Gospođo predsedavajuća, mislim da po članu 87. dugujete izvinjenje i poslanicima i građanima i da ste trebali da kažete na početku, ne samo za kašnjenje od jutros, nego konstantno kašnjenje početka rada Narodne skupštine. Sada je 10.30 časova, a juče smo počeli da radimo u 17.15 časova. Radili smo pre podne pola sata i ova skupština, po svemu sudeći, vladajuća većina, ne funkcioniše. Preslikava se situacija sa Vlade Republike Srbije, jer ovde imamo ljude koji su lenji da dođi ujutru u 10.00 časova na sednicu, i kako sa spavalicama mi možemo ići dalje? Verovatno su na sličan način se ponašali oni koji su čuvali testove za polaganje osnovaca, pa su prespavali kada su neki uzeli određeni broj tih testova i dali ih na kopiranje i da se prodaju. Molim vas da ne potcenjujete Narodnu skupštinu Republike Srbije, da pokušate da organizujete vaše poslaničke grupe da se pojave poslanici ovde u 10 časova, i to nije puno, to je, koliko ja znam, 84 poslanika, a vi imate većinu od najmanje 140 poslanika. Pokušajte da im napravite neki raspored i organizujte buđenje kako bi došli u 10 časova ovde i kako ne bi čekali sa početkom svaki dan. Hvala.
Podsetiću vas, gospodine Veselinoviću, na odredbu člana 127. stav 1. Poslovnika gde kaže da su narodni poslanici dužni da koriste isključivo svoje identifikacione kartice, kao i da se identifikuju pre ulaska u salu ubacivanjem kartica u poslaničke jedinice, odnosno da se odjave prilikom napuštanja sale. S obzirom da su sedeli poslanici koji nisu ubacili svoje identifikacione kartice, ja sam očekivala da će oni to uraditi u vrlo kratkom roku i zato smatram da ne treba da vam se izvinjavam. Ukoliko vi želite, možete u Danu za glasanje da se izjašnjavamo o ovome. Da li želite? (Da) Gospodin Kišmarton, da li ste želeli povredu Poslovnika ili nešto drugo? Ne. Nastavljamo rad. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Karolj Čizik. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Olena Papuga.
Gospodine ministre i predstavnici Vlade, današnji dan stvarno počinjemo u nekoj strepnji i strepeli smo da li će biti kvoruma, dalje, strepimo kakav će biti test u 12 časova, da li će biti sve u redu. Nadam se da neće biti skandal kao što je bio juče, da će i roditelji i učenici to na miru da polože i da urade tu završnu malu maturu. Ne znam da li su u toj noći juče, rekli ste ministre da su organi kriminalističke policije angažovani da urade nešto, ne znam da li su uradili, imali su više od 24 časova da urade, ali se nadam da neće biti tako, da će se to polako zaboraviti. Preći ću na amandman koji nije prihvaćen, a odnosi se na član 12. na stav 4. poslanik iz LSV je predložio da, ako se nastava u školama odvija na jeziku nacionalne manjine, ako je nastava na mađarskom, rusinskom, slovačkom, rumunskom jeziku, propisano je ovim zakonom da nastava mora da se organizuje i na srpskom jeziku. Predložili smo da, ako je nastava na jeziku nacionalne manjine, da moraju da budu organizovani časovi srpskog jezika i književnosti. Ako je nastava na jeziku nacionalne manjine i nastava na srpskom jeziku, to mi je nekako nepojmljivo, jer u nastavi na jeziku nacionalne manjine bi trebalo da budu organizovani časovi srpskog jezika i književnosti.
Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Vlada se nije izjasnila o ovom amandmanu, a Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nije prihvatio amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Olena Papuga.
Došlo je do nesporazuma, pošto smo na Odboru kada smo raspravljali o zakonima, predloženo je da povučemo amandman i da napravimo, odnosno da ubacimo jednu rečenicu, u stvari u toj rečenici jednu reč, ali ne znam šta se desilo u međuvremenu, ali ja ću ga ipak obrazložiti. Radi se o članu 12. stav 5. koji govori o izvornom predmetu i ja sam više puta o tome pričala i u načelnoj raspravi sam govorila o tome, a podstaklo me to da, kontaktirajući sa nacionalnim savetima nacionalnih zajednica, a takođe i radeći u obrazovanju nekoliko godina, pošto sam negovala rusinski jezik, čak i u Beogradu, videla sam da ima jako puno problema u negovanju jezika nacionalnih manjina. Reći ću da se jezici ne neguju, zna se ko se neguje, neguju se bolesnici, jezici se uče, to negovanje jezika mislim da nije dobar termin. Drugo, radi se o tome da jezik nacionalnih zajednica nacionalnih manjina ulazi u izborni predmet V grupe, znači, u B grupu izbornih predmeta ulazi veronauka i građansko vaspitanje, a čak je i u ovom zakonu predviđeno da postoji komisija za versko obrazovanje, u stvari za versku nastavu. Jezici nacionalnih manjina nisu zaslužili ni da imaju svoju komisiju. Stavljeni su u grupu V izbornih predmeta, neobaveznih izbornih predmeta gde je hor, folklor, i to je degradacija učenja jezika nacionalnih manjina. Takođe bih istakla da, ako bi se stavio izborni predmet, dakle, jezik nacionalne manjine u tu grupu gde je veronauka i gde je građansko vaspitanje, to ne bi bilo ništa strašno, jer ako bi učenici imali dva izborna i obavezna predmeta, a roditelji se izjašnjavaju na početku školske godine da li hoće ili neće da njihova deca uče fakultativno i izborno maternji jezik i to što deca idu da uče maternji jezik u izbornoj osnovi, a taj predmet se ocenjuje, ali ocena ne ulazi u prosek, mislim da je stvarno degradacija učenja maternjih jezika. Svakako mislim, a i Zavod za unapređenje, obrazovanje i vaspitanje je već na više puta dao zamerku da bi jezik nacionalnih zajednica mogao da bude izborni predmet obavezni, kao što je i veronauka i građansko vaspitanje. Tako da, molim vas ministre da još jednom, tu zamerku su imali i Nacionalni savet, jer postoji jako puno problema u tom, da kažem, fakultativnom učenju jezika. Na kraju krajeva, i koji je onda motiv učenja jezika, pa vas molim da još jednom razmotrite taj amandman i da izađete u susret deci koja hoće da uče maternji jezik u školama gde je nastava na srpskom jeziku. Postoji problem i oko udžbenika. Ništa nije regulisano oko te nastave fakultativnog učenja jezika. Ako bi bio taj izborni predmet na tom nivou kao što je veronauka, bilo bi skroz drugačije. Hvala.
Hvala. Reč ima Ministar Obradović. Izvolite.
Koleginice, Papuga, mislim da nema razloga za strah moguće asimilacije pripadnika manjina, jer jedino tako na taj način mogu razumeti vašu inicijativu da se drugi izborni predmet uvede kao obaveza. Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja u članu 19. stav 3. reguliše da su jedan od obaveza izbornih predmeta verska nastava ili građansko vaspitanje. Vi postavljate pitanje prava dece na učenje, održavanja nastave jezika nacionalne manjine. Moram reći javnosti radi da to pravo apsolutno postoji i da se koristi. Ovde je reč o fakultativnom izboru za onu decu koja su se opredelila da učestvuju u nastavi gde se nastava izvodi na srpskom jeziku i oni imaju pravo da se nastava izvodi i nastavnog predmeta nacionalne manjine, sa elementima nacionalne kulture kao izborni. Vaš amandman bi podrazumevao izradu i novog školskog plana i programa i, da kažem, temeljnu rekonstrukciju člana 72, pa se postavlja onda jedno pitanje, ako je pripadnicima manjina dozvoljeno pravo učenja na svom jeziku, zašto im uskraćujemo pravo da ako se nastava izvodi na srpskom jeziku, da ne izaberu taj fakultativni predmet i zašto mislite da bi to morao biti obavezni i koji bi se ocenjivao? Ako mislite da postoji strah, u redu, to mogu razumeti, ali je pitanje izbora valjda i pitanjeprava i mogućnosti izbora. Ima pravo izbora i izabrao je i ne vidim tu problem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga, replika. Izvolite.
Nisam govorila o tome da nacionalne manjine osećaju da nemaju to pravo. Mi to pravo imamo i to pravo osećamo i to pravo koristimo. Ja sam pripadnica nacionalne manjine i uvek sam koristila gde sam mogla to pravo na izražavanje na svom maternjem jeziku, na kraju krajeva, i do studiranja sam završila obrazovanje na maternjem jeziku i time Srbija stvarno može da se pohvali, jer to jedino u Srbiji možemo da koristimo, sav taj obrazovni sistem na maternjem jeziku. Ja o asimilaciji nisam govorila. Ministre, ja sam govorila o tome da kakav je onda motiv, zašto dete mora da uči strani jezik i to se ocenjuje, to mu daje neki motiv da uči još jedan jezik, pa još jedan jezik. Ne uči svako strani jezik zato što ga voli ili ne znam ni ja šta, nego zato što mu je to potrebno ili zato što se to možda ocenjuje, pa će mu ta dobra ocena ući u prosek. Ne kažem da je to tako i sa maternjim jezicima, ali mislim da bi država stvarno trebala da ima razumevanje prema tome zašto se to ne ocenjuje i zašto ocena ne ulazi u prosek, ja to ne razumem. Zašto takav strah od učenja maternjih jezika? Koji je to onda motiv? Za neku decu u višenacionalnim sredinama, ići na maternji jezik je možda negde, ne gleda se to baš tako lepo na to. Zašto ne dati motiv možda i drugim nacionalnim zajednicama da uče jezik društvene sredine, u stvari jezik sredine u kojoj žive? Zašto se to ne ocenjuje i zašto toliki problem oko tog menjanja programa i, ne znam ni ja, nastavnih planova i svega. Mislim da je jako malo potrebno da se to uradi.
Hvala. Reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Koleginice Papuga, mislim da ovde postoji jedno suštinsko nerazumevanje, da li pripadnici manjina imaju pravo obrazovanja na svom jeziku? Imaju. Ovde je reč o njihovom izboru da pohađaju nastavu na srpskom jeziku, gde onda imaju i predmet maternjeg jezika sa elementima nacionalne kulture. Vi polazite od pretpostavke da će ocena biti najveća, šta ako ne bude ocena najveća? Ako govorimo o pravima, da li ima pravo? Ima, ali ovo je pitanje njegovog izbora i ocena ne treba da bude motiv, nego valjda želja da se uči jezik. Ako hoće da uči na svom jeziku, on ima to pravo. Ako želi da uči na srpskom jeziku, uči na srpskom jeziku, pohađa ovaj predmet na ovaj način.
Hvala. Izvolite gospođo Papuga.
Mislim da smo pravo raščistili, znam da pravo postoji na učenje jezika. Ne uče svi jezik da bi imali dobru ocenu ili da bi u proseku imali dobru ocenu zato što uče maternji jezik, ali, razmislite onako ljudski, ako ne zarađujete, ako ne dobijete u ovom slučaju ocenu, kakav je motiv radeći nešto besplatno? Ne kažem da učeći besplatno jezik da je to dobro, neću sada o tome da raspravljam, ali valjda treba da učenicima Ministarstvo, država da neki motiv, a motiv je to da se motivišu deca, da idu na učenje maternjih jezika, da se to ocenjuje i stvarno, da ta ocena ulazi u prosek. Tako isto kao i čovek kada radi mora da zarađuje. Ko radi besplatno?
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Prvo bih hteo da se zahvalim i da čestitam koleginici, koja je kao predlagač amandmana izrazila brigu o jednom vrlo važnom segmentu naše demokratije i pluralizma u našem društvu, pitanja statusa nacionalnih manjina u ukupnom društvenom životu, pa i u segmentu obrazovanja. Naročito bih pohvalio Ministarstvo prosvete, koje je svojim rešenjima u ovom zakonu, pa i u odnosu prema ovom amandmanu, pokazalo da i te kako odgovorno deli tu istu brigu. Mislim da ono što predlagač ne sagledava dovoljno konsekventno, leži u sledećem. Nije samo maternji jezik moguć prostor uskraćenosti za punu afirmaciju identiteta nacionalnih manjina. To isto može biti i veroispovest. Kada bi se ovaj amandman uvažio, onda bi učenici koji dolaze iz zajednice neke od nacionalnih manjina, svoj maternji jezik mogli da uče izborno, opciono, konkurentno, sa recimo, katihizisom svoje veroispovesti, koja takođe može biti manjinska u odnosu na građane. Puni volumen afirmacije posebnosti nacionalnih manjina, upravo daje rešenje koje zagovara Ministarstvo prosvete. Zato mislim da iako su nesumnjivo i namere predlagača opravdane, jer proizilaze iz brige o važnoj temi, gotovo sam uveren da Ministarstvo prosvete ovde, baš iz iste brige i iz istih razloga, ne greši.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga, replika. Izvolite.
Da, u redu je, ali ja ću opet o tome. Mislim, zašto je veronauka obavezni izborni predmet, a učenje maternjeg jezika nije? Ja to ne razumem. Zašto jedan učenik treba da uči, obavezno da izabere veronauku, a ne može da obavezno izabere maternji jezik?
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Mislim da je član 12. u Predlogu zakona o osnovnom obrazovanju apsolutno do kraja u potpunosti sveobuhvatan i tretira sva ova pitanja u skladu sa Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Postavljanje ili kandidovanje argumenta motiva za učenje maternjeg jezika, pa onda to upodobljavanje sa ocenjivanjem i ulaskom te ocene u prosek nije dobar argument. Niko ne bira izborni predmet zbog toga da bi bio ocenjen i da bi mu to ušlo u prosek, nego ima zapravo drugi motiv – očuvanje svog nacionalnog identiteta, negovanje jezika itd. Drugo, uvažavajući zakonska rešenja koja tretiraju ovo, mi ne možemo pripadnike nacionalnih manjina da dovodimo u neravnopravan položaj u odnosu na druge učenike u Srbiji, jer uvažavanjem ovog amandmana onda pravimo jedan izuzetak koji ima drugo značenje ako se gleda iz drugog ugla, a to je veće opterećenje, na šta nemamo pravo. Prema tome, onda u ovom slučaju pravimo dve kategorije učenika, kojima učenike pripadnika nacionalnih manjina dovodimo u neravnopravan položaj. Dakle, saglasio bih se i sa tim da učenici pripadnici nacionalnih manjina mogu da uče na svom jeziku ako postoje određeni uslovi ili dvojezično. Čak i postoji klauzula da to može da bude i manje odeljenje sa manje od 15 učenika. Mislim da se retko koja zemlja u okruženju na sličan način ponaša u odnosu na učenike srpske nacionalnosti i koji su u poziciji nacionalne manjine i kada bi na ovakav način, kao što reguliše član 12, onda bi zaista bio postignut jedan veliki i visoki standard koji Srbija poštuje. Zahvaljujem.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banovć. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pročitaću kako glasi član 13, pa ću posle pročitati šta smo mi to ispravljale. Član 13. se odnosi na školu i kaže ovako: "Prema programu obrazovanja i vaspitanja koje ostvaruje, škola može da bude nacionalna škola ili strana škola." Mi kažemo: "Škola, prema programu obrazovanja i vaspitanja koji ostvaruje, može da bude nacionalna škola ili strana škola." Dakle, to je isto, samo malo drugačije rečeno. "Nastavni plan i program donet na osnovu Zakona ostvaruje nacionalna škola", kaže ministarstvo, a mi kažemo "Nacionalna škola ostvaruje nastavni plan i program donet na osnovu Zakona". Ministarstvo kaže: "Strani program u skladu sa Zakonom ostvaruje strana škola", a mi kažemo "Strana škola ostvaruje strani program u skladu sa Zakonom." Može se reći šta smo mi to htele da uradimo i zbog čega smo menjali ovo. Pa, moram da kažem, gospodine ministre, da srpski jezik ima određene pravila, ima svoju gramatiku, ima svoj pravopis i na osnovu toga se formira rečenica. Kada vi rečenicu formirate ovako kako piše u zakonu, to zaista nije jasno. Zamislite, ovo treba neko da protumači? Kaže: "Nastavni plan i program donet na osnovu zakona ostvaruje nacionalna škola". Prosto, zna se u gramatici kako se gde postavlja glagol, kako se postavlja imenica, šta je subjekat, šta je predikat. Smatram da vi kao Vlada i mi kao nacionalni parlament zaista moramo da vodimo računa o jeziku. Smatram da se jezik neguje. Neguje se poštovanjem pravila koje propisuje gramatika i pravopis. Poštuje se i neguje tako što ga institucije poput parlamenta koriste na pravi način i podrazumeva se da Vlada i ministarstva, naročito Ministarstvo obrazovanja, na isti način koriste taj jezik. Na to nas obavezuje Ustav. To lepo piše u članu 10. Ustava, ali na to nas obavezuje pre svega i položaj na kojem se vi kao ministar i mi kao poslanici nalazimo. Zašto ste vi nama rekli da ne prihvatate amandman? Amandman se ne prihvata iz razloga što se formulacijom u ovom članu Predloga zakona akcenat stavlja na kriterijum, odnosno na nastavni plan i program prema kojem razlikujemo nacionalnu školu ili stranu školu. Možete stavljati akcenat na šta god hoćete. To stavljate na jedan drugi način, ali poštujete pravila jezika i poštujete gde se šta stavlja. Zamislite da neko treba da tumači ovo što ste vi stavili? Molim vas, nikakvu vrstu izmene niti smo akcenat promenili u smislu šta je to što ste želeli da postignete ovim članom. Ništa, samo smo pokušali da to dovedemo u red u odnosu na gramatiku koju moramo da poštujemo. Potpuno je jasno. Pazite, nacionalna škola ostvaruje nastavni plan i program donet na osnovu zakona. Ništa nije nejasno i ništa nije suprotno onome što ste vi napisali, samo ima početak, sredinu i kraj. Ništa se nije promenilo. Nikakav akcenat koji vi stavljate u ovom članu mi nismo promenili. Mi smo samo promenili samo ono što mora da se promeni da bi bilo ko ko čita zakon mogao da ga razume. Bojim se jedne druge stvari. Stalno govorimo da se zakoni tumače. Zakoni nema potrebe da se tumače. Onaj ko ume da čita, on mora da razume šta je napisano u zakonu, mora da bude jednostavnim jezikom rečeno. Ovde nema nikakve visoko stručne politike. Ovo je jednostavno jednu stvar koju svako ko u školi želi da bude načisto šta treba da ostvaruje, uzme i pročita i to je u redu. Ako treba da tumači šta ste hteli da kažete i gde ste hteli da stavite akcenat bojim se da smo promašili zadatak. To je moje mišljenje. Zaista se trudim da ovde govorim onako kako nas obavezuje ono što smo u školama koje smo pohađali učili i za šta smo dobili neke ocene na kraju krajeva. Ne vidim šta je sporno u amandmanu da ga prihvatite? Više takvih stvari smo pokušali u sledećim amandmanima, da se vidi šta je početak, šta je sredina, šta je kraj, ko šta radi, subjekat, predikat i slične stvari, da podsetim na to gradimo. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Hvala vam na objašnjenju.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Koristim vreme poslaničke grupe. Samo da dam opasku ministru da je zaboravio deo rečenice – hvala vam na objašnjenju i prihvatam amandman. Amandman je paradigma ne samo načina na koji se pišu zakoni, nego i paradigma odnosa Skupštine i Vlade. Koliko me neki put zaprepasti odredba u članu zakona i nedostatak pismenosti, toliko me zasmeje obrazloženje. Doći će na red i moji amandmani, gde su obrazloženja da mi se amandman ne prihvata zato što je isti takav već prihvaćen. Nemam ništa protiv da se ne prihvati amandman koji narodni poslanik podnosi, ali imam jako protiv da mi se moja Vlada, bez obzira da li je podržavam ili osporavam, bruka sa ovakvim stvarima samo zbog psiholoških barijera i tvrdoglavosti. Obrazloženje uz ovaj amandman i ovaj amandman su paradigma načina na koji se rasprava o popravkama zakona i inače dešava u Narodnoj skupštini. Samo neko ko je tvrdoglav zato što je amandman potpisao ili potpisala pripadnik ili pripadnica opozicione poslaničke grupe može da ne prihvati ovaj amandman, istovetan u tekstu, pismeniji nego što je to osnovni član 13. u Predlogu zakona i sa obrazloženjem koji nije ništa drugo nego poruka da hoćemo zakone koji su pismeni i jasni i koje nema potrebe tumačiti. Još jednu opasku imam, pošto se i ona čuje i molila bih da se razumemo da ću ovu rečenicu ponavljati kod svakog od amandmana koje sam podnela ili tokom rasprave o amandmanima drugih kolega narodnih poslanika. Kada dobijemo tumačenje od ministra da je to pravno tumačenje, onda, ne mislim na ovog ministra, mislim na bilo kog ministra, ili ministar ne zna šta je pravno tumačenje ili ga nije briga ili samo želi da otalja svoj posao sa narodnim poslanikom koji ima vrlo ozbiljne primedbe na tekst nekog člana zakona. Zakoni služe, ne da se zabavljaju zaposleni ljudi u državnim upravama i ne da otežavaju život onima na koje se odnose nego upravo naprotiv. Zakoni služe da ih razumeju svi oni na koje se odnose sasvim jednostavno, jer uređuju oblasti života koje živimo. Oni koji nam pišu zakone i koji nam pišu obrazloženja, molim ih da nas poštede omalovažavanja, tipa obrazloženja kakvo je uz ovaj amandman ili tipa obrazloženja kakva su uz neke od drugih amandmana, a to je - vaš amandman se ne prihvata zato što isti takav prihvaćen. Ako je teško da se smisli formulacija koja bi ličila na objašnjenje i obrazloženje zašto se ne prihvata amandman tog i tog poslanika, mi smo spremni da pomognemo tu. Mi smo učestvovali i donećemo rezoluciju Narodne skupštine o zakonodavstvu. Mi smo učestvovali i u izradi jedinstvenih metodoloških pravila. Ako od svih zaposlenih u svim ministarstvima niko ne ume da smisli bolje obrazloženje nego - vaš amandman se ne prihvata, jer je već isti takav prihvaćen, onda ima nas par koji ćemo rado pomoći Vladi da napišu obrazloženja kojih se nećemo stideti pri čitanju i pri deponovanju u stenograme i u instituconalno sećanje ove Narodne skupštine. Hvala vam.
Hvala, reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, juče sam obavestio Narodnu skupštinu Republike Srbije i vas prisutne poslanike da je Vlada prihvatila 58 amandmana i čini mi se da 51 amandman se tiče direktno narodnih poslanika predlagača. To su uglavnom poslanici i predstavnici stranaka koji u ovom cenjenom domu čine predstavnike opozicije. Vlada se nije rukovodila, da kažem tom činjenicom da li neko čini skupštinsku većinu ili ne, nego kvalitetom amandmane i to ćemo činiti ubuduće. Kada sam se koleginici Vojić Marković zahvalio, to sam učini stvarno, jer tako mislim i mi ćemo se konsultovati sa Sekretarijatom zakonodavstvo zato što svaki tekst pre nego što dođe kod vas, pre izjašnjenja Vlade prođe kroz Sekretarijat za zakonodavstvo i videćemo kako je njihovo mišljenje. Lično nemam nikakav problem da se taj amandman prihvati u danu za glasanje. Hvala.
Da li još neko želi reč povodom amandmana? (Ne) Na član 14. amandman su podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Ovaj amandman je veoma sličan prethodnom amandmanu koji je obrazlagala moja koleginica Milica Vojić Marković. Mi predlažemo da bi bio bolji drugačiji red reči u toj rečenici. Ako budete razmatrali prethodni amandman, ovo ide u paketu sa tim prethodnim. Nadam se da ćete ga prihvatiti. Međutim, ono što bih iskoristila da spomenem jeste član 14. u kome piše da prema osnivaču škola može da bude javna ili privatna. Republika Srbije, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave je osnivač javne škole. Pogledala sam i sledeći amandman koji dolazi iz jedne druge poslaničke grupe, u drugom stavu, gde se nabraja ko sve može da bude osnivač javne škole, gde se traži od ministra da se u Predlog zakona i na ovom mestu uvrsti da osnivačka prava odnosno osnivač ili osnivačka prava na određenom obrazovnom ustanovom, odnosno javnom školom imaju i nacionalni saveti nacionalnih manjina. Juče sam na odboru razumela da ste vi takav amandman, odnosno duplu nekog člana prihvatili, ali da se ta dopuna nalazi u Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, dakle u ovom krovnom, pa se onda on podrazumeva i vi navodite to kao razlog za odbijanje, da se doda da osnivač može da bude i neki od nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Imam moralno pravo da ovo osporavam zato što sam bila poslanik u prošlom sazivu kada je pred poslanicima bio i Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Tada smo kao poslanička grupa mnogo osporavali određena rešenja iz tog zakona, koji je tada bio predlog. Tvrdili smo da se daju, da ne budem gruba, ali zaista prevelika ovlašćenja nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Imali smo bezbroj amandmana, do toga da se išlo u te detalje da smo tadašnjeg ministra za ljudska i manjinska prava ubeđivali da između ostalog npr. zaista nacionalni savet nacionalne manjine, bilo koje da je, pa ne mora da daje još i mišljenje na primer o tome da li će se izvoziti nastava za obrazovanje ostalih, odnosno prekvalifikacije, dokvalifikacije itd. Dakle u tom zakonu se ide i do tih detalja. Vi sada kao ministar kažete da morate da usklađujete i ove zakone u skladu sa važećim Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Mi kao poslanici koji su osporavali taj zakon smatramo da je trebalo da pokrenete neku inicijativu za izmenu nekih članova u tom sada važećem zakonu, a ne da se sada ide u neke greške. Prema Zakonu o nacionalnom savetu nacionalnih manjina, nacionalni savet određene nacionalne manjine može sa 50% da preuzme osnivačka prava nad određenom obrazovnom ustanovom ako se u toj obrazovnoj ustanovi odvija nastava na jeziku manjine, odnosno ako je škola od strane određenog nacionalnog saveta proglašena za školu od posebnog nacionalnog interesa za tu nacionalnu manjinu. To stoji u tom zakonu. Tako je poznato mnoge škole su u nacionalnom mešovitim sredinama proglašene za škole od posebnog nacionalnog interesa za Mađarsku nacionalnu manjinu bez obzira što se u nekim školama nastava u većini ne odvija na Mađarskom jeziku nego na srpskom nastavnom jeziku. Na četiri ovakve škole u Subotici, na svim osnovnim školama u Kanjiži, Senti, Horgošu, Adi, Molu, nekima u Bečeju itd. su zatražena od ministarstva i dobijena osnivačka prava od strane Nacionalnog saveta Mađara u iznosu od 50%. Znamo da Republika Srbija sa svojih 50% osnivačkih prava finansira sve troškove funkcionisanja škole. Dakle imamo podeljena osnivačka prava, ali kada je u pitanju finansiranje to nije regulisano, ili barem nemam takva saznanja. Dakle, Republika Srbija finansira sa 100%, ali ima samo 50% osnivačkih prava. Dalje, u Strategiji obrazovanja Nacionalnog saveta Mađara stoji da je cilj da se u školama od posebnog nacionalnog interesa za Mađarsku nacionalnu manjinu, ne samo odvija nastava na Mađarskom jeziku, nego se i vrši vaspitanje i obrazovanje u duhu Mađarske kulture. Ovo sve nije sporno i uopšte ne želim sa svojim kolegama da polemišem o tome. Sinoć je koleginica upravo na ovu temu razgovarala i smatrala sam da ne bih sa njome o tome nego bi sa vama. Njihovo pravo je da traže čak i proširivanje tih nekih prava, ali je uloga Vlade i ministra da o tome dobro razmisle, pogotovo što nije regulisano finansiranje. Ako u ovom članu govorimo o tome kako postoji javna škola i postoje privatne škole, ne vidim šta je onda to. Pretpostavljam da je javno, zato što su nacionalni saveti organi koji funkcionišu. Ako neko ima potrebu da se ostvaruje određeni program, onda to može da bude i privatna škola, jel tako? S tim što je onda dužan da podnese ministarstvu koje će da odobri ili će dostaviti neki sertifikat o tome. Ove podatke sam dobila od ljudi koji žive u Vojvodini i koji su prilično zabrinuti zbog ovakvog stanja, pa onda čujem od vas juče da će u krovnom zakonu stajati da i nacionalni saveti imaju osnivačka prava u javnim školama.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Elvira Kovač, Balint Pastor, Laslo Varga, Arpad Fremond i Zoltan Pek. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine ministre, predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, juče smo već razgovarali o ovoj temi i uvaženi ministar je rekao da je ministarstvo, odnosno Vlada Republike Srbije, prihvatila amandman poslaničke grupe SVM, ali na tzv. krovni zakon, iliti Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koji se odnosi na osnivačka prava. Podsetiću vas, kao što smo to čuli iz prethodne diskusije, da na osnovu člana 11. Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, nacionalni savet može samostalno ili sa Republikom Srbijom, autonomnom pokrajinom, ili jedinicom lokalne samouprave da osniva ustanove vaspitanja, obrazovanja, učeničkog i studentskog standarda, kao i vršiti prava i obaveze osnivača. To je zakon koji smo mi doneli 2009. godine, trenutno važeći zakon i logično je, ako mi ozbiljno radimo i ako pravni sistem treba da bude u skladu, ako mi sada donosimo zakone iz sfere obrazovanja, da i tu postoji ova odredba. Tu smo verovatno na istom stanovištu, pošto ste vi prihvatili taj amandman. Nejasno je, međutim, zašto u ovom zakonu o osnovnom obrazovanju i vaspitanju, koji smo zapravo i čuli, a mogu da ponovim, član 14. se upravo odnosi na podelu, na kriterijum kako se dele škole. Prema osnivaču škola može da bude javna ili privatna. Ovde se nabrajaju osnivači javnih škola – Republika Srbija, autonomne pokrajine i lokalne samouprave. Mi smo predložili da se tu dodaju i nacionalni saveti nacionalnih manjina, upravo zbog toga što smatramo da ovo precizno formulisanje ili preterano objašnjavanje je neophodno jer, nažalost, u praksi postoje negativna iskustva, što se tiče ove teme, pa ne bi bilo dobro ovde budu izostavljeni nacionalni saveti, a u krovnom zakonu budu uključeni. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Uz poštovanje značaja teme, kao i u prethodnom javljanju, moram priznati da ovde imam određenih nejasnoća koje ne isključujem mogu biti i sasvim privatne i proisticati iz mojih ograničenja i neznanja. Ali, nije mi jasno i molio bih za objašnjenje - kako bi savet nacionalnih manjina vršio ulogu osnivača škole? To jeste oblik samouprave, ali ne teritorijalne samouprave, bez povezanosti sa nekim oblikom teritorijalne samouprave. Budući da nema ni svoj budžet, kako bi vršio osnivačka prava i dužnosti? Nešto ne razumem suštinski u tom pitanju. To je ono što ne razumem dobro.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Elvira Kovač, Balint Pastor, Laslo Varga, Arpad Fremond i Zoltan Pek. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Rečima narodna poslanica Elvira Kovač.
Zahvaljujem. Samo ukratko, pošto verovatno javnost to nije čula. Nacionalni saveti imaju svoj budžet. To je odgovor na prethodnu diskusiju. Ali, ovaj naš amandman se odnosi na mreže škola. Juče sam na Odboru za obrazovanje pokušala da objasnim koliko je značajno i da je i to problem u praksi, naravno, jasno, svi oni kriterijumi koji se spominju u ovom članu 15. vezani su za mreže škola, kaošto su objekti, dostupnost obrazovanja, i svi su značajni i logični kriterijumi za pravljenje te mreže. Ono što je još značajno je i mogućnost sticanja obrazovanja i vaspitanja na maternjem jeziku. Ustav Republike Srbije dozvoljava tzv. pozitivnu diskriminaciju pripadnika nacionalnih manjina. Moram da naglasim da dolazim iz Zrenjanina, gde je procenat mađarske nacionalne manjine, nažalost, zbog demografskih promena sve manji i manji. Trenutno u Zrenjaninu postoji jedna jedina osnovna škola u kojoj se obrazovanje odvija dvojezično i na mađarskom i na srpskom. Postoji bojazan, ukoliko ne zaštitimo ove škole, da će se, recimo, u vrlo bliskoj budućnosti spojiti sa nekom drugom osnovnom školom zato što se dve osnovne škole nalaze vrlo blizu teritorijalno jedna drugoj. Mi smatramo da bi na taj način postojala mogućnost, jer ipak ta škola ima tradiciju itd, da se izgubi na kvalitetu i dostupnosti obrazovanja na jeziku nacionalnih manjina. Zbog toga smatramo da je značajno kao kriterijum uključiti i mogućnost sticanja obrazovanja i vaspitanja na maternjem jeziku, kada pričamo o osnovnim školama i o formiranju mreže tih osnovnih škola. Zahvaljujem.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov ispred član 18. i član 18. amandman je podnela narodna poslanica Ana Novković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 18. se odnosi na škole za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju. Mi smo predložili da se stav 1. u ovom članu 18. briše. Reći ću zašto. Pogledajte ovu definiciju. U školi za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju školuju se deca bez obzira na vrstu smetnje. Dakle, moram da ukažem na nekoliko stvari koje iz ovoga zakona idu. Znači, inkluzivni sistem ovog trenutka izgleda ovako. Imamo u osnovnoj školi inkluziju, imamo inkluzivnu školu, inkluzivna odeljenja. Još uvek, i zakon to ponovo komentariše, dakle, zakon predviđa specijalna odeljenja u okviru određenih škola. Očekivala sam, da budem krajnje iskrena da ona više neće postojati u ovom zakonu, iako je realnost da ona u nekim školama još uvek postoje, zato što mi se čini da je to korak u nazad. Na kraju, postoje škole za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju. Sad, kad pogledate vašu definiciju, u školi za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju školuju se deca bez obzira na vrstu smetnje. To znači da mi zapravo nemamo inkluziju, da se u ovim školama školuju sva deca koja imaju sve smetnje u razvoju. Dakle, vi negirate da mi imamo inkluziju u školama, što nije tačno. Naravno da inkluzija u školi postoji i naravno da smo mi u tome odmakli jedan korak, ali mi se čini da ga pravimo ovim zakonom u nazad, ali nema veze, ona postoji i o tome ne možemo da komentarišemo. Ovo je prilično trapava definicija i to je problem sa ovim. Naravno da apsolutno poslanička grupa DSS nema ništa protiv inkluzije, što vi meni imputirate i kada mi napišete ovako neverovatno obrazloženje. Kažete ovako – amandman se ne prihvata iz razloga što je član 18. stav 1. Predloga zakona u skladu sa koncepcijom inkluzivnog obrazovanja i vaspitanja Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Upravo vam kažem da vam nije u skladu. Vi u ovom zakonu kažete da mi imamo inkluziju u školama, a ovde kažete da samo u specijalnim školama imamo inkluziju, zapravo, da imamo samo specijalne škole gde se školuju deca koja, normalno, treba da idu u inkluzivnu školu. Još kažete da je ovaj amandman protiv ovog zakona i protiv Strategije razvoja obrazovanja u Republici Srbiji do 2020. godine. Šta da vam kažem? Upućujem vas da vi imate to u sistemu. Vi napićete trapavu definiciju i još meni imputirate da ne prihvatam inkluziju. To u obrazloženju piše. Vi mene upućujete da ste vi zakonom predvideli inkluziju koju vam ja branim. Dakle, jedini komentar koji mogu da kažem na ovo je – o, Bože. Stvarno nemam drugi komentar. Hvala.
