašanje predsednice parlamenta, koja se ovde izdirala na sekretara Skupštine i izbacivala napolje, ili jednog gradonačelnika Subotice, koji svom saradniku preti čupanjem grkljana, postavlja se pitanje da li je njima potrebna obuka i edukacija kako bi mogli da budu ljubazni, jer je ljubaznost jedan od ciljeva koje je ministar, kada je navodio zašto je potrebna Nacionalna akademija za javnu upravu, on je naveo ljubaznost kao jedan od ciljeva. Mislim da nam je ta ljubaznost potrebna od najviših funkcionera i mislim da je šteta što oni neće biti u ovim programima obuke i edukacije, ili makar koučinga, ako ništa drugo, da bi izbegli ove situacije u budućnosti. Ministar LJajić je tu diskusiju sinoć zaključio, i mene je obradovalo donošenje zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju, jer je to dobro za našu privredu, za građane, da polako hvatamo korak sa novim tehnologijama. Mislim da je malo preterano reći da je revolucionarna usluga koja će, ukoliko se ovaj zakon usvoji, usluga kvalifikovanog elektronskog potpisa, biti uvedena. Revolucionarno znači nešto prvi put, nikad viđeno, možda nije u našoj zemlji, neke druge stvari su nikad viđene u našoj istoriji do sada bile, nevezano za ovu stvar. Ali, mislim da postoje mnoge zemlje koje su daleko odmakle u ovim uslugama, i ono što je dobra strana ovog našeg kašnjenja što možemo da pokupimo sva dobra iskustva i da, da kažem, većom brzinom, brže uhvatimo korak i smanjimo to zaostajanje koje postoji. Ono što je mene uplašilo na kraju njegovog izlaganja, kada je rekao kako će biti sprovedeni, da kažem, tenderi za izbor pružaoca usluga u ovom elektronskom posredovanju. Tu je, moram da priznam, mene uhvatio strah. Uhvatio me strah od toga znajući kako ova Vlada već pet godina radi. Koji će to ljudi i kako dobiti priliku da pružaju usluge u jednoj ovako važnoj i osetljivoj stvari, da imaju pristup podacima građana. Zamislite, mi imamo danas ugledne građane, koji nisu umeli da sačuvaju svoju ličnu kartu, neko im je kažu uzeo lični kartu, pa otvarao firme na njihovo ime. Zamislite sada elektronski potpis. Kako to može neko lako onda da dođe u posed nečijeg tuđe elektronskog potpisa i recimo, opet osnuje firmu, uzme neki kredit, zaduži se za milione, posle kaže – nisam ja, ukrali mi. Kako ćemo mi ministre, znajući ovu Vladu, njene kapacitete, njen način rada, to da sprečimo? To je moja velika bojazan. Drugo, jedan primer, u svetu šta se dešava kada date da neka privatna firma bude, recimo, pružalac neke usluge. Ne znam da li ste pratili pre, čini mi se dva tri meseca, bio je skandal u Švedskoj. Firma koja je tamo radila usluge za Ministarstvo odbrane Švedske, promenila je vlasnika, taj vlasnik je onda neke poslove autsorsovao, i onda su ljudi iz Srbije došli do podataka, osetljivih, zaštićenih podataka vezanih za Švedsko ministarstvo odbrane, imena pilota, vojne snage. Ogromni podaci bili su u rukama neovlašćenih lica, i to baš u Srbiji, igrom slučaja. Koji je bio epilog toga? Epilog toga je bila ostavka ministra odbrane. Sada, ministre LJajiću, da li ste vi spremni usvajanjem ovog zakona, da dovedete sebe u situaciju da date ostavku? Vi, sa najdužim ministarskim stažom u Srbiji, ne mogu da zamislim da date ostavku. Nadam se da ste svesni rizika koji preuzimate, modela gde će se ove usluge davati preko raznih tendera, akreditacija, kako god, privatnim kompanijama, jer tu se neke stvari dešavaju, kao što se ovo desilo u Švedskoj. Oni tamo sigurno imaju sistem već duži niz godina nego mi u ovom elektronskom poslovanju, elektronskim potpisima, i sve drugo, pa su se te neke stvari desile. Tako da, pazite se u budućnosti, i obratite pažnju kako se ovaj zakon primenjuje, da ne biste došli u situaciju da neko kaže da treba da podnesete ostavku. Sada, da se vratimo na ovaj prvi zakon o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu. Meni je, čitajući ovaj zakon i slušajući ovu raspravu do sada, potpuno nejasno čemu ovaj ovako pretenciozan naziv - Nacionalna akademija za javnu upravu. Čovek bi očekivao sada to će da se formira neka važna ustanova, obrazovaće stotine i stotine kadrova. Ovo je praktično, preimenovanje uprave na jedno telo Vlade koje bi moglo da se zove telo za akreditaciju instruktora za obuke, za pravljenje programa. Naziv Nacionalna akademija je, po meni, potpuno neprimeren, o onome što ovaj zakon donosi i koje novine uvodi. Čitajući ovaj zakon, sve vreme mi je ovako svetlelo, kao što svetli ova novogodišnja rasveta u Beogradu, pred očima, NALED, NALED. Znači, čitajući ovaj zakon, vidi se da je ovaj zakon pisan van Vlade. Verujem ministre, vi ste tu od kraja juna meseca, koliko je to, četiri meseca, tri meseca, da je ovaj zakon napisan pre nego što ste vi došli u ministarstvo ili možda i posle. Zašto ovo kažem? Imam običaj da čitam i ove delove obrazloženja zakona, pa sam tako ustanovio da Vlada ima vremeplov. Evo, opet dokaza. U Zakonu o državnim službenicima piše da je radna verzija zakona data na uvid javnosti 12. decembra 2017. godine, znači tek za dva meseca. Znači, ja kažem da u Vladi neko ima vremeplov, jel vi odete u budućnost pa date zakon tek za dva meseca u javnu raspravu. Naravno da je to greška ministre i naravno da, i ja pozdravljam nameru da se obukom ljudi koji rade u ministarstvima ovakve greške smanje, da ne bi imali ovakve rasprave u parlamentu, ali je neobično pročitati ovako nešto. Povedite računa, jer ste vi odgovorni za ceo tekst ovog zakona i onaj deo obrazloženja i sve drugo, šta tamo piše. Tamo pišu još neke interesantne stvari. Piše, mene je interesovalo koliko će sve ovo da košta? Piše da će troškovi za 2018. godinu za Nacionalnu akademiju iznositi 31 milion dinara za 30 zaposlenih. Zatim, pet miliona dinara za naknade članova Programskog saveta i stručnih tela, kojih treba da bude do deset i da ta stručna tela imaju od tri do pet članova. Znači, sve ove ljude, 30 do 50, plus 15 članova Programskog saveta, imenuje jedan čovek, direktor Nacionalne akademije, za koga, moram da se složim sa kolegom Pavlovićem, u zakonu ne stoji na koji način se bira. Vi ste rekli da će biti imenovan od strane Vlade na pet godina, po nekim drugim zakonima verovatno, ali ovde u zakonu ne stoji. Znači, taj čovek, jedna osoba će za 50, 70 ili 65 ljudi odrediti da budu članovi Programskog saveta na neodređeno. Ono što je naša velika zamerka, jeste što članovi Programskog saveta nemaju trajanje mandata. Ne kaže se na koliko se biraju, kaže se samo da ih bira i razrešava direktor, ali ne znamo na koliko. Da li je to doživotno? Još ovih 50 ljudi u stalnim telima, ti svi ljudi će potrošiti 2018. godine, tako je najavljeno ovde, videćemo kada dođe budžet, pet miliona dinara. Onda, za sve programe obuka je predviđeno 11 miliona dinara. Zamislite, znači za obuku 200 i ne znam koliko hiljada ljudi, koliko treba ovim zakonom da se otvori mogućnost, naravno neće svi u jednoj godini proći edukacije i sve to. Znači, vi ste predvideli 11 miliona samo za naknade ovih pedesetak ljudi koje imenuje isključivo, ponavljam, direktor, bez jasnih kriterijuma, bez kriterijuma, recimo, ko predlaže ove državne službenike u članove saveta. Ko to predlaže, kako će on da izabere od desetina i desetina, od stotina hiljada ljudi u državnoj upravi, koji ispunjavaju zakonom propisane uslove, kako će on da dođe do ovih sedam ljudi koji su predviđeni da budu? Po nama je to mesto za korupciju, mesto za politički uticaj. Ocena da se ovim smanjuje politički uticaj na rad uprave ovde pada. Znači, upravo ta osoba ima ogroman uticaj da za 50 i nešto ljudi obezbedi da narednih godina primaju pet miliona dinara ukupno. Onda, najveća stavka za uvođenje ove Nacionalne akademije je milion i po evra, kako kaže ovde, odnosno 186 miliona dinara za opremanje prostorija. Znači, desetogodišnji trošak rada Nacionalne akademije i više, 12 godina planiranih sredstava za rad članova saveta i komisija i stručnih tela i za sve programe, puta 12, ta suma je za opremanje prostorija. Da li stvarno ova država nema dovoljno spremljenog slobodnog prostora da 30 ljudi, koliko treba da broji ova Nacionalna akademija, negde smesti? Već imamo opremanje milionsko izmišljenog tela za bivšeg predsednika Republike, da bi on vodio neku komisiju za saradnju u Rusiji i Kini. Milioni iz budžeta idu na to. Sada opet, 186 miliona dinara! Da li ja sada treba da govorim koliko je to škola, vrtića, puteva ili ne znam ni ja čega? Na koji način se to uklapa u politiku štednje i racionalizacije? Zakon o Nacionalnoj akademiji i o državnim službenicima predviđa, po nama, potpuno nedefinisano prikupljanje i obradu podataka onih koji prođu kroz ovaj proces. Mi smo tražili da se to ili izbriše ili da se upodobi sa zakonom, da se obavezno ubaci da sve te evidencije, a pogotovo obrade, jer se ne govori u zakonu u koju svrhu se rade te obrade, koji podaci se obrađuju, da se to uvede u skladu sa Zakonom o obradi podataka o ličnosti. Ono što želim da kažem vezano za ovaj Zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima je na kraju, recimo, rok koji stoji da dosadašnji ljudi koji su radili ove obuke mogu da nastave u roku od tri godine da rade taj posao. Znači, mi imamo ovde zakon koji, ako čitamo, tek treba da počne javna rasprava za dva meseca, a počela je pre deset meseci, obavila se i donosi se u Skupštini po hitnom postupku. Dakle, mi donosimo zakon po hitnom postupku, a onda dajemo rok tri godine da se oni ljudi koji treba da rade ove akreditacije upodobe, odnosno da oni prođu ponovo kroz proces akreditacije u skladu sa novim zakonom. Apsolutno neprimereno i neobjašnjivo. Čemu žurba, čemu hitan postupak, ako vi onda dajete sebi ovim zakonom rok od tri godine da se krene sa potpunom primenom ovog zakona? Pozivam vas da prihvatite naš amandman koji skraćuje taj rok na jedan realan rok, tamo negde do kraja juna naredne godine. Svi ovi zakoni polaze od dobre namere i potrebe, naravno, države da unapredi rad javne uprave, da imamo kvalifikovanije, stručnije, angažovanije i ljubaznije državne službenike. Naravno, ništa od toga nije sporno. Ali, uvek se, da tako kažem, đavo krije u detaljima. Ova rešenja apsolutno ne garantuju departizaciju. Naprotiv, suprotno, vrišti iz njih da će ovo biti iskorišćeno kao još jedan mehanizam da se stranački ljudi proguraju napred, a oni koji nisu u vladajućim strankama i ne rade u upravi zahvaljujući članstvu u političkim organizacijama, bez obzira na njihovo stručno znanje, oni će biti skrajnuti. Ponavljam, Zakon o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja je dobar i siguran sam da će olakšati građanima pristup uslugama države, da će olakšati i pojeftiniti privredi poslovanje, ali postoji bojazan kako će to izgledati u realnom životu. Sadašnja predsednica Vlade, pre godinu dana kada je bila ministarka, sa ponosom je najavila, to je primer kako radi elektronsko poslovanje ili elektronske usluge od strane države Srbije, kao reakciju države na gužve kod izrade novih zdravstvenih knjižica, da građani mogu on lajn da se prijave i da za 60 dana od dana prijave dobiju zdravstvene knjižice. Ja sam to uradio za moju taštu i ona je dobila zdravstvenu knjižicu posle 10 meseci. Znači, ne 60 dana, ne šest meseci, već za 10 meseci, pre nekoliko dana. Kako vi mislite ovakvim radom i ovakvim primerima da uverite građane da je za njihovu korist uvođenje ovih novih usluga i elektronske uprave? Da ne govorim ono što su neke kolege govorile, o načinu na koji se ovde od strane predsednice parlamenta koristi elektronska uprava koju ovde imamo u radu parlamenta i koja treba da pomogne svim poslanicima da radimo kvalifikovanije i transparentnije. Zbog svega ovoga, zbog našeg nepoverenja u ovu Vladu, mi nećemo glasati za ove zakone. Dali smo, nadam se, konstruktivne amandmane i raspravljaćemo o njima u raspravi u pojedinostima. Hvala.
Hvala, kolega Đurišiću. Reč ima ministar Rasim LJajić. Izvolite.
Samo vrlo kratko na četiri primedbe koje ste izneli vezane za Zakon o elektronskom poslovanju. Prva stvar odnosi se na reč revolucionarnu, i slažem se sa vama da je ona pretenciozna, ali ja je nisam upotrebio poredeći naš slučaj sa bilo kojom zemljom EU, jer to je, mi smo daleko od toga još uvek. Reč revolucionarno sam upotrebio u odnosu na situaciju koju smo do sada imali i govorio sam o teškoćama za aktiviranje elektronskog potpisa zbog komplikovane procedure koja je bila predviđena dosadašnjim Zakonom o elektronskom potpisu, ali, slažem se, da je pretenciozna. Druga stvar, oko tendera. Reč tender nisam spomenuo. Uzmite stenogram, ako budem spomenuo reč tender ja vam se javno izvinjavam, ali apsolutno nisam spomenuo, ne zato što izbegavam, već zato što nema mesta za bilo kakve tendere u Predlogu zakona niti oni o tome govore. Samo sam govorio o pružaocima usluga koji moraju da prođu, bukvalno, sito i rešeto da bi bili registrovani. Uloga ministarstva je samo da raspisuje standarde i na kraju tog procesa da upisuje u registar pružaoce usluga. Sve drugo radi akreditaciono telo Srbije ili rade tela za usaglašenosti propisa koji su opet privredni subjekti. Mi sad imamo šest sertifikacionih tela za izdavanje elektronskog potpisa, od tih šest dve su privatne kompanije koje rade. Verujte, ja ne znam ni imena tih kompanija, ali prolaze proceduru koja je neophodna i koja će važiti i za sve ostale. Govorio sam o kontroli koja se sprovodi najmanje u dve godine. Treća stvar, oko informacione bezbednosti, dakle, deo onoga što ste spominjali i švedski slučaj, su i pitanja i zakoni o informacionoj bezbednosti. Mi menjamo taj zakon u ovom jednom članu gde su, takođe, jasno definisane nadležnosti pojedinih organa, a i u ovom zakonu imamo osiguranje od štete. Kao što nema savršenog zločina nema, ni savršene zaštite od zloupotreba. Niko ne može da garantuje da vama ili meni neko neće ukrasti mobilni telefon, ali ovo je maksimalni oblik zaštite koji može da se da, i maksimalno smanjena mogućnost za falsifikovanje. Lakše će te, daleko, falsifikovati ili pokušati da falsifikujete nečiji potpis ili pečat nego što možete da zloupotrebite odredbe ovog zakona vezano za elektronski potpis i sve ove ostale usluge. Što se tiče primene, ja sam rekao u završnoj reči da problem će postojati oko primene i implementacije, nikakve dilema. Mi već unapred vidimo koje su to prepreke. Uostalom, nije ni isti nivo digitalne pismenosti u svakom delu zemlje, nije ni ista upotreba, ili jednaka upotreba, interneta opet u različitim delovima Srbije. Sve će to biti prepreke, i ne samo to, koje stoje na putu potpune implementacije ovog zakona. Ali, složiću se sa vama, jedna velika mogućnost koja se pruža, ali ta mogućnost treba da bude realizovana u jednom procesu. Neće to ići ni lako ni brzo.
Hvala ministre. Reč ima narodna poslanica Marija Jevđić. Izvolite koleginice. Prijavite se ponovo.
Hvala. Poštovani predsedavajući, ministri sa saradnicima i kolege narodni poslanici, predlozi zakona koji su danas na dnevnom redu su rezultat temeljnog rada resornih ministarstava na daljem unapređenju i podizanju kvaliteta usluga građanima i privrednim subjektima, i upravo kao takvi će imati podršku poslaničke grupe Jedinstvene Srbije u danu za glasanje. Što se tiče Predloga zakona o Nacionalnoj akademiji, iz vašeg jučerašnjeg obraćanja, gospodine Ružiću, stekao se utisak da vaše ministarstvo stavlja akcenat na uvođenje reda u administraciji i obezbeđenje što boljeg učinka javne uprave i to je svakako dobar signal svim lokalnim samoupravama da moraju da funkcionišu na isti način, u istim rokovima i u istim zakonskim osnovama. Upravo će osnivanje Nacionalne akademije za javnu upravu to i omogućiti. Postoje zaposleni u lokalnim samoupravama koji ne sagledavaju značaj svoje uloge i svog angažovanja na radnom mestu, što zbog indolentnosti, nezainteresovanosti, a često i zbog nedovoljnog znanja, a da pri tom imaju istu ili ravnopravnu naknadu sa onima koji daju svoj maksimum. Ovim Predlogom zakona takvi zaposleni će se uputiti na stručno usavršavanje i edukaciju i istovremeno će se napraviti razlika između rada i nerada. Kao krovna obrazovna institucija Nacionalna akademija za javnu upravu će imati ključnu ulogu u planiranju i izboru kadrova, sistemu nagrađivanja kao i efikasnosti u profesionalnom pružanju usluga građanima. Cilj Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu je efikasan sistem javne uprave, i zato su potrebni javni obučeni državni službenici. Verujem da će, i smatram da će Predlog ovog zakona upravo doprineti ostvarenju tog cilja. Ministarstvo za lokalnu samoupravu je na dobrom putu da transformiše lokalne samouprave u moderne, ekonomične i odgovorne. Ipak, postoji veliki problem, broj problema u radu lokalnih samouprava zbog nedovoljne obučenosti i usklađenosti zaposlenih sa savremenim metodama poslovanja koje donosi svakodnevna modernizacija, ali Zakon o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu doprinosi njihovoj edukaciji a samim tim i smanjenju troškova koji bi dodatno opteretili lokalni budžet. Zakon o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu je usko povezan sa Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima koji će omogućiti njegovu implementaciju i definiše sam program i rad Nacionalne akademije. U članu 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, član 97ž odnosi se na predavače na Nacionalnoj akademiji i svako se vodilo, i vodi će se računa da ti predavači budu afirmisani i stručni, ali sam ja mišljenja, gospodine Ružiću, da bi kao predavače mogli i uključiti i zaposlene u lokalnim samoupravama koji su se dokazali na svojim radnim mestima jer su upravo oni najbolji poznavaoci problema u radu javnih uprava. Poslanici poslaničke grupe Jedinstvena Srbije su podneli jedan amandman na član 2. Predloga zakona kojim se menja član 97v stav 1. a koji se odnosi na program obuke rukovodioca. Mišljenja smo da rečenicom – da na obuku idu i oni koji se pripremaju da budu rukovodioci, ostavlja se prostor za favorizovanje određenog dela državnih službenika jer oni ne mogu unapred znati da će biti postavljeni na rukovodeća radna mesta. Više o amandmanu ću pričati u danu kada budemo o Zakonu raspravljali u pojedinostima. Zakon o informacionoj bezbednosti nam donosi izmenu jednog člana ali ja želim da iskoristim ovu priliku i da skrenem pažnju na to koliko je informaciona bezbednost jedne zemlje bitna, pogotovo u današnjem globalno izazovnom vremenu. Izazovnom, pre svega, u smislu bezbednosti, a informaciona bezbednost je duboko prožeta sa svim terorističkim napadima. Svedoci smo da su takvi napadi, maltene, svakodnevni. Evo, pre neki dan je, i u Americi se desio jedan takav gde je smrtno stradalo više od 50 ljudi. Na sreću u Srbiji još uvek nemamo taj vid nasilja, ali svakako da nas brine bezbednost u regionu i u svetu, jer rizik uvek postoji i mi prosto moramo biti spremni. Srbija ima Strategiju razvoja informacione bezbednosti i time je potvrđena spremnost države da se suoči sa globalnim izazovom zaštite podataka. Za mene kao narodnu poslanicu, ali pre svega, kao roditelja je jako bitno što je strateški planirano pružanje saveta i prijava u vezi sa bezbednošću dece na internetu. Ovoj temi treba podići svest pre svega roditeljima i samoj deci, ali uključiti što više škola i nastavnog osoblja edukacijom kroz različite školske programe. Predlog zakona o elektronskim dokumentima i poslovanju je osnova za uspostavljanje moderne e-uprava u Republici Srbiji koja će građanima i privredi omogućiti brže i efikasnije usluge. Efikasnost ovog predloga zakona ogledaće se u uštedi vremena, smanjenju troškova poslovanja, isključenju odlazaka na šaltere. U našoj zemlji upotreba elektronskih dokumenata još uvek izaziva nepoverenje kod većine stanovništva i svi dalje više veruju papirnim dokumentima, stoga moramo raditi na podizanju svesti kako građana tako i službenika. Kao što sam i na samom početku rekla, upravo su ovi predlozi zakona rezultat modernizacije i unapređenje rada počev od državnih službenika, lokalnih samouprava, pa do samim ministarstava i u danu za glasanje imaće podršku poslaničke grupe JS. Hvala.
Hvala koleginice Jevđić. Reč ima narodna poslanica Nataša Mićić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, službenici Ministarstva, ako bismo ovoj raspravi pristupili na jedan pojednostavljen način, jer nažalost, inače je manir ove Vlade da pojednostavljuje stvari, valjda je tako lakše, onda bi se moglo reći da su ministri koji su danas pred nama mogli doći prilično opušteno, jer šta bi neko imao protiv stručnog usavršavanja državnih službenika i njihove profesionalizacije, kao i naravno, elektronskog poslovanja, koje je prosto neminovnost u 21. veku. Međutim, ako raspravi pristupimo na jedan ozbiljniji način, ako gledamo malo sa šireg aspekta o potrebi reforme javne uprave koja se inače najčešće svodi na fraze, složićemo se i u kampanjama i kasnije u radu države, odnosno Vlade. Znači, ključni problemi reforme javne uprave jeste na prvom mestu organizacija, dobra organizacija. Drugo, to jeste koordinacija državnih organa. Sami znate i sigurno ćete se složiti sa mnom da ima prilično šumova u tom pogledu, dakle, ne funkcioniše dobro koordinacija između različitih organa i službi. Dalje, to je toliko puta pomenuto i partijsko zapošljavanje, i korupcija, i nepotizam, pa ako hoćete neke usluge su i prilično skupe u odnosu, naročito u odnosu na standard građana. Juče sam pažljivo slušala, sinoć u stvari, izlaganje ministara i gospodin Ružić je u jednom momentu rekao da ova tema možda nije toliko interesantna sa političkog aspekta, kako bi bila eksploatisana zarad nekih dostizanja ili postizanja dnevno političkih poena. Ja mislim suprotno i tu se ogleda taj odnos prema reformi javne uprave, jer šta ima važnije, nego da imate zadovoljne građane, za koje te državne službe i organi vrše usluge i poslove u njihovo ime i za njihov račun. Zar to nije jedan od najvećih izazova za državu, jedna od ključnih uloga da pokaže svoju sposobnost, organizovanost, uređenost, odgovornost i da dobije zadovoljne građane. Drugo, jedna od ključnih tema jeste ta Nacionalna akademija i gospodin Ružić je, takođe spomenuo da se ta akademija priprema već, da ideja o njenom organizovanju već 15 godina postoji. Ministre, da li ste razmišljali možda u pravcu da vas je za tih 15 godina pregazilo vreme? Sada u trendu, postoji, naravno da postoji u drugim državama te akademije, i to funkcioniše, ali se sve više koristi onlajn obuka, pa još u kombinaciji sa nekim postojećim rešenjima, služba za kadrovanje, naročito, vodeći računa i o troškovima, mislim da vas je tu pregazilo vreme i da se postavlja pitanje. Šta je još jedna od boljki naše politike i naše države? Mi nikad nemamo dovoljno analiza, nikada se ne utvrđuju dovoljno prioriteti. Na primer, zašto mi nismo dobili u ovom obrazloženju koje inače više sadrži neke fraze, neophodnost stručnog usavršavanja kao da bi neko mogao imati nešto protiv tog. Zašto nismo imali analizu koliko bi bilo angažovanje, kao jedno od mogućih rešenja stranih agencija ili javnog privatnog partnerstva, prosto da imao podatke. Možda ovo jeste najbolje rešenje, ali mi nemamo te podatke. Sa druge strane, reći ćete postoji nacionalna strategija za reformu javne uprave koja je doneta za period od 2015. do 2017. godine. Prema godišnjem izveštaju za 2015. godinu o implementaciji akcionog plana za sprovođenje reformi u javnoj upravi, stoji na sajtu državne i lokalne samouprave, da je od planiranih 107 aktivnosti u 2015. godini, u potpunosti realizovano 40, delimično realizovano 23 aktivnosti, a uopšte nisu realizovane 44. Veći je broj nerealizovnih od onih koje su realizovane i plus imate taj neki deo koje su samo delimično realizovane. Zar se onda ne postavlja pitanje, zar ne bi trebalo Vladi stručno usavršavanje, kada je tako loš rezultat kada iznosi samo 35% realizovanih aktivnosti i pri tom najveći broj aktivnosti se zapravo svodi na vaše Ministarstvo, gospodine Ružiću. Pogledajte sada, ovo je već kraj, 2017. godine, uopšte ne postoji izveštaj za 2016. godinu. Znači, ili su rezultati loši, pa nisu objavljeni, ali nedostaje transparentnost i tu ćete se složiti. Kada govorimo o problemima u javnoj upravi, kao što sam spomenula, koordinacija i organizacija i to partijsko zapošljavanje, korupcija, postoji niz drugih, jeste to i broj zaposlenih. Mi smo to sveli na neku meru, pošto je prosek u Evropi 8,5, a kod nas je 6,4 i često se to preuveličava, taj problem broja zaposlenih. Postoji pitanje i strukture zaposlenih. Recimo, u Sandžaku, postavlja se pitanje zašto ni jedan načelnik policije, predsednik suda nije Bošnjak i kako će oni da osećaju Srbiju kao svoju državu. Uopšte, kada napravite, ta struktura zaposlenih u javnoj upravi u Sandžaku, ne odgovara nacionalnoj strukturi i mi o tome uvek govorimo. Mislimo da je i to jedan od problema. Nije samo stručno usavršavanje. Vrlo je širok spektar potreba da bi ta javna uprava bolje i efikasnije funkcionisala. Postavlja se pitanje i tih kadrovskih rešenja. Poslednja odluka koju je Vlada donela, to je prošle nedelje, bili ste prisutni, obojica ministara, na toj sednici Vlade i doneli odluku o imenovanju Milovana Bojića za rukovodioca Centra za kardiovaskularne bolesti na Dedinju. Pazite, taj čovek je bio u prošlom veku, 1995. godine i vi nam sada posle četvrt veka, dođete ovde pred nas i pričate nam o elektronskom poslovanju, stručnom usavršavanju. Lepo je to, ko će da bude protiv toga? Ali, pogledajte u tom nekom širem kontekstu. Pogledajte koliko je to u suštini, najblaže da kažem, neodgovorno. Dalje se postavljaju pitanja, imate neke službe, recimo, ta Agencija za borbu protiv korupcije. Ispostavilo se prema izveštaju od ove godine, iz aprila 2017, da ona uopšte nije imala niti su ti službenici aplicirali za dostupnost tajnim podacima. To je zloupotreba i krivično delo. Međutim, verovatno ste i vi upućeni. Agencija za borbu protiv korupcije je napravila jednu analizu ovih zakona i ja pretpostavljam da ste i vi dobili neke od tih primedbi. Oni naročito izražavaju sumnju u stepen korupcije koji se može otvoriti prilikom primene ovih zakona o Nacionalnoj akademiji i o izmeni i dopuni Zakona o državnim službenicima. Recimo, u članu 3. se kaže da su nedovoljne odredbe o vršenju nadzora nad radom akademije, da nisu dovoljno precizne. U članu 4. zaista se postavlja pitanje, Nacionalna akademija je ovlašćena i za komercijalne poslove, i tu se postavlja pitanje - koji su to poslovi, a zaista se otvara i mogućnost zloupotrebe. Član 8. ne sadrži uopšte nikakve odredbe o postupku imenovanja, razrešenja ili o samom mandatu, koliko uopšte traje mandat tih članova Programskog saveta. U članu 9. nije utvrđen broj članova stalnih programskih komisija. To su, složićete se, prilično veliki nedostaci. Kažem - Nacionalna akademija dobro zvuči, ali u suštini mislim da ne znači mnogo, a da negde još manje obećava. Što se tiče ovih zakona o elektronskom poslovanju, naravno, u eri u kojoj se tehnologija, a i samo poslovanje, menja brzinom svetlosti, naravno da su dobrodošla ova rešenja koja su i evropski i civilizacijski standard, ali se zaista opravdano postavlja to pitanje, da li je zaista potrebno tri godine da se izrade ti podzakonski akti. Naravno da se sve ne može obuhvatiti zakonom. To je svima jasno. Ali, taj rok je nekako nerazumno dug. Jer, kažem, zaista živimo u apsolutno informatičkom svetu. Evo, ministru trgovine i telekomunikacija, recimo, jedan od primera, čisto mala digresija, ne znam da li ste videli a biće vam interesantno, recimo Amazon već u Americi otvara prodavnice samoposluge, gde celu kupovinu obavite samo tako što se na ulasku u radnju identifikujete mobilnim telefonom, samo provučete i posle se sve automatski skida. Naravno, to je za nas naučna fantastika i ne želim uopšte, niti možemo, da se poredimo s takvim dostignućima. Ali, kažem, onda taj rok od tri godine u takvoj eri je nekako prosto neracionalan. Drugo, postavlja se pitanje i cena usluga, naročito uzimajući u obzir da država nije dovoljno jaka da štiti potrošače, jer, recimo, i mobilna telefonija je mnogo skuplja nego što je u zapadnoj Evropi. I sami znamo da će te službe koje će moći da prosleđuju, da arhiviraju, da proveravaju elektronske potpise, elektronske pečate, dokumenta, da će to biti mali broj i bojim se da će te cene biti prilično visoke i da će to na neki način opteretiti dodatno. Mada, naravno, slažem se da je to potreba. Samo kažem da bi trebalo voditi računa i u tom pravcu, a naročito uzimajući u obzir da su mnoge firme već platile za elektronsku identifikaciju i za čitače, tako da će možda u početku pre koristiti običan internet, jahudži, mejl. Naravno, ključni problem za primenu ovih zakona, jedan od važnijih, jeste ta sigurnost, kako ćemo se zaštititi, na primer, od tajnih službi, koje u ovoj zemlji nisu i dalje reformisane i nisu dovoljno kontrolisane? Znači, možemo očekivati da osvanu neki podaci u medijima, neki lični ili o poslovanju, a da ne govorim da je to već danas situacija. Na ovaj način se samo povećava rizik i to govori koliko je to ozbiljan posao i koliko je neprimenjiv ako ostale sfere društva ne prate, nisu modernizovane, nisu reformisane u duhu vremena. I to će biti osnovni problem. Inače, naravno da podržavamo modernizaciju i elektronsko poslovanje i da nam je čak žao što se s tim kasni, ali nemamo ništa sad od tog lamentiranja. Važno je da su ipak došli na dnevni red, mada, takođe ćete se složiti sa mnom, da prilično kasnimo. Na kraju, da zaključim. Ako bismo postavili pitanje građanima da li su oni zadovoljni sa funkcionisanjem javne uprave, da li su zadovoljni sa uslugama i poslovima koje državni službe i organi obavljaju u njihovo ime i za njihov račun, kao što sam rekla, svi ćemo se složiti da nisu. I to su prosto mitske priče o nefunkcionisanju, o problemima i mi moramo jednom da izađemo iz toga. S druge strane, to jeste i trebalo bi da bude jedan od ključnih izazova države, gde će ona pokazati svoju kompetenciju i gde će za uzvrat dobiti zadovoljstvo građana. Dakle, zakoni su, još jednom da kažem, dobrodošli, uvode neke novine, neka dobra rešenja, ali postoji dosta odredbi koje su diskutabilne, koje su nedovoljno precizne i nadam se da će se to ispraviti, što amandmanima, poslanici iz moje poslaničke grupe su takođe podneli nekoliko amandmana, a i da ćete to ispraviti i podzakonskim aktima. Nadam se, jer je to u korist svih nas, da sve to funkcioniše ipak na najbolji mogući način, mada čisto sumnjam. Hvala.
Hvala koleginici Mićić. Reč ima ministar Rasim LJajić. Izvolite.
Rok za donošenje ovih 17 podzakonskih akata nije tri godine već 12 meseci. To je u Predlogu zakona. Bilo je predloga, pre svega od NALEDA i nekih drugih koji su učestvovali u javnoj raspravi, da to bude šest meseci. Ali, to je bilo prosto nerealno i ja sam juče u ovoj raspravi u načelu govorio o tome da ni Evropska unija nije donela sva podzakonska akta. Zato ćemo prihvatiti jedan amandman, da imamo praktično tri nivoa donošenja ovih podzakonskih akata. Odnosno, dajemo tri roka za donošenje tih podzakonskih akata. Jedni će biti doneti u roku od šest meseci, za one koje smo u ovom trenutku spremni da ih donesemo, druga grupa će biti u roku od 12 meseci i treća grupa, one koje čekamo zapravo da donese Evropska unija, će biti u roku od 18 meseci. Ali, zaista se nigde ne spominje rok od tri godine. Što se tiče cena usluga, da, vi ste u pravu, s tim što mi ne možemo na to da utičemo. Radi se kao o svakoj drugoj robi, tržište određuje te cene. Biće problema u početku, potpuno ste to dobro primetili, jer, pitanje je koliko će se pružaoca usluga javiti. Naš je interes da ih bude što više, jer automatski računamo da će u toj konkurenciji cene biti niže. Što se tiče rizika, kao i svaki napredak tehnologije koji donosi neverovatno dobro čovečanstvu ali i povećava bezbedonosne rizike, i ovde je takva situacija, apsolutno je isto. Ovo je velika korist i velika mogućnost koja se pruža, a mi nastojimo da te rizike smanjimo na minimum. Zato su definisane procedure kako se zaštititi od tih rizika, odnosno kako sprečiti zloupotrebe.
Hvala, ministre. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, ovlašćeni predstavnik SRS, pravo na repliku. Izvolite.
Hvala. Gospođa Nataša Mićić je prvi deo svoje rasprave iskoristila da iznese političke stavove, što je apsolutno legitimno i što treba da se radi u Narodnoj skupštini, ali, čini mi se da je malo pobrkala lončiće. Govorila je ovako – ministri pričaju o uvođenju digitalizacije, a imenujete profesora Milovana Bojića za direktora Klinike „Dedinje“, a on je još iz prošlog veka. Ovo je prosto neverovatno. Profesor Milovan Bojić jeste iz prošlog veka, kao i gospođa Mićić, i jeste stručnjak i jeste krajem prošlog veka formirao i od „Dedinja“ napravio evropski i svetski priznati i poznati institut. Sasvim je sigurno da će u narednom mandatu to uraditi na još bolji način i da će ponovo ime te naše klinike biti prepoznatljivo u celom svetu i u Evropi. Takođe je gospođa Mićić govorila i o postavljanju kadrova u Raškoj oblasti. Rekla je da građani koji žive u Raškoj oblasti, zbog loše politike Vlade, nemaju razloga ili se pitaju gde je njihov razlog da Srbiju smatraju svojom državom. Ovo je zaista bilo nedopustivo. Može ona da misli loše o radu Vlade, mislimo i mi loše o radu Vlade, ali takođe mislimo da svaki građanin koji živi u Srbiji je svestan da Srbija jeste njegova država. Dakle, to što se neko predstavlja nekakvim demokratom, liberalom itd, u suštini deluje mnogo drugačije i o tome treba da se vodi računa. Hvala.
Narodni poslanik Nataša Mićić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Reklamiram član 27, gospodine predsedavajući. Vi ste povredili Poslovnik, jer ne vidim po kom osnovu ste dali gospođi Vjerici Radeti pravo na repliku. Prvo, nije ni ovlašćeni predstavnik. Drugo, ne razumem, Milovan Bojić nije narodni poslanik? Zapravo, sama se upecala i pokazala da se radi o nekom partijskom i političkom zapošljavanju, a i vi ste pokazali na taj način da to odobravate. Nisam protiv toga da neko ko je iz prošlog veka, ko je bio 1995. godine, ali, kažem, kada govorimo o modernizaciji, posle 25 godina staviti nekog ko je pre 25 godina bio rukovodilac je zaista neverovatno, a mnogo je veći problem to što je on zloupotrebljavao. Dugovi koji su… [[Isključen mikrofon.]]
Gospođo Mićić, vi sada replicirate. Imali ste pravo na povredu Poslovnika. Hvala vam, ukazali ste na to.
Zašto sada meni ne date reč? Postupajte po jednakim aršinima.
Niste tražili. Ne možete tako. Ne možete da se igrate. Tražili ste, uvažio sam to. Reklamirali ste član 27. Smatram da nisam prekršio član 27. Poslovnika. Dao sam Vjerici Radeti reč u skladu sa Poslovnikom i u skladu sa članom 104. u kontekstu pomenutog, ne samo funkcionera SRS, nego i SRS u celosti. Na kraju, imam i diskreciono pravo da dam repliku. Da li želite, gospođo Mićić, da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje o povredi? (Nataša Mićić: Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, povreda Poslovnika. Izvolite.
Vi ste u stvari delimično objasnili i ja sam želela samo da kažem da sam se ja javila i reč dobila na osnovu stava 2. člana 104. Profesor Milovan Bojić jeste član i funkcioner SRS.
Gospođo Radeta, izvinjavam se. Sada i vi replicirate? (Vjerica Radeta: Ne.) Samo ukažite gde sam povredio Poslovnik. Izvolite.
Ja ne repliciram, ali objašnjavam da u stavu 2. se kaže: „Ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku“. Ja sam ovlašćeni predstavnik po ovoj tački dnevnog reda. Profesor Bojić je funkcioner političke stranke SRS, kojoj oboje pripadamo. O njemu se uvredljivo izrazila, jer ako je neko bio stručnjak u prošlom veku, valjda se usavršavao sve ove godine, a nije se bavio nekakvim paralelnim naukama i nekakvim evropskim naukama, poput nekih koji se ovde javljaju i pokušavaju da ostave neki utisak? Dakle, potpuno sam se legitimno javila, legitimno dobila reč. Evo, podržavam vas, niste povredili član 104.
Hvala. Znači, ne želite da se Narodna skupština izjasni? (Vjerica Radeta: Ne.) Samo da kažem, zbog svih ovde prisutnih, da Vjerica Radeta jeste na ovoj sednici ovlašćeni predstavnik SRS, tako da nisam pogrešio. Hvala. Nećemo više o gospodinu Milovanu Bojiću. Mislim da smo sve to raščistili. Reč ima narodna poslanica Dijana Vukomanović. Izvolite. (Radoslav Milojičić: Kako je ona ovlašćeni predstavnik, a gospodin Šešelj je tu? Povreda Poslovnika.) Gospodin Šešelj nije trenutno u sali, tako da Vjerica Radeta ima puno pravo da govori u ime SRS. Hvala vam. (Radoslav Milojičić: Povreda Poslovnika.) Ja sam već dao reč. Molim vas, reč ima narodni poslanik Dijana Vukomanović. Izvolite.