Bez namere da osporavam argumente koje je gospođa Vojić Marković iznela, razumem i taj aspekt i taj ugao, ali ipak moram da iznesem jedno razmišljanje da možda nije na odmet da stoji ova odrednica, bez obzira na vrstu smetnje, da bi možda subjektivno shvatanje toga koga treba uključiti u proces obrazovanja kroz inkluziju odagnali i da bi imali jasnu situaciju. Naravno da u proces inkluzije ima svoju ulogu interresorna komisija. Drugo, tu se određuje tačno koja vrsta podrške je potrebna, koji je stepen smetnje, da li je reč o jednoj drugoj, ili o fizičkoj smetnji i tome slično. U svakom slučaju, kroz taj filter, sigurno da tu dolaze u obzir ona deca koja imaju određen stepen smetnji, takvog stepena, koji je moguće savladati, da tako kažem, kroz proces obrazovanja i vaspitanja, uz dodatnu podršku. Naravno da to ne podrazumeva unapred uključivanje i nekih težih slučajeva, da tako kažem, ili težih oštećenja, kada je reč o učenicima. Naravno da je potrebno to naglasiti, jer je to jedna sigurnost u smislu da se unapred, po nekom subjektivno pristupu, neko nađe - da ovo može, ovo ne može. Svi učenici, odnosno deca sa smetnjama u razvoju mogu da budu uključena, naravno, kroz određenu proceduru, koja je propisana ovim zakonom, i to ništa nije sporno. Oni učenici koji su sa težim oštećenjima i koji ne mogu da idu kroz redovan proces obrazovanja i vaspitanja, za njih postoje specijalne škole, one nisu ukinute. Tako da, zaista, uz potpuno uvažavanje ovih argumenata koje je navela poslanica, ipak smatram da ova odrednica treba da ostane i da ona ništa ne smeta u ovom članu.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Repliku na ovo. Zahvaljujem se gospodinu Mihajloviću što želi da se uključi u ovo, jer mislim da je ovo vrlo važna tema i svi smo se negde opredelili, kada je prošli zakon donet, da se zaista odredimo kao inkluzivno društvo i da inkluziju uključimo u redovno obrazovanje. Prvo se ne bih složila da je to odrednica, zato što je to vrlo važan stav koji kaže da mi nemamo inkluziju. Molim vas, čitajte. U školi za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju školuju se deca bez obzira na vrstu smetnje. Znači, više nema potreba da interresorna komisija određuje vrstu smetnje i gde će da usmeri dete. Znači, sva deca, bez obzira na vrstu smetnje, idu samo u ovu školu, što nije tačno i nije u skladu sa našim sistemom. Samo je trapava definicija. Naravno da sada mogu da govorim o tome šta interresorna komisija radi, ali nije to suština mog amandmana, gospodine Mihajloviću. Suština mog amandmana je trapavost definicije. To nije odrednica, nego je zaista vrlo važno i trapavo postavljena definicija jer, na osnovu toga, neka manje odgovorna interresorna komisija će vrlo jednostavno reći – lepo piše član 18. stav 1. dete ima smetnje u razvoju, ima invaliditet, upućuje se samo u ovu školu. Ne. Ne treba da bude tako. Na kraju krajeva, da sam u pravu potvrđuje komentar UNICEFA na ovu istu definiciju. Znam da smo na Odboru o njoj razgovarali. Zaista mislim da se ovde samo nije dovoljno promislilo i nije se dovoljno definisalo šta smo u stvari hteli da kažemo ovom odredbom. Zato smatram da je bolje izbrisati je, jer na osnovu ove odredbe mi ćemo isključiti inkluziju u našem obrazovanju. Tako zvuči. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Gordana Čomić i Maja Videnović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li još neko želi reč? (Ne.) Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Član 18. sa rubrumom - škola za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju ima problematičan prvi stav o kojem je govorila koleginica Milica Vojić Marković, koji, ponavljam, glasi – u školi za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju školuju se deca bez obzira na vrstu smetnje. Nisam predložila brisanje ovog člana, nego drugačiju formulaciju, ali o njoj ću malo kasnije. Za sada mi je zanimljivo, kao što sam i obećala, obrazloženje koje je Vlada poslala kao tekst kojim ne prihvata ovaj amandman. Obrazloženje glasi – amandman se ne prihvata iz razloga što je član 18. stav 1. Predloga zakona u skladu sa koncepcijom inkluzivnog obrazovanja i vaspitanja Zakona o osnovama obrazovanja i vaspitanja i Strategije razvoja obrazovanja u Republici Srbiji do 2020. godine. Da bi ovo obrazloženje bilo u skladu sa 1. stavom, ono ne bi moglo da bude ovakvo u osnovnom tekstu zakona, nego bi pisalo – u školi za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju školuju se deca bez obzira na vrstu smetnje i deca bez smetnji. Onda bi imali pravo da, neodbijajući preformulisani 1. stav, govorite da je u skladu sa inkluzivnim obrazovanjem i sa Strategijom razvoja obrazovanja u Republici Srbiji do 2020. godine. Odbijanje Vlade da ili sama preformuliše ovaj stav, prihvatajući amandman Milice Vojić Marković, ili da prihvati moj preformulisani stav, pokazuje jedan mnogo veći problem nego što je jedan jako loše napisan stav u članu koji definiše jako važnu oblast. Ovde je očigledno da Vlada ne razume da ovim stavom briše sve ono što smo doneli kao inkluzivno obrazovanje i Strategiju. Jer, rečenica da se u školi za obrazovanje učenika sa smetnjama školuju deca bez obzira na vrstu smetnje, nije nikada bila i ne može biti u skladu sa inkluzivnim obrazovanjem. Ta rečenica kaže – deca koja imaju smetnje u razvoju školuju se u školama za decu sa smetnja u razvoju. Ništa drugo ta rečenica ne govori. Mogu samo da vas molim da napore koje je već ova zemlja uložila u jednu sjajnu promenu uvođenjem dece sa smetnjama u razvoju i sa invaliditetom u redovnu nastavu, mnogo raznih ljudi, iz raznih stranaka, mnogo sjajnih stručnjaka koji su se bavili inkluzivnim obrazovanjem, molim vas da sav taj napor ne brišete zbog prpošne tvrdoglavosti kojom i pišete i obrazloženje, da je ovo u skladu sa Strategijom. Da ima institucionalnog integriteta, bilo koji poslanik kome se usudite da napišete ovakvo obrazloženje, da je u skladu sa inkluzivnim obrazovanjem, bi tražio ne ostavke i smene, nego mnogo gore stvari nego što je to da neko izgubi posao ili bude kritikovan. Ako ne razumemo koliko važan deo ljudskih prava je inkluzivno obrazovanje i tako sa lakoćom i površnošću na izmenu teksta 1. stava odgovorimo da je ovaj stav u skladu sa inkluzivnim obrazovanjem, mi imamo mnogo veći problem nego što nam se čini da je u toku rasprave u pojedinostima, gde neki, mi poslanici, pažljivo čitajući zakon, stvarno želimo da ne propadne napor mnogih vrednih ljudi koji su za inkluzivno obrazovanje radili. Ovde neko ne razume koliko je to važno. Ovde neko ne razume šta piše u Strategiji. To nisam ja i to nije koleginica Milica Vojić Marković. Mi možemo da izrazimo žaljenje što amandman neće biti prihvaćen, a reći ću vam kako glasi amandman kojim se preformuliše tekst i koji je u skladu sa inkluzivnim obrazovanjem i sa Strategijom do 2020. godine. Moj amandman, a i koleginice Maje Videnović, glasi – u redovnim školama školuju se po pravilu i deca sa smetnjama u razvoju i invaliditetom uz dodatnu podršku u obrazovanju i u skladu sa individualnim obrazovnim planom, a izuzetno se školuju u školama za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju i invaliditetom onda kada je to u najboljem interesu deteta odnosno učenika na osnovu mišljenja Inter-resorne komisije uz saglasnost roditelja odnosno staratelja. Školovanje deteta sa smetnjom u razvoju u školama za decu sa smetnjama u razvoju i invaliditetom je izuzetak. To je suština inkluzije, a vi meni šaljete obrazloženje da te škole postoje za decu sa smetnjama u razvoju i usuđujete se da mi kažete da je to inkluzija. Ponavljam, jeste kada bi u toj rečenici stajala potpuno neprirodno da u te škole idu deca bez smetnji u razvoju i bez invaliditeta. Stvar je toliko važna i toliko površne lakoće se jednostavno prenebregava koliko je važna da to kod mene u suštini izaziva zabrinutost, ne teškoće koje imamo u primeni inkluzije i svi oni koji su se bavili uključivanjem dece sa smetnjama u razvoju i invaliditetom u redovnu nastavu znaju koliku podršku imaju moju ličnu, mene kao članice Odbora za prava deteta, poslaničke grupe DS ili bilo koga kome treba poslanička podrška da bi inkluzije zaista bilo. Kao što imamo iskustvo o tome kakvi su sve otpori u osnovnim školama i srednjim školama, na kakve sve izraze nailazite kod ljudi koji sebe zovu profesorima, nastavnicima i učiteljima bez ikakvog opravdanja, jer decu sa smetnjama u razvoju nazivaju pogrdnim imenima, omaložavajućim izrazima. Organizuju roditelje da takva dece ipak ne bi bila deo nastavnog procesa. Organizuju kampanje nastavljajući sa diskriminacijom dece koje imaju smetnje u razvoju i invaliditet. Ideja koju je ova Skupština sa velikim naporom iznela da inkluzije bude jer je to civilizacijsko dostignuće, ljudsko dostignuće. Molim vas da ovaj član ne pokušate više bar da obrazlažete kao da je potvrda inkluzivnog obrazovanja i Strategije 2020 jer on to nije. Razumećemo se ako ostanemo tvrdoglavo pri ovom članu, a razumećemo se i prvi sledeći put kada isti ovaj stav u članu 18. bude uporište onih koji su protiv inkluzivnog obrazovanja, a biće. Tada će opet doći neki ministar i tada će opet doći neki stručnjaci iz državne uprave i tada će opet doći razni ljudi koji ulažu napore da inkluzivnog obrazovanja bude i koji se tiho ili otvoreno bore protiv inkluzije. Doći će ovde u ovu Skupštinu i opet ćemo zajedno rešavati problem. Moj predlog je da izbegnemo taj problem. Hajde da kako Vlada smatra, ostavimo van svake sumnje da prvi stav ovog člana ne bude u Predlogu zakona jer ne sme da bude. Ako to ne razumemo onda će biti mnogo članova koji će biti mnogo manje važni nego što je ovaj o kome je reč. Pošto odbor ima još uvek vremena do kraja rasprave u pojedinostima i pravo poslovničko i nadležnost da podnosi amandmane, molim članove odbora i predsednika odbora ako može da napravi većinu da, izbegavajući to da su dve narodne poslanice iz poslaničke grupe DS podnele amandman, nama to nikada nije bilo važno, predloži tekst amandman kojim bi stav 1. promenili. Razlog za to je što postoje mnogo važnije stvari od lične netrpeljivosti, ličnog neznanja, od sklonosti da se jednog govori kada je inkluzivno obrazovanje u pitanju, a da se drugo radi. Postoje mnogo važnije stvari od naših političkih ideologija, od naših političkih mreža i mrežica, a to su deca koja imaju smetnje u razvoju ili invaliditet u Srbiji. Oni su ovde jedino važni. Molim vas da to razumemo. Hvala.
Hvala gospođo Čomić. Podsetiću vas na odredbe člana 157. Poslovnika stav 6, da u vremenu između završenog načelnog pretresa i otvaranja pretresa Predloga zakona u pojedinostima nadležni odbor može da podnese amandmane na Predlog zakona. Odbor više nema vremena pošto smo započeli pretres u pojedinostima, nažalost da podnese amandmane. Narodna poslanica Ljiljana Lučić.
Ako su takva poslovnička rešenja onda stvarno imamo problem i neće biti dobro ako ovakvo rešenje u zakonu ostane. Mislim da se o tome dovoljno govorile koleginice Vojić Marković i Čomić. Mogu da razumem da je u definisanju člana 18. bilo nekih problema u smislu kako definisati školu za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju ako dosledno primenjujete koncept socijalnog uključivanja. U nekoj budućnosti ustvari ovakvih škola ne bi trebalo ni da bude. Znači, nije lako definisati danas šta je škola za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju. Elegantnije bi bilo, ako već imamo u sistemu te škole u godinama ispred nas koje će još uvek postojati, možda školu definisati kao školu u koju idu deca sa smetnjama u razvoju i invaliditetom kada je to u najboljem interesu te dece po odluci Inter-resorne komisije. Ali, obrazloženje koje je dala Vlada odbijajući amandmane koleginice Vojić Marković i koleginice Čomić vidimo da to ustvari nije bio problem. Vidite da tu nije bilo razmišljanja i mučenja oko definicije šta je škola koja u budućnosti ne bi trebalo da postoji, ako ćemo se dosledno posvetiti procesu socijalne uključenosti u obrazovanju, nego nažalost ne razumevanje ovog procesa, jer ovako definisana škola za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju, gde kažemo da se tu školuju deca bez obzira na vrstu smetnji je u potpunoj suprotnosti sa socijalnom inkluzijom. Najveći problem ovih škola jeste upravo to što su školovale i decu koja imaju problema zato što ne znaju jezik, romska deca, zato što su siromašna i socijalno isključena pa imaju problem prilagođavanja. Ako ovako široko definišemo ko može tu da se školuje, sve ono što smo uradili u socijalnoj inkluziji, a posebno u socijalnoj inkluziji u oblasti obrazovanja, mi smo ustvari pogazili. Još jednom pozivam Vladu da razmisli o tome ili da ovaj stav nema ili da ga preformuliše na način na koji je to predložila koleginica Čomić da se deca pre svega školuju u redovnim školama, a izuzetno onda kada je to u njihovom najboljem interesu po mišljenju Inter-resorne komisije ona budu u školama za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju. Hvala.
Narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, zaista podržavam u potpunosti amandman koji je podnela koleginica Čomić i on je smislen i opravdava postojanje tako formulisanog člana u zakonu. Inkluzija je jedan od naših posebnih pitanja u obrazovanju. Ne mogu sa jednim delom njene diskusije da se složim i nikako ne mogu to da prihvatim, a to je ono što je rečeno u vezi sa prosvetnim radnicima koji sprovode inkluziju pre svega. Sadašnje iskustvo i opterećenje koje je to donelo školama, prosvetnim radnicima posebno je stavljeno na ispit, apsolutno taj misionarski deo posla koji prosvetni radnici imaju. Dolazeći iz sredine gde visoko odgovorno rade taj posao, poznavajući kolege koje sprovode inkluziju u svojim odeljenjima znam da su to uradili sa više volje, ljubavi i iskustva, stručnog znanja, to nije lako u ovakvom društvu, sa svim ostalim pratećim segmentima društva. Nije lako uopšte socijalno devastirano društvo, ali oni to zaista rade. U ozbiljnom smo problemu, pred velikim ispitom. Na jednom ispitu smo kao društvo juče pali, i nemojte da padnemo na ovom. Ovo je nešto što je pred nas stavljeno kao ozbiljno iskušenje. Takođe, nemojte da zanemarimo da postoji čitava struka koja se bavi ovom vrstom obrazovnog profila u društvu. Dakle, postoje defektolozi i zato postoje te posebne škole. Dakle, ono što je naše, što jeste odgovor društva, što mora biti odgovor ministarstva, to je ono što jeste u najboljem interesu deteta, odnosno učenika. Zato postoji komisija. Mi ovde treba da ugradimo ovaj amandman u ovoj član. Kažem, zaista ga podržavam, s tim da moram da stanem u odbranu prosvetnih radnika koji su se, u ovom trenutku, pokazali odgovornim kada je u pitanju inkluzija, koliko god su mogli. Inkluzija je zaista zahtevna. Znate, doveli smo inkluzivnu decu ljudima koji za to nisu posebno pripremani. Nije lako pripremiti i amortizovati odeljenje, sredinu za takvu situaciju. To je vrlo zahtevno. O tome ćemo govoriti kada dođemo do broja učenika. Zaista, oni to jesu radili odgovorno i ponosno.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovana predsedavajuća, dozvolite da se uključim u raspravu o ovom članu 18. Odmah da kažem, sam naziv škola za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju možda nije prikladan. Zašto? Vidite, možda bi naslov trebao da glasi – škola za vaspitanje i obrazovanje. Stalno se trudimo da u svim članovima Zakona o osnovnom vaspitanju i obrazovanju izbacujemo reč "vaspitanje". Valjda nema nikog ovde kod nas, nastavnika, roditelja, a da ne kažemo da se naša deca vaspitavaju i obrazuju sa smetnjama u razvoju. Unapred smo isključili vaspitanje, a upravo toj kategoriji naše dece je bitno vaspitanje. Moram da napomenem, da ne bih kasnije uzimao reč, da se u mnogim članovima, od prvog člana do zadnjeg, provlače iste greške. Koje su to greške? U nekim članovima stoji "obrazovanje i vaspitanje". Nije to dobra kategorija. Nije dobro definisana. Sada me gledaju profesori sa pedagogije. Oni su zamolili da upotrebljavamo reči "vaspitanje i obrazovanje", a ne "obrazovanje i vaspitanje", jer to nije pedagoški i suštinski. Deca se najpre vaspitavaju, a onda obrazuju. Deca idu u predškolske ustanove, a onda u osnovnu školu. Čisto radi terminologije koja je odomaćena u pedagoškoj praksi i u pedagoškoj teoriji. Toliko o tome. Što se tiče člana 18, smatram da ste ga dobro, gospodine ministre, postavili, za razliku od mojih kolega poslanika. Malo nam je vremena da o tome suštinsku raspravu vodimo u Skupštini Srbije, ali suštinske rasprave vode defektolozi, vode pedagozi, socijalni radnici na simpozijumima. Dobili bi mi daleko drugačije rezultate, nego kako se ovde prikazuje. Biću malo direktan u raspravi. Kako? Evo, pročitaću ovaj prvi stav člana 18. U školi za obrazovanje učenika, po mome, trebalo bi da stoji – u školi za vaspitanje i obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju školuju se deca bez obzira na vrstu smetnje i to je dobar stav. Jedan sam od školskih pedagoga koji je sprovodio inkluziju, ima 30 godina, znate, kao mlad, početni pedagog. Vi koji me zovete istoričarem, istoričar sam i pedagog sa pedeset naučnih radova iz pedagogije. Dakle, provodio sam inkluziju 30 godina u jednoj bivšoj republici bivše Jugoslavije. Ta republika je to napustila. Reći ću vam da sam za to, ali je način kako. Idemo dalje. Čitam dalje – radi unapređivanja inkluzivnog obrazovanja i vaspitanja škola za obrazovanje učenika sa smetnjama. Trebalo bi staviti – škola za vaspitanje i obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju pruža podršku školi u sistemu redovnog obrazovanja i vaspitanja. Taj stav treba da ostane. (Predsedavajuća: Gospodine Atlagiću, moram da vas podsetim da govorimo o amandmanu gospođe Gordane Čomić i Maje Videnović. Imali ste priliku da podnesete amandman kao narodni poslanik, a sada da govorimo o tome, mislim da je kasno. Ne možemo sada da intervenišemo sa nekim novim amandmanom. Dakle, vratite se na tekst amandmana ove dve narodne poslanice.) Upravo i govorim o amandmanu i govorim da nije prihvatljiv, ali da je tekst zakona prihvatljiv. Govorim iz razloga zbog čega amandman nije prihvatljiv. Treba da date obrazloženje. To jeste suština zašto je Vlada, predstavnik Vlade, dao ovakvo obrazloženje, kao što jeste. Završiću, vidim da mnogi ne razumeju o čemu se radi, uz dve rečenice, ako predsedavajuća dozvoli. Ako ne, mogu i da prekinem ovo. Pošto me ne prekidate, reći ću. Molim vas, nisam za to da se amandman prihvati zato što škola sa smetnjama u razvoju treba da postavi kod učenika od prvog razreda osnovne škole do osmog razreda osnovne škole. Daću obrazloženje. To znači da kada se deca upisuju u redovne škole, koja nisu sa smetnjama u razvoju, tada imamo predupisno testiranje i kategorizaciju. Komisija za kategorizaciju, ako je dete kategorizovano, upućuje u školu sa smetnjama u razvoju. Ako nije, onda u redovnu školu. Međutim, u toku daljnjeg školovanja, u redovnoj školi, ako se pokaže da ne može napredovati, da je sposoban za redovnu školu, mi ga kategorizujemo ponovo, pa ga vraćamo u školu sa smetnjama u razvoju ili obrnuto. Završavam sa ovim. Vidim da mnogi ne razumeju o čemu se govori, pa da ne maltretiram poslanike. Dakle, ili obrnuto. Može biti da učenik ide u redovnu školu, a da u daljem svom napredovanju pokazuje da on nije za redovnu školu, tada ga upućujemo na Komisiju za kategorizaciju i ona odlučuje da li jeste ili nije. Inkluzija jeste, i završavam, pojam inkluzije, dame i gospodo, kada učenike sa smetnjama u razvoju kategorizujemo da su za redovnu školu i onda ih socijalizujemo sa učenicima u redovnoj školi. Znam na šta vi bacate akcenat. Na socijalizaciju. Ona je prisutna i u domovima, i u školama, u istoj sredini, u istoj lokalnoj samoupravi. Đaci se druže, ako je u pitanju socijalizacija. Moram da kažem, nemojte se ljutiti, neki su uključeni u projekat inkluzije i ovde dižete debele pare na račun ovoga. Dakle, to je jedno. Drugo, molim vas, ovo je možda jako bitno, pravo učenika sa smetnjama u razvoju jeste da ide sa učenicima u redovnu školu sa ostalim učenicima, ali je i pravo svih drugih učenika, imaju i ona prava, da se vaspitavaju i obrazuju u skladu sa svojim sposobnostima. Kako ćete sada dete koje je sa inkluzijom, koje je asocijalnog ponašanja, imamo masu takvih, koji imaju smetnje u psihološkom smislu, držati inkluzijom, socijalizovati sa 29 učenika u istom odeljenju? Koja je to učiteljica koja to može i koji su to učitelji koji to mogu? Postavljam pitanje. Smatram da je ovaj amandman ne prihvatljiv, da je ministarstvo dobro ocenilo. Znači, dozvoljavamo, na neki način, da se vrši prelaz iz jedne škole u drugu, a u skladu sa psihofizičkim sposobnostima pojedinog učenika. To psiholozi, pedagozi, defektolozi prate i usmeravaju tu našu decu u škole sa programima sa smetnjama u razvoju i obrnuto, iz tih škola u redovne škole, inkluzijom, kako je neki nazivaju. To je jedan normalni proces. To je radila naša pedagoška praksa 30 godina i ne vidim tu neke novine. Meni je prosto čudno kakve su to novine. Novine su problem ako je učenik niske inteligencije, asocijalnog ponašanja. Inkluzijom preveden u redovnu školu nastavnik ne može sa njim da vlada, ni u jednom pogledu. Nažalost, išao sam da gledam, posmatram takve slučajeve u školi. Slažem se sa koleginicom da nastavnici nisu pripremljeni za takvu vrstu rada. Podržavam ovaj predlog Vlade. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta.
Moram da kažem da sam hteo da svoje izlaganje ograničim na podršku gospođi Čomić i njenom amandmanu zato što, pre svega, formulacije koja postoje u zakonu su vrlo često izgovor da se ne uradi nešto za šta većina u školi, iz razloga ovih ili onih, da ne ulazim u to, ne želi da uradi. Neki put je to teško, kao što je to proces inkluzije, a koji jeste veliki izazov za društvo i za škole posebno, ali koji se, moram reći na moje iznenađenje i divljenje, ipak odvija u našem školskom sistemu sa relativnim uspehom. Međutim, prethodno izlaganje mi je pokazalo kako je duboko to nerazumevanje, šta je inkluzija zapravo i koliko ćemo otpora još imati u pokušaju da izjednačimo sve građane Srbije po pravima koja imaju i da oni ta prava mogu da ostvaruju bez obzira na stepen svoje hendikepiranosti, invaliditeta i da je za svaku pohvalu napor države i školskog sistema da to uradi onako kako je to najbolje za njih. Prethodno izlaganje je uvelo kategoriju niskog stepena inteligencije, kao kriterijuma za odvajanje u posebne ustanove, što je jedan zanimljiv kriterijum, zato što bi se tu našli onda mnogi koji verovatno ne osećaju da toj grupi pripadaju. Mislim da problem inkluzije treba najozbiljnije razmatrati, da treba prihvatiti ovaj amandman, zato što on doprinosi da se taj proces zaista sprovodi bez pružanja mogućnosti bilo kome, da od tog procesa odustaje zato što muzakon daje jednu malu mogućnost da to uradi. Imali smo ovaj amandman, drago mi je da je on prihvaćen, da se pominjanje specijalnih škola promeni u opštem zakonu. To je u tom pravcu i ne vidim zašto bi postojao otpor da se i u ovom članu napravi ta vrsta prilagođenja u formulaciji, koja sprečava da iz bilo kog razloga bilo ko uputi učenika u školu za osobe sa hendikepom, tj. ometene u razvoju. Prihvatanjem ovog amandmana, a on se može prihvatiti na osnovu diskusija koje se ovde vode, ne mora da ide kao poseban amandman odbora, na kome je takođe o tome bilo reči, mislim da bi doprinelo uspešnosti procesa inkluzije u našem školstvu. Hvala.
Hvala. Pošto mi je puna lista govornika, pročitaću redosled narodnih poslanika: Ana Novković, Milan Kovačević, Gordana Čomić, Nebojša Zelenović, Saša Milenić. Vi ste, gospođo Čomić, hteli repliku. Izvolite.
Zahvaljujem. Izlaganje koje smo čuli od kolege iz SNS je paradoksalno od prvog do poslednjeg slova, u prilog mom amandmanu. Tako on čita prvi stav, osim što je propustio da pročita da nema više kategorizacija. Znate, to nije na snazi. Osim što je propušteno da se ovde aplaudira izlaganju narodnog poslanika koji razdvaja decu na decu niske inteligencije i neku drugu decu. To je, ministre, posledica ovog prvog stava, tako ga čitaju. Zato je upravo sve ono što se ja nadam da nije stav poslaničke grupe i da nije stav SNS, šta više, sigurna sam u to, ali je u stenogramu zabeleženo da narodni poslanik govori o kategorizaciji koja ne postoji, da govori o deci sa smetnjama u razvoju i invaliditetom na način koji bi morao biti nedopustiv, ne na javnoj sceni, svugde, na svakom mestu, i da uz to uopšte ne razume koliko govori u prilog prihvatanju amandmana koji će onemogućiti ovakvu argumentaciju. Svi mi koji slušamo kada se na ovakav način govorio deci sa smetnjama u razvoju i invaliditetom, možemo da imamo transfer stida zato što je takva javna reč dopuštena i zato što je to sloboda govora. Jeste sloboda govora i to ona sloboda govora koja je po svojoj suštini ponos na sopstveno neznanje. Toga ima koliko god hoćete i to nije tako retka stvar, kada se govori o važnim temama kao što je inkluzivno obrazovanje, ali ne može oba. Ne možete da pričate – jesmo za inkluzivno obrazovanje, a da ne znate... (Predsedavajuća: Vreme.) ... da kategorizacija ne postoji i da ste za Memorandum o socijalnoj inkluziji, kao evropska stranka, a da pričate o deci niske inteligencije. Hvala vam.
Hvala. Narodni poslanik Marko Atlagić, replika. Izvolite.
Nemam nameru da gospođi Čomić odgovaram na ova pitanja, već joj preporučujem da svoju diskusiju objavi u pedagoškim časopisima. O tome da li neko deli decu sa aspekta prava dece na viša ili manja prava, to je van pameti i ja na to nisam mislio. Prava dece, onih sa smetnjama u razvoju i onih bez smetnji, su ista, ali u skladu sa svojim individualnim sposobnostima. To vrlo dobro znaju prosvetni radnici koji rade sa decom. Pravo deteta da se vaspitava i obrazuje jeste pravo, ali u skladu sa svojim sposobnostima. Ta prava proističu iz prava i obaveza. Prema tome, zato škola pravi individualne programe, zato postoje škole sa smetnjama u razvoju i redovne škole itd. Kako oni prelaze i ne prelaze, o tome bi mogli diskutovati. Napominjem da smo mi jednu sličnu situaciju imali kod ocenjivanja učenika. Ima 30 godina kako smo ocenjivanje napustili, pa smo ga uveli. Tako isto i ovu kategoriju. Ovako kako ja razmišljam, završavam sa ovim gospođo predsedavajuća, razmišlja 99% neposrednih izvršilaca vaspitanja i obrazovanja. Drago mi je da ima zagovornika druge linije, da tako kažemo, ali vreme će sve pokazati. Vreme je najbolji faktor i najbolji sudija. Vreme je u prošlosti pokazalo, pokazaće u sadašnjosti i pokazaće u budućnosti. Zaista želim da raspravu prevedemo na jedan stručni nivo, a ne ovde u zakonodavni i upravni. Mislim da je zakonodavac vodio računa... (Predsedavajuća: Vreme.) ... o prošlosti dostignuća pedagoških ideja i sadašnjosti i da je dobro ukomponovao u član 18, na zadovoljstvo svih učenika, i onih sa smetnjama u razvoju i onih u redovnim školama.
Hvala gospodine Atlagiću. Saša Milenić, povreda Poslovnika.
Na osnovu prvog stava 103. člana Poslovnika ukazujem na neophodnost poštovanja člana 107, odnosno dostojanstva Narodne skupštine. Pored toga što se poslanici imaju prava praviti većim pedagogom, svako pojedinačno, od profesionalnog pedagoga i što svi mogu znati o inkluziji više od čoveka koji se inkluzijom godinama bavio, to je deo političkog kolorita, nedopustivo je potcenjivanje elementarnog nivoa obaveštenosti, da se naravno deca, između ostalog, kategorizuju, dele, proveravaju i na osnovu inteligencije i da naravno, od kako je sveta i veka, od kako je nauke, to se radi, jer postoje deca sa bolesno niskim stepenom inteligencije i o podršci toj smetnji u razvoju je reč. Ako ste neobavešteni o toj temi, da postoje takve smetnje u razvoju inteligencije koje predstavljaju smetnju u razvoju kojima se društvo bavi, bolesti koje se tradicionalno zovu tupost, debilitet itd, idiotizam, su u stvari bolesti nesrazmerno razvijene inteligencije i to su elementi nauke o razvoju dečije ličnosti. Ne može se to proglašavati političkim pitanjem.
Srđan Milivojević, povreda Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, reklamiram povredu Poslovnika, član 108. Nikada se nije desilo da se pored Poslovnika povrede sledeći članovi Ustava Republike Srbije: član 20. koji se odnosi na ograničenje ljudskih i manjinskih prava, član 21. koji kaže da je u Srbiji zabranjena diskriminacija, član 22. Ustava RS koji garantuje zaštitu ljudskih i manjinskih prava, član 23. Ustava RS koji garantuje dostojanstvo i slobodan razvoj ličnosti, član 25. Ustava RS koji garantuje nepovredivost fizičkog i psihičkog integriteta. Molim vas da ne vređamo Ustav Republike Srbije u ovom zdanju koje je izglasalo Ustav zajedno sa građanima Srbije. Molim vas, nalazite se u hramu demokratije, nemojte vređati Ustav Republike Srbije i inteligenciju svih građana ove zemlje. Hvala.
Hvala. Da li još neko ima povredu Poslovnika? Narodni poslanik Borko Stefanović. Izvolite.
Član 106. je povređen zato što, nemojte da vičete, znam da vam je julski ispitni rok pa ste nervozni. Ono što je činjenica, predsedavajuća, je da svako ima pravo na politički stav i komentar po osnovu amandmana, to je normalno. Međutim, nažalost, jedan deo ove prethodne diskusije je iskorišćen da se na najgrublji mogući način uvredi veliki broj građana Srbije. Dostojanstvo ove Skupštine je povređeno time što se vrši civilizacijski nedopustiva kategorizacija i da ste vi dozvolili da poslanik kaže da dete koje je ometeno u razvoju je asocijalno dete i da ono, kao asocijalno, mora biti izolovano. To svi znaju, vi nemate pojma, kaže, i zato treba da ćutite. Znam da se prepoznaju. To je novonastajuća poslanička grupa koja čeka svog vođu da se vrati. Ali, treba da vode računa da nisu knjige stale 1965. godine da se štampaju, da nešto pročitaju, da vide u kom svetu žive, da su ovo što su rekli govorili neki drugi ljudi s brčićima u Nemačkoj i da vode računa da ne vređaju ljude koji sede u ovoj Skupštini i roditelje te dece.
Molim vas, gospodine Stefanoviću, mislim da svaki narodni poslanik treba da ima odgovornost za ono što je izgovorio na svom poslaničkom mestu. I vi ste sada izgovorili isto nešto što ne biste trebali. Molim vas, vratimo se na temu, zbog ozbiljnosti. Izvolite, gospodine Atlagiću, povreda Poslovnika.
Pozivam se na član 106. Poslovnika. Prethodni govornik zaista nije govorio o tački dnevnog reda. (Predsedavajuća: Prethodni govornik se javio za reč povodom povrede Poslovnika. Molim vas da pratite.) Mislim da je član 106. povredio. Daću obrazloženje. Prvi stav govori – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda na kojoj se vodi pretres. Molim vas, prethodni govornik spominje brčiće i vođu, nekakvog Hitlera. O čemu on priča? Molim vas da upozorite prethodnog govornika da to više ne radi. Sada je našao za shodno, nema ga od jutros, vođa poslaničke grupe, ušao je sad, ne zna o čemu se radi, sad je došao na skupštinu. Sad je došao na skupštinu i nema pojma o čemu mi diskutujemo. Govorim o gospodinu Stefanoviću.
Hvala. Da li se još neko javlja od prijavljenih za povredu Poslovnika? Reč ima gospodin Milivojević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, sada reagujem po članovima 27. i 32. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Kaže se da predsednik Narodne skupštine, odnosno potpredsednici predstavljaju Narodnu skupštinu, sazivaju njene sednice, predsedavaju njima i vrše druge poslove u skladu sa zakonom i ovim Poslovnikom. Mislim da je univerzalni zakon krov svih zakona u ovoj zemlji Ustav Republike Srbije. Ponovo ću vam pročitati član 25. Ustava Republike Srbije, za one koji ne znaju ni Ustav a žele da tumače Poslovnik. Fizički i psihički integritet svakog građanina Republike Srbije je nepovrediv. Nemojte ovo da radite, ovo je osnov za krivično gonjenje, što sada iznosite, ma bili vi poslanici, bili ko god. (Predsedavajuća: Gospodine Milivojeviću, molim vas, držite se povrede Poslovnika.) Ne mogu, zaista. Ovo ima veza sa Ustavom, nema veze sa Poslovnikom. (Predsedavajuća: Dakle, vi meni spočitavate da ja povređujem Poslovnik. Samo vas upozoravam da ću vam, ukoliko nastavite, izreći opomenu.) Ali, gospođo predsedavajuća, molim vas da ne dozvolite ovakve istupe u parlamentu, da iskoristite svoja poslovnička ograničenja i da zajedno sa nama odbranimo Ustavna načela, principe i slovo zakona koje je napisano u Ustavu Republike Srbije. Mi preko ovoga ne možemo da pređemo. Vi možete da mi date opomenu, ali morate shvatiti, građani Srbije su uvređeni ovakvim diskusijama. Ovo je osnov za oduzimanje reči, za korišćenje vaših poslaničkih mogućnosti, da im uskratite da nas vređaju, i Ustav i Republiku Srbiju i njene građane na ovakav način.
Molim vas da se vratimo na temu dnevnog reda. Reč ima narodnaposlanica Ana Novković. Molim vas dignite Poslovnik, da bih znala da reklamirate Poslovnik, pošto je puna lista. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Prijavite se ponovo za povredu Poslovnika.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Izvinjavam se ako nije dovoljno vidljivo to što sam podigla Poslovnik. Reklamiram član 107. stav 1: govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, ali misli - i našeg celokupnog društva. Izvinite, molim vas, ovde se svakakve kvalifikacije izriču. Ovde se govori na način kako nije primereno Narodnoj skupštini i pri tom se ne poštuje ni elementarna činjenica da je ovo 21. vek i da je nauka pedagogija naročito, ja sam takođe pedagog, jako napredovala u međuvremenu. Hvala vam.
Narodna poslanica Judita Popović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala vam, gospođo predsedavajuća. Javila sam se za povredu Poslovnika još pre jedno pet, deset minuta, međutim, nikako da dođem do reči. Normalno da se pozivam na povredu člana 107, a to je dostojanstvo. Dakle, dostojanstvo ovog parlamenta je povređeno kada je dozvoljeno, bez ikakve reakcije od strane predsedavajuće na govor poslanika iz njenog poslaničkog kluba, čiji govor može da se karakteriše kao propagiranje eugeničkih ideja. Radi se o tome da se u ovom parlamentu vređa jedan dobar deo populacije, a čini mi se da se napravio jedan dobar korak u smislu civilizacijskih tekovina da taj deo populacije koji ima određene smetnje u razvoju više ne bude nevidljiv i ne bude marginalizovan. Jednim potezom, jednim govorom u ovom parlamentu sve to se u stvari anulira i mi se ponovo vraćamo u onu minus fazu gde se sve relativizuje i gde je moguće da se i u parlamentu propagiraju te fašističke ideje koje su nas u znatnoj meri unazadile i tokom 90-ih godina. Ali, ništa nas neće iznenaditi, s obzirom da znamo da je veliki deo onih koji danas sede u parlamentu bio sastavni deo upravo te politike i tog sistema vrednosti.
Primedba na povredu Poslovnika odnosi se na sadržaj kojim bi predsedavajući trebalo da definiše slobodu govora, što je u ovom slučaju izuzetno teško. S obzirom da sam sada preuzela predsedavanje, pretpostavljam da ćemo se u danu za glasanje izjasniti o povredi na koju je ukazala narodna poslanica Judita Popović. Sve nas molim da pažljivo biramo reči dok se obraćamo ili jedni drugima ili dok sebi uzimamo za slobodu da govorimo o trećim licima. Da li se još neko javlja za povredu Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 103. i član 109. Pod broj jedan, u skladu sa članom 103, svaki narodni poslanik može reklamirati povredu Poslovnika, sem što ne može to učiniti ukoliko je povreda tog člana već reklamirana. Dakle, član 107, na koji je prethodni govornik reklamirao povredu Poslovnika, već je na tu povredu bilo ukazivano nekoliko puta. Član 109. kaže otprilike – opomena se izriče narodnom poslaniku, pa se nabrajaju, i negde u sedmom redu piše – ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze. Ako neko ovde tvrdi da se u ovoj Skupštini promovišu ili zastupaju fašističke ideje, taj je na određeni način kvalifikovao određeni broj poslanika da te fašističke ideje ovde iznosi, odnosno propagira. U takvim situacijama, mislim da je obaveza predsedavajućeg da, po članu 109, izrekne opomenu narodnom poslaniku. I pre ovog narodnog poslanika je bilo onih koji su spominjali razne brčiće iz Nemačke itd, asocijacije su bile više nego jasne, ali ovde je eksplicitno rečeno da se u ovoj Skupštini šire fašističke ideje. Bez obzira na razlike među poslanicima sa tim se ne slažem, a verujem i većina kolega i ovo što je izneseno od strane prethodnog govornika je jako uvredljivo ne samo za jednu poslaničku grupu već za celokupnu Skupštinu koja danas ovde zaseda, pa i za one poslanike koji ovde trenutno nisu prisutni. Dakle, ta kvalifikacija da Skupština ili određeni deo Skupštine ili određena grupa zastupa fašističke ideje i da tako nastupa je veoma loše po ovaj parlament i zato zahtevam da se o ovoj mojoj reklamaciji Poslovnika glasa u danu za glasanje.
Dva minuta. Povreda člana 109. koja podrazumeva obavezu predsedavajućeg da izriče opomenu nije učinjena. Vaš stav da je predsedavajuća trebala da izrekne opomenu, mogu samo da zamolim da svi pažljivije slušamo i da svi ono što ne želimo da čujemo od drugih onda ne izgovaramo drugima, tako će svima biti mnogo bolje. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? Narodni poslanik Saša Milenić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Tražim eksplicitno izvinjenje, ne znači mi ništa sankcija koja bi mogla da se izrekne s pozicije predsedavajućeg. Da sam isuviše slobodouman, preterano liberalan, takve sam primedbe naučio da slušam o sebi, ali to da sam fašista, što nije politička kvalifikacija već od Drugog svetskog rata, nego nešto mnogo crnje od toga, ovo sam čuo prvi put u životu za bilo kakav svoj gest… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molila bih vas da svi čujemo koji član Poslovnika je povređen, jer ste dobili reč po povredi Poslovnika?) Možete uzeti i 107. kao povredu dostojanstva parlamenta… (Predsedavajuća: Ne mogu ja da uzmem, narodni poslaniče, nego vi kada tražite i dobijete reč na osnovu člana 103. da upozorite predsedavajućeg ili predsedavajuću koji je član povređen, onda treba da kažete koji je član povređen.) Po prvom stavu člana 103. reklamiram da je 107. član Poslovnika povređen, ali me sankcija koju biste mogli izreći tim povodom ne pruža potrebnu satisfakciju, već lično izvinjenje, o razlozima takvog zahteva pri diskusiji o amandmanu. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, takođe ste dužni u skladu sa članom 103. da obrazložite povredu. Obrazloženje da vi zahtevate nečije lično izvinjenje ne može biti prihvaćeno.) To što ste se domogli željene uloge predsedavajućeg, ne znači da imate pravo da ne čujete da sam upotrebio izraz replicirajući fašistički stavovi kao adresovan, jasno iz konteksta meni. To nisam naučio da slušam o svojim stavovima, te mislim da je krajnje zlonamerno i bez ikakvog osnova.
Narodni poslaničke, sve ima prvi put, tako da vam se zahvaljujem na opaskama i molim vas da uvažite da obrazloženje povrede Poslovnika ne može biti zahtev da se neko lično izvini, a ujedno vas molim da ne kršite odredbe Poslovnika, da reč uzimate kada je dobijete na osnovu poslaničkih odredbi. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? (Ne) Narodna poslanica Ana Novković ima reč. Izvolite.
Hvala. Mada je malo teško govoriti o amandmanu sada, posle ovakve diskusije. Kao dugogodišnji praktičar hoću da kažem da inkluzija u našem školstvu je stvarnost i da tu dileme nema. Mora se dodatno raditi na njenoj doslednoj implementaciji. Trebamo pružiti podršku nastavnicima koji rade u školi jer oni zaista savesno rade na inkluziji, vrlo često pomoću štapa i kanapa i vrlo često bez ičije podrške. Školu i nastavnike ne možemo u inkluziji da ostavimo same, treba im apsolutna podrška da bi zaista inkluzija bila onakva kakva treba. S druge strane, mislim da treba da postoje škole za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju. Mi danas imamo takve škole i znam da i te škole imaju izuzetne kadrove, da izuzetno dobro rade, rade na uključivanju dece u vannastavne aktivnosti, na uključivanje u društvo i za njihovo osamostaljivanje. Naravno, potrebno je pružiti prvo roditeljima te dece alternativu, da li žele da njihovo dete ide u takvu školu. Takođe smatram da uz definiciju škole u stavu 1, ako postoji dilema, treba jasno da se definiše kada dete može da se upiše u školu, kao što je i sada. Znači, ako je u njegovom najboljem interesu, uz saglasnost interresorne komisije i naravno saglasnost roditelja. Prosto i sada je tako, ali ako svi ovde imamo dilemu ne vidim razlog da to možda i zakonski ne bude definisano. Znači, roditeljima takve dece treba pružiti alternativu u vidu jedne ovakve škole, ako oni smatraju da je to u najboljem interesu njegovog deteta, da imaju tu mogućnost, ali prosto, ako postoji dilema i bojazan, mislim da onda to treba u ovom stavu dodati, mada je i sada tako. Hvala.
Dva minuta i 20 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović, samo se prijavite, molim vas. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajuća. U potpunosti podržavam amandman koleginice Maje Videnović i Gordane Čomić i zaista mislim da smo mi sada na jednoj prekretnici, dakle da odlučimo, hoće li jedno pravilo koje je trebalo da bude pravilo za čitav naš sistem, koji je sistemska stvar opredeljenosti ovog društva ka inkluzivnom obrazovanju, da nastavi da bude pravilo ili će postati izuzetak. Molim vas da ovo ne postane izuzetak i da manemo svu političku priču i sve ovo što se desilo u zadnjih sat vremena. Dakle, hajde da mislimo o deci. Ako nastavimo putem kojim smo do sada išli, a to je princip inkluzivnog obrazovanja kao pravilo, mi ćemo dati šansu deci sa smetnjama u razvoju, pa ćemo dati šansu svoj deci da sagledaju sve ono što čini naš život. Ako od ovog napravimo izuzetak imaćemo problema a deca sa smetnjama u razvoju neće imati šansu. Hvala.
Jedan minut iskorišćen od vremena ovlašćenog predstavnika. Narodni poslanik Saša Milenić, pa narodna poslanica Nada Kolundžija.
Uvažena predsedavajuća, govorim po amandmanu u diskusiji, ali pošto mislim da smo se dotakli jako važne teme, rado ću i preko tog vremena koristiti vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, jer je tema izuzetno značajna. U polemici nad ovom temom se pokazala suština nepoznavanja pedagoške prakse koja je jako duga i stara na teritoriji naše zemlje jer smo jedno od humanizovanijih društava Evrope po ovim pitanjima i mnoge evropske zemlje sa najvišim standardima u poštovanju prava deteta su se tome učile od nas. Vaspitno obrazovni sistem naše zemlje ima respektabilnu tradiciju po ovom pitanju. Samo postojanje specijalizovanih škola za decu ometenu u razvoju je ambicija društva koja ide u istom smeru u kojem i program inkluzije. Problem inkluzije je relativna novost jer ide korak dalje, uvažava značaj samog školskog ambijenta u procesu socijalizacije deteta. Da li onda postojanje specijalizovane pedagoške škole za decu koja su na osnovu merenja sposobnosti upućena na školovanje u specijalizovanim školama, da li je za njih u procesu socijalizacije ponekad uputnije da ne budu u specijalizovanim školama? Polemika koja se povela je od suštinskog pedagoškog značaja. Verovali ili ne, politički stavovi upravo su pokazali svo licemerje naše političke scene i ono o čemu sam govorio u raspravi u načelu nad ovom temom, a to je društvena laž u kojem se od vaspitno obrazovnog procesa traži da je prikrije ili da simulira kako su sve laži ovoga društva uspele da očuvaju privid konzistentnosti. Šta je najdublja društvena laž? Najdublja društvena laž je da je u interesu dece sa smetnjama u razvoju da sva do jednog budu u programu inkluzije pomešana sa decom koja nemaju posebne pedagoške zahteve u nastavi. To je laž zasnovana na golom interesu kapitala da se ne izdvaja novac za posebnu brigu o toj deci nego da se bez slutnje i brige za njihov interes, za njihovu sudbinu, a pod lažnom maskom humanosti kako nema razlike u potrebama između te dece sva prepuste surovom mehanizmu tržišta neki sa koje kakvim, a neki nažalost sa takvom licemernom brigom bez ikakve šanse. Program inkluzije je izuzetno pozitivan jer je korak dalje ali je otvoreno pitanje da li za svu decu ometenu u razvoju. Zato postoji inter resorna komisija koja ne jednom nego tokom praćenja tog procesa daje određene ocene i stavove. Mislim da je nesporazum da je reč uglavnom o inteligenciji kao psihičkoj funkciji ili kako se drugačije već zove, sposobnost, kada se meri taj stepen ometenosti. Mislim, da je naprosto reč o neobrazovanosti, da ljudi ne znaju specifičnu psihološku pedagošku problematiku o kojoj se radi, a onda se iz jednog kolokvijalnog, kvazi zainteresovanog polukafanskog ambijenta inteligencija ocenjuje kao nešto što je priznanje ili nepriznanje čoveku, a ne jedna merljiva psihička funkcija koju nažalost nemamo svi, kao ni druge funkcije u istoj meri razvijeno i da neki imaju problem zbog toga na koji društvo ne sme da ostane indifirentno, gluvom i slepo. Upravo se ta briga izražava kroz suštinsku zainteresovanost, a ne kroz formu i našli smo čarobnu formulu bezdušnog tržišnog mehanizma – vređate im jednakost, a nema veze što su im šanse u perspektivi relativno različite nego svi moraju u ime lažne, licemerne jednakosti da budu skrđeni u istu bezdušnu školu sa redom klupa, redom đačkog mesa i pušteni na tržište, potpuno različitog nivoa konkurentnosti. Program inkluzije je izuzetno koristan i ne malom broju dece, on zaista može biti od pomoći, ali zato je neophodna posebna pažnja i ja sam u raspravi u načelu nad ovom temom govorio o doprinosu koji u tom smislu može da da lokalna samouprava, baš kao što je i u Kragujevcu učinila, finansirajući program asistentu, nastavi, zbog toga u Kragujevačkoj nastavi, zbog postojanja asistenata koji nisu samo rasterećenje biroa za zapošljavanje od strane nezaposlenih prosvetnih radnika, nego stvarna konkretna pomoć u nastavi, kažem, realizacijom takvog programa u ovom projektu se napreduje, ali ono na šta posebnu pažnju skrećem, to je pervertovanje stvarnosti, potpuno izokretanje, gde očas posla, retoričko – političkom manipulacijom, pedagog može da ispadne neznalica, čovek koji je sprovodio program inkluzije, fašistički grubijan koji ne zna za novosti ideološkog – političkog pedagoškog tržišta, a oni koji polaze od interesa deteta, da ne možemo smatrati da su sutra jednako konkurentni oni koji imaju stvarne probleme sa onima koji te probleme nemaju, da proglašavamo fašističkim nasrtajima na univerzalnu jednakost sviju ljudi bez obzira na nivo sposobnosti čoveka.
Iskorišćeno je ukupno vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, tako da je sada na raspolaganju poslaničkoj grupi URS 33 minuta. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, a posle nje narodni poslanik Milan Kovačević.
Gospodine ministre, mislim da zaista, čitajući ono što vi pokazujete dok slušate ove diskusije, verujete u svu argumentaciju da ovaj amandman treba prihvatiti. Dakle, ja verujem da je najbolja volja ministarstva da omoguće da se proces inkluzije obezbedi i tako što ćemo kroz zakon otkloniti sve ono što daje mogućnost za različito tumačenje, šta jeste, a šta nije inkluzija. Dakle, mi ovde možemo sada da polemišemo o tome i to je zaista pitanje političkih razlika i razumevanja, šta jeste jednakost pred zakonom i šta jeste ustavna obaveza da svaki građanin u ovoj zemlji mora da ima isto pravo i da ima istu šansu. Da li će neko na tržištu posle pokazati veću sposobnost, to nema veze sa ovim o čemu mi pričamo. Mi ga u samom startu ne smemo isključiti iz mogućnosti da u skladu sa sopstvenim kapacitetima i mogućnostima on ostvari ono što su njegove mogućnosti i to ne isključuje i dalju obavezu države da o onima koji ne mogu zbog ograničenja koja imaju, brine i dalje i računa o njima. Gospodine ministre, najlepše vas molim, da ne bismo nastavljali ovu debatu koja nas zaista suočava sa nekakvim, po meni, zastrašujućim razmišljanjima o tome ko je od strane koga okvalifikovan u intelektualnom smislu kao, kako smo čuli – debil ili ne znam koji drugi ružan izraz. Najlepše vas molim da prihvatanjem ovog amandmana, ukoliko postoji potreba da se nešto u amandmanu menja, podnosioci amandmana će sigurno u skladu, u dogovoru sa vama, izvršiti tu izmenu amandmana, ukoliko ga vi prihvatite, odbor može da zakaže sednicu i da prihvatanjem tog izmenjenog amandmana mi zaista otklonimo mogućnost da se na ovaj način u društvu vodi debata, jer vi ste sada odgovorni za to. Vi ćete sada pokazati da li ova vlada i vaše ministarstvo, razume da u našem društvu postoji duboko nerazumevanje ovog problema i opasnost da zbog takvog nerazumevanja, mi čitav proces inkluzije dovodimo u pitanje iz dana u dan, iz godine u godinu, iz razreda u razred, od pedagoga do pedagoga. Dakle, društvo se ovim zakonom opredeljuje za to da li proces inkluzije jeste proizvoljna stvar razumevanja pojedinih političkih činilaca, ili ovo društvo pokazuje zrelost i spremnost da to uradi tako, tako što će zakonom onemogućiti svakoga da na pogrešan način tumači ono što je inkluzija. Ja vas još jednom molim da učinite taj napor i da zaista preduzmete odgovornost, da se u društvu isključe ovakve debate. Samo prihvatanjem ovog amandmana, vi ćete iz društva isključiti ove debate koje su nepoštovanje Ustava i ostalih ustavnih normi, oni su zaista za onu stranu civilizacijskih dometa, za koje ja verujem da je Srbija već dosegla, ali slušajući neke, bojim se, da je sklona da klizne unazad.
Iskorišćeno je tri minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe, na raspolaganju poslaničkoj grupi je 81 minut. Reč ima narodni poslanik Milan Kovačević, a posle njega narodni poslanik Radoslav Milovanović.
Uvaženi gospodine ministre, poštovani predstavnici ministarstva, nisam imao nameru da diskutujem, ali struka kojom se bavi, 27 godina sam u obrazovanju, bio sam i učitelj, profesor, direktor škole, školski prosvetni inspektor, a sticajem okolnosti ćerka je diplomirani defektolog – oligofrenolog. Dolazim iz Sremske Mitrovice, koja ima isprofilisanu školu, kako je danas zovemo, škola za obrazovanje sa posebnim potrebama ili smetnjama, ili kako se nekada zvala, specijalna škola i nije uopšte bitno, bitna je suština. Isti ti ljudi i ista ta deca se školuju, kako u osnovnoj tako i u srednjem stepenu obrazovanja. Javio sam se da diskutujem upravo u prilog ovog amandmana koji je predložila koleginica, jer da drugačije kažem, ne bih mogao da se pojavim i da branim stav među svojim kolegama, jer sam, kao što sam rekao, personifikacija struke kojom se bavim. Nisam u nekim periodima diskutovao o fiskalnim kasama, da li nekome treba ili ne treba, ali mislim da je ovo danas jako bitna tema i, naravno, ovaj amandman. Apelujem na predstavnike Ministarstva, nadam se da u timu ima ljudi koji se bave ovom strukom, a samo ću navesti par činjenica. Mislim da se niko nije bavio ozbiljno ovom problematikom, počev od pedagoških asistenata, koje u ovom trenutku nemamo dovoljno osposobljenih, a hoćemo da tu decu stavimo u redovno školovanje. Mislim da imamo interresorne komisije koje se bave time i treba da se bave. I sam sam roditelj, bez obzira što sam prosvetni radnik, vrlo često i sam nekad budem subjektivan kada su naša deca u pitanju, tako da sam imamo prilike da vam kažem da vrlo često odlučujem i kao direktor i kao razredni starešina, izvođač nastave, da treba da date mišljenje, posebno kada smo uveli ono opisno ocenjivanje sa leptirićima itd. Sada sam se malo udaljio od teme. Nisam hteo da diskutujem o zakonu. Mislim da nije dobar, odmah da kažem mom drugu, i zakon treba vrlo brzo treba menjati, počev od izbora direktora itd, ali kada sam se već javio i to da kažem, jer izbor direktora stoji od 2000. godine. Žarko to dobro zna, 2000. godine su direktori bili napadnuti sa kriznim štabovima, kao da su bili oni osnov i poluga vladajućeg sistema u nekom periodu. Ali, evo, Žarko je zadržao, ne znam zbog čega, verovatno će to nekada saopštiti i reći. Mislim da izbor direktora nije dobar. samim načinom finansiranja koji je različit od osnovnog obrazovanja, do srednjoškolskog. Što se tiče personalnih asistenata, neko se ovde gađa tim izrazima. Personalni asistenti su ljudi koji dovode decu u školu, brinu se da im daju užinu, da ga uvedu, da ga čuvaju itd. Mi imamo, sa druge strane, ustanove koje su specijalizovane za ove stvari. Imamo fakultete koji eksplicitno školuju oligofrenologe, kao vrh vrhova i to je jedina diploma koja može bez nostrifikacije, čini mi se da ide preko, koja je izuzetno cenjena. Mi sada pravimo i stvaramo pedagoške asistente, upravo da bismo mogli da uvedemo u škole, kako bi rekle moje kolege učitelji, da mešamo i babe i žabe. Apelujem još jednom da stvarno zrelo razmislimo o ovom amandmanu, samim tim što on daje jednom rečenicom da može roditelj, odnosno da ne može bez saglasnosti roditelja da bude stavljeno u ovu školu za sistem obrazovanja sa posebnim potrebama, ali da interresorna komisija i struka mora da da svoj stav i mišljenje i ona daje preporuku roditelju i daje jednu slobodu odlučivanja roditelja. Praksa je pokazala da roditelji shvate da čine medveđu uslugu svom detetu kada ga stave na čas koji traje 45 minuta i sa decom koja imaju izuzetnu nadarenost za redovno praćenje nastave. Zamislite, čas traje 45 minuta. Da budemo iskreni, uvek je tu pet minuta koji se uštine. Pet minuta se upisuje čas, pet minuta se pregleda domaći, 30 minuta ostaje za nastavu. Da profesor ili učitelj posveti minut po detetu, to je 30 minuta. Nema on vremena da se bavi, nažalost, sa tom decom, da li ih bilo jedno, dvoje ili troje. Činimo medveđu uslugu. Mislim da je definisano dobro ovim amandmanom i treba ga prihvatiti, jer daje slobodu i kreativnost onome čije je dete. Hvala.
Iskorišćeno šest minuta i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, drago mi je da vas vidim na tom mestu i nadam se da će u budućnosti to da bude češće. Vrlo mi je drago što sam bio deo Skupštine koja je donela Zakon o zabrani diskriminacije, pre par godina. Sada se vidi koliko je to važno. Ponosan sam što sam član DS koja razume probleme u društvu i koja ne samo deklarativno da se zalagala za pristupanje EU, već razume i evropske vrednosti. Neki su ukrali naš program, pa sada misle da je to dovoljno da bi shvatili sve probleme u društvu koje imamo. Ja te iste podsećam da će ono prvo, kada pobedimo na Vidovdan, prvo što treba uraditi jeste memorandum o socijalnoj uključenosti i zato treba podržati ovaj amandman mojih koleginica, Maje Videnović i Gordane Čomić, jer je to vrlo važno da se shvati u društvu kakvi su problemi ljudi koji se bave ovom oblašću i zašto je potrebno sprečavati diskriminaciju na svakom koraku. Hvala.
Iskorišćeno minut i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, apsolutno podržavam amandman koji je podnela moja koleginica Gordana Čomić i gospođica Maja Videnović. Drago mi je da iz dela SNS stižu reči podrške, kada je reč o ovom amandmanu. Zaista apelujem na vas da prihvatite ovaj amandman. Niko nije mogao da izabere kakav će se roditi, ali svakako može da izabere kakav će čovek postati. Obaveza je društva i države, u kojoj se neko rodi je da mu pomogne da postane čovek i da se oseća čovekom. Ne mogu a da ne preskočim i da prećutim samo deo određenih diskusija, koje nisu išle u prilog ovom amandmanu, koje su imale za cilj da ga kritikuju i bez namere da otvaram neku širu filozofsku raspravu, ali podsećam vas da su ovom zemljom su nekada hodala dva velika čoveka. Jedan je bio Platon, živeo je negde 427 do 347 godine pre nove ere. Drugi je njegov učenik Aristotel, živeo od 384 do 322. godine. Sada, da vas pitam nešto, ali da mi iskreno odgovorite, ovi što su imali ove rasne teorije, što se ljutite kad vaše biće i vaša suština progovori iz vas, a mi to prepoznamo? Nemojte da se ljutite zbog toga. Aristotel je bio veliki filozof svoga vremena, ali je njegova teorija poslužila nacistima za rasnu teoriju društva. Nemojte to da vas vređa što to možda neznate i što je to neka rupa i praznina u vašem obrazovanju. Oni su ljudi podelili sve ljude na planeti da su predodređeni da budu nešto, pa je kod Platona ta idealna država imala tri staleža – filozofe, vojnike i robove, a Aristotel je otišao korak dalje. On je prepoznavao samo dva staleža – upravljački stalež i stalež robova. On je svoju premisu o robovima formulisao tako da je biti rob nešto u nečijoj prirodi. Nakon toga, ta teorija rasne države, doživela je kroz istoriju svoju vrlo opasnu evoluciju, ali nemojte da mislite da neko smatra da su ljudi koji su tu teoriju prihvatili neinteligentni. Neki od najintelegentnijih ljudi na planeti su kreatori najvećih i najmasovnijih zločina, najstrašnijih zločina. Ta teorija rasne države, koju vi niste prepoznali, neki od vas, u svom izlaganju, je veoma opasna. To da je neko predodređen da bude umni ili emocionalni invalid je vrlo opasna teorija. Opet podvlačim, svako je mogao da se rodi onakvim kakvim se rodio, ali je na njemu, ali pre svega na državi da mu omogući da bude čovek i da postane čovek. Zato nemojte da se ljutite kada vam na nešto ukažemo, jer neke opasnosti dolaze iz neznanja, a neke iz zle namere. Nije ništa sramota kada neko nešto ne zna. Zla namera može da bude mnogo opasnija. Apsolutno sam uveren da sve što je loše izgovoreno u vezi ovog amandmana da potiče iz neznanja. Neću kazati iz neobrazovanja, ali verovatno iz neznanja. Nemojte da se ljutite na one koji znaju kada vam ukažu da ne znate. Naprotiv, probajte da naučite. Kazao sam – nemojte mnogo da učite na našim greškama, probajte da učite ipak na fakultetima, ali da ne kupujete diplome. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Da.) Reč ima ministar Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala, gospođo Čomić. Dozvolite mi da kažem nekoliko reči o amandmanu i o pitanju inkluzije. Naime, donošenjem zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja 2009. godine Srbija se opredelila da inkluzija bude deo sistema obrazovanja i moram vam reći da smo u proteklim godinama sa različitih strana trpeli kritike da smo nespremno ušli u taj proces i da rezultati nisu zadovoljavajući. Mi iz Ministarstva prosvete, naprotiv, tvrdili smo da smo učinili sve ono što je potrebno da inkluzija bude sastavni deo obrazovnog procesa. Proširili smo edukacije nastavnika. Učinili smo sve što je moguće da što više dece sa posebnim potrebama budu deo redovnog sistema obrazovanja i da specijalne škole kao takve nestanu, a da svakom detetu bude omogućeno da bude deo redovnog sistema obrazovanja. Ne kažem da je sve bilo idealno, ali zahvaljujući velikom požrtvovanju prosvetnih radnika, ljudi koji rade u prosveti, mnoga pitanja i problema koji su bili otvoreni tokom primene inkluzije su rešeni. Moram reći da smo imali veliku podršku i u roditeljima. Te dobre rezultate, koje smo postigli u sistemu obrazovanja za implementaciju inkluzije, UNICEF je prepoznao i promovisao nas tokom proteklih nekoliko meseci kao jednu od zemalja u ovom delu Evrope koja je napravila značajne rezultate. Mi ne mislimo da stanemo. Naravno, hoćemo da nastavimo dalje. Imao sam jednu situaciju, možda iskačem, ali želim da vam kažemi prenesem i to, rekao sam i članovima Odbora, da sam čak pre dve godine imao sugestiju, odnosno jedno zanimljivo mišljenje sam čuo od kolege iz jedne od zemalja regiona, koja je članica Evropske unije, da inkluzija nikad neće uspeti i da je kod njih veoma problematična, što je veoma zanimljivo u odnosu na pitanje statusa te zemlje članice Evropske unije i obavezu primene svih dokumenata koji se odnose na sistem obrazovanja, pa onda, naravno, i na inkluziju. Moram vam reći da problema ima i verovatno će ih biti, ali mi zaista imamo dobru volju da pitanja sa kojima se suočavamo rešimo na najbolji način, u interesu deteta, u interesu obrazovanja. Mislim da smo taj odnos pokazali i prema saradnji sa UNICEF i u pripremi zakona, o čemu se malo priča, i prilikom rasprave o zakonu u načelu, kada smo imali Odbor za prava deteta, kada smo prihvatili i jedan broj amandmana, odnosno dogovorili se sa Odborom da, bilo da su ih podneli narodni poslanici, bilo da se formulišu kao amandmani Odbora. Želimo dalje da unapređujemo sistem inkluzije, odnosno, inkluziju u sistem obrazovanja. Ako posmatrate član 18. videćete da se odnosi na školu za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju. Čitanjem samo tog člana možete da izvedete jedan zaključak. Ako pogledate Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja član 98. stav 7. onda bilo kakva sumnja u dobre namere predlagača padaju u vodu. Ovo govorim iz razloga što mnoge stvari koje su zadržane u ZOSO-u, a sećam se i kritika iz 2009. godine, da je zakon suviše preobiman i da reguliše mnogo oblasti i da bi mnoga pitanja trebala da budu sastavni deo ili poseban deo Zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju i Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, tako da smo se našli u situaciji da nađemo jednu sredinu. Možda smo uspeli, možda nismo. Apsolutno stojim na raspolaganju da nismo možda našli meru za to, ali ako pogledate stav 7. člana 98. onda vidite da je ovaj amandman suštinski prihvaćen, jer u članu 7. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja stoji: "U školu za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju mogu da se upišu deca na osnovu mišljenja interresorne komisije za procenu potreba za pružanjem dodatne obrazovne, zdravstvene i socijalne podrške uz saglasnost roditelja". Mislim da ovaj stav 7. Zakona rešava suštinski i ovaj amandman. Apsolutno smo na tragu ovoga što amandman sadrži u drugom delu, jer to već stoji u zakonu. Hvala vam.
Narodni poslanik Saša Milenić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Na osnovu člana 103. reklamiram povredu člana 107. dostojanstvo narodne skupštine. Bojim se, uvažena gospođo potpredsednice, da moje prethodne diskusije niste ozbiljno shvatili, jer nije reč o dnevno-političkim preganjanjima, nego o civilizacijski relevantnim temama kojih smo se dotakli. Tako je i prošlo da se u Domu Narodne skupštine Republike Srbije Aristotel kvalifikuje kao jedan od utemeljivača fašizma, što je zastrašujuće. Samo da ne bi u Domu Narodne skupštine Republike Srbije to ostalo bez… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče ili dovedite u vezu kako to mišljenje o Aristotelu ugrožava ugled Narodne skupštine ili ćete me prisiliti da primenim sve stavove člana 103. Dakle, obrazloženje ne može da bude korišćeno umesto replike. Ako želite repliku, tražite repliku i biće vam data reč, ali zloupotreba Poslovnika je nedopustiva, tako da vas molim da obrazložite u čemu se sastoji narušavanje ugleda Narodne skupštine, jer teško da to možemo sa Aristotelom. Prijavite se ponovo. Izvolite, imate reč.
Zahvaljujem vam se na iskrenosti kada priznajete da vam je teško shvatiti zašto je stavljanje Aristotela učite…
Narodni poslaniče, nije vam dopušteno da govorite šta vi smatrate o tome šta se dešava drugim ljudima. Upozoravam vas da, ukoliko nastavite da zloupotrebljavate prava koja su vam data po Poslovniku, a to je da zloupotrebljavate stav 1. člana 103, da govorite kada niste dobili reč i da se oglušite o propis koji vas tokom člana 103. kroz sve stavove jasno upućuje na koji način treba da obrazložite povredu Poslovnika, ću biti prinuđena da vam, na osnovu člana 3, izreknem i meru opomene. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da se u vezi ovog amandmana složim sa nekom diskriminacijom za koju se navodno zalažu određeni poslanici određene poslaničke grupe, pa i ja sam. Diskriminacija može biti raznorazna. Imao sam želju da upišem školu fudbala u "Partizanu" i "Zvezdi". Međutim, moje tadašnje sposobnosti i sposobnosti mnogih nisu bile takve da smo psihički i fizički mogli da dostignemo taj nivo razvoja u tom trenutku da upišemo školu fudbala u "Crvenoj zvezdi" i "Partizanu". Vremenom neki moji drugovi koji su ostali u takozvanim nižerazrednim ligama su uspeli, zahvaljujući posebnoj pažnji trenera, da dostignu… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, uz puno uvažavanje za sportsku istoriju ja vas molim da govorimo o temi dnevnog reda, a tema dnevnog reda je amandman na član 18. i zakon koji se ne bavi sportskim aktivnostima. Pa vas molim o temi dnevnog reda.
Ja pokušavam na specifičan način to da obrazložim. Očigledno da vi imate dva Poslovnika. Jedan važi za vašu poslaničku grupu, a jedan važi za poslaničku grupu kojoj pripadam. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ima jedan jedini Poslovnik u kome jasno piše da govorite o dnevnom redu. Sportske aktivnosti nisu na dnevnom redu.) Ako govorim o inkluziji ja govorim da su neki moji drugari kasnije zahvaljujući posebnoj pažnji učitelja, nastavnika uspeli da se priključe onima kojima u tom trenutku nisu mogli, u trenutku kad nisu bili dovoljno sposobni, nisu uspeli da se kvalifikuju i nisu uspeli zajedno da startuju, na određeni način su bili diskriminisani. Znači, diskriminacija može da bude pozitivna. Možete nekog da izdvojite, da mu posvetite punu pažnju da u toku svog školovanja dostigne određeni nivo znanja i da se zahvaljujući tom dostignuću i posebnim školama, specijalnim školama uspe da se kvalifikuje i da sa na takav način priključi nekoj deci sa kojom u određenom trenutku nije imao šanse da to uradi. Ukoliko ga pre vremena priključite nekoj grupi, ukoliko ne može sa njima dovoljno da se nosi to može da bude pogubno i za to dete o kome se radi. Dakle, u tom stepenu školovanja ukoliko prerarno uđe u neko takmičenje, a i škola je neka vrsta takmičenja onda to nije dobro ni za samo dete koje se prerano priključi drugoj deci koja su u tom trenutku u nekoj vrsti intelektualne prednosti nad njim. Ne radi se ni o kakvoj diskriminaciji, ni o kakvom fašizmu, a u prilog tome govori šta biva sa tom decom kad dođe do testiranja? Zar i testiranje nije neka vrsta diskriminacije? Znači, ne mogu ni sva deca koja završe osnovu školu da upišu bilo koju srednju školu koju žele, već moraju na osnovu svojih intelektualnih sposobnosti da se posle testiranja, dakle, odgovarajuće provere opredele za škole koje mu u tom trenutku njihovo učenje, njihovo intelektualne sposobnosti dozvoljavaju na osnovu neke provere. Dakle, u potpunosti se slažem sa ovom stranom koja je zastupala taj stav da tu nema nikakve vrste diskriminacije, a posebno nema fašizma, a ja sam posebno uvređen, jer je moj narod i previše puta bio žrtva fašizma da bih morao to da podnesem na način na koji to prezentiram u ovoj Skupštini. Hvala.
Tri minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za raspravu? Narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mislim da vaše obrazloženje nije dovoljno da biste opravdali činjenicu da niste spremni da prihvatite ovaj amandman. Dakle, i citat iz člana Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja decidirano kaže – da može da se upiše. Ono što je suština ovog amandmana jeste, da mi u procesu inkluzije očekujemo iskorak u smislu da omogućimo pravo svakom detetu da se školuje u redovnim školama, a da izuzetno mogu da pohađaju škole za decu sa posebnim potrebama uz određeno mišljenje i saglasnosti itd. Radi se o tome da ukoliko zakonom kažemo da svako dete ima pravo da se školuje u redovnim školama, a da izuzetno može, mi ćemo napraviti iskorak u inkluziji. Ovako ako ostane, ovako kako je sada predloženo mi smo na istom nivou. Dakle, mi pre svega decu upućujemo ovakvom formulacijom na škole za obrazovanje dece sa posebnim potrebama, a samo izuzetno u škole za obrazovanje dece.
Jedan minut i 25 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Milica Vojić Marković, ima reč. Izvolite.
Prosto, moram da reagujem. I to ću da reagujem na način kako su drugi reagovali kada sam ja rekla rečenicu ili stav deca sa posebni potrebama. Nisu oni ni sa kakvim posebnim potrebama, oni imaju iste potrebe kao mi, samo iz zadovoljavaju na drugi način, i ja vas molim da koristimo pravilno.
Dvadeset sekundi iskorišćeno od poslaničke grupe. Da li još neko želi reč u pretresu u pojedinostima na član 18, odnosno amandman koji su zajedno podnele narodne poslanice Gordana Čomić i Maja Videnović? Ako ne, prelazimo na sledeći amandman. Novi naziv člana i novi član 18a. Narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić, Svetislava Bulajić, Radmila Gerov, Miljenko Dereta i Žarko Korać zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 18. dodaju novi naziv člana i novi član 18a. Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Hvala vam gospođo potpredsednice, poštovani gospodine ministre, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju zašto amandman poslanika LDP nije usvojen stoji da je jedini razlog taj što je usvojen amandman poslanika SPS, i navodi se da se radi o suštinski, sadržinski istim amandmanima. Ako je ne samo suštinski sadržina ista nego je ona identična ne vidim razloga, racionalnog razloga zašto je jedan amandman usvojen, a drugi nije usvojen. Dakle, poštovani gospodine ministre, vi ste imali puno saradnika na resornom odboru, kada ste raspravljali o amandmanima. Imali ste mogućnost da vam vaši saradnici pomognu. To su saradnici, pet pomoćnika ministra, dva državna sekretara i jedan samostalni savetnik. Dakle, to je povelika ekipa kada se radi o tumačenju amandmana. Ovi saradnici su mogli da vam ukažu gospodine ministre, na činjenicu, da ukoliko se radi o dva istovetna teksta, dva amandmana vi prosto morate na to da reagujete i na neki način da i jedan i drugi amandman upodobite i na taj način poboljšate tekst samog zakona. U ovom slučaju očigledno je, jer drugog racionalnog razloga nema da ste vi prevashodno imali partijski interes. Dakle, partijski interes je nadvladao nad nekim racionalnim interesom u smislu poboljšanja teksta samog osnovnog zakona, a i prihvatanje više sugestija, istovetnih sugestija različitih poslaničkih klubova. Zaista je tužno kada vidimo da se partijski interes u toj meri promoviše čak i kada se govori o tako stručnim temama, tako bitnim temama kao što je osnovno obrazovanje. Prema tome, zaista bih apelovala na ministra da kada predlaže zakone, kada predstavlja zakone, kada brani te zakone, prevashodno vodi računa o interesima ovog društva. Kada raspravlja, kada razmišlja o amandmanima poslanika takođe da interes društva stavi u prvi plan, jer kako mi možemo imati poverenje u vas gospodine ministre i u vaše ministarstvo, kada na tako nekim zaista malim stvarima pokažete jedno elementarno nepoštovanje poslaničkih predloga, poslaničkih amandmana. Vi ste prosto, mogli da zatražite od jedne ili od druge poslaničke grupe da taj svoj amandman ispravi, jer radi se o razlici samo u tome što je amandman poslanika LDP 18a iza člana 18, a poslanika SPS je ustvari iza člana 23, a nosi broj 23a. Ako ćemo pravo gospodine ministre, 18 je brojka koja prethodi brojci 23, kao što i 18a broju 23a. Prema tome, mi nismo ovde da politički razgovaramo o tekstu, ovde se radi o raspravi u pojedinostima, nego da raspravimo stručno o Predlogu zakona, o amandmanima poslanika koji su predati.
Iskorišćeno je dva minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar.
Hvala. Meni je žao što je koleginica izvukla pogrešan zaključak. Ovo nije amandman SPS, nego narodnog poslanika Vesne Jovicki, kao što vaše amandmane nisam posmatrao kao amandmane LDP, nego amandmane narodnog poslanika Judite Popović. Prihvatili smo neke od vaših amandmana i neke od amandmana poslaničke grupe. Ako pogledate strukturu amandmana koji su prihvaćeni, videćete da je gro od strane narodnih poslanika koji čine opoziciju u ovom cenjenom domu. Broj 18 je pre broja 23, ali postoji i vremenski uslov kada su ti amandmani podneti. Koliko znam, koleginica Jovicki mi je to prenela, da je amandman podnela nakon rasprave koju smo imali u ponedeljak, dan pre načelne rasprave. Možda je kasnije, možda ne, ali po nama, logično je bilo da se amandman nalazi na ovom mestu. Ako smo pogrešili, izvinjavam se, ali uopšte nije bilo reči ni o kakvoj političkoj dimenziji, nego kako ste i sami primetili, o mestu gde se taj amandman nalazi. Suština je da smo prihvatili to rešenje. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Hvala. Poštovani gospodine ministre, u stvari ste potvrdili moju tezu. Radi se o tome da vi jeste usvojili amandman poslanika iz SPS. Mi jesmo poslanici u ovom parlamentu, ali mi pripadamo različitim poslaničkim klubovima i različitim strankama. Vi to ne možete da razdvojite, ulogu poslanika i ulogu poslaničkog kluba, odnosno stranke. To jeste tako, ma šta vi rekli o tome da niste imali prevashodno pred sobom taj neki partijski interes, odnosno neku partijsku privilegiju kada ste odlučivali o amandmanu. Očigledno je da se radi o tekstovima koji su apsolutno identični, čak i naziv iznad teksta amandmana je identičan i onog iz poslaničkog kluba SPS i onog iz poslaničkog kluba SPS. Prema tome, niste dali pravi razlog zašto ste odlučili da jedan usvojite, a da drugi koji je identičan ne usvojite.
Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković.
Hvala. I ranije se dešavalo da se podnose istovetni amandmani, pa nikada niko nije ovoliko plakao za nekim amandmanom i optuživao bilo koga da zato što je ministar iz te partije, da se usvajaju amandmani poslanika iz te stranke. Mislim da za razliku od onih kojima ništa ne valja, koji kritikuju sve živo, pošto spominje SPS, interes SPS je da se donesu što bolji zakoni, što kvalitetniji. Mi kao poslanička grupa, a to građani Srbije najbolje vide kada diskutujemo i kada pričamo samo ono što je na dnevnom redu i ne učestvujemo u nekim besmislenim raspravama i besmislenim diskusijama. Koleginici Juditi samo mogu da kažem da je bila potpredsednik u prošlom mandatu i mislim da mi nemamo poslaničke klubove, nego poslaničke grupe. Samo to je dokaz da je rasprava samo čisto da bi se nešto pričalo. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je minut i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, radi se o tome da smo našim amandmanom u stvari predvideli unapređivanje obrazovno-vaspitnog rada, povećanje kvaliteta i dostupnosti obrazovanja i vaspitanja. Drago nam je što su i drugi poslanici i drugi poslanički klubovi, odnosno poslaničke grupe, kao što kolega kaže, prepoznali potrebu da se unapredi obrazovno-vaspitni sistem, kao i njegov kvalitet i dostupnost obrazovanja. Oko toga se slažemo. Dakle, ovde nema neslaganja oko tekstova amandmana. To očigledno predstavlja zajednički politički interes i SPS i LDP i oko toga nemamo nikakvih zamerki. Štaviše, podržavamo što ste se pridružili našoj politici što se obrazovanja tiče, što se vidi iz ovog člana 18a koji smo predložili kao amandman. Međutim, problem je u tome što se ponovo favorizuju određene partijske radnje, odnosno određene partije kada se odlučuje o amandmanima. To se jako lepo vidi iz toga što je usvojen jedan, a drugi nije usvojen. Vi ste jako lako to mogli da rešite. Štaviše, postoji jedan dogovor, ukoliko se radi o amandmanima istovetnog teksta, da se prosto usvoje svi ti amandmani i nema nikakvih problema da se u tom smislu odlučuje od strane vlade, odnosno resornog ministarstva, kada je i ovo slučaj. Podvlačim, očigledno je da smo našli zajednički interes ovog društva da unapredi obrazovanje, da mu poboljša kvalitet i dostupnost. To jeste najbitnije.
Reč ima ministar.