Evo, ja ću biti parlamentarna prema mojim koleginicama i kolegama uvaženim narodnim poslanicima, ali meni vreme teče, a treba da razgovaramo, jer je retka prilika da imamo uvažene goste ministre sa saradnicima i predstavnike Vlade Republike Srbije. Dakle, mene kao i moje kolege interesuje dosta toga. Nadam se da će biti ljubazni i voljni da odgovore ministri, pošto su oni u tom resoru gde od svojih saradnika mogu mnogo toga i informacije da nam prenesu. Počela bih od činjenica, od brojki. Ovde na dnevnom redu imamo zakone koji se odnose na javnu upravu i koji se odnose na zakone o bezbednosti informacija, o elektronskom dokumentu, elektronskom poslovanju, ali sve bi se to moglo zbirno podvesti pod jedan pojam koji je pred Srbijom, a to je budućnost e-uprava ili tzv. digitalizacija, što i jeste bila jedna od ključnih reči premijera, odnosno predsednice Vlade Brnabić. Htela bih da kažem da je Vlada, ono što je bilo saopšteno javnosti, donela odluku o maksimalnom broju zaposlenih u državnoj upravi. Znači, to su i javne službe. Nisu samo državni službenici na republičkom, pokrajinskom i lokalnom nivou. Brojka koja je u opticaju, kada ste se prebrojali, ljudi koji su zaposleni je oko 450 hiljada. Tačan broj je 451.433 čoveka koji su zaposleni na neodređeni vreme. Ono što mi uvek izgovaramo u ovom jednom tranzicionom procesu, kod nas tranzicija nikako da završi, jeste da su to među najnižim standardima u Evropi, u smislu da nema dovoljno zaposlenih. Ako se uzima racio broj službenika u odnosu na sto stanovnika, pa se kaže da je evropski prosek 8,5%, da je to u Srbiji 6,4%. Znači, premda se donosi odluka o maksimalnom broju, ima još prostora i to je ono što će razumevati ministar Ružić, pošto je bio i na poziciji ministra za evropske integracije, kada je čitao rezolucije Evropskog parlamenta, izveštaje Evropske komisije, tamo se uvek naglašava da nema u Srbiji dovoljne političke opredeljenosti za reformu javne uprave. Želimo biti blagonakloni, pa verovati da je to sada moguće, da je budućnost pred nama, mada kaskamo za svetom. Mi kao poslanička grupa, a međusobno smo pričali na osnovu diskusija drugih narodnih poslanika iz drugih poslaničkih grupa, vidimo dovoljno znakova sumnje da će Nacionalna akademija, ovako kako je zamišljena u Predlogu zakona, iskreno, zaživeti i da će moći da uposli taj proces celoživotnog obrazovanja, stručnog usavršavanja, dogradnje veštine i iskustava upravo zbog tog broja. Problem je u selekciji. Nedovoljno je rečeno možda i u uvodnom izlaganja ministra. Ima vremena da to pojasni prilikom razmatranja amandmana. Kako će se vršiti selekcija u jednoj partokratskoj državi? Zašto kažem partokratska država? Zato što to ne pripisujem ni za jednu političku partiju. Pripisujem za sve one političke partije koje su bile na vlasti, jer ako imamo uvid unazad nekoliko meseci, a na to upozorava, to su podaci Transparentnosti Srbije, da su u v.d. stanju u „Službenom glasniku“ non-stop preko 300 ljudi. Produžava se to neko v.d. stanje, da li su po prvi put zaposlenih njih preko 200 na šest meseci, prvi put angažovani i ostali, da su im produženi, pošto nije taj javni konkurs sproveden na još tri meseca, znači, šest plus tri i to beskonačno v.d. stanje daje povod da se kaže da je cela država Srbija, a to nam je zadatak, i opozicionih i vladajućih partija, da izgrađujemo državu, da se oseća snaga i ozbiljnost partije da je kontinuirano u nekom v.d. stanju. Ovako kako je zamišljena Nacionalna akademija, na to je već upozoravao kolega Đurišić, novci, pare koje su opredeljene, jer ovde kada razgovaramo mi smo zastupnici građana, zastupnici poreskih obveznika i treba da zamolimo ministra da nam objasni način razmišljanja kojim se opredelilo da za plate i socijalna davanja zaposlenih se daje tri puta više para nego za sprovođenje programa u Budžetu 2018. godine. Treba, takođe, da objasnimo na osnovu čega se došlo do te brojke od milion i po evra koja će biti namenjena za zgradu, da tako kažem, a ne za ljude. Republička agencija za imovinu ima dovoljno tog neiskorišćenog prostora. Da li zaista nameravate da gradite? Ovde se govori o tehničkoj dokumentaciji. Da li ćete graditi novu zgradu? Ja ću se složiti i sa gospodinom Šešeljom, kolegom, mada se ne slažemo često, ali uz dužno uvažavanje – da li ste namerili da to bude u Beogradu? Zar je Beograd centar Srbije? pogledajmo unazad dvovekovnu tradiciju izgradnje države. Zašto ne bi bio centar, odnosno sedište te Nacionalne akademije u Kragujevcu, recimo, ili zašto ne i u Pirotu? Možda bi bolje razumevali svi, i mi kao političari i državni službenici, probleme sa kojima se suočavaju građani. Dakle, ima puno prostora za, da tako kažem, učenje u hodu, za kompromise, ali zaista bih molila za pojašnjenje kriterijuma na osnovu kojih se došlo do određenih brojki, do određenih brojki o preuzimanju zaposlenih i imenovanih lica, da li je to iz Službe za upravljanje kadrova, Vladine Službe za upravljanje kadrova, najpre se pominjalo sedam plus pet, došlo se do cifre od tridesetak. Kolega Marko Đurišić je upozoravao da se došlo do cifre od oko 36.000.000 dinara. Dakle, kad se čita celokupan taj zakon, oseća se malo i nedostatak neke normativno-tehničke redakcije discipline. Ja sam imala na momente utisak da čitam Strategiju o reformi javne uprave ili Akcioni plan. Znači, taj rečnik, pravnički rečnik mora puno bolje da se izoštri u tom smislu da treba, evo, na to je ukazivao kolega Pavlović, da zaista treba da se definiše položaj direktora, koji je gotovo nekakav inokosni organ, a da uopšte nijedan član ovog zakona nije posvećen niti njegovom imenovanju, koliki je njegov mandat, mi smo našim amandmanom predložili pet godina, ali njega treba da imenuje Vlada, znači, niti njegove odgovornosti. Prema tome, zaista nedostaje taj direktor, da i on dobije jedan član, pošto je zaista moćan. On ima zaista i diskreciona prava i da utiče na programski savet Nacionalne akademije, i da utiče na izbor članova komisija. Znači, može da odlučuje, otprilike ono što će biti program rada, ali zaista, jedan čovek ne može da poseduje to sveobuhvatno znanje. Na posletku, ali ništa manje važno, ja ne mogu da odolim da potenciram lepotu i bogatstvo srpskog jezika, to su, takođe, neki poslanici već ukazivali i da izrazim čuđenje za upotrebu reči „kouč“, „koučing“. Mislim da je malo rogobatno, malo je teško, nije u duhu našeg jezika. Zaista mogu da imam razumevanja za ministra Ružića, koji znam da je veliki ljubitelj sportske terminologije i, barem meni lično to podseća na ulogu kouča ili trenera u sportu, ali vi znate da je tamo trener zadužen za pravila igre i za tok odvijanja utakmice, a ovako kako je kouč definisan, znači, on je neki strateg, a ovako kako je kouč i koučing definisan u predlozima izmena Zakona o državnim službenicima, on je neko ko ravnopravno učestvuje sa polaznicima kursa u razmeni iskustva, znači, on je nešto sasvim na nekom nižem rangu u odnosu na mentora koji prenosi kompletna znanja. Ako se konsultujete sa Jedinstvenom metodologijom izrade propisa, tamo isto piše, jednostavno se apeluje da se koriste reči srpskog jezika, odnosno strane reči ako za njih nema adekvatnih reči u srpskom jeziku. Dakle, moj apel bi bio da umesto „kouča“ koristimo izraz „vodič“. Mislim, to nije, kako da kažem, neko puritansko čistunstvo i neka odbrana ćirilice ili srpskog jezika. To je, jednostavno, zdravorazumski, jer zaista, kako da kažem, na onaj način na koji je predstavljen koučing u predlogu izmena i dopuna Zakona o državnim službenicima, zaista je nejasno u čemu je on to bolji od polaznika, eto, tako da uprostim. Kažem da verujem u e-upravu. Evo, ovde povremeno u Srbiju dolaze predstavnici Estonije. Mi se možemo beskrajno izgovarati našim siromaštvom, time što smo bili i ratovima i sukobima i raznim nesrećama razdirano, da tako kažem, i društvo i država, ali vidite da je Estonija, kao bivša komunistička država, uspela da razbije tu e-upravu. Evo, sad jedno pitanje ministru LJajiću u kontekstu ovih novih elektronskih, da tako kažem, zakona. Našla sam informaciju da je Estonija poklonila Srbiji nekakav „Iks roud server“, šta god to značilo, upravo za razvoj elektronske uprave, jer upravo i ovi zakon koji, i koristim priliku da pohvalim ministra LJajića, koji je na jedan veoma elokventan, jednostavan, slikovit način, a pri tom i stručan način, predstavio predloge svojih zakona. Najbitnije je da sve ovo što radimo, ne radimo radi neke apstraktne državne administracije, jer vi znate koliko građani imaju otpor kad god dođu na šalter lokalne opštine ili da ne pominjem neke druge organe, koliko im je teško da se suočavaju sa državnom birokratijom u Beogradu, ali sve ovo radimo zbog njih samih. Evo, sada gledam u tim ministra Ružića i jedan od njegovih saradnika upravo insistira na tom lepom, sad ću vam pohvaliti izraz engleskog jezika „civil servant“, znači – službenik, sluga, gde ide do te mere, zato što smo svi ovde, treba stvarno da ističemo da smo mi sluge građana, ali toga građana, u predlozima zakona, reč „građanin“ se gubi, a upravo su nas to Estonci naučili, ako hoćete da glasate preko interneta, ako hoćete da preko mobilnog telefona imate završenu identifikaciju ili obavljate neko elektronsko poslovanje, vi morate da razvijete participaciju građana. Ministar LJajić je već naglasio, oko 360 hiljada da je bilo uključeno u neki oblik korišćenja, da tako kažem, modernizovanih sredstava, ali je zaista velika zabrinutost da širom Srbije, vi znate onu čuvenu srpsku rečenicu – a gde je ovde pečat. Našla sam, takođe, podatak iz vašeg Ministarstva, iz vašeg tima da je još uvek na snazi 100 različitih propisa koji traže papirni dokument. Ne možemo biti samo, da kažem, ekolozi, jer mi u Skupštini to nismo. Mi još sve dobijamo na papiru. Ali, zaista, digitalizacija u Srbiji svaki dan doživljava poraz. Mi smo juče doživeli ovde jedan poraz onih ljudi, prvenstveno predsednice, koja je pokazala da softver u koji su uložena sredstva od poreskih obveznika, od para poreskih obveznika ne funkcioniše. Znači, prvog dana redovnog zasedanja elektronski sistem i digitalizacija Srbije, koju promoviše ova Vlada, je u kolapsu. To je sve skupa zabrinjavajuće. Naša poslanička grupa, i time završavam, će podržati modernizaciju Srbije. Ne možemo iz straha od te partokratije, iz tog kontinuiranog upliva partija na selekciju kadrova, jer nekoga, ako izaberete od tih 450 hiljada ljudi da pohađaju Nacionalnu akademiju, vi ste mu dali nadu da će biti bolji državni službenik, ali će isto tako imati možda veću platu, lakše će da se uspinje na toj lestvici državnih pozicija. Iz tog razloga, od tog straha od partokratske države, ne možemo da podržimo ova dva zakona, a zakone koje je prezentirao ministar LJajić, mi zaista nemamo ništa protiv, ali u amandmanskoj raspravi ćemo doneti konačnu odluku. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić, povreda Poslovnika.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Reklamiram član 108, da se o redu na sednici stara predsednik Narodne skupštine ili njegov zamenik, u ovom slučaju vi. Prvo, i vi znate da ste povredili Poslovnik time što niste dali prednost povredi Poslovnika koju sam ja reklamirao, već ste reč dali koleginici. Ja kao džentlmen nemam ništa protiv toga.
Izvinjavam se, kolega. Vi ste se kasno javili i znate i sami da povredu Poslovnika možete da tražite samo kada se ona neposredno učini. Izvolite, nastavite.
Gospodine Marinkoviću, prvo, možete da mi objasnite gde stoji, u kom članu Poslovnika, da ja na povredu Poslovnika moram da ukažem čim se javim za reč? Mogu to da uradim u drugom minutu, koliko imam za ovu raspravu. Ja vas molim, zaista, da ovu finu raspravu danas, bez tenzija, koju predsednica Skupštine svakog dana započinje, privedete jednom normalnom toku, jednom kulturnom razgovoru o temi o kojoj danas razgovaramo. Ako želite da pravite haos, znajte da nećemo dozvoliti i ćuteći ovde, posmatrajući vas kako vi nama ne dozvoljavate da se javimo za reč, oduzimate nam reč. Malopre ste izgovorili da je ovlašćeni predstavnik SRS neko drugi, a Vojislav Šešelj je govorio 20 minuta, koliko ima po Poslovniku, kao ovlašćeni. Dajte, molim vas, ja znam da je Aleksandar Vučić u koaliciji sa Vojislavom Šešeljem, ali ne mora to baš toliko očigledno. Hvala.
Hvala. Naravno da ću se truditi da sednica teče kako je tekla u prethodna dva sata. Kolega Milojičiću, da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marinika Tepić.
Zahvaljujem. Smatram da ste povredili odredbu, odnosno član 104. Poslovnika o radu Narodne skupštine, jer ste bili dužni, ako niste smatrali da je potrebno, da prekinete prethodnu govornicu, koleginicu Vukomanović, trebalo je barem nakon njenog izlaganja da ukažete na tačne podatke. Možda je ona nenamerno učinila propust, a time i dovela do pogrešnog tumačenja jučerašnjih reči predsednice Gojković kada je koleginica Vukomanović malopre kazala da smo se uverili da elektronski sistem juče nije radio. To nije tačno. Svi smo ovde bili svedoci toga da je Maja Gojković rekla da sistem nije radio, a ne …
Čekajte, molim vas. Kako sam ja povredio Poslovnik? Koleginica Vukomanović je iznela svoj politički stav i viđenje dešavanja sa jučerašnje sednice. Molim vas, to nema nikakve veze sa povredom Poslovnika od strane predsedavajućeg. Molim vas da krenemo sa narednim govornikom, da ne bih morao da vam oduzmem dva minuta od vremena poslaničke grupe, jer zloupotrebljavate ovoga puta Poslovnik. Hvala. Reč ima narodna poslanica Nataša Sp. Jovanović.
Gospodine Marinkoviću, vaša obaveza je bila, povredili ste član 27, da prekinete poslanika Milojičić Radoslava, sa umetničkim imenom Kena, i da mu objasnite da je Poslovnik trebao da prouči za ovo vreme od kada je narodni poslanik i da razlikuje šta je predsednik poslaničke grupe, što je u našem slučaju prof. dr Vojislav Šešelj, koji je sa pravnog aspekta i svog znanja i obrazovanja uputio ozbiljne kritike na predloge ovih zakona, a šta je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, što je u ovom slučaju gospođa Vjerica Radeta. Dakle, tu distingciju kolega Milojičić ne zna i ne može da je zna, jer očigledno nema dovoljno poslaničkog ili drugog iskustva da to razlikuje, a te insinuacije ko je sa kim u koaliciji, reći ću samo, gospodine Milojičiću, da je jedina prava opozicija ovom režimu SRS. To svakako ne možete da budete vi, vaš Šutanovac i svi vaši prilepci iz prozapadnih stranaka koji su toliko zla naneli Srbiji od 2000. godine. Ne znam uopšte kako vama i sa kojim legitimitetom vi ukazujete na neke povrede Poslovnika, evo, izašla je i ova Mićić koja je bila u jedno vreme v.d. predsednika države i predsednik Narodne skupštine, jer u vaše vreme je u Narodnoj skupštini, po vašoj odluci, bilo 308 narodnih poslanika, jer ste jedne izbacivali, druge ste vraćali, glasali ste iz Bodruma, na najgore moguće načine ste zloupotrebljavali volju građana i nemate nikakvo pravo da držite nikome predavanje o tome šta je legitimno, šta je demokratsko, a naučite šta je predsednik poslaničke grupe, a šta je ovlašćeni predstavnik.
Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić.
Gospodine predsedavajući, reklamiram član 109. Imali ste obavezu da prethodnoj govornici izreknete opomenu. Kao neko ko je prvi put u parlamentu, možda neke stvari ne znam, ali jasno znam, kao što sam siguran da svaki poslanik ovde zna, molim vas da mi obezbedite da na miru govorim, nije ovo 2003, 2002. godina, pa da se ovde predsedavajući poliva vodom, to nikada nije bilo za vreme DS, ovlašćeni predstavnik ili šef poslaničke grupe, kako god, može da govori. Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe može da bude bilo koji poslanik, nema veze i onda taj ovlašćeni predstavnik, ako je to gospođa Vjerica Radeta, ona ima pravo da govori. Ne može da govori i ovlašćeni predstavnik i šef poslaničkog kluba. Šta to znači? To znači da mogu ja da budem ovlašćeni i da dobijem 20 minuta i gospodin Ćirić, kao šef. Ne može. Molim vas da one poslanice koje su mnogo dugo u parlamentu, pa su možda zaboravile određene članove, edukujete.
Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Član 103. stav 8, gospodine predsedavajući, a upravo zbog ponašanja na koje je već ukazano, a u vezi sa merom koju ste vi pomenuli maločas. Sada ne mislim na koleginicu Tepić, nego na ovog poslanika Kerojčić. Videli ste malopre da je i nakon vašeg usmenog upozorenja on nastavio da se ponaša kako je nastavio da se ponaša, očigledno shvatajući za jedini cilj, smisao i suštinu svog javljanja po Poslovnika da brže-bolje izgovori ime Aleksandra Vučića. Gospodine predsedavajući, mislim da se te stvari primećuju, pošto je čovek očigledno vrlo raspoložen da se tako ponaša čitavog dana, barem takav utisak odaje sada. Želeo sam, bez obaveze da o tome glasamo, samo vama da skrenem pažnju na to ponašanje. Ako on, čovek, nije svestan da za takvo ponašanje ne treba ni hrabrosti ni pameti, mislim da to ipak predstavlja određenu obavezu za nas da mu pažnju skrećemo, pa kada nije u stanju da to shvati, možda zato što ni hrabrosti ni pameti tu hronično nikada nema, pa nema, da primenimo i tu meru iz člana 103. stav 8. koja podrazumeva da se uskrati nešto vremena za dalju raspravu. Tek kada ih košta na neki način, pa makar i minutima, ti ljudi izgleda shvataju neke stvari koje su jednostavne za razumeti, ali opet za to treba, možda ne toliko hrabrosti, koliko pameti, a jednako ih nedostaje. Hvala lepo.
Hvala. (Radoslav Milojičić: Poslovnik.) Završili smo sa povredama Poslovnika, replikama. (Radoslav Milojičić: Kako možete da završite?) Ova sednica mora da se nastavi. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, gospodo ministri sa saradnicima, kolege narodni poslanici, danas su pred nama četiri bitna predloga zakona koji unose značajne promene i novine, pre svega, u oblasti javne uprave. Kada govorimo o Predlogu zakona o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu i Zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, njihovim usvajanjem stvaramo uslove da se nastavi započeta reforma i reorganizacija sistema javne uprave.Postojećom Strategijom reforme javne uprave u Republici Srbiji predviđeno je uspostavljanje jedinstvenog sistema stručnog usavršavanja u okviru centralne nacionalne institucije za stručno usavršavanje, a na osnovu jedinstveno utvrđenog programa stručnog usavršavanja. Upravo ova Akademija je zamišljena kao ta centralna tj. krovna obrazovna institucija koja će raditi na stručnom usavršavanju zaposlenih u državnoj upravi. Kada otpočne sa svojim radom, ona će imati ključnu ulogu u stručno usavršavanju službenika javne uprave, u planiranju i izboru kadrova, sistemu nagrađivanja i karijernog napredovanja, obukama zaposlenih. Akademija će biti samostalna, a njen rad će nadgledati Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave. Obuka službenika će biti obavljena u saradnji sa akreditovanim ustanovama i organizacijama uz mogućnost potpisivanja ugovora o saradnji sa vodećim svetskim univerzitetima, a na koji način će joj biti omogućeno da razmenjuje i unapređuje stečena znanja i iskustva. Ključna promena koju će doneti osnivanje Akademije je stvaranje ambijenta za efikasno i profesionalno pružanje usluga građanima, privredi i transformacija rada javnih službenika uz servis za sve korisnike usluga, tako da ako službenici usvoje samo 50% onoga što će učiti na akademiji, javna uprava na lokalnom i republičkom nivou radiće na mnogo višem nivou. Zadatak Akademije će biti da sve javne službenike obuči osnovnim veštinama i dodatnim znanjima. Pored toga, Akademija će raditi na razvijanju veština, komunikaciji liderskih veština zaposlenih u javnoj upravi, a sa ciljem da Srbija dobije bolje i efikasnije službenike sa puno više znanja i neophodnih veština. Značajna novina je da se ovim zakonom prvi put uvodi obavezna edukacija za javne službenike na svim nivoima, od republičkog do lokalnog nivoa, kao i to što se obezbeđuju jednake mogućnosti za stručno usavršavanje svih zaposlenih u javnoj upravi i na taj način omogućava dalje unapređenje rada javne uprave. Po pitanju trenutnog stručnog usavršavanja postoji značajna razlika između stručnog usavršavanja službenika na republičkom i lokalnom nivou. Istina - u Srbiji postoje određene jedinice lokalne samouprave koje ne zaostaju za republičkim nivoom u pogledu organizacije, funkcije stručnog usavršavanja, ali postoji određeni broj onih u kojima ova funkcija praktično ne postoji, tako da možemo konstatovati da u značajnom broju jedinica lokalne samouprave do sada nije postajao sistemski pristup u rešavanju pitanja njihovog stručnog usavršavanja i da upravo Nacionalna akademija za javnu upravu predstavlja rešenje za ovaj problem i put kojim ćemo našu javnu upravu učiniti efikasnijom i profesionalnijom. Nacionalna akademija ne samo da će obavljati poslove obuke i stručnog usavršavanja, već će, što je izuzetno značajno, imati zadatak da obezbeđuje kontinuiranu stručnu podršku svim zaposlenima u javnoj upravi. Drugi predlog zakona, tačnije Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, usko je vezan za prethodni Predlog zakona, pošto njim predlagač uvodi niz novih odredbi koje se odnose na stručno usavršavanje zaposlenih u državnoj upravi, vrste i načine sprovođenja usavršavanja. Predlogom zakona se predviđa opšti program obuke pod kojim se podrazumeva obezbeđivanje podizanja nivoa znanja i veština za obavljanje poslova u državnim organima i on se sastoji iz dva dela - uvodnog programa odluke namenjenog službenicima koji prvi put zasnivaju radni odnos u državnom organu, kao i prilikom priprema službenika za polaganje državnog stručnog ispita i programu kontinuiranog stručnog usavršavanja državnih službenika u državnim organima, potom od programa obuke rukovodilaca koji ima za cilj usavršavanje državnih službenika koji se pripremaju ili se već nalaze na rukovodećim radnim mestima, dok se posebnim programom obuke priprema i sprovodi stručno usavršavanje državnih službenika i zaposlenih u pojedinim državnim organima u skladu sa specifičnim potrebama njihovog delokruga i nadležnosti. Zakonom se propisuju obavezni elementi programa stručnog usavršavanja, dok će opšti program obuke i program obuke rukovodilaca za svaku godinu donositi Vlada na predlog Nacionalne akademije. Sve ovo nam govori da su Vlada i ministarstvo izuzetno odgovorno pristupili reformi javne uprave kao jednom od najvažnijih zadataka pošto samo jaka, jednoobrazna i efikasna državna uprava može da bude osposobljena da građanima, privrednim i drugim subjektima pruži visok kvalitet usluga. Građani od nas sa pravom očekuju da im obezbedimo da javne usluge budu boljeg kvaliteta i većeg obima, a da budu pružene u što manju utrošak vremena, ljudskih i materijalnih resursa. Usvajanjem Predloga zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju pojednostaviće komunikaciju državne uprave sa jedne i građane i privrede sa druge strane, omogućiće da elektronski dokumenti napokon u praksi imaju istu snagu tj. da budu priznati kao i papirni, a omogući će i različite nivoe identifikacije fizičkih i pravnih lica. Pored navedenog Predloga zakona se na kvalitetniji način uređuju odredbe elektronskom potpisu, ali se uređuju i nove oblasti koje do sada za razliku od elektronskog potpisa nisu bile regulisane, kao što su elektronsko čuvanje, elektronska dostava i elektronski pečat bez kojih mnogi, pre svega sudski i upravni postupci do sada nisu mogli da se u potpunosti sprovode elektronskim putem. U ovom trenutku kao što je ranije rečeno, više od 100 potpisa predviđeno neophodno korišćenje papirnog dokumenta kao jedinog priznatog značenja za sprovođenje nekog postupka, zaključenje novog pravnog posla i obezbeđenje dokaznog sredstva. Ovaj zakon predstavlja prvi korak u unapređenju regulative elektronskog poslovanja, a najveći iskorak je upravo to što će se ovim zakonom i uvođenjem određenih usluga od poverenja omogućiti da dokazna i pravna snaga elektronskih dokumenata bude ista kao i kod papirnih dokumenata. Usvajanjem ovog zakona stvara se osnova za uspostavljanje moderne elektronske uprave u Republici Srbiji, koja će građanima i privredi omogućiti brže i efikasnije usluge i jednostavniju komunikaciju sa državnim organima od kuće putem personalnog računara ili mobilnog telefona. Elektronska uprava će biti značajno jeftinija od dosadašnje procedure sa papirnim dokumentima budući da se korišćenjem usluga od poverenja smanjuje vreme koje je potrebno za izvršenje određenih poslova i transakcija. Poslovi će lakše moći da se obavljaju elektronski bez potrebe odlaska na šaltere u određene institucije i bez fizičkog kontakta čime se štede materijalni resursi i vreme koje je potrebno u klasičnom poslovanju. Osim što se zakonom obezbeđuje lakši i sigurniji pristup uslugama organa javne vlasti i drugih subjekata, koje se pružaju elektronskim putem, obezbeđuje se i dodatna fleksibilnost po pitanju identifikacije pojedinca u obavljanju elektronskih transakcija. Istina, elektronski potpis se primenjuje danas, ali on se nalazi na kartici, zahteva poseban čitač i softver, što otežava njegovu primenu, a što se novim Predlogom zakona menja. Kako bi ovaj zakon što pre u potpunosti zaživeo u praksi, svi nadležni državni organi će morati raditi na uspostavljanju poverenja kod građana, pošto trenutno među samim građanima postoji određena doza neverice u verodostojnost elektronskih dokumenata. Kako bi to poverenje građana bilo što veće i samim zakonom se uvode novi instrumenti koji će doprineti većoj garanciji sigurnosti tih elektronskih dokumenata. U skladu sa unapred rečenim poslanička grupa PS-NSS-USS će u Danu za glasanje podržati sve predloge zakona. Hvala.
Hvala kolega Torbica. Vjerica Radeta, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala. Da sam sedela gore, kolega Marinkoviću, u skladu sa članom 32. bih vam pomogla da vam skrenem pažnju da je trebalo da mi date repliku kada je govorio malopre Kena od Smederevske Palanke, kada je rekao da je Šešelj u koaliciji sa Vučićem. Zaista sam morala da kažem da je trebala da mi se pruži prilika da kažem da mi nismo u koaliciji sa Vučićem, da smo mi, srpski radikali, opozicija Vučićevom režimu, ali i svim ovim fronclama starog-novog DOS-a. Zapravo znaju oni to, ali prosto vole tako sebe da predstave kao specifičnu neku opoziciju. (Narodni poslanici dobacuju.) Molim vas, sve je u skladu sa članom 32. Što se tiče primedbe Kenine da se plašio da ćemo ga, da je prošlo vreme kada smo mi, radikali, polivali vodom. Naravno, radili smo to kada je trebalo da se izborimo za svoje demokratsko pravo ovde u Narodnoj skupštini, ali Kena može biti bezbedan. NJega ne bismo polivali vodom. Za njega je pivo, ukoliko je ostalo nešto od onih hektolitara što je popio na račun opštine Smederevska Palanka. Hvala.
Hvala. Smatram da nisam prekršio Poslovnik, naravno iz razloga što gospodin Radoslav Milojičić je govorio i ukazivao na povredu Poslovnika, te nisam imao poslovničko pravo i mogućnost da vam dam repliku. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Ne.) Hvala. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite kolega.
Poštovani građani Srbije, ne znam odakle pre da krenem u analizi ovih zakonskih predloga, da li od naše evronijatske vlasti ili od njenih mentora iz Brisela, koji očito presudno utiču na sve zakonske predloge koje mi dobijamo ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Godinu dana sam narodni poslanik Narodne skupštine Republike Srbije i ne sećam se da smo ovde doneli neki srpski zakon. Mi ovde donosimo isključivo evropske zakone i zakone koji su vam izdiktirani i koje ste preveli iz briselskih direktiva koje svaki dan dobijate putem faks demokratije, gde vam se svaki dan nalaže šta treba da radite i kako mi u Srbiji ovde treba da živimo. Ne znam ponekad da li je ovo evropski neki parlament gde svi treba da služimo centralnom komitetu u Briselu ili je ovo srpski parlament u kome ćemo mi da donosimo srpske zakone u interesu naših građana, a ne u interesu EU? Ministar LJajić je pominjao uvaženi NALED, i sve ono što se dovodi u kontekst NALED-a mi miriše na ulogu aktuelne predsednice Vlade, Ane Brnabić, i interesa tih američkih organizacija i kompanija koje verovatno presudno utiču na ovaj proces digitalizacije i svega drugog što vi sada sprovodite, pretpostavljam da bi firme koje kontroliše Ana Brnabić, njen brat Siniša Mali i drugi dobijale poslove u javnoj državnoj upravi na osnovu svega ovoga što vi radite. Zaista bi bilo dobro uporediti kako raste ovaj finansijski konto Ane Brnabić sa njenim postavljam za ministra i za predsednika Vlade i kako napreduje digitalizacija tako izgleda napreduju i njene firme i njeni profiti na godišnjem nivou. Međutim, ja smatram, gospodo ministri, da mi ne treba samo da se usklađujemo sa EU, nije zapad jedina strana sveta, postoji istok, postoji sever, postoji jug, postoje i druge moćne države koje su veoma visoko informatički pismene, koje su u svakom drugom pogledu one na koje možemo da se usklađujemo. Zato smatram da ovim vašim predlozima zakona treba malo gledati i na druge strane sveta, a ne samo na usklađivanje sa EU. Meni je drago da vi ovde priznajete da je čitav vaš zakon, govorim naravno gospodine ministre, pre svega, o zakonu koji se u potpunosti zove Predlog zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja o elektronskom poslovanju, a koji nije ništa drugo nego običan prevod Uredbe EU br. 910 iz 2014. godine Evropskog parlamenta. Zašto ne kažete građanima Srbije da vi prevodite uredbe Evropskog parlamenta i donosite ih kao zakone u Srbiji? Čekajte, gospodo ministri, da li smo mi članovi EU? Nismo. Šta nas obavezuje uredba EU, šta će nama uredba Evropskog parlamenta u našem zakonodavstvu? Zašto smo mi obavezni da naše zakonodavstvo usklađujemo sa zakonodavstvom Evropskog parlamenta? Ja to zaista ne mogu da razumem. Znači, ako je neko član EU ima obaveze prema EU, ako neko nije član EU, a koliko znam, mi nismo, i nikada nećemo biti član EU, barem do 2025. godine sigurno nećemo, kako vam je proučio vaš prijatelj Junker. Čemu usklađivanje našeg zakonodavstva za zakonodavstvom EU? To nema apsolutno nikakvog smisla. Dakle, ne vidim koji je razlog da vi nama namećete zakone iz Briselskog centralnog komiteta koji nemaju nikakve veze sa našim domaćim zakonodavstvom, posebno ovakve zakone koji se veoma tiču informatičke bezbednosti. Ne vidim gde ste vi u ovim predloženim tačkama ovog zakona predvideli kako ćete štititi bezbednost ovih podataka. Ali, predvideli ste nešto drugo i to je očito vama bilo važno, predvideli ste da registar kvalifikovanih sredstava za kreiranje elektronskih potpisa i elektronskih pečata upisuje klasifikovana sredstva za kreiranje elektronskog potpisa i elektronskog pečata sa spiska koji je prema članu 31. Uredbe Evropskog parlamenta, objavljuje Evropska komisija. Čekajte, zašto nas zanima šta objavljuje Evropska komisija, šta nas interesuje uredba Evropskog parlamenta? Hoćemo možda sa njima da delimo naše podatke iz državne uprave RS? Da li je to ideja, gospodine ministre, da otvorite našu državnu upravu za kontrolu iz Briselskog centralnog komiteta, da oni imaju u svom posedu informacije o našem elektronskom poslovanju? Naravno, da je to prva sumnja, da vi zapravo stavljate državu Srbiju u potpunu zavisnost Brisela i EU i da delite sa Evropskom komisijom, koja vam otima Kosovo u tom trenutku, informacije o našem elektronskom poslovanju u Srbiji. To nije naš interes. S druge strane, kakva je uopšte generalna i domaća zaštita informatičke bezbednosti, o kojoj mi sada ovde govorimo i gde će završiti ove informacije koje mogu biti i predmet kriminalnih radnji i, da tako kažem prodaje, dragocenih informacija? Da li vi zaista verujete da je državna uprava zaštićena od takve vrste korupcije koja može da usledi sa usvajanjem jednog ovakvog zakona? Dakle, ceo zakonski projekat je zamišljen i realizovan kao prepisivanje zakonske regulative EU, i ono što je očito vama uvek najbitnije, da se uskladite sa EU, a ne sa interesima građana Srbije. Vama je ta tuđa regulativa očito prioritet. Pitam vas jednu veoma jednostavnu stvar da mi odgovorite – zašto mi bilo šta usklađujemo sa EU pre nego što postanemo član EU? Čekajte, vi se obavezujete da moramo nešto da radimo što nam naređuje EU, a oni se ništa ne obavezuju da ćemo mi ikada biti član EU. To je priznajte, potpuno besmisleno. Dakle, ja vas molim, da ne dovodite državu Srbiju u bilo kakvu zavisnost od centralnog komiteta u Briselu, posebno dok nismo postali član EU. Ona nas ništa ne obavezuje. To što je neko vas doveo na vlast, to je vaša lična obaveza prema evropskim komesarima, nemojte tu obavezu prenositi na građane Srbije i državu Srbiju. Vama je, primera radi, EU, čestitala Tomislavu Nikoliću tri sata pre zatvaranja birališta u drugom krugu predsedničkih izbora 2012. godine, pobedu. To znači da SNS ima neku obavezu prema Briselu. To razumem, treba vratiti tu uslugu za uslugu, ali ne možete državu koristiti da vraćate tu uslugu. Ne možete građane Srbije koristiti da vraćate tu uslugu, to vi izvadite iz naprednjačkih džepova, pa platite Briselu to što vam je Brisel učinio uslugu da vam pomogne da dođete na vlast u Srbiji. Ne možete vi interese Srbije, KiM, elektronsko poslovanje, privredu, banke i bilo šta drugo koristiti da vraćate uslugu EU. To morate platiti iz svoga džepa, gospodo naprednjaci i SPS-ovci.Ako vas je EU dovela na vlast, vi to platite iz svoga džepa, a ne građanima Srbije i našim ekonomskim i drugim pravima interesa. Na kraju, što se tiče ova dva zakona, nije svaki napredak, gospodo ministri napredak, ima i određenog napretka koji vodi unazad. Najbolji primer je SNS, koju građani Srbije zovu „srpska nazadna stranka“, koja nije nikakav napredak donela u Srbiju, nego samo probleme u funkcionisanju ove države. Pominjala je koleginica narodni poslanik i „amazon“, kao ne znam kakav vrhunac digitalne kupovine i savremenog potrošačkog društva. „Amazon“ je džungla, gospodine ministre. Znači, elektronsko poslovanje može da nas odvede u jednu svojevrsnu elektronsku džunglu u kojoj ćemo se izgubiti kada ne budemo mogli da kontrolišemo bezbednost podataka koje vi na taj način delite sa EU, a da nikoga niste pitali u ovoj državi. Ova država je još uvek suverena i nezavisna država od Briselskog centralnog komiteta i nemate pravo da nas prodajete EU. Ako ste se vi prodali, nemojte da prodajete nas građane Srbije. Što se tiče druga dva zakona i mladog ministra….
Kolega Obradoviću, ovo je po ko zna koji put da moram samo da vas opomenem za terminologiju. Nemojte to, izdajnici, prodaja, molim vas. Nastavite sa govorom. Hvala.
Hvala predsedavajući. Upravo sam prešao na druga dva zakona i mladog ministra, gospodina Branka Ružića, on jeste mlad kao ministar, ali izuzetno iskusan kao partijski vojnik i činovnik. Zaista je danas interesantno videti dva partijska ministra, koji imaju toliko iskustvo u partijskom radu, a da nam predlažu nacionalnu akademiju za usavršavanje njihovih partijskih kadrova u državnoj upravi. Zaista, Nacionalna akademija za državnu upravu jeste jedna izuzetno dobra ideja, ali u državi koja nema partijsku birokratiju i u državi kojom ne vlada stranačko parazitski sistem. Od ulaska Dveri u politiku 2011. godine, tvrdimo, da je jedan od najvećih kancera našeg društva i države upravo partokratija i stranačko parazitski sistem koji vlada ovom državom. Zato tvrdim, da ova dobra ideja Nacionalne akademije za državnu upravu može veoma lako biti zloupotrebljena, čak tvrdim da će biti zloupotrebljena, da se napravi SNS i SPS akademija za njihove partijske kadrove u državnoj upravi. Jer, zapravo, vi ovim možete na jedan veoma jednostavan i elegantan način, da o državnom trošku usavršavate partijske kadrove koje ste zaposlili na državnim mestima i funkcijama. Recite mi u kojoj tački ovog Predloga zakona, gospodine ministre, vi garantujete da se to neće desiti? U kojoj tački ovog Predloga zakona, ste se vi usprotivili partijskom zapošljavanju? U kojoj tački ovog Predloga zakona vi ste se usprotivili napredovanju u državnoj službi partijski zaposlenih lica? U kojoj tački ovog Predloga zakona vi ste osporili partijsko zapošljavanje, kupljene diplome i vaše partijske kadrove koji vladaju ovom državom, a da ne zaslužuju da se uopšte nalaze na tim državnim funkcijama? Recite mi gde to piše u ovom zakonu, i ja ću da glasam za njega. Ja ću da budem prvi koji ću da dam glas za takav zakon, koji će da ispita sve kupljene diplome u državnoj službi, koji će da otpusti sve partijski zaposlene, vaše partijske parazite kojim ste naselili državnu upravu, one koji rade za vreme svog radnog vremena u državnoj upravi partijske poslove. Oni među njima koji ne dolaze na posao, već rade samo za stranku, oni među njima koji nameštaju tendere vašim partijskim firmama, burazerskim, kumovskim i drugim kombinacijama, pa kada to stavite u ovaj predlog zakona onda ćete da dobijete podršku Srpskog pokreta Dveri, do tada ovo je za nas isključivo partijska akademija za dodatno usavršavanje partijskih kadrova SNS i SPS. Evo kako bi izgledao ovaj predlog zakona kada bismo samo malo, jednu reč zamenili. Kaže ovako – strategija definiše više jednako važnih oblasti unapređenja koja zahtevaju temeljan pristup i višedimenzionalni proces uvođenja savremenih principa i trendova upravljanja partijskim resursima u sistemu. Uspostavljanje sistema za upravljanje ličnim razvojem i karijerom partijskih službenika ili predlaže se donošenje zakona po hitnom postupku budući da bi njegovo nedonošenje po hitnom postupku moglo da prouzrokuje štetne posledice po rad organa partijske uprave i drugih partijskih organa na koje se odnose. Dakle, jasno je gospodine ministre, pa vi nemate ni jednu jedinu garanciju da ovo neće biti partijska akademija, da se ovde neće stručno usavršavati samo partijski postavljeni državni funkcioneri i da njihovi predavači i oni koji će ih obučavati, neće opet biti partijski postavljeni. Dakle, ovo je jedna komedija, ali je za nas, kao građane Srbije ovo tragikomedija, zato što vi sada počinjete da koristite državnu upravu i da o državnom trošku zapravo pravite dalju selekciju vaših partijskih kadrova na čelu ove naše unesrećene države pod vlašću SNS i SPS. Dakle, vi ovim zokružujete mehanizam partijske kontrole ove države. Vi na ovaj način tačno hoćete da vidite u potpunosti ko vam je lojalan u državnoj upravi i onaj ko vam je lojalan taj ide napred, taj prolazi akreditacije, taj prolazi stručno usavršavanje, on može da ide dalje, a svako ko ne želi da bude stranački obojen u državnoj administraciji, svako ko je u opoziciji, tj. glasa za opoziciju u državnoj administraciji, biće zaustavljen na putu napredovanja kroz vašu Nacionalnu akademiju za stručna usavršavanja zaposlenog. Dakle, genijalno ste ovo smisli. Čestitam gospodinu Ružiću, ovo je jedan od najboljih partijskih programa koji je on do sada napravio i uradio. On je osmislio da o državnom trošku usavršava svoje partijski zaposlene ljude iz SPS. Svaka čast, ali vam ne može proći, a da mi to ne primetimo. Dakle, jasno je koja je vaša ideja sa ovom akademijom. Jasno je da vi iznova želite da zloupotrebite državu da biste zapravo dalje zapošljavali i dalje na višim funkcijama podizali vaše partijski zaposlene ljude. Na kraju, želim samo i da vam predložim rešenje za direktora ove Nacionalne akademije. Mislim da se radi o čoveku koji je osvedočeni borac za našu državnu upravu, koji već ima nekoliko funkcija u državi, što ga preporučuje na još jednu funkciju, o šefu svih naših tajnih službi, predsedniku Srbije, predsedniku SNS, vršiocu dužnosti predsednika Vlade Republike Srbije, koji se juče, kao predsednik sastao sa tri premijera, jer mi nemamo premijera pa ne može premijer da ode u Bugarsku, jasno je da bi Aleksandar Vučić mogao, pored gradonačelnika Beograda, da bude i direktor Nacionalne akademije za državnu upravu. Ali, umesto toga, što je naravno samo šala na račun toga koliko je zloupotreba države od strane Aleksandra Vučića, želim da dignem svoj glas u ime svih onih istinskih i pravih stručnih i vrednih ljudi u državnoj upravi, koji rade za izuzetno male plate, koji rade veliki izuzetan posao kao svi ovde zaposleni u Narodnoj skupštini Republike Srbije, za izuzetno male plate, koji su mobingovani, na koje se dere predsednik Skupštine, Maja Gojković, koji imaju ogroman problem sa tim da ih pritiskaju njihovi partijski zaposleni sa kupljenim diplomama, državni funkcioneri, koji ne mogu da rade svoj posao zbog mita i korupcije u državnoj upravi i koji su na svaki drugi način onemogućeni da sprovode zakon. Znači, u državnoj upravi ima kvalitetnih ljudi, ali oni nemaju uslove da normalno rade zato što ih vi, partijski paraziti, oni koji ste tu postavljeni preko vaših partija, oni koji ste podelili plen između sebe kada ste pobedili na izborima, zloupotrebljavate i maltretirate i ponižavate ovako malim primanjima i odnosom prema njima.