Hvala. Kada je reč o favorizovanju, onda sam prilikom usvajanja amandmana favorizovao predstavnike onih poslaničkih grupa koji čine skupštinsku manjinu ili su deo opozicije. To je faktičko stanje, jer sam odbio mnogo amandmana koje su predložili predstavnici skupštinske većine. Sada sam proveravao sa kolegom. Ova dva amandmana se razlikuju samo u jednoj reči. Amandman koji sam prihvatio je istovetan sadržaju odredbe koja je deo Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju. To je jedino što razlikuje ova dva amandmana. Ostaje nam da vidimo ko je od koga prepisivao i zbog čega. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Hvala. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, niste odgovorili, gospodine ministre, niste obrazložili razlog odbijanja amandmana poslanika LDP. Vi ste i sada pokušali na neki način da smanjite značaj onoga što ste uradili, jer vi jeste favorizovali poslaničku grupu SPS. Samim tim što ste izašli sa ovim mišljenjem, sa ovim prihvatanjem amandmana, a pri tom danas govorite o nekom prepisivanju, izvinite, ako ništa drugo, ovo jeste neka vrsta i malicioznosti prema onim poslanicima čiji ste amandman odbili. Podvlačim, ne radi se suštinski o tome da li se mi protivimo da ste vi usvojili amandman poslanika iz SPS, nego se radi o tome da smatramo da ste vi favorizovali poslanika koji potiče iz iste vaše stranke, a sve to na uštrb poslanika iz LDP. Samo se o tome radi.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem. Veoma kratko ću, u nekoliko rečenica. Ministar je rekao, kada je reč o konkretnom amandmanu, da postoji razlika, pa makar ta razlika bila i u jednoj reči. Maločas je ovde govoreno o političkom interesu. Kada je reč o temi o kojoj danas govorimo i o kojoj smo govorili tokom jučerašnjeg dana, o kojoj ćemo govoriti tokom sutrašnjeg dana, mi tu ne vidimo politički interes kao poslanički klub. Mi tu vidimo nešto što jeste opšti interes. Opštini interes građana i interes svih nas u ovoj sali treba da bude da usvojimo kvalitetne zakonske predloge i da na taj način unapredimo sistem obrazovanja u Srbiji. Još jednom vas molim, nemojte jednu ovako važnu temu o kojoj govorimo ovih dana da svodimo na nivo dnevno-političkih tema. Nije ni vreme, nije ni mesto. Što se tiče SPS, a mi smo duboko ubeđeni, nema ovde favorizovanja određenih poslanika kada je reč o zakonskim predlozima. Reći ću u ime poslaničkog kluba SPS da nam je nebitno čije je autorsko pravo nad nekim amandmanom. Spremni smo da prihvatimo i amandman opozicije ukoliko je kvalitetan i ukoliko će on u kvalitetnom smislu popraviti zakonske predloge o kojima danas govorimo. Važno je da ostvarimo onaj zajednički cilj, a to je unaprediti sistem obrazovanja u Srbiji. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Miletić Mihajlović ima reč. Izvolite.
Još jedan aspekt. Pozicija predloženih amandmana nije ista, 19 i 23a. Ovo što je ministar prihvatio mislim da je prirodno mesto tog amandmana koji je prihvaćen jer ovde se govori o programima. U članu 23. govori se koji su programi u pitanju a prihvaćeni amandman kaže – model centar je škola koja unutar školskih programa ostvaruje i druge programe. Ovde je reč o tipologiji programa i prirodno je mesto, po mom mišljenju, tog amandman tu gde je stavljen 23a. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 55 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li se još neko javlja za reč u raspravi u pojedinostima na amandman na novi član 18a? (Ne) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne) Narodna poslanica Ana Novković podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 19. doda novi član 19a. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Ana Novković ima reč.
Imala sam istovetan amandman vezano za model centre i ne mogu da kažem da mi je krivo što je prihvaćen amandman koleginice Vesne a ne amandman poslanika URS, meni je važno da u zakonu postoje model centri. Jedino bih skrenula pažnju ministru da ne mislim da je iko od ikoga prepisivao, već da među poslanicima zaista postoje kvalitetni prosvetni radnici koji žele da unaprede ovaj zakon i obrazovanje. Drago mi je što su uvedeni model centri jer baš među osnovnim školama imamo jako puno škola koje su primer dobre prakse i da nisu uvedeni model centri mislim da bi bila napravljena velika nepravda prema ovim školama. U njima se, u preko 200 škola, realizuje program – Škola bez nasilja i upravo je realizacija ovog programa doprinela da se ovaj problem ne zanemaruje, da ne guramo glavu u pesak, već da se radi na njegovom rešavanju. Mogu vam reći da u tim školama imamo zaista dobre rezultate. U mnogim školama inkluzija je odavno uvedena i prosto njihovo iskustvo bilo je dragoceno upravo ostalim školama. Kada je inkluzija uvedena, ja sam već rekla, nastavnici su imali određene dileme, strahove, itd. Bili su potpuno bez podrške i upravo iskustva iz ovih škola su im bila najdragocenija. Takođe, pomenula bih i škole kao centre obrazovnog turizma, koje daju veliki značaj i šansu školama u ruralnom turizmu. Model centri će imati višestruku korist. S jedne strane, to će biti negde priznanje i nagrada za sve one prosvetne radnike koji su razradili primere dobre prakse. Mi u URS smo stava da svaki kvalitetan rad treba da bude nagrađen i adekvatno vrednovan. Korist će imati i nastavnici u drugim školama, jer će imati priliku da neposredno uče na primerima dobre prakse. Iskustvo nam govori da u stvari nastavnici najlakše primenjuju kada vide da je nešto u drugoj školi u neposrednom radu dalo dobre rezultate. Naravno, višestruku korist imaće i učenici, jer će na jedan kvalitetniji način moći da stiču znanja i veštine. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Uvaženi gospodine ministre, baš kao i koleginica Ana Novković, i ja želim da čestitam na spremnosti da se prihvati predlog vezan za model škole i nemamo nikakav problem u URS s tim što ste ga prihvatili kao predlog u formulaciji poslaničke grupe SPS a ne u formulaciji poslaničke grupe URS, odnosno koleginice Ane Novković. Svejedno je, jer je jednako ispravna tendencija da se pojam uzoritosti shvati i implementira kao vrlo bitan momenat pedagoške prakse i nastavnog procesa u školi. Jer, kad izostane uzoritost i izdvajanje, onda su moguće situacije koje deluju pogubno, prvo na školu i školsku komunikativnu zajednicu, a kasnije i na širu društvenu zajednicu, pa se zbog zanemarivanja izdvajanja na osnovu uzoritosti mogu desiti i takvi paradoksi da vam pri najvišoj raspravi o obrazovanju, zakonima o osnovnom obrazovanju, na najnadležnijem mestu, recimo, zalepe etiketu da ste fašista jer koristite terminologiju Bine-Simonove skale koja je institucija razvojne psihologije i pedagogije ili da vam prilepe etiketu da ste fašisoidni jer se pozivate, ni manje ni više nego na Aristotela, koji je valjda, čujemo, sasvim inovativno, jedan od preutemeljivača nacizma, bože me prosti, a da ne možete ni da prigovorite da je to uvreda Narodne skupštine Republike Srbije. Vraćanjem uzoritosti u sistem osnovno-školskog obrazovanja vraća se obrazovanost kao, ne samo etiketa, nego norma i predmet poštovanja. Svakako to podržavamo, bez obzira na činjenicu da je prihvaćena formulacija ne po ovom amandmanu već po istovetnom prethodnom amandmanu SPS.
Iskorišćeno je dva minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Izvinjavam se koleginici Ani Novković, s obzirom da je podnela amandman, minut i 10 je iskorišćeno. Dva minuta ima pravo na obrazlaganje amandmana. Pogrešno sam rekla. (Narodni poslanik Ana Novković, s mesta: Da li mu oduzimate od ovlašćenog predstavnika?) Narodni poslanik Saša Milenić je iskoristio vreme ovlašćenog predstavnika, a vi ste imali, mojom greškom izgovoreno, tri minuta i 10, ne, nego je minut i 10 i sada dva minuta i 15 narodni poslanik Saša Milenić. Da li se još neko javlja za reč u pretresu po ovom amandmanu? (Ne) Na član 21. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Narodna poslanica Milica Vojić Marković ima reč. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je amandman na član 21. koji se nalazi u trećem poglavlju zakona – Ciljevi i ishodi osnovnog obrazovanja i vaspitanja i odnosi se na ciljeve osnovnog obrazovanja i vaspitanja. U tački 1. kažete da je jedan od ciljeva pun i usklađen intelektualni, emocionalni, socijalni, moralni i fizički razvoj svakog deteta i učenika, a u skladu sa njegovim uzrastom, razvojnim potrebama i interesovanjima. Moja intervencija je tu bila pre svega zbog toga što vi tu uvodite dva pojma – dete i učenik, čime zapravo zbunjujete one koji budu ovaj zakon čitali i trebali da ga primenjuju. Vaše obrazloženje u tom delu mogu da razumem jer govorite i o tom tzv. nultom razredu, koji je takođe deo ovog sistema obrazovanja i iz tih razloga, zbog uzrasta tog deteta, koristite pojam dete. Vi u članu 54. ovog zakona kažete da dete upisom u prvi razred stiče svojstvo učenika. Moja intervencija je bila u tom pravcu, s tim što mogu da razumem ovo što ste u obrazloženju napisali, kao nešto što je u redu i suprotno je onom što sam ja tražila amandmanski. Ali, sada nailazim na zid ćutanja kada je obrazloženje u pitanju, a tiče se drugog dela ovog mog amandmana. Pod tačkom 11, ciljevi osnovnog obrazovanja i vaspitanja, kažete da je jedan razvoj svesti od značaja i održivog razvoja zaštite i očuvanja prirode i životne sredine, ekološke etike i zaštite životinja. Zbog ovog "zaštite životinja", ja naročito ne bih napadala ovo što ste napisali, jer mi se to dopada, ali negde se terminologija u ovoj oblasti zaštite životne sredine se strašno menja u odnosu na širinu pojma. Gospodin Radović bi me, možda, i podržao u ovom amandmanu i zbog toga smo mi, a na osnovu i toga kako nam se zove ministarstvo koje se bavi tim, intervenisali i smatramo da ta tačka treba da glasi, znači 11. – razvoj svesti o značaju zaštite životne sredine, održivom razvoju i racionalnom korišćenju prirodnih resursa. Pod tim je sve ovo što ste vi ovde napisali, samo je malo drugačije napisano. Znam da ovde u Vladi nema baš mnogo razumevanja za ovu oblast. Vidim da će se u onom delu, gde se govori o rebalansu,naročito štedeti u ovoj oblasti. Ne znam šta će se štedeti kada je propisano 0,2% budžeta, ali barem da uđe u obrazovanje da ćemo naše učenike učiti ovome, a ne, kako ste rekli ovde, zaštiti i očuvanju prirode i životne sredine, pa i priroda je deo životne sredine. Moram da vas ispravim, gospodine ministre. Hvala.
Iskorišćeno je 55 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
U članu 22. se govori o ishodima obrazovanja i vaspitanja. Ovaj predloženi amandman ima nekoliko delova, ali ja ću se zadržati na tački 9, gde vi predlažete da je jedan od ishoda da će učenici biti spremni da prihvate izazove i promene uz odgovoran odnos prema sebi i svojim aktivnostima. Mi predlažemo da ta tačka glasi – da će biti spremni da odgovore na izazove u skladu sa svojim znanjima i stavovima. Verovatno zvuči slično, ali nije. Jedno je da ishod bude da budete spremni da prihvatite izazov, a druga je da budete spremni da odgovorite na izazove i probleme. Kada sam ovo pročitala malo mi je zvučalo defetistički. Ne možemo samo da prihvatimo izazov, već moramo da obrazujemo i vaspitavamo učenike budu spremni da se uhvate u koštac sa problemima, odnosno izazovima i da ih što uspešnije rešavaju u skladu sa svojim mogućnostima i stavovima. Hvala.
Da li još neko želi reč?(Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Šajn. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Vesna Jovicki podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 23. dodaju novi nadnaslov i novi član 23a. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman zajedno su podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Htela bih da se zahvalim što ste prihvatili naše amandmane. Bilo bi bolje za decu, za učenike, za roditelje, za nastavnike, za ceo obrazovni sistem da ste prihvatili još nekoliko amandmana, ne samo naših. Ovo je trenutak da kažem nešto što me vrlo interesuje, a nekako se zanemaruje. Mi sedimo u ovoj sali i govorimo o ovome što jeste jako važno, ali deo tog istog jeste to što se događalo ovih dana sa testovima koji su se pojavljivali ranije. Sada, ministre, imate u medijima vest da u osnovnoj školi "Svetozar Marković" nude materijalni dokaz toga da su testovi iz srpskog jezika bili dostupni učenicima pre polaganja ispita. Zanima me, ne govorim to pežorativno, da li će i oni biti poništeni, kao što je matematika, jer je nađen materijalni dokaz, ili ćemo prisustvovati nekom novom obrtu? Vrlo je važno to što mnogi roditelji zovu i traže, komentarišu taj deo ispita iz srpskog jezika, gde je bilo mogućnosti za neku decu da dođu do toga, a da neka deca rade na osnovu onoga što su naučila. Mogli bismo da čujemo taj komentar zato što imamo poziva oko toga. Hvala.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Hvala, koleginice, na pitanju. Mislim da MUP proverava sve elemente ili sve činjenice vezane za informacije koje su dobijene o mogućoj zloupotrebi prilikom polaganja testa iz srpskog jezika pre dva dana. Ono što, kao resorni ministar, mogu da kažem i da obavestim vas prisutne i javnost jeste da smo jutros od školskih uprava dobili preliminarne rezultate testa iz srpskog jezika, koji pokazuju da su rezultati u proseku lošiji od prošlogodišnjih. U gradu Beogradu prosek ocena je 14,5, u stvari u školskoj upravi Beograda, izvinjavam se. U Leskovcu je 11,38, u Novom Sadu je 12,5, u Užicu je oko 11, u Jagodini je 12,5, u Kragujevcu je 11,46, u Nišu je 13,0, u Kruševcu je 11,8, u Valjevu je 12,63, u Kraljevu je 12,5, u Čačku je 12, u Somboru je 12, u Zrenjaninu je 12, u Zaječaru je 11,5, u Požarevcu je 12, u Kosovskoj Mitrovici 10,5 i u Ranilugu je 10,05. Na nivou Republike Srbije, prema preliminarnim rezultatima, iznosilo bi 12,12. Prošle godine je bilo 13,27, a godinu dana pre 14,1. Ovi rezultati pokazuju da niti je test bio lak, kako se tvrdilo, niti da je bilo prepisivanja, kako se takođe tvrdilo. Da je test bio lak, prosek ocena bi bio veći. Da je test prepisivan, prosek ocena bi bio veći. Ono što nije dobro, ni za nas u sistemu obrazovanja, ni objektivno za zaposlene, jeste informacija da je u pojedinim školskim upravama broj odličnih ocena manji od broja vukovaca koji su u tim školama ili školskim upravama, što otvara jedno drugo pitanje – kvaliteta učenja. To je nešto čime ćemo se pozabaviti u budućnosti. U svakom slučaju, hvala vam na ovom pitanju. Mislim da javnost treba da zna ove podatke. Kada MUPsprovede istragu i utvrdi sve činjenice, naravno, mi ćemo biti obavešteni, pa ćete i vi biti obavešteni, ko je od učenika, ako je bilo i ko je bio, i koje prepisivao, i kako se desilo i na koji način, ko je ukrao, ko je falsifikovao. Saznaćete sve stvari. Ništa nećemo staviti ispod tepiha ili na stranu. Javnost treba da zna sve stvari vezano za polaganje ispita zato što je reč o važnoj stvari za obrazovanje i naravno za decu i za njihove roditelje, ali ovi rezultati preliminarni govore nešto drugo u odnosu na tezu koja se pokušala nametnuti u javnosti. Mogu da vas obavestim još o jednoj stvari. Izlaznost iz predmeta – srpski jezik u ponedeljak je bila 98,73% svih đaka osmih razreda koji su polagali prijemni ispit iz srpskog jezika, odnosno maternjeg jezika. Danas je polagana matematika, biće završeno za 30-ak minuta. Prema podacima školskih uprava, izlaznost na današnjem testu je 98,53%. Videćemo kakvi će biti rezultati. O rezultatima o tom potom. Hvala vam.
Narodna poslanica Milica Vojić Marković. Pravo na repliku.
Hvala. Izgleda da se vi i ja ne razumemo. Vi mi kažete da ne sumnjate da su rezultati validni zato što su loši, da to što je nešto loše pokazuje da je ovaj sistem funkcionisao, to ne znači to. Ako ljudi u nekim školama tvrde da postoje materijalni dokazi i to javno objave, onda oni verovatno stoje iza toga. Drugo, kada sam govorila i o regularnosti, govorila sam i o tome da vam je, recimo, u Pirotu rađen drugi test od onoga koji ste vi pročitali na televiziji. Da li je regularno onda i to? Da li i to spada u oblik regularnosti? Prosto ne razumem, pošto se tu onda pojavljuju različite stvari. Znači, svaka školska komisija može da čuje ono što ona želi, da radi taj test. Tu ima mnogo neregularnosti, pa smo zbog toga hteli da te neregularnosti razjasnimo. A to što su rezultati loši, to pokazuje mnogo što šta i o tome ćemo govoriti kasnije, kada budemo govorili o nacionalnim testiranjima i ostalim stvarima i našim amandmanima. Rezultati su loši zato što im priznamo jedne godine da se Jovan Jovanović Zmaj piše malim slovom, rezultati su loši zato što tražimo izgovore da nešto nije pisano ili pismeno, kako želite da kažete. Zato su rezultati loši. Moramo da stavimo tačku i da kažemo šta je sada, kako ćemo od danas raditi, da bi rezultati bili bolji. Slušam moje kolege koje mnogo puta govore danas ovde - prosvetni radnici su izneli ovo, prosvetni radnici su izneli ovo. Jesu, najveći broj prosvetnih radnika je izneo mnogo što šta, ali to što su prosvetni radnici izneli pokazuje da sistem ne funkcioniše, jer da sistem funkcioniše, onda svako u tom sistemu imaju svoj zadatak koji, kad ne ispuni, imao bi odgovornost za to. S druge strane, neko sam ko je obilazio škole koje ste nam vi dali kao predloge da bismo videli kako se inkluzija sprovodi u mnogim škola, dakle i one koje su primeri dobre prakse i one koje imaju jako mnogo problema. Mogu da vam kažem da sam čula takve strašne stvari koje javno ne bi smela da izgovorim, od istih tih kolega. Hvala vam.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Što se mene tiče, Vojić Marković, slobodno ih u javnosti saopštite. Mi ne možemo pobeći od naše stvarnosti, koliko god ona bila dobra ili loša, jer sve moramo reći da bi problem identifikovali i da bi onda predložili način rešavanja. Jutros sam u jednoj informativnoj emisiji rekao, što mislim da stvarno, razmišljam koju kvalifikaciju da upotrebim, što nije primereno prosvetnom radniku, da ako ima dokaz da je neko prepisivao, umesto da taj dokaz da direktoru ili da ponese Ministarstvu unutrašnjih poslova, ili direktor da ponese u Ministarstvo unutrašnjih poslova, dato je listu, jer se mislilo da će se time problem sakriti. Ne, neće. Direktor je već bio obavestio Ministarstvo unutrašnjih poslova. Šta da ja mislim o tom nastavniku, još ako on predaje sociologiju i kako će on predavati i učiti decu o moralu i osnovnim stvarima, ako ne poštuje svoje obaveze koje ima, a bio je supervizor jednog procesa sprovođenja ispita iz srpskog, odnosno maternjeg jezika? Šta da mislim? Ili o sindikatima koji pozivaju roditelje da ne šalju svoju decu u škole. Njihovo je pravo da traže ostavku ministra, to im niko ne može zabraniti, ali da pozivaju decu i roditelje, odnosno roditelje da njihova deca ne idu u školu i decu da ne idu u školu, to je sramota. To su nama prosvetni radnici. Kao i u vreme štrajka, kada su branili deci da uđu u škole, da bi ostvarili svoje pravo. To da neće da drže čas, u redu, jer tačno postoji zakon i obaveza utvrđena zakonom, ali da brane deci da uđu u školu, to je naša stvarnost. Zato ovo ne smemo zataškati, nego otkriti ko je falsifikovao i ukrao testove iz matematike, zbog čega smo mi bili prinuđeni da pomerimo to polaganje za jedan dan. Evo, 98,53%, znači da su deca i roditelji svesni, od nekih koji rade u prosveti pozivaju na bojkot ispita iz matematike. Ali, to je Srbija i to je naša stvarnost i protiv toga moramo naći neko rešenje. Od ničega niti želimo, niti možemo pobeći. Želimo da utvrdimo sve činjenice, ne samo za ovaj ciklus polaganja završnog ispita, nego za sve stvari vezane za obrazovanje. Za mene, nažalost, ovi loši rezultati nisu iznenađenje, zato što su deca godinama unazad učena da ne razumeju ono što uče, nego su se spremali samo za završni ispit šest meseci iz zbirke koja je šest meseci unapred poznata i celo drugo polugodište osmog razreda se pretvorilo u to da se što bolje nauči gde će biti zadatak, odnosno na kom je mestu zadatak za koga se unapred znalo da će biti na tom završnom ispitu. To je ceh koji sada plaćamo. Tri godine za redom smo menjali, ove godine imamo 75% nepoznatih zadataka, 25% relativno poznatih, iduće godine biće svi nepoznati. Kada policija utvrdi ove činjenice i kada oni koji su krali testove i falsifikovali budu kažnjeni, to će biti jasan znak da se to pitanje rešilo i da se više neće ponavljati. Unutar obrazovnog sistema imamo i te kako mnogo da radimo na njegovom unapređenju i dobrodošli su saveti, predlozi svih koji žele da sistem bude unapređen i koji u prvi plan stavljaju decu i njihove interese, a ne svoje pojedinačne interese. Verujte mi, kao što ste vi pomenuli, ima mnogo priča iz različitih sredina koje mi pokušavamo da proverimo, da utvrdimo tačnost, pa da preduzmemo odgovarajuće mere koje nisu u skladu sa onim što bi trebalo da bude sadržaj procesa izvođenja nastave ili deo obrazovnog procesa u Republici Srbiji. Hvala vama što ste bili deo te ekipe koja je posećivala ove škole i primedbe, ukoliko ih imate, znate i sami da je za nas dobrodošlo da pokušamo zajedno da rešimo. Hvala vam.
Narodna poslanica Milica Vojić Marković, pravo na repliku, dva minuta.
Samo ću kratko odgovoriti. Napravićemo javno slušanje, kao što smo napravili i prvi put, gde će biti pozvani predstavnici svih ministarstava koji treba zajednički da sprovode inkluziju i onda ćemo predstaviti rezultate tog našeg malog tima. Sa druge strane, izgleda da me niste najbolje razumeli. Ovo što sam konstatovala, nisam želela da izazovem da vi sada pričate o štrajku, o prosvetnim radnicima i ostalom. To traži ozbiljnost, to traži jedno objektivno ocenjivanje tog dela sistema koji se zove – nastavnici. Tražim od vas ozbiljnost, gospodine ministre, o tome gde je vaša uloga u tome što mi recimo dan danas, iako smo trebali da pričamo o tome kako će se sprovoditi mala matura po nekim drugim programima, odlažemo to pitanje za neko drugo vreme. Tu je vaša odgovornost. Sa druge strane, moram da vam kažem da postoji odgovornost kada su u pitanju loši rezultati, a slučajno je to moja materija, pa sam vrlo pedantno gledala kako izgledaju svi ti testovi. Ako pogledate kako izgleda gradimo u osnovnoj školi iz srpskog jezika, vidite da preko 60% jeste gramatika, a da je književnost u tom delu mnogo manja. Ako stavite u test u tom odnosu 17 pitanja iz književnosti da prepoznaju, znajte da ćete dobiti rezultate koji nisu adekvatni. Vrlo je ovo ozbiljno i delikatno pitanje o kome treba stručno razgovarati i zaista sve stvari staviti na svoje mesto, pa onda da vidimo šta su nam uzroci, a šta su posledice. Hvala vam.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Koleginice Vojić Marković, apsolutno podržavam vaš predlog, da to bude predmet javnog čitanja i da o tome razgovaramo, jer stvari koje ste pomenuli su delo struke, to ne radi ministar. Sistem je tako koncipiran da imamo dva zavoda, Nacionalni prosvetni savet i ministarstvo koje je odgovorno za sve, a stručni ljudi rade ovaj deo posla, kao što su i ljudi iz Zavoda za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja napravili ovaj test. Apsolutno sam za to da struka razgovara o svim pitanjima koja sta vi pomenuli i drugim koja su potrebna da se sistem unapredi.
Da li se još neko javlja u raspravi po amandmanu na član 24? Narodni poslanik Janko Veselinović, Izvolite.
Predsedavajuća, javljam se u istom tonu. Dakle, malo proširena tema koja se tiče aktuelne situacije, vezane sa činjenicom da sada imamo informaciju da su testovi iz srpskog takođe bili dostupni onima koji su mogli da ih kupe. Imamo i informaciju da je direktor osnovne škole "Svetozar Marković" obavestio komisiju o tome i da još uvek nisu dobili odgovor. U tom smislu, na neki način ovo demantujem ministra da o tome nisu bili obavešteni. Sa druge strane, ministar je rekao da je izlaznost bila 98,53. Ovo me malo više podseća na ovu priču oko izlaznosti na izborima itd. Nikad se nije postavljalo pitanje izlaznosti dece na testove. Sa druge strane, pozivanje da deca ne izađu na testove, slažem se da nosi sa sobom veliku odgovornost i jeste vrlo diskutabilno šta činiti u toj situaciji. Sa jedne strane imate činjenicu da izlazite na ispit, na test u neravnopravnom položaju, znate da neke vaše kolege sa kojima ste zajedno išli u razred imaju već rešena pitanja, a druga mogućnost je da ostanete kući i da ne idete iduće godine u školu. U tom smislu, mislim da su oni zbog toga izašli danas na ispit i da jednostavno nisu hteli zbog greške sistema da ostanu van škole naredne godine.
Prošlo je dva minuta.
Nije replika, koristim vreme poslaničke grupe.
Dobili ste pravo na repliku, s obzirom da je i narodna poslanica Milica Vojić Marković imala repliku, ali u redu.
Ona je govorila po amandmanu i govorila je o ovoj temi.
Ne, bile su replike između nje i ministra, ali u redu, nastavite onda od vremena poslaničke grupe. Izvolite.
Sa druge strane, ministre, branite prilično neodbranjivo. Zaista ne bih voleo da sam u vašoj ulozi danas. Razumem vas sasvim kao čoveka. Vi kažete da su loši rezultati na testovima, što znači da nije bilo, kao konkluzija, previše rešenih testova i da nije bilo previše kupovine testova. Mogao bih da postavim dve premise i jednu konkluziju na isti način, a to je da je manji broj dece kupio testove, da veći broj dece nije kupio testove i da je zbog toga rezultat na ispitima lošiji. Moguća je i ta pretpostavka i vi ne odbacujete tu mogućnost. Međutim, sada vas pitam u ime poslanika DS, u ime svih poslanika, ali pre svega u ime dece i roditelja njihovih, šta će se desiti ako vi utvrdite, a po svemu sudeći da to neće biti tako daleko, da je bilo i nepravilnosti kod polaganja srpskog jezika? Ako se poslužimo terminima iz oblasti biračkog prava, ako imate jedan nevažeći listić više, vi bi trebali da poništite izbore na tom biračkom mestu ili na celoj izbornoj jedinici. Šta će se desiti, ovo sada ozbiljno pitam, ako se pokaže da su neka deca imala rešene testove, a da neka nisu? To znači da imate neregularno polaganje srpskog ispita. Znači li to da 70 hiljada dece, 140 hiljada njihovih roditelja treba narednih dana da čeka vašu istragu, odnosno istragu MUP, strepeći da li će biti ponavljan ispit iz srpskog jezika? Možda ćete vi doneti odluku da ne ponavljate taj ispit, ali vi ćete imati neregularan ispit u celosti. Vi u tom smislu kao cela Vlada snosite odgovornost. Neću ulaziti da li je to odgovornost ministra, policije, obrazovanja ili predsednika Vlade ili prvog potpredsednika Vlade, pošto vidim da su na neki način specijalci pratili te testove danas. Dakle, pitam vas šta će se desiti ako se utvrdi da je bilo nepravilnosti i sa srpskim, pošto je to već prošlo vreme koje ne možemo vratiti? Da li će oni opet polagati? Da li oni mogu da idu svojim bakama i dekama, jer teško da će ići na more? Za to su se potrudili vaše kolege ministri iz oblasti finansija, privrede itd, jer retko ko danas u Srbiji ima para za more. Molim vas da date odgovor na ovo i da pođemo od ove pretpostavke koju sam ja dao – šta ako se pokaže da je bilo nepravilnosti sa srpskim i ako deca budu opet morala da polažu srpski jezik? Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Veselinoviću. Ako imate neki podatak koji će pomoći da se razreši pitanje da li je bilo prepisivanja tokom srpskog, bilo bi dobro da to dostavite MUP, bilo koju informaciju koja bi bila dragocena da utvrdimo činjeničko stanje. Juče sam rekao i ponavljam ponovo da se nama kao ministarstvu za to polaganje ispita prijavilo nekoliko roditelja i jedna novinska kuća. Kolega Kostić, koji je predsednik komisije, dodaje da dok se izvodilo polaganje ispita iz srpskog jezika nije bilo nikakvih informacija. Nakon toga su se pojavile informacije. Mi smo tražili da se sve to dostavi MUP, Upravi kriminalističke policije, da bi se utvrdile činjenice, jer postoji razlika pre i posle. U 12,30 časova kada direktor škole dobije ključ za rešavanje zadataka koji su bili tog dana na testu, praktično od tog trenutka postoji mogućnost da svi testovi budu dostupni, jer onda se ocenjuje ono što su radili u jednom od tri testa koja su u školi. Komisija koju vodi kolega Kostić će ceniti sve dokaze koje bude dobila. Oni će doneti odluku. Informaciju koju ste vi pomenuli, mi smo čuli kao usmenu informaciju od direktora škole, a ne kao pismenu. Kolega Kostić kaže da oni kao komisija nisu dobili takvu vrstu informacije, pa nisu mogli dati povratni odgovor. Nama je stvarno stalo da se utvrdi ko je ukrao testove i falsifikovao, jer to je krivično delo i krivac mora da bude kažnjen, da ne ispaštaju deca, da oni ne budu krivci za ono što se desilo i za motive koji su doveli do tog sramnog čina krađe testova ili falsifikovanja. Govorim o matematici jer su tu dokazi postojali. O srpskom jeziku, o maternjem jeziku mi nismo dobili bilo kakav dokaz. Ukoliko neko to poseduje, bilo bi logično da to dostavi MUP, Upravi kriminalističke policije, da oni utvrde da li je reč o falsifikovanim dokumentima i kako je ta osoba došla do njih, kako ih poseduje i, naravno, na osnovu toga će se izvesti odgovarajući zaključak. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, pravo na repliku. Izvolite.
Ministre, hvala na pozivu za saradnju. Podsećam vas samo da u pravljenju testova, njihovoj distribuciji i, na neki način, izradi tih testova učestvuju, pre svega, ljudi koji su na platnim spiskovima države Srbije, dakle, pre svega vašeg ministarstva, MUP, zaposleni u školama koji dele te testove deci i mnogo ste bliže vi tim ljudima i vaši ljudi koji su šefovi, direktori itd, pojedinih odeljenja, nego mi poslanici. Mi smo ovde ovih dana na neki način raspravljali o setu zakona iz oblasti obrazovanja, o budućnosti ove naše škole, osnovnog i srednjeg obrazovanja. Nismo baš mogli biti svuda na terenu. Međutim, mene ova informacija sasvim ne zadovoljava, da ste vi dobili, odnosno Komisija, usmenu informaciju, da niste dali odgovor zato što je to verovatno neodgovarajuća forma. Zar nije mogla Komisija pismeno da se obrati, ako je već potrebna ta forma, tom direktoru ili direktorici OŠ "Svetozar Marković", kako biste imali pravi dokaz? Da nije bilo, možda – hajde da na pravimo još jedan eksces, još veći problem Ministarstvu i državi? Da se nije pokušalo možda to zataškati? Mislim da to nije cilj, gospodine Obradoviću. Možda ne bi bilo ovog sa matematikom, da se na srpskom to uradilo na vreme.
Dva minuta. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima ministar Žarko Obradović.
Gospodine Veselinoviću, vi ste izneli odgovarajuće tvrdnje. Samo sam zamolio da date dokaze za te tvrdnje i ništa drugo. Isto važi za sve ostale koji poseduju neki dokaz, dobro bi bilo da nam dostave, da utvrdimo šta je istina o celoj toj priči polaganja srpskog jezika. Bio sam u obavezi, koleginica Vojić Marković je postavila pitanje, odgovorio sam na to pitanje. Možemo sada izvlačiti različite zaključke u odnosu na to, ali kada budemo dobili pojedinačne rezultate unutar škola, videćemo i kako su unutar pojedinih škola đaci uradili te zadatke. Sve pre toga je prejudiciranje stanja stvari. Ja sam u situaciji danas da vama, kao poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije, saopštim podatke koje smo dobili od školskih uprava. Da li oni vas zadovoljavaju ili ne zadovoljavaju, kakav ćete vi zaključak izvesti, to je vaše pravo. Ali, nama iz Ministarstva ne može biti gore nego što jeste, jer smo unapred osuđeni za nešto što nije deo našeg posla. Niti mi pravimo testove, niti ih štampamo, niti ih distribuiramo, niti se od strane nas iz Ministarstva ti testovi dele đacima, a krivi smo za sve. Sada mi hoćemo da utvrdimo činjenice – ko je ukrao testove, ko je falsifikovao, šta je bio motiv, novac ili nešto drugo, ko je počinio krivično delo, da bude procesuiran i kažnjen, da se više nikada ne desi, u interesu obrazovanja i dece. To želimo. I svaki pojedinačno slučaj, naravno.
Narodni poslanik Janko Veselinović ima pravo na repliku. Zatvaramo krug replika.
Imam osećaj da se vi ljutite i da u tonu vašeg govora ima određene doze ljutnje i pomalo stava da smo, eto, mi krivi što se to desilo. Vi ste ministar obrazovanja, vi ste to prihvatili. Desilo se to što se desilo, veliki skandal, neviđeni skandal, pogođena cela država i vi očekujete sada da mi povodom toga ćutimo. Nisam izneo nikakve tvrdnje koje nisam imao kao informaciju, a koju imate i vi. Dakle, na sajtu jednog vrlo uglednog medija trenutno stoji ime, prezime direktorice ili direktora, ne želim da govorim to ime da ne bi ona eventualno imala neki problem, naziv škole, činjenicu da je ukazala usmeno. Vi potvrđujete da je ukazala usmeno i vi kažete da ja iznosim neke tvrdnje. Samo vas molim da to Komisija još jednom proveri. Možda je sada kasno, ali možda tada nije bilo kasno kada je tu usmenu tvrdnju dobila Komisija.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Gospodine Veselinoviću, molio bih vas da me ne tumačite na svoj način. Samo sam pozvao vas, pošto znam da ste ozbiljan čovek, da za iznete tvrdnje pomognete Ministarstvu unutrašnjih poslova i nama u prosveti, da te tvrdnje budu dokumentovane i da pomognemo da se problem reši. To sam rekao i apsolutno ostajem pri tome. Uopšte se ne ljutim? Zašto bih se ljutio? Zašto? Radim svoj posao i apsolutno sam odgovoran pred ovom Skupštinom za ono što radim i ne bežim od svoje odgovornosti. Ali, nije ministar prosvete nosio testove u svojoj torbi pa su nestali, ili ih je on štampao pa ih je distribuirao ili slično. Zato hoću i ja, a i svi mi u Ministarstvu da policija utvrdi sve elemente, da se ljaga sa Ministarstva spere, da vidimo ko je to učinio i zbog čega, da se ne bi desilo sutra i prekosutra i da se jednom za svagda stavi tačka na takvu vrstu ponašanja u prosveti. Mislim da nam je cilj zajednički. Ne vidim tu neku bitnu razliku.
Narodna poslanica Olgica Batić ima reč da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, mislim da ste vi povredili Poslovnik, i to član 106, budući da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres, a mislim da se ovde ne govori uopšte o raspravi o pojedinostima, ni o amandmanu koji je na dnevnom redu.
Narodna poslanice, tok sednice je trenutno u replikama. Molim vas da pažljivije svi zajedno pratimo tok sednice. Na osnovu člana 27, u obavezi sam da se staram o redu na sednici. Znajući da je tema koju je pokrenula narodna poslanica Milica Vojić Marković od zanimanja za sve, da je ministar spreman da odgovara, tok sednice je u replikama. Tokom replika nema primene člana 106, odnosno narodni poslanik koji dobije pravo na repliku ne govori o dnevnom redu. Zato replika i postoji. (Olgica Batić, s mesta: Da li mogu samo nešto da dodam?) Teško, pošto Poslovnik nije povređen. (Olgica Batić, s mesta: Dobro. Hvala.) Hvala vama. Da li još neko od narodnih poslanika koji su prijavljeni želi da koristi pravo na repliku, u odnosu na ono što je ministar dao kao informacije, narodni poslanici koji su u replikama učestvovali sa pitanjima o polaganju testova? Narodni poslanik Đorđe Milićević želi pravo na repliku. Imate dva minuta. Izvolite.
Reći ću upravo nekoliko rečenica o temi o kojoj je bilo reči u proteklih nekoliko minuta. Ono što želim najpre potpuno jasno i potpuno precizno da kažem jeste da svako ko ima određene podatke, svako ko ima određene činjenice o temi o kojoj je maločas bilo reči treba te informacije da dostavi nadležnim organima i nadležnim institucijama, a oni neka rade svoj posao. To bi bio odgovoran odnos, ukoliko bilo ko od poslanika ima nekakvu informaciju. U suprotnom, ukoliko se to ne učini, onda to prosto jeste pokušaj politizacije teme koja jeste od izuzetne važnosti, od izuzetnog značaja danas u Srbiji i onda bi to moglo da se definiše, ne želim da verujem da je to bio razlog, da se dezavuiše javnost i da se unese dodatna pometnja i kod roditelja i kod dece koja su polagala prijemni. Ono što jesu činjenice, evo, ministar je tu i želeo bih da me ispravi ukoliko nisam u pravu, Ministarstvo je uočilo da postoji falsifikat, Ministarstvo je donelo odluku o pomeranju polaganja. Da li je doneta pravilna odluka? Mi smatramo da to jeste odgovoran odnos i da jeste doneta prava odluka. Nije korektno javno prozivati predstavnike Ministarstva za ono što nije zapravo delokrug njihovih obaveza, odnosno njihove odgovornosti. Inače, ne vidim da je gospodin Obradović nervozan, naprotiv, više puta do sada je rekao da istina jeste interes Ministarstva, istina jeste interes svih nas. Neka svako u Srbiji radi svoj posao. Neka nadležne institucije i nadležni organi utvrde šta je istina, a mi da zauzimamo političke stavove na osnovu istine i na osnovu onoga što jeste činjenično.
Zahvaljujem. S obzirom da imamo u elektronskom sistemu prijavljene narodne poslanike Donku Banović i Janka Veselinovića, pretpostavljam da vas dvoje želite replike. (Da.) U prepodnevnom delu rada pravo na repliku imaće narodna poslanica Donka Banović, pa narodni poslanik Janko Veselinović i tada ćemo završiti prepodnevni deo rada. Izvolite.
Volela bih da izvučemo pouke iz ove diskusije koja se vodila u replikama. Moj kolega reče da on procenjuje da ministar Obradović nije nervozan. Mislim da ne bi bilo normalno da se ne oseća loše, posle ovoga što se sve dešava. Ne znam da li je reč "nervozan" prava reč, ali da se sigurno oseća loše i svi ljudi u Ministarstvu koji su uključeni u ovaj proces bi trebalo da se osećaju loše. Ministar takođe reče da Ministarstvo nije odgovorno zbog toga što su testovi iz matematike stigli na ulicu i što su u prodaji. Tačno je on nije odgovoran, on lično reče – nisam nosio testove u torbi, ali vi ministri imate ono što se zove komandna odgovornost, odnosno Ministarstvo prosvete je to koje treba da postavi ceo sistem i sve korake i ti delovi sistema u čitavom ovom završnom ispitu bi morali da budu kontrolisani i da budu kako treba, a za to je ipak odgovorno Ministarstvo, a vi ste na čelu tog Ministarstva. Dakle, ono što bih volela da zaključim, to je da je pred vama jedan veliki posao, ako ne želite da se ovo ponovi sledeće godine. Od prvog koraka, ko su uopšte ti ljudi koji izrađuju ove testove, ko su oni, da se preispita njihova odgovornost u celoj priči, može da bude i najbanalniji način da je to izašlo, da neko ima dete koje polaže završni ispit, da ga je dalo svom detetu, a to dete ga je dalje prosledilo na fejsbuku, a onda su se uključili svi oni koji su videli način da se zaradi. Znači, može da bude onako, da kažem najbanalniji razlog zašto su ti testovi izašli na ulicu. Dakle, vaša odgovornost da vi od tog prvog koraka do zadnjeg, kada stignu do direktora i do škola, e to jeste vaša odgovornost i cela odgovornost Ministarstva.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, replika dva minuta.
Vezano za izlaganje mog uvaženog kolege gospodina Milićevića, zaista mislim da bi za ministra i za njegovu stranku bilo bolje da na ovaj način ne brani Vladu. O kakvoj on politizaciji priča. Dakle, testovi su se našli na ulici, testovi se prodaju, neregularni prijemni ispiti, odnosno polaganje završnog ispita. Kaže da mi politizujemo nešto. Mi smo samo ukazali na problem koji postoji u ovoj državi, čak sam rekao da ne znam za to da li je odgovoran ministar prosvete, ministar policije. Ali, nemojte sada prebacivati loptu nama da se mi bavimo istražnim radnjama. Vi gospodine Milićeviću imate i Ministarstvo policije, imate tajne službe, prosvetu, vojsku, ne znam šta sve nemate, vi ste vlast. Tražite od nas da mi damo ključne dokaze iako ključne dokaze po svemu sudeći jedino vi. Otkrili ste za matematiku, ljudi su vam nudili za srpski, možda ste mogli prihvatiti, možda niste. Nemojte sada loptu prebacivati na nas i govoriti o politizaciji. To što smo rekli da su testovi na ulici, što to zna cela zajednica iz oblasti osnovnog obrazovanja, pa nismo mi ništa rekli posebno, niti smo mi na taj način hteli da dignemo rejting naše stranke, a da spustimo rejting vaše stranke. Ovo je jednostavno odgovoran odnos opozicije. Ako to vi prihvatate, ako vi smatrate da je prodaja testova u redu, vi i SNS, neka je to vama na čast, ali kako se ponašate to izgleda tako.
Ovim završavamo prepodnevni deo našeg rada. Saglasno članu 27. i člana 87. obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, a zbog potrebe da se dovrši bar deo rasprave u pojedinostima. Sada ćemo nastaviti u 15,05 časova raspravom u pojedinostima o amandmanu koji je još uvek na dnevnom redu, član 24. Narodni poslanici koji su bili prijavljeni imaju prava na reč, u 15,05 časova su narodni poslanici Marko Atlagić i Zlata Đerić. Zahvaljujem. [[Posle pauze]] Molim predstavnike Vlade da uđu u plenarnu salu da bi mogli da počnemo sa popodnevnim delom sednice. Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu. Zastali smo sa raspravom u pojedinostima, pretresom po amandmanima na član 24. koji su zajedno podneli narodne poslanice Milica Vojić Marković i Donka Banović. Popodnevni deo počinjemo sa osam minuta zakašnjenja sa željom da i narodni poslanici koji su se prijavili za reč i ministar da stignu u salu da bi mogli da nastavimo rad po Poslovniku. S obzirom da je i ministar tu, reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, mislim da je ovaj član 24. izuzetno bitan za celokupni sistem vaspitanja i obrazovanja. Čini mi se da ovaj amandman koji je podneo gospodin Dušan Obradović ima logike kad ga formalno gledamo. Zašto? Zato što kad u stvarnosti gledamo onda se prebacuje sve na nastavni plan i program. Ja ću ovde biti slobodan da povežem ovaj njegov predlog sa nastavnim predmetima u članu 24. gde stoji – obavezni predmetni i izborni. Pod dva stoji – izborni predmeti propisani zakon o nastavnim planom i programom. On je samo dodao ovde, kako vidite u članu 22. kolega je dodao – biti sposoban za odgovoran odnos prema budućnosti. Izvinite, pogrešio sam. Da umesto izbornih predmeta propisanih nastavnim planom i programom škola može da realizuje nastave drugih predmeta prema školskom programu. Kada vidite obrazloženje, ono se odnosi na sasvim druge stvari. Bilo bi dobro kod izbornih i obaveznih predmeta prilikom realizacije, odnosno redefinisanja nastavnih planova i programa da tu povede ministarstvo računa. U kom smislu? Šta su to obavezni predmeti. Tu ima primedbi dosta neposrednih izvršilaca nastavnih planova i programa, nastavnika i profesora. Reći ću da ne možemo realizovati ishode koje ste napred naveli, a jedan od ishoda jeste pripadnost i osećaj identiteta naroda kojem pripadate i saosećaj i razumevanje drugih nacionalnih zajednica. Ali, ako smo izbacili nastavnim planom i programom istoriju i sveli je negde na čas, kada govorimo o osnovnoj, a u srednjoj školi na nekim smerovima nemamo istoriju, onda sigurno da ne možemo to realizovati. Na koncu, danas o vrlo aktuelnom temi, žao mi je što nema gospodina ministra, ali su tu gospoda pomoćnici, državni sekretari, mogu da kažem da dolazi u pitanje mala matura. Ovo ću povezati sa probijanjem ovih testova. Neka mi neka iz ministarstva odgovori – koju svrhu ima mala matura? To pitaju nastavnici iz osnovnih škola. Koji cilj? Da li smo u 1946. godini? Da li možda nije mala matura tempirana zbog testova i provale testova da neko radi testove i uzme pare. Kada su testovi i provala u pitanju, testovi su provaljeni ne samo ove godine nego i prošle godine. Na Zelenom vencu smo za 5.000 mogli da kupimo prošle godine. Nije u pravu ministar kada kaže da nije odgovoran za provalu ovih testova. Možda je neko direktno odgovoran ranije, ali svojim činjenjem i skinimo to sa dnevnog reda, ne ovaj nego bilo koji drugi ministar u budućnosti. Još jedanput podvlačim da su testovi ranije i prošle godine provaljeni. Rečeno je da će se utvrditi odgovornost. Koliko znam nije se utvrdila. Provaljeni su i ove godine. Postavljam pitanje – da li je provalio onaj koje štampao te testove jer ponovo treba određeni broj testova štampati i staviti pare u džep? Da li ste možda tako razmišljali? Nije tačno da ministarstvo nema nadležnost nad ovim testovima. Molim vas, sve je u funkciji ministarstva. Ministarstvo je organizovalo ove testove i sve u prošlosti je organizovalo. Neću reći da je ministarstvo krivo. Ono svojim nečinjenjem može biti. Onaj ko je štampao testove, nije li možda njegov cilj da se oni provale pre nego što dođu do učenika? Da li je cilj male mature ne rezultati znanja, nego neznanja i da nisu možda ovi testovi, kako ste čuli pokazatelje, od kada smo uveli malu maturu rezultati znanja su kod naših učenika u osnovnoj školi niži i niži. Koji je cilj? Koja je funkcija male mature? Da li je možda onaj ko je štampao testove ili neko u štampanju, u tom procesu realizacije? Pošto je gospodin ministar ušao, gospodine ministre, odgovorni ste za sve što se dešava u ministarstvu, bez obzira ko je provalio testove jer morate imati pod kontrolom ministarstvo. Sve se radi pod okriljem ministarstva. Možda je direktno odgovoran štampar, ali ako je odgovoran sledeće godine treba da se povuku konsekvence, ili neko ko je distribuirao to itd. Dakle, zalažem se da završim, da testovi se testiranjem provode svake godine testovima objektivnog tipa na polugodištu i kraju školske godine i nastavnici zaista smatraju da je mala matura suvišna. Ovo testiranje na maloj maturi, vidite i sami, u koju svrhu služi. Ne mislim da služi u svrhu znanja učenika. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta i 35 sekundi od vremena poslaničke grupe, uz obaveštenje Narodnoj skupštini da narodni poslanik završi svoje izlaganje uvidom u stenogram može se videti da smo trenutno u raspravi u pojedinostima, u amandmanu na član 24. koji su zajedno podnele Milica Vojić Marković i Donka Banović, ali sam procenila da je za staranje o redu na sednici bolje da dopustim da narodni poslanik Marko Atlagić govori o amandmanu na isti član drugog poslanika koji još uvek nije u pretresu. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Obradović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović.
Poštovana potpredsednice, koleginice i kolege narodni poslanici, podržao bih amandman mog kolege Dušana Obradovića na član 24. iz prostog razloga što se ovde javne škole stavljaju u neravnopravan položaj u odnosu na privatne škole, sa jedne strane. Sa druge strane, ovaj amandman se odnosi na talentovane učenike, ako se zna da se u obrazovanje u ovoj državi ulaže samo 5,6%, a u nauku 0,3% budžeta ili 108 miliona evra, što je najmanje u Evropi, izuzetno je važno voditi računa o talentima, stipendijama i svemu onome što to prati. Dakle, četiri hiljade đaka u Srbiji ide godišnje u privatne škole, što se tiče osnovnog i srednjeg obrazovanja, gde je školarina od 1.000 evra do 12.000 evra. Do ne znači da se time dobija kvalitetno obrazovanje. problem obrazovanja u Srbiji je akutan, da kažem propadanje obrazovanja je akutno godinama i DS tu ne može preuzeti odgovornost, jer je za 23 godine od kada je višestranačje u Srbiji, bila samo dve godine u mogućnosti da upravlja ovim možda najvažnijim resorom u Srbiji. Nažalost, ovo što se desilo juče je sumrak u obrazovanju u Srbiji i neko za to treba da odgovara i ja smatram da je i moralno pravo, kao što se to svuda u svetu dešava, da ministar prosvete podnese ostavku. Hvala.
Da li još neko želi reč u raspravi po ovom amandmanu? (Ne) Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Bogosavljević Bošković. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
U članu 25. govori se o tome da svaka škola donosi razvojni plan u skladu sa zakonom, krovnim zakonom i onda je nabrojano u nekih 13 tačaka šta sve mora da sadrži razvojni plan škole, pa između ostalog tačka 4) glasi u Predlogu zakona – mere prevencija, osipanja učenika. Intervencija koju sam ja amandmanom dala jeste da ta tačka glasi – mere prevencije prevremenog napuštanja škole, prosto zato što ovo osipanje učenika nekada može da zazvuči i smešno. Vi ste odlučili da ne prihvatite amandman, a ja čak prihvatam i ovo obrazloženje, možda ste vi u pravu. Ono što je dobro i u ovom zakonu i u Zakonu o srednjem, u krovnom zakonu, to je da se na mnogo mesta i u školskom programu i u razvojnom planu predviđa da svaka škola, da li će to biti tim ili neki drugi akti, da će se baviti problemom prevremenog napuštanja učenika škole. To je dobar vid, a videćemo kakvi će biti rezultati, jer to je do sada, naročito kada su u pitanju ove najosetljivije društvene grupe, to je bilo veoma izraženo. Mi smo danas saznali koliko je učenika radilo ovaj završni test, što iz srpskog, što iz matematike, pa imamo podatak da je 98% učenika osmog razreda izašlo na završni ispit, što je prilično veliki broj. Međutim, takođe ostaje činjenica da 2% učenika, koji su završili osmi razred nisu izašli na taj test, a znamo tek kada se završi testiranje, da se onda smatra da je završena osnovna škola, pa i to može da bude problem koji je prevremeno napuštanje. Znam da neke škole u avgustu organizuju, za one učenike koji ne izađu, ali možda nekom prilikom bi valjalo da nam ministar ispriča kakva su prethodna iskustva. Naš cilj mora da bude da 100% učenika završi osnovnu školu kako bismo smanjili broj nepismenih i funkcionalno nepismenih u Srbiji.
Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 25. se bavi razvojnim planom škole i u tački 3) na koju sam podnela a Dakle, poslali smo svojoj deci poruku, zato vam kažem da oni već trpe veliku štetu od celog ovog skandala, poslali smo poruku da se nešto što smo pokušali da nazovemo malim ispitom zrelosti, može rešiti prevarom, podvalom i lažju, kao što inače mnogo toga rešavamo u savremenom našem društvu. To je jako loše i za obrazovanje i za celo društvo, za roditelje, za svakog pojedinca i za svako dete. Zbog toga ova situacija mora dobiti javni epilog, zbog toga i zbog svih onih časnih prosvetnih radnika koji pošteno obavljaju svoj posao, sa mnogo entuzijazma, sa mnogo pre svega emocija, moramo da budemo odgovorni prema deci koja isto tako zaslužuju našu odgovornost i zaslužuju da ih vodimo jednim, ipak moralnijim putem u budućnost. Kolega je postavio jedno pitanje koje je tačno i ispravno, da se prosvetni radnici upitaju- čemu ovaj ispit male mature? Ovaj ispit, na ovaj način na koji se već nekoliko godina sprovodi, zaista nema nikakav smisao i nije mala matura, on je prevara svih, i dece i prosvetnih radnika. Prevara je od onog momenta kada dobijete gotovu zbirku u februaru na koju je neko uzeo lep novac, vrlo lepe pare, ta se zbirka godinama prepisuje i štampa u istom tiražu, promeni se nešto od zadataka, sa gotovim odgovorima. Zamislite, vi imate strašne rezultate. Jedan osmak ne može da spremi 250 pitanja sa gotovim odgovorima, ne rade. Neko ih je naučio da ne treba da rade, da do te mere ne treba da rade i da uče, jer će neko dan pre toga kupiti već gotovih 20 pitanja. E, to je skandal koji je mnogo dublji, teži i ozbiljniji. Ne treba da se udvaramo roditeljima i ne treba da se udvaramo biračima na taj način, jer sebi i svojoj sopstvenoj deci, svi smo mi ovde i roditelji između ostalog, činimo "medveđu uslugu", ili ova mala matura, gospodine ministre, mora da dobije drugi oblik već od sledeće godine. Ovo vam je alarm da ovo više ne može i da ne treba da kažete da ćete imati potpuno novu zbirku. Ne treba da imate zbirku ili ne treba da imate malu maturu. Prve tri godine kada je ispit išao kao otvoren ispit, kada su deca dolazila i znala da treba da pripreme matematiku i srpski jezik od petog do osmog razreda, i da će to gradivo biti na ispitu, oni su se fantastično pripremali, imali smo fantastične rezultate i fantastične generacije. Ovo je prevara i ovo morate da promenite. Ovo je pokazatelj da treba promeniti taj pristup maloj maturi i kao nekada, kada se na početku to počelo raditi sa stvarnom iskrenom namerom da to bude ispit zrelosti, učiniti ono. Nije sve u prošlosti bilo negativno i nismo mi sve to prevazišli boljim rešenjima, ono je bilo bolje rešenje, ili da ga nema, završite osmi razred, uzmete svoje svedočanstvo, prema broju, prema srednjoj oceni, prema rezultatima upisujete srednju školu, tako je bilo pre toga. Dakle, ovo treba apsolutno napustiti. To je ono što nam je jučerašnja situacija pokazala. Dakle, ili smo država ili smo pleme. Mi se trudimo da pokažemo da smo država i zaista, ja molim gospodina ministra da ovu situaciju izvede do kraja, izvede na čistac, pokaže sve one koju su u tome učestvovali. Reći ću vam, nije ovo nova situacija, nemojte svi da se pravimo naivni, ovo traje od kako traje zbirka ispitnih pitanja, na ovaj ili na onaj način. Samo je sada ministarstvo odlučilo da se sa tim obračuna i svaka čast. Isterajte to do kraja, neka se vide svi koji su krivici, svi koji su u tome učestvovali i zaista, ovo treba prevazići. Dakle, mi svoje obrazovanje moramo mnogo više poštovati. Mi moramo pokazati da ono što jeste temelj ove države i što ima jedinu nadu da nas zaista izvede iz svih ovih situacija, jeste obrazovanje koje treba da vaspita buduće generacije kojima treba da ostavimo ovo društvo i koje trebaju da budu garant neke budućnosti. Na ovaj način, bez obzira koliko je to slučajeva i koliko je to pokušaja, koliko je učestvovalo u tome ljudi, mi smo svojoj generaciji pokazali da mi njih uvodimo u jedan ozbiljan život, u stvari pokušajem i omogućavanjem da to urade kao prevaranti, kao lažovi, kao neko ko podvaljuje. To nije dobro. To je ono što je alarmantno u ovoj situaciji. Svi smo, apsolutno svi smo jednako i zajednički odgovorni što nam se ovo desilo. Ovo se desilo nama, nije se ovo desilo ministru, ovo se desilo nama kao društvu i našoj deci. Ja vas molim da u svetlu toga sagledate ovu situaciju i ovaj problem i da obratimo pažnju na to da rezultati i na ovaj način su postali katastrofalno slabi. Mi već odavno imamo problem sa nepismenim i polupismenim generacijama, koje zahvaljujući instant komunikaciji i tehnologijama sve manje poštuju svoj jezik. Oni "lajkuju" mnogo toga, a ne vole mnogo toga ili vole malo toga. Dakle, to je ono što mi moramo da vodimo računa i to je ono što nam je poručila jučerašnja situacija i bilo bi dobro da je manje politizujemo, da zakopamo stranačke zastave i stranačke boje i da kažemo – naša deca su zaista naša budućnost; i hajde da nađemo rešenje, da im pošaljemo poruku, mi odavde to možemo, da treba da budemo pošteno, časno i moralno društvo i da se stvarnim vrednostima i stvarnim osvajanjem znanja jedino to može i postati. Drugog načina nema, verujte mi. Hvala vam.
Sedam minuta i dvadeset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, samo jedna informacija, koliko je još poslaničkoj grupi DS ostalo za raspravu?
Sedamdeset i jedan minut i trideset sekundi.
Hvala gospođo predsedavajuća. Dakle, naša uvažena koleginica, Zlata Đerić, je podnela jedan amandman na član 25. Zakona o osnovnom obrazovanju, koji kaže da škola donosi razvojni plan u skladu sa zakonom. Ovim zakonom rađeni plan škole sadrži nekoliko stvari, 13-14 stvari je pobrojano. Pod brojem 2. kaže –mere za unapređenje dostupnosti i kvaliteta obrazovanja i vaspitanja za decu i učenike kojima je potreba dodatna podrška. U amandmanu se tu dodaje reč "i tolerancije". Mislim da je to jedan dobar amandman. Prvo, dolazi od osobe koja se dobro razume u materiju, ali ovde i neke druge stvari u okviru razvojnog plana pobuđuju našu želju da u današnjem danu i u okolnostima koje su nastale posle jučerašnjeg dana malo raspravljamo o stavu 6. člana 25, koji kaže da razvojni plan podrazumeva i plan pripreme za završni ispit. Mislim da smo juče dovoljno kazali, da je javnost već dovoljno upoznata sa svim onim što se juče desilo i sada nema potrebe dobijati neke nove dodatne političke poene, ali svakako valja ukazati građanima Srbije da se sada nalazimo u situaciji kada zaista možemo da napravimo presek, da uspostavimo neku nultu tačku od koje ćemo krenuti u proces reforme da nam se ovakve stvari više ne bi ponavljale. Izlišni je sada pitanje da li ćete vi sada podneti ostavku ili ne, to je sada već na vama. Izlišno je pitanje i da li ćemo prvo u tabloidima pročitati imena odgovornih, pa tek onda dobiti tu informaciju od vas ili nadležnog tužioca za ovu istragu. Apsolutno se ne nadam da tabloidi ovaj put mogu da zakažu. Uveren sam da će partijska glasila i tabloidi preko noći dobiti izveštaj policije i u skladu sa dosadašnjom praksom u Srbiji to objaviti i da ćemo prvo u tabloidima videti imena onih krivaca. Naravno, partijskim glasilima ne verujem, tabloidima ne verujem. Mnogo više verujem legalnim organizacijama i institucijama Republike Srbije, jer država, ozbiljna država počiva na zdravim institucija. S toga, molimda imena ljudi koji su odgovorni za ovu aferu i ovaj skandal, prvo ne vidimo u partijskim glasilima, pa onda u tabloidima, nego da saopštite vi kao ministar, na konferenciji za novinare, eventualno tužilac, policija, ali nikako tabloidi i da naravno, malo prozborimo u kontekstu ovoga što je govorila i gospođa Zlata Đerić. Danas je 150 hiljada ljudi, 70 hiljada dece i njihovih roditelja po drugi put po ovoj paklenoj vrućini maltretirano, izlazili su na ispit, neki profesori takođe. Postoje već osnovane sumnje da je bilo problema i sa testom iz srpskog jezika. Postoje osnovane sumnje da mi nismo u stanju da, sem gromoglasnih najava da se borimo protiv korupcije, tu borbu protiv korupcije pokažemo u praksi. Šta je ovo nego korupcija? Pa, nije ovo neko dao nekome za masne kolače. Naravno da se neko okoristio zbog toga što je dao ove testove. Na istražnim organima je da to utvrde, na onoj političkoj stranci koja se zaklinje da svoju političku borbu, svoj politički angažman zasniva pre svega na borbi protiv korupcije i da to pokaže u praksi, a ne da nam tvrdite da gospodin "najava" svaki put tihim glasom izađe i kaže ko će biti uhapšen. To je lepo, ali bih voleo da gospodin "najava" sada izađe i kaže - ovako dalje ne može, da ne najavljuje šta će biti, nego da dobije izveštaj šta je bilo ikada se pravi sada rekonstrukcija Vlade, kao što je najavljeno posle Vidovdana, da vidimo ko u toj Vladi može da ostane, ako ne može da ostane u toj Vladi. U protivnom, sve će se svoditi na najave, na spisak lepih želja i predizborna obećanja. Onaj tihi glas, gde će se tihim glasom, spojenih prstiju kazati – eto, desilo se, pa će se onda glas još manje čuti, onako utihnuće, da se ne bi probudio radikal u sebi, zbog toga se tiho i govori. Opet podvlačim ono pitanje koje sam juče kazao – ako u jednoj državi je jedan predsednik… (Poslanici Srpske napredne stranke, s mesta: Tema!) Što ste nervozni? Evo, opet ću da ponovim.
Narodni poslaniče, molim vas bez direktne komunikacije i o temi dnevnog reda.
Hvala. Ako je u jednoj državi jedan predsednik kupio diplomu, što onda deca u našoj državi ne bi kupila rešenja za testove? Ako je jedan predsednik jedne države mogao da kupi diplomu i da, uprkos osnovane sumnje, ne kaže kako je do te diplome došao, zašto bismo onda u zakonu, pošto čujem da je problem tema, u članu 25. stav 6. imali plan pripreme za završni ispit? Šta je plan pripreme za završni ispit? Štedite u septembru, oktobru, novembru i decembru, u junu razvalite kasicu prasicu i kupite testove na ulici? Jel to tema? To hoćete da govorim? To razumete? Hajde da se sporazumemo, jel to jasno dobro razumete? Znači ako u zemlji Srbiji dete spremamo za završni ispit tako što u septembru, oktobru, novembru i decembru štedi, a u maju štednju ulaže u kupovinu testova i ako će u Srbiji obrazovanje biti dostupno samo onima koji mogu da plate testove,da li tu temu razumete? Da li je to borba protiv korupcije? Da li o tome priča Aleksandar Vučić? Dovedite ovde kolege Tomislava Nikolića, da vidimo malo kako je diplomirao. Da li ga zna neko sa fakulteta? Da čujemo pošto je bila diploma.
Narodni poslaniče, drugi put vas molim da o pretresu u pojedinostima imamo sadržaj diskusija. Narodni poslanici Vučeta Tošković i Marko Atlagić žele da govore o povredi Poslovnika. Dobićete reč. S obzirom da mi je obaveza da se staram o redu na sednici, uvažavajući i ono što se dešava u sali i van sale, onda vas molim, pošto su i narodni poslanik i Marko Atlagić i narodna poslanica Zlata Đerić i narodni poslanik Srđan Milivojević govorili o temi prijemnih ispita, da onaj ko to želi da traži repliku, jer ili će govoriti svi ili neće govoriti niko o temi koja nije na dnevnom redu. Ako želite da kroz replike, kao što su to uradili narodni poslanici Milica Vojić Marković i narodni poslanik Janko Veselinović, razjasnite sa ministrom, svako po dva minuta, sve ono što imate kao informaciju o temi koja zanima javnost, onda vas molim da tražite repliku. Sve ostale, ako se javljaju za reč, molim da govore o amandmanu koji je u pretresu. Moje je da vas obavestim da će, u skladu sa članom 27. Poslovnika Narodne skupštine, tako biti vođena sednica, da svi imaju prilike da u okviru replike kažu ono što smatraju aktuelnim, a svi drugi imaju obavezu, po Poslovniku, da govore o temi dnevnog reda. Narodni poslanik Vučeta Tošković želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Povreda Poslovnika je član 107. Predsedavajuća, vi ste narušili red u Skupštini Srbije zato što ste dozvolili jednom od članova DS da govori o nečemu drugome, a ne o amandmanu koji je bio na dnevnom redu. Ne možemo omalovažavati predsednika ili bilo koga u momentu kad se govori o amandmanu. Gospodina koji je govorio o nekim diplomama mogli bismo da pitamo da li, kada i gde je on diplomirao i gde je išao da buni narod po svetu, pa da vidimo gde smo stali. Gospođo predsedavajuća, povredili ste član 107. Vi ne smete dozvoliti da imamo dva aršina. Ovde se očigledno vidi da su dva aršina, da neko ko je iz pozicije se prekida, a ko je iz opozicije da mu se pusti da priča ceo dan. Dakle, govori se o amandmanu, ne govori se o Tomislavu Nikoliću, o Aleksandru Vučiću ili Vučeti Toškoviću. Dajte da prekinemo sa time šta se desilo juče, jer ceo dan pričamo o tome. Desilo se, nadležni organi će doći do zaključka i videti ko je kriv, da prestanemo, da govorimo o tačkama dnevnog reda.
Nema povrede Poslovnika, jer je narodni poslanik upozoren da sadržaj svog govora upristoji, kao što narodni poslanici Marko Atlagić i narodna poslanica Zlata Đerić nisu ni prekidani, gde je prvi od navedenih o slučaju prijemni ispiti govorio četiri i po minuta, a narodna poslanica sedam minuta. (Marko Atlagić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Molim vas da pratimo svi tok sednice. Naravno, svakom je na volju da stil nekog drugog poslanika smatra neprimerenim. Moje je da vas podsetim da ako želite da govorite o aktuelnoj temi, koja zanima i narodne poslanike… (Marko Atlagić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Narodni poslaniče Atlagiću, rekla sam vam da ćete dobiti reč. Ako pogledate član 103. predsedavajući je u obavezi da da objašnjenje. Vrlo strogo pratim Poslovnik. Čim završim sa obrazloženjem koje je od mene tražio narodni poslanik Vučeta Tošković, dobićete reč da govorite o povredi Poslovnika. Povreda Poslovnika ne služi da svi kažemo šta nam je na srcu, nego da se održava red na sednici Narodne skupštine, pa vas molim da ne dobacujete, jer mogu da zaboravim šta sam htela da obrazložim narodnom poslaniku Vučeti Toškoviću i onda imamo problem svi. Dakle, ko želi da govori o aktuelnoj temi molim vas samo da kaže da traži repliku. Dva minuta nije puno da održimo red na sednici Skupštine, a dovoljno je da svako kaže ono što smatra značajnim. Ministar je sasvim raspoložen za razgovor. Narodni poslanik Marko Atlagić ima pravo da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, što ste mi uopšte dali reč. Ovo o čemu ću govoriti pozivam se na član na koji se niko nije pozvao, a to je član 106. Citiraću ga radi javnosti i narodnih poslanika. Nije na vama kao predsedavajućoj da meni objašnjavate šta ću ja unapred reći. Član 106. "Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres." Dva dana i više gospodin Milivojević nas stalno vodi na druge tačke dnevnog reda. Pa nije na dnevnom redu predsednik države i gospodin Vučić. Kakve to ima veze? Mogu shvatiti da vi favorizujete malo opoziciju, ali toliko da se vređaju predsednik države kao institucija ili potpredsednik Vlade, to je van svake pameti. Pa nije to na dnevnom redu. Stavimo to na dnevni red, pa onda analizirajmo. Evo, toliko. Hvala vam ukoliko se budete u budućnosti pridržavali Poslovnika i vi.
Ponavljam da nema povrede Poslovnika. Potpuno razumem da se stil nekog od poslanika ne dopada stilu nekog drugog poslanika, ali to još uvek ne znači da je bilo ko uvređen. Ako smatrate da je striktna povreda Poslovnika, odnosno striktno pridržavanje Poslovnika da niko u ovoj Skupštini ne izgovori ni ime nikog iz Vlade, onda svi imamo mnogo veći problem nego što se vama čini da je Poslovnik prekršen, a nije. Narodni poslanik Veroljub Arsić, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, razumem pojedine kolege poslanike da, možda u žaru svoje političke borbe preteraju neki put u svom izlaganju, ali ako to urade više puta, ne možemo da tumačimo da je to bilo slučajno i ne možemo da tumačimo da to nije bilo zlonamerno. Isto tako nemam ništa protiv da narodni poslanik govori i izražava se na način na koji misli da je najbolji, ali isto tako, tema dnevnog reda nije isto što i dnevni red. Dnevni red je zakon. Sada se postavlja drugo pitanje, ako je DS bila na vlasti u vremenu kada je aktuelni predsednik Republike diplomirao, zašto nije poništila tu diplomu, a njega uhapsila kao čoveka koji je kupio diplomu? Jedno prosto pitanje. Bili ste na vlasti. Što to niste ispitali? Ili ste, čini mi se ispitivali i to još kako, prosvetna inspekcija, dok ste bili na vlasti i niste mogli da nađete nezakonitosti, e onda je to zlurado, onda je to tendenciozno, onda je to pokvareno, ništa drugo. Nije bilo nikakve kupovine diplome i vi to jako dobro znate, ali za vreme vaše vlasti bilo je otimanje. Otimanje od građana na sve moguće načine, gde god ste stigli. Zato uopšte i neće da me začudi ako posle sledećih izbora, odnosno na sledećim izborima za vas bude bio problem da preskočite cenzus od 5% i to sa motkom.
Narodni poslanik Srđan Milivojević, traži repliku. Molim oba narodna poslanika da će se za još jedan krug replika ovaj deo sednice o replikama, koji se tiču drugih izvršnih organa u državi završiti. Izračunajte da u dva puta razmenite argumente. Narodni poslanik Srđan Milivojević.
Zahvaljujem se gospođo predsedavajuća. Demokratska stranka nikada nije bila gonič nikoga u ovoj državi. Demokratska stranka se uvek trudila da u ovoj državi postoje institucije i zajedno sa državom gradili smo i institucije. Zadatak institucija je da proverava sve navode. Od toga da li je neko menjao Pećku patrijaršiju za stan od dva ara, pa ako neko zbog toga nije odgovarao, što bi odgovarao za eventualnu kupovinu neke diplome? Ako neko nije odgovarao zbog svega onoga što je radio saplićući Srbiju na putu ka EU, ako neko nije odgovarao zbog toga što su Srbiji uvedene vize, ako neko nije odgovarao zbog toga što je ova zemlja bombardovana, što su stotine hiljada ljudi ostali bez svojih domova, ako neko nije odgovarao zbog toga što u ovoj državi neki ljudi ne što su ostali bez imovine, nego zbog svojih života, ako neko nije odgovarao zbog toga što je mladost Srbije postradala u besmislenim ratovima, i što je bio dobrovoljni davalac tuđe krvi u mudrim i pobedonosnim ratovima, pa zar mislite da ćemo mi sada nekoga da prozivamo zbog diplome? Taj koga prozivamo zbog diplome u emisiji "Stav Srbije" nije znao da kaže kako mu glasi diplomski rad. Predlažem, ako ovde u ovom parlamentu ikada uspe da se setikako mu glasi diplomski rad, odmah da doktorira, da mi budemo komisija koja će da mu da doktorat, pošto vi kažete da DS zarad bivše vlasti je trebala da proverava njegovu diplomu. Nije to posao DS, ni bivše vlasti, niti to nama služi ni na čast, niti na suprotno od časti. To što imamo predsednika države takvog kakvog imamo, ali mi nikada nećemo kazati – vaš predsednik države kao što ste vi govorili za Borisa Tadića. To je nažalost i naš predsednik države. To je ogledalo Republike Srbije pred očima javnosti.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Veroljub Arsić. Pravo na repliku, dva minuta.
Jedno u čemu moram da se složim sa vama. Tomislav Nikolić je predsednik svih građana Srbije. Prvi put od kada je u Srbiji uvedeno višestranačje, parlamentarizam, Srbija ima predsednika Srbije koji je predsednik svih građana Srbije i pri tom nije predsednik stranke. Čak nije više ni član SNS. Kada pričate o životima građana i besmislenim ratovima zaboravljate da je gospodin Tomislav Nikolić 90-ih godina bio u Vladi samo dve godine i da je ostatak proveo kao opozicioni narodni poslanik koji je hapšen. Kada spominjete institucije, a gde su vam te institucije? Šta ste uradili sa pravosuđem, šta ste uradili sa tužilaštvima, kako ste ih reformisali, kako ste 800 sudija izbacili s posla, kako se to ne zapitate kako je vaš predsednik Vrhovnog kasacionog suda napisao 800 otkaza bez obrazloženja, pa 800 otkaza sa istim obrazloženjem? To je sramota. Da li su to vaše institucije? Tako ste ih gradili? Ko je saplitao Srbiju ka evropskom putu? Da li SNS, gospodin Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić, ili DS, jer ne možete u EU sa korupcijom i kriminalom? Tamo vas takve neće, ne žele. Ne žele da vam daju više ni dinar. Zato ste i oterali MMF februara meseca 2012. Ne mi, nego vi. Kakvu ste državu dobili kada ste došli na vlast 2007? U kakvom stanju ste ostavili? Pogledajte kurs evra koji je bio onda kada ste dolazili na vlast, a koji je bio kada ste odlazili. Više od 50% veći. (Predsedavajuća: Dva minuta.) To su vaši rezultati i vi se time hvalite. Ima u narodu jedna izreka – čega se pametan stidi…
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o raspravi po amandmanu na član 25.? (Ne.) Na član 25. amandman je podnela narodna poslanica Milica Vojić Marković. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Gordana Čomić i Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Gordana Čomić i Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić, Svetislava Bulajić, Radmila Gerov, Miljenko Dereta i Žarko Korać. Da li neko želi reč? (Ne.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Hvala gospođo potpredsednice, poštovani gospodine ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ovde se postavlja koja je razlika između programa i mera. Programa koji predlaže LDP i to programa za prevenciju od osipanja učenika i mera za prevenciju osipanja učenika, koji predlaže Vlada u članu 25. ovog Predloga zakona. Amandman LDP sa ovim programom koji tražimo je odbijen sa obrazloženjem zato što član 25. predviđa mere. Kada se samo razmisli šta to znači – program, onda možemo zaključiti da je program nešto što predviđa neku dugoročniju strategiju. To je neko gledanje u budućnost i to je rešavanje problema za neki duži vremenski period. Kada pogledamo šta to znači – mera, jasno je da je to neko ad hok rešenje i da je to neko iznuđeno rešenje koje nema tu snagu da na neki duži vremenski rok zaista i onemogući to osipanje učenika. Srbija ima jako puno nepismenih, ima jako puno funkcionalno nepismenih građana, ima jako malo onih sa VSS. Zar nije logičnije i pametnije da se napravi neka strategija koja će onemogućiti da se olako odustane od školovanja? Imamo previše marginalizovanih učenika, imamo previše siromašnih učenika, imamo previše siromašnih đaka i dece. Oni su upravo taj deo populacije koji će možda da prestane da se školuje, koji će ostati do kraja svog života negde na marginama društva i dalje siromašni i nesposobni da sebe pomere sa te pozicije društvenih gubitnika. Dakle, ako razgovaramo o osnovnom obrazovanju, onda moramo imati u vidu i tu činjenicu da bi trebalo daleko više napora da se uloži i u ovaj segment funkcionisanja osnovnog obrazovanja, a to je da se na svaki mogući način zadrže učenici u školama, pa makar oni bili i Romi i makar oni bili iz raznih marginalizovanih grupa, kao što su siromašna deca. Podsećam vas da mi danas imamo sigurno 200 hiljada dece negde na ivici gladi, dakle ekstremno siromašne dece. Ironija je sudbine i zaista je apsurdno da mi danas ovde raspravljamo o osnovnom obrazovanju, o zakonu koji ima neki cilj pred sobom, a to je da unapredi to osnovno obrazovanje i uopšte da unapredi obrazovnu strukturu građana Srbije, a pri tom se u praksi u stvarnosti dešava nešto sasvim drugo, a to je da se lažiraju ispiti, da se dovodi u pitanje ta neka matura koja je u toku.Zaista smatram da je potrebno da se utvrdi svačija odgovornost, pa i odgovornost onih koji su na vrhu hijerarhije ovog lanca jednog osnovnog obrazovanja i edukovanja učenika, a na vrhu je upravo ministar, odnosno Ministarstvo obrazovanja. To uopšte nije naivno. Vi gospodine ministre imate objektivnu odgovornost. Ovde se ne radi o tome da li ste vi znali ili niste znali. Vi ste prosto morali da predupredite sve ono što se dešava danas, a skandalozno je u vezi lažiranja te male mature. Dakle, to je ona objektivna odgovornost. Nažalost, Srbija ima jako iskustvo sa utvrđivanjem pravih uzroka raznih skandala i afera, koje potresaju ovo društvo. Jedan od veoma ozbiljnih skandala i afera je afera indeks od pre nekoliko godina, 88 osoba je optuženo u toj aferi. Niko od tih 88 nije odgovaralo za različite oblike korupcije koja im se stavljala na teret. Dakle, postoji mogućnost da čak i postupci zastare i štaviše neki od tih ljudi su napredovali, neki su postali dekani Pravnog fakulteta u Kragujevcu, neko je postao savetnik predsednika Republike i delilac odlikovanja i ordenja. Dakle, da li se mi na ovaj način odnosimo prema svim skandalima koji predstavljaju samo neki vid javnog otpora prema svemu onome što ova vlast loše čini? Ako ti skandali postaju javni, javnost ima uvida u te skandale, ali javnost nema mogućnost da reaguje i da učini bilo šta da bi se dobio jedan epilog koji se podrazumeva ako se radi o ozbiljnim korupcionaškim aferama. I ovo je korupcionaška afera. Ne verujem da je neko iz altruizma uradio to što je uradio, lažirao te ispite. Očekujem odgovornost. Kao što su mnogi poslanici danas izrazili to očekivanje, a ta odgovornost zaista mora biti jasno utvrđena i jasno pokazana i na jasan i pravičan način završena. Dakle, ne radi se samo o krivičnoj odgovornosti. Potrebno je da se utvrdi svaka odgovornost, jer dosta je bilo više da naši učenici, naša generacija koja će predstavljati one ljude koji će u budućnosti ovu Srbiju da razvijaju, da je vode itd, snose najveće posledice trenutne nesposobnosti ove vlasti. Razmislite malo o tome. Nije sve jedno da li ćete neke mere propisati ili ćete neki program utvrditi, da napokon i to osnovno obrazovanje bude svima dostupno, a ne samo onima koji se mogu školovati, a ne pripadaju onima koji su najviše ugroženi u ovom društvu.