Kolega Obradoviću, obraćajte se meni, molim vas.
Naravno, gospodine predsedavajući, vi ste deo te partokratije, stranačko-parazitskog sistema.
Dobro. Hvala.
Nemojte brinuti da ja vas tu izostavljam iz toga.
Isključivo meni. Molim vas. Znači, nemojte u množini.
Dakle, ja razumem da su gospodin LJajić i gospodin Ružić, se dogovorili koliko procenata ovoj Nacionalnoj akademiji ide SNS-u, koliko SPS-u. [[Isključen mikrofon.]]
Kolega Obradoviću, mi treba da budemo dobri domaćini i naravno da vodimo jednu konstruktivnu i dobru raspravu, a ne da ovde tako govorimo o nekim dilovima, ne mogu ni da vas razumem šta vi govorite. (Boško Obradović: Šta sam sad uradio?) Molim vas, ipak je ovo visoki dom, Narodna skupština. (Boško Obradović: Dozvolite mi da nastavim. ) Daću vam još jednu priliku da nastavite, ali u tonu koji je politički korektan. Hvala.
Hvala puno. Vrlo ste ljubazni. Dakle, da vam to slikovito prikažem. Kada ministar, koji je partijski čovek, postavi direktora Nacionalne akademije, koji će biti partijski čovek i postavi sve članove Programskog saveta Nacionalne akademije, koji će svi biti partijski ljudi, podeljeni iz svih stranaka vlasti, to se zove stranačko-parazitski sistem. Kada na obuku kod takvih predavača, koji su partijski predavači, dođe partijski zaposleni iz državne uprave, on će dalje napredovati u odnosu na onog u državnoj upravi, koji nije partijski zaposlen, samo zato što je partijski zaposlen. E, to se zove – partijski stranačko-parazitski sistem, koji razara tkivo ovoga društva i države. Zato Dveri ne mogu da podrže formiranje ove Nacionalne akademije, jer ona nije Nacionalna akademija, ona je partijska akademija SNS i SPS. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Rasim LJajić. Izvolite.
Vrlo kratko. Dakle, mi ne prepisujemo nikakve zakone. Ovo je apsolutno zakon koji je rađen ovde u Srbiji, uključujući eksperte, privredu, akademsku zajednicu, sve zainteresovane strane i da je izvorna apsolutno srpski zakon. Mi se nalazimo u procesu pridruživanja EU, i u tom pogledu imamo i interes, imamo neke obaveze oko usklađivanja zakonske regulative sa EU u bilo kojoj oblasti. Ovo je jedna od tih oblasti. Međutim, ovde mi preuzimamo potpuno tehničke standarde koje preuzimaju i druge zemlje koje nisu članice EU. Mislim da i Rusija preuzima ove tehničke standarde jer ima interes. Zato što ima interes radi se o čisto tehničkoj stvari, da bi svoje elektronske usluge mogli da koriste i u drugim zemljama, kao da i drugi korisnici koriste, recimo u našoj zemlji, ove kvalifikovane elektronske usluge. Prema tome, radi se o preuzimanju čisto tehničkih standarda i to je naš interes. Ništa bolje za sada ne postoji od toga. Od tih standarda niko nije izmislio bolje. Ako neko izmisli bolje usluge, verovatno ćemo morati i to da prihvatimo, jer je opet to naš interes. Mi to nismo izmislili. Dakle, ovo nije izmišljanje tople vode nikakve, već preuzimanje onih standarda koji već postoje. U ovom slučaju to je EU te standarde, odnosno zemlje članice EU, ali vas uveravam da se ne radi o prepisivanju, već preuzimanju određenih delova te direktive koju ste citirali i pre svega tehničkih standarda koji postoje u okviru te direktive. Što se tiče bezbednosti. Mi takođe ništa novo ovde ne donosimo ovim zakonom u smislu veće ili manje bezbednosti. Dakle, sve ono što je neko mogao sada da preuzme, recimo sa APR-a, podatke o nekoj firmi, to će moći i sad da radi. Nema novih, u tom pogledu rizika, čak i da hoćete. Mi objavljujemo šeme i tu smo prihvatili vaš amandman, koji nećemo sada slati samo Evropskoj komisiji, nema ni obavezu, ni zemlje koje su članice EU nemaju obavezu da šalju svoju elektronsku šemu Evropskoj komisiji, ali imaju interes. Imaju interes, zato što će te usluge onda moći da koriste i druge zemlje i oni će moći da koriste usluge u drugim zemljama, ali ne postoji obaveza ni za zemlje članice EU. Takođe smo prihvatili vaš amandman oko tog reciprociteta i oko standarda. Šta to znači? Mi ne možemo da sprovodimo nikakav reciprocitet i da potpisujemo međunarodne sporazume sa drugim zemljama koje nisu članice EU, ako nam ti standardi nisu u jednačenju. Sutra ako hoćemo, ne znam, sa nekom zemljom koja nije članica EU, da potpišemo taj sporazum, i ta zemlja ima iste standarde. Ako su nam standardi različiti, džaba nam volja da taj sporazum potpišemo. Tu smo prihvatili onu odredbu vašu oko reciprociteta, apsolutno. Dakle, i ne samo EU, iako je to naš interes, slaćemo ako je interes, već da šaljemo i drugim međunarodnim telima koja su nadležna za ove poslove. Dakle, i Kina i Rusija i SAD, svugde gde imamo interes mi ćemo objavljivati ovu našu šemu. Prema tome, zaista nema nikakvog straha posebnog. Ja znam da je oblast apstraktna i da je najlakše reći – podaci će ići ovamo, podaci će ići onamo. Ne postoji ništa što do sada niste mogli da koristite, bilo ko, i ovde u zemlji, i stranci. Mi samo smatramo da je ovo način koji će smanjiti značajno moguće zloupotrebe, moguće falsifikovanje dokumenata i potpisa i opšte komunikacije. Ovo je unapređenje, zato što znate kad nešto pošaljete da li je stiglo i kada je stiglo i ko je primio. Ne možete, kao do sada, npr. ja vama pošaljem mejl, vi kažete sutra - ja nisam dobio ništa. Sutra se pojavimo na sudu, vi kažete - ja nisam dobio, a ja kažem - ja sam poslao. DŽabe je moje što ja kažem da sam poslao. Sada se zna tačno vreme kada je neki dokument poslat, sa koje adrese, da je ta adresa autentična i zna se da ste vi to primili i zna se tačno u koje vreme. Prema tome, nema zaista mesta nikakvoj mistifikaciji ili pokušaju da se sad sve ovo prebaci na neke bezbedonosne aspekte. Uvek, i to sam rekao, postoje bezbedonosni rizici i sa zakonom i bez zakona. Kako napredak tehnologije ide, ti rizici se povećavaju. To nije samo sada problem naše zemlje, to je generalno globalni problem. Ti izazovi će se povećavati, i ja verujem da će se pronaći i mere da se oni lakše prevaziđu.
Hvala, ministre. Pravo na repliku, Vladimir Orlić. Izvolite.
Osnov je pominjanje stranke i neke navodne obaveze SNS prema nekom izvan Srbije, a što je maločas izrekao ili izrekla ovdašnja verzija Ruže Tomašić. Što se tiče naših obaveza, jedina obaveza, dame i gospodo, koju mi imamo jeste obaveza prema svom narodu i svojoj zemlji, i to je nešto što potiče iz onoga ko smo, šta osećamo i koliko brinemo za one do kojih nam je stalo. To je više nego jasno. E sad, zašto se time bavi ovdašnja verzija Ruže Tomašić? Inače, Ruža Tomašić, za onoga ko eventualno ne zna, je bila poslanica u Hrvatskom saboru, jedina koja se protivila evropskim integracijama. Bila je strašno žučna, vrlo oštra u diskusijama, baš otprilike ovako kako ih mi slušamo sada, da bi čim se pokazala i najmanja šansa za to, ugrabila priliku i hop - skočila u Evropski parlament, na dobru platu. Mi znamo da onaj ko ovde voli tako da žustro govori o EU i da kritikuje sve evropsko, taj nema ništa protiv evra, tako da je ovde paralela više nego jasna. Inače, zgodna okolnost, Ruža Tomašić je baš iz Hrvatske stranke prava, neoustaške stranke sa kojom ima veze i ova naša verzija iste gospođe. I, kad priča o obavezama, možda ne bi bilo loše da objasni sebi i ljudima koji eventualno sede oko njega, a ne znaju pored koga sede, kakve su njegove obaveze prema Hrvatskoj stranci prava, njenim prijateljima iz Udruženja veterana HOS-a, ili možda, s druge strane, kakve su njegove obaveze prema bugarskim neofašistima iz partije Ataka, ili možda prema nemačkim neofašistima iz AFD-a, kojima se divi i kojima čestita. Uz toliko ekstremista među prijateljima, ja i ne vidim šta bi to evropsko mogla da bude srpska verzija Ruže Tomašić, ili možda grešim? Možda baš želi da pokaže kako nije ekstremista, pa je i ovom raspravom, kao i svaki put kada ustane, pokazao da je zapravo umeren, umeren u rasuđivanju. Hvala.
Hvala. Reč ima Sonja Pavlović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, ja vas najlepše molim da poštujete član 107, da je govornik dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Do sada smo imali prilike od prethodnog govornika da čujemo sve u nekim opštim zamenicama – ovi, oni, koji su, a sada smo odjednom dobili imena, te saznasmo za Ružu Tomašić. Zaista ne znam kakve veze Ruža Tomašić ima sa ovom Skupštinom. Dajte, molim vas, da se uozbiljimo, nemamo mi beskrajno vremena. Ili gospoda iz vladajuće većine imaju neko novo, prošireno izdanje Poslovnika, kao i vi, a nama ste ostavili ovo staro, pa mi nekako nikako ne možemo da se uskladimo, evo već dva dana. Najlepše vas molim da poštujemo Poslovnik jedan, koji god da je to Poslovnik, ali podelite nam svima to novo prošireno izdanje, da bi znali kako da se ponašamo. Hvala.
Hvala. Ja bih više bio za to da svakome u Narodnoj skupštini damo pravo da izrazi svoj politički stav. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje?
Apsolutno želim da se izjasni. Ne može svako da izražava svoj politički stav kad god mu padne na pamet, a naročito svoj politički stav o Ruži Tomašić.
Hvala. Reč ima Đorđe Milićević, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Slažem se sa onim što je malopre izrekla koleginica Pavlović, treba da poštujemo dostojanstvo i ugled Narodne skupštine Republike Srbije, ali ne treba da imamo i dvostruke aršine i dvostruke standarde, pa onda samo kada govore poslanici pozicije moramo da poštujemo dostojanstvo, a kada saslušate malopređašnjeg govornika koji dolazi iz redova opozicije, onda to ne treba da činimo. Tokom malopređašnjeg govora više puta je spomenuta SPS zajedno sa SNS, navodno da se SPS prodala, da smo se dogovorili. Možda to malopređašnji govornik smatra da treba tako nešto da funkcioniše, ali mi, naravno, ne funkcionišemo i ne radimo na takav način. Da nas je neko doveo na vlast, da imamo obavezu prema nekome itd. Doveli su nas građani Srbije i imamo obavezu i odgovornost samo prema građanima Srbije. Ova Vlada Republike Srbije ima ogromno poverenje i podršku građana Srbije. Ako to nekome nije jasno, pogledajte rezultate poslednjih predsedničkih izbora, pogledajte rezultate koje je ostvario zajednički kandidat vladajuće koalicije, Aleksandar Vučić, pogledajte rezultate poslednjih vanrednih parlamentarnih izbora. Znate, demokratija i vlast se ne ostvaruje na ovakav način, kroz pokušaj opstrukcije, kroz haos, ne ostvaruje se na ulicama, ostvaruje se na izborima. Legitimno je pravo da svaka poslanička grupa ima svoj stav, da svaka politička stranka ima svoj stav, ali suštinski je najvažnije da li na pravi način vrednuju i prepoznaju taj stav građani Srbije. Prošlo je vreme ovakvih žustrih govora, prošlo je vreme ovakvih političkih parola, građani se opredeljuju na osnovu rezultata, a rezultati su u konkretnom slučaju na strani Vlade Republike Srbije. Zahvaljujem.
Hvala vam, kolega Milićeviću. Reč ima Neđo Jovanović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Mislim da ste i ovaj put, kao i ranije, kada je u pitanju opozicija, prvo reklamiram povredu čl. 106. i 108. Poslovnika, ispoljili veliki stepen tolerancije prema narodnim poslanicima iz opozicije, a naročito stepen tolerancije tamo gde je nedopustiv. Molim vas, gospodine predsedavajući, da imate u vidu sledeće činjenice, a to je da svi mi ovde narodni poslanici imamo svoj lični i etički kodeks, svoj moral. To imaju i ministri koji sede ovde, i gospodin Ružić i gospodin ministar LJajić. Ako je tako, a jeste tako, onda nemojte dozvoliti da neko taj moral vređa na način kako je to učinio poslanik Dveri. Reći nekome da izdaje, odnosno prodaje državu, to nije ništa drugo nego flagrantna uvreda, a uvreda samim tim i građana Srbije koji su nas birali. Molim vas da prema onima koji licemerjem, a ovde je licemerje dostiglo svoj vrhunac, nemojte dozvoliti da to licemerje stalno bude ogledalo ove Skupštine prema građanima. To mi ne smemo da dozvolimo. Licemerje je zbog toga što upravo oni koji nas optužuju da prodajemo i da izdajemo državu ukazuju na kolegijumima i na radnim telima ove Skupštine da je opozicija ugrožena. Da li je ugrožavanje, gospodine predsedavajući, ako neko u svom govoru, kao što je to učinio govornik, govorim govornik, izneo najdestruktivnije reči kojima se direktno vređa ugled Srbije? Srbija nikom neće biti prodata i nikada neće biti izdata. Zahvaljujem se.
Hvala. Naravno, ja sam intervenisao nekoliko puta. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne) Hvala. Pravo na repliku ima Boško Obradović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Pre svega, odgovor gospodinu ministru Rasimu LJajiću. Kompletan zakon je prepisana uredba EU, broj 910/2014 Evropskog parlamenta. Jedina tačka koja nije prepisana je tačka 12. ove uredbe, samo zato što tu stoji da su ovo obaveze koje su predviđene isključivo za države članice EU, pa samim tim niste mogli da ih prenesete u domaće zakonodavstvo. Dakle, mi ozbiljno pratimo šta vi radite, gospodine ministre, i to ne možete sakriti. Dakle, što se tiče problematike da se neko prepoznao kao izdajnik ja zaista danas nisam upotrebljavao reči da ste vi izdajnici to sam prošli put koristio. Tako da nema razloga, ne znam zašto ste se prepoznali u tome, ja sam govorio o nečemu drugom, da ste dolaskom na vlast preuzeli određene obaveze prema nekome ko vas je doveo na vlast i da sada hoćete da te obaveze i te dugove platite preko grbače srpskoga naroda, preko KiM i drugih usluga koje sada vi hoćete da vratite onome ko vas je doveo na vlast. To je kupoprodajni ugovor, možda to nije elektronsko poslovanje gospodine LJajiću, ali je kupoprodajni ugovor. Znači, mi vas dovedemo na vlast, još su vas doveli petog oktobra, vi ste gospodine ministre deveti put ministar, vi ste više puta učestvovali u ovim kupoprodajnim aktivnostima. Dakle, oni vas dovedu na vlast…
Kolega Obradoviću, ne mogu više da vam dam, na taj način da govorite i da govorite o kupovini i prodaji ljudi, poslanika, ministara, molim vas, završite u jednom korektnom tonu. Evo, izvolite, još jedna prilika, posle toga moraću da vam uzmem reč. Prijavite se. Hvala vam.
Hvala vama pre svega i rekli ste jednu veoma važnu stvar da u ovom parlamentu svako ima pravo na slobodu političkog govora, a ja ću za kraj reći jednu drugu stvar. Moram da obavestim predstavnike vladajuće većine u Narodnoj skupštini Republike Srbije da Evropski parlament čine i evroskeptici, da je veliki broj članova Evropskog parlamenta oni koji su protiv EU i centralnog komiteta iz Brisela. Da je Velika Britanija napustila EU. Morate da budete u toku sa savremenim kretanjima u Evropi. To vam samo preporučujem.
Hvala kolega Obradoviću. Povreda Poslovnika, Milorad Mijatović. Izvolite.
Zaista, osećam se veoma loše slušajući ovu raspravu. Dugo se odlučujem da kažem nekoliko rečenica ili reči o pseudo-nacionalistima, pseudo-tradicionalistima, isto tako o turbo-religioznim članovima pokreta Dveri. Turbo- religiozni, zašto to kažem? Zbog toga što nam ovde prodaju nešto što je davno prevaziđeno. Zato što hoće da nametnu ono što je prevaziđeno, ono što je regres. Srbija koja ide u EU, dakle, evropska Srbija će zaista biti i mi ćemo se na tome zaista truditi i mi ćemo uspeti. Zašto ovo kažem? Zato što oni žele da mi stalno obučemo jelek, opanke, da uzmemo frulicu i da čuvamo ovce. To nećemo. Mi hoćemo elektronsko poslovanje. Mi hoćemo da budemo zajedno sa drugim zemljama konzistentni, da možemo da budemo u Evropi. To i jesmo, moderna Srbija. To je ono zašta se zalaže SDPS. Mi imamo rezultate, ti rezultati su veoma jasni, a rezultati u politici jeste ono što narod kaže. Zato je narod u glasanjima rekao šta misli o nama, o vladajućoj poziciji. Zato je i Evropa rekla šta misli o nama, jer smo zaista otvorili poglavlja, zato su i sve ozbiljne zemlje i Rusija, i Kina, i Amerika i te kako gledaju šta radi Srbija, ova nova, ova moderna Srbija kojoj mi težimo. Ona Srbija za koju se zalaže pokret Dveri, zaista ta država će izgubiti, u to budite sigurni i iza toga stojimo. Rezultati ministra LJajića su pokazali šta znamo i šta umemo.
Hvala vam. Profesor Ševarlić se javio. Molim vas, po kom osnovu ste se javili.
Povređen je član 107. dostojanstvo Narodne skupštine. Jedan sam od narodnih poslnika koji ovde dolazi u opancima. Kolega Mijatoviću…
Molim vas, meni se obraćajte, nemojte direktno.
Gospodine predsedavajući, mislim da opanci nisu retrogradni. Retrogradne su mnoge druge stvari koje smo ovde slušali i koje su se događale u ovoj Skupštini. Budući da sam nestranački poslanik iako se nalazim u poslaničkoj grupi Dveri jer sam bio na listi koalicije Dveri DSS, kao nestranački poslanik, kandidat, mislim da treba ovakve stvari da sankcionišete. Imam dve nošnje. Jedna je SNB, to je Karađorđevićev znak, jer su svi oni bili vojnici, što mnogi ovde ne znaju. Druga je teget, jer ona pripada Karađorđevićima koji su bili državnici i trgovci. Valjda ste sada nešto naučili, oni koji misle da su opanci samo retrogradni.
Hvala profesore. Povreda Poslovnika, Đorđe Milićević. Izvolite.
Kolega Marinkoviću ukazujem na član 106. Poslovnika o radu Narodne skupštine želeći pre svega da vam pomognem, jer znam koliko je u određenim trenucima teško uspostaviti red na sednici Narodne skupštine Republike Srbije. Dakle, član 106. kaže - narodni poslanik može da govori samo o tački dnevnog reda i niko ne može da prekida govornika niti da ga opominje osim predsednika Narodne skupštine, u konkretnom slučaju predsedavajućem, u slučajevima predviđenim ovim Poslovnikom. Pred nama su danas, gospodine Marinkoviću, četiri veoma važna zakonska predloga. Mislim da smo se u ovom trenutku previše udaljili od teme, previše smo se udaljili od onoga što jeste suština, molim vas da se vratimo na raspravu po dnevnom redu. Ne želim da se Skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika.
Hvala uvaženi kolega, imamo još jednu povredu Poslovnika. Reč ima Dragan Vesović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Povredili ste član 109. jer ste propustili da izreknete opomenu kolegi narodnom poslaniku iz vaše poslaničke grupe i meni je u jednom momentu predstavljalo veliko zadovoljstvo da ste počeli da vodite sednicu na način kakav treba da bude, da date da se čuje i drugo mišljenje, a onda ste upali u nešto što se zove, partijska disciplina. Jako ste postali osetljivi na izlaganje gospodina LJajića koji je vaš predsednik i vašeg stranačkog kolege. Ja nisam turbo-religiozan, ja sam Srbin hrišćanin, pravoslavne vere, dvostruki hadžija. I ja se osećam uvređenim, gospodine predsedavajući. Zato vašem šefu poslaničke grupe treba da date opomenu, jer ja nisam kvazi-patriota nego sam patriota, i nisam kvazi-tradicionalista nego jesam tradicionalista i jesam srpski nacionalista i jesam čovek koji ima potpuno razumevanje za ma koju veru, ma koju rasu, ma koji pol i ma koju religiju. Skrećem vam pažnju da se to već nekoliko puta u ovom zdanju ponavlja. Ja nikada, a vi to vrlo dobro znate, nikoga ni na kojoj osnovi nisam vređao. I ne dozvoljavam da mi se kaže da sam turbo-religiozan. Da, ja sam Srbin pravoslavne hrišćanske vere i religiozan sam. I nemojte da mi dirate moja verska osećanja. Ja sada malo oštrije reagujem, jer sam zaista uvređen. Ovo nisam očekivao od kolege koji ima toliki broj godina i koji ima ta zvanja. Zahtevam da primenite Poslovnik, član 109, koji kaže da ovako nešto treba da bude sankcionisano opomenom. Hvala.
Hvala, kolega Vesoviću. Gledam da imam isti aršin prema svakom narodnom poslaniku. Nisam izlaganje profesora Mijatovića shvatio uvredljivim. Vi imate pravo da budete šta god želite, to je vaša lična stvar i to ste sada i rekli. To je dozvoljeno. Imate pravo da govorite šta hoćete i to je, u stvari, pokazatelj koliko smo demokratični kada vodimo sednice, da imate mogućnosti da kažete šta želite, koliko želite i koliko vam to Poslovnik dozvoljava. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u Danu za glasanje? (Ne) Povreda Poslovnika, Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam se javljao na povredu Poslovnika više puta, ali ovo je prvi put da dobijem reč. Javio sam se još posle izlaganja „kamenka dverića kupusića“, zbog uvreda koje je uputio ovom parlamentu, odnosno poslaničkim grupama većine. Javio sam se i zbog opanka. Član 103, 106. i 107. Sada se i ja osećam uvređenim. Postoje dve vrste opanaka – jedan je radni, jedan je paradni. Moj opanak je radni. Kolega koji se javio i poslanička grupa kojoj on pripada, njihov opanak je paradni. To je osoba koja je svojevremeno uzela 60 hiljada evra od Dušana Petrovića, da napiše hiljadu malih studija o zadrugarstvu, koje nikad nije napisao. Očigledno da je to deo tog parazitskog sistema o kome je govorio „kamenko dverić kupusić“, koji se zalaže za pećinsku Srbiju – ono, doneseš kamen iz Inđije za kupus, udariš novinarku, ali da bude povelički kamen, da se slučajno ovog puta ne izvuče. Stoga sam uvređen više puta, pa čak i kao vernik. Vera mora da bude iskrena. Ne možete da odete kao „kamenko dverić kupusić“, da se zakunete u Hilandaru, na ikoni Trojeručici da nećete praviti stranku već porodičnu organizaciju, a onda uzmete 5.000 evra i prevarite. Onda vi ne treba da se kunete na toj ručici, već na ikoni koja bi se, recimo, zvala „sveti Boško levoručica“. Hvala.
Ja ću poslušati mog uvaženog kolegu Đorđa Milićevića, to pravo mi daje i Poslovnik. Nastavljamo sa sednicom. (Marijan Rističević: I tražim da se glasa o povredi Poslovnika.) Reč ima narodni poslanik Jovan Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Drago mi je da smo se konačno vratili na temu ove sednice. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u mojem izlaganju kao predsednik Kluba samostalnih poslanika usredsrediću se, pre svega, na dva zakona koja se tiču javne uprave – na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, kao i Predlog zakona o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu. Kako o ovim zakonima, tako i o preostala dva zakona, znatno detaljnije će tokom daljeg toka rasprave govoriti moje kolege iz poslaničkog kluba. Opšta ocena o ova dva zakona je da su nejasni, konfuzni, nedorečeni, bez jasno definisanih nadležnosti, koje se uz to često i međusobno preklapaju, da otvaraju prostor za politizaciju, korupciju, klijentelizam, te da će prevashodno proizvesti negativne posledice, odnosno da će umesto da doprinesu poboljšanju kvaliteta rada javne uprave, tj. neophodnom jačanju administrativnih kapaciteta, samo dovesti do njihovog daljeg slabljenja. Ministar je juče rekao da je akademija samo jedna kockica u mozaiku. Međutim, bez obzira na to koliko je ta kockica lepa, čista i ispolirana, a to je pod velikim znakom pitanja, ona ne može da promeni izobličeni izgled čitavog mozaika, odnosno ne može da promeni stanje u našem društvu koje je izuzetno loše. Povrh toga, ovi zakoni su i u suprotnosti sa strateškim ciljem – članstvo u Evropskoj uniji, koje je na samom početku svog ekspozea proklamovala predsednica Ana Brnabić. Naime, ovim zakonima su narušeni kriterijumi Evropske unije u vezi sa sprovođenjem reforme javne uprave, koji su ujedno i kriterijumi „Sigma misije“, zajedničkog tela OECD-a i Evropske unije. Podsetiću vas da su ti kriterijumi sledeći – transparentnost, odgovornost, depolitizacija, profesionalizacija i efikasnost. Podsetiću, takođe, da je Strategijom proširenja EU reforma javne uprave postavljena kao jedan od tri osnovna stuba reformi na putu ka članstvu u EU. I pored toga, kao i planova i mera reformi koje je predstavila posebna radna grupa za reformu javne uprave, koja je formirana na osnovu Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, poslednji izveštaj o implementaciji Akcionog plana za sprovođenje reforme javne uprave doneo je poražavajuće rezultate. Samo trećina tog plana je ispunjena, a o tome je govorila i prethodnica, gospođa Mićić. Svakako, ovde moramo da budemo korektni i da pomenemo činjenicu da je Vlada ipak dobila pohvalu zbog realnog prikazivanja napretka ili, preciznije rečeno, odsustva napretka u ovoj oblasti. O ozbiljnosti i iskrenosti pristupa evropskim integracijama svedoči i tačka 8. izjave o usklađenosti sa propisima EU, koje se odnosi na saradnju sa EU i učešće konsultanata u izradi propisa i njihovo mišljenje o usklađenosti. Naime, oba predloga zakona sadrže pod ovom tačkom tri istovetna paragrafa koji bezuspešno pokušavaju da sakriju činjenicu da do saradnje sa EU nije došlo. Umesto toga, daje se dugačko objašnjenje o formiranju interresorne posebne radne grupe. Sada ću govoriti nešto detaljnije o ova dva zakona, naročito o Zakonu o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu, mada ih je gotovo nemoguće odvojeno razmatrati, naročito zbog činjenice da izmene i dopune Zakona o državnim službenicima sadrže odredbe koje bi pre trebalo da se nalaze u Zakonu o akademiji. Ne sporeći potrebu za kontinuiranom obukom i stvaranjem profesionalne i efikasne državne uprave, ocena je da je Zakon o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu jedan megalomanski i neodrživ projekat koji će samo prouzrokovati velike dodatne troškove. Taj projekat, nažalost, podseća na dobro poznat primer doktoriranja na sopstvenom univerzitetu. Naime, u ovoj akademiji biće najverovatnije angažovani podobni predavači, koji će isto tako podobnim, pre svega partijskim kadrovima, izdavati diplome koje će im biti pokriće za rad na određenim mestima u javnoj upravi, odnosno otvoriti prečicu priučenim partijskim kadrovima tako što će dobiti formalno pokriće da su kompetentni. Na ovaj način samo će se nastaviti politizacija stručnih poslova, ubrzati odlazak stručnih kadrova a samim tim smanjivaće se i efikasnost javne uprave. Na ovaj problem sam posebno upozorio prilikom rasprave o izboru nove Vlade, odnosno Zakonu o ministarstvima, kada sam se usprotivio formiranju posebnog ministarstva za evropske integracije, zbog očekivane politizacije stručnih poslova i svih posledica koje ona sa sobom nosi. Nažalost, nismo morali dugo da čekamo na negativne posledice. Tako su kadrovi koji su i više od 10 godina proveli u Kancelariji za evropske integracije, koja je utopljena u ministarstvo, i koji su u velikoj meri nosili tehnički deo ovog procesa, nastavili da napuštaju državnu službu. Nikoga ne bi trebalo da čudi da ljudi sa tolikim iskustvom i znanjem, ukoliko imaju minimum samopoštovanja, ne mogu, na primer, da prihvate da neko, i to protivno zakonu, bude postavljen na mesto pomoćnika ministra sa mesta mlađeg savetnika. Ovde je konkretno reč o pomoćniku ministra za evropske integracije u Sektoru za komunikacije, obuku i pripremu srpske verzije pravnih tekovina EU. U biografiji ove osobe, koja je dostupna na sajtu ministarstva, piše da je diplomirala 2014. godine i da je pre preuzimanja ove pozicije kraće od tri godine radila u kabinetu ministra bez portfelja za evropske integracije kao mlađi savetnik, a kao najveće profesionalno dostignuće navedeno je da je bila u grupi 70 studenata koji su 2012. godine putovali u Evropu preko inače odličnog programa evropskog pokreta u Srbiji. Verovatno još drastičniji primer je državni sekretar u istom ministarstvu, koji je doduše postavljena ličnost, pa se stoga na nju ne primenjuju odredbe zakona koje se odnose na minimalnu dužinu radnog staža, kao što bi trebalo da se primenjuje na pomoćnika ministra, koja je diplomirala turistički i hotelijerski menadžment na Univerzitetu „Singidunum“, da bi zatim radila kao mlađi savetnik u Poslaničkom klubu SNS, odnosno savetnik u prethodno pomenutom kabinetu bez portfelja zaduženog za evropske integracije. Mislim da je iz svega navedenog jasno da je jedan od glavnih ciljeva Nacionalne akademije da legitimizuje kadrove poput ovih, a kojih svakako ima mnogo. Ovakva praksa će demotivišući uticati na sve one koji su se redovnim putem usavršavali i napredovali i samo će doprineti daljem odlivu kvalitetnih kadrova iz državne uprave. Stoga, očekivanje da će ovakva akademija da bude brana partijskom zapošljavanju je neutemeljeno. Postavlja se takođe pitanje u vezi sa oba zakona o javnoj upravi, da li je možda namera da se njihovim usvajanjem degradira i državni i stručni ispit? Ovo je samo jedno od mnogih pitanja koje ovi zakoni donose, a tih pitanja je neuporedivo više nego što ima odgovora koje daje. Na primer, tu je i pitanje preklapanja nadležnosti akademije, službe za upravljanje kadrovima i Ministarstva za evropske integracije, pošto i pored utapanja ove službe u akademiju, ona će nastaviti sa radom, ali u nepoznatoj formi. Služba za upravljanje kadrova je tako, na primer, do sada obavljala obuke, objavljivala konkurse, osim u oblasti evropskih integracija, za šta je bila zadužena Kancelarija za evropske integracije i sada ministarstvo. Nameće se i pitanje šta će se dogoditi sa visokim službeničkim savetom, da li nastavlja da deluje u obliku u kojem je do sada delovao, pošto mi se čini da se spominje samo na jednom mestu u ovom zakonu. Sledeće pitanje je pitanje derogiranja nadležnosti Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koje vrši nadzor nad sprovođenjem zakona, i to način na koji su definisane nadležnosti programskog saveta Nacionalne akademije, kao i time što ga imenuje i razrešava direktor Nacionalne akademije. Ovo je samo još jedan primer principa centralizacije u svim oblastima koje sprovodi ova Vlada. Ovaj Predlog zakona po prvi put u novijoj istoriji sadrži, i u pravu nepoznatu, neutralnu kategoriju – lice. Postavlja se pitanje koja su to lica koja mogu da podnesu zahtev za akreditaciju, pošto lica mogu da budu fizička i pravna. I pored objašnjenja koja je juče dao ministar, naredno pitanje je – zašto se uvode termini koji nisu u duhu srpskog jezika, poput „houčing-koučing“, dok istovremeno vladajuća koalicija žestoko odbija da prihvati da postoje dva ravnopravna pisma u srpskom jeziku, što samo čini naš jezik bogatijim, a našim građanima pruža prednost u prilagođavanju savremenim tokovima. Očigledno je da su u pisanju ovog zakona kao uzor uzeti tekstovi na engleskom jeziku, koji su zatim nemušto prevedeni. Kada već govorimo o „houčingu“, postavlja se pitanje zašto se zanemaruje i u drugi plan gura dobra praksa mentorstva i prolazak pripravnika kroz sve sektore u okviru određene institucije, kao i zašto se ne poštuju kriterijumi za zapošljavanje? I ne samo da se ne poštuju kriterijumi za zapošljavanje, što smo videli na primeru pomoćnika ministra u Ministarstvu za evropske integracije, već se zakoni krše i tako što se veliki broj postavljenih lica u državnoj upravi drži u stanju vršioca dužnosti duže od zakonski predviđenog roka, tako da je ono što bi trebalo da bude izuzetak, postalo pravilo. Čini se da je i ovo zaostavština socijalističkog sistema kada su privremena, odnosno prelazna rešenja najduže trajala. Zahvaljujem se ministru što je juče pojasnio da se pojam rukovodilaca ne odnosi na funkcionere, ali se dalje postavlja pitanje da li postoji potreba da svi rukovodioci prolaze kroz ovakvu vrstu obuke? Povrh toga, da li u uslovima planirane racionalizacije javne uprave preopterećenosti jednog broja državnih službenika, manjine koja na najčešće na svojim plećima nose čitav sistem i koji su najkompetentniji, potrebno je od njih tražiti da idu na dalje obuke? Često se ovakav sistem opravdava zahtevima EU, ali je pitanje od kog ili, bolje rečeno, do kog nivoa bi državni službenici trebalo da se uključe u obuku, kao i kojom dinamikom? Ono što posebno zabrinjava jeste da zakon predviđa, u suprotnosti sa samim nazivom i namenom, da akademija, u skladu sa zahtevima pravnih i fizičkih lica, može da priprema i sprovodi komercijalne programe i da Vlada, ukoliko sam dobro razumeo, u svakom pojedinačnom slučaju određuje tarifu za usluge koje će pružati tim licima. Ovakve odredbe otvaraju prostor za korupciju i vraćanje usluga. Na ovaj način, takođe, moguće je provlačenje kroz mala vrata kadrova mimo javne uprave i postavlja se onda pitanje zašto se ovaj zakon jednostavno ne preimenuje u zakon o stručnom usavršavanju? Kada je pak reč o Zakonu o državnim službenicima, posebno bih se osvrnuo na član 49. koji predviđa preuzimanje zaposlenih bez konkursa, pukim dogovorom rukovodilaca između različitih nivoa vlasti. Navedene su autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave i gradske opštine, što je potencijalni izvor korupcije i politički motivisanog zapošljavanja, koje zanemaruje stručnost kao kriterijum. Na ovaj način bi, recimo, predsednik bilo koje opštine u Srbiji mogao da se dogovori sa bilo kojim ministrom o preuzimanju nekog zaposlenog, ponavljam, bez ikakvog konkursa. Siguran sam da ne moram da objašnjavam da će ova odredba samo ubrzati političke transfere nekompetentnih, ali politički podobnih kadrova sa lokalnog na republički nivo. Konačno, nekoliko reči o Zakonu o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama o poverenju u elektronskom poslovanju. Ukoliko bi sudili na osnovu dosadašnje negativne prakse po ovom pitanju u oblasti zdravstva, kao i u proceduri izdavanja građevinskih dozvola i u ostalim oblastima gde je uvedeno elektronsko poslovanje, razloga za preteran optimizam nemamo. Sredstva za realizaciju ovog zakona su predviđena, ali nigde nije navedeno za koju svrhu. Samo je navedeno da je osnovna sredstva potrebno 10 miliona dinara. Ukoliko se namerava nabavka novog hardvera, on nije ključan i neophodan. Ono što je bitno su kvalitetan softver, o čemu svedoči i jučerašnja sednica parlamenta, kao i obuka kadrova, pošto vladajuća koalicija svakako nema kadrove koji bi izneli ovako zahtevan projekat. Zbog svega prethodno navedenog u danu za glasanje poslanici Kluba samostalnih poslanika koji čine poslanici Građanske platforme i Nove stranke izjasniće se protiv predloženog zakona.