Iskorišćeno je pet minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković.
Da se složim sa gospođom Juditom Popović. Što se mene tiče, prihvatio bih ovaj amandman. Dobar je amandman i treba ga prihvatiti iz više razloga koje je ona navela. Usput, samo da kažem, treba tu i neke da hranimo i da ih potpomažemo, kao što je Milivojević, da bismo stranku stornirali do te mere, tako da smo u Futogu dobili glasove za mesnu zajednicu, nigde demokrata nema. Milivojeviću, dobro je što se tako ponašaš. Neće vas nigde biti. Hvala.
Narodni poslaniče, član 27. me obavezuje… (Vučeta Tošković, s mesta: Šta vas obavezuje?) Prvo vas molim da ne dobacujete iz klupe. To me obavezuje da vam izreknem opomenu, zato što tako kaže Poslovnik Narodne skupštine. Zabranjeno je dobacivati iz klupe. Član 27. me obavezuje na nešto sasvim drugo, da se starajući o dnevnom redu, istovremeno brinem i da svi poslanici znaju šta su im prava i obaveze, tako da vaš zahtev da se govori o dnevnom redu i da se na pristojan način govori o predstavnicima izvršne vlasti u državi, samo u legendama može da bude stavljen u pravilo quod licet lovi, non licet bovi, ovde – što je dozvoljeno Jupiteru, dozvoljeno je svima. Ne možete se istovremeno pozivati da neko drugi poštuje pravila za koja vi smatrate da možete da ih kršite. Molim vas da to ne činite, kao što molim sve narodne poslanike da ako žele da govore o temi prijemnih ispita i o aktuelnoj temi koja dodiruje sve nas ovde i napolju, da traže dva minuta replike. Ministar će odgovoriti svakome, to vam garantujem. Nemojte da zloupotrebljavate Poslovnik. Stvarno vas molim da ne zloupotrebljavate Poslovnik i da me ne prisiljavate da obaveštenja ovakve vrste moram da delim češće nego što je to očigledno neophodno. Da li neko od narodnih poslanika želi da govori o povredi Poslovnika? (Da) Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Uvažena predsedavajuća, član 27. povredili ste vi. Zašto? Zato što član 27. obavezuje vas da se starate o primeni Poslovnika. Vi kršite ceo Poslovnik. Molim vas da mi objasnitegde ste našli uporište u Poslovniku na vaše pitanje – ko želi da priča o aktuelnoj temi, neka se javi za repliku? Nađite mi uporište u Poslovniku. Otvarate jednu novu, potpuno van Poslovnika priču i vi u stvari doprinosite da ljudi pričaju van teme, a onda ih kao upozoravate da to ne rade. Ne poštujete Poslovnik. Znam dobro da ga znate napamet od početka do kraja, ali vas molim, i ja sam u svim dosadašnjim grupama radio na tom Poslovniku, pa i ja nešto od toga zapamtim, nađite mi uporište u Poslovniku na pitanje – ko želi repliku na aktuelnu temu. Inače, da svaki Poslovnik odgovara aktuelnoj vlasti, to je potpuno normalno, to nije ništa što izaziva repliku bilo koga. Molim vas da povedete računa.
Član koji ste citirali je u drugom stavu osnov, ako ste bili u sali, a ako niste, možete u stenogramu videti da sam se pozvala na član 27. koji obavezuje na staranje o dnevnom redu. Zašto sam spomenula repliku? Zbog toga što je davanje replike diskreciono pravo predsedavajućeg. Predsedavajući odlučuje da li će replika biti data ili ne, jer se tako stara o tome da svako ko treba, ko želi, i dobije reč, a da sednica ne izgubi kontinuitet i da svi imaju osećaj jednakog prava da kažu šta imaju. Ova sednica teče tako što poslanici iz svih poslaničkih grupa deo svojih izlaganja posvete ili amandmanu, ili opštem stavu o zakonu, a deo onome što nas sve zanima, i nas u ovoj sali i nas ove sale. Starajući se da ne bude uskraćeno ikome, rekla sam da se deo teme, koji nije vezan za dnevni red, odvija kroz replike, imajući saradnju. Na to, osnov za to je član 27. i član koji definiše pravo na davanje replika. To, znači, nije kršenje Poslovnika, ali ako to smatrate neprimerenim za staranje i, uvažavajući vaše iskustvo u Skupštini, od ovog trenutka imaćemo strogu primenu člana 106. i govoriće se isključivo o dnevnom redu. To je staranje po članu 27. kojom sada obaveštavam Narodnu skupštinu, jer narodni poslanici ne žele da se čuje kroz replike, ili bilo kako, ijedna reč o temi koja, inače, zanima ljude. Ovde služim redu na sednici. Molim vas da svi pogledamo član 106, jer narodni poslanik Milisav Petronijević ima potpuno pravo da traži striktno poštovanje Poslovnika Narodne skupštine. Molim, bez dobacivanja. Narodna poslanica Olgica Batić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Konačno ste mi dali reč posle pola sata, moram to da primetim. Upravo sam i ja htela da reklamiram povredu člana 106, da se konačno ova rasprava nastavi upravo o tačkama koje su danas na dnevnom redu, a to je rasprava o pojedinostima. Moram se složiti sa onim što je gospodin Petronijević rekao. Ne može se ovde kroz replike govoriti o aktuelnim temama, a ako to želite zakažite posebnu sednicu …
Narodna poslanice, pravo da se dobije reč po povredi Poslovnika je ako je reč o novoj povredi Poslovnika, a ne o onoj koju je izneo Milisav Petronijević. Da li se još neko od narodnih poslanika javlja za povredu Poslovnika? (Da) Narodni poslanik Vučeta Tošković. Izvolite
Povreda člana 109. Opet ću da kažem da vi dva aršina imate prema narodnim poslanicima, bez obzira što ste dobar teoretičar i dobar poznavalac Poslovnika Narodne skupštine i mnogih drugih stvari, ali niste u pravu. Ovde se kaže – opomena se izriče narodnom poslaniku koji je prišao govornici bez dozvole…
Narodni poslaniče, nikome nije izrečena opomena. Ako želite da se nekome izrekne opomena, to ne može biti vaš zahtev. Izricanje opomene je, nažalost, obaveza predsedavajućeg. Molim vas da ne zloupotrebljavate Poslovnik i pravo da dobijete reč da govorite o povredi Poslovnika. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? (Ne) (Srđan Milivojević, s mesta: Replika.) Narodni poslanik Srđan Milivojević traži repliku. Žao mi je, narodni poslaniče, potpuno je jedinstven stav poslanika Narodne skupštine da nema potrebe da se daju replike i da poslanici kažu bilo šta mimo dnevnog reda, kako za vas, tako i za sve druge narodne poslanike. Još jedanput član 106. – o dnevnom redu. Podsećam vas da je moja obaveza da izričem opomene onog trenutka kada se narodni poslanik izgubi iz dnevnog reda. Ako ćemo striktno poštovati, poštovaćemo sve odredbe striktno. (Srđan Milivojević, s mesta: Povreda Poslovnika.) Narodni poslanik Srđan Milivojević želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, reklamiram povredu člana 104, s obzirom da sam direktno pomenut imenom i prezimenom od jednog narodnog poslanika…
Narodni poslaniče, pravo na repliku je diskreciona odluka predsedavajućeg. To ne može biti povreda Poslovnika. To pravo je dato predsedavajućem, zato da bi se mogao održavati red na sednici Narodne skupštine. Zahvaljujem. Takođe je striktno odredbama Poslovnika zabranjeno dobacivanje. Molim narodne poslanike, svima vam znam imena, stvarno vas molim da ne dobacujete. Zahvaljujem se još jednom narodnom poslaniku Milisavu Petronijeviću, ništa lepše od striktne primene Poslovnika. Na član 26. amandman je podnela narodna poslanica Ana Novković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Ana Novković. Izvolite.
Hvala. U članu 26. je taksativno navedeno šta školski program treba da sadrži. To je dobro jer vidimo da, osim obrazovne, ističe se vaspitna uloga škole, kao i njeno povezivanje sa ostalim institucijama u lokalnoj zajednici. To je dobro, škola ne sme da bude jedan izolovani sistem. Ovde bih eventualno dodala, zato sam i podnela amandman, da školski program sadrži i program podrške inkluzivnom obrazovanju i vaspitanju. Danas je o inkluziji bilo dosta reči i dosta smo o tome debatovali. Inkluzija je, faktički, ispit za čitavo društvo. Usvajanjem ovog amandmana će se obezbediti da i ta deca dobiju kvalitetno obrazovanje, s jedne strane. S druge strane, ovo bi pomoglo školama u implementaciji inkluzije. Kako sam već rekla, škola u tom procesu nikako ne može da bude sama. Kroz ovaj program podrške inkluzivnom obrazovanju, one bi mogle da ili traže asistente, ili da traže prilagođena nastavna sredstva za ovu decu. Zato smatram da bi sastavni deo školskog programa trebalo da bude i program podrške za inkluzivno obrazovanje. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 26. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Milica Vojić Marković i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 27. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Dušan Petrović, Sanja Čeković, Boško Ristić, Milovan Marković i Nebojša Zelenović i zajedno narodni poslanici prof. dr Miodrag Stojković, prof. dr Janko Veselinović i Jovana Mehandžić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović. Izvolite.
Kratko ću u vezi ovog amandmana. Ovo je, zapravo, dodato 10-o načelo u izradi školskog programa. Zahvalio bih se ministru na tome što je Vlada usvojila ovaj amandman. Mislim da se u isto vreme treba zahvaliti i učiteljima, odnosno Savezu učitelja Republike Srbije, jer su oni tražili da ovakvo načelo uđe u tekst zakona. Smatram da je to dobro načelo, da se uvažavaju užasne karakteristike u procesu psihofizičkog razvoja. Obezbeđivanje uslova za život i rad u školi je jako bitno. Kasnije ćemo, u sledećem amandmanu, govoriti zbog čega je to bitno za sam rad i funkcionisanje škole. Zahvaljujem se još jednom i mislim da je ovo dobar put kojim idemo. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 29. amandman je podneo narodni poslani Dušan Obradović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušan Petrović, Sanja Čeković, Boško Ristić, Milovan Marković i Nebojša Zelenović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Ovaj amandman vezan za normu učenika u odeljenju, podneo je veliki broj poslanika iz gotovo čitavih poslaničkih grupa i mislim da to ne treba tajiti, to je javna stvar, na inicijativu Saveza učitelja Srbije. Savez učitelja Srbije je to dosta dobro formulisao, braneći normiranje broja učenika u odeljenju, ograničenjem na 25 učenika, dosta dobrim pedagoškim razlozima. Mislim da je najveći broj poslanika i prihvatio, iz tih razloga struke, da priloži amandman sa tom intencijom. Ono što, međutim, ostaje stvar za dalju diskusiju i koju treba učiniti javnom, i kroz raspravu o ovim zakonima, jeste istovetni zahtev sindikata. Međutim, argumentacija tu više nije pedagoški motivisana i ako ima, i mislim da tu za Ministarstvo nije sporno, iskreno se nadam, pedagoško utemeljenje. Uostalom, to je jedna od intencija strategije razvoja obrazovanja u Srbiji, a vezano za perspektive. Iz sindikalnog naboja u ovom zahtevu vidi se da je zapravo problem materijalni status nastavnika, odnosno strah od mogućih tehnoloških viškova u prosveti i da bi se uvećanjem broja odeljenja, što bi se dobilo smanjenjem broja učenika u odeljenju, stvorio prostor za veći broj nastavnika u prosvetnoj praksi, baš kao što bi se, ako se odustane od finansiranja perkapito i zadrži intencija, koja je takođe sindikalna, finansiranjem po odeljenju dodatno i finansijski zaradilo, što je legitimna sindikalna intencija. Mislim da ne bismo smeli da preko ove tačke dnevnog reda pređemo u okviru pedagoških i normativnih situacija u samom obrazovnom procesu, a da se ne osvrnemo i na ovaj sindikalni zahtev i perspektive dijaloga po tim pitanjima. Hvala.
Dva minuta i 50 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, na početku moram da kažem sledeće iz pedagoških, iz sindikalnih razloga da treba, a zarad kvaliteta obrazovanja, da se ograniči broj učenika na 25. Veliki sam pristalica toga. Moram da kažem da ste me, gospodine ministre, pokolebali u načelnoj raspravi kada ste rekli da za to sada, u ovom trenutku, ne postoje materijalni i prostorni razlozi. Ako se ne varam, govorili ste čak i o brojkama koliko to odeljenja, itd. Dakle, nalazimo se u jednoj situaciji, broj učenika ograničiti na 25, ne znam da li bi neko iz pedagoških razloga u Srbiji mogao to da ospori, da li bi to neko mogao da ne podrži. Ako sam razumeo, gospodine ministre, u izlaganju u načelnoj raspravi, i vi ste rekli da se za to zalažete. Šta me koleba? Koleba me jaka argumentacija koju ste izneli - jeste ljudi to dobro, jeste lepo, ali nemamo uslova ovog momenta to da sprovedemo. Ako je to tako i protiv sebe ću podržati taj stav iz jednog razloga, dajte da budemo realni, nemojte da usvojimo nešto što ne možemo da sprovedemo. Da banalizujem stvar, nemojte da lažemo narod da to možemo da uradimo. Dakle, ta mi je dilema i jaka argumentacija, samo ta, što u ovim uslovima, u ovom vremenu, u ovoj ekonomskoj situaciji nema tih uslova za to. Sve ostalo, apsolutna podrška bi bila da se sprovede. Ono što želim, takođe, da podržim, a to je pravac, cilj, koji ste odredili kada je u pitanju strategija obrazovanja, da se do 2020. godine dostigne taj cilj. To znači i obaveza o stvaranju uslova da se to uradi. Dakle, da se dođe u situaciju, da se stvore uslovi da može da se ograniči broj učenika na 25 u odeljenju. I sam sam bio u dilemi kada se povela rasprava o tome, stekao se nekako utisak da se nudi neko u ovom predlogu zakona lošije rešenje, nego što je bilo. Onda sam malo tragao i našao, a vi, gospodine ministre, me ispravite ako ne govorim tačno, a to je da je dosadašnje rešenje bilo do 30, a maksimalno 34. Doduše izuzetno 34, što je u stvari postalo pravilo. Dakle, smanjeno je u odnosu na to, nema više 34, nego je maksimalno 30. To je već jedan korak napred. Kada su u pitanju kombinovana odeljenja, za dva razreda bilo je maksimalno 20, sada je 15. Za više bilo je maksimalno 15, sada je 10. Tako sam došao do zaključka da, u stvari, ovo rešenje koje se nudi je rešenje koje je moguće u ovim ekonomskim uslovima u kojima se nalazi naša zemlja, ali da ne pogoršava položaj. Čak ako se ne varam Predlog zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju i na kraju krajeva, kada sam govorio o načelnoj raspravi, dobro je prvo što se ne zove zakon o osnovnoj školi, nego što se zove Zakon o obrazovanju i vaspitanju. Na kraju krajeva, onaj predlog koji je i prethodna Vlada, u kojoj ste vi bili ministar, predložila, negde januara 2012. godine, je imala isto rešenje. Šta hoću da kažem? Da se ne stvori utisak u javnosti da se sad nudi nešto gore, nešto lošije, nego jasno i podržavam što želite u celoj ovoj situaciji, vodeći jedan stravično jak, ogroman sistem u vreme kada nema para, nema ničega, kada je hrabrost i voditi ga i sačuvati ga, da izađete i da tako pošteno kažete – jeste ljudi lep predlog, svi bi to podržali, ali ne možemo da ga sprovedemo sad, zbog toga što ne postoje materijalni i prostorni uslovi. Dakle, ostajem i dalje zagovarač, ali uvažiću vašu argumentaciju, koja je dosta jaka, da za sada u ovom trenutku nema takvih mogućnosti, a hvala Bogu, vremenom ćete biti u obavezi da stvorite takve mogućnosti da to može da se sprovede. Hvala.
Šest minuta i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Nebojša Zelenović, ima reč.
Kao podnosilac ovog amandmana mogu da razumem, ali pitaću nešto baš i zbog učitelja, jer su i Savez učitelja Republike Srbije insistirali. Očekivao sam žučniju raspravu po ovoj tački, čak mnogo žučniju nego po ovim ostalim koje su bile u toku današnjeg dana. Mislim da je ovo ključno pitanje - šta treba da se dogovorimo? Dakle, mi smo tražili da ne bude u odeljenju više od 25, a ni manje od 18 učenika. Čisto da vodimo računa o nekoj racionalnosti. Sada ste u obrazloženju stavili da prostorni razlozi ne dozvoljavaju da se uradi trenutno takva stvar, ali sam iz ove rasprave razumeo da se vi zalažete za takvo rešenje, što ja takođe pozdravljam. Samo bih sada voleo da razjasnite i ovde nama i svima koji bi želeli, da kažem, budu uključeni u ovu temu - šta vi to planirate da preduzmete u sledećih godinu, ili dve, ili tri, da zaista zaživi kao neko zakonsko rešenje u nekom budućem periodu? Koji su to koraci koje će Ministarstvo preduzeti, da zaista broj učenika u odeljenju ne bude veći od 25? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Stojković. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća, pa i ja kao i ostale moje kolege se zaista pitamo zašto ovaj amandman nije usvojen, a to je zato što je predložen od šest različitih poslaničkih grupa. Znači, ovo u stvari nije bilo jedno političko pitanje, bilo je jedno nacionalno pitanje. Zašto? Zato što to piše u strategiji, mi smo tu strategiju usvojili, i složili se da to do 2020. godine tako bude. To bi trebalo da poštujemo, naročito kada znamo da ste na osnovu te strategije odbili jedan amandman na član 18. Tu se malo kosimo sa nekim odlukama, koristimo tu strategiju onda kada nam odgovara da odbijemo neke amandmane, a onda koristimo da usvojimo neke amandmane. Ili smo podjednaki pod svim amandmanima ili nismo. Sa druge strane, vaše objašnjenje je da se amandman ne prihvata iz razloga što nema materijalnih i prostornih uslova. U potpunosti se slažem. Mi smo jako siromašna zemlja. Međutim, ono što mi treba da shvatimo je da smo mi siromašna zemlja po broju dece. Mi smo u zadnjih 10 godina izgubili 120.000 dece. Ako vi stavite sve to na papir, koliko u proseku učenika ide u jednu školu, umesto onih 200 škola koje su zatvorene trebalo je da se zatvori 600 škola. Dolazimo u jednu situaciju da održavamo jedan broj učenika, a da ne održavamo mrežu škola onako kako treba. Nema racionalnog korišćenja svih tih škola. Koliko se sećam, Vlada je usvojila kriterijume za mrežu, naročito tih osnovnih škola. Po tome smo mogli ovaj amandman da stavimo, da je broj učenika po odeljenju 25 i da svi zajednički idemo u tom pravcu i da 2020. godine stignemo do tog cilja. Apelovao bih na vas i u ime moje poslaničke grupe i u ime ostalih pet poslaničkih grupa da ipak ovaj amandman prihvatimo. Hvala.
Dva minuta i pet sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Povodom ovog amandmana, mislim da je sa pedagoške tačke on idealno postavljen, zaista onako kako to istorija pedagogije u prošlosti je obrađivala, počevši čak od antičkih vremena do danas. Dakle, pedagoški je najoptimalnije rešenje do 25 učenika. Možda je još optimalnije do 20 učenika u prava četiri razreda osnovne škole, a do 25 od petog do osmog. Međutim, kad to primenimo na naš vaspitno-obrazovni sistem, tako je nama obrazloženo, a mi koji se malo brojkama o vaspitanju i obrazovanju bavimo, kada bi to primenili sad u Srbiji, momentalno bi dobili određeni broj "viška" odeljenja i viška prosvetnih radnika, radi se o ogromnom broju. Zašto? Zbog toga što neke škole imaju preko 30, pa čak i 40 u Beogradu, da budemo otvoreni, sa 40 đaka, a u osnovnim školama, u tzv. patuljastim školama, kako mi u pedagogiji kažemo, školama sa po jednim ili dva do pet učenika. To uvećava finansijski budžet, probija budžet Republike Srbije i to je zaista tačno. Sa tog aspekta budžeta, zaista, kada će biti primenjeno ne znam, ali moje mišljenje, da budem objektivan, mislim da neće u bliskoj budućnosti, s obzirom na ekonomsku situaciju zemlje u kojoj se nalazimo. Smatram da je dobro da ovo sada ostane u zakonu zato što mi u proseku sada imamo 19,5, neka me ministar ispravi, prosek učenika. Hvala lepo.
Reč ima narodna poslanica Ana Novković, pa narodni poslanik Milan Lapčević i posle njega narodni poslanik Nebojša Zelenović.
Hvala. Isto bih podržala amandman da u odeljenju ima 25 učenika. Ako želimo savremeno i kvalitetno obrazovanje, zaista moramo da imamo manji broj učenika u odeljenju i to je zaista pedagoški opravdano. Da bismo koristili savremene metode rada, oblike rada, nastavna sredstva, ako hoćemo da deca umeju da primene znanje, ono što uče, onda zaista je mnogo lakše i efikasnije raditi sa manjim brojem učenika u odeljenju. Međutim, ja sam duboko svesna u kakvoj situaciji se Srbija nalazi i da, nažalost to moram da kažem, nema novca za ovakvo nešto. Zamolila bih ministra, a i u Strategiji tako stoji, da se u narednom periodu, kada se steknu finansijski i ekonomski uslovi, ponovo se razmotri ovo pitanje i da omogućimo da u našim odeljenjima ima optimalan broj učenika sa kojima nastavnici mogu kvalitetno da rade i da svakom učeniku posvete onakvu pažnju kakvu zaslužuje. Iskreno se nadam da će u narednom periodu, za neku godinu moći da u skupštinsku proceduru dođe zakon kojim ćemo izmeniti ovaj član i da će u odeljenjima biti do 25 učenika. Pozdravljam to što je sa 34 broj učenika u odeljenju smanjen na 30, ali prosto svi zajedno, zbog naše dece, našeg obrazovanja, treba da radimo na tome da u odeljenju bude manji broj učenika. Hvala.
Minut i 45 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Pridružio bih se ovoj raspravi koju su kolege iz različitih poslaničkih grupa vodile do sada u prilog tome da trebamo smanjiti maksimalan broj učenika u odeljenju na 25. Razumem obrazloženje koje je ministarstvo dalo, da su i prostorne, a naročito finansijske mogućnosti takve da u ovom trenutku to nije realno da može da se sprovede, ali se ne bih složio sa njim. Zašto? Zato što jedini resurs kvalitetan koje jedno društvo ima jeste obrazovan čovek, jeste znanje. Ako to stavimo kao prioritet, kao cilj, ne postoji limit i ne postoji obrazloženje – nema sredstva. Ništa neće proizvesti veću vrednost i napredak društvu od znanja. Tu ne može da bude ograda, ne može da bude limita, ne može da bude obrazloženje – nemamo sredstava. Jedini kvalitetan način da se ta sredstva u budućnosti umnože i da povećaju društveni standard jeste ulaganje u znanje. Navešću vam primer Finske. Slučajno sam sreo jednu našu sugrađanku koja je otišla pre dvadesetak godina u Finsku i priča njena iskustva. Kaže – Finska je zemlja koja nema velikih prirodnih bogatstava, uglavnom je to sever, nemaju nafte, nemaju rude, imaju samo jezera i nešto malo šuma. Bukvalno ništa od prirodnih bogatstava nemaju, a imaju jedan od najboljih standarda na svetu. Na čemu se bazira taj standard? Na perfektnom obrazovanju. Sve je podređeno obrazovanju. Sve je podređeno deci. Vaše je samo da dete rodite, država preuzima obavezu da brine o njemu dok poraste, da mu kupi knjige i da ga vozi u školu i da mu kupi kompjuter i da mu organizuje nastavu, bukvalno sve. Zato oni imaju vrlo visoko obrazovane ljude, prosečno je to visoko u poređenju sa drugim zemljama, ali imaju jako mnogo obrazovanih ljudi i baziraju svoj razvoj i svoj visok standard upravo na visokim tehnologijama i na velikom znanju. Dakle, ograda da nemamo dovoljno para za obrazovanje, vrtimo se u krugu. Ako nemamo para za obrazovanje, nećemo nikad ni imati para, jer to obrazovanje može da donese pare. Problem jeste i kolega Atlagić je izneo da je prosečan broj đaka 19,5, što je manje od 25, ali nije problem u tome. Da je tih 19,5 u svakom odeljenju, onda bi bilo idealno, ali nije. Hajde tamo gde ima premalo đaka, po 12, po 13, da nekako dovedemo meru na 20, onda ćemo imati taj prosek od 25 i imaćemo kvalitetnije obrazovanje. Što više para uložite u jedan kvalitetan obrazovni sistem, veće šanse imate da društvo izvučete iz krize. Sve drugo je prazna priča i krpljenje rupa od danas do sutra. Hvala.
Tri minuta i 25 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe.
Hvala. Javio sam se ponovo po ovom amandmanu. Bilo mi je jako bitno da čujem šta kažu ostale kolege i to je ono zbog čega sad hoću da pričam i ovo što je rekao gospodin Atlagić. Dakle, ovo sada je klasičan pokazatelj koliko smo mi, kao država, neuređeni, jer ovo što je problem u Beogradu, da imate puno đaka u odeljenju i da morate zbog toga da izgradite novu školu da biste ispunili pedagoški standard, nije situacija u ostalom delu Srbije. Zato smo mi neuređena država. Svi bi da žive u Beogradu, ovde je lakše zaposliti se, ovde trudnice imaju 100% nadoknadu pa je lakše imati dete, pa dobije duple udžbenike, pa sada fali zgrada za škole. Hajde onda da nešto reorganizujemo drugačije, da probamo da promenimo sistem, da sagledamo koje su nam realne potrebe. Ljudi u Vojvodini imaju drugačije potrebe od ljudi u Beogradu i drugačije uslove života od ljudi u ovom delu Srbije. Mi nemamo taj problem. Mi želimo kvalitetnu nastavu za našu decu, koja podrazumeva do 25 učenika u odeljenju. Nemamo problem sa zgradama. Dakle, u školama u ovom delu Srbije ljudi uvlače decu u škole samo da bi imali dovoljno za odeljenje. Kakav višak prostora i slično? Mi se borimo sada da to dete ima što je moguće kvalitetniju nastavu, a vi nam kažete da ne može pošto u Beogradu ima deset škola u centru grada koje su prebukirane. Vi ste krivi što su prebukirane. Vi ste im omogućili da biraju ko će gde da ide u školu, da biraju da li će svi da idu u centar grada i da svi žive u centru Beograda i da svi idu u škole u gradu. Dajte nama ostalima bar priliku da naučimo nešto, kada već nemamo tu privilegiju da živimo u Beogradu. Dakle, učinite nešto za decu koja ne žive u Beogradu. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima ministar Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala, gospođo Čomić. Ponoviću nešto što sam već rekao u raspravi u načelu o ovim zakonima i ono što su svi poslanici koji su do sada učestvovali u raspravi pomenuli. Zajednička je želja i sa vaše i sa moje strane da broj đaka bude do 25, ali u ovom trenutku nemamo mogućnosti, u ovom trenutku nemamo ni materijalnih, ni prostornih mogućnosti. Ljudi, morate da shvatite da je to činjenično stanje sada 2013. godine. Mi smo u Strategiji promovisali taj cilj do 2020. godine. U ovom trenutku mi imamo na nivou osnovnih škola 585.544 đaka, broj odeljenja je 30.893, prosek je đaka 19,1. Naravno, demografska situacija i mehanički priliv stanovništva u pojedine gradske centre, to je problem većih gradskih centara, to je problem i broja đaka preko 25, on postoji u tim većim gradskim centrima. Ako pogledamo strukturu broja đaka u odeljenjima na nivou osnovnih škola, imamo do pet učenika, imamo 1.045 odeljenja do pet učenika. Čini mi se vaš amandman predlaže da ne postoji odeljenje sa manje od 18, jer ste vi dali amandman koji se malo razlikuje od drugih, nije samo gornji broj, nego i donji broj. Vi ste pomenuli najmanje 18, a najviše 22. Onda bi sva ova odeljenja praktično morali da zatvorimo ili da napravimo kombinovano odeljenje ili da ih grupišemo, pa da onda izazovemo neku drugu vrstu problema. Ne odnosi se ovo na vaš amandman, nego govorim generalno o stanju u Srbiji. Od šest do 10 đaka imamo 2.586 odeljenja. Od 11 do 15 đaka na nivou osnovnog obrazovanja imamo 3.205 odeljenja. Od 16 do 25 đaka imamo 15.397 odeljenja. Od 26 do 30 đaka imamo 37.513 odeljenja, a više od 30 učenika imamo 1.145 odeljenja. Znači, kada pogledamo te ukupne cifre na nivou osnovnog obrazovanja, u osnovnim školama u Republici Srbiji do 15 učenika ima 22% odeljenja - 6.835, od 16 do 25 učenika ima 50% odeljenja – 15.393 i preko 25 učenika ima 8.660 odeljenja. To je na nivou osnovnog obrazovanja. Na nivou srednjeg obrazovanja prosek đaka u razredu je veći, iznosi 24,4%. Od nula do 25 učenika ima 6.018 odeljenja, a preko 25 učenika ima 25.755 odeljenja. Ovaj problem koji ste pomenuli nije samo problem Beograda, to je problem i nekih drugih gradskih centara. Inače, najveći problem ima Novi Pazar, gde ima najveći broj dece u razredu. Potrebno je da pravimo nove škole i da stvorimo prostor za tu decu. To nije nikakva tajna. Međutim, u ovom trenutku to je zajednička želja svih nas i, kako je pomenuo kolega Atlagić, ako profesija, struka kaže da je 25 idealan broj, a kaže, naš je strateški cilj da u sledećim godinama taj postavljeni cilj ostvarimo. On će biti moguć kada budemo imali više novca, jer u ovom trenutku izlazak u susret tom zahtevu podrazumeva objektivno i povećanje broja zaposlenih i više prostora. Do sada smo imali zakonsko rešenje da broj đaka može biti 30, najviše 34, a sada smo limitirali do 30, što naravno znači da može biti i 25 i 24 i 23 i 22, ne postavlja se pitanje donjeg broja. Mi u ovom trenutku imamo faktičku situaciju da od ukupno 42.660 odeljenja 14.415 ima više od 25 učenika, što je 33,8% ili 1/3 od ukupnog broja. Pomenuo sam osnovne i srednje škole. Kada bi na nivou osnovnih i srednjih škola smanjili ovaj broj đaka preko 25 i imali idealan broj đaka po 25 u razredu, mi bi imali praktično nekoliko hiljada novih odeljenja. Ako uzmete tih 14.415 odeljenja i uzmete samo najmanji broj od pet đaka, od 26 do 30, to je 72.000 đaka. Kada podelite to sa idealnim brojem, dobijamo 2.883 odeljenja. Naravno, verovatno bi u praksi taj broj odeljenja bio i veći, jer ne mogu se postići idealne cifre da ima do 25. Procena je da bi tih odeljenja bilo i više, možda do 3.500. To bi objektivno dovelo do povećanja broja izvršilaca, nastavnika i ostalih zaposlenih u školama. Znači, kada posmatramo oba nivoa obrazovanja, broj razreda bi se povećao i broj izvršilaca bi se povećao. U ovom slučaju naša procena u Ministarstvu je od 7.500 do 8.000, a većina njih ne bi bila angažovana iz reda postojećih tehnoloških viškova, jer nije idealna situacija i pitanje je da li se u jednoj školskoj upravi može naći među tehnološkim licima zaposleni onog profila koji je možda potreban za školu koja je u pitanju. Mi ćemo morati taj problem da rešavamo u godinama koje dolaze, naravno, uzimajući u obzir ono što će lokalne samouprave uraditi sa mrežom škola i ono što ćemo mi na nivou Republike, kao obaveza Ministarstva napraviće se kriterijumi za mrežu škola, uraditi u narednim godinama, da bi upravo postigli cilj koji ste postavili, pod pretpostavkom da će se unaprediti ekonomska situacija i da ćemo onda imati dovoljno novca, jer negde prostor nije problem. Vi kažete da u većim sredinama imamo osnovne škole koje rade u jednoj smeni, ali imamo i sredine gde ima škola koje rade i u tri smene. To je karakteristika sadašnjeg obrazovnog sistema, ali ćemo morati taj problem rešavati i, naravno, u perspektivi ispuniti obavezu koju smo postavili u Strategiji, da broj đaka u odeljenju bude do 25. U ovom trenutku nismo u mogućnosti da izađemo u susret tom zahtevu iz materijalnih i prostornih razloga i ja sam se potrudio da vam to i obrazložim. U svakom slučaju, hvala vam na saglasnosti oko tog pitanja, jer sve poslaničke grupe smatraju da tako treba, naravno iz obrazovnih razloga, a ne iz nekih drugih. Bilo bi dobro kada bi to mogli postići što pre, ali nisam u situaciji da mogu da kažem da će to biti sutra ili prekosutra. Delim mišljenje koleginice Novaković da bi bilo dobro da taj zakon što pre uđe u skupštinsku proceduru, ko god bio predlagač, da se što pre donese, da bi to bio deo naše stvarnosti u obrazovanju. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre, hvala vam na ovoj bujici brojeva koje je bilo neobično teško zapisati. Ako sam dobro razumeo, otprilike 50% škola ima manje od 25 učenika, čak 70%. Znači, imamo 30% škola u kojima je problem da imamo više od 25 učenika. Meni se čini da to prosto vapi za reorganizacijom sistema obrazovanja. Dakle, da se izračuna vrlo precizno, u tih 70% škola postoji neko nastavno osoblje i postoji neki prostor koji očigledno nije maksimalno iskorišćen, najblaže rečeno. Imamo u jednom manjem broju škola višak učenika koji kada bi se izračunao, čini mi se da bi taj broj odeljenja, pošto nisam stigao da čujem sve ove vaše brojeve i koliko bi zapravo novih odeljenja to značilo, bio 2.800 novih odeljenja. Meni se čini da je to malo čudna računica, ali dobro, pronaći ću te vaše brojeve u stenogramu pa ću napraviti svoju, onda ću predložiti kako se to može reorganizovati. To vapi za reorganizacijom. To vapi za jednim drugačijim posmatranjem i problema prostora i problema broja zaposlenih. To je neizbežno. Ono što mene najviše brine u celoj stvari jeste ta jedna nepodnošljiva lakoća tretiranja vremena. Kada vi kažete do 2020. godine, to je sedam godina. Sedam godina je sedam generacija, novih generacija koje će ući u škole. Sedam generacija, to je sedam puta broj onih koji se upisao u prvi razred ove godine. To je sedam oštećenih organizacija po mnogo čemu. Voleo bih da vi ovom rešenju o kojem ovde diskutujemo date jedan kraći rok. Nemojte 2020, dajte 2015. godina, to su dve godine, sa jednom projekcijom koja će reći – do 2015. godine pokušaćemo da rešimo 50% problema, ali da onda znamo da je to problem kojim se bavite. Skrećem vam pažnju na još jednu stvar, to je sugestija koja je došla iz sindikata. To je prva, jedna od retkih sugestija koja se bavi kvalitetom obrazovanja. Naravno da oni posebno time štite svoja radna mesta, nismo naivni da ne bismo to znali, ali dobro je da u kvalitetu obrazovanja vide šansu za očuvanje radnog mesta. Molim vas, kao i svi ovde prisutni, naš poslanički klub LDP podržava ovaj amandman i moli vas da ga uzmete u razmatranje i odredite bar kraći rok u kome želite da rešite bar deo problema sa kojim se suočavamo. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je tri minuta i 15 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodna poslanica Olgica Batić, zajedno narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović, narodni poslanik Saša Milenić i zajedno narodni poslanici Miodrag Stojković, Janko Veselinović i Jovana Mehandžić. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Olgica Batić.