Zahvaljujem, kolega Jovanoviću. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Poštovani ministri, članovi Vlade, uvaženi narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pre početka moje diskusije želim da istaknem da će poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržati predloge zakona o kojima danas raspravljamo, jer to ovi zakoni u svakom slučaju zaslužuju. U ovom, da kažem, delu diskusije koji se odnosi na ovlašćene predstavnike poslaničke grupe, ja ću se najpre odrediti prema zakonu koji se odnosi na status Nacionalne akademije za javnu upravu, a kasnije, naravno, dotaći i ostalih predloga zakona koji su tema današnje rasprave. Danas smo čuli mnogo izjava vezanih za Nacionalnu akademiju za javnu upravu. Čuli smo i onih koji su konstruktivni i onih koji su, najblaže rečeno, nesuvisli. Uvaženi ministre Ružiću, ovaj potez koji se vezuje za statusnu pravnu stvar, a to je status Nacionalne akademije za javnu upravu, je jedan izuzetno odgovoran potez Vlade Republike Srbije i u svakom slučaju doprinosi nemerljivo efikasnosti i racionalnosti javne uprave u celini. Moramo da kažemo za sve one „neverne Tome“ da je ovo jedan način koji podrazumeva nastavak već započetog postupka sveobuhvatnih reformi javne uprave. Zašto govorim sveobuhvatnih reformi? Pa, mi smo već u reformskom procesu. Taj reformski proces se već nekoliko godina unazad, čak i duže, sprovodi kroz racionalizaciju javne uprave smanjenjem broja zaposlenih u skladu sa pregovorima i zaključcima koji se usvajaju zajedno sa Međunarodnim monetarnim fondom i Svetskom bankom i tu postoji odgovornost Vlade Republike Srbije koju građani Srbije prepoznaju, a to je da se smanjenje broja zaposlenih ni u kom slučaju ne dovede u situaciju da to postane socijalni teret, odnosno da to bude kontrolisano smanjenje zaposlenih u javnoj upravi i da se na taj način dođe do nivoa optimalnog broja zaposlenih u javnoj upravi sa kompetencijama koje zaposleni u javnoj upravi moraju da imaju. Ova dva zakona, o Nacionalnoj akademiji, kao i Zakon o izmeni i dopuni Zakona o državnim službenicima i te kako imaju refleksiju u odnosu na proces koji se vezuje za smanjenje broja zaposlenih, a to je svakako reformski proces. Zašto ovo govorim? Jednostavno, iz razloga što tek kada javna uprava dostigne onaj broj zaposlenih koji je optimalan za obavljanje poslova uprave, tek tada možemo pristupiti jednom pravom načinu, jednoj pravoj metodologiji usavršavanja, stručnog usavršavanja, edukovanja, odnosno sticanja određenih znanja i iskustava koji poboljšavaju kvalitet rada javne uprave. Čuli smo dosta konstruktivnih predloga. Jedan od njih je bio taj da se edukacija može sprovoditi i na individualan način, a to znači da je svako ko je zaposlen u javnoj upravi dužan da na sam sebi radi, da se edukuje, da se nadograđuje što se tiče svojih znanja i iskustva i to je u svakoj slučaju predlog koji je za uvažavanje. Međutim, ono što je bila kritika jeste - ako je to tako, a za šta će nam onda jedna institucija kao što je Nacionalna akademija za javnu upravu? Jedan od razloga jeste upravo taj što, bez obzira da li je zakonodavac propisao da se institucionalizuje jedan organ uprave, u ovom slučaju to jeste organ uprave, svako od zaposlenih u javnoj upravi, bez obzira da li je u javnoj upravi ili u nekim drugim sektorima, mora voditi računa o svom stručnom osposobljavanju i isticanju novih znanja i iskustava. To daleko efikasnije i lakše može da ostvari upravo preko jedne institucije koja se time bavi, jer ako se to prepusti individualno, dolazimo do voluntarizma, dolazimo do kampanjskog rada, dolazimo do onoga što sad već ima. Pa, i sada su i do sada mogli svi zaposleni u javnoj upravi sami sebe da edukuju, da rade na svom stručnom osposobljavanju, na sticanju novih znanja i iskustava. Zašto to do sada nisu činili? Pa, ako do sada nisu činili, kako da verujemo da će ubuduće da čine? Onda je, s jedne strane, u duhu harmonizacije sa zakonodavstvom EU stvarno naša obaveza da pomognemo tom procesu sricanja znanja veština, iskustava zaposlenim u javnoj upravi upravo preko Nacionalne akademije i onda tu postoji opravdanost Nacionalne akademije. Osim toga, ovaj zakon je, gospodine Ružiću, sa pravne prirode statusni zakon. Zašto? Pa, zbog toga što on reguliše samo status jedne institucije. Primedbe koje su vam upućene danas želim da ne prihvatite i siguran sam da ih nećete prihvatiti kada je u pitanju organizaciona struktura Nacionalne akademije. Naime, organi, naročito rukovodeći organi Nacionalne akademije, ne mogu biti definisani ovim zakonom. Zašto? Zato što su regulisani Zakonom o državnoj upravi. Po odredbama Zakona o državnoj upravi, direktora Nacionalne akademije postavlja Vlada Republike Srbije, takođe i njegovog zamenika. Direktor daje odgovarajuća ovlašćenja zamenicima. Danas smo čuli sijaset razno raznih izjava koje nemaju ni činjenično, pa ni pravno utemeljenje. Upravo se sprečava ono što nam se imputira kao vladajućoj koaliciji. Neće ovde biti partokratije, neće ovde biti stranačkog uticaja, niti billo čega, zbog toga što se na pijedestal stavlja struka i zapošljavanje na zaslugama. Zapošljavanje na zaslugama podrazumeva da svaki zaposleni, bez obzira da li je kandidat za zapošljavanje ili želi da napreduje u svojoj profesiji, mora to zaslužiti. Mora to zaslužiti, prevashodno, kroz vrednovanje njegovog rada, a vrednovanje njegovog rada podrazumeva i vrednovanje njegove mobilnosti na radu. Ako je to tako, a jeste tako, onda se daje jedna sveobuhvatna ocena da li on uopšte može da radi u javnoj upravi, kako bi servisirao potrebe građana. Zašto? Zbog toga što je javna uprava jedan od osnovnih servisa građana Republike Srbije i svake države koja na javnoj upravi zasniva zadovoljenje potreba građana. To nisu samo ekološke i komunalne potrebe, to su i potrebe koje se vezuju za prostorno planiranje, za sanitarne potrebe itd, itd. Mi moramo, hteli, ne hteli, da vodimo računa o zadovoljenju takvih potreba i ova dva zakona upravo u tom pravcu čine delotvornim javnu upravu. Sledeće što se mora istaći i što niko danas u diskusijama nije istakao a, kako bi se to reklo pežorativno, iz aviona se vidi, ako ništa drugo, donošenjem ovih zakona se ujednačava upravna praksa. Kao što imamo neujednačenu sudsku praksu, tako smo imali još više neujednačeniju upravnu praksu, jer se na jedan način postupa u Beogradu, na drugi način u Smederevu, na treći u Nišu, četvrti u Užicu itd, itd. Znači, imamo situaciju u kojoj ako ne dođe do ujednačavanja upravne prakse i ako ne dođe do standardizacije rada kada su u pitanju službe državne, odnosno javne uprave, onda ćemo dolaziti do toga da građani izražavaju i dalje opravdano nezadovoljstvo prema onom segmentu države, odnosno institucija države, prema kome to nezadovoljstvo ne sme da se ispoljava zbog toga što potrebe građana moraju da se zadovolje. Inače, ono što ove zakone čini kvalitativnim zakonskim rešenjima podrazumeva još nešto, a to je da se, kada su u pitanju državni službenici, ni u kom slučaju ne favorizuju samo zaposleni, već svi oni koji pretenduju da u sistemu državne, odnosno javne uprave, ostvare nekakav svoj potencijal. Prevashodno stručni, iskustveni, zasnovan na znanju, a posle toga i onaj koji se vezuje za tzv. lični, etički stav prema građanima Srbije, a to je da građani Srbije ne mogu biti diskriminisani u ostvarenju svojih prava. To ovakvim sistemskim rešenjima svakako neće biti dozvoljeno. Kada su u pitanju programi i kada su u pitanju programski saveti, odnosno saveti koji će se kao delovi organizacije nacionalne akademije ustrojiti ovim zakonom, u svakom slučaju treba istaći da nacionalna akademija za javnu upravu nije visokoobrazovna ustanova, niti je to tendencija zakonodavca, niti to treba da bude. Nacionalna akademija služi samo za stručno usavršavanje i obrazovanje, odnosno sticanje novih znanja i iskustava. Na nacionalnoj akademiji se ne dobija diploma fakulteta. Na nacionalnoj akademiji se dobija odgovarajuća potvrda da je zaposleni dostigao onaj nivo znanja i iskustava koji ga kredibiliše da može da obavlja svoju funkciju, odnosno da radi svoj posao. Ono što se vezuje za visokoobrazovne ustanove, ostaje na visokoobrazovnim ustanovama i tu apsolutno nema nikakvih dodirnih tačaka, osim jedne, a ta jedna podrazumeva da nacionalna akademija za javnu upravu može da angažuje i visokostručne ustanove, dakle i fakultete i visoke škole i naučno-istraživačke institucije u cilju omogućavanja što lakšeg stručnog osposobljavanja zaposlenih i to je apsolutno legitiman način kako se dolazi do stručnog znanja, usavršavanja ili osposobljavanja. Zašto? Naročito zbog toga što je u samom početnom stadijumu rada nacionalne akademije za javnu upravu, neće imati nacionalna akademija za javnu upotrebu onaj potreban kadar sa onim profilom koji je neophodno potreban da se što pre sprovede ovaj postupak edukacije, odnosno stručnog osposobljavanja i usavršavanja. Dalje, nacionalna akademija u ostvarenju svog cilja zbog kojih se ustrojava i sistematizuje ima obavezu da sarađuje i sa onima za koje se može verovati i za koje se sa sigurnošću može oceniti da takođe daju podstrek u stručnom osposobljavanju i usavršavanju. To su sami zaposleni. NJih nikako ne treba zaboraviti i njih nikako ne treba eliminisati iz ovog edukacionog procesa. Zbog čega? Zbog toga što upravo službenici u javnim upravama, koji su već dostigli određeni nivo znanja i iskustva, ta znanja i iskustva mogu da prenose na one koji ta znanja nemaju. Stara mudra izreka Jovana Jovanovića Zmaja kaže: „Nije znanje znati, već je znanje znanje dati“, a u ovoj situaciji upravo ovim zakonima se omogućava da i oni koji su zaposleni u javnoj upravi to znanje mogu da prenesu na one kojima je to znanje neophodno. Rekao sam već da, kada je u pitanju Zakon o izmeni i dopuni Zakona o službenicima, to je u svakom slučaju komplementaran zakon ovom Zakonu o nacionalnoj akademiji za javnu upravu. Komplementaran je zbog toga što ova dva zakona moraju jedan drugog pratiti, jer se i službenici moraju u svakom slučaju podvesti pod edukaciju koja se ovde ustrojava, odnosno koja se ovde sistematizuje i onda je ovim odredbama zakona vrlo jasno i precizno definisano šta to podrazumeva obaveze zaposlenih, šta to podrazumeva obavezu rukovodilaca da se edukuju, da se i oni podvedu pod program daljeg stručnog usavršavanja i obrazovanja. Mislim da u tom pravcu ni u kom slučaju ne treba imati kritički stav kada su u pitanju izmene odredaba Zakona o službenicima, odnosno o službenicima u javnoj upravi. Gospodine Ružiću, mi smo nedavno, pre nekoliko dana kao pripadnici, odnosno članovi delegacije prisustvovali jednoj interparlamentarnoj konferenciji u Crnoj Gori, koja se bavila državnom upravom i javnom upravom u zemljama koje su kandidati za članove EU. Tu smo došli do nečega što su u stvari zaključci koji se mogu izvesti iz analize ovih zakona o kojima danas raspravljamo, a to je da državna i javna uprava moraju biti zasnovana na dva principa ili dva načela. Prvi princip ili prvo načelo jeste profesionalnost, a drugi princip ili drugo načelo jeste depolitizovanost, odnosno eliminisanje onoga što ovde kao mantra u Skupštini Republike Srbije postoji već duže vreme, a to je partokratija. Zemlje koje vrednuju upravo te principe su dale i te kako mogućnosti u svojim zakonodavstvima da prepoznamo šta je to što je dobro i da primenimo u našem zakonodavstvu i mi to danas i činimo i zbog toga imate podršku oba ministra koja su predstavili u uvodnim izlaganjima ove zakonske projekte onakvim kakvi jesu. Što se tiče Zakona koji je u uvodnom delu obrazložio ministar LJajić, a odnosi se na Zakon o elektronskom dokumentu, o elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju, ja u ime poslaničke grupe SPS moram da kažem da je to jedan kvalitativan pomak napred, da se na taj način omogućava da se još efikasnije, a naročito kroz elektronsku upravu, poboljšaju uslovi da se građanima zadovolje sve one potrebe koje građani traže, odnosno koje od nas zahtevaju. Zašto? Zbog toga što ta elektronska identifikacija, o kojoj ste vi, gospodine LJajiću, govorili, čini nešto što do sada nismo imali u sistemu državne uprave. I elektronski potpis i elektronski pečat u svakom slučaju predstavljaju rešenja koja su ne samo avangardna rešenja, već rešenja koja u praktičnom smislu omogućavaju znatno brži saobraćaj, neuporedivo brži način servisiranja potreba prema građanima, a samim tim olakšavaju, pojednostavljuju posao u javnoj upravi i ono što je najvažnije kada je u pitanju cilj ovog zakona, a to je smanjenje troškova, o čemu ste detaljno dali i razloge gde je to što se vezuje za racionalizaciju, odnosno ekonomičnost i smanjenje troškova, tako da to zaista ne bih ponavljao i nikad se ne ponavljam i to ne želim ni danas da činim. Ono što želim na kraju da istaknem jeste sledeće. Ovo je samo početak jednog daljeg rada i uveren sam da će i Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i vaše ministarstvo, gospodine LJajiću, na ovom poslu nastaviti još intenzivnije. Ovo je samo početak nečega što mi moramo da prihvatimo kao našu obavezu. Nakon usvajanja ovog zakona vi kao ministar u svakom slučaju ćete imati obavezu da donesete niz podzakonskih akata, naročito kada je u pitanju Nacionalna akademija za javnu upravu, podzakonskih akata koji se vezuju za ono što omogućava uspešniju organizacionu strukturu Nacionalne akademije, podzakonskih akata kojima će se definisati način kako doći do što boljih rešenja kada su u pitanju personalna rešenja u programskom savetu, gde će naročito biti potrebno izvršiti pravilnu selekciju onih koji sa stanovišta struke mogu da budu članovima programskog saveta i ostalih tela u okviru Nacionalne akademije. Mislim da će to biti jedan zadatak koji, u svakom slučaju, zavređuje najveću pažnju isključivo iz razloga što upravo oni koji imaju najviši kredibilitet u struci, moraju biti tu zastupljeni, bez obzira da li se radi o pojedincima ili se radi o visokoobrazovnim institucijama, odnosno naučno-istraživačkim institucijama i drugim onim faktorima koji se mogu naći u ovom sistemu stručnog osposobljavanja i obrazovanja. Još jednom ponavljam da ovi zakoni ne zavređuju ništa drugo nego da budu podržani i biće podržani, nadam se, od svih poslanika koji o ovim zakonima razmišljaju na način koji podrazumeva pragmatično razmišljanje. Zbog toga sam siguran da će ovi zakoni biti usvojeni u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić, predsednik poslaničke grupe DS.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospodo ministri, poštovane koleginice i kolege, građani Srbije, mislim da je ova današnja rasprava u stvari prilika da razgovaramo o velikom civilizacijskom izazovu za naše društvo. Uvek smo bili kao poslanička grupa protiv objedinjavanja raznih tačaka dnevnog reda, ali čini mi se da je ovo objedinjava u stvari dali priliku da posmatramo sve ove zakone na jedan integrisan i objedinjen način. To je odgovornost svih nas. Svi znamo da razvoj jednog društva zavisi od, pre svega, učešća građana u donošenju odluka i od jačanja kapaciteta institucija koje mogu da sprovode neke odluke. Razumem ove predloge zakona upravo kao želju da jačamo institucije u državi i mislim da je to neophodno i potrebno. Uvek će DS biti za modernizaciju društva, ali na način koji može da bude održiv i koji će doneti, pre svega, koristi građanima Srbije. Evo, sada kada posmatram vas, ekipu Ministarstva državne uprave, na čelu sa ministrom i ekipu iz Ministarstva za telekomunikacije, na čelu sa drugim ministrom, vidim na koji način ste na istom poslu, ali u različitim periodima razvoja čitavog čovečanstva i ovog društva. Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave komunicira sa građanima Srbije preko šaltera, preko donošenja akata, zakona, a Ministarstvo za telekomunikacije sa ovim zakonima i sa zakonom koji u stvari donosi rešenja i alate za komunikaciju, alate koje će koristiti sve državne uprave, sve institucije, u stvari modernizuju i olakšavaju pristup svakom građaninu, teoretski svakom građaninu u Srbiji, a time, uz kompatibilnost sa svetskim rešenjima, i svakom građaninu na planeti Zemlji. To jeste naš izazov i mislim da je ključni izazove u onome što je rekao i ministar LJajić, a to je da su informacione, telekomunikacione tehnologije one koje se menjaju veoma brzo. Teško ih pratimo kao pojedinci, a mi kao pojedinci i kao ljudi imamo dovoljno sporu evoluciju koja se ne menja čak ni na stotine godina, a sa druge strane, koristimo sve moćnija sredstva informatičkog, telekomunikacionog društva, sve moćnija oružja koja se menjaju u postulatima na tri ili pet godina. To jesu ključni izazovi za sve nas, ključni izazovi bezbednosti za čitavo čovečanstvo. Mi sada ovde govorimo o pojedinačnim rešenjima, a ja sam želeo da podvučem upravo značaj u ovoj raspravi o tome na koji način ćemo tražiti i tragati za rešenjima u integrisanju svih ovih pojedinačnih zakonskih rešenja, ali u napretku čitavog našeg društva. Da pomenem neke stvari. Dakle, imamo konkretno Zakon o elektronskom parlamentu, imamo Zakon o elektronskoj bezbednosti, Zakon o Nacionalnoj akademiji, o državnim službenicima. Rekli smo da smo i o odgovornosti vlasti razgovarali o tim temama. Bio sam predsednik Stalne konferencije, jedan od gradonačelnika gradova, i znam zbog čega je važno učiniti kompatibilnim rešenja u različitim gradovima, opštinama, gde je vrlo često na istim poslovima donošeno puno različitih odluka i na takav način treba obezbediti ravnopravnost svih građana koji žive u 175 ili 176 različitih gradova i opština u Srbiji. Zato je važno tragati, pre svega kroz Nacionalnu akademiju, za konkretnim rešenjima i za rešenjima koja znače za praksu u primeni različitih akata na nivou lokalnih samouprava. Vrlo su često bile nekompatibilne, a tu može da pomogne uprava infrastruktura o kojoj smo govorili i elektronski dokument i kvalifikovani elektronski potpis i vremenski žig i klaud i elektronski magacin, o kome govori ovaj zakon. Dakle, mislim da je važno prihvatiti neke od amandmana koje smo dali, jer smo razmišljali upravo o načinu na koji ćemo uključiti lokalne samouprave, i njihova znanja, ljude na lokalu koji žive svoje živote i koji žele da urede svoje živote, tako da utiču i na programski savet u Nacionalnoj akademiji, pa smo tu dali predloge da većinski budu zastupljeni u Nacionalnom savetu, tražeći i definišući i teme i način na koji će se obučavati i ono što im je potrebno u većinskom odlučivanju u tom programskom savetu. Nadam se da ćete prihvatiti ove sugestije i prihvatiti ove amandmane i ova rešenja, jer sam siguran da će to podržati pre svega ljudi koji žive u lokalnim sredinama, jer ako ovim zakonom finansiraju rad Nacionalnog saveta, naravno da je potrebno i da utiču većinski na programske ciljeve ovog Nacionalnog saveta i načina na koji će se obučavati. Još jednom podvlačim, važno je da to bude u praksi, a ne u opštim temama, jer je bilo različitih pristupa i u nekim rešenjima u primeni Zakona o javnim nabavkama, u drugim nekim primenama, u vođenju javnih finansija, jer složićemo se svi ovde u ovoj sali, nije potrebno obučavati gradonačelnike koji pet godina vode grad u skoro bankrot. Videli smo, Fiskalni savet je govorio o finansijskim rizicima i Kragujevca i Niša i Novog Sada i Beograda i nekih drugih gradova u Srbiji i da li je potrebno da sada ti gradonačelnici, koji su na takav način vodili svoje javne finansije, sednu u klupe da bi se obučavali da sledećih pet godina vode to na mnogo bolji i efikasniji način. Ne, potrebno je da ljudi koji imaju svoje administrativne kapacitete i administrativno iskustvo učestvuju u definisanju programa i razmeni dobrih praksi uspeju da pomere kvalitet upravljanja u ovako važnim institucijama kakve su lokalne samouprave. Jedan od ključnih programa obuke treba da bude i ono što je preporuka Agencije za borbu protiv korupcije. I oni su insistirali, pre svega, na onome što je sadržano i u Strategiji do 2018. godine, njihovoj strategiji, a to je, pre svega, insistiranje na obukama o etici i integritetu ljudi koji rade u javnoj upravi i u lokalnim samoupravama, jer insistiranje na etici i integritetu znači da će ti ljudi na najefikasniji način upravljati ljudskim resursima i birati one najbolje, one koji imaju najveća stručna znanja i isti takav i integritet i etiku. Imamo jedan primer, i stvarno je neko od kolega i pominjao, na koji način smo započeli ovu sednicu, apsurdno, na kojoj govorimo o elektronskom dokumentu, govorimo o svim ovim alatima, o elektronskom potpisu, vremenskom žigu, o klaudu, o elektronskom magacinu. Pitam sada vas, gospodine ministre, na koji način ćemo pristupiti sada tom elektronskom magacinu ili „klaudu“ u skladištenju dokumenta o izveštaju o jučerašnjoj sednici na kojoj smo ručno prebrojavali glasove, na kojoj nam se tvrdilo da ne radi elektronski sistem u Skupštini Republike Srbije i na koji način ćemo pristupati tim podacima? Znači, potrebno je pretvoriti sada taj analogni podatak o tome koliki je broj ruku bio za, koliki je broj ruku bio protiv, koliko njih je bilo uzdržano, koliko njih nije glasalo, pa ćemo ga digitalizovati na način da to postane elektronski dokument, pa ćemo svojim sertifikatima pokušavati da pristupimo „klaudu“ na kome će biti skladišteni jedan takav podatak. Stvarno je apsurd, i to zaista govori o integritetu i etici u vođenju različitih institucija, prvo Skupštine, pa onda i lokalnih samouprava i javne uprave. Mislim da je to početak u uspešnoj primeni ove infrastrukture koja je Srbija neophodna, i to želim da podvučem i mislim da je to izuzetno važno. Da se vratimo na održivost ovih rešenja. Mislim da je vrlo važno da govorimo o ljudima. Dakle, govorio sam o kapacitetu institucija, ali pre svega kroz kapacitet i znanje ljudi. Sigurno se i vi srećete u svojim ministarstvima, onako kako se sreću svi u svojim institucijama, koliki je problem zadržati najbolje kadrove, posebno u IT, u svojim institucijama kada je ponuda u ovom trenutku tako dobra za njih u privatnim kompanijama. Dakle, snaga državnih institucija može da se održi jedino kroz snagu i kvalitet ljudi koji će ostati u tim institucijama. To nije moguće, jer smo ovde u ovom sazivu doneli pre tri godine ili četiri Zakon o privremenom smanjenju plata i penzija. Direktna demotivacija onih ljudi, a ima ih i te kako sposobnih, vrednih ljudi u javnoj upravi, u državnoj upravi, oni koji nisu prepoznati, a oni koji su prepoznati su u velikom broju i demotivisani. Mislim da su neki od njih i napustili tu javnu upravu u traženju boljih mogućnosti. Mislim da je to jedan od ključnih problema i izazova za vas i vaša ministarstva, ali i za sve nas za čitavu javnu upravu u Srbiji. Da bi se to rešavalo, potrebno je ukinuti taj zakon, a licitirati o novoj promeni ili povećanju. Mislim da je potrebno ukinuti taj zakon i motivisati one najbolje koji mogu da doprinesu svojim znanjem u podizanju kapaciteta i kvaliteta rada ovih institucija. Kada govorimo o bezbednosti, elektronskoj bezbednosti, mislim da je važno i ja ću ponoviti stav DS o jednom principu, a vi ćete prepoznati zašto je važan za elektronsku bezbednost, komunikaciju i veće poverenje u ove servise, jer bez investiranja u to poverenje, bez investiranja u buduće tržište… Pomenuli ste da je bilo 360 hiljada izdatih elektronskih potpisa. Bilo bi ih više da je bilo više servisa koji bi bili pristupačni tim istim ljudima koji su imali te alate. Ako nemate dovoljno servisa, ako nemate dovoljno mogućnosti za njihovo korišćenje, neće ni biti veliki. Neko je pomenuo Estoniju kao zemlju koja je jedna od najuspešnijih u razvoju E-gavermenta, ali tamo je jasno, pored investiranja u ta znanja, pored održivosti njihovih rešenja, jer su ih sami razvijali, a mi ulazimo u fazu u kojoj ćemo biti konzumenti nekih spoljnih rešenja sa upitnom mogućnosti da li možemo da održavamo ta rešenja i da li ćemo biti samoodrživi u tom smislu, a to otvara dalje i pitanja bezbednosti. Naravno, moramo da razmišljamo o toj infrastrukturi, pored one koju ste spomenuli, a koja se definiše ovim zakonom. Dakle, komunikacione, informacione. Potrebno je, pre svega, razgovarati o ljudima, jer mislim da je ključna priča održivosti ovog posla u ljudima, njihovim znanjima i njihovoj spremnosti da stalno i iznova ulažu u sopstvena znanja. Onda imaju smisla ovi zakoni o kojima mi razgovaramo. Tek onda imaju smisla ovi zakoni, ako pre svega govorimo o ljudima i načinu da zadržimo one najkvalitetnije i načinu da motivišemo one najmlađe da budu budući korisnici ovih rešenja. Ta ista Estonija, o kojoj smo počeli da govorimo, od prvog razreda osnovne škole uvodi programiranje u svoje škole, onda imate pismene male đake koji u prvim godinama svog školavanja mogu da koriste takva rešenja. Tada će biti razvoja i tada će biti moguće ostvariti neke projekte, a ja verujem da u Srbiji postoji takav potencijal o kojem je govorila jedna koleginica, o različitim modalitetima elektronske trgovine. Mislim da to nije nikakva nauka ukoliko integrišemo sva znanja koja imamo u ovoj zemlji i naravno primenjujemo rešenja, ali da uspemo da svojom dinamikom i svojom spremnošću jačamo institucije kakve su i lokalne samouprave, državna uprava kroz zakonska rešenja i kroz ovakva rešenja koja se danas nude. Dakle, još jednom na kraju ovog mog pokušaja da podstaknem glavne i ključne teme, ključni su ljudi, zaista su ključni ljudi, ljudi, njihova znanja, njihova spremnost da uče za budućnost, njihova spremnost da anticipiraju ono što će se dešavati u budućnosti, kakve će promene doneti novo informatičko društvo i na koji način onda urediti našu državu, na koji način ulagati u buduća znanja. Razlike u ovom trenutku na planeti Zemlji su najintenzivnije podsticane upravo od tog informatičko-telekomunikacionog znanja. Najrazvijenije zemlje postaju sve razvijenije. Najmanje razvijene zemlje postaju sve manje razvijene u kaskanju, u toj trci za razvoje i podsticanjem razvoja informatike. Zbog toga imamo svi zajedno veliku odgovornost, ali je ključna odgovornost na Vladi da integriše ta znanja kroz sva ministarstva, jer te odgovornosti se protežu, ne samo kroz Ministarstvo državne uprave, kroz MUP, kroz sva ostala ministarstva, Ministarstvo privrede i način implementacije ovih ponuđenih servisa je u stvari mogućnost da ispitamo sopstvene vrednosti i mogućnosti. Nažalost, način na koji smo to radili proteklih godina, pokazali smo da pada nivo i kvalitet institucija u Srbiji. Ja sam već pomenuo finansijsko stanje u mnogim lokalnim samoupravama, velike finansijske izazove koje imaju mnoge lokalne samouprave. Sa tim se sreće i sam ministar, siguran sam, potrebno je to rešavati, ali sa ovakvim pristupom to sigurno nećemo rešiti.
Zahvaljujem, kolega Ćiriću. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova. Zahvaljujem.
Da li neko od ovlašćenih predstavnika i šefova poslaničkih grupa želi reč? Vladimir Orlić. Izvolite kolega.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo, poslanička grupa SNS podržava predložene zakone i mi ih zaista smatramo vrlo dobrim prilogom svim onim aktivnostima koje se intenzivno sprovode ozbiljno i odgovorno u Republici Srbiji, sa ciljem da se uspostavi moderno društvo, efikasan državni mehanizam koji je zaista najbolji mogući servis građana Republike Srbije. U tom smislu pohvaljujemo sa svoje strane oba sektora o kojima raspravljamo danas i sve predložene zakone. Detaljnije su o sadržajima ovih zakona govorili i prisutni ministri i kolege ovlašćeni predstavnici parlamentarnih grupa skupštinske većine i ja ne želim da ponovo iznosim sve detalje vezane za sadržaj samih zakona, ali želim ovom prilikom da još jednom podvučem da kada je reč o zakonima o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu, odnosno izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, mi zaista sa svoje strane smatramo da će novouspostavljeni mehanizam ili novi metodi uspostavljeni upravo predloženim zakonskim rešenjima uistinu predstavljati pravi način da se državni službenici, kako na republičkom, tako i na lokalnom nivou nađu u prilici da se dodatno usavrše, da unaprede svoja znanja, prođu specifične obuke koje zahtevaju posebne veštine. Na taj način stvoriće se uslovi da svoj posao obavljaju kvalitetnije nego što su to činili do sada, nego što čine sada, i to se ne odnosi samo na situacije kada se posao obavlja neadekvatno ili uz nedovoljno iskustvo, već pored tih situacija i onda kada se posao obavlja kvalitetno, da ono što je dobro bude još bolje. Mislim da je tu reč nesporno, jasnom čistom interesu, pre svega građana Republike Srbije. Takođe, kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o informacionoj bezbednosti, tu je reč o tehničko-organizacionom pitanju da se zaista u funkciji nadležnog CERT-a nađe kancelarija koja ima određene nadležnosti i to pitanje verujem da nije sporno nikome u ovoj sali, ali nešto više pažnje posvećeno je i onom zakonu koji se odnosi na kolokvijalno elektronsko poslovanje, odnosno problematiku elektronskog dokumenta, identifikacije usluga od poverenja. Dakle, reč je o zaista modernim dobrim rešenjima koja će učiniti da upotreba, ali i poslovanje generalno, bude efikasnije, lakše, ne samo za poslovne sisteme, privredne subjekte, već će i pristup servisima našim građanima biti omogućen na efikasniji, pogodniji način. Takođe, i sama će javna vlast funkcionisati efikasnije i bolje. To su sve listom dobri razlozi da mi sa svoje strane ove predloge podržimo. I jedan i drugi sektor učinili su zaista dobre napore kada je reč o ovoj modernizaciji o kojoj mi danas govorimo. Zaista su predložena rešenja potpuno u duhu vremena u kome se nalazimo ovoga veka. Čule su se danas i izvesne kritike na temu ovih pitanja. Dakle, modernost i adekvatan pristup ogledaju se kroz sve ono što smo mi zajednički u ovoj sali radili, baveći se, recimo, Zakonom o opštem upravnom postupku, baveći se različitim rešenjima iz domena tzv. elektronske uprave. Činjenice iz prakse govore da je značajan broj, više od stotinu institucija, upravo zahvaljujući onim rešenjima na kojima smo radili mi u ovoj sali, međusobno povezani, da se u stotinama mere servisi koje naši građani uspešno koriste, i da je svaki put kada smo uz ove ili ovim slične reči pozdravljali rešenja dolazio rezultat u praksi koji je našu podršku i ovakve reči opravdao. Nema apsolutno nikakvog razloga da i ovog puta ne bude upravo tako. Želim da, kao što to uvek radimo, prokomentarišem i ono što bismo nazvali kritičkim tonovima ili pokušajima da se tako zvuči. Danas smo se recimo, upoznali sa predlogom ili viđenjima, a pričaćemo verovatno detaljno o tome kada budemo raspravljali u pojedinostima, da predložena Nacionalna akademija ne bude institucija, već, kako je rečeno, program. Dakle, jedan kratak uvid u sadržaj Predloga zakona i ono što ta Nacionalna akademija treba da radi pokazuje crno na belo da je uopšte besmisleno razgovarati na temu da instituciju može da zameni program, kada npr. neko treba da se bavi prikupljanjem podataka, kada neko treba da se bavi obradom tih podataka. Ne može to da radi neki program. Dakle, mora da postoji, fizički postoji, neko ko će se tim pitanjima baviti, da akredituje druge institucije ili pojedince, da se određenim obukama ili usavršavanjima bave. Dakle, jasno je da to ne može da radi nešto što bismo nazvali programom. Navikli smo već da, razne čudne ideje mi ovde slušamo, nadugačko i naširoko, objašnjavanje iznova, iznova, kako bi se pričalo. Nažalost, ništa sem puste priče tu i ne može da se očekuje kao bilo kakav doprinos. U skladu sa tim i ocene koje apsolutno nikakve veze nemaju sa kvalitetom predloženih rešenja. Nikakve veze, dame i gospodo, sa ovim sa čim mi pričamo danas nemaju ni pitanja fontana, ni vrtića, ni folk pevača. To je, kada smo već kod folka, deo nečega što se smatra standardnim folklorom. Za one koji su sami sebi dodelili ničim opravdanu ulogu dežurnih kritičara svega i svačega, smatraju da su sam đavo ili gospod bog, ali uz svu dobru volju i razumevanje da neki tek ukoliko pričaju o folk muzici ili muzici uopšte, samo tako mogu da se kreću u domenu onoga što poznaju kao temu. To se u Narodnoj skupštini ne radi. Ako treba, kada budemo raspravljali u pojedinostima, objasnićemo se oko toga i detaljnije. Na kraju krajeva, stvari se ovde svede na poznavanje, odnosno nepoznavanje funkcionisanja Narodne skupštine, poznavanje, odnosno nepoznavanje Poslovnika i to će izgleda za neke ovde biti hroničan problem. Što se tiče pitanja departizacije, a čuli smo to kao izvesnu kritiku bar dva puta danas, dve napomene sa moje strane. Prvo, očigledno je da je pitanje departizacije potpuno deplasirano kada je reč o ovim zakonima o kojima raspravljamo danas. Nigde, apsolutno nigde ne može se pronaći interes da službenik koji treba da služi građanima ne treba da bude bolji u poslu koji obavlja. Sada pogledajte, možemo da pričamo u domenu ko je kada stupio na određenu dužnost, ko je kada počeo da se bavi određenim poslom, ali nikada to, bilo da je reč o periodu od pre nekoliko godina ili nekoliko decenija, ne utiče na činjenicu da čovek tu gde je ima određeni posao i da ga obavlja u korist nekog građanina koji mu se obraća. Zar nije interes baš tog građanina da svaki čovek koji treba da mu bude na usluzi ili treba da mu pruži određenu uslugu, da mu završi određeni posao, bude u tom poslu maksimalno uspešan? Kako? Tako što će se dodatno usavršavati, jasno kao beli dan. Sve ostalo su prazne priče. Možda nekome zvuči kao krupne teme, ali potpuno šuplje teme i oni koji budu rešili da se bave samo njima na ovoj sednici ili bilo kojoj drugoj neka slobodno očekuju da će i politički prolaziti kao oni koji su patentirali priču o strašnoj partizaciji. Naravno, oni koji sada čeznu na sve moguće načine da partija postanu i sami, što znači završiće negde na nivou ispod broja nevažećih listića na nekim izborima, koji god bili, kada god bili. Što se tiče pitanja sredstava, da li su opravdana ili ne, to je neposredno u vezi sa pitanjem i opravdanosti da Nacionalna akademija obavlja i određene komercijalne usluge. To samo po sebi ne može da bude loše. Mogućnost da se stekne prihod na taj način ne može da bude loša ni za tu akademiju, a ni za samu državu, pa na taj način možda i opravda sredstva koja nekome možda deluju velika. Možda ne deluju, možda samo tako kaže. Navikli smo mi da slušamo od ljudi ovde i stvari koje iskreno ne misle. Mislim da je potpuno realno zamisliti scenario u kom ta akademija pruža usluge ovih obuka i za one koji ne pripadaju izbornom sistemu Republike Srbije, na primer ljudima koji se bave sličnim poslovima u regionu. Jezik razumeju, sistemi funkcionišu na vrlo sličan način, a ono što se smatra dobrom praksom i profesionalnim veštinama, pa to je bar univerzalno. Što se tiče kritike na račun do sada uspostavljenih rešenja kada je reč o maksimalnim, odnosno ograničenim primanjima ili maksimalnom broju zaposlenih u javnom sektoru, kao i kada je reč o funkcionisanju lokalnih samouprava, pa sve to opet, dame i gospodo, nema baš previše veze sa ovim zakonima o kojima raspravljamo. Ali kada se već dotaknemo tih tema, dobro je znati da ta rešenja zaista jesu imala dobre posledice i to govore brojevi. To ne mora da kaže niko od nas zato što smatra da bi nešto trebalo da zvuči na određeni način, bilo pozitivno ili negativno. Ti brojevi kažu da je bez malo 38 hiljada manje zaposlenih u javnoj upravi od kraja 2013. godine do danas upravo zahvaljujući primeni ovih rešenja. Ukupno u javnom sektoru oko 80 hiljada manje zaposlenih. Dakle, ono što je osnovna intencija to smanjenje broja dalo je rezultat. Sa druge strane, ukupna zaposlenost jeste povećana. Mi smo do pre, možda pola godine, izbrojali oko 130.000, nešto više od toga, novozaposlenih u realnom sektoru. Danas je taj broj veći. Danas se krećemo blizu naredne dekade kada brojimo. Dame i gospodo narodni poslanici, istina jeste da ima i konstruktivnih predloga i da se može dodatno unaprediti ono o čemu raspravljamo nakon amandmanskog postupka. Mi se svakoj prilici da rešenje učinimo boljim i kvalitetnijim radujemo unapred. U tom smislu, konstruktivnost s naše strane, apsolutno uvek i na svakom mestu onda kada je zasluženo, a kada se inicira reakcija na način na koji je to činio onaj srpski dubler Ruže Tomašić, i odgovor adekvatan, kako na ovoj tako i na svakoj drugoj temi. Što se tiče rezultata da se ne brinemo. On će za građane Srbije uvek kada se za njega pita, SNS i parlamentarna većina u Narodnoj skupštini biti na korist, on će uvek biti dobar. Još jedna podrška za zakone.
Hvala, doktore Orliću. Reč ima ministar Branko Ružić. Izvolite ministre.