Hvala puno. Podnela sam neki amandman, pa dobila konačno reč da nešto kažem. Verovatno danas ni po kom osnovu drugačije ne bih dobila reč. Preći ću konkretno na ovaj amandman koji sam podnela. Slažem se i predložiću amandman i poslanika iz poslaničke grupe Zajedno za Srbiju i sve ono što je obrazložio gospodin Zelenović. Ali, ministre, moram ovde da kažem da, ukoliko prihvatite ovakav amandman, a podnet je od poslanika, u tom smislu ću se ponoviti, to bi samo za posledicu imalo zapravo poboljšanje i povećanje kvaliteta nastave, a isto tako i ostvarenja veće efikasnosti u radu. Pominjali ste nešto što ste već iznosili u raspravi u načelu. Sada ako ponavljate sve to što ste izneli u raspravi u načelu, možda vas mogu citirati, pa su tu mnogi od nas, uključujući i vas, govorili o nekoj demografskoj slici našeg društva, o povećanoj nezaposlenosti, o siromaštvu, o katastrofalnoj ekonomskoj situaciji, i to naročito u ruralnim sredinama, o sramnim prosečnim zaradama, o stopi mortaliteta itd, onda se opravdano nameće pitanje - zašto mi očekujemo da će se bilo šta izmeniti do 2020. godine? Da li ćemo se mi to kao nacija podmladiti ili u tolikom broju povećati, pa ćemo, sada predviđamo ovakvim članom, odeljenje od 30 učenika a ne odeljenje od 25, kako je to, moram da napomenem, upravo predviđeno navedenom strategijom o obrazovanju? Bila sam na javnom slušanju, a i detaljno sam je pročitala. Moram da kažem, tamo se to eksplicitno navodi. Kažem, radi veće pedagoške efikasnosti, broja učenika u odeljenju, u svim školama broj ne bi trebalo da bude veći od 22 do 25 učenika. Budući da se u celom ovom setu svih zakona o obrazovanju upravo išlo u cilju upodobljavanja ovakvoj jednoj strategiji, onda ukoliko želite potpuno upodobljenje, onda ovakav jedan amandman morate prihvatiti, bez obzira od koga dolazi, a dolazi od poslanika iz potpuno različitih grupa opozicionih, naravno. Mislim da je takva nužnost usvajanja ovakvog amandmana u potpunosti obrazložena. Mogu ja i dalje da obrazlažem na temu ovoga, ali svi su se ovde, i vi ste kao Vlada, prilikom mišljenja o ovom amandmanu i razloga usled kojih odbijate ovaj amandman, naveli da ne prihvatate ovakav amandman, i to od strane podnosioca svakog narodnog poslanika ponaosob, dali ste isto obrazloženje – nepostojanje materijalnih i prostornih mogućnosti. Sada ste pominjali ekonomske uslove pa imam za vas jedan predlog, a to je da vašem kolegi u Vladi ministru finansija kažete da podnese ostavku, pa možda mi stvorimo te uslove i možda vi tako ispunite sve ono što je u strategiji navedeno, a što se neće ostvariti u suprotnom do 2020. godine. Hvala.
Od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe iskorišćen je jedan minut. Reč ima narodna poslanica Donka Banović, a posle nje narodni poslanik Saša Milenić.
Hvala. Želim da napomenem da su i poslanici iz DSS takođe podneli amandman gde predlažemo da se broj 30 menja brojem 25, odnosno da se smanji broj učenika. Neću sada ponavljati ono o čemu su kolege već govorile. Jedan kolega je izgovorio možda ključnu rečenicu, da se već dugi niz godina ni jedna vlada i ni jedan ministar prosvete nije upustio u ozbiljnu reorganizaciju, odnosno racionalizaciju, odnosno promenu, odnosno iniciranje promene mreže osnovnih škola u Republici. Mislim da je tu. Sada ministar kaže da se očekuje da će lokalne samouprave biti razumne, racionalne u sledećem novom predlaganju akta o mreži osnovnih škola na svojoj teritoriji. Ne nadam se tu mnogo zato što znam, kada to rade lokalne samouprave, da oni upravo baš i ne razmišljaju racionalno, nego nastoje da svaka škola koja postoji u nekom selu, koliko god da malo ima učenika, da oni nastoje da se ta škola zadrži i zbog dece i zbog roditelja. Znate kako se kaže, kada se i škola ugasi, onda to mesto više ne postoji. Dakle, nije ovo problem kojije jednostavno posmatrati. Neko reče da su sindikati predložili ovo samo zbog toga što se plaše za gubitak radnih mesta. Ne mogu to tako da shvatim i ne shvatam tako jednostavno zato što smatram da su i sindikalne organizacije takođe zabrinute isto kao što je Savez učitelja Republike Srbije o kvalitetu nastave. Mislim da su i njihovi motivi, između ostalog, bili i pedagoške prirode. Ono što bi takođe moglo da olakša onim ljudima koji rade u gradskim školama gde ima više od 30 učenika, čujem i od gospodina Atlagića da ima odeljenja osnovnih škola sa 40 učenika u Beogradu, za to stvarno nisam još čula, moguće je da bude poneki učenik preko 30, ali da ima 40, mislim da uopšte nije moguće održati takav čas i da tu nema nikakvog kvaliteta, ali ono što bi moglo da pomogne jeste da usled primene inkluzivnog obrazovanja u odeljenju sa 30 učenika su dozvoljena dva učenika sa smetnjama u razvoju ili invaliditetom, iako se taj broj smanjuje. Dakle, u okviru 32 učenika, ono što bi pomoglo nastavnicima jeste da se zaista pozabavimo i da obezbedimo pedagoške asistente, personalne asistente i da taj tim koji u jednoj školi radi oko kvalitetne primene inkluzivnog obrazovanja, da on zaista bude podrška nastavnicima.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je tri minuta i 10 sekundi. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić.
Tu je približavanje čvornoj tački o kojoj smo i u raspravi u načelu govorili. Uvaženi gospodine ministre, tri puta sam se obradovao, sasvim intimno, lično, u vezi sa događanjima u Ministarstvu prosvete u Vladi Republike Srbije kroz skoriju istoriju - prvi put kada je ministar prosvete u Vladi Vojislava Koštunice, profesorka na orijentalistici sa Filološkog fakulteta zaustavila proces kvazi reformi šuvarizacije ostataka šuvarice, drugi put kada je ministar prosvete gospodin Vuksanović javno izjavio da je ponosan na ocenu dva za srpske univerzitete, povodom jednog testiranja, i treći put kada ste vi izabrani za ministra prosvete. Prvi put, ne bih objašnjavao zbog čega je zaustavljanje tog kvazireformskog procesa bilo pažnje i hvale vredan čin. Drugi put, ministarka je smenjena čim je taj proces zaustavila, u pola mandata je smenjena u Vladi Vojislava Koštunice. Ministar Vuksanović samo nije imao prilike da kaže da, dobivši vrlo nisku ocenu dva, na ocenjivanju na kojem se nije merio rejting univerziteta, nego primena bolonjskog procesa na univerzitetu, da smo se time sa niskom ocenom svrstali u rang sa prestižnim univerzitetima jedne Bugarske ili jedne Francuske, a nismo uspeli da domašimo visoke ocene i domete univerziteta Flamanske zajednice u Belgiji. Najveće nacije u Evropi uopšte i ne primenjuju bolonjsku reformu na svoje univerzitete. Naravno, nije stigao to da objasni ni ministar Vuksanović. Kada ste vi izabrani za ministra, obradovao sam se sasvim iskreno zato, ni manje ni više, što znam da jeste socijalista i da ste visoki funkcioner SPS. To je od izuzetnog značaja, jer ja nisam socijalista, pre bi se moglo reći da sam neki konzervativni liberal. Ali, nesporno je sledeće – obrazovanje je moguće samo u koordinatima olportovske humanističke koncepcije emancipacije, što pripada korpusu socijalističkih prohumanističkih vrednosti. Drugo, ako nije emancipacija, to nije obrazovanje nego obuka. A ovde o tome govorimo. Ja sve vreme branim Ministarstvo prosvete, ne zato što ne delim prigovore mnogih, nego što mislim da uopšte niste vi adresa, da vi stojite između mnogih sila uglavnom pokušavajući da branite obrazovni sistem, kao što i u ovoj temi imate obavezu lojalnosti prema Vladi pa ne možete i sami da kažete da biste i vi rado ovo sproveli, samo kad bi mogli da se izborite za malo bolji materijalni status obrazovanja u ukupnom budžetu. Ali, hajde da budemo otvoreni do kraja. Dokle će sve laži ovog društva na kraju da se ispostavljaju obrazovnom sistemu, a nema gde, jer o tome smo pričali u načelnoj raspravi, tu je istina odnosa zajednice prema budućnosti. Kritični trenutak nastaje kada to ne bude više sukob ministarstva sa svim živim i neživim koji znaju ili ne znaju ama baš ništa o obrazovanju, ali su spremni da prigovore jer oni, valjda za razliku od vas, vide da stanje nije kako biste i sami voleli. U jednom trenutku će unutar obrazovnog sistema da se odigra konflikt između zaposlenih u obrazovanju i ministarstva, koje pokušava sve te protivrečne tendencije sa što manje konflikta da harmonizuje. Gde ćemo tada, kada mi koji se bavimo politikom i dalje budemo hteli da lažemo i da ne otvorimo pitanje šta hoćemo za svoju decu? Koji su didaktički principi našeg obrazovanja? Kakvog čoveka hoće ovo društvo, pa shodno tome onda i kakav obrazovni sistem? Hoćemo li školsku industriju, što se izgleda vrlo temeljito gura, mali broj velikih škola, po mogućstvu, u što manjem broju velikih centara, pa u tri smene, red klupa, red đačkog mesa, na kraju procesa tapija na pamet i to je obuka, masovna obuka. Ko hoće nešto više, nek spremi pare i nek bira školu, da li možda i zemlju u kojoj će da se obrazuje. Ili smatramo da je emancipacija nešto što pripada svakom detetu ovog društva, bez obzira u kom selu živelo? Jer, ako decentralizujemo društvo i uvedemo svet u našu zemlju, onda je svako selo centar sveta. To je to pitanje decentralizacije koje je centralno i nema nikakve sumnje, prvi sistem gde će prenapregnutost da se meri, svih naših društvenih laži i izmišljotina, je sistem obrazovanja. Poslanička grupa URS samo hoće da kaže da razume da nije Ministarstvo prosvete to koje je remetilački faktor, ali koje odlično zna da ne može beskrajno da odlaže konflikte, laži i netransparentnih sukoba interesa u našem društvu tek Ministarstvo prosvete. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Donka Banović se javila za repliku.
Izvinite, Donka Banović ima reč.
Ja vrlo rado slušam gospodina Milanića, prosto se vidi da je on po obrazovanju filozof, tako da nekada vrlo često uživam u njegovim govorima, međutim, sada protestujem zato što je on malo pre izgovorio da prestanemo mi da lažemo koji se bavimo politikom. To sam zapisala. I danas već drugi put kažete – industrija obrazovanja, onda govorite: red klupa, red mesa. Dakle, red klupa su klupe, a red mesa bi bili učenici. Meni je to zaparalo uho i prosto nemam razumevanja za tu i toliku slobodu. Ako nas građani slušaju, a vi kažete da mi političari treba da prestanemo da lažemo, nije u redu. Moguće je da svi političari lažu i svi političari ne lažu, ali, neki od nas se pomalo trudimo i da ne lažemo mnogo. Možda nekad samo pogrešimo. Uglavnom se trudimo da govorimo istinu i da budemo korektni. Nekako se daju olako kvalifikacije za različite periode razvoja ove zemlje i prethodnih zemalja koje su na ovom tlu postojale i različite periode i reforme, neke uspešne, neke neuspešne. Vi ste spomenuli ovde tu "crnu šuvaricu", tako se zove, ali možda kada bi se neko bavio i nekom boljom analizom tog perioda, možda je tu bilo i nekih pozitivnih stvari. Ja sad branim sebe. Ja sam to godište i ja sam bila učenik srednjeg usmerenog obrazovanja. Ja se zaista sećam nekih dobrih stvari. Ako ništa drugo, bar to srednje stručno, pa neka usmerenja koja su kretala ranije, itd. Ali, to se napustilo i ne zagovaram sada to, samo mislim da treba da budemo oprezni kada sve to tako olako diskvalifikujemo.
Hvala. Gospodin Milanić, replika.
Uvažena koleginice, samo da ne bude nesporazuma, brutalni izraz: "red klupa, red đačkog mesa", koji sam posudio od mog profesora pedagogije, prof. Nedeljka Trnavca, je zasnovan na kritičkom odnosu prema tom konceptu a ne na želji da bilo koga sablaznem. Moj odnos prema "šuvarici" takozvanoj je vrlo sličan, pa sam reforme o kojima sam govorio nazvao "kvazireformama" iliti "šuvarizacijom" ostataka. Dakle, nije to bio negativan odnos ni prema Vladi, koja je pomenuta, ni radu tog ministra, već sasvim suprotno, niti postoji želja da bilo koga prepadnem jednom mogućom stvarno grubom koncepcijom industrije obrazovanja.
Hvala. Replika, Donka Banović.
Lepo je kada to pojasnite i nama i gledaocima. Nastaviću osvrt na vaše prethodno izlaganje. Takođe ste rekli da je prva ministarka prosvete smenjena zbog toga što je pokušala da zaustavi reforme. Ona je bila ministar šest meseci, bile su izmene i dopune ovog krovnog zakona i, između ostalog, sadašnji ministar je bio poslanik u tadašnjoj Skupštini RS i zajedno sa svim poslanicima koji su tada činili većinu, su učestvovali na izmenama i dopunama tog zakona. Ja smatram da taj zakon nije ni u kom slučaju zaustavio sve one dobre stvari koje su i prethodnim zakonima bile započete. Dakle, reforma nije zaustavljena. Možda bi bolje bilo da jeste, ali nije. Onda ste spomenuli ministra Vuksanovića, i da se on hvalio kako je za Bolonjski proces Srbija dobila dvojku. Ja se zaista toga ne sećam, ako je on to u nekom trenutku izgovorio, ja ga, evo sad ga osuđujem, ako se pohvalio ocenom dva. Takođe znam kako se to boduje. Verovatno je to bio trenutak nakon što je tek usvojen Zakon o visokom obrazovanju ili čak i nije, pa su osnovni kriterijumi u tom periodu bili da li jedan zemlja ima usvojen novi zakon o visokom obrazovanju koji uvažava Bolonjske principe. Moguće da u tom trenutku nisu bili i zato smo dobili lošu ocenu. Onog trenutka kada je usvojen zakon, tog trenutka su se i ocene povećavale. Tako da je meni drago, da je Srbija, mislim na prošloj konferenciji ocenjena čak sa 3,8 negde oko četvorke. Nama se možda nekad čini da su stvari u obrazovanju i vaspitanju jako loše, ali zaista nekad treba da budemo i realni, da sagledamo da nismo mi baš toliko loši.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Marko Atlagić.
Dve rečenice povodom ovog amandmana, gospođo predsedavajuća mislim da je dobro što smo iz svih poslaničkih grupa razmotrili ovaj problem sa svih aspekata, premda je možda malo bilo i politike u pojedinim tonovima, ali je bitno da svi isto želimo, a to je broj učenika do 25, kao što je gospodin ministar obrazložio. Mi smo to stavili u strategiju i to moramo znati. Podržavam ono što je gospodin Milenić rekao, da sebe ne bi lagali, da ćemo to postići u bliskoj budućnosti, nećemo, s obzirom na ekonomsku situaciju u kojoj se danas Srbija nalazi. Nećemo ni u bliskoj budućnosti, ali smo u strategiju stavili što smatramo da je ministarstvo dobro postupilo, ali do te godine valjda hoćemo, pa ćemo zakon izmeniti. Moram da vam kažem, vi koji ne radite direktno u vaspitanju i obrazovanju da je mreža škola na nivou lokalne zajednice malo veće, a pogotovo na nivou države, jedno od najtežih pitanja sistema vaspitanja i obrazovanja. Nisam onaj koji hvali ministre, ali moram gospodina Obradovića pohvaliti da dobro kormilari sa ovim delom, da je vrlo teško usaglasiti mrežu škola tamo, vi koji ste iz lokalnih zajednica, gde imamo patuljaste škole od jednog do tri učenika, a pravo na obrazovanje ima jedan učenik pod istim uslovima. Stvorite mu, vi tamo u ovakvoj ekonomskoj situaciji, hoću reci da je vrlo teško stvoriti tu mrežu i da je ona u datoj situaciji sada zaista optimalna, a problemi koji se javljaju u vaspitanju i obrazovanju, oni su neminovni. Nama zaposliti sada novih, evo da budemo realni, gospodine ministre, 3000 nastavnika, na ovakvu situaciju gde moramo uštede praviti, to je strašno, a na drugoj strani imamo jednog učenika. Nije lako uskladiti materijalnu situaciju, mrežu škola i kvalitet vaspitanja i obrazovanja. Najoptimalnije je da radimo sa pet učenika, kao što zapad radi. Molim vas, nemojte vezivati ulazak u EU i Bolonjski proces i Republiku Srbiju. Skinite to sa dnevnog reda, nije uslov Bolonja u EU. Bugarska je ušla u EU, a nije u Bolonjskom procesu. Zapamtite, Republika Srbija unazad 15 godina imala je jedan od najboljih sistema vaspitanja i obrazovanja po kvalitetu i u svetu i to vanjda niko ni u Evropi ni u svetu ne negira. Prema tome, nećemo u promene ići baš brzo, ali bolje bi bilo da revoluciju pedagogije imamo unutar pedagoškog sistema, nego unutar zakona. Zakon će rešiti okvirne stvari, a pedagošku revoluciju moramo mi rešiti, unutar škola i fakulteta, a to znači mi koji neposredno izvodimo proces. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o ovom članu zakona, formiranju odeljenja i grupa, ovo bi moglo da se primeni u Indiji, gde je veliki natalitet ili na Severu Kosova gde je najveći natalitet u Srbiji, 1200 dece da se rodi na godišnjem nivou, ali s obzirom da se država dejure, defakto odrekla teritorije, pretpostavljam da ovaj zakon neće da se primenjuje na tom delu teritorije Srbije. Ono što sam hteo da kažem, da ja kao poslanik koji dolazi sa juga Srbije, gledam ovo iz socijalnog, ekonomskog, ali i iz demografskog aspekta, ovaj član zakona, jer ovim članom zakona koji će se primenjivati u nekom narednom periodu, ugasiće se mnoga odeljenja na jugu Srbije i vi to dobro znate. Biće i tehnološkog viška i od strane učitelja, profesora. Vrlo je lako beograđanima da govore da u odeljenju imaju 30 ili 34 dece, veliki priliv stanovništva koji se celi iz centralne Srbije, iz južne Srbije, ili koji dolazi iz Vojvodine u Beograd, stvore se uslovi da bude po 34 dece, a možda i 50 učenika u odeljenju. Šta ćemo mi sa našim odeljenjima gde se permanentno seli stanovništvo, gde ljudi odlaze sa juga Srbije. Fizika ne zna za prazan prostor, neko će se doseliti i tu. Upravo tu država mora na jedan strateški način da razmišlja o tom delu Srbije, gde se iseljava permanentno stanovništvo iz tog dela prostora. Dakle, sigurno je lako raditi u odeljenju od 25 učenika i profesor tu može biti mnogo kreativniji. Razumem vas, zbog ekonomske krize, morate da napišete ovakav zakon, ali vi morate da razumete i nas koji dolazimo iz unutrašnjosti Srbije, da će ovo ugasiti mnoga odeljenja u Srbiji, da ovo neće gasiti odeljenja u Beogradu, već u Srbiji, pa ako neće gasiti u Beogradu, da nazovemo onda mi ovaj zakon – Zakon osnovnog obrazovanja stanja samo za Beograd. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Gospodine ministre, uvažene kolege, normalno da podržavam ovaj amandman i smatram da je Republike Srbije u nizu propuštenih šansi i mogućnosti za eventualnu reformu sistema obrazovanja našeg školstva, mislim da je ovih dana, juče i danas dostigla svoj vrhunac naših neuspeha propasti. Zbog svega toga, smatram da bi bilo dobro da se više uradilo, da se više štedelo, razmišljalo kroz finansijsku prizmu o mogućnosti da se smanji broj odeljenja da ne bismo svaki put nailazili na isto obrazloženje, da ne bi svaki put slušali ovu istup priču, ne može zbog para. Kada pitamo ministra Dinkića, on kaže, ne može zato što para nema, bez obzira što sam ja projektovao fenomenalan budžet. Ono što je činjenica da je sadašnje stanje u našem obrazovanju u izuzetno lošem stanju i danas većina ljudi u Srbiji gleda ovaj prenos, očekujući neke odgovore na ovaj zaista fijasko koji se desio oko završnog ispita. Vi ste nama ovde ministre rekli da vam pružimo dokaze. Ja ovde u mojoj ruci imam nešto što bi mogao biti dokaz, nešto što je vama nuđeno u Ministarstvu, ali ste vi odbili, a u pitanju su sva tri testa iz srpskog jezika ili mogući testovi iz srpskog jezika, jel mi ne možemo potvrditi autentičnost i zato ću ja vama ovo dati sada, sa molbom da vi potvrdite da li su ovo testovi iz srpskog jezika. Ako ovo jesu testovi iz srpskog jezika ili njihova kopija, kako je moguće da ih mi imamo danas u ruci i kako je moguće da smo ih dobili na osnovu anonimne dostave građana.
Gospodine Stefanoviću, u skladu sa članom 106. Poslovnika, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Završavam, s obzirom na priručnik za sprovođenje završnog ispita koji vrlo precizno definiše da sve testove, odnosno, svi testovi se uzimaju od učenika. Voleo bih ministre da ovo shvatimo ozbiljno i ovaj amandman jeste na pragu toga da pokušamo da nešto uradimo od našeg sistema obrazovanja, a ne samo da pričamo i ovaj amandman jeste u nizu stotinak amandmana koje je opozicija podnela, a koji su u ogromnoj većini odbijeni. Molim vas da zaista najozbiljnije ovo shvatite, da nam date na ovoj sednici potvrdu da li je ovo autentično, da ja ne bih čitao ovde, a ako jeste autentično, postavlja se pitanje, da li je test iz srpskog pod znakom pitanja. Ako jeste test iz srpskog jezika pod znakom pitanja, čini mi se da je sva ova katastrofa dobila svoju ružnu završnicu, da je Vlada pod znakom pitanja, a pogotovu vaš ostanak kao ministra prosvete.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, pozivam se na član 27. i član 103. jer je ovo u kontinuitetu, ali zaista u kontinuitetu najgrublja povreda Poslovnika, koju čini kako predsednik poslaničke grupe DS, tako i poslanici DS i juče i danas, grubo povređujući Poslovnik, prevashodno odstupajući od teme, jer tema nisu ni testovi, ni ostavka, ni bilo šta osim seta obrazovnih zakona koji su tačka dnevnog reda. Mi možemo da razumemo da se na ovaj način stiču određeni ili pokušavaju steći određeni politički poeni. (Predsedavajuća: Gospodine Jovanoviću, molim vas, nemojte da replicirate.) Nije replika, samo ukazujem na to da niko ne reaguje, ni vi, ni prethodno pre vas bilo ko ko je predsedavao, čak ni opomenu nije izrekao bilo kome ko je na najgrublji način do sada povređivao, a ne retko, veoma često u zadnja dva dana Poslovnik. Stoga, ukazujem da ovakve zloupotrebe više ne mogu ostati bez sankcije i molim vas da vi primenite Poslovnik na konkretnu situaciju. Hvala.
Hvala. Moram da vam kažem, gospodine Jovanoviću, da sam upozorila gospodina Stefanovića, da se vrati na temu dnevnog reda. Ne mogu da mu izreknem opomenu. U skladu s Poslovnikom treba da mu izreknem dva upozorenja pre opomene. Dakle, gospodin Stefanović je brzo završio, tako da smatram da nisam povredila član Poslovnika. Inače, da vas podsetim da poslanici ne mogu da povrede Poslovnik, mogu da povrede samo predsedavajući. Ukoliko smatrate da moje obrazloženje nije dovoljno, možete tražiti da se u danu za glasanje glasa o povredi Poslovnika. Da li želite? (Neđo Jovanović, s mesta: Da.) Hvala. Dalje, sledeći je narodni poslanik Miletić Mihajlović, prijavljen za reč. Izvolite.
Dakle, kada je reč o testovima koji se stalno ovde pominju, ja sam ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, da se to konstatuje. Zaista dobro shvatam i poslanička grupa SPS kao i mnoge druge grupe, da je ovo zgodna tema za politizaciju i za napad na vladajuću koaliciju kao i ministra Obradovića. Dakle, dimenzioniranje ovog pitanja, na takav način da je to sada kraj sveta, da je ne znam šta, da propada država, da je ceo sistem razoren, da ne postoji poredak u državi, prosto to ne stoji. Mislim da je ministar na najbolji mogući način odreagovao stavom i taj stav je usvojen odnosno primenjen da mora da se ispita kako je došlo do toga da testovi iz matematike budu "provaljeni", da tako kažem, i da je izvršena određena zloupotreba. Rečeno je ovde da niko ne gura problem pod tepih i da prosto mi moramo da se suočimo sa tim problemom, jer takav problem može da se produži. Ne bih rekao da je sve funkcionisalo u prošlosti na tako idealan način, pa se sada došlo do toga da se dogodio jedan skandal kakav u ranijem vremenu se nije događao, i dok je bila DS na vlasti, dok smo bili zajedno na vlasti. (Predsedavajuća: Gospodine Mihajloviću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. Dužna sam, u skladu sa članom 106 da vas....) Molim vas predsedavajuća, ja sam ovlašćeni predstavnik. Polaganje završnog ispita je deo ovog zakona. Imam svoje vreme kao ovlašćeni predstavnik. (Predsedavajuća: Gospodine Mihajloviću, upravo sam od člana vaše poslaničke grupe dobila da sam povredila Poslovnik zato što nisam vratila izlaganje na temu. Zato, molim vas, upozoravam vas da se vratite na temu.) Ja vas molim samo onda da ne dozvoljavate ni Stefanoviću, ni Milivojeviću, da to pravo koriste a drugi ne mogu da koriste. (Predsedavajuća: Neću dozvoliti nikome više da zloupotrebljava Poslovnik. Dakle, nastavite o temi dnevnog reda.) Završiću i vratiću se, mi kroz ovaj zakon pokušavamo da uredimo sistem vrednosti koji je opšte prihvatljiv i univerzalan i koji je u okvirima onoga što treba da bude budućnost ove zemlje. Sistem vrednosti je dugo godina narušavan i za vreme, 90-ih godina, ali i posle 2000. godine. Svi smo mi pomalo kumovali takvom načinu ponašanja i uopšte društvenoj klimi koja danas vlada u Srbiji i da je najveća vrednost bila ako nekoga prevarimo, ako doskočimo nekome i tu se iskazivala sposobnost. Opšta je tendencija ove vladajuće strukture pa i u ovom zakonu, koji je koncipiran u Ministarstvu prosvete, na čelu sa gospodinom ministrom Obradovićem, da se uredi jedan takav sistem i da konačno uđemo u okvire vrednosti koje moramo da poštujemo i koji će obezbediti jednu svetliju budućnost naših mladih generacija. Bojim se da od 2000. godine do 2012. godine nije se mnogo vodilo računa o tome, naravno, kritički rečeno i mi smo saučestvovali u tome, jer smo bili deo vladajuće koalicije, ali svesni smo da treba promeniti konačno kurs i pravac. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodine Stefanoviću, nećete dobiti pravo na repliku, možete samo da govorite o amandmanu. Izvolite.
Pre nego što počnem molim tumačenje od predsedavajuće, s obzirom da sam spomenut po imenu a i spomenuta je i stranka, da li imam pravo na repliku?
Imate pravo na repliku. Izvolite.
Dakle, bez želje da ulazimo u bilo kakve nepotrebno podignute strasti ovde, mi odgovaramo na inicijativu ministra lično i šefa vaše poslaničke grupe, a inicijativa i molba i ako hoćete zahtev je bio, ako imate bilo šta što može biti dokaz, dakle, mi ne tvrdimo da je dokaz, mi samo tražimo da se eventualno potvrđi autentičnost toga. Ako je tačno, onda imamo ogroman problem u državi. Ako nije tačno, ako vi sa sigurnošću materijalnom, moralnom, krivičnom odgovornošću tvrdite, imate dokaze da je nije taj test iz srpskog jezika, onda mi nemamo nikakav problem. Postavlja se pitanje – kako je mogao neko da tri kompleta ima na ulici a da to… (Predsedavajuća: Gospodine Stefanoviću, opet ste skrenuli sa teme, izazivate neke nepotrebne replike. Dakle, molim vas, replicirajte u ime, molim vas.) Da završim rečenicu. Dakle, s obzirom da je bila replika u pitanju, smatrao sam da odgovorim na ono što je pitano, ne ulazeći u to ko je kako vodio prosvetu, jer mi je nismo vodili. Ali, sada mislim da cela država ima jako veliki problem. Ponovljen je test iz matematike a imamo nešto što bi mogao, ponavljam – mogao biti dokaz, što bi moglo da sruši test iz srpskog jezika. Ministar kao najodgovornije lice treba da da odgovor o svemu tome. Hvala.
Hvala. (Neđo Jovanović, s mesta: Povreda poslovnika.) Gospodine Jovanoviću, povreda Poslovnika. Izvolite.
Kratko, i prekinućemo polemiku sa povredama Poslovnika iz jednostavnog razloga, što se ponovo istupilo od teme u celosti. S druge strane, itekako dobro poznaju postupak onih koji prigovaraju u pravo ministru i ministarstvu.
Gospodine Jovanoviću, samo mi recite, očekujem da mi kažete, koji sam član povredila?
Član 27. Postoji regularan način gde se pružaju dokazii kome se dokazi dostavljaju. Nije Skupština mesto gde se arbitrira i gde se prikupljaju dokazi u postupku koji je daleko van ovoga. Molim i sa te strane, gospođo predsedavajuća, da skrenete pažnju poslanicima na ponašanje u parlamentu. Predstoji nam kodeks ponašanja gde se nadam da ćemo itekako dobro regulisati ponašanje svakog poslanika ovde. Hvala.
Hvala. Nastavljamo diskusiju o amandmanu. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, ja sam takođe direktno pomenut imenom i prezimenom. Da li imam pravo na repliku ili da koristim vreme?
Nemate pravo na repliku, možete o amandmanu da govorite.
Interesantno je tumačenje. Vaše je diskreciono pravo i dato vama na volju da ne dobijem pravo na repliku. Neću trošiti vreme poslaničke grupe. Kada govorim o amandmanu, amandman je vrlo jasan, baš kao što je jasan i tekst poslaničke zakletve koji mi kaže – zaklinjem se da ću dužnost narodnog poslanika obavljati predano, pošteno, savesno i verno Ustavu, braniti ljudska i manjinska prava i građanske slobode i po najboljem znanju i umeću služiti građanima Srbije, istini i pravdi. Ako ne mogu da ispunim svoju ustavnu zakletvu, da služim istini i pravdi i ako vi smatrate da treba da služite neistini i nepravdi, onda je naš dijalog izlišan. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč po osnovu ovog amandmana? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Obradović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pita i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Nove Srbije je podnela amandman na član 30. i to u želji da izmenimo dva stava. Stav 2. gde se broj 30 menja brojem 25, odnosi se na broj učenika u odeljenju, a stav 4. je pokušaj izmene da se broj učenika utvrđen u stavu 2, podsećam, odnosi se na inkluzivne učenike, broj 2 se menja brojem 3. Da pojasnim kako se to vidi u praksi. Već smo mnogo govorili o demografskoj slici Srbije. U Strategiji Nove Srbije, koja se bavi populacionom politikom, mnogo smo obratili pažnje na to da se Srbija po obodima prazni, o tome smo mnogo govorili u javnosti, i da Srbija stari. Beograd je jedna priča, ostatak Srbije druga priča. To se upravo ovde vidi. Beograd ima preopterećena odeljenja, manjak škola, više dece u odeljenjima. Znači, mogućnosti u prosveti su potpuno drugačije u odnosu na ostatak Srbije. Neko ko je, kao što sam ja imala priliku pre tri, četiri dana, boravio u opštini kakva je Babušnica tačno vidi ogromnu razliku između Beograda i onoga što Srbija po obodima jeste. Ovaj zakon se donosi za sve. Mi pokušavamo da prevaziđemo jedan problem i stručni i tehnički, pa i sindikalni, koji je sugerisan, i svi smo se složili oko toga da je optimalno najveći broj učenika u odeljenju 25, da se na taj način može najkvalitetnije raditi, da je preko toga nešto što više ne garantuje kvalitetnu nastavu, a svi se trudimo da kažemo da svi imaju jednake šanse. Kada pošteno pogledamo šta to znači mala odeljenja u rubnoj Srbiji i velika odeljenja u Beogradu, kvalitet rada, a mogućnosti posle toga, doći ćemo do nepomirljivih razlika. Obrazovanje i školstvo nije sistem spojenih sudova, pa će biti prelivanja. Biće još veća demografska, da kažem, centralizacija i opet će se svi sliti u Beograd. Činjenica je da život piše neka drugačija pravila i da su mnoga sela po Srbiji odumrla i postala staračka zato što su neki mlađi ljudi jednostavno shvatili da ne mogu da školuju decu, a da je škola, odnosno obrazovanje nešto što treba da im pruža nešto što je osnova da im pruže za neku budućnost. Upravo je to jedan od razloga zašto Srbija na ovaj način stari, zašto se Srbija na ovaj način usmerava ka jednom centru, Beogradu, zašto je takva disproporcija nastala u odeljenjima u unutrašnjosti i u Beogradu. Možda će ovaj zakon morati uskoro da pretrpi još neku promenu da ovaj problem prevaziđemo. U Zakonu je postignut jedan broj. Ministar nije uvažio naše amandman koji se odnosi na broj 25 maksimalno. Obrazložio je to vrlo jasno. To su neosporne cifre. Apelujem još na ovaj broj od tri učenika da se smanji. Dakle, broj učenika u odeljenju kada se uključuje učenik sa inkluzijom u odeljenje da se smanji broj učenika bar za tri učenika, da se olakša prosvetnom radniku koji radi u takvom odeljenju. I to je jedan od demografskih problema Srbije, jer mi mrežu specijalnih škola nemamo toliko zastupljene kolike su potrebe. Dakle, tu bismo imali ozbiljnu pomoć u unutrašnjosti Srbije. O prvom stavu u mom amandmanu mi ćemo morati još da promišljamo. Mislim da svi zajedno treba da iznađemo sa Ministarstvom obrazovanja jedno ozbiljno rešenje za ovaj veliki problem. Ono što svi mi moramo da priznamo ovde jeste da se Srbija prazni po obodima. Srbija stari. Reći ću vam jedan strašan podatak, u Babušnici, gde sam bila pre par dana, prosečna starost je preko 52 godine. Mi moramo dati šansu svima. Mi se u to zaklinjemo. Mi ih ubeđujemo da je to tako. Ako svi budu došli u Beograd, šta će ostati u ostatku Srbije? Dakle, moramo napraviti sistem. Škola je prva koja zadrži mlade ljude u nekoj sredini. Interes dece, o tome moramo voditi računa. Molim ministra da promisli o tome kako prevaziđi upravo ovaj problem koji imamo. Spremni smo da mu pomognemo u nekim novim izmenama i dopunama ovog zakona.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, vezano za ovaj broj učenika u seriji ovih amandmana ne bih mogao da podržim ovaj amandman u celosti. Dakle, jedan deo je prihvatljiv, a drugi nije. Što se broja učenika tiče, već smo čuli od ministra da 6.835 odeljenja u Srbiji ima manje od 15 učenika. Verujem da je od tih 6.835 najmanje 6.700 u manje urbanim sredinama, da to nazovem ruralnim sredinama. Ja sam u jednoj takvoj sredini odrastao i bilo je 32 učenika prosečno u svakom odeljenju od prvog do osmog razreda. Imali smo po dva odeljenja i škola je brojala 535 učenika, a sada ne broji ni polovinu od tog sastava. Dakle i u ono vreme smo imali sasvim zadovoljavajuće rezultate, bez obzira što nas je bilo više od 25, što nas je bilo 32-33 prosečno, a u nekim razredima se taj broj kretao i do 35 učenika. Dakle, radilo se o seoskim sredinama. Sada, posle pedesetak godina, selo se sasvim ispraznilo i na određeni način školstvo deli sudbinu države. Seosko stanovništvo je usisano u velike gradove, tako da smo dobili industrijski mrtve gradove. Navodno je to urađeno z bog industrijalizacije. Sada imamo industrijski mrtve gradove i opustela sela. Imamo oko 6.800 odeljenja koja imaju do 15 učenika, a čini mi se da imamo oko 1000 odeljenja do pet učenika. Samim tim što je broj učenika mali, da u selu ima po jedan učenik, pa se od pet sela pravi jedno odeljenje, da su to đaci pešaci ili se lokalne samouprave uključuju da bi se ti učenici prevozili. Samo da podsetim, a to sam rekao i u raspravi u načelu, da su u takvim seoskim sredinama rođeni gotovo svi naši velikani, uključujući i Teslu, Pupina, Njegoša, Ivu Andrića, našeg Nobelovca, Mešu Selimovića. Možemo da uključimo i Mehmed pašu Sokolovića. Dakle, svi naši velikani su rođeni na određeni način u selu i rezultat demografske katastrofe u Srbiji. Može da se desi da u buduće nema odakle da se rodi novi Tesla. Nećemo imati novog Pupina, novog Crnjanskog, novog Petra Petrovića Njegoša, novog Živojina Mišića. Dakle, bez obzira što država želi da, posebno što se školstva tiče, zadrži odeljenja koja imaju do 15 učenika, selu se ne može pomoći ukoliko se ekonomska situacija u zemlji ne promeni. Ukoliko se politika prema selu i seljacima ne promeni, nećemo moći ništa da uradimo ni po pitanju školstva, niti će osnovno obrazovanje, da ne pričam o fakultetima i srednjem obrazovanju,biti lako dostupno onima koji žive na selu. Situacija iz tzv. brdskih opština se premešta u ravničarska, tako da imate u Vojvodini polovinu škola na selima koje više ne ispunjavaju uslove da imaju 15 učenika u jednom odeljenju. Takva situacija je neodrživa i bojim se da dok se ne popravi ekonomsko stanje, dok se ova država ne okrene unutrašnjosti, selu i seljacima, dok se ne izvrši istinska decentralizacija, dok se prerađivačka industrija i poljoprivredna proizvodnja ne udruže i približe selu, ova država seoskom stanovništvu neće dati da seosko stanovništvo i seoska deca imaju podjednake šanse, da će ovo biti država bez šansi u bilo kojoj oblasti, a naravno da će biti teško dostupno školstvo i zdravstvo takvoj vrsti dece, odnosno deci kojoj žive u seoskim sredinama. Dakle, možemo mi doneti zakon kakav hoćemo, možemo ograničiti broj učenika na 30, na 25, možemo minimum držati na jedan, dva, ali dok se ekonomska politika ove države ne promeni u korist manjih sredina, mislim da nama na selu pomoći nema. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Elvira Kovač, Balint Pastor, Laslo Varga, Arpad Fremond i Zoltan Pek. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nažalost kao predstavnica nacionalne manjine, odnosno pripadnica mađarske nacionalne manjine, ne treba da pričam o veličini odeljenja već o malim odeljenjima i to odeljenjima koja imaju manje od 15 učenika. To je realnost i verovatno među ovim odeljenjima koje ste, gospodine ministre, spomenuli sa brojem učenika manjim od pet, između pet i 10, između 10 i 15, ima realno mnogo odeljenja koja pohađaju učenici pripadnici nacionalne manjine, pa i Mađari i to je činjenica. Svake godine, pred početak školske godine se svi borimo da opstanu ta odeljenja i, naravno, ponovo moram da vas pohvalim, jer juče na Odboru za obrazovanje nisam to učinila, da zaista do sada nije bilo većih problema. Moguće je da dolazi do nekih manjih, kada ne mogu ipak da se odobre posebna odeljenja, kada ipak mora da dođe do razno-razne kombinatorike, odnosno kombinacije tih odeljenja, ali realno većina njih se odobrava. Naš amandman se upravo odnosi na saglasnost Ministarstva, zato što smatramo da kada bi ova saglasnost Ministarstva, znači da postoji posebno odeljenje sa brojem učenika manjim od 15, važila ceo prvi ciklus obrazovanja, odnosno od početka prvog razreda do kraja četvrtog, iliti pre prelaska na predmetnu nastavu, peti razred kod nastavnika, da bi to dalo pravnu sigurnost, da ne bi trebalo svake godine strepiti od toga da li će to odeljenje koje je odobreno u prvom razredu, drugom, trećem, možda ipak biti kombinovano sa nekim drugima. Smatramo da bi to olakšalo kako vaš posao, tako i posao Pokrajinskog sekretarijata i svih nas i nadali smo se da ste vi otvoreni za prihvatanje ovog amandmana. Zanimljivo da u obrazloženju Vlade piše da se amandman ne prihvata, jer će se bliži uslovi za ostvarivanje programa obrazovno-vaspitnog rada na stranom jeziku, odnosno dvojezično, urediti podzakonskim aktom. Nama nije baš bilo jasno ovo obrazloženje. Onda je gospodin ministar rekao na Odboru da se amandman ne prihvata zbog toga što postoji bojazan da će se taj broj od 15 smanjiti, iliti manje od 15 još više smanjiti tokom godina, ali zaista ne verujemo da je realno da toliko učenika baš iz tog istog odeljenja se preseli, ili ode negde. Zahvaljujem.
Hvala. Da li još neko želi reč? Na član 30. amandman je podnela narodna poslanica Ana Novković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Saša Milenić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Amandman zaista Vlada nije prihvatila, ali je prihvatila amandman sa istovetnim ciljem, formulisan samo od strane poslanika druge poslaničke grupe. Ja nemam problem sa tim da li to ima politički smisao, da li Vlada želi da da prednost opozicionom amandmanu, što je lepo, ili možda da pošalje neku političku poruku o mogućim kreiranjima političkih odnosa u budućnosti i to je lepo učiniti transparentnim. Meni je bitno da je amandman usvojen, odnosno da je praktično ovim amandmanom stavljena zabrana na jednu jako lošu i nesporno neprihvatljivu praksu na koju je ukazao Savez učitelja Srbije, naime da postoje škole u kojima se bez obzira na uzrast učenika, tamo gde se odvija poludnevna smenska nastava, zahvaljujući većem broju nastavnika nego učitelja u nastavničkom veću u formi nekog nadglasavanja, donose odluke da učenici jednog istog uzrasta, najčešće prvog ciklusa osnovnog obrazovanja, idu tokom cele školske godine u jednu smenu, a deca starijeg uzrasta, odnosno drugog ciklusa, takođe cele godine u jednu istu smenu. To je medicinski naprosto neprihvatljivo, zbog razvojnih potreba deteta, kao što nema sumnje da bi u pedagoškom smislu idealno bilo da na jednog učenika dođe jedan profesor, pa da nastava bude individualna, što je naravno nedosežan cilj. Isto je tako izvesno da bi najbolje bilo da škole ne rade poput industrije smenski, te da sva deca idu pre podne u školu. Ali, kada to već jesu standardi koji prevazilaze naše mogućnosti, onda makar opterećenost učenika mora biti ravnomerna. Ovim amandmanom, koji je samo pozitivno formulisan, praktično je zabranjeno onima koji su kršili taj princip da to više rade ubuduće. Slažem se i sa onim kolegama koji su smatrali da to baš i nije problematika za nivo zakona o osnovnom obrazovanju, ali ako je to već, a verujem da Savez učitelja to ne piše napamet, praksa koja se primećuje u nekim sredinama, onda je bolje i zakonom je zabraniti, nego je tolerisati.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Miodrag Stojković.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Takođe, kao i moj prethodnik, mi smo podneli amandman na ovaj član 31. i vi ste obrazložili da se ne prihvata zato što se prihvata od jedne druge poslaničke grupe. Takođe ću shvatiti da se prihvata, zato što je cilj u stvari da se poboljša zakon i u principu nije bitno da li je to došlo sa leve, ili sa desne strane. Ovo je jako bitno zato što u Srbiji postoji veliki broj škola koje idu i pre podne i poslepodne na nastavu i takva jedna škola se nalazi u Leskovcu. Mi imamo jednu peticiju od preko 200 učitelja i nastavnika, koji ovim putem zahtevaju da se to reguliše, odnosno da se to menja na mesec dana, kako bi se omogućili svima podjednaki uslovi. Mi sami znamo koliko je bitno za psihofizički medicinski pravilni razvoj dece, naročito za ishranu, da idu pre podne u školu. Svi smo se složili onim usvajanjem Strategije 2020 i tamo napisali da je poželjno da deca pre podne idu u školu, tako da pozdravljam usvajanje ovog amandmana, koji će sigurno poboljšati uslove naročito u osnovnim školama. Hvala.
Hvala. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušan Petrović, Sanja Čeković, Boško Ristić, Milovan Marković i Nebojša Zelenović. Vlada i resorni prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović. Izvolite.
Zahvalio bih se ministru zato što je uvažio ovaj amandman poslaničke grupe Zajedno za Srbiju i ne bih ulazio u obrazloženje zašto je to učinio sa našim amandmanom, a ne sa amandmanom kolega iz drugih poslaničkih grupa. Pretpostavljam da postoji neki razlog za to ali, u suštini, zaista je dobro da su svi koji su se uključili u pisanje amandmana, zapravo prepoznali ovu potrebu. Zaista mislim da ono što je sad, pretpostavljam, bila nadležnost lokalne samouprave, odnosno organizovan smenski rad u školama koje rade u dve smene, u poludnevnu nastavu, uglavnom bio rukovođen nekim interesima ili lokalne samouprave, ili same škole, ili radnog vremena škole, ili čak i auto-prevoznika. Nikada zaista nije bio organizovan, odnosno vođen interesima učenika i zaposlenih u školi. Imali smo situaciju da godinama generacije idu uvek u istoj smeni u školu i godinama propuštaju neki redovan ritam života, što posle može da ima posledice na njihov psihofizički razvoj. Zato sam zaista zadovoljan što će ovakav tekst postati deo zakona, jer smatram da ovakva odredba zaslužuje da se nađe u zakonu.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici prof. dr Miodrag Stojković, prof. dr Janko Veselinović i Jovana Mehandžić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podnela narodna poslanica Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 31. se odnosi na nastavu. U zakonu piše da su pored redovne nastave škole dužne da organizuju dopunsku, dodatnu i pripremnu nastavu. U stavu 4, što je za svaku pohvalu, da su konačno prepoznati talentovani učenici, učenici sa posebnim sklonostima i interesovanjima, kažete sledeće – za učenike od četvrtog do osmog razreda sa posebnim sposobnostima, sklonostima i interesovanjima za pojedine predmete, škola organizuje dodatnu nastavu. Ali, nigde ne kažete ko će opredeliti ove učenike za koju vrstu nastave, za koju vrstu interesovanja, odnosno šta žele, šta je njihovo interesovanje. Interesantno je, sada kada pogledamo ovaj član i uporedimo ga sa članom 21, gde su ciljevi osnovnog obrazovanja, pa kažete sledeće – da se osim intelektualnog, emocionalnog, socijalnog razvoja, sticanje kvalitetnih znanja i veština i formiranje vrednosnih stavova, jezičkih, matematičkih, naučnih itd, pa zatim razvoj stvaralačkih sposobnosti, kreativnosti i estetske percepcije i ukusa, pa razvoj sposobnosti pronalaženja i analiziranja, primene, saopštavanje informacija uz vešto i efikasno korišćenje medija, pa osposobljavanje za rešavanje problema povezivanja i primene znanja i veština u daljem obrazovanju i svakodnevnom životu, pa razvoj i motivacije za učenje i osposobljavanje za samostalno učenje, pa razvoj svesti o sebi, samoinicijativa, sposobnost samovrednovanja. Ovo sve navodim. S jedne strane, to su sve ciljevi koje mi želimo da postignemo, a sa druge strane, u članu 31, samo deset članova posle toga, vi tim učenicima koji su i te kako sposobno da sami odrede šta je to i čime žele da se bave, zabranite to pravo, nego kažete na naš amandman, dakle, mi smo smatrali da ovde treba dodati da se učenici opredeljuju posle sprovedene ankete među učenicima. Šta je cilj našeg amandmana? Mi tu decu koja su sposobna da sve ovo izvrše, što sam ja rekla ovde, mada su oni samo jedni od onih koji su sposobni za sve ovo što ste im naveli u ciljevima, da valjda mogu sami da se opredele i da kažu šta su to njihova interesovanja. Mi ne znamo ko opredeljuje tu decu za sve to, koji su kriterijumi da ih opredeljuje za pojedine stvari koje im nudite, koje škola organizuje. Dolazim iz škole. Znam kako se to radi. Moja sklonost kao profesora je to i to. Ja prepoznajem talentovanu decu, odlučujem u njihovo ime da će doći na dodatnu nastavu koju im nudim, a naravno odlučujem u njihovo ime i koja će takmičenja da pohađaju, jer jako dobro znam, ja sam ta koja to odlučuje. Naravno, ne govorim u svoje ime. Govorim samo o praksi škole u tom smislu. Izvinite ako imate decu koja zaista imaju posebna interesovanja, ako su spremna da sve ovo što ste im ovde naveli među ciljevima zaista i ispune, da takvi izađu iz osnovne škole, onda im dozvolite da se makar sami izjasne o tome na koji način oni hoće da pohađaju tu dodatnu nastavu i čime žele da se bave na toj dodatnoj nastavi. Bilo je profesora koji su vrlo kreativno, recimo, dodatnu nastavu, ja sam se takmičila iz oblasti nemačkog jezika, mi smo prevodili savremene časopise i ostalo, ali sam posle toga imala profesora kod koga je to bilo strogo knjiški i nismo želeli da idemo na takav način. Govorim vam o tome da je vrlo važno da se deca sama opredele, jer to onda uključuje da će se baviti time čime žele i da će zaista napredovati i vrlo rado pohađati tu nastavu. Sada vi meni odgovarate. Naravno, ja sam ovo napisala i u skladu sa tim što ste vi dali mogućnost školama da one sprovode ankete i kad su u pitanju roditelji i kada su u pitanju učenici. Ne vidim zašto ne bi bilo moguće sprovesti jednu takvu anketu i nakon nje dati pravo učenicima da se opredeljuju. Sad opet tumačim ovo što ste mi napisali u obrazloženju - amandman se ne prihvata iz razloga što odredba Predloga zakona omogućava školi da sprovede anketiranje učenika, naravno, iz tih razloga sam i navela ovo, ali ostavlja mogućnost da upotrebi i neku drugu tehniku ispitivanja. Izvinite, gospodine ministre, kažite mi koja je to tehnika kojom bi se ispitivala učenička interesovanja? Baš me interesuje koja je to tehnika, ako to nije tehnika u osnovnoj školi. Zaista, smešno mi je to reći, učenik od četvrtog do osmog razreda, kojom ćete tehnikom da ispitate njegova interesovanja, a da to nigde ne piše? Nigde ne piše da ćete ga anketirati. Ne piše koji su kriterijumi za izbor tog deteta, ali vam kažem da zaista u praksi to poprimi potpuno drugi oblik i ne doprinese sklonostima tog deteta i ne doprinese ničemu nego se aktivira nastavnik koji će kazati – ja imam dete koje je na republičkom postiglo to i to, iako dete to ne želi da radi, ne želi time da se bavi. Mogu da vam navedem iks primera dece koja su bila vrhunski matematičari, ali nisu želeli da se bave matematikom. Želeli su da se bave društvenim naukama. Ali, bili su na takmičenjima, čak istog dana na tri takmičenja, iako to zakon ne dozvoljava. Dozvolite im da sami kažu – to želimo, tu ćemo biti odlični. Ne vidim da je išta sporno u ovom amandmanu koji sam napisala. Hvala.
Hvala. Gospođo Vojić Marković, samo da vas obavestim da ste istrošili vreme ovlašćenog predstavnika. Ostatak vremena smo vam odbili od poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima dr Marko Atlagić.
Gospođo predsedavajuća, što se tiče ove dodatne nastave, samo da kažem kao čovek koji je dugo godina radio u osnovnoj i srednjoj školi, mislim da je ovde dobro koncipirano za dodatnu nastavu, a ovo što su moji prethodnici govorili, da li treba anketirati? Normalno je da treba. To je stvar unutrašnje organizacije škole, rada, školskog pedagoga, zajedno sa nastavnicima itd. Ne može zakon sve da nam odredi. Onda ćemo zavesti pravne norme uškoli gde ne damo slobodu i učenicima i nastavnicima. Mi koji radimo sa decom i sa studentima znamo da je nastavni plan i program koncipiran za srednjeg učenika, prosečnog, znači, za dobar, a za odličan zna se šta radi i ispod dobrog za dovoljan i nedovoljan. Dodatna nastava su posebni interesi. Kako mi to prepoznajemo? To je toliko bogatstvo prepoznavanja unutar vaspitno-obrazovne ustanove, da nije potrebno kodificirati ovde u zakonu, jer onda sužavamo interese i različite želje naših učenika, a ako hoćete čak i nastavnika. Mislim da je ovo dobro koncpirano. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Upravo je ključna rečenica koju je kolega izgovorio – kako mi to unutar škole prepoznajemo? Ne zanima mene kako vi to prepoznajete, kolega. Svi smo mi stručni da to prepoznajemo. Hoću da aktiviram decu, jer im tamo navodite šta treba da budu ciljevi i ishodi obrazovanja. Hoću da deca to prepoznaju kod sebe i da to žele. To je ključna razlika između vas i mene. Ako bude ovako kako ovde piše, ako ostavite da škola ima sama pravo da to odluči na način na koji će, onda nema sistema, onda će u mojoj školi to biti tako da će se opredeliti berza sama za sebe, ali neće biti za svu decu moguće. U drugoj školi to neće biti princip. Ja bih želela da to bude princip. Želela bih da zaista deca o tome odlučuju. Mislim da su sposobna, jer ovde govorimo o dodatnoj nastavi. To su vrlo sposobna deca da artikulišu šta je to čime žele da se bave i način na koji žele da se bave. Ne vidim da je to sporno. U pedagogiji to nije sporno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Da kažem kratko mišljenje. Mislim da nema razloga za različito mišljenje. Želje učenika se poštuju. Voleo bih da vidim nastavnika koji neće ispoštovati za dodatnu nastavu želje učenika, samo što su želje različite, što one ponekada zavise i od stava nastavnika prema nastavnom predmetu koji izvodi, da li on dobro izvodi ili loše, pa se možda neće opredeliti. Ima masa faktora i zato smo rekli - prepustimo to školama. Bogatstvo je unutar vaspitno-obrazovne ustanove, ogromna bogatstva. Prepustimo to školama. Zašto kodificirati? Zašto im nametati? Neće ostati ni jedan učenik koji je nadaren, da uzmem tradicionalni naziv za napredne učenike. Njegovo je pravo da kaže gde je to napredan - da li je to srpski jezik, da li je to matematika ili je to biologija. Neće mu nikada nastavnik sputavati tu želju, normalno, uz pomoć nastavnika. Tu je nastavnik koji potiče i dogovara zajedno. Ako im mi odredimo, pa gde je sloboda učenika i sloboda nastavnika? Izvinite na ovoj upadici.
Hvala. Reč ima Milica Vojić Marković.
Upravo kolega to i govorim, ne mi da im odredimo. To upravo govorim. Vi malo pričate o tome da treba da odredimo, pa malo pričate o tome da ne treba da im odredimo. Dakle, o tome govorim. Ne treba mi da im odredimo. Navešću vam, to možda nije zanimljivo sad da nabrajam, ali navešću vam 50 učenika iz moje osamnaestogodišnje prakse u osnovnoj školi u Valjevu, 50 ću da vam navedem, tamo gde je nastavnik odlučio čime će on da se bavi i na koje će takmičenje ići. Nastavnik gleda šta je interes njega i njegove škole. Njega ne interesuje šta je dete u pitanju. To vam tvrdim. Zato tražim, gospodine, da dete, ako dete može da ima pravo, vi ste se založili za taj amandman, da ima tajnost podataka o medicinskoj dokumentaciji, pa, izvinite, šta je sporno da mu date pravo da se opredeli čime će da se bavi, i da to ne bude kodificirano? Molim vas, mora da uđe u zakon, zato što onda ako nije u zakonu, onda može biti kako ko hoće. Odokativna metoda je jako opasna u obrazovanju. Jako je opasna u obrazovanju. Učenik je sposoban da artikuliše svoje potreba i treba mu dati pravo. Zalažem se da to pravo i dobije. Hvala.
Zatvaramo krug replika. Gospodine Atlagiću, možete da koristite vreme poslaničke grupe, ukoliko želite. Izvolite.
Zaista ne želim voditi polemiku jer sigurno znam da i gospođa Vojić Marković zna pedagoška pravila. Po pedagoškim pravilima se poštuju interesi učenika. Ukoliko ima nastavnika koji to ne poštuju, gde su školski pedagozi? Šta rade oni? Šta rade direktori? Postavljam ta pitanja. Molim vas, oni su da upozore, da vode akciju oko pitanja nadarenih učenika. Uzmimo škole od 1.000 učenika, tu imamo masu naprednih učenika. Školski pedagozi i psiholozi su dužni da intervenišu na ovo što ste rekli. Zašto primaju platu tamo? Izvinite, to im je osnovni zadatak.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Kolega i ja se zalažemo za dve vrste pedagogije, ali dobro. Zalažem se za ono što mislim da je pravilo i što treba da bude pravilo. S druge strane, izvinite molim vas, ako treba da se sprovodi postupak u školi ko se ogrešio o zakon, ko je to uradio, ko nije uradio, to se uvek slomi na detetu. To jako dobro znam. Onda dođemo do toga da imamo problem sa testovima koji se pojavljuju, volšebno nestaju i pojavljuju se, i deca su kriva zato što su ih kupila. Nije moguće da su deca kriva zato što su ih kupila. Zalažem se za jedan univerzalni princip, da dete ima pravo da odlučuje i to branim. Uopšte neću da ulazim u ovo što gospodin Atlagić priča, da li pedagog prima plata zato da istražuje šta je uradio nastavnik. To je druga priča i o tome može da priča na nekom drugom mestu. Ovde ne želim da pričam o tome. Zalažem se za svoj amandman. Branim ga argumentima struke i prakse, i zalažem se za njega. Hvala.
Gospodine Atlagiću, izvolite.
Koristiću vreme poslaničke grupe. Zaista mi je neugodno od školskih pedagoga koji ovo gledaju. Svi oni znaju u svom godišnjem planu da imaju, pored ostalog, i rad o koordinaciji oko naprednih grupa unutar jedne škole. To im je osnovni zadatak. Uopšte ne razumem o čemu gospođa govori. To je zadatak škole. Ne istražujem, nego je direktor dužan, koji koordinira planove svih, i školskih pedagoga i nastavnika, da usaglašava taj deo. To je samo pitanje da li će neko izvršiti svoj zadatak ili ne, a ne zakonsko pitanje ovde da li ima interesa ili nema. Izvinite, više se neću javljati.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, apsolutno podržavam amandman koji je podnela uvažena koleginica, gospođa Milica Vojić Marković. Mislim da je to dobar amandman. Ne razumem dobacivanja, niti žamor u sali. Nemam to iskustvo sa pedagoškim pravilima i ne znam kome deca treba da se jave i roditelji, da bi refundirali troškove testa koji je otkazan juče. Valjda imaju prava na povraćaj novca, ako su već kupili test koji nije važio. Zaista ta metodološka i pedagoška pravila ne poznajem. Kada sam išao u školu, dobijete test, rešite test, odgovarate, dobijete ocenu. Oni lošiji đaci sede u nekoj klupi, koja je imala naziv "magareća", ovi malo bolji sede u nekim napred i tako. Apsolutno podržavam svoju koleginicu Vojić Marković. Apsolutno podržavam roditelje koji su zbunjeni ovakvim pedagoškim metodama kupovine testa. Mislim da to nije dobro. Ako imamo jednu zemlju u kojoj je jedan predsednik kupio diplomu, onda, naravno, roditelji kupuju i testove. Moram da vam kažem da ne trebate da sa podsmehom prihvatate amandmane opozicije, već da dobro promislite ono što nekada govori opozicija. Oni to ne govore zato što vas mrze i što vas ne vole, oni su verni, pre svega, onoj poslaničkoj zakletvi koju smo svi zajedno položili da ćemo braniti istinu i pravdu. Braneći istinu i pravdu, pitam vas gospodine ministre, da li ste pogledali ove testove koje vam je dao Borko Stefanović? Da li je to tačno ili nije tačno? Odgovorite nam do kraja sednice. Hvala.
Po Poslovniku, Marko Atlagić. Izvolite.
Pozivam se na član 106. i pročita ću ga – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Molim vas, gospodin Milivojević stalno priča o predsedniku države. To nije na dnevnom redu. Samo da kažem da je predsednik države i za njega predsednik, bez obzira kakav je on, kakav sam ja i kakav je on meni i njemu. Izvinite i hvala.
Molim sve narodne poslanike da govore o temi dnevnog reda. Po Poslovniku, Srđan Milivojević. Izvolite.
Pozivam se na član 107. – govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Žao mi je što ste vi prepoznali Tomislava Nikolića kao predsednika jedne države jednog čoveka…
Gospodine Milivojeviću, moraću zaista da vas prekinem. Odgovorna sam za poštovanje člana 27. Poslovnika i ne mogu vam dozvoliti da ulazite u dalju polemiku oko toga. Stvarno se izvinjavam. Hvala, gospodine Milivojeviću. Nastavljamo sa radom. Na član 31. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Donka Banković.
Ovo je amandman na isti član 31, ali je ovo na stav 8, gde predlagač predlaže – škola je dužna da organizuje pripremu učenika za polaganje završnog ispita tokom drugog polugodišta osmog razreda, a 10 dana pre polaganja ispita najmanje dva časa dnevno. Amandmanom sam predložila da umesto dva časa dnevno to bude četiri časa dnevno. Dakle, 10 dana pre polaganja završnog ispita, da se u školi obavezno, škola je dužna da organizuje najmanje četiri časa dnevno. Odgovorili ste mi da vi ovim članom propisujete minimum, odnosno da je škola u obavezi da organizuje najmanje dva časa, a da mogu organizovati i više, ali da se to ostavljaškoli da može organizovati više od dva časa. Upravo sam ovim amandmanom to htela, da minimum bude četiri časa dnevno, a da može i više ako se škola opredeli. Sada ću biti zajedljiva, pošto je ovo tema o kojoj smo juče i danas pričali. Da, treba organizovati pripremnu nastavu, ukoliko se ne dogodi da se testovi pojave u vreme polaganja na pijacama.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Jovicki. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 33. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Jovicki. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 33. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dakle, u članu 33. se govori o razrednoj i predmetnoj nastavi. Mi smo menjali stav 2. i tražili smo da glasi ovako: "Za učenike prvog ciklusa", dakle od prvog do četvrtog razreda, "organizuje se predmetna nastava iz stranog jezika, muzičkog, likovnog i fizičkog vaspitanja, kao i izbornih i fakultativnih predmeta, u skladu sa zakonom i nastavnim planom i programom". Vi kažete u stavu 2. da škola izuzetno može da organizuje predmetnu nastavu iz stranih jezika, izbornih i fakultativnih predmeta, a u skladu sa zakonom, nastavnim planom i programom. Smatramo da je vrlo važno da se u oblasti fizičkog vaspitanja, moj kolega gospodin Pejčić će o tome govoriti više, jer je jako poznat stručnjak iz te oblasti, ali smatramo da iz oblasti likovnog vaspitanja, muzičkog vaspitanja, deca treba da imaju nastavu onih ljudi koji su stručni za tu nastavu. Kao neko ko je godinama bio u školi, sećam se jednog perioda koji je školu uredio tako da deca imaju adekvatnu nastavu iz tih predmeta, a sećam se i perioda kada su nastavu fizičkog, recimo, držali učitelji sa tašnicom ispod ruke. To nije nastava fizičkog i to pokazuju oni problemi koje u oblasti zdravlja imaju naša deca. Imaju probleme sa prekomernom težinom, sa krivim kičmama, ravnim tabanima, uz svo uvažavanje profesora razredne nastave koji drže nastavu fizičkog ili slično. Jedno od rešenja da država zaista krene u ovu oblast, znači rešavanje pitanja problema iz oblasti zdravlja dece u osnovnoj školi, jeste da pokuša da to reguliše na ovakav način, da deca imaju stručne i profesionalne ljude koji će te predmete predavati. Jedan od načina jeste i to što nudite kuhinju i podržavam da vratite kuhinju u osnovne škole. To je jako dobar način, jer on reguliše ova pitanja o kojima sam govorila – prekomerna težina i sve ostalo. Zalažemo se za ovakav koncept obrazovanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Saša Milenić.
Kao što se iz ranijih diskusija moglo videti, upravo dublje partnerstvo lokalnih samouprava i države u koncipiranju rada osnovnih škola i vaspitno-obrazovnog sistema, uopšte, jeste put na kojem će se naći rešenja za mnoge probleme u vaspitno-obrazovnom sistemu. To znači decentralizacija nacionalnog sistema vaspitanja i obrazovanja. Ovo je upravo jedno od pitanja na koje se to možda najbolnije pokazuje. Primer grada Kragujevca, da ne ponavljam argumente koje je koleginica iznela, je da je lokalna samouprava na sebe htela da preuzme troškove koji nesumnjivo nastaju primenom ovakvog koncepta predmetne nastave i u prvom ciklusu osnovnog obrazovanja. Ministarstvo se muka nagledalo da nađe model u kojem će to biti sprovodljivo, jer naš sistem nije koncipiran tako da određena osnivačka prava i pitanja u vaspitno-obrazovnom procesu partnerski mogu da rešavaju i nose država i lokalna samouprava. Poseban interes lokalne samouprave za ovakav pogled na stvar leži u onim izvan vaspitno-obrazovnim ili šire gledano vaspitno-obrazovnim ciljevima nastave i procesa obrazovanja. To što profesora muzičkog vaspitanja nema u nižim razredima osnovne škole ima veze sa stvarnim stepenom razvoja horskog pevanja i odnosa prema muzičkoj kulturi, kao što odsustvo profesora fizičkog vaspitanja ima veze sa skoliozama i rastom broja ravnih tabana u populaciji učenika. Ovo govorim na osnovu davne konsultacije sa stručnjacima iz tih oblasti. Nije sporno da su nastavnici razredne nastave osposobljeni da izvedu nastavu, ali jeste sporno koliko je to doslovno i realno tako. Naime, nema nikakve sumnje da nastava koju izvodi nastavnik muzičkog vaspitanja u nižim razredima i nastava koju izvodi profesor fizičkog u nižim razredima nije po svom kvalitetu i učincima identična sa nastavom koju će sprovesti nastavnici razredne nastave. Iskustva u Kragujevcu su pozitivna. Nije u potpunosti rešeno onako kako je lokalna samouprava predlagala, ali smo našli neki partnerski model i mogu da vam kažem da se tzv. školski horovi, to pravilno možete pratiti, direktno vezuju za način rešavanja ovog pitanja u školi. Tamo gde profesori muzičkog vaspitanja imaju značajnijeg učešća u nastavi osnovne škole, tada se horsko pevanje neguje od najranijih uzrasta u školi.To nije nikakav propis i pravilo, ali pravilnost koja se da uočiti je činjenična. Neću još mnogo, jer mi je vreme poslaničke grupe sve tanje i tanje, a mnogo je još zakona pred nama. Činjenica je da se nagomilani problemi u vaspitno-obrazovnom sistemu, baš kao i u drugim segmentima društva, produktivno mogu rešiti kroz decentralizaciju sistema i produbljivanje partnerskog odnosa države i lokalne samouprave. To je potpuno uverenje poslaničke grupe URS.
Reč ima narodni poslanik Radoslav Komlenović.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, morao sam da se javim povodom ovog amandmana. Koleginica koja je pričala o nastavi fizičkog vaspitanja, likovnoj kulturi i muzičkoj kulturi, pošto sam po struci profesor fizičkog vaspitanja, moram da kažem da se zalažem za to, a tu je i moj kolega, isto profesor fizičkog vaspitanja, da fizičko vaspitanje treba da predaju profesori od prvog razreda osnovne škole. Vidimo da u predškolskim ustanovama imamo za stručne saradnike profesore fizičkog vaspitanja. Međutim, zbog teške ekonomske situacije, nema para, čak smo i u trećem i četvrtom razredu uspeli da pustimo da profesori predaju fizičko vaspitanje, muzičku kulturu, likovno, a osim toga učiteljski lobi je došao do svog cilja i oni su preuzeli da to rade. Ne bih sada pričao koliko je puno deformiteta kod dece od prvog do četvrtog razreda, da li je to skolioza, kifoza, lordoza, krive noge, gojaznost itd, verovali ili ne, preko 70%. Stalno se pita – zašto profesori fizičkog vaspitanja da predaju od prvog do četvrtog razreda kada učitelji u svom programu imaju i metodiku fizičkog vaspitanja i to obrađuju? Međutim, postavljam drugo pitanje – kada se razbolite, da li idete kod medicinske sestre ili kod lekara specijaliste? U svom načelnom pretresu sam pričao i o tome da je na Savetu Evrope 2008. godine jednoglasno doneta odluka da je fizičko vaspitanje jedini predmet gde deca razvijaju odlučnost, samoinicijativnost, ferplej itd. Smatram da u budućnosti treba da se povede računa o ovom delu i da se iznađe mogućnost, jer je malo dva časa fizičkog vaspitanja u osnovnoj školi. Taj treći čas slobodne aktivnosti deca, uz pomoć nastavnika, biraju. Apostrofirao bih još jedan problem i to sam rekao i na onim razgovorima sa ministrom, da morao da uvedemo reda i oko tih sportskih škola, jer svi redom otvaraju škole fudbala, rukometa i plivanja i tu moramo da damo do znanja ko to može da drži i kako se one drže, da li se dolazi do kontraproduktivnosti. Naravno, to roditelji plaćaju jer žele da im se deca sklone sa ulice da bi vežbali bilo koji sport. Toliko. Hvala.
Hvala. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević i Aleksandar Pejčić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, ministre Obradoviću, predstavnici Vlade, uvaženi kolega Lapčević i ja podneli smo maltene isti amandman kao i koleginica Vojić Marković i Donka Banović. Mi smo samo umetnuli reči "fizičko vaspitanje". Zbog čega smo umetnuli ove reči? Iz jednog prostog razloga što želimo dobrobit naše dece, da naša deca budu u buduće zdrava. Želim da vas podsetim, gospodine ministre, da se drvo savija dok je mlado. Tako će i deformiteti kod dece da se ispravljaju dok su mladi, dok su mali, dok su još u osnovnoj školi. Ovde imam primere koje ću kasnije izneti, ali i ja ću ponoviti stav DSS da u školama nižih razreda sigurno nastavu, kada je reč o ovom predmetu, moraju da vode profesori fizičkog vaspitanja, stručna lica. Pretpostavljam da se i vi slažete tu sa mnom. Međutim, hendikep je to što verovatno ministarstvo nema sredstva da ih finansira, ali u ovom trenutku, zbog zdravlja dece, ministarstvo mora da nađe sredstva da bi finansiralo ovu našu decu. Mi smo kao nacija sportska nacija i da bi nastavili taj kontinuitet, da bi sačuvali taj brend, moramo da imamo kvalitetnu bazu, a baza je upravo u osnovnoj školi. Želim ovde da podsetim narodne poslanike šta su radili naši instituti, naši profesori koji su istraživali. Po podacima Instituta za javno zdravlje "dr Milan Jovanović Batut" u Beogradu, Ministarstvo zdravlja sa sistematskog pregleda za 2007/2008. godinu u osnovnim i srednjim školama u Srbiji pokazuje da skoro jedna trećina dece ima neki od deformiteta kičmenog stuba, grudnog koša ili stopala. Istraživanje Republičkog zavoda naručeno od strane Ministarstva omladine i sporta, resornog ministarstva 2009. godine, na području Beograda pokazalo je da su deca osnovnog školskog uzrasta viša rastom za 2,5% do 3% u odnosu na vršnjake pre 15 godina, ali znatno gojaznija, do 7,3%, nego u tom periodu. Merenje u Paraćinu 2010/2011. godine, moj uvaženi profesor dr Đurašković, na uzorku od 1.480 učenika osnovne škole pokazao je sledeće – 45% dece ima deformiteta stopala i loše držanje tela, 15% izrazito morfoloških deformiteta, 15% je izrazito gojazno itd. Podsetiću vas, a to sam govorio i u načelnoj raspravi, da je u Jablaničkom okrugu, radio sam na jednom istraživanju, radeći jedan magistarski rad, pomažući jednom mom uvaženom kolegi, 74% dece imaju deformitete, što stopala, što kičmenog stuba, što drugih deformiteta. Zato sam ja bio siguran, gospodine ministre, da ćete vi ovaj amandman prihvatiti. Zbog čega ga niste prihvatili, ja stvarno ne znam, ali vas upozoravam da je trend da našoj deci, pre svega u osnovnim školama, opada fizička sposobnost, a raste broj deformiteta. Da bi to sprečili, najbolje je da ostavimo mogućnost školama da mogu da organizuju nastavu fizičkog vaspitanja, a da tu nastavu fizičkog vaspitanja predaju stručnjaci, tj. profesori. Zahvaljujem.
Hvala. Doktor Marko Atlagić.
Dve rečenice u prilog ovome što je rekao kolega Pejčić. Mislim da ima rezona i on i prethodni govornik. Samo ću jedno iskustvo u dve rečenice da kažem. Pre 25 godina, kada sam bio školski pedagog, upravo smo sprovodili to što vi kažete, gospodine Pejčiću, iako u zakonu nije postojalo. Šta želim reći? Da se prepušta vaspitno-obrazovnim ustanovama da one to organizuju, pogotovo kada je u pitanju fizičko vaspitanje i muzičko. Dakle, to i strani jezik itd. Gde je nastao problem u praksi, po mom mišljenju? Vlada strah među učiteljima da će ostati bez norme. Treba priznati učiteljima normu, broj časova koliko postoji, a da nastavnici predmetne nastave izvode nastavu zbog upravo nadarenih učenika u tom području. Nemojmo školu svoditi da sve kodificiramo. Pustimo slobodu, pedagošku slobodu unutar vaspitno-obrazovne ustanove, i dobićemo bogatstvo određeno, a onda i kvalitetno vaspitanje i obrazovanje. Mislim da nema prepreke. Ovo nije stvar zakona, nego Zavoda za unapređivanje vaspitanja i obrazovanja i prosvetnih savetnika. Izvinite na intervenciji.
Hvala. Na član 36. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 37. i član 37. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Ovaj amandman se sastoji iz nekoliko elemenata, ali uglavnom je nastojanje da se iz ovog člana izostave svi oni stavovi, a i iz naslova koji govore o tome da se može roditelj ili staratelj opredeliti da organizuje za svoje dete nastavu kod kuće. Dakle, mi predlažemo brisanje svih tih stavova. Sada ću se vezati prirodno i na ovu prethodnu diskusiju, gde su kolege istakle koliko je značajno da postoji organizovana nastava fizičkog vaspitanja od prvog razreda, a onda odmah posle toga ide član gde se govori o tome da roditelj može da organizuje svom detetu nastavu kod kuće. Dakle, to je samo jedna od, po nama, šteta. Šta roditelj radi? On obavesti školu o tome, škola organizuje polaganje razrednih ispita iz svih predmeta u skladu sa nastavnim planom i programom. Dakle, to je ovim članovima propisano. Međutim, ono što svi valjda znamo, to je da škola nije samo savladavanje lekcija, ona je mnogo više od toga. Ona učenika uči i odnosu prema vremenu, prema obavezama, socijalnim ulogama, razvoju takmičarskog duha. Onda ko će biti ti ljudi koji će držati takvo učeniku nastavu? Ne može svako da bude nastavnik, da može, svi bi bili nastavnici. Dakle, nije dovoljno da je roditelj završio fakultet, pa da on može da preuzme tu ulogu. Kako će se pratiti taj rad kod kuće u toku godine, kako će se voditi evidencija, šta će se dogoditi i ko će biti kriv ukoliko se pokaže da je te školske godine ta nastava kod kuće bila neuspešna, dakle, ne polože se testovi? Čini mi se da je predlog da se onda dete vraća u redovnu nastavu, ali onda je već nastala višestruka šteta. To što se izgubi samo jedna godina, to nije, ali nastaju druge vrste komplikacija. Šta činiti kada se roditelji opredele da jedno dete ima nastavu kod kuće ili se obrazuje kod kuće, pa se to pokaže neuspešnim? On može da ima i troje dece, može poželeti i to drugo dete da se školuje kod kuće. Da li ćete onda voditi evidenciju o roditelju kao neuspešnom organizatoru nastave kod kuće itd? Samo sam spomenula neke od problema. Smatramo da je ovo štetan predlog i da ima suviše problema u celom našem obrazovnom sistemu, da bismo sada uvodili ovu novinu. Bojim se da nije vreme i da može da dođe do različitih zloupotreba. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela narodna poslanica Ana Novković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Gordana Čomić i Maja Videnović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Amandman na član 37. koji smo podnele koleginica Maja Videnović i ja odnosi se na deo osnovnog predloga zakona koji opisuje član 37. sa rubrumom – nastava kod kuće i na daljinu. Generalno smatramo da je nastava kod kuće i na daljinu sasvim dobra ideja. Smatramo takođe da je to tema o kojoj treba razviti debatu, koju treba posebno pratiti, ali da je dobro da u predlogu zakona i u skladu sa strategijom postoji jasno definisana mogućnost u članu 37. u poslednjim stavovima, kada roditelj, odnosno staratelj, ima pravo da organizuje svom detetu osnovno školsko obrazovanje i vaspitanje kod kuće. Šta