Zahvaljujem. Iskoristio bih priliku da nakon izlaganja svih šefova poslaničkih grupa ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, prosto dam jedan pregled i dam neke odgovore na primedbe koje su iznete. Zahvalio bih se, naravno, svim govornicima, šefovima, ovlašćenim predstavnicima i na primedbama i na konstruktivnim kritikama i na nekim drugim kritikama koje su bile upućene. Ima nekih, rekao bih, desetak tema koje sam locirao kao značajne, prosto zbog javnosti, zbog naših građana. Važno je da ne uđemo u jedan proces nerazumevanja intencije donošenja ovog zakona. Prihvatam i potrebu nekih predstavnika da, na neki način, ovo i politizuju. Nije to ništa sporno. Sve je to legitimno, ali ovo je ipak jedan zakon koji tretira pitanje koje je od značaja i za njih i za sve nas, pre svega za građana i za uvođenje reda u sistemu. Pomenuto je da proces stručnog usavršavanja je usmeren na javnu upravu a da nije navodno usmeren ni na javne politike i da bi bilo najbolje da obuke vrše univerzitetski profesori. Zakon o državnim službenicima predviđa u članu 97b sadržinu odnosno tematske oblasti koje čine opšti program stručnog usavršavanja. Između ostalog, tu se već navode teme strateško planiranje, javne politike, analitičke veštine i druge srodne teme. Tako da taj argument prosto ne stoji. Što se tiče profesora univerziteta. Oni naravno da mogu da budu predavači kao i svi drugi. Prijaviće se da budu akreditovani ukoliko to žele i ući će u spisak, dakle akreditovanih predavača. Naravno, da neće moći da predaju na akademski način gradivo koje se uče na fakultetu, jer je ovde naglasak upravu na praktičnoj primeni konkretnih znanja i razvoja veština potrebnih državnim službenicima. Niz dilema je izneto od strane više poslanika u pogledu izbora direktora ili pravne prirode akademije, odnosno organizacionog oblika u kome se ona formira. Ponavljam, a to sam i juče rekao da je Zakon o nacionalnoj akademiji jasno definisao da se ona formira kao organ uprave. Forma koja se uspostavlja je posebna organizacija koja je u skladu sa Zakonom o državnoj upravi. Rad posebnih organizacija je uređen tim zakonom i mora se razumeti odnos između zakona u pravnom sistemu. Zakon o državnoj upravi je sistemski i opšti zakon, a Zakon o akademiji je organizacioni. Zato nije bilo potrebno ponavljati sve ove odredbe i Zakon o državnoj upravi kojima se definiše rad posebnih organizacija. Kod Nacionalne akademije radi se o potrebi obavljanja stručnih andragoških poslova, odnosno poslova neformalnog, dakle, neakademskog nego profesionalnog usavršavanja odraslih. NJome kao posebnom organizacijom rukovodi direktor koji za svoj rad odgovara Vladi. Direktora postavlja Vlada na pet godina, što jasno piše u zakonu, na predlog predsednika Vlada, prema zakonu kojim se uređuje položaj državnih službenika. Dakle, direktori i svi ostali zaposleni u akademiji su u statusu državnih službenika u skladu sa Zakonom o državnim službenicima. To znači da direktor mora biti postavljen na konkursu, jer taj zakon to i predviđa i oni koji kritikuju način izbora, prosto nisu u pravu. Dakle, mora biti postavljen na konkursu na kome se proveravaju njegovi stručni, rukovodilački kapaciteti i tu zaista nema ni govora o proizvoljnom ili partijskom zapoljšavanju. Bilo je pitanja u pogledu reči nacionalno, u označavanju ove akademije. Mislim da treba da poznajemo prirodu i materiju da shvatimo da je to prirodna posledica ili logična posledica sistema stručnog usavršavanja u državnoj upravi. Dakle, Nacionalna akademija sama sprovodi opšti, zajednički program za sve programe stručnog usavršavanja, jasno definisano zakon, a drugi organi uprave mogu da u skladu za zajedničkim metodološkim i stručnim pravilima programiraju i sprovode posebne programe stručnog usavršavanja. Takav sistem nije nov, on već dugo vremena postoji. Neki organi su formirali svoje organizacione oblike koji sprovode te posebne programe, poput npr. Diplomatske akademije ili Pravosudne akademije i odrednica nacionalna prosto nije bilo čija ili bilo kakva pretenzija nego prosto izražava njen položaj kao centralne nacionalne institucije u skladu sa Strategijom reforme javne uprave. Takođe, bilo je rezervi i pitanja u pogledu sedišta akademije, troškova putovanja polaznika, obuke iz jedinice lokalne samouprave i potrebi da i zaposleni u jedinicama lokalne samouprave budu predavači na akademiji. Naravno, legitimna pitanja, a ono što mogu dati kao odgovor jeste da će sedište akademije biti u Beogradu. Radi se o republičkom organu uprave i kao i svaki organ uprave i kod poslova uprave koje obavlja akademija, oni se mogu realizovati i van sedišta. To je slučaj sa nizom poslova uprave kao npr. kod inspekcijskog nadzora koja se vrši preko upravnih okruga. Isto važi i za stručno usavršavanje koje može da se izvodi van sedišta i tako će biti uvek kada je to racionalno, smisleno i ekonomično. Danas raspravljamo samo u zakonu o akademiji i Zakonu o državnim službenicima, ali u narednom periodu biće dopunjene odredbe iz zakona koji uređuju položaj zaposlenih, odnosno službenika u jedinicama lokalne samouprave i AP. Tada će se i njihovo stručno usavršavanje uključiti u sistem u kome će akademija imati centralno mesto. Međutim, već po ovom zakonu koji ćemo doneti u danu za glasanje, zaposleni u jedinicama lokalne samouprave i AP ravnopravno sa zaposlenima u državnoj upravi na republičkom nivou mogu da se akredituju i da budu predavači. Bilo je pitanja u pogledu potrebe da akademija radi na moderan način, da objavljuje stručnu literaturu, a ne samo da organizuju predavanja. U samom zakonu o nacionalnoj akademiji, u članu 4. jasno se navodi koje sve poslove akademija treba da obavlja. Između ostalih, navodi se da akademija izdaje publikacije, obavlja izdavačku delatnost, kao i da organizuje biblioteku i da čuva i informacionu građu i vodi mediateku. Dakle, ovo je način da se kaže da se programi stručnog usavršavanja realizuju i na elektronski način i putem onlajn učenja, što je već sada praksa kod Službe za upravljanje kadrovima. Tako da bez obzira na kritike, ne bih rekao da bilo mene, Vladu ili nas ili ovaj zakon, danas je pregazilo vreme, mislim da smo baš u korak sa vremenom. Pitanja vezana za programski savet, stručna tela, sastav i mandat, kao i ta priča o politizaciji preko ovih tela i direktora i kako da se tome suprotstavimo, ako ga uopšte ima i kako da se to sve iskontroliše, ovde se prosto nije razumela priroda ili se nije želela razumeti priroda ovih tela. Dakle, radi se o telima koje bi rukovodilac organa uprave mogao da formira za obavljanje nekih poslova iz delokruga organa uprave. Ova tela se upravo pominju u zakonu radi transparentnosti, jer ja ne vidim razlog da se bilo šta krije. Programski savet ne čine politički predstavnici koji bi imali politički mandat, nego stručnjaci same uprave koji već rade u ministarstvima i drugim organima na poslovima stručnog usavršavanja ili rade van uprave na ovim poslovima i koji mogu u stručnom smislu, i u smislu svog iskustva, da pomognu pripremi stručnim metodologijama, odnosno načinu rada na stručnom usavršavanju. Isto važi, naravno, i za druga stručna tela. Ona se, na primer, obrazuju po oblastima. Na primer, ako imate zakonodavni proces, logično je da se u stručnom telu koji priprema taj deo obuke sede službenici iz Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, ili generalnog sekretarijata uprave, pa i iz stručnih službi Narodne skupštine. Direktor Akademije je odgovoran za rad Akademije, kao što je svaki rukovodilac svakog organa uprave odgovoran za rad organa, a organi su samostalni u radu. To sve piše u zakonu. Zato, direktor i treba da organizuje rad Akademije i ovih stručnih tela i da za taj rad odgovora. Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave, kao što piše sasvim jasno u zakonu, vrši nadzor preko jednog od svojih sedam sektora. To je sektor za stručno usavršavanje, i preko najstručnijih ljudi koji sede u njemu. Takođe, i preko Vlade Republike Srbije svi organi su podložni i kontroli ovog doma, dakle Narodne skupštine. Pomenuto je da je neki problem sa troškovima, nesrazmernim troškovima za rad zaposlenih u odnosu na troškove same obuke. Dakle, mislim da se radi ponovo o nerazumevanju sistema državne uprave, poverenih poslova državne uprave, sistema stručnog usavršavanja i odnosa između opšteg i posebnih programa stručnog usavršavanja. Dakle, ovde su planirana neophodna sredstva za Akademiju i njen rad i za rad oko tridesetak zaposlenih koliko se planira da ona ima. Takođe, Akademija ima sredstva u planiranom iznosu samo za opšti program obuke. To takođe piše jasno u zakonu. Svaki organ uprave, u skladu sa svojim potrebama, će planirati sredstva za posebne programe u svom budžetu, kao što će svaka jedinica lokalne samouprave, ili AP, planirati svoja posebna sredstva za svoje posebne programe obuke. Dakle, iz ovoga se vidi, a vidi se iz samih odredbi zakona, da je Akademija krajnje racionalno organizovana, da ima mali broj zaposlenih i da se predavači ne zapošljavaju za stalno nego se akredituju i angažuju samo kada treba da sprovedu konkretni program obuke, što je najracionalniji način upotrebe tih resursa. Takođe, pomenuto je, neko od kolega je rekao da je problem prelazni režim i važenje trenutno akreditovanih predavača u periodu od naredne tri godine. Prelazni režim obezbeđuje da ne dođe do zastoja u stručnom usavršavanju službenika. Novi sistem će zahtevati da se prvo donesu podzakonski akti, za šta je predviđeno šest meseci, što takođe, jasno stoji u zakonu. Neki od amandmana opozicije predlažu da taj rok bude duži, devet meseci, što ćemo razmotriti, naravno kao jedan od konstruktivnih predloga, ali svakako moramo shvatiti da je potrebno vreme da se uredi sistem do kraja i prelazni režim obezbeđuje nesmetanu promenu. Lako je omeđiti ili oročiti neke stvari ako ne možete da sprovedete to u delo. Opet, predlažemo nešto vrlo transparentno, poznajući kakvo je stanje i na polju usavršavanja i kakvo je stanje u našoj upravi. Bilo je pitanja koja se ne tiču Akademije ili stručnog usavršavanja, poput izveštaja akcionog plana i, ono što je takođe važno, moramo znati da se izveštaj, naravno, nalazi na sajtu Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave i pokriva period od 2015. do juna 2017. godine. Vrlo je strogo data ocena dosadašnjeg sprovođenja reforme. Dakle, mi sami kao Ministarstvo dajemo ocenu onoga što je sprovedeno i mislim da ova kritika koja je upućena, iz tog razloga, prosto ne stoji, jer mislim da je važno da znamo dokle smo stigli, šta je preostalo da se uradi, šta je delimično odrađeno i u svakom slučaju to je put i način kako da na transparentan način javnosti, građanima i građankama, onima koji su zainteresovani, privredi, prosto pokažemo šta je urađeno na polju reforme. Bilo je i ovih interesantnih tema, to sam i juče pomenuo jer sam očekivao da će se to dogoditi, oko jezika i oko terminologije i termina kouč. Mislim da oni koji su to pominjali ili spominjali treba da, prosto bio bi red da znaju da taj termin potiče iz 15. veka. Radi se, ne o engleskoj reči, nego o mađarskoj reči, koja je ušla u sve velike i male evropske jezike. Dakle, od engleskog, francuskog, nemačkog, preko ruskog, pa i do srpskog jezika. Dakle, nema selektivnog pristupa, i na istoku i na zapadu, ovaj termin se koristi. Ako hoćete mogu da u minut vremena i objasnim šta je to bilo tada u 15. veku, prosto da shvatite genezu čitavog problema. Ne, ja baš insistiram ako nije problem. Dakle, bilo je jedno malo mađarsko selo koje je počelo da proizvodu novu vrstu vozila, prosto zbog javnosti i zbog onih koji možda iz neznanja takvu stvar kritikuju, to vozilo se zvalo „koči“, po nazivu tog sela. Naravno, upravljač vozila po srpskom se zove kočijaš, a kod nas se zove kočija. Ovo vozilo koje je tada naravno bilo potrebno zbog tehnološkog napretka je postalo veoma traženo, popularno i u 18. veku termin je našao i svoje mesto u obrazovanju. Tako da, prošao je totalnu tranziciju od tog 15. veka i tog sela, do jednog termina koji označava one koji efikasno, a to bi pre svega profesori i doktori nauka trebali da znaju, vode svoje studente na primer do krajnjeg cilja ili do nekog uspeha. Što se tiče sportske terminologije, a vezano za identičan termin. On je ušao tek u 19. veku, u sportsku terminologiju. Tako da, što se tiče stručne literature, u Srbiji je odomaćen, prisutan je u stručnim i naučnim radovima. Na beogradskom univerzitetu koristi se bez prevoda, ukoliko nekome treba prevod ja nemam ništa protiv. Čuo sam i neki predlog kako da ga prevedemo. Tako da, mislim da ta argumentacija prosto ne stoji. Imate i jedinstvena metodološka pravila za pisanje propisa koji upućuju u članovima 32. i 33, to možete da pročitate, dakle da je to sasvim realistično i moguće. Tako da bih rekao, što se jezika tiče, sasvim je dobar, precizan, stručan. Nisam pravnik, ali mislim da je i sa aspekta pravne terminologije sasvim jasno pisan zakon. Još jednom bih zaista želeo da se zahvalim sada u ovoj fazi, pa ćemo videti posle, naravno imaćemo i dan kada ćemo razmatrati ovaj zakon u pojedinostima, ali da se zahvalim zaista svim šefovima poslaničkih grupa, pa i onima koji su ovo koristili sa jednom dozom populizma za kritiku ovog zakona. To naravno jeste prirodno u jednom demokratskom društvu, nemam ništa protiv toga, ali sam želeo zbog javnosti da i na taj populizam ili na neke, rekao bih, neutemeljene argumentacije i kritike odgovorim, kako bih pojasnio šta je u stvari suština i reforme i zakona o Nacionalnoj akademiji. Zahvaljujem se.
Hvala, ministre. Sada nastavljamo po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 1, 2, 3. i 4. dnevnog reda. Prvi na redu je Muamer Zukorlić. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite, kolega Živkoviću.
Hvala lepo. Mi smo podneli kao poslanički klub puno amandmana na ove zakone, posebno na Zakon o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu, ali sam sada na ivici želje da promenim taj stav, da povučemo sve te amandmane i da podržimo zakone zbog ovog objašnjenja koji nam je dao sada ministar o kouču. To je stvarno jedna genijalna stvar i da smo ranije znali, stvarno ne bismo ušli u dilemu oko ovog zakona i uopšte oko potrebe da se on donese. Sad mi je jasna i ova odredba o razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku, kaže – predlaže se donošenje zakona po hitnom postupku budući da bi njegovo nedonošenje po hitnom postupku moglo da prouzrokuje štetne posledice po rad organa i organizacija u sistemu javne uprave. Naravno, što hitnije, jer već od 15. veka postoji izraz kouč. Iz mađarskog jezika, preko koučijašenja po svim jezicima, došao je i do nas i sada će da nam reši pitanje uprave. Uvek se uplašim i pipnem za novčanik kad neko iz SPS, ili iz ovih što su zajedno sa njima držali vlast u devedesetima, pomene nacionalno. Tu znam da je ili neka prevara ili neka krađa. Uvek kad je bilo nacionalno, a da su ga osnivali u devedesetim godinama SPS-ovci i njihovi tadašnji-sadašnji partneri, to je bila neka prevara građana. Tamo gde su štitili Srbe, više ih nema. Tamo gde su bile institucije, pa su postale nacionalne, nestale su. Sa tim oprezom sam ušao i u analizu ovog Predloga zakona. Naravno, već na prvi pogled je očigledno da je ovo još jedna farsica koja bi trebalo da bude moderni izraz kao kouč za ono što se u Srbiji odavno zove večernja škola za partijske kadrove, nižeg i srednjeg nivoa. Kaže – Nacionalna akademija je centralna institucija sistema stručnog usavršavanja sa statusom javno priznatog organizatora aktivnosti neformalnog obrazovanja odraslih. Znači, to vam je nešto između feng šui varijante i obuke za makrame i druge ručne radove, a ovoga puta bi to trebalo da bude na korist javne uprave i to da bi, kaže ministar koji to predlaže, službenici postali ljubazni i da bi se dovelo do toga da postoji razvoj veština službenika. Koje su to veštine koje službenici inače nisu mogli da nauče u srednjim školama i na fakultetima u ovoj državi Srbiji? Šta je to što se uči i što je potrebno za javnu upravu, a ne uči se na pravnom fakultetu, na ekonomskom fakultetu ili nekoj stručnoj školi? Šta je to, koje su to veštine, šibicarenje, uzimanje mita, organizovanje po partijskom principu? Ovaj Predlog zakona je šamar obrazovanju u Srbiji, šamar i osnovnom i srednjem i posebno visokom obrazovanju, gde se sada pojavljuje mambo-džambo kouč varijanta nauke, gde se sve to što inače može da se nauči na tim fakultetima stavlja u fioku i sada će da se napravi jedna ekipa koja će da to sve promeni i biće nam bolje, efikasnije, korisnije i ne znam kako. To su besmislice. Naravno da je potrebno stalno obrazovanje zaposlenih svuda, posebno u javnoj upravi, tu nema nikakve sumnje, ali naravno da to obrazovanje može da bude sprovođeno na način tako da to ostane u sistemu obrazovanja, a ne da se prave večernje škole. Bila je jedna u Kumrovcu, jedna je bila u Požarevcu, ne znam gde će biti ova, da li na severnoj tribini nekog stadiona među delijama ili će biti na Novom Beogradu, ili će biti u Krunskoj ili će biti, ne znam gde stanuje ministar? To je neozbiljno, to je farsa. Kažu neki da neće biti te partijske piramide, neće biti ničega što liči na to. Pa, hajde da vidimo da li će biti ili neće biti. Evo, recimo, ovde je ministar državne uprave. Koliko se sećam, on je i potpredsednik SPS. Da li se dobro sećam, jel jeste? Mislim da jeste. Na kraju klupe gde on sedi, sedi mladi čovek koji je predsednik omladine SPS. To nema nikakve veze sa stranačkim organizovanjem. To nema nikakve veze ni sa čim što ima veze sa partokratijom, nego eto, slučajno se desilo da od petoro ljudi koji ovde sede, tu je jedan potpredsednik SPS, a drugi je predsednik omladine. Pa, ja sam bio nešto malo u vlasti, jedno desetak godina, pa nikad predsednik omladine moje stranke nije bio nigde u državnoj upravi. To je lako proverljivo. Ne sumnjam u stručne kvalitete, ne sumnjam u lične kvalitete, u ljudske kvalitete, ali naprosto to ne može da se desi. Prema tome, molim vas da povučete ovaj zakon, da dobre službenike nagradite i postavite ih kao primer lošim službenicima koji su većina. U svakom ministarstvu imate 30% ljudi koji ništa ne rade, 30% ljudi koji bolje da ništa ne rade i 30% ljudi koji rade. Da zakon ne valja, tome svedoči i bojkot poslaničke grupe SPS, koja je prisutna sa 10% od ukupnog broja poslanika u trenutku kada njihov ministar brani zakon. Prema tome, povucite zakon iz procedure.
Reč ima ministar Branko Ružić. Izvolite.
Zahvaljujem. Zaista ne želim da ulazim u polemiku, niti mi je to manir. Šarmantno je gospodin Živković objasnio njegov stav o nečemu što je želeo da kaže. Nisam razumeo šta je govorio o zakonu, jer ništa konkretno i suštinski nije ni rekao, niti kritikovao, niti ukazao na neke ozbiljne nepravilnosti. Kada je počeo, ja sam se zaista ponadao da ozbiljno misli da će da povuče amandmane, ali, ukoliko su amandmani u skladu sa onim što je on rekao, mislim da će biti veoma teško, ne da ih uzmemo u razmatranje, naravno da ćemo kao ozbiljni ljudi to uzeti u razmatranje, ali da će biti teško da budu prihvaćeni. Što se tiče kadrovskih rešenja, ja ne razumem šta je tu problem, ako bilo ko ko ispunjava zakonom propisane uslove, a pripada nekoj političkoj organizaciji, zauzima neko mesto u kabinetu bilo kog ministra? Ja ne znam šta je kod vas bio slučaj, kakav je bio vaš kabinet dok ste vodili odbranu ove zemlje, a znamo kako je tada prošla i naša odbrana i Savezna Republika Jugoslavija. Kažete da vas SPS i SNS podseća na prevare, krađe, itd. Ja samo kad se setim reči „privatizacija“, onda mi se nekako pojavite u vidokrugu, a da ne pričam kada se setim neke reči koja se, na primer, zove – vinogradi, itd. Tako da, gospodine Živkoviću, ja bih vas zamolio, s obzirom da jutros niste bili prisutni u prepodnevnoj sesiji, kada su zaista i opozicioni poslanici vrlo argumentovano govorili o ovom zakonu, zaista se više neću javljati za reč, niti ću polemisati sa bilo kim, ali, prosto, ovo želim da iskoristim kao primer za ovu popodnevnu raspravu, da upodobite vašu i terminologiju i verbalizaciju sa onim što je tačka dnevnog reda. Šta ćete govoriti o SPS-u, ja ni ne očekujem da vi hvalite SPS, to je prirodno, niti očekujem da će SPS vas hvaliti, ali ovaj zakon je zaista od suštinske važnosti za čitavu upravu, za državu Srbiju, za privredu Srbije, za građanke Srbije, za građane Srbije, i to ne sme imati političku boju. Ja sam pokušao i uvek ću pokušavati da na ozbiljan način objasnim i odgovorim na kritike koje su utemeljene. Odgovorio sam i na one koje nisu utemeljene, ali se više zaista neću javljati ovim povodom. Vama se zahvaljujem na lepim rečima i apelujem da raspravu ne vodimo u ovom maniru, jer to ne pomaže onima koji su za sve nas glasali, a to su građani Srbije kao nosioci suvereniteta. Hvala vam.
Hvala ministre. Replika, Neđo Jovanović ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Mi u Poslaničkoj grupi Socijalistička partija Srbije nismo iznenađeni kad se neko javi nešto da kaže, a ne kaže ništa. A ono što kaže, nema veze sa temom, odnosno sa tačkom o kojom raspravljamo. Tako da u tom pravcu iznenađenje ne postoji. Ali, postoji nešto na šta mora da se odgovori, a to su neistine. Ako govorimo o samom zakonu, da počnemo od toga, govornik reče da se urušava sistem prosvete odnosno osnovnog, srednjeg i visokog obrazovanja. Kakve to veze ima sa Nacionalnom akademijom za javnu upravu? Apsolutno nikakve. S druge strane, govorimo o nekoj krađi, pa bih podsetio onog ko ukazuje na tu krađu – šta je to bilo posle 2000. godine, kroz pljačkaške privatizacije, kad se krađa ne može meriti novcem, kada je opustošena privreda po zakonu koju su gospoda doneli, Zakon o privatizaciji, a kad govorimo o nepotizmu i o zapošljavanju, onda moram da ukažem na nešto što bi možda moglo da podseti gospodina Živkovića. Gospodine Živkoviću, da li je vaša supruga bila zaposlena u Sekretarijatu za zakonodavstvo…
Molim vas, meni se obraćajte, kolega Jovanoviću.
… kad ste vi bili premijer? Ne želim ni u kom slučaju da izazivam polemiku, ali samo iznosim činjenicu. Da ne bi hipokrizija vladala ovim parlamentom i ovim zasedanjem, onda onaj ko inputira nešto drugome, treba da pođe od sebe, jer si pred ogledalom najčistiji. Kad se pogledaš u ogledalo, znaš ko si i šta si. A onda to ogledalo kaže nešto sasvim drugo u odnosu na ono što govornik priča. Pa zato i podsećam da li je supruga gospodina bila sekretar Sekretarijata za zakonodavstvo u vreme kada je on bio predsednik Vlade… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala, kolega Jovanoviću. Svi su dobili pravo na repliku. Danas imamo na dnevnom redu tri zakona. Govorimo o Nacionalnoj akademiji [[Zoran Živković: Imam pravo na repliku.]] Molim vas da ne dobacujete. Ovo nema nikakve veze sa dnevnim redom o kojem razgovaramo. (Zoran Živković: Ali, ja sam prozvan. Na šta ovo liči?) (Marinika Tepić: Poslovnik.) Ja vas molim da nastavimo sa sednicom. Reč ima Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, samo da kažem kolegama da će u ovoj državi konačno biti države. Država je zajednica ljudi. Ta zajednica ljudi ima potrebu za javnim poslovima. Javne poslove vrše javne službe. Da bi se to uradilo, na slobodnim demokratskim izborima, građani biraju one koji će se starati da se taj javni interes ostvari. Oni primaju lične dohotke, zapošljavaju javne službenike, da bi se realizovali javni poslovi, jer ne može svaki građanin sam sebe da leči, sam sebe da školuje, sam sebi da nosi smeće, sam sebi da gradi puteve, sam sebi da pravi vojsku. Nego, dame i gospodo narodni poslanici, ima izreka – Lopovi i prevaranti će poželeti vlast i demokratija će im to dati. To je Sokrat. Kaže dalje – A kad se lopovi i prevaranti domognu važnih državnih funkcija, nastaće takva tiranija koja je gora od svake oligarhije. Sutra je 5. oktobar. Mi čestiti, koji smo želeli ekonomske i političke promene, koji smo hteli odgovarajuću javnu službu i javne službenike…
Kolega Rističeviću, vratite se na temu, molim vas.
Govorim o javnim službenicima. ... koji smo želeli političke reforme, koji smo želeli tržišnu ekonomiju, dobili smo monopol i kriminal. Dobili smo tiraniju koja je gora od oligarhije. U tome su učestvovali razni državni funkcioneri, razni službenici, koji su svoje supruge stavljali ne samo za sekretare, već i u izbornu komisiju, da prepravljaju izbornu volju i da na takav način kreiraju javnu službu. Setimo se uzimanja mandata DSS-u. Takođe, dešavalo se da sebi podignu dvorce, da narod ostane na ulici. I mi koji smo cepali patike za njima, dužni smo da se sećamo tog datuma. Nema većeg zla od zle pameti. I kad neko priča o javnim službenicima, i kad poziva na ekonomsku čestitost, a njegovu diplomu ne možete da nađete, onda se zapitate, opravdano, da li je ona Sokratova izreka tačna? Kada vam neko priča o nepotizmu, a supruga bude primljena u tužilaštvo bez pravosudnog ispita, u Tužilaštvo za ratne zločine, onda se pitate kakvu vrstu javnih službenika su oni stvorili? Kad vam neko priča o dijagnozama, a pri tome je nosilac istih, i traži lekarske preglede za druge, ali ne za sebe dok je bio javni službenik, onda se pitate kakav je to monopol i kriminal nastao 5. oktobra? (Maja Videnović: Gospodine predsedavajući, da li čujete šta izgovara poslanik?) Kad neko iskoristi političku moć stečenu 5. oktobrom, zloupotrebi službenike i dobije 525 hiljada evra subvencije za vinograde i postane moj kolega poljoprivrednik u pokušaju, to naplati, a onda firmu preseli na Devičanska ostrva, onda se pitate kakvu smo to javnu službu i javne poslove imali posle 5. oktobra mi koji smo želeli promene, koji smo želeli bolje? Mi, koji to bolje nismo dočekali. Mi koji smo gledali naše vođe kako ulaze u penthaus stanove od 500 hiljada evra, kako kupuju stanove u Beču, kako dižu na pašnjaku velelepne zgrade, kako imaju kolekciju časovnika od kojih svaki košta više nego omanji stan, mi koji smo želeli demokratiju i tržišnu ekonomiju svesni smo toga da smo dobili kriminal i kriminalce koji su postavili tužilaštva i pravosuđe kao javnu službu koja neće da ih kazni. To tužilaštvo i to pravosuđe je nezavisno od ove vlasti, ali nije nezavisno od bivše vlasti koja je tako reformisala tužilaštvo i pravosuđe da ga je u stvari deformisalo. Oni neće da gone pripadnike svoje partije, a ovi drugi uveliko baštine zasluge tužilaštva i sudova svoje partije, tako da su građani opravdano gnevni na nas, ali građani treba da znaju da mi možemo da kontrolišemo samo izvršnu vlast i tu vrstu službe. Ne možemo da kontrolišemo tužilaštvo i pravosuđe, a tamo su sve, kako naš narod kaže, žutaći. Zato su bitange i prevaranti u javnim službama i bivši funkcioneri ostali nekažnjeni. Građanima treba reći da ćemo jednog dana zaustaviti taj kriminal i zaustaviti korupciju koja je ona glava šećera o kojoj su se osladili mnogi učesnici 5. oktobra, sem običnog naroda. Jednoga dana ja se nadam da će nam građani pomoći da i ti službenici iz tužilaštva i iz pravosudne vlasti budu pravi i da kazne veliki kriminal koji je počinjen posle 5. oktobra i njihove protagoniste. Hvala.
Povreda Poslovnika, gospodin Goran Ćirić. Izvolite.
Povredili ste član 107. Svima je ovde u sali jasno da ste ćutali pet minuta. Pročitaću vam stav 2. člana 107. – na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku, korišćenje uvredljivih izraza, kao i iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Po ko zna koji put se poslanici i dotični poslanik, ali i poslanici većine na ovaj način obraćaju poslanicima opozicije. Svesni ste i vi toga da ste prećutali ovih pet minuta i mislim da vam to nije na čast. Povredili ste jasno ovaj član Poslovnika, ja ne znam zbog čega, ali ako govorimo o ovoj temi u kojoj govorimo o integritetu, o etici, o tome da treba obučiti ljude i u lokalnim samoupravama i u javnoj upravi, naravno da je to potrebno i svima nama i ovoj instituciji. Odavde potiče upravo taj odnos odgovornosti prema građanima. Odnos jednih prema drugima i na ovaj način se emituje ta atmosfera netrpeljivosti i atmosfera nasilja, prvo verbalnog, a onog kasnije može da preraste i u fizičko. Mislim da je to vaša odgovornost u ovom trenutku, jer niste na vreme reagovali, mogli ste da reagujete, niste to želeli i, evo, reći ću vam želim da se o ovome Skupština izjasni i da se glasa o ovome.
Hvala, na sugestiji. Vi ste kao i uvek jedan korektan sagovornik, ali ja nisam imao tu mogućnost zato što se prethodni govornik, odnosno kolega Marijan Rističević nikome nije obratio direktno, tako da nisam mogao da pretpostavljam u ovoj sali kome je šta bilo upućeno, ali ni jedno ime i prezime članova parlamenta nije pomenuto. Rekli ste da želite da se parlament izjasni u danu za glasanje. Hvala na vašoj sugestiji. Reč ima narodni poslani Zoran Živković, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 104. – Uvredljivo se izrazi o narodnom poslaniku itd. Šta su uvrede? Uvrede, prvo da sam bio ministar odbrane u vreme kad se raspadala država, to je rekao ministar. Pre toga ja nikad nisam bio ministar odbrane, nego sam bio ministar unutrašnji poslova. U to vreme Kosovo je bilo sastavni deo Srbije, u to vreme nije izgubljen ni jedan rat, u to vreme je i Crna Gora bila u državnoj zajednici. Druga priča je privatizacija da vam se gadi.
Kolega Živkoviću, izvinjavam se. (Zoran Živković: Odgovaram zašto sam uvređen. Vrlo precizno.) Mislite, ukazujte na to zašto sam ja i kako sam povredio Poslovnik? (Zoran Živković: Ja vas molim da mi date reč.) Izvolite, samo se prijavite ponovo.
Znači, član 104. garantuje pravo na repliku kad se uvredi poslanik. Pa, ja govorim koje su uvrede izrečene, a vi mi niste posle toga dali pravo na repliku. Privatizacije u Srbiji…
Hvala vam na tome što ste mi ukazali, ja mislim da nisam povredio Poslovnik. To nema veze sa privatizacijama.
Samo da vam objasnim. Znači, pominjanje privatizacije prve su bile 1992. godine i 1997. godine kod socijalista. Nisam bio ministar kad se raspadalo bilo šta i konačno gospodinu koji me je pomenuo imenom i prezimenom, Neđo Jovanović iz SPS-a. Gospođa Biserka Živković nije bila sekretar za zakonodavstvo kad sam ja bio premije nego je bila u vreme kada je to bio Zoran Đinđić i to je bila čas za nju i za moju porodicu, a vi se stidite.
Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? Da. Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 103, 106. i 107. Dame i gospodo narodni poslanici, reklamacija Poslovnika se traži odmah po povredi. Dakle, ja nisam govorio ni o kakvom ministru odbrane, ni o jednom ministru. Ja čak mislim, kada sam kao učesnik 5. oktobra, bio samokritičan prema nama, prema događajima, prema našim vođama koji su se nafatirali itd. Ni jednom kolegi se nisam lično obratio. Govorio sam o devijacijama. Citirao sam Sokrata. To nije zabranjeno, niti se za to treba izricati opomena. Ovi koji nemaju veze sa tom politikom, koju su se samo dobro nafatirali, su se sami prepoznali. I, na kraju moj kolega poljoprivrednik ima pravo da bude nervozan, ali vi tu nervozu po Poslovniku morate da kaznite shodno čl. 108. i 109, sem što je moj kolega poljoprivrednik u pokušaju, on ima pravo i da bude zemljak moj ili Arsićev, da bira Mitrovica ili Požarevac. Hvala.
Hvala. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni Narodna skupština. (Ne) Reč ima narodna poslanica Marinika Tepić, po Poslovniku. Izvolite.
Smatram da ste povredili član 108. i 109. Član 108. – koji predviđa da se starate, u ovom trenutku, dok predsedavate Narodnom skupštinom o redu na ovoj sednici, a vi uporno izazivate nered vašim nereagovanjem ili neblagovremenim reagovanjem kako to kome odgovara. Povredili ste takođe član 109. – koji je decidan u tome da niko ne sme da ometa govornika i time mu ugrožava slobodu govora. Vama ovi koji dobacuju sa vaše desne strane, ne samo da ometaju govornika ili vas, nego vi njihovo dobacivanje tretirate kao preporuku za vaše upravljanje sednicom, i to je najveći problem. Znači, umesto da ih kaznite po osnovu člana 109. za dobacivanje vi to uzimate zdravo za gotovo kao izvršni nalog u odnosu na vas lično i uopšte ne poštujući odredbe Poslovnika ugrožavate naša prava, kako mog kolege Zorana Živkovića, tako naročito kolega iz opozicionog dela ove sale. Ja vas molim da to ne samo više ne činite, nego da okrećete glavu mnogo češće kada se ljudi ovde javljaju za reklamiranje Poslovnika. Vi ste namerno u jednom trenutku zaustavili pogled negde na sredini sale i ne želite da se okrenete, iako mi ovde uporno insistiramo da ste povredili Poslovnik. Nemojte to da radite, jeftino je, smešno je, glupo je, ne priliči vam. Ja sam vam već nekoliko puta rekla, toliko svedoka ima u ovoj sali koji vide šta se dešava. Nemojte se plašiti da primenjujete Poslovnik. Nemojte se strašiti što je vaš ministar tu. Nemojte se strašiti što će SNS možda inicirati neke mere prema vama. Budite dostojni funkcije koju obavljate i primenite Poslovnik onako kako treba.
Hvala. Što se tiče dobacivanja, ima ga sa svih strana, tako da smo već navikli na to. Kako to da nisam, recimo, kolegu Gorana Ćirića nikad čuo da dobacuje ali sa ove strane i te kako čujem dobacivanje. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? Da, hvala vam. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić. Izvolite, kolega, idemo po spisku.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministri, kolege poslanici, poštovani građani Srbije, evo mi imamo nekoliko zakona danas na dnevnom redu koji bi trebalo zapravo da su dobri i trebalo bi da u svom smislu pomognu daljem razvijanju institucija i sistema u Republici Srbiji i na kraju da pomognu građanima Srbije da lakše mogu da ostvaruju neke svoje potrebe vezano za državnu administraciju. Međutim, da bi se ovi zakoni mogli primeniti neophodno je najpre imati čvrste i jake institucije. Neophodno je imati sistem u funkcionisanju države, a onda nadograđivati funkcionisanje tog sistema. Vi ste u prethodnih pet godina, govoreći o reformama učinili potpuno suprotno, a to je da su razorene institucije, da nema nikakvog sistema i da danas isključivo po potrebama političkih, kampanjskih nekakvih razloga se vodi Republika Srbija. Vezano za zakon o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu reći nekoliko stvari. Kada je usvojena Strategija reforme državne uprave definisano je pet ključnih principa, a oni su, decentralizacija, depolitizacija, profesionalizacija, racionalizacija i modernizacija. Recite mi vi ministre, da li je premodernizacija o kojoj danas govorimo bilo koji od ovih ključnih principa do sada realizovan? Nije i zato će i ovaj zakon biti samo jedan pokušaj namere, možda dobre da se nešto u Srbiji učini u smislu efikasnosti državne administracije. Što se tiče samog zakona, tu je podeljeno na nekoliko programa obuka, opšti program obuke, posebni programi obuke i ono što je meni najvažnije program za rukovodioce. Što se tiče opštih programa obuke, verujte, ljudi koji rade danas u državnim sistemima koji su ozbiljni službenici i te kako obavljaju dobro uglavnom svoje poslove i te obuke postoje. Neke organizuje Stalna konferencija gradova i opština i neke druge institucije. Ja imam ovde ozbiljno pitanje – šta je sa obukom za rukovodioce i kako će nacionalna akademija za javnu upravu uspeti to da reši? Kao prvo, vi ste predvideli 30 zaposlenih radnika sa 30.000.000 budžeta, predvideli ste 186.000.000 samo za opremanje nacionalne akademije. Danas ne znamo koliko će ljudi tih 30 radnika trebati da obučava. Ja vas pitam da li danas vi znate, pošto prethodna ministarka, Ana Brnabić, nije znala odgovor na to koliko ukupno radnika imamo u državnim institucijama Republike Srbije, koliko je zaposleno posle zabrane zapošljavanja u Republici Srbiji? Koliko imamo agencija? Koliko imamo javnih službi ne znamo, iako je i gospodin Vučić još 2012. godine najavio da će preko 60 raznoraznih agencija i drugih, citiram, nepotrebnih institucija u Srbiji biti ugašeno. Mi danas ne znamo, pa tako ne možemo znati ni koliko će polaznika imati ta nacionalna akademija, da li će biti 100.000, 200.000, 300.000 i na koji način će se to u praksi realizovati. Takođe, ono što je jako važno kod obuke rukovodioca je pitanje – koga ćemo obučavati. Godine 2014. ste usvojili zakon koji je predvideo izbor rukovodioca po konkursu. Godine 2016. novi Zakon o javnim preduzećima koji je takođe rekao da do marta 2017. godine svi rukovodioci državnih institucija moraju biti izabrani po konkursima i konkursi moraju biti završeni. Šta se dogodilo? Od oktobra 2016. do marta 2017. postavljeno je 317 službenika, odnosno funkcionera, od toga svega 10 na konkursima, svi ostali su u v.d. stanju i danas je Srbija u v.d. stanju. I koga ćete vi obučavati, one koje ćete po političkom nahođenju smenjivati na svaka tri meseca, ukoliko ne budu bili neko ko sprovodi partijske naloge njihovih funkcionera. Naime, izveštaj Evropske komisije je rekao da preko 60% postavljenih državnih službenika, je imenovano, apsolutno suprotno zakonskim odredbama pod političkim uticajem. Prema tome, ukoliko biste želeli da ovaj zakon protiv koga ja ne bih imao ništa loše, da je sve ovo pre toga urađeno, sprovedete, ali morate prvo izgraditi sistem institucija koje ste razorili i sistem u funkcionisanju Republike, odnosno državne administracije u Srbiji. Što se tiče Zakona o elektronskom dokumentu, ne mogu da kažem da je to loše. Ja bih voleo da taj zakon zaživi i da olakšamo našim građanima da ne moraju šest meseci da čekaju da dođu, kao što je bila do sada praksa, do zdravstvene knjižice, da čekaju kao nekada u redovima za vizu da dođu do pasoša ili do lične karte. Voleo bih da privrednicima pojednostavimo komunikaciju sa državnom administracijom, ali sve to ne može danas meni da bude dovoljan dokaz da će ovaj zakon to uraditi, jer smo imali bezbroj zakona usvojenih u prethodnim godinama koji nisu primenjeni. Imali smo obećanja Kancelarije za brze odgovore koja je mnogo jednostavnija od ovog zakona, pa i to nije zaživelo, tako da, ne znam šta će se dogoditi sa ovim zakonom koga hoću i želim da podržim i nije mi problem, iako sam opozicija da kažem da je to dobar zakonski predlog. Na kraju ono što mi je najveća dilema zašto je 12 meseci rok za usvajanje 17 podzakonskih akata, a do tada ćemo za tih 12 meseci koristiti podzakonske akte prethodnog zakona koji je već postojao u elektronskom dokumentu i Zakona o elektronskom potpisu, tako da možemo reći da zakon neće u punom smislu stupiti na snagu, pre nego za godinu dana. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Milena Turk.
Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom obliku i predložen je upravo nakon javne rasprave i uvaženih mišljenja stručnjaka. Ovo je jedan dobar trenutak da naš pravni sistem i poredak uskladimo sa poretkom koji je u ovoj oblasti na snazi u zemljama EU i ovo je prilika da sistem uredimo po ugledu na razvijene zemlje i oformimo sistem koji će pratiti zemlje EU. Ovim predlogom su ponuđena zaista fleksibilna rešenja, koja prate tehnološka dostignuća. Svedoci smo da se tehnologija zaista vrtoglavom brzinom razvija i moramo hvatati korak sa svetom i izgraditi poverenje u elektronski sistem. Namera je da se smanji upotreba dokumenata koji su u papirnom obliku i da se omogući veća pristupačnost podacima, kao i lakše pretraživanje dokumenata i na kraju krajeva, efikasno ostvarivanje prava naših građana. Sve će ovo dovesti do efikasnijeg i bržeg poslovanja i do ušteda, kako građana, tako i same lokalne samouprave i subjekata koji su u privredi. Rad organa javne vlasti će biti efikasniji pristup uslugama, lakši i sigurniji, osim što će se sve procedure skratiti i ubrzati, ostvariće se i uštede u smislu potrošnje papira i troškova transporta. Naravno, da bi sistem funkcionisao, bilo je potrebno obezbediti neke preduslove, pripremiti baze podataka i povezati ih na kraju krajeva. Mi smo do kraja 2016. godine veliki posao uradili, dakle nakon sedam godina prebačene su sve baze Matične knjige, Knjige venčanih i Knjige umrlih u elektronski oblik i to je zaista bio jedan ogroman posao koji je naša država obavila i upravo je to bio preduslov da Zakon o opštem upravnom postupku transformiše u servis građana. Sada smo na 90% unetih podataka matičnih knjiga u elektronski oblik. Zajedno sa MUP-om se radi na tome da se i državljanstva prenesu u elektronski oblik i od januara 2018. godine, postojaće centralni registar koji će zaista biti na usluzi građanima. Kada govorimo o prenosu podataka u elektronski oblik, zaista moram da navedem primer opštine iz koje dolazim, a to je opština Trstenik, gde je 2016. godine, bili smo jedna od poslednjih opština po učinku, svega 5% podataka je bilo prebačeno u elektronski oblik i zaista smo bili navođeni kao negativan primer, jer za tih sedam godina smo uspeli samo 5% da prenesemo u elektronski oblik. Dolaskom SNS, koalicionih partnera i preuzimanjem mandata, obezbeđeni su računari, obezbeđena je internet veza za prenos ovih podataka i za svega par meseci uspeli smo da uradimo ono što je godinama stajalo i što naši prethodnici nisu uradili, dakle, 80% podataka matičnih knjiga smo preneli u elektronski oblik. Zbog ove ažurnosti i marljivog rada i svih naših službenika, u više navrata smo pohvaljeni od strane gospođe Ane Brnabić, aktuelne premijerke i zaista nastojimo, ne samo u ovoj oblasti, nego i u drugim oblastima da menjamo utisak o našoj opštini, da šaljemo drugačiju sliku i drugačiju poruku. Kada je reč o samom zakonu i novinama koje donosi, krajnji cilj je izjednačavanje poslovanja klasičnog i poslovanja elektronskim putem i do sada je uočeno da kada je reč o elektronskom potpisu, svega 5% građana koristi ovu mogućnost i da je bilo izvesnih poteškoća za aktivaciju ove usluge, a sada je predviđeno da se dokument potpiše putem mobilnog telefona, dakle, lozinke i šifre i cilj je da se izjednači i elektronski i papirni dokument i konverzija iz jednog u drugi i da skeniran dokument ima podjednaku dokaznu snagu. Akcenat je stavljen i na garanciju bezbednosti validnosti sačuvanih dokumenata i ja sam sigurna da će ovakav predlog dovesti do željenih efekata. Hvala.
Hvala koleginice Turk. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću dve stvari da kažem vezano za dva zakona koja se tiču nacionalne akademije i uopšte obuke javnih službenika. Prva stvar je stanje u kome ti ljudi rade i razvijaju se i daju nekakve autpute građanima. Druga stvar je, koji se to rizici javljaju u procesu implementacije, a zakon je ovakav kakav jeste i na šta u stvari prilikom implementacije treba obratiti pažnju. Ne gajim neke preterane iluzije da bi se amandmanima zakon mogao izmeniti. U ovom momentu imamo javni sektor koji je takav kakav jeste. Različite vlade su ga različito oblikovale, ali kada bi hteli da ga saberemo u dve ključne karakteristike, svako ko vodi opštinu ili ministarstvo ili agenciju, kada ga pitate kakva je situacija sa zaposlenošću, a on će vam reći – imam 20% ljudi manjka i 20% ljudi viška. To je jedna realnost koja postoji i koja se još uvek nije rešila. Druga stvar koja je već bila izvesna, većina zaposlenih u javnom sektoru osim u agencijama koje imaju svoje izvorne prihode će reći da su im plate izuzetno niske i to je tačno. Imali smo problema sa jednim velikim deficitom. Deficit je sečen tako kako je sečen i dosta. Javni sektor je suštinski sečen jednom sekirom i sada u ovom momentu kada nemamo neki visoki javni deficit, vreme je da se razmisli i da se koriste neka elegantnija sredstva i da se vidi šta se može uraditi, da ti ljudi koji rade u javnom sektoru i sa ovakvim primanjima ili koja budu uvećana, budu zadovoljniji, a zadovoljni ljudi daju bolje autpute, kako opštinskim upravama, tako građanima, tako ministarstvima i svima koji su u kontaktu sa državom Srbijom na svim nivoima. U ovom momentu imate dosta igrarija u javnom sektoru kada, npr. u nekoj opštini, a to je nešto što bi, verovatno ministri trebali da znaju, npr. odluče svesno da podignu nezakonito plate, a da ona osoba koja je to potpisala plati kaznu, znači podigne onoliko koliko nije krivično delo, nego prekršaj, a iz crnih fondova zaposleni mu pomognu da plati kaznu. Imajući u vidu koliko često dolazi kontrola u opštine, to prođe, manje-više bezbolno. I mnoštvo takvih stvari imate, kao što su igre sa stimulacijama koje idu u krug itd. Dakle, to vam je indikator toga da je prvi osnovni problem visina plata. Ali, imamo i druge probleme koji postoje, a oni se odnose na to da pare obično nisu sve kada se bavite nekim poslom, jer da su pare ključni faktor većina nas ne bi ni sedela u Skupštini. Imamo mnogo isplativijih poslova. Dakle, postoji nešto što je više od toga. To je jedna od stvari na koje upravo ova Akademija treba da odgovori i uopšte obrazovanje, usavršavanje javnih službenika. Pažljivo sam pročitao i zakon i izmene ovog drugog zakona. Imaju neke stvari koje jesu zaista za pohvalu. Zakon navodi koji su indikatori kada se, jednostavno pali crvena lampica i kada se kaže – moramo intervenisati sa obukom. Međutim, tu postoji jedan problem. Imamo i indikatore, ali u ovom momentu ne znamo, a kasnije ću reći zbog čega je to, zašto su se ti indikatori pojavili. Druga stvar, jako je dobro što imamo programe obuke rukovodilaca. To se jako često zanemaruje, ali rukovodioci su ljudi koji moraju znati da rade sa drugim ljudima. Činjenica je kada vi kažete nekome ko je hijerarhijski ispod vas, a niste u vojsci – uradićeš to zato što ti ja kažem, ili zato što imam moć, ili što ćeš videti svoga boga! LJudi na to ne reaguju dobro i najčešće bude ili tihi bojkot ili rad ispod svakih performansi. I u mnogo opština i u mnogo ministarstava u Srbiji, ljudi se žale na komunikaciju da ne razumeju jedni druge, da ljudi koji su izabrani politički ne razumeju one koji su tehnokrate i koji rade u javnoj upravi, da javna uprava ne razume večnike, jednostavno, da nedostaje interpersonalne stručnosti, da ljudi razumeju jedni druge i da budu bolji menadžeri. Jako je dobro što se o tome vodi računa. Takođe, izuzetno je bitno što se ljudi obučavaju za proces pristupanja EU. Naša buduća kuća. Mnogo će nas posla čekati, i ljudi moraju da znaju koliko će kompleksnih zadataka biti pred njima, počevši od najnižih do najviših nivoa. To je realnost i to je dobro što je predviđeno. To su stvari koji zaslužuju pohvalu, ja ne mogu da kažem da je to loše. Ono što su veliki izazovi što mi u osnovni javnog sektora imamo menadžment ljudskih resursa koji se svodi na – ugovore, konkurse, na godišnje odmore, penzionisanje i slično. To sve znate i sami. Većina vas zove osnovni menadžment ljudskih resursa. Međutim, u većini složenih sistema, država je najsloženiji sistem koji postoji i izuzetno bitan sistem. Jako je bitno kako se ljudski resursi razvijaju, u kom pravcu ide, koje su karijerne putanje, kako se ljudi motivišu. Kako se ljudi motivišu na promene koje će se desiti, posebno sa malim platama što je realnost, ne mogu da se promene preko noći. Kako se motivišu? Tu imamo problem. Mi ne da nemamo programe, ne da nemamo ljudi koji bi znali preneti znanje, iskustva, veštine i motivisati ljude, nego što nemamo menadžere ljudskih resursa ni u opštinama, ni u većini ministarstva, javnih institucija koje bi znali šta su problemi zaposlenih. Mogli bi postaviti dijagnozu, i ako imate dijagnozu onda znate čime se bavite. Vi ako ne znate šta je uzrok indikatora koji su navedeni u zakonu, intervencija neće biti uspešna. Možete ih poslati na mnogo programa obuke, a ako ti programi obuke ne rešavaju njihove ključne probleme, i ono što je pretpostavka da bi Akademija bila uspešna - da imate menadžere koji poznaju ljudske resurse, da imate profil svakog zaposlenog u javnoj upravi i da znate, u stvari u čemu su problemi i u kom pravcu ti ljudi treba da se razvijaju i zašto su u nekim momentima nezainteresovani da rade svoj posao, ili su jako zainteresovani. Takvi ljudi su još dragoceniji. Postoji još jedan problem koji se može javiti i to bi mi bilo drago da čujem odgovor. U ovom momentu imate više pružilaca obuka. Imate SUK koji je počeo da pruža obuke, imate bilateralne donatore, fantastične programe obuka imate, npr. GIZ ih je imao mnogo, npr. SEKO naši švajcarski prijatelji imaju fantastičan realan projekat, i da ne idem dalje i dalje. Dakle, to su neki programi obuke koji postoje. Kako ćemo izbeći preklapanja i najbolje koristiti naše resurse? Imamo programe obuke u Ministarstvu finansija za interne revizore. Dakle, mnoštvo obuka i unapređenja ljudskih resursa na raznim mestima. Na koji način ćemo to iskordinisati da postignemo najviše jer nemamo dovoljnoj sredstava i dovoljno kvalitetnih ljudi u našoj zemlji? Takođe, još jedno bitno pitanje su talenti. Kako zadržati talente u javnom sektoru? LJude koji su nadprosečno dobri, a situacija je takva kakva jeste, ne možete im pružiti mnogo materijalnog ali možete im pružiti mogućnost da se razvijaju i da im ne obezvređujete logiku. Ima mnogo slučajeva u Srbiji da su zaista napravljene velike nepravde prema talentovanim ljudima. Svi znate u lokalnim sredinama da vrlo često, kada je izbacivana prljava voda, da su izbačeni fantastični ljudi, samo zato što se sumnjalo da nisu podobni. Ponekad to stvarno biva obezvređivanje logike i obezvređivanje mogućnosti da ceo javni sektor bolje radi. Konačno imate i primere nečega sličnog što funkcioniše u regionu. Mnogi od ministara, od pomoćnika ministara i ljudi koji su visoko kotirani u javnim sektorima su bili u RESPI na obuci. Imate taj primer u Denilovgrad za ceo region. Možete svoja iskustva povući iz toga slučaja i možemo verovatno, ako to radimo profesionalno, napraviti akademiju koja jeste dobra, ali moramo ove preduslove zadovoljiti, inače nećemo postići maksimum, biti u ovakvoj zemlji koja je preživela mnoge krize i neke stvari koje nisu dobre, a ne izvlačiti maksimum je veliki greh prema građanima. Sve u svemu, takođe, otvarala se isto mogućnost, to je poznato, da se otvara jedna velika akademija u Plandištu, za obuku ljudi koji se vraćaju u region povratnika i zapadne Evrope i za migrante. To je isto jedna velika šansa da se ne samo obuče i integrišu ljudi, nego i da se zaradi. To su primeri koji mogu biti dobri i koji jesu šansa, ali prevashodno, moraju se neki preduslovi stvoriti, a ja sam ponešto zabrinut da će se to desiti. Uopšte neću ulaziti u taj momenat koje su moje kolege ranije govorili. Govorim kao da je najbolja moguća situacija što se tiče implementacije. Sve u svemu, koncept je u redu, ali postoje nedorečenosti i te nedorečenosti mogu upropastiti jedan koncept koji može biti jako dobar. Možda na kraju da citiram osobu koja ima najviše moći u Srbiji, u ovom momentu i koja presudno oblikuje Srbiju … da, Ana Brnabić, jeste, koja je mnogo puta govorila o tome i da se u ovoj zemlji zida jedna velika građevina, koja će se podići do neba i koja će ostati za naredne generacije i koje će nastavite da je zidaju. Vi, ako nemate cigle u temelju koje su dobile čvrsti i izdržljivi, a to vam je javni sektor i tu su obučeni ljudi jer znanje pokreće svet. Bojim se da ta kula neće moći da naraste visoko. Hvala vam na pažnji.
Hvala vam kolega Stevanoviću. Reč ima narodna poslanica Jela Vujić Obradović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Jedinstvene Srbije podržaće u danu za glasanje zakone o kojima odlučujemo. Jake lokalne samouprave i put ka tim reformama su od izuzetnog značaja, tako da zakoni koji su pred nama i koji su u korist naših građana, odnosno korisnika usluga od strane javnih uprava, poslanička grupa Jedinstvene Srbije uvek će podržati. Nadam se da će u budućnosti funkcionisati sve javne uprave u korist građana, a na nama je da podržimo ove zakone koje će ojačati put tih reformi. Koristim priliku da pohvalim rad resornih ministarstava, kao i samih ministara, zakone koje ste u uvodnom izlaganju predstavili, govori u prilog profesionalizaciji i depolitizaciji javne uprave, a svi znamo da je potrebno vreme, poznavajući stanje na terenu, za donošenje podzakonskih akata na ove zakone, naročito kada je u pitanju Zakona o Nacionalnoj akademiji. Predlog zakona o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu ustrojiće princip zapošljavanja zasnovanog na stručnosti, što podrazumeva da kandidat za posao mora, pre svega da ima stručnost i znanje da bi taj posao ubuduće i obavljao. Zapošljavanje zasnovano na stručnosti je odraz demokratije i upravo zbog toga mi donosimo zakone koji će taj odraz i negovati. Ministar Ružić u prethodnom periodu je posetio mnoge opštine i gradove. Bio je u Rasinskom okrugu, što je za mene od posebne važnosti, i što uliva poverenje da ima jednak pristup ka svim lokalnim samoupravama. Rad nekih opština je pohvalio, neke je i kritikovao, ali ja se nadam da će u budućem periodu dati jednake šanse svim gradovima i opštinama na tom putu napretka, bez obzira da li su u nekom prethodnom periodu postigli zadovoljavajuće rezultate. Tako da, ovaj nov zakon o Nacionalnoj akademiji, koji će omogućiti kadrovima, ne samo zaposlenima u lokalnim samoupravama, već i u republičkim organima, daće mogućnost da svi gradovi i opštine dobiju podjednake šanse za napretkom. S obzirom da sam dugi niz godina bila i direktno uključena u tim nekim trenerskim poslovima sa predstavnicima lokalnih samouprava, udruženjima i građanima, dobro poznajem rad na terenu, što govori u prilog da je potrebno doneti jedan zakon o Nacionalnoj akademiji, koja će omogućiti veću stručnost, ali i ujednačeno znanje zaposlenih u javnim upravama. To će omogućiti ubrzani razvoj i motivisati i pomagati lokalne samouprave, jer činjenica je da neke lokalne samouprave nisu bile uključene na mnogim programima podrške. Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave i do sada je imalo veliki broj programa podrške. Međutim, zbog nedovoljne možda stručnosti, znanja, ali i zbog neblagovremeno podnetih prijava, nisu bili uključeni ni na jednom programu, a postoji veliki broj „Exchange“ programa, evo sada ima i „Exchange 5“ program. Međutim, upravo zato što nisu ulazili u korak sa vremenom prvih programa, nisu kasnije mogli da apliciraju za neke nove programe. Smatram da će upravo osposobljavanje ovih kadrova omogućiti da sve lokalne samouprave podjednako i na isti način mogu da idu ka tom putem napretka. Postavila bih i pitanje ministru Ružiću - da li će pored ovih opštih i posebnih obuka za osposobljavanje kadrova postojati i posebni kriterijumi i jednak pristup za sve zaposlene ili treba objasniti lokalnim samoupravama da li će imati obavezu da podnose prijave za zaposlene i za njihovu dalju edukaciju i osposobljavanje? Svi smo svesni činjenice da samo dobri i motivisani kadrovi, adekvatno raspoređeni, obezbediće efikasnost kakva je potrebna za širi društveni razvoj, a to će upravo pružiti ova Nacionalna akademija. Ovim predlogom zakona definisani su program i edukacije kako na republičkom, tako i na lokalnom nivou, a najznačajnija novina je da će edukacija biti obavezna i za najviše funkcionere - ministre, predsednike opština, načelnike opština. Cilj ovog zakona je da Srbija ima profesionalnu, efikasnu i ljubaznu javnu upravu, jedinstvenu bazu podataka i kadrove koji će moći da odgovore modernim i ubrzanim tokovima savremene administracije. Zakonom će se uključiti sve lokalne samouprave kojima upravljanje ljudskim resursima nikada nije bila tema i često je bila i zanemarivana. Za razliku od lokalnih samouprava u Vladi Srbije, postoji Služba za upravljanje kadrovima, što se pokazalo veoma efikasnom i svrsishodnom. Smatram da će i uvođenjem Nacionalne akademije upravo rad sa zaposlenima u lokalnim samoupravama pokazati isti rezultat. Verujem da, iako nam predstoji veliki rad na promeni odnosa prema poslu i pristupa prema tom poslu, polako svi postajemo svesni toga da efikasna i uslužna javna uprava postaje nešto što treba da bude standard, nezavisno od bilo kojih političkih promena. Sve što je do sada urađeno u upravljanju ljudskim resursima, bio je predpristupni korak u realizaciji kompleksnog cilja uspostavljanja sistema organizovanog stručnog usavršavanja za sve kategorije zaposlenih u javnoj upravi. Akademija će pomoći da lokalne samouprave funkcionišu na isti način i na istim zakonskim osnovama. Potrebno je transformisati lokalnu samoupravu u modernu, sposobnu, ekonomičnu, odgovornu i pravičnu. Verujem da ćete na ovaj način pružiti jednaku šansu da osposobljeni kadrovi kroz različite programe, kojih i sada ima dosta, da blagovremeno i valjano apliciraju kod brojnih fondova, resornih ministarstava i fondova EU upravo zato što su opštine gubile pred očima brojna sredstva zbog nedovoljne stručnosti i upućenosti ka takvim tokovima. Na kraju, reći ću još jednom da će poslanička grupa JS podržati zakone u danu za glasanje. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, gospodine Ružiću, gospodine Đokoviću, ministre LJajiću, ono što je za nas čudno jeste da li ste na bilo koji način doveli ili uzeli u obzir stanje u kakvom se nalazi javna uprava u Srbiji kada ste predlagali ovaj zakon. Da li možemo bez ovog zakona da rešimo sve ove probleme? Mislim da ne možemo, ali isto tako, smatram da ga nećemo rešiti, ovi problemi neće biti rešeni ni ako usvojimo vaš predlog zakona i ako na kraju Nacionalna akademija za stručno usavršavanje u javnoj upravi i zaživi sa svojih 30 zaposlenih u akademiji. Mislim da je problem u tome što je, pre svega, vaša prethodnica, a sadašnja premijerka ostavila potpuni haos u javnoj upravi. Mislim da je stanje koje ste vi nasledili 10 godina iza stanja od 2012. godine, na dan kada je SNS došla na vlast. O rezultatima iz tog perioda, kada je u pitanju javna uprava, govorio je i predsednik, sadašnji, Republike Srbije, pohvalivši upravo i ministra koji je u to vreme, u tih četiri godine i vodio državnu upravu i lokalnu samoupravu. Ono što je najveći problem jeste motivacija ljudi koji rade, koji su tih 700.000 zaposlenih, među kojima ima sjajnih ljudi. Postoje sjajni kadrovi koji su obrazovani, koji su sposobni, koji znaju šta je odgovorno vršenje svog posla i svoje dužnosti. Među tih 700.000 ljudi su i oni koji 20, 10 ili 30 godina rade u javnoj upravi, rade svoj posao odgovorno svakoga dana, ali 30 godina provode svaki dan za istim stolom, u istoj kancelariji i oni jednostavno nemaju nikakav motiv da krenu dalje ili da promene nešto, na sebi, u svom okruženju ili na svom radnom mestu. Taj problem motivacije je katastrofalan u Srbiji, jer imate situaciju da su smanjene plate. Smanjene su plate u javnom sektoru. One se odnose upravo na ove ljude o kojima mi danas ovde govorimo i na koje vi pokušavate na neki način da utičete vašim predlogom. Ali, upravo ti ljudi imaju smanjenje plata, ne vrednuje se njihov rad. Niko apsolutno ne vodi računa o njihovom učinku, niti vrednuje njihov učinak. E, kako ćemo te ljude motivisati da zaista kroz vaš predlog sutra budu ljudi koji će tražiti od svojih pretpostavljenih, od svog posla neki veći maksimum nego što su ga davali u nekom prethodnom periodu, nikako. Imamo situaciju da je nakon zabrane zapošljavanja po rečima ministra iz SNS, tadašnjeg, gospodina Krstića, je 50.000 stranačkih funkcionera, odnosno članova partijskih dobilo posao u javnoj upravi, 50.000, nakon zabrane zapošljavanja u javnom sektoru, 50.000 partijskih knjižica je dobilo uhlebljenje. Nije onda čudo, gospodine ministre, kada kažu da samo SNS bolje živi u ovih pet godina u odnosu na sve ostale građane Srbije, jer je očigledno samo njima dozvoljeno da imaju posao u javnoj upravi, a sada kroz ovaj predlog zakona pokušavamo da ih nešto i naučimo da rade. Onda se često dešava da oni koji odgovorno, pošteno i savesno rade svoj posao, koji znaju zbog čega su na tim pozicijama, koji su došli preko raznih konkursa, vi ih na neki način ponižavate, jer ih svrstavate u isti red sa onima koji su došli preko raznih tetki, strini na svoja radna mesta, a ne znaju apsolutno ništa da rade. Čak su postali i rukovodeći kadar. I vi, sasvim sam siguran da to jako dobro znate i da ste se upoznali sa aktuelnom situacijom. Kada govorite o vašem predlogu zakona, molim vas da mislite i na one policajce, na Ministarstvo npr. unutrašnjih poslova, na one profesionalce koji časno i pošteno rade svoj posao u srpskoj uniformi, da imaju u svojim kantinama na stotine i stotine ljudi, nekih devojaka, momaka, niko ne zna ni ko su ni šta su, ni odakle su se tu stvorili. U restoranima, u „29. novembru“, ne mogu da dođu na red da ručaju ili doručkuju od tih novih kadrova koji svakodnevno dolaze, iako postoji zabrana zapošljavanja. Više od 250 zaposlenih nakon zabrane zapošljavanja je samo u ovom domu, u Narodnoj skupštini Republike Srbije gde, takođe, oni koji su na konkursu dobili posao sebe pitaju zbog čega su pošteno studirali, završili fakultete. Nije ni čudo što nam mladi na kraju odlaze iz zemlje. Javna uprava, javni sektor je slika i prilika i lice Srbije sa kojim vi komunicirate, pre svega, prema nekim mladim ljudima koji će odlučiti na osnovu toga kako vi uredite sistem da li će ostati u ovoj zemlji ili ne. Zašto bi neko ko je motivisan želeo da 30 narednih godina provede u javnoj upravi, ali pod uslovom da se učlani u SNS? Pre će otići iz zemlje, posebno još ako je vredno učio i ako je pošteno stekao svoju diplomu. Imamo situaciju da na mnogim mestima imamo manjak zaposlenih. Uzmite primer opštine Paraćin. Predsednik opštine npr. nema arhitektu u svojoj upravi. Neko u Leskovcu nema nekog za javne nabavke, neko u Subotici nema čoveka koji se bavi nekim drugim poslom, a ima višak zaposlenih. Kako ćemo sada da ih prebacujemo iz jedne opštine u drugu ili iz grada u grad, pa ćemo nekog iz Narodne skupštine da prebacimo u Paraćin, pa da svakodnevno tamo ide na posao ili da se preseli tamo? Mislim da je to neodgovorno prema onom ljudskom kapitalu koji poseduje naše društvo ili naš narod. Naši građani su ti koji sa svojim znanjem i umećem predstavljaju najveće bogatstvo u ovoj zemlji. Ako ih budemo tretirali na ovaj način, ako taj arhitekta u Paraćinu ne može da dođe na radno mesto zato što je SNS zaposlila u javnoj upravi 50 hiljada ljudi, onda mi ne šaljemo dobru poruku nekim budućim generacijama. Imamo Branislava Paunovića sa Zvezdare, visokog funkcionera SNS, koji odgovoran za trovanje preko 150 klinaca u beogradskim osnovnim školama, 150 mališana je otrovano. Kako će sada ta Nacionalna akademija koja treba da ga uči, evo ovde piše, i o etici, i o integritetu zaposlenih… Kako će on da pohađa kurs etike kao visoki funkcioner SNS koji je paralelno, pazite u državnoj upravi, imao biznis, koji je za dve godine imao veći promet za 15 miliona? Kako i na koji način? Kako mu je Agencija za borbu protiv korupcije to dozvolila? To je opet pitanje za nadležne organe. Svaka čast Tužilaštvu što je hitno reagovala po tom pitanju. Ono što je veoma važno, kako će sada ta akademija i o kakvoj etici će ta akademija gospodina Branislava Paunovića da uči kada je zbog profita, koji je očigledan, naškodio, preko 150-oro dece je po raznim bolnicama, na kućnom lečenju, jer su se otrovali? Pitam vas o najosnovnijoj etici i moralu, koji ne treba samo da postoje u ovoj akademiji, već je deo kućnog vaspitanja, deo je nekih državnih institucija, deo je nekog osnovnog političkog morala za koji se valjda svi zalažemo. U Srbiji očigledno ne postoji. Zašto vam sve ovo pričam? Pričam vam o zaštiti integriteta. Pričam vam zbog toga zato što mi svakodnevno trpimo mobing od predsednice Narodne skupštine. Predsednica Narodne skupštine, kao što ste imali prilike da vidite u prethodnih nekoliko dana, je generalnog sekretara ponižavala pred očima cele nacije, a mislim da je to veoma loše. Opet vam govorim, ja to pričam, verujte mi, ne zato što ja ovde… (Predsedavajući: Kolega Božoviću, samo o temi, molim vas. Nije tema predsednica Narodne skupštine.) Ne želim apsolutno da se prepucavam sa bilo kim. To mi uopšte nije tema, nije ideja. To govorim jer ćemo sutra doći u situaciju da Maja Gojković, na primer, išamara gospodina Martinovića… [[Isključen mikrofon.]]
Čekajte, molim vas. Hajde da nastavimo o temi. Nije tema predsednica Skupštine. Izvolite.
To govorim zbog svojih kolega, jer brinem za njih. Nikad ne znate šta može da se dogodi. Ono što je veoma važno jeste da ste vi, želim da kažem vama gospodine Ružiću, napravili jedan simpatičan potez na početku vašeg mandata i mislim da je onako prihvaćen i shvaćen, makar od mene lično, odajem vam za to priznanje… S obzirom da je na delu digitalizacija i da smo u dobu digitalizacije, a za šta se i zalaže naša premijerka, mislim da ste izabrali dobar poklon kada ste joj kupili ne kuvalo, već elektronski aparat za kafu, i to je u skladu sa programom Vlade Republike Srbije. Svaka vam čast na tome. Molim vas samo jednu stvar da joj date neke kapsule za mnogo jačim kofeinom i sa više kofeina, pošto očigledno Srbija stoji… (Poslanici Srpske napredne stranke negoduju.) … i nemamo apsolutno luksuz, nemamo vremena zato što svet i region svetlosnom brzinom idu u odnosu na nas. (Ivan Manojlović: Vama sa malo kokaina.) Kofeina. Ako možete da umirite gospodu od preko puta koja je nešto nervozna, ali ako se javna uprava na ovaj način bude vodila u nekom narednom periodu, od Srbije neće ostati ništa, ova radna mesta neće imati ko da plati, sa svim ovim u Subotici, gradonačelnicima koji čupaju grkljane građanima, nećemo moći da krenemo dalje. Prošle godine, sa tim završavam, 59 hiljada građana je napustilo Srbiju trajno. Ove godine, mislim, će se ispuniti ona predikcija da će biti do 80 hiljada ljudi. Mislim da je to veoma porazno za naše društvo, za Srbiju koja želi da postane moderna zemlja. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, pravo na repliku.
Ne može „žuto preduzeće“ izgleda da shvati da može državom da se upravlja normalno u skladu sa propisima, u skladu sa nekim zakonima, a ne banditski kako izgleda jedino umeju. Ne može to da shvati, pa zato i pominje razne stvari, kao što je pominjanje Narodne skupštine, ili pominjanje neke etike, da li tako beše? Na to nemaju ni moralno pravo, niti za to imaju bilo kakvu aktivnu legitimaciju. Da se nešto radi po Poslovniku, to je očigledno i lako proverljivo, a da se na tim stvarima pita ovde neko ko je, ne osuđivao, ne suzbijao takve pojave u svojim redovima, nego ih nagrađivao, nemojte da se vređamo. Da li beše Pajtić Bojan lično rukovodio glasanjem iz Bodruma? Da li je lažirao kvorum, muljao sa karticama? Kako se to završilo? Tako što je trpeo neke političke ili bilo kakve posledice? Ma ne, unapredili čoveka. Unapredili ga, terali ga do vrha, pa je i postao direktor „žutog preduzeća“ zahvaljujući tim veštinama i takvi će sad da se pitaju ovde da li nešto može ili ne može. Gde im je Novaković? Šta im radi ovih dana ministar Dulić? Ovaj čovek Paunović, kog su pomenuli, je uredno prijavio firme koje ima Agenciji za borbu protiv korupcije. Mora neko da ne bude lenj, pa da uloži napor od dva klika mišem da bi nešto video, a mora da ima sposobnost da te stvari koje vidi i obradi da bi njima mogao da se bavi. Taj čovek je priveden sinoć, a znate zašto? Postoje ta pravila i ti zakoni, što za vreme „žutog“ kartela nije moglo da se desi nikada. Da li im je sadašnji direktor ikada reč objasnio, milion i po evra vredno zemljište, kategorije pašnjaka, odakle mu to? Od ministarske plate, a možda od poslaničke? Da li je objasnio 300 hiljada evra vredan stan? Od ministarske plate ili od poslaničke? Tri stotine hiljada evra ušteđevine. Od ministarske plate ili od poslaničke? Ima li obrazloženja za besomučno divljanje ili će sve da obrazloži povampireni tajkun Dragan Đilas, pa da vidimo i to?
Reč ima narodni poslanik Mihailo Jokić, povreda Poslovnika.
Član 103. – dostojanstvo Narodne skupštine. Predsedavajući, vi da ste druga ili gospodina Živkovića opomenuli i oduzeli reč u prvom delu njegovog nastupa, mi ne bi imali ovaj razvoj diskusije koji smo imali van dnevnog reda. Ja vas molim da sve one, bez obzira da li su pozicija ili opozicija, ako za jotu odstupe od dnevnog reda da im oduzmete reč. Ja ne mogu … (Zoran Krasić dobacuje.) Druže Krasiću, sačekaj malo. Ne mogu da shvatim da u jednom čoveku može da bude toliko zla kao u gospodinu Balši. To je neviđeno. Vi sada pominjete, gospođicu Brnabić koja nije tu i kažete da je ona ostavila haos. Kako vas nije sramota? Kakav ste vi džentlmen? Kakve veze gospođa Brnabić ima sa ovom temom o kojoj mi diskutujemo? Drugo, vi kažete zaposlili smo mi 50.000. Vi se frljate. Ja sada kažem, vi kada ste bili…
Kolega Jokiću, izvinite molim vas, ovo se sada pretvara u repliku. (Mihailo Jotić dobacuje.) Hvala, ali neću dozvoliti da se pretvori povreda Poslovnika u repliku. Hvala vam na vašoj sugestiji i naravno da ćemo nastaviti po dnevnom redu. Trudićemo se, naravno. Reč ima po dnevnom redu Aleksandar Marković. Izvolite kolega.
Zahvaljujem. Predsedavajući, uvaženi predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, pa, predsedavajući, ja bih parafrazirao misao jednu da se ubica uvek vraća na mesto zločina. To govorim iz razloga što prethodni govornik, koji je ovde iznosio razne gluposti, je ovde lamentirao tobože nad sudbinom državne uprave, javne uprave, a on upravo dolazi iz redova stranke, koja dok je vršila vlast u Srbiji, je bukvalno uništila, unazadila državnu i javnu upravu. Izvršila je najstrašniju moguću partizaciju državne uprave. Setite se tog perioda, u pitanju je period do 2012. godine, kada ni čistačica u bilo kom javnom preduzeću ili ustanovi nije mogla da se zaposli ako nije imala člansku kartu DS. Bukvalno ni čistačica. I on danas nama drži neke pridike ovde. Trebali ste da ga opomenete. Trebali ste da mu ukažete na to da ne govori istinu. Koji je bio domet njihove vlasti i koji je njihov program bio u pogledu unapređenja državne uprave? Tako što su u lokalnim samoupravama u kojima su vršili vlast, u jednoj od njih su decenijama vršili vlast, u pitanju je gradska opština Vračar, jedino što su umeli, umeli su da dovode partijske kadrove. Znate šta su radili? Unapredili su jedan model do besmisla potpunog. U toku jedne kalendarske godine. imenuju preko 40 pomoćnika predsednika gradske opštine, tako što ih rotiraju na po tri meseca ili manje. To je domet njihove vlasti. To je bio njihov program u pogledu unapređenja državne uprave. Molim vas, gospodine ministre, da se i ne obazirete mnogo na kritike koje su dolazile od prethodnog govornika. U pitanju je čovek koji se danas zalaže za nešto, a već sutra to isto kritikuje i pljuje. Pogledajte ovo, molim vas, gospodine ministre. Da li ste znali da je pre samo tri godine, 2014. godine, taj isti Balša Božović, kako kaže moj uvaženi kolega Orlić, sa tajkunom Draganom Đilasom promovisao muzičku fontanu na Slaviji, sličnu onoj kakvu danas imamo? Promovisao i pričao o tome da je to ne znam kakvo dostignuće.
Kolega Markoviću, vratite se na Nacionalnu akademiju.
Odmah se vraćam, samo da vam pokažem, jako je važno i zbog građana, dakle u boji je slika, pogledajte njihovu zamisao. Da li je to slično onome što danas imamo na Slaviji na sreću? Jeste, ali danas to ne valja zato što je SNS ovo uradila. Istina je da je prethodnih godina Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave sprovelo racionalizaciju broja zaposlenih, samim tim doprinelo značajno, da kažem, uštedi u čitavom javnom sektoru. To je, između ostalog, omogućilo da zemlja, hajde tako da se izrazim, lakše, između ostalog, i prebrodi to predbankrotno stanje koje smo zatekli. Dakle, setiće se prethodni govornik tih godina. U pitanju je 2012. godina. Bukvalno smo bili pred bankrotom. Penzije nismo imali da isplatimo skoro. Prazna kasa. To je ono što su nam ostavili, ali je pobegao iz sale pa ga nema da čuje šta imam da mu kažem. Ono što je neophodno, ono što je ostalo da se uradi, ono što moramo sada da uradimo jeste bolja organizacija samog posla i bolja struktura samih zaposlenih u državnoj upravi. Za tako nešto su nam potrebne dalje reforme, pojednostavljenje svih procedura, implementacija novih tehnologija, pre svega digitalizacija koju smo već pominjali danas ovde, zatim edukacija i povećanje efikasnosti. Prethodna ministarka, danas premijerka, ali kako vidim i aktuelni ministar, gospodin Ružić, rešeni su da sprovedemo ono što smo zacrtali, a to je transformacija državne uprave. Ono što bih u tom smislu istakao, to je da je neophodna potpuna primena strategije reforme javne uprave. Primenom strategije, potpunom primenom strategije reforme javne uprave imaćemo tu efikasniju i bolju državnu ili kako vole da kažu - javnu upravu i jeftiniju državnu upravu, što je jako važno. Zakon o opštem upravnom postupku omogućio je da uprava konačno postane servis građana, što ona i treba da jeste, što je bio i predizborni program SNS još od 2012. godine, da uprava konačno postane servis građana. Time obezbeđujemo adekvatan tretman svakog pojedinca, svakog građanina. Ukinute su najrazličitije takse koje su postojale, različita uverenja, izvodi itd, a po prvi put smo došli u situaciju da prilikom pribavljanja različitih dokumenata, koja su nekada morala da se pešaka, tako da se izrazim, pribavljaju, danas to službenim putem činovnici rade umesto građana. To su koraci koji uspostavljaju ono što nazivamo efikasnom javnom upravom i to su koraci koje imamo kao rezultat dosadašnjeg rada Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave. Danas možemo reći, ponosno možemo reći da Srbija polako, ali sigurno dobija obrise moderne države, moderne, uređene države između ostalog i povezivanjem najvećih državnih registara. Ono što bih posebno istakao u tom smislu, to je njihov prenos u elektronski oblik. Dakle, više od 145 institucija državne uprave i lokalne samouprave pruža trenutno više od 800 različitih usluga na portalu Elektronske uprave prema podacima kojima ja raspolažem. Osim toga, brojne su i administrativne olakšice koje, da kažem, olakšavaju poslovanje privrednih subjekata, a napominjem da su sve donete upravo na inicijativu Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. U kontekstu svega ovog rečenog ovi današnji predlozi zakona predstavljaju prirodan sled u procesu transformacije državne uprave i dobro je što je Vlada Srbije postavila kao jedan od prioriteta osnivanje Nacionalne akademije za stručno usavršavanje u javnoj upravi. Ovo će po prvi put uvesti obavezno obrazovanje državnih službenika i to na svim nivoima i svi državni službenici od republičkog do lokalnog nivoa proći će jedinstvenu, standardizovanu normu edukacije, a sve u cilju profesionalizacije državnih službenika. To je jedan značajan segment razvoja ljudskih resursa u javnoj upravi, ali i ostvarivanju ukupnih ekonomskih ciljeva. Sada bih mogao da nastavim taksativno da nabrajam sve ostale rezultate ministarstva, ali nalazim da je ministar prosto pozvaniji u tom smislu, a nešto od toga smo i čuli u njegovoj uvodnoj reči. Iz svih razloga koje sam naveo želim da pozovem da podržimo ove predloge zakona u Danu za glasanje. Zahvaljujem.
Hvala kolega Markoviću. Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite kolega.
Pre nego što počnem diskusiju o predloženim zakonima, osećam potrebu da neko svoje lično, podvlačim još jednom, lično viđenje rada ovog doma podelim sa svima vama. Prateći prenose skupštinskih zasedanja u ranijim sazivima uvek su me privlačile i uvek sam cenio oštre polemike, temperamentne i žučne rasprave, intelektualno nadmudrivanje. Nažalost, u ovom našem sazivu danas je toga manje. Danas se mnogo više mogu čuti neke kvalifikacije koje ne smeju i ne mogu biti deo javnog govora u ovom parlamentu. Bezbroj paušalnih, površnih, pretećih, uvredljivih i ostalih kvalifikacija i sa naše leve i sa naše desne strane se danas može čuti. Izražavam svoje zadovoljstvo što pripadam poslaničkog grupi Srpske radikalne stranke koja je maksimalno ozbiljna i posvećena samo radu ovog parlamenta. Toliko o tome. Kao i bezbroj puta ranije, i kod ovih predloga zakona imamo jedan prepoznatljiv manir rada Vlade – da dostavlja Narodnoj skupštini predloge zakona koje treba doneti po hitnom postupku. Mi donosimo zakone. Zakoni čine sistem. To je veliki i ozbiljan posao, a velike stvari se rade polako. Nikako po hitnom postupku. Sa druge strane, postoji bezbroj činjenica koje podgrevaju sumnju da kada se nešto radi na brzinu ili po hitnom postupku, uvek se provlači određena sumnja da se tu nešto želi prikriti, da se nešto želi provući, da nešto jednostavno izbegne širu javnu, transparentnu raspravu. Govoreći o Predlogu zakona o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu i izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, zapažamo jedan paradoks. Svi se slažemo, postoji potreba da se uredi ova oblast ali to nije učinjeno na dobar način. Podsetiću vas reči apostola Pavla koji kaže – da dobro, ako nije učinjeno na dobar način, nije dobro. I mi smo za uređenje državne uprave, za njenu efikasnost, za nagrađivanje i napredovanje državnih službenika, za usavršavanje zaposlenih, za sve ono što sada nedostaje državnoj upravi, a to su: kompetentnost, zakonitost i celovitost u obavljanju konkretnih funkcija, aktivnosti, zadataka iz utvrđenog delokruga i nadležnosti. Ideja o osnivanju Nacionalne akademije za javnu upravu je pozajmljena i nametnuta iz EU. Ona je deo dugogodišnje tradicije i prakse nekih evropskih zemalja. U pitanju je još jedno evropsko čedo koje treba odgajati u pravnom sistemu Republike Srbije, a pravni sistem Republike Srbije ne poznaje institut „nacionalna akademija“. Radi se o još jednoj novotariji koja nije proizvod stvarne potrebe i nužne celishodnosti, već jedan u nizu zahteva za usaglašavanje sa EU, i opet po hitnom postupku. Vlada ima potrebu, pre svega marketinšku, da sve što uradi bude zvučno, veliko i istorijsko. U tom svetlu mi vidimo potrebu izvršne vlasti da obrazuje Nacionalnu akademiju za javnu upravu. Donošenje zakona o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu, makar samo i kao organizacioni akt, je necelishodno, suvišno, ili bar neadekvatno. Nije teško obrazložiti zašto, a ima više zato. Izvorno, akademija je visoka škola za nauku ili umetnost, što Nacionalna akademija za javnu upravu, apsolutno, očigledno, nije. U državnoj upravi postoje obrazovne institucije, tipa Vojne i Policijske akademije, gde se stiču znanja i veštine i gde se školuju odgovarajući profili za potrebe države. Ni jedna od ovih akademija nije nazvana nacionalnom, iako su one to u suštini. I Pravosudna akademija nema oznaku nacionalne, a deo je sudskog sistema i te grane vlasti. Nacionalna akademija za javnu upravu po Predlogu zakona ima element obrazovanja, akreditacija, programi, stipendije, učenje iz radnog odnosa, predavače i slično. Poenta je u zakonu što stoji u obrazloženju – usavršavanje državnih službenika za poslove koje već obavljaju, a za to i za izdavanje potreba i sertifikata nije potrebna Nacionalna akademija, niti 30 zaposlenih ljudi, niti nova zgrada od milion i po evra, niti programski savet, niti stalne programske komisije sa dodatnim stalnim plaćanjem, niti upućivanje na saradnju sa drugim javno priznatim organizatorima obrazovanja i usavršavanja. Dovoljno je samo modernizovana služba Vlade za usavršavanje i upravljanje kadrovima. Lepo piše u članu 18. Predloga zakona da će poslove Nacionalne akademije za javnu upravu obavljati služba za upravljanje kadrovima do njenog konstituisanja. Mi smatramo da je za sve ovo bilo dovoljno, ako baš mora, jedan skroman i adekvatan naziv – centar za javnu upravu ili centar za unapređenje javne uprave kao Vladino telo ili služba. Izbor izvođača programa, takođe, može biti ne mali problem. Svi će hteti da uguraju svoje, mnogi će se i sami kandidovati da bi ostvarili pravo na dodatnu nagradu. Obrazloženje za donošenje zakona o Nacionalnoj akademiji je na nivou kvaliteta osnovne ideje, a to znači neubedljivo. Na primer, predlaže se donošenje zakona po hitnom postupku budući da bi njegovo ne donošenje na ovaj način moglo da prouzrokuje štetne posledice po rad organa i organizacije u sistemu javne uprave. Već mnogo puta čujemo. Ako je namera predlagača, Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave bila da se osnuje centralna nacionalna institucija za stručno usavršavanje u javnoj upravi, onda je njena pozicija mogla biti ojačana sadržajem datim u Predlogu zakona o državnim službenicima. Smeštanjem materijalnog elementa unapređenja stanja ovog sistema u okviru zakona o Nacionalnoj akademiji ne bi se izgubila svrha stručnog usavršavanja državnih službenika. Za upravu je mnogo važnije kako se nešto uređuje, a ne gde se uređuje. Čak ni oba predložene zakona ne regulišu celishodno i na jedinstven način funkciju stručnog usavršavanja zaposlenih. Argumentacija u prilog ovakvog pristupa nalazi se u članovima 2. i 3. izmena i dopuna Zakona o državnim službenicima, gde opšti program obuke i program obuke rukovodilaca donosi Vlada na predlog Nacionalne akademije, kao i selekciju i akreditaciju predavača, mentora i kouča. Gospodine ministre, bez obzira na vaše obrazloženje ovog termina, kao lingvista, moram da intervenišem, zaista mi je zasmetala ova reč stranog porekla ugrađena uz naš zakon. Iako je naš jezik maternji srpski i leksički i semantički siromašniji od nekih drugih jezika, naš najveći lingvista prof. Aleksandar Belić govoreći o jeziku kao živoj materiji koja se stalno razvija, unapređuje, obogaćuje, poprima tuđice i pozajmice iz drugih jezika, ali je ipak bio veoma skeptičan pri upotrebi reči stranog porekla. Smatrao je da reči stranog porekla mogu se upotrebljavati samo izuzetno, samo kada je to neophodno. A, da li je to ovde slučaj? Ali, neki naši prevremeni evropljani pre bi se odrekli svoga jezika samo da se dočepaju članstva u EU. Evropska unija vam je kao voz. Ko prvi uđe u vagon moći će da sedi, imaće možda dobro mesto. Ko uđe poslednji neće moći da sedi, neće imati dobro mesto, ako se i uopšte ugura da uđe u vagon. Hvala.
Hvala kolega Bojiću. Reč ima narodni poslanica Vera Paunović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, podnošenjem seta zakona iz oblasti javne uprave u Narodnoj skupštini na razmatranje i usvajanje, predstavlja potvrdu iznetih namera Vlade da pitanje reformi u ovoj oblasti dobije pun prioritet u budućem periodu i da se radi na daljem unapređenju tog segmenta vlasti u svim njegovim vidovima. Dobro organizovani organi uprave su jedan od preduslova efikasnog vođenja državne politike. Samim tim, ovi organi su istovremeno i ogledalo same države i u njima se ogleda stanje u kome se jedna država i društvo nalaze. S toga je prirodno nastojanje da se konstantno radi na tome, da oni budu što je moguće bolji i efikasniji u svom radu, jer od toga korist ima i sama država i svaki od nas pojedinaca građana. Zakonom o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu, predviđa se osnivanje ove nove institucije, koja bi imala specijalizovanu nadležnost da se bavi organizovanjem obrazovanja u organima javne uprave. Konkretno, Akademija bi imala više nadležnosti, ali nekoliko najvažnijih bile bi one koje se odnose na prikupljanje i obradu podataka u vezi sa unapređenjem rada javne uprave, akreditaciju programa, obuke i sprovodilaca tih obuka i izdavanje stručnih publikacija. Postavlja se pitanje, da li je neophodno da se formira jedna ovakva institucija sa ovim delokrugom rada? Mišljenja sam da je to bilo neophodno, jer iskustvo je pokazalo da su se dosadašnji programi usavršavanja u javnoj upravi značajno razlikovali od organa do organa, kako po svom obimu i učestalosti, tako i po kvalitetu. Sada će nova Akademija u ovoj oblasti dobiti značajnu ulogu da organizuje te programe, čime bi trebalo da se postigne njihova unifikacija i ukupni viši kvalitet. Takođe, u članu 6. Predloga zakona, predviđaju se određeni uslovi za sticanjem akreditacije za ove obuke u pogledu izvođača prostora i opreme, što bi opet trebalo da garantuje da će se ovim aktivnostima baviti ozbiljne organizacije. Akademija će imati dva stručna tela, Programski savet i stalne programske komisije koje će se baviti stručnim programskim pitanjima rada. Naravno, rad ovakve institucije će ipak zahtevati i dodatna finansijska sredstva, ali iz obrazloženja predlagača mislim da se vidi da ona nisu i neće biti preterano visoka, pogotovu što će deo zaposlenih biti preuzet iz već postojeće Vladine službe za upravljanje. Sa ovim zakonskim predlogom, usko je povezan i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima. NJima se faktički vrši povezivanja zakona o Nacionalnoj akademiji sa Zakonom o državnim službenicima, odnosno detaljnije se reguliše oblast stručnog usavršavanja. U predloženom novom članu 97a, predviđaju se slučajevi kada naročito postoji potreba za stručnim usavršavanjem i to, ako se donesu novi propisi, utvrdi da organ neefikasno posluje tako što kasni u donošenju akata ili akta, često budu vraćena u postupku inspekcijskog nadzora i da će se te potrebe utvrđivati na Programskom savetu. Nacionalne akademije koje će tako imati određenu nadzornu ulogu nad radom tih organa. Važno je i to što je ovim dopunama prepoznat i program obuke rukovodilaca, što mislim da treba da bude i prioritetni zadatak, jer rukovodioci organa trebaju da ličnim primerom prednjače u postupku primene ovog zakona. Iako nije direktno povezan sa oblašću javne uprave, već predstavlja jedan, da tako kažem, opšti zakonski akt koji tretira više oblasti iz našeg društvenog i privatnog života. Predlog novog zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju je takođe značajan zakonski predlog, kojim bi trebalo da još jače i odlučnije zakoračimo u oblast e-uprave i time eliminišemo razne vrste čekanja u redovima za ostvarivanje svojih prava. Mišljenja sam da će kod ovog zakona takođe biti važno da se naši državni organi opreme adekvatnom i pouzdanom računarskom opremom, da se službe i ovde edukuju, ali i da se građanima na odgovarajući način pojasne pogodnosti koje bi mogli imati primenom ovog zakona, kako bi on zaista zaživeo u praksi. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, Poslanička grupa PUPS smatra da je efikasna državna uprava ključ uređene države, a uređena država je temelj uređenog društva, pa će stoga u Danu za glasanje dati svoju punu podršku za usvajanje ovog zakona. Hvala.
Hvala, koleginice Paunović. Reč ima narodna poslanica LJiljana Malušić. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministri sa saradnicima iz ministarstva, dame i gospodo poslanici, danas imamo na programu četiri zakona, a ja ću govoriti o Predlogu zakona o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima. Godine 2014, kada je gospođa Ana Brnabić došla u Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave, počele su reforme državne uprave. Naime, to je neophodno, jer je naša državna uprava ogroman aparat, spor, vrlo je skup za održavanje, skup je građanstvu. Zato su neophodne reforme, a uostalom to stoji i u Strategiji koja je propisana do 2020. godine. Reforme su neminovne i sigurna sam da će gospodin Ružić, koji je sada u Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu, nastaviti ovim putem. Spočitavaše nam malopre kako je za ova dva zakona, i uopšte, način na koji Srpska napredna stranka vodi sa svojim koalicionim partnerima ovu nam lepu državu, da zapošljavamo kadrove, da smo zaposlili enormno veliki broj kadrova. To naprosto nije tačno. Ako neko pripada ovoj Skupštini, ako čita zakone, zna da smo 2013. godine doneli Zakon o zabrani zapošljavanja ili, u pravom obliku, Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru. Tako smo 2013. godine, ne otpustili, naprotiv, prirodnim odlivom, dobrim socijalnim programom i prekvalifikacijom, je manje u državnoj upravi bilo tada 37.900 ljudi, do kraja 2016. godine 80.000 ljudi, ali dobrim socijalnim programom, prirodnim odlivom, a ne kao 2008. godine, 400 hiljada ljudi je bilo otpušteno. Zbog loše privatizacije 528 firmi je bilo ogoljeno, pa tako ogoljene ponovo vraćene državi. Mi radimo jednu potpuno drugačiju politiku, socijalno odgovornu politiku. Što se dalje ovih zakona tiče, treba naglasiti da je ušteda samo 2013. godine bila 43 miliona evra, a do kraja 2016. godine 80 miliona evra, pa onda 100. Molim vas, za 100 miliona evra vi možete napraviti 100 kilometara fantastičnih puteva, možete napraviti masu škola, obdaništa, renovirati bolnice. Bravo za Vladu Republike Srbije, ovako se radi. Takođe, donet je Zakon o opštem upravnom postupku, po kome se transformiše državna uprava u servis građana. Napokon građani treba da shvate da su sve instance vlasti, od jedinice lokalne samouprave preko lokalne samouprave, gradske uprave i državne uprave, svi smo servis građana. Ovaj zakon se i donosi da bi ljudi shvatili da kad odu u bilo koju instituciju ili ustanovu, moraju imati kompletan servis, da ne bude još uvek čuvena rečenica – Fali mi još jedan papir. Tako smo mi do 2012. godine odbili stotine dobrih investitora, što se više nikada ponoviti ne sme. Danas se taj papir dobija od jedan do tri meseca, a biće i da će se dobijati za 10 dana. Ono što još treba naglasiti je da treba praviti veliku razliku između Nacionalne akademije i visokoobrazovnih ustanova. Naime, Nacionalna akademija nije visokoobrazovna ustanova i treba shvatiti, da se ne bune ljudi, da je ovo samo jedna vrsta edukacije. Ono što mi tražimo ovim zakonima je – profesionalizacija, racionalizacija, ljubazno osoblje. Osoblje, odnosno ljudi koji će raditi u institucijama moraju znati da implementiraju zakone koje mi dobijamo od EU, jer smo zemlja pristupnica EU. Zatim, moraju znati da rade projekte. Toliko miliona nas čeka u EU i različitim svetskim fondovima, treba naučiti kako raditi projekte. Znači, još jedan primer dobre prakse. Ono što ću još napomenuti a tiče se e-uprave, na čemu Vlada insistira i ja se slažem sa tim, ukoliko se mi ne priključimo na digitalizaciju i tehnološki razvoj, mi ćemo biti u žestokom problemu. Ovo je 21. vek, tržišna privreda vlada svuda u svetu, ili ćemo biti sa njima jedna moderna država ili ćemo biti u zapećku godinama. Nama je cilj da budemo ovo prvo. Šta još reći? Neminovna je e-uprava jer, zamislite samo, sledeće godine od 1. januara 2018. godine kreće sistematizacija, odnosno udruživanje šest velikih registara. Vi ćete imati sve na jednom mestu. Tu će biti i matične knjige i PIO i Ministarstvo unutrašnjih poslova i svi ostali. Jednim klikom, pritiskom na dugme, imaćete kompletnu dokumentaciju! Bravo za Vladu Republike Srbije! Mogu pričati još pola sata, ovo su četiri zakona, ali ja ne želim, jer iza mene ima toliko govornika. Hvala na pažnji. Srpska napredna stranka će u Danu za glasanje podržati predloge ovih zakona. Hvala.
Hvala, koleginice Malušić. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri i saradnici ministara, uvaženi građani, toliko toga smo čuli u ova dva dana, mnogo detalja, mnogo onih stvari koje nam novih donose zakoni koji su na dnevnom redu i, bez ikakve dileme, ja ću ih podržati u Danu za glasanje, jer sam siguran da su ovom društvu i ovoj državi potrebne sveobuhvatne reforme, od temelja do krova. Znači, moramo da potpuno našu državu promenimo, da je reformišemo. To i čini Srpska napredna stranka, predvođena predsednikom naše države Aleksandrom Vučićem, već punih pet godina. Borimo se da promenimo sve ono što u Srbiji nije bilo dobro. Ali, šta ćete, kada se borite da promenimo nešto, neki koji su vam ostavili haos, koji su vam ostavili bankrot, beznađe, minus, rupu do rupe, pokušavaju da vas vrate u to mračno vreme i da Srbiju i njene građane ponovo uvuku u ralje korupcije, kriminala, beznađa i siromaštva. Siguran sam da su nam potrebne reforme. Zbog čega? Naši ciljevi su da ovo društvo, da naši građani žive bolje, bez obzira za koju su političku partiju opredeljeni. Čuli smo danas i neke priče da naša javna uprava boluje od partokratije. Istina je da su u Srbiji možda prethodnih 50 ili 60 godina radna mesta u javnom sektoru zavisila od toga za koju ste političku opciju opredeljeni, to nije nikakva tajna, to svako zna, to malo dete zna da je u Srbiji bilo potrebno i za čistačicu i za kafe kuvaricu i za bilo kakvog šefa, načelnika, da budete član neke političke partije. Danas to više nije slučaj. Mogu da potpuno otvoreno govorim sa bilo kim iz opozicije da nam navede koga je to Srpska napredna stranka smenjivala samo zato što je simpatizer ili član neke političke partije. Toliki su načelnici i šefovi odseka ostali po ministarstvima koji su i ranije bili, zato što se mi vodimo time – ako je neko radio čestito svoj posao, treba da ostane, onaj ko nije dobro radio svoj posao, treba da ode. Oni ljudi koji su kvalifikovani, oni treba da nađu svoje mesto u javnoj upravi, ukoliko žele da svojim radom, znanjem i iskustvom, svojom stručnošću, pomognu svom društvu na putu reformi, na evropskom putu, na putu promena i na putu boljitka. Samo neko ko ne želi dobro Srbiji u budućnosti može da se opire promenama. I to su oni koji su u nekom prethodnom periodu, pre 2012. godine, u haosu, siromaštvu u kome su građani živeli, imali priliku da sa platama od hiljadu evra letuju na Grenlandu, recimo, a da zimuju na Maldivima. To iz naše poslaničke grupe, iz Srpske napredne stranke i ljudi koji su danas na vlasti, nemate takav slučaj. Normalan čovek ne može da opravda pred javnošću Srbije da ode na Maldive, potroši 15 hiljada evra, a dođe ovde i govori o penzionerima i govori o malim platama u javnoj upravi. To je sramota. (Ana Stevanović: Predsedavajući, je li ovo tema?)
Kolega Filipoviću, stvarno, vratite se na Nacionalnu akademiju, molim vas.
Ima veze sa javnom upravom. Ovo i te kako ima veze sa svim što smo govorili danas, pa ako niste prekidali neke koji su nas ovde pljuvali, blatili i pričali o čupanjima grkljana i čemu već, onda mogu i ja da odgovorim njima na onaj način na koji to zaslužuju, zato što građani Srbije nas kao njihove predstavnike, svakoga dana traže od nas da govorimo ovde ono što oni misle i što žele da čuju, a što je istina, na kraju krajeva. (Ana Stevanović: Tema!) Dobacivanje je nekako stvar kulture. Kultura se donosi iz kuće, rekao bih. (Ana Stevanović: Držite se teme.) Podsetiću vas, kada govorimo i kada se dobacuje nekome – tema, prosto moram da vam kažem da je Puškin lepo rekao jednu stvar: „Čitanje je najbolje učenje“. Neko ko nije pročitao ni reč zakona sve vreme viče - tema, tema, pa skače sa svoje stolice – tema. Ako mama od te gospođice radi u Agenciji za borbu protiv korupcije, onda i to može da bude tema i to građani treba da znaju. Očekivao sam, znate kako, nekad slučajno može nešto da istinito dođe iz opozicije, slušam ih ceo dan i nikako ni slučajno neku istinu da kažu. To je neverovatno, ali to je dobro da građani vide da se oni ništa nisu promenili, da za pet godina ništa nisu ni pročitali ni naučili i da sve što rade ovde i sve što su za godinu i po dana naučili u ovom parlamentu, to je da dignu Poslovnik. Knjiga se čita, ona se ne diže… [[Isključen mikrofon]]
Kolega Filipoviću, molim vas, vratite se na temu, govorite o temi. Rasprava savršeno ide. Izvolite, prijavite se.
Tačno je, rasprava ide savršeno po građane Srbije, ljudi vide šta smo sve to uradili za ovih pet godina u javnoj upravi, vide koliko je lakše danas izvaditi neki dokument koji vam je potreban, vide koliko je javna uprava, rekao bih, profesionalnija i bolja nego što je bila pre 2012. godine. Međutim, daleko od toga da je savršeno. Mi ne govorimo da sada teče med i mleko, već da smo hrabro zakoračili u promene i u reforme u našem društvu i da građani to vide i osećaju. Građani se o tome, na kraju krajeva, i izjašnjavaju i govore i to možete da vidite. Pa, svako ko je vadio ličnu kartu ili pasoš, jasno mu je, ako je iole pošten, ili kad je prijavljivao bebu u porodilištu, zna da prijavi dete za 10-15 minuta, da više ne mora da obilazi pet institucija da bi izvadio nekoliko dokumenata i da mu prolaze nedelje i dani. Neko ko hoće da izvadi jedan dokument, više ne mora da izađe sa posla i da opravdava svoj izostanak s posla da bi jedan dokument izvadio. Toliko toga boljeg je urađeno nego što je to bilo pre. Prihvatam i volim da čujem sugestiju i kritiku, ali ako si 12 godina, majstore, bio na vlasti i za tih 12 godina nisi uspeo da ubrzaš vađenje običnog izvoda o državljanstvu, onda bolje sedi i ćuti i pusti neke ljude da urade nešto, nauči nešto iz onoga što si radio. Kao što kažem, ponovo, vaspitanje se nosi iz kuće. Očigledno neki ili nemaju kuću ili nije imao ko da ih vaspita. Ponoviću za kraj, Srbija će da napreduje onoliko brzo koliko bude spremna da se brzo menja, da brzo uči i koliko bude čitala i radila na sebi. Ova strana koja podržava Vladu Republike Srbije, ta strana je spremna i da uči i da radi i da čita i da menja nešto kad kod nje nije dobro. Zato je za SNS danas preko 60% građana Srbije. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ana Stevanović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dakle, ukazujem na povredu Poslovnika, član 106. stav 1. koji nalaže da govornik može da govori isključivo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Vi ste reagovali, činjenica je da jeste reagovali, ali zašto uvek neko mora da vama sugeriše i da vas opomene kada treba da reagujete? Mi od dotičnog kolege uvek slušamo iste priče, uvek su to iste replike koje nikad nemaju veza ni sa kakvom temom, pogotovo ne sa temom dnevnog reda. Uvek se tu iznose neke činjenice koje veze sa mozgom nemaju. Vređaju se kolege na jedan jako primitivan način. Ja vas molim, zarad dostojanstva ovog doma, da vi reagujete uvek na ovakve stvari, ne samo kada je u pitanju pomenuti kolega. Kad god neki kolega vređa, to je nedopustivo, na taj način krši se dostojanstvo, a vi ste dužni da održavate red na ovoj sednici. Zato vas molim da vas mi uopšte ne upućujemo da treba da radite svoj posao. Molim vas da ga radite odgovorno i precizno, bez naših dobacivanja. Zahvaljujem se.
Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje?
Apsolutno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram čl. 103, 108, 109, 107, u vezi sa tim članovima. Sada ste na delu mogli da vidite klasičnu zloupotrebu Poslovnika, koja je ličila na repliku. Tako ste mogli da vidite kako Poslovnik krše upravo zbog nepotizma. Ja nisam znao, i verujem da sam i ja povredio dostojanstvo Narodne skupštine, ovo što je gospodin Srba rekao. Zamislite kad nepotizam dođe dotle da neko u Agenciji za borbu protiv korupcije ima službenika koji kontroliše njega. Zamislite da je moja pokojna majka sad u Agenciji za borbu protiv korupcije i da kontroliše mene. Sad mi je jasno, i tu je povreda dostojanstva, zašto kolega Radulović nikada nije odgovarao zato što je firmu preneo na povezano lice, tj. suprugu, samo zato što je majka njegove poslanice kontrolisala…
Da li želite da se Narodna skupština izjasni? Ne. Zamolio bih sve kolege da ne komentarišemo privatni život i bilo koga iz privatnog života. Reč ima narodna poslanica Ana Stevanović, ponovo povreda Poslovnika.
Sada ukazujem na član 107. takođe stav 1, gde se kaže da je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Zbog čega sam se ja javila da ukažem na ovu povredu? Zato što je meni apsolutno jasno da ljudi koji nikada ništa nisu postigli ni svojim znanjem, niti obrazovanjem mogu samo da misle da su i drugi isto tako došli do nekih pozicija ili funkcija koje su njima takođe trenutno dostupne. Takođe, podsećam i predstavnike SNS šta je njihov predsednik rekao pre nekih šest meseci.
Nemojte njih, molim vas, podsetite mene, meni kažite.
Samo da napomenem da je rekao da bilo koji njihov član koji god pomene ili uvredljivo se izrazi o članu porodice i bilo kog političkog oponenta da će biti izbačen iz stranke. Tako da ovom prilikom i pozivam predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića da reaguje na ovakve stvari i da drži svoju reč i da izbaci određene članove iz svoje stranke, pošto se uvredljivo izražavaju o pripadnicima opozicije, konkretno predstavnicima poslaničke grupe Dosta je bilo, pa i meni lično. Tako da to što su neki poslanici izašli iz pojedinih rijaliti šoua ne znači da treba da prave rijaliti šou od Skupštine. Hvala.
Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje?
Apsolutno.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je bila klasična replika, član 103. st. 7. i 8. da se odbije vreme poslaničkoj grupi dva minuta. Ja ću se izvinuti ako sam pogrešio. Ali, neka koleginica jasno kaže da li postoji konflikt interesa. Da li joj majka radi u Agenciji za borbu protiv korupcije? Da ili ne?
Nemojte, molim vas, kolega. Neću ovo dopustiti. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Sad bih i ja po članu 107, gospodine predsedavajući, pitanje dostojanstva Narodne skupštine. Znači, smatram potpuno neprihvatljivim udarom na dostojanstvo Narodne skupštine kada se ovde neko oseti uvređeno ili povređeno i onda reaguje na stvari na koje inače ne bi reagovao ako mu se dešavaju u neposrednom okruženju, ali nikad pod milim bogom. Na primer, priča o dnevnom redu. Da li je jedan jedini put sa te strane danas ukazano na izlazak izvan okvira dnevnog reda, a dešavalo se ceo božiji dan? Jel kompletno žuto preduzeće kad god je govorilo, izlazilo je izvan okvira Poslovnika? Jeste, nego šta je. Jel poslanička grupa upravo tog udruženja građana, grupe građana, koja priča da je stranka, a u stvari nije ništa izlazila izvan okvira dnevnog reda? Jeste. Jesu li se možda požalili na tu pojavu? Nisu. Gospodine predsedavajući, to treba da primetite pa kad se dešava ovakva zloupotreba kakva je bila malopre na to da ukažemo. Da li su se našli pozvani da ukažu na izlazak izvan okvira dnevnog reda kada su pre samo nekoliko dana sate ovde potrošili rada Narodne skupštine, bog zna koliko novca građana koji sve ovo plaćaju, da pričaju jednu potpuno ispravnu demagošku priču o nekakvim besplatnim udžbenicima? Predlagali su nam ovde da kupimo 560 hiljada računara, to su napisali. Pojma nisu imali šta su napisali. Pojma nisu imali šta su pričali, a to nije bilo ni tačka dnevnog reda ni predmet rasprave. Jeste ih čuli tada, gospodine predsedavajući, da su radili ovo što su radili malopre? Jeste li čuli da su se požalili na isti način kao malopre? Ja nisam. Siguran sam da nije niko ko je bio u sali ovde. To su sve zloupotrebe jedna za drugom. Gospodine predsedavajući, vi i ja znamo da je reč o duboko nemoralnim ljudima, ljudima koji su zloupotrebili kampanjski novac, ali da taj nemoral demonstriraju kroz ovakvo iživljavanje nad Poslovnikom to ne treba da dozvolite. Ne tražim da glasamo, da vodimo računa. Hvala. (Vladimir Đurić: Sram te bilo! Šta pričaš to?)
Molim vas bez dobacivanja. Molim vas za mir u sali. (Vladimir Đurić: Sram i tebe što ga nisi opomenuo!) Gospodine Đuriću, izričem vam opomenu. Vraćamo se na dnevni red. Reč ima Tatjana Macura. Nije tu. Reč ima Ivana Stojiljković, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministri sa saradnicima, dame i gospodo poslanici, želela bih pre svega da istaknem da ova četiri zakona koja su danas na dnevnom redu su rezultat jednog jako dobro utabanog puta, odnosno jako dobre reforme u javnoj upravi koja je već od 2014. godine u fokusu i Vlade koju je predvodio Aleksandar Vučić, a i ove Vlade koja to uspešno nastavlja, na čelu sa Anom Brnabić. Ono što je reformu u javnoj upravi predstavljalo pre svega je racionalizacija, zatim reorganizacija i modernizacija. Racionalizacija za ove tri godine je vrlo uspešno određena. Mi imamo rezultate da je smanjen broj u javnoj upravi za 39 hiljada zaposlenih i kao što smo to već čuli jako dobrim socijalnim programima i prirodnim odlivima, a ne kako je to nekada vlast pre nas radila otpuštanjima radnika. Dakle, jedan jako dobar socijalni program doveo je do toga da se smanji oko 39 hiljada viška zaposlenih u javnoj upravi. Ako se tome doda i smanjenje iz javnih preduzeća, taj broj dostiže 80 hiljada. Dakle, uštede su na godišnjem nivou oko 45 miliona evra, što je veoma značajno za budžet Republike Srbije. Ova četiri zakona koja su danas pred nama pre svega predstavljaju jako dobar osnov i krovni su zakoni za reorganizaciju dalju i modernizaciju. Kada govorimo o reorganizaciji javne uprave, pre svega govorimo ne samo o reorganizaciji sistema i novim načinima poslovanja modernijim, nego i o usavršavanju i obuci zaposlenih u javnoj upravi. Dakle, tu se danas pominje više puta osporavana nacionalna akademija koja, pre svega, još jednom napominjem, ne predstavlja visokoobrazovnu ustanovu i nakon nje se ne dobija diploma, već predstavlja instituciju akreditovanu koja će vršiti obuku i usavršavanje zaposlenih u javnoj upravi i pripremati ih za modernije tehnologije. Samo bih skrenula pažnju, evo jedan primer, pre neki dan smo na Odboru, kada smo razgovarali o ovim uvođenjima e-uprave i e-poslovanja, govorili o stručnjacima iz IT sektora i baš je poslanik iz opozicije pitao – kako vi mislite da ih zadržite u javnom sektoru, kada plate nisu dovoljne? Tačno je da su plate za IT stručnjake u privatnom sektoru daleko veće i tačno je da su daleko primamljivije plate u inostranstvu, ali upravo je ova akademija način da zadržimo te mlade ljude zato što možemo da im pružimo adekvatno obrazovanje, adekvatnu obuku, jer oni naravno moraju da se usavršavaju, a sve to ih košta. To privatni sektor ne može da im pruži na ovaj način, kao što će moći državni, kao što će moći akademije i kao što će moći javne institucije. Tako da, evo, ovo je jedan od primera gde će ova akademija imati jako dobre efekte. I, kao što sam rekla, dakle modernizacija, odnosi se pre svega, na digitalizaciju. Znači, jedna moderna, efikasna i jeftinija javna uprava. Malopre smo čuli od moje uvažene koleginice da sledi uvezivanje u jedan sistem šest registara; matične knjige, socijalno osiguranje, PIO, MUP, Nacionalna služba za zapošljavanje. Samo ovo uvezivanje, koje će omogućavati da na ličnu kartu dobijete sve ono što ste želeli, dakle, da dobijete uslugu ili prijavljivanja novorođene bebe, ili ako želite da prijavite, odnosno zakažete venčanje, to su neki od primera, samo to će na godišnjem nivou da uštedi oko 7.000.000 štampanih papira, sad zamislite kolika će to biti ušteda u svakoj lokalnoj samoupravi. Dakle, svi ovi zakoni daće jedan jako dobar osnov, krovni su zakoni za dalju modernizaciju, posebno u ovoj sferi vidimo jako dobre rezultate. Dakle, ne samo da javna uprava bude u službi građana, nego i da se postignu i efikasnost, da se postignu značajne uštede i, ono što je veoma važno, da se smanji korupcija i siva ekonomija. Pošto mi u 21. vek ne možemo sa pečatom, sa papirom i sa šalterom, naravno, podržaćemo ove zakone u Danu za glasanje. Zahvaljujem.
Hvala koleginice Stojiljković. Reč ima narodni poslanik Goran Ješić. Izvolite.
Ne bavim se ja baš sa svakim ovde. Slušamo celo poslepodne emotivne ispade pojedinih poslanika opozicije i opet, kao i na prošloj sednici, tvrdim da loše radite svoj posao. Za početak, žao mi je što ministar Ružić nije ovde. Imamo četiri zakona. Dva su iz domena gospodina LJajića, dva su iz domena reforme državne uprave. Odlično što se bavimo ovim temama. Reforma državne uprave je fundament održivosti, pre svega ekonomske, jednog društva. To je jedan važan parametar da neko dođe i investira, da imate transparentnu upravu, da imate brzu registraciju preduzeća, da možete da odete brzo u stečaj, da otvorite-zatvorite preduzeće i završite lična stanja građana. Ono što jeste moj problem sa Ružićem ovde je kako smo pronašli ideju da, baš sistemski zakon, uzmemo da se bavimo ovim problemom formiranja Nacionalne akademije. To je ideja koja je ponikla još dok je, mislim, Goran Ćirić bio tamo, od početka 2000. godine, predsednik Stalne konferencije i stalno smo pričali o nekom telu koje treba da bude obrazovnog karaktera. Ja nemam protiv toga apsolutno ništa, kontinuirana edukacija je ključ održive uprave i bilo kakvog posla, ali mi te kontinuirane edukacije imamo i danas, iako nije u formalnom obliku. Svaki novi zakon usvojite. LJudi iz uprave iz cele Srbije, dolaze na razne edukacije gde se pojavljuju pomoćnici ministara, ministri, specijalisti, profesori univerziteta i tako dalje. Zašto krećemo baš od ovoga a imamo drugi problem. Pričali smo danas ceo dan o zabrani zapošljavanja, slušamo da nema partokratije. Nikad veća partokratija nije bila. Vi to dobro znate, gospodine LJajiću i zna i gospodin Ružić. U ovom parlamentu je duplo primljeno više ljudi nakon zabrane zapošljavanja. Šta će nam 250 ljudi više u proteklih nekoliko godina. Desetine hiljada, šta mi to radimo ovde. Imamo vrhunske profesionalce u uprave koje za minimalne naknade i dalje tamo rade, uglavnom ženska radna snaga. Ti ljudi nemaju perspektivu, ne znaju kako će da napreduju unutar tog sistema. Zamislite imate privatno preduzeće gde neko radi 20 godina i ne zna da li će moći da napreduje za 20 godina, još se partijski odlučuje o tome. To je fundamentalna reforma državne uprave. Uz ovu edukaciju morate da napravite pravilni način napretka. Ne odlučuje politička elita o tome, nego da prosto ljudi koji provedu na određenim mestima i zvanjima imaju šansu da napreduju. To ih motiviše da ostanu za male plate, jer nama ti ljudi trebaju. Što se tiče elektronskog potpisa, juče sam išao da prijavim se za pasoš, za ćerku koja ima dva i po meseca. Znate kako izgleda procedura, kao 1850. godine. Otišao sam u policiju, čekao sam 20 dana. U policiji... Nemoj da … konjino jedna, molim te. Otišao sam u policiju…
Kolega Ješiću, ja ne mogu da verujem šta ste vi izgovorili uopšte? (Goran Ješić: Šta me prekidaš?) Nastavite, molim vas.
Suštinska stvar je u tome da sam morao iz policije da idem u opštinsku upravu da izvadim državljanstvo. Državljanstvo ne možete da završite bez uplatnice, ne možete elektronski da platite. Pa, smo odatle odlazili ponovo u policiju da bi se skeniralo državljanstvo, gde čekate dva i po meseca. Zašto tu imamo problem? Osnovni problem građana sa državnom upravom su lična stanja. A onda da rešimo lična stanja, izvod iz matične knjige, državljanstvo, umrli i venčani. To je 60% ulaska u upravu. Imamo sjajne primere. Imamo fenomenalan primer katastra, gde je čovek koji je direktor katastra uradio fenomenalan posao, digitalizaciju. Imali smo sjajan posao u APR-u. Hajde da to prenesemo i da nastavimo time da se bavimo. Hvala vam.
Dakle, dužan sam da parlamentu kažem da ću tražiti stenogram. Nisam siguran šta je izgovoreno, ako je izgovoreno, vi nemojte to da ponavljate, izreći ću opomenu kolegi Ješiću. Molim službe da mi dostave stenogram. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući, gospodo ministri, koleginice i kolege, pred nama su četiri kvalitetna predloga zakona. Ruku na srce kada govorimo o Predlogu za zakon o izmenama i dopunama Zakona o informacionoj bezbednosti, u pitanju su samo tehnički detalji, tri člana. U pitanju su nadležnosti, ko će u republičkim organima imati nadležnosti nad informacionim tehnologijama. Nažalost i pored dobrih diskusija i od strane opozicije i od strane pozicije ovde smo svedoci da je bilo dosta nekulture, čak mogu reći zlobe, neznanja. Ne znam kako da izrazim i kako da kažem kako su se ponašali pojedini poslanici. Pre svega, akademsko zvanje i akademsko znanje ne znači ništa. Neko mora u životu da pročita i „Politikin zabavnik“ da bi imao obrazovanje i kulturu. Ne može neznalica da priča o obrazovanju, da priča o struci i o nauci. Posebno bih u svom osvrtu govorio predlogu Zakona o elektronskom dokumentu, elektronskoj identifikaciji i uslugama od poverenja u elektronskom poslovanju. Zašto o tome? Zato što pojedini poslanici niti su pročitali zakon, niti znaju o čemu se radi. Diskutovali su o Briselu, a pre svega ne znaju šta je direktiva i šta je uredba. Da su čitali zakon od početka do kraja shvatili bi šta je direktiva i šta je uredba Evropske ekonomske zajednice. Niti nas ko tera da mi sprovodimo njihove uredbe niti šta. Mi želimo pre svega da uredimo ovo pitanje i mislim da je krajnje kvalitetno i korektno uređeno. Za one koji ne znaju koji su pre neki dan doneli ovaj kamen, verovatno im je ostao posle „Kupusijade“ u Mrčajevcima, pa su ga doneli u parlament, nažalost mogu im reći da nacionalni operater, znači, Telekom Srbija koji je u većinskom vlasništvu države Srbije ima jedan dobar i vredan projekat. Oni koji prate medije, mogu da se informišu, imamo jednu reklamu koja se zove internet usklađivanje, a inače radi se o ILLIP transformaciji. Telekom želi pre svega da do svakog našeg građanina, do svake ustanove dovede optiku. Znači, da bismo imali brzi internet, da bismo mogli sve ovo što piše u ovom zakonu da najzad u našoj zemlji sprovedemo, upravo zbog toga Telekom Srbija investira i to ogromna sredstva da bi smo se tehnološki, a pre svega u domenu itnerneta usavršili. Mnogo više pažnje je posvećeno danas, pre svega, Zakon o Nacionalnoj akademiji, a niko nije pomenuo i rekao, na kraju krajeva i gospodin Ružić je to dosta dobro rekao još u svom izlaganju da ovaj zakon proističe iz Strategije reforme javne uprave u Srbiji. Cilj ovih zakona jeste modernizacija i profesionalizacija. Mi smo ovde čuli svega i svačega sa one druge strane. Pričalo se o vrtićima, fontanama, o folk pevačima, o stanovima za nekakve kadrove. Reč jednu niko nije pomenuo o samom zakonu. Čim niste imali određene primedbe i niste imali konkretne primedbe, sve to govori da je zakon dobar i da će to biti samo prvi stepenik u uređenju rada javnog, a mi očekujemo i znamo da se vode javne rasprave i očekuju nas u budućnosti dva ili tri zakonska akta koji će još bliže definisati rad javni. Da ne bi oduzimao vreme, pošto znam da ima mnogo govornika na listi, sa ovim završavam i reći ću da u danu za glasanje glasaću za ova četiri konkretna predloga zakona.
Hvala kolega Bojaniću. (Srbislav Filipoviću: Po Poslovniku.) Reč ima Aleksandra Belačić.
Svoje današnje izlaganje bih usmerila isključivo na Predlog zakona o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu. U Predlogu zakona koji nam je dostavljen, navodi se da je Nacionalna akademija centralna institucija sistema stručnog usavršavanja u javnoj upravi Republike Srbije. Sa statusom javno priznatog organizatora aktivnosti neformalnog obrazovanja odraslih, Nacionalna akademija obrazuje se kao posebna organizacija sa svojstvom pravnog lica, a predviđeno je da će nadzor nad radom Akademije vršiti nadležno ministarstvo. Dalje se navodi da je jedan od ključnih principa za ukupno unapređenje javne uprave njena profesionalizacija, pri čemu je podizanje nivoa stručnosti i sposobnosti zaposlenih od naročitog uticaja na uspešno i kvalitetno obavljanje poslova, promenu načina rada i organizacione kulture u savremenim uslovima. U tom smislu, poseban značaj ima organizovani i kontinuirani profesionalni razvoj zaposlenih u javnoj upravi, a cilj ove Akademije je da zaposlenima u javnoj upravi pruži edukaciju, odnosno stručno usavršavanje, praćenje rada stručnog usavršavanja i razvoja, kao i pružanja kontinuirane podrške u radu. Ovim zakonom je predviđeno formiranje posebne ustanove koja ima za cilj da omogući da državni službenici postanu ljubazniji, efikasniji i mnogo bolje upućeni u sve zakonske odredbe i regulative. Prvo pitanje koje bi postavila u vezi sa ovim je, kako to mislite da edukujete državne službenike da postanu ljubazniji? Kako se to bilo koja odrasla osoba uči ljubaznosti ili pristojnosti u ophođenju sa strankama? Koje su metode, koje ćete koristiti prilikom edukacije državnih službenika da postanu ljubazniji? Da li ćete ih učiti bon tonu ili je u pitanju nešto drugo? Kojim metodama ćete proveravati da su državni službenici naučili da budu ljubazniji u odnosu na prethodno ponašanje? Poštovani ministre i poštovane kolege narodni poslanici, vaspitanje je nešto što se nosi iz kuće. Ukoliko su nečiji roditelji omanuli u vršenju svoje roditeljske dužnosti, teško da će bilo kakva Nacionalna akademija to moći da ispravi. Što se tiče unapređenja efikasnosti državnih službenika, nije mi jasno kako to mislite da unapredite efikasnost povećanjem broja zaposlenih u državnoj službi. Nemoguće je povećati efikasnost gomilanjem administracije. Koliko zaposlenih tačno predviđa ova Nacionalna akademija? Rekli ste nam – malo. Koliko je to tačno malo? Ko će vršiti odabir tih zaposlenih i po kom osnovu će se birati direktor ove ustanove? Godinama ste obećavali smanjenje državne uprave, a sada odjednom radite potpuno suprotno. Sadašnji premijer Ana Brnabić je februara ove godine sa pozicije ministra državne uprave i lokalne samouprave izjavila da nema viška zaposlenih u javnoj upravi. Brnabićeva je izračunala da je Srbija trenutna po broju službenika daleko ispod proseka u EU, gde na 100 stanovnika ide 8,5 državnih službenika, dok je u Srbiji taj broj šest, pet. Dalje smanjenje broja zaposlenih u državnoj upravi ugrozila bi kvalitet usluga koje pruža državna uprava, izjavila je Ana Brnabić u februaru ove godine, a vi ste, poštovani ministre u julu ove godine dali potpuno kontradiktornu izjavu i rekli ste, citiram: „Da bi broj izvršilaca, odnosno činovnika u jedinicama lokalne samouprave u Srbiji do kraja 2018. godine trebalo da bude stohiljadaisedamsto, dok ih je 2013. godine bilo 123.700. Najavili ste da će broj državnih službenika u javnoj upravi ove godine biti smanjen za 2.486 i ja vas molim da nam ovo razjasnite. Da li je racionalizacija u javnom sektoru završena ili je to proces koji još uvek traje? Dogovorite se sa Anom Brnabić i iznesite nam zajednički stav. Problem je što nemate kontinuitet u radu i što svaki put kada izaberete ministra, taj ministar iznosi informacije koje se ne poklapaju sa onima koje smo dobili od prethodnog ministra. Zbog toga nemate rezultate u radu. Drugi problem je što vi procentualno učešće broja zaposlenih u državnoj upravi u odnosu na broj stanovnika prilagođavate sa brojem, odnosno sa racijom koji vlada u EU. Pustite EU, prilagodite broj državnih službenika onom broju koji je potreban da bi jedinice lokalne samouprave i državne uprave efikasno funkcionisale. Tamo gde je potrebno, zaposlite dodatni broj službenika, a tamo gde ih imate zaposlenih previše, izvršite otpuštanja, ali nemojte da se merite prema EU, jer je potpuno jasno da mi u EU nikada nećemo ući. Ono što je posebno sporno sa ovim Predlogom zakona je to što vi predlažete da ljudi pored ljubaznosti i efikasnosti ovom Akademijom dobiju mogućnost da budu upućeni u sve zakonske odredbe i regulative, odnosno da preko Akademije nauče da inplementiraju zakone i rade određene projekte. Mi smatramo da svi zaposleni u državnoj, odnosno javnoj upravi koji su prošli proces srednjoškolskog i visokoškolskog vaspitanja, obrazovanja, moraju da budu upućeni onog trenutka kada stupaju u radni odnos. Podrazumeva se da su svi zaposleni dovoljno stručni za posao koji obavljaju. Možemo da razumemo da neki mlad čovek nema dovoljno iskustva za svoj posao, ali podrazumeva se da će ga u tom slučaju starije kolege uputiti i informisati kako treba da radi, a da šaljete ljude na kolektivnu obuku, kako biste ih uputili u posao za koji ste plaćeni je u najmanju ruku skandalozno. Ako to morate da radite, očigledno je da ste zaposlili pogrešne ljude, što nas ne čudi, pošto znamo da ste ljude u javnom sektoru zapošljavali isključivo po partijskom ključu, a ne po stručnosti i po sposobnosti. Građanima Srbije je potpuno jasno da će teško dobiti posao u državnoj upravi, ukoliko nisu članovi vladajućih partija, dok su stranačkim kadrovima vladajućih partija otvorena sva vrata. Upravo zato što su masovno zapošljavali ljude sa diplomama privatnih fakulteta koji imaju zvanje ali nemaju znanje za posao koji obavljaju, sada imate problem. Imate samo jedan ispravan način da to rešite, otpustite partijske kadrove, koje ste zaposlili, a koji nisu dovoljno stručni za posao koji rade. Zaposlite ljude koji umeju da rade i ljude koji će se posvetiti poslu za koji su plaćeni i koji neće u radno vreme pisati komentare po društvenim mrežama i hvalospeve na račun predstavnika vaših stranaka. Vaš je izbor ko će raditi u vašim poslaničkim klubovima, vašim ministarstvima, ali oni državni službenici koji rade sa građanima, sa strankama, moraju da budu posvećeni tim građanima puno radno vreme. Umesto da tako rešite problem i da tako izvršite profesionalizaciju, vi predviđate osnivanje nekakve Nacionalne akademije i samo povećavate administraciju i dovodite do daljeg zapošljavanja vaših kadrova, a rezultat će biti jako loš. Potpuno je jasno da osnivanje ove akademije nije vaša ideja. Ona se pominje i u ekspozeu mandatara Vučića, koji je, doduše najavio osnivanje ove akademije, ali nije ništa konkretno preuzeo tim povodom. Akademija se pominje i ekspozeu Ane Brnabić koja je da kažem započela pisanje ovog zakona obzirom da je njoj Nacionalna akademija jedna od dve stvari od državnog značaja, druga je digitalizacija. U međuvremenu smo utvrdili da je digitalizacija za ovaj režim od nacionalnog značaja zbog toga što se digitalizacijom bavi brat premijerke, čiji prihodi su značajno porasli od kada se ona našla na toj funkciji. Još uvek ne znamo ko se tačno bavi Nacionalnom akademijom i da li će se i tu pojaviti nečiji brat ili nečija tetka, ali svakako znamo da građanima Srbije to nije ni bitno, ni značajno. Anketirajte na primer stotinak građana Srbije i recite vam kažu koji su problemi sa kojima se oni suočavaju i koje ovaj režim treba da im reši. Niko vam neće navesti na efikasnost državnih službenika kao značajan problem. Zaposlenost kod nas je toliko mala da u svakoj porodici ima neko ko je nezaposlen i ko ima vremena da obilazi šaltere, da čeka izvode, da čeka rešenja, da čeka dokumenta i niko zbog toga neće umreti, a imamo mnoge druge redove u kojima čekanje može da se završi fatalno. Dakle, ono što je problem je da kada zakažete pregled kod lekara čekate šest meseci, kada zakažete skener čekate godinu dana. Mislim da novac iz budžeta treba da se uloži u rešavanje takvih problema u zdravstvu, u školstvu, u privredi i u mnogim drugim prioritetnijim sektorima, a ne da se rasipa na nešto ovako, što je potpuno nepotrebno. I SRS će, dakle, glasati protiv Predloga zakona o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu, kao što ćemo glasati i protiv izmena i dopuna Zakona o državnim službenicima obzirom da ove izmene i dopune služe samo da obezbede okvir za rad Nacionalne akademije. Hvala vam.
Hvala koleginice Belačić. Reč ima narodna poslanica Snežana Paunović. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem se poštovani predsedavajući, uvaženi ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici. Ja ću se u diskusiji osvrnuti na zakone iz oblasti državne uprave i lokalne samouprave. Pred nama su dva predloga zakona - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima i Predlog zakona o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu, koji je jedan noviji revolucionarni zakon i koji stvara uslove za permanentnu i kontinuiranu edukaciju državnih službenika u cilju stvaranja efikasne, moderne, stručne i profesionalne javne uprave. Uvaženi ministre Ružiću, moram na početku da istaknem jednu javnu činjenicu i pozitivan primer koji vi dajete kada je u pitanju saradnja sa lokalnim samoupravama. Pod okolnostima da ste od preuzimanja funkcije ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu konstantno na terenu, nedvosmisleno se može zaključiti da ste uspostavili jedan standard i jednu dobru praksu. Obilaskom novih opština i gradova među kojima, da ne kažem, primarno su i oni najnerazvijeniji, pokazali ste odlučnost da oslušnete potrebe kako građanki i građana tako i državne administracije. Ovo jeste najbolji mogući način da se njihove potrebe implementiraju u zakone i druge propise, a sa druge strane to govori i da ste svesni da lokalna samouprava predstavlja vrlo važnu kariku u procesu sveobuhvatne reforme javnog sektora. Poslanička grupa SPS smatra da su zakoni koji su danas na dnevnom redu iz oblasti državne uprave i lokalne samouprave, upravo primer dobre artikulacije potrebe građana sa jedne strane, a to je da imaju adekvatan javni servis i onih koji pružaju taj servis odnosno državne i javne uprave sa druge strane. Reforma javne uprave, bitan je uslov za uspeh celokupnih reformi u Republici Srbiji i Vlada je nedvosmisleno opredeljena za ovaj proces, svesna da je za širi društveni razvoj neophodna reforma koja se odnosi na aktivnosti zaposlenih koji su zaduženi da tu reformu sprovode kroz svoj svakodnevni posao. Dakle, stvaranje profesionalne i odgovorne državne uprave jedan je od ključnih ciljeva celokupne reforme društva. Vlada Republike Srbije je do sada načinila značajne korake u cilju sveobuhvatnog javne uprave i donela niz zakona. Od izmena Zakona o državnim službenicima, Zakona o zaposlenim u AP i jedinicama lokalne samouprave do zakona koji regulišu plate i sistem koeficijenata za određivanje plate u državnoj upravi čime su otklonjene dugogodišnje nedoumice oko toga šta je posao državnih službenika, koje su mu odgovornosti, koji se koeficijent primenjuje na kom radnom mestu, itd. Dakle, konačno se uvodi red u rad javne uprave i postavljaju standardi za pružanje usluga građanima, koji pred različitim državnim i lokalnim organima ostvaruju svoja Ustavna prava. Zato smatramo da i Predlog zakona o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu ima takav cilj. Ovim zakonom formira se centralna institucija koja obezbeđuje pravni okvir za stručno usavršavanje zaposlenih u državnoj upravi, čime se, maltene, zaokružuje celokupni sistem u cilju stvaranja odgovorne i efikasne državne administracije. Jasno je svima da od kompetencije državnih službenika, odnosno od njihovog znanja, od njihovih veština i sposobnosti zavisi kvalitet državne administracije i zato će ovaj predlog zakona stvoriti ključni uslov za trajno i kontinuirano učenje, unapređivanje znanja i veština zaposlenih i to po standardizovanoj metodologiji programima, čime će zaposleni moći da stiču neophodne kompetencije za svoj rad. Javna uprava mora da bude servis građanima i privredi, a državna administraciji, svakako mora da bude motivisana da radi i to ne samo primanjima, raznim vidovima nagrada i beneficija, mogućnošću napredovanja, vrednovanja stručne spreme, već i mogućnošću sticanja novih i unapređivanja postojećih znanja i veština. Obzirom da mi kao država imamo strateško opredeljenje za članstvo u EU, jedan od važnih kriterijuma u procesu pridruživanja zajednici evropskih naroda je i jačanje administrativnih kapaciteta, kojim se obezbeđuje, prvenstveno kroz standardizovan proces unapređivanja znanja i veština samih pružalaca usluga građanima. Pored ovoga, mi ovaj proces moramo da završimo zbog nas samih, zbog građanki i građana ove zemlje, u njihovom interesu i u interesu privrede kako bi smo njihov svakodnevni život učinili kvalitetnijim. Dakle, ono što se predviđa formiranjem Nacionalne akademije javne uprave je primena principa, profesionalizacije u cilju stvaranja obučene, odgovorne i efikasnije javne uprave, a ovo se jedino omogućava kroz trajni i sistematizovan proces edukacije. Formiranje centralne nacionalne institucije za stručno usavršavanje zaposlenih u javnoj upravi, predviđenoj sa strategijom reforme javne uprave u Republici Srbiji, zbog potrebe da se stručno usavršavanje zaposlenih, kojima se do sada bavilo više organa državne uprave i službi centralizuje kroz jednu instituciju i SPS smatra da je ovo još jedan korak sveobuhvatnoj reformi javne uprave. Ono što je važno istaći, kada su u pitanju izmene i dopune Zakona o državnim službenicima, to je da se ovim predlogom, osim naravno, upodobljavanja onog dela koji se tiče stručnog usavršavanja omogućava i veća pokretljivost kadrova na nivou javne uprave, odnosno, omogućava se fluktacija zaposlenih između sva tri nivoa vlasti, od lokalnog, Pokrajinskog do Republičkog. I to na način koji oslobađa i službenike i organe državne uprave viška administrativnih poteškoća prilikom prelaska zaposlenih iz jednog u drugi organ javne uprave. Ovo smatramo veoma značajnim i negde logičnim rešenjem. Dakle, da se zaposleni na sva tri nivoa vlasti preuzimaju bez konkursa, naravno uz saglasnost zaposlenog rukovodioca organa. Imajući u vidu glavne principe reforme javne uprave decentralizaciju, depolitizaciju, razcionalizaciju, i jedan od najznačajnijih, profesionalizaciju, poslanička grupa SPS smatra da će zakoni o kojima raspravljamo danas doprineti kvalitetnijoj javnoj upravi i većoj profesionalizaciji svih zaposlenih, omogućiti im trajni proces sticanja usavršavanja znanja, čime će zaposleni biti motivisani i osposobljeni da pruže adekvatnu uslugu građanima. Naravno, ništa manje važni i kvalitetniji nisu zakoni iz oblasti informacione bezbednosti i elektronskog poslovanja, ali će o njima detaljnije govoriti moje uvažene kolege, gde naglašavam zbog svega navedenog, poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati sve predloge zakona iz ovog pretresa. Verujem da će se po najavama ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu pred nama uskoro naći izmene i dopune Zakona o zaposlenim u autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave i da će se na taj način sistem stručnog usavršavanja za zaposlene u javnoj upravi potpuno zaokružiti. Sasvim na kraju, pod okolnostima da smo tokom današnje diskusije čuli malo kritika na račun predloženih zakona, ali mnogo neutemeljenih tvrdnji, ja moram da se osvrnem na diskusiju i kolege Boška Obradovića i Zorana Živkovića i objasnim da SPS, kao partija koja ima tradiciju od 27 godina, sasvim prirodno u ovoj sali ima, maltene, četiri generacije svojih kadrova, od jedne najstarije i najiskusnije, kojoj pripada uvaženi inženjer Milutin Mrkonjić, do najmlađe, kojoj pripada moj dragi kolega Đorđe Đoković. Ja sam izuzetno ponosna što u ovom trenutku sedi prekoputa. S druge strane, ako optužimo ministra da je formiranje Nacionalne akademije pokušaj da se formira organ koji će edukovati kadrove SPS i SNS, to i nije loše i treba da primenite tu praksu, za početak morate da imate kadrove da biste mogli možda jednog dana da napravite jednu akademiju koja će edukovati i vaše kadrove. Zahvaljujem se.
Hvala, koleginice Paunović. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Poštovani građani Srbije, poštovani predstavnici Vlade i ministarstava, poštovane kolege poslanici, predsedavajući, danas pred građane iznosimo zakone o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu i određene zakone vezane za elektronsko poslovanje. Najpre ću nešto reći o zakonu o Nacionalnoj akademiji, a kasnije nešto i o ovim, da kažem, elektronskim zakonima. Dakle, obuka javne uprave je nužna, to naravno nije sporno. Prema informacijama od jedne od koleginica poslanica, promenom vlasti na nivou njene lokalne samouprave javna uprava je tamo na lokalu preplavljena novim kadrovima, od kojih 80% njih ima diplome sa privatnih fakulteta. Kvaliteti tih diploma i potrebe za daljom edukacijom tih ljudi su, rekao bih, jasni svakom građaninu. U Novom Sadu se čak tačno i zna na kojoj adresi u kom stanu možete kupiti diplomu sa neke visokoškolske ustanove iz Republike Srpske, i čak se i kaže – mi ćemo vam napisati i diplomski, pa vi dođite samo da nam ga potpišete, a mi ćemo ga priložiti u našu biblioteku. Dakle, to je, kako bih rekao sada, jedan rizik da mi od ove Nacionalne akademije ne dobijemo nacionalnu akademiju za državni posao, dakle, da ne edukujemo Đorđa Čvarkova, Torbicu i Boškića i Boškićevog brata. Biće problem motivacija za učenje. Zašto? Zato što kriterijumi za zapošljavanje i napredovanje su uptini. Dakle, možemo polemisati kada je bilo i da li još uvek ima više ili manje partijskog zapošljavanja, ali jedno je činjenica, državni poslovi su, dakle, nedostupni najboljim talentima u ovoj zemlji, a morali bi biti. Zato nam najbolji talenti odlaze, ne samo oni koji moraju, nego svi koji mogu. Nadalje bih skrenuo pažnju na određene primedbe koje je Agencija za borbu protiv korupcije u svom dokumentu na čitavih pet strana i na svom sajtu objavila, kada se tiče primedbi na određene koruptivne, potencijalno koruptivne i rizike korupcije u zakonu o Nacionalnoj akademiji za javnu upravu. Opšta primedba je da prilikom utvrđivanja nadležnosti akademije treba imati u vidu da je Nacionalnom strategijom za borbu protiv korupcije predviđeno da svi javni službenici prođu obuku iz etike i integriteta kao glavnih antikoruptivnih odlika. Navedeno je da su mnoge odredbe u zakonu neprecizne, da daju široka diskreciona ovlašćenja i da ostavljaju pravne praznine. Dakle, već je spominjano u raspravi famozni način dobijanja direktora Nacionalne akademije, o čemu u zakonu nema ni reči, ali nema ni reči o tome da se upućuje na neki drugi propis kojim je regulisan njegov izbor. Mi ne znamo da li se on imenuje ili se bira, da li je to na konkursu, ko ga imenuje, kakav je taj konkurs. Ali, ono što je još važnije po našem mišljenju je da apsolutno ne postoji ni jedna jedina reč u zakonu u pogledu profila poželjne osobe za poziciju direktora. Dakle, kakvu osobu želimo na mestu direktora? Da, biće konkurs, kako je rečeno od strane predlagača, ali mislimo da bi mnogo bolje bilo već u samom zakonu definisati profil osobe koja može biti birana ili imenovana, ili postavljena na mesto direktora. U jednoj raspravi na prethodnoj sednici rečeno je da vi zamerate zato što vi niste u poziciji da postavljate svog direktora, pa vam smeta što sada mi kao na vlasti možemo da postavljamo svog. To, naravno, nije tačno. Mi želimo da kriterijumi za dobijanje pozicija u javnoj upravi budu zakonom što je moguće preciznije definisani, na optimalan način, optimalnom detaljnošću, da se ne preoptereti zakon. Zašto? Da bismo ograničili onoga koji raspisuje konkurs da mora da izabere osobu koja odgovara zakonom propisanom profilu, a ne da ostavimo široko nedefinisano diskreciono pravo da može da raspiše konkurs za osobu kakvu hoće, radnog iskustva kakvog bilo, stručnih veština kakvih bilo, i ostalih veština koje su merene u upravljanju u ljudskim resursima, proizvoljnog karaktera. Agencija za borbu protiv korupcije takođe je stavila primedbu da nije propisano ili nije upućeno na neki drugi propis u pogledu toga ko vrši nadzor nad Nacionalnom akademijom, da nisu dovoljno precizirani uslovi za sprovođenje komercijalnih programa, da su data preširoka ovlašćenja akademiji da sarađuje sa drugim subjektima u realizaciji programa. Sa kojim drugim subjektima, npr. sa Megatrendom, jel? To bi bilo sjajno. Navodi se da će se te usluge pribavljati po javnim nabavkama čija je primena u obrazovanju ocenjena kao loša, između ostalog je zato i Zakon o javnim nabavkama menjan 2015. godine. Agencija za borbu protiv korupcije takođe sugeriše da se detaljno preciziraju uslovi akreditacije lica za sprovođenje obuke, da se tačno kaže o kojim oblastima je reč, vrsta studija, broj realizovanih obuka, broj objavljenih radova, naravno, iz relevantne oblasti da bi neko mogao biti akreditovan da sprovodi obuku, ali više o tim primedbama kada bude bila rasprava u pojedinostima. U pogledu elektronskih dokumenata elektronskih usluga i informacione bezbednosti, ja bih dao ilustrativni primer informacione bezbednosti pošavši, recimo, od Doma Narodne skupštine. Predloženom izmenom zakona prenosi se nadležnost za rukovođenje informacionom bezbednošću u republičkim organima, pa, evo primera u Narodnoj skupštini. svi koristimo e-parlament. Evo, odgovorno tvrdim da preko 90% poslanika nije promenilo inicijalnu lozinku za logovanje na e-parlament. Ja sam već na nekim odborima to spominjao. Ja mogu vašim imenom i prezimenom, korisničkim imenom, da se logujem kao vi, da me sistem doživi kao vas i da pošaljem pismo predsedniku Republike predstavljajući se kao vi, jer vi niste promenili lozinku 123456, inicijalnu. Evo, ja sad javno obelodanjujem, ona je inicijalna. Pa, promenite je, jer je sistem Skupštine nebezbedan informaciono. U bankama i u osiguravajućim kućama i u ostalim kompanijama koje imaju razvijenu informacionu kulturu neaktivni korisnički nalozi se posle izvesnog vremena gase iz razloga sprečavanja njihove zloupotrebe. Korisnik je nateran da promeni lozinku tako što mu se najavljuje – za tri dana vam ističe lozinka, promenite je, za dva dana vam ističe lozinka, promenite je, ako je ne promenite, blokiran vam je nalog, ne možete da se logujete, ne možete da se aktivirate na sednici odbora da se prijavite za reč. To informacioni sistem parlamenta ne vidi. I, onda imamo događaje kao što su nestanak amandmanskog vremena i pad sistema za glasanje, koji takođe govore o bezbednosti informacionog sistema ovog doma.
Hvala. Vreme.
Ja bih voleo da naši zakoni i te stvari rešavaju. To su životna pitanja. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Maja Videnović.
Možete li mi reći koliko imam vremena?
Tri minuta i pet sekundi. Izvolite.
Dobro. Onda me ta tri minuta obavezuju da govorim o suštini i onome što je alarmantno stanje, a detaljnije ćemo govoriti u pojedinostima. Gospodine LJajiću, gospodine Ružiću, svaki zakon koji predlažete i koji donosite ovde u parlament mora da polazi od realnosti. Inicijalno dobra namera koju i jedan i drugi i treći i četvrti zakon imaju, nažalost, ne korespondira sa realnošću. Naša je obaveza kao odgovornih narodnih poslanika da vas na to upozorimo. Konkretno, gospodine Ružiću, vi niste odgovorni za stanje u javnoj upravi kakvo je danas. Bili smo svedoci da ste vrlo jasni, da jasno i glasno reagujete na neke pojave koje vam se ne sviđaju. U tome imate potpunu podršku. Pozicija na kojoj ste danas vas bez obzira na to što za ove situacije niste odgovorni, obavezuje da o njima glasno govorite i tu nema aboliranja. Kada govorimo o činjenici da danas predlažemo akademiju, koja inicijalno može da bude nešto što ćemo pozdraviti, to može da liči, to bi trebalo da predstavlja poslednji čin u reformi javne uprave. Znate, to izgleda kao danas kada je Beograd raskopan, razrušen, kada su Beograđani zarobljeni, ne mogu da hodaju, a stručnjaci iz gradske vlasti teraju ljude da kite novogodišnju rasvetu. Dakle, svaki zakon mora da korespondira sa realnošću. Realnost je da u javnoj upravi imamo neverovatno stranačko zapošljavanje, imamo poraznu zabranu zapošljavanja koja nije nikakva privremena mera, jer se iz godine u godinu produžava. Imamo činjenicu da ona ne važi za svakoga, te smo svedoci i danas i svuda da imamo na stotine i desetine hiljada stranačkih aktivista prevashodno SNS, a da se za najbolje ljude, za mlade koji su prirodno usmereni, koji su želeli da ostanu u ovoj zemlji, da vredno uče i da rade u oblastima koje su prirodno usmerene na državu, njima država, ova Vlada i vi koji ste njen deo poručuje – za vas nema mesta. Dakle, haos je u javnoj upravi, a za šta, ponavljam, niste odgovorni, ali od trenutka kada ste preuzeli odgovornost, odgovorni ste da o tome glasno govorite. To su stvari koje bi trebalo da budu alarm svima nama, da to bude prioritet. Imamo situaciju u Paraćinu da posle nekoliko godina rada na određeno vreme, a pričamo o nekakvoj akademiji, najbolji i jedini IT stručnjak ode i mi ne možemo zbog zabrane zapošljavanja, zato što za opštinu Paraćin, gle čuda, iako opština Paraćin ima 131 radnika manje od maksimalnog broja zaposlenih, nije dozvoljeno da zaposle nikoga i ne postoji IT stručnjak koji može da sprovodi i da radi ono što je minimalno neophodno, potrebno za elementarno funkcionisanje jedne lokalne samouprave. Dakle, kakvu poruku zaposleni dobijaju, koji su poniženi i demotivisani, što smanjenim platama, što činjenicom da nemaju nikakvu šansu da napreduju, što činjenicom da su svedoci da se svakoga dana zapošljavaju na stotine hiljada stranačkih aktivista? Oni su poniženi na svaki mogući način. Građani sve to vide, i to su stvari koje bi trebalo da budu prethodno pitanje pre bilo kakvog razgovora o nekakvoj akademiji, koji bi trebalo da bude kao poslednji stepen u reformi javne uprave koju, nažalost svih nas, nismo ni započeli. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, pravo na repliku. Izvolite.
Moram da se zapitam na šta bi sve ovo ličilo kad „žuto preduzeće“ ne bi pričalo samo o suštini, jer ovo je bilo najavljeno kao priča samo isključivo o suštini. Kažu – stranačko zapošljavanje, hiljade, desetine hiljada, šta već. Da je neko ovde, pa da čuje koliko je manje zaposlenih upravo u javnom sektoru od momenta kada su stupili na snagu, od kada se primenjuju oni zakoni koje je ta strašna SNS ovde usvojila, 80.000 manje. Ako je neko slučajno u stanju da to kao podatak prihvati i kao podatak obradi. Dakle, ne da nije to što pričaju, nego je sve upravo suprotno. Paraćin. Gde uhvati baš Paraćin da pomene bilo ko danas? Neverovatno. Dakle, od svih mesta u Srbiji baš ono gde „žuto preduzeće“ i dan danas žari i pali, baš ono u kom „žuto preduzeće“ tera investitore da bi ljude držali u šaci, baš ono gde simuliraju nekakav razvoj, fingiraju nekakav, kako beše, industrijski park po kom se paučina skuplja, silne novce slupali u to. Šta im je rezultat? Za one koji eventualno ne znaju, višestruko povećana nezaposlenost u tom mestu od onda od kada se „žuto preduzeće“ o njemu stara. Sada su zabrinuti za zaposlenost, sada su zabrinuti za posao za ljude. Danas su nam rekli – ljudski kapital je najveći, njihovo znanje i umeće, a šta bi sa onim kapitalom od 500.000 duša koje ste na ulicu izbacili? Oni nisu važni? NJihovo znanje i umeće nije bitno? Zabrinuti za decu? Šta je sa decom tih 500.000 ljudi? Ili danas u Srbiji vredi samo onaj ko sa njima sedi, samo onaj koji je bio spreman da sa njima Beograd zaduži za milijardu i 200 miliona danas se pravi nevešt, samo onaj ko će da kritikuje jer se u Beogradu danas radi, jer gradilišta ima, a nisu mogli da se nađu ni za lek nekada, samo onaj koji je uradio sve ono što su oni planirali, i sa time završavam, i tu fontanu koju su slavili, a za koju nisu bili sposobni, i taj „Beograd na vodi“, koji su sanjali i za koji nisu bili sposobni. Ti su krivi, a oni su ispravni, hajte molim vas.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić, replika.
Malopre smo slušali o izlivima mržnje, evo jednog izuzetno talentovanog izliva mržnje koji slušamo iz dana u dan, ali deo te mržnje može da se izlije prema ljudima koji ovde sada brane zakone, koji su bili u koaliciji sa istim tim ljudima koje tako strasno napadate i ne birate reči. Ministar LJajić, gospodin Ružić, SPS i poslanici su bili deo tog sistema koji tako napadate. Mislim da to nije korektno prema njima, ni prema svim ljudima koji su radili, na neki način, doprinosili ovom društvu. Mržnja i ovakav odnos neće sigurno doprineti boljim rešenjima u ovim zakonima. Probali smo da damo doprinose na način koji su davali i neki ljudi koji su radili u prethodnim ministarstvima. O tome ste vi govorili. Nije započeo život i istorija sa angažovanjem od 2012. godine. Nije. Imamo potvrdu za to, jer neki razvoj u informatici, u infrastrukturi je započinjao i 2002, i 2008. godine i ovo je samo deo nadogradnje jednog, pretpostavio bih, civilizovanog društva koje shvata da je potreban kontinuitet u svakom smislu da bi društvo napredovalo iz dana u dan. Ovo što sada vidimo, vezano za razvoj kadrova u javnoj upravi, je deo nastavka istog tog pristupa. Neke stvari su se dešavali i 2008. i 2004. godine, a sutra je taj 5. oktobar o kome govorite i o kome smo govorili iz različitih uglova, gde opet sede neki ministri koji kažu da je to izuzetan datum, datum koji je pozitivan u istoriji Srbije. Oko nekih stvari ćemo se složiti, oko nekih ne. Doneli su novosti, doneli su nove stvari, datum koji je doneo upravo i odbranio pobedu na legitimnim izborima. Ako smo nešto dobili, to jeste verifikacija uspeha u radu na izborima i mirna tranzicija vlasti. To jeste uspeh tog „žutog preduzeća“, te Demokratske stranke.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, replika.
Hvala. Zamalo da se nasmejem. Izlivi mržnje. Da li je izliv mržnje što podsećamo na tih 500.000 ljudi na ulicu isteranih? Mržnja prema kome? Ili da okrenem pitanje – iz koje ste ih to ljubavi na tu istu ulicu izbacili? Iz koje ste to ljubavi pokazali da vas apsolutno briga nije za njihovu decu, a danas se prosipaju apsolutno isprazne demagoške floskule? Brine se za decu, jel? Šta je sa njihovom decom? To je pitanje. Nemojte da odgovarate nama. Odgovarajte ljudima koji ovo gledaju. Da li to nije važno, da li je to manje važno? Šta je sa gradom koji tavori zato što je nekome bitno da drži vlast, makar i mala bila, samo kakva je da je? Šta je sa ljubavlju zbog koje je Dragoljub Milanović pretučen tog 5. oktobra koji je tako dobar i lep datum, koji ima tako sjajne tekovine? Koja je to nežnost? Kakva su to osećanja, pa mi moramo danas da ih slavimo i da ih se rado sećamo? O čemu pričamo? O spaljenoj Skupštini? Da li pričamo o uništavanju institucija i RTS-u i o već legendarnim dolascima na posao na najvišim državnim pozicijama oko 11.00 pre podne, ostajanju na tom poslu do podne, pa na ludim žurkama do duboko u noć, dok se niko ne brine za zemlju, za njen suverenitet, dok se pitanje KiM srozava sa nivoa UN, dok se obraća Međunarodnom sudu pravde za mišljenje da bi se nekome u Prištini učinilo ili nekome sa strane? Da li su to ti fenomenalni primeri brige za zemlju, za pojedince, za njihove sudbine, za sudbinu nacije i države u celini? Koja mržnja? Koja nežnost treba da nas motiviše da te stvari poželimo ponovo? Ako pitate građane Srbije, nikad više, nikad, daleko im lepa kuća. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić, replika. Molim sve kolege da se rasprava ne pretvori u raspravu o 5. oktobru. Vratimo se na temu. Izvolite.
Replika je i tema je očigledno ta, jer smo govorili o toj snazi institucija. Sada govorimo o snazi institucija i to jeste aktuelna tema. Šta želimo više od ove države nego pravo građana Srbije da biraju, da imaju slobodan izbor i da njihovi rezultati budu prihvaćeni na jedan miran način? Govorili ste o tome, o paljenju Skupštine, o RTS-u, govorili ste o 5. oktobru na taj način, ali niste govorili o 5. oktobru kao pokušaju tog aktuelnog režima da potre volju naroda i potre rezultate izbora. Peti oktobar nije bila revolucija. Peti oktobar je bio dan kada su odbranjeni rezultati izbora i slobodna volja građana koji su u tom trenutku izrazili svoju volju. To je odnos prema građanima, i 1996. godine kada su branjeni rezultati lokalnih izbora na kojima se masovno kralo, i 2000. godine kada su odbranjeni rezultati na tim republičkim izborima. Mnogi u ovoj sali su bili i sa jedne i sa druge strane i nije važno više ko je na kojoj strani bio, ali je važno da je odbranjena volja naroda. To je suština 5. oktobra. Tačno je da je u tom trenutku država bila na granici građanskog rata zbog toga što neko nije želeo da prizna rezultate i želeo je da ih na silu menja. Srećom, građani Srbije su to odbranili. Mislim da je to najvažnija stvar. Onako, isto onako kako je važna i ta 2012. godina u kojoj ste pobedili na izborima, ali je DS pokazala tada i to da zna da gubi izbore. Onako kako je znala da dobije izbore 1996. – 2000. godine, i da ih brani zajedno sa građanima, tako je znala i da primi poraz, da primi poruku građana i da, naravno, obezbedi mirnu tranziciju vlasti. To je poštovanje institucija, to je snaga DS i mislim da to snaga države. To očekujem od vas na prvim sledećim izborima kada ćete i izgubiti.
Hvala. Pravo na repliku, Vladimir Orlić. Hvala.
Znači, demokratija, poštovanje volje naroda, govor mržnje. Od koga smo mi i kako to odbranili Narodnu banku sa dugim cevima 5. oktobra 2000. godine? Od koga smo i kako takođe sa dugim cevima odbranili Saveznu upravu carina te 2000. godine? Da li su krvoproliće prizivali oni koji su te duge cevi uzeli pa ih podigli ili neko drugi? Kažu 2012. godine neko je pokazao svoju širinu i demokratski kapacitet. Ma najuren je. Ma najuren je. Narod nije mogao više očima da ih gleda. Koliko su šta poštovali, pa pokazali su nam ove godine. ne moramo mi da idemo u deceniju ili dve unazad. Šta je bilo 2017. godine? Jesu li prihvatili demokratsko izraženu volju naroda ili su organizovali proteste protiv rezultata izbora? Jesu li bili dovoljno fer da pruže ruku i čestitaju onome ko je pobedio? Ne pobedio, oduvao ih , sa 56% naspram njihovih koliko je bilo, 10, 12. Jel to može da se poredi? Jel to demokratski kapacitet i odnos prema institucijama ili sad ćemo da mitingujemo i da protestujemo, pokušaćemo na ulici da dobijemo ono što glasovima ne možemo? Hajde da se uozbiljimo. Pitanje mržnje. Taj 5. oktobar kad budu išli da proslave sa svojim propalim dosovskim kandidatom Jankovićem, za dva dana od danas, neka tamo pozdrave, neka prenesu naše lične pozdrave onima iz tog tabora, tabora propalog dosovskog kandidata Jankovića, koji su nama poslednjih meseci pretili metkom u čelo, koji su nama prethodnih meseci pretili vešanjem, koji nama pominju porodice i pominju, kako je bilo rečeno, uriniranje na grobnim mestima. Je li tako? Sve sami divni primeri odnosa prema institucijama, poštovanja i svega onoga što kao nije mržnja. Sa takvim društvom neka se podsete one narodne – s kim si, takav si. Znači će im nešto.
Hvala. Maja Videnović, po Poslovniku. Izvolite.
Član 106, poštovani podpredsedniče. Replika koju je izazvala moja diskusija me obavezuje da ne samo dostojanstvo Narodne skupštine, nego kao predstavnici građana predstavljamo građane koji su svojim glasom nas obavezali da u njihovo ime govorimo i ja ovim putem moram da zaštitim i njihovo dostojanstvo. Znate, kada neko kaže za ljude koji su ustali protiv jedne politike da su oni izašli na ulice da izazovu krvoproliće, ja moram da ustanem u odbranu dostojanstva tih građana i da sve vas i sve nas podsetim da su oni ustali u odbranu demokratije i slobode, da su oni ustali protiv politike koju ste vi zastupali tada, a 5. oktobar je upravo podsećanje na ono što ste vi bili nekada. Peti oktobar je opomena. Peti oktobar će ostati zauvek upamćen i zabeležen u našoj istoriji jer će se tačno znati ko su bili akteri politike koja je dovela do ratova, do žrtava, ko su bili akteri politike protiv kojih su slobodni građani Beograda i Srbije ustali, glasali, pobedili i 5. oktobar je odbrana prava na slobodu, odbrana njihovog glasa. Ne dozvoljavam, dok god sam poslanik u Narodnoj skupštini, da optužujete građane Srbije da su oni izašli na ulice Beograda i izazivali krvoproliće. Naprotiv, oni su ustali protiv vaše politike, ustali su u odbranu sloboda, odbranu svog glasa i tako nešto ne može da se toleriše u parlamentu.
Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u Danu za glasanje? (Da.) Reč ima Vladimir Đurić.
Hvala. Koleginica Videnović je prijavila povredu Poslovnika, član 106, a ja ću prijaviti član 107. Zaista molim da se držimo dostojanstva u ovoj Skupštini ovde. Prethodni govornik, kolega Orlić je ovde rekao da je neko nekome pretio metkom u čelo. To su vrlo ozbiljne stvari i ne možemo se njima ovako ozbiljno frljati. Ako neko ima saznanja o nekom krivičnom delu u nastajanju, neka se izvoli obratiti pravosudnim organima, policijskim itd, a ne da se ovde frljamo takvim stvarima i da pravimo igrokaz za ne znam ni je koga. Dakle, ova Skupština ne služi za prelistavanje stranica „Informera“ i molim vas da se držimo nekog nivoa. Ako imate saznanja da je neko nekome pretio metkom, prenesite ta saznanja na nadležno mesto. Ne uzimajte na sebe pravo da ovde optužujete i sudite i da pričate o tome kako je potpuno jasno da je neka poslanička grupa nemoralna itd, pa da onda ta poslanička grupa dobije opomenu za ono što ste vi rekli. To je sramno i to neka služi vama na čast, a i vaši birači će jednom o tome ….
Kolega Đuriću, da li želite da se Narodna skupština izjasni u Danu za glasanje? (Ne.) Hvala.
Mislila sam da će danas sednica da protekne onako kako smo lepo radili od početka. Kolega Marinković me je pozvao da pročitam, pošto je stenogram nešto što ne može da se falsifikuje, šta je izrekao poslanik Ješić. Da ne čitam čitav njegov govor, rekao je – „Nemoj da … konjino jedna, molim te. Otišao sam u policiju …“. Predsedavajući je rekao: „Kolega Ješiću, ja ne mogu da verujem šta ste vi izgovorili uopšte“. Goran Ješić: „Šta me prekidaš?“ Izričem mu opomenu i ovom će se završiti današnji dan i nastavljamo sutra sa radom u 10 časova. Hvala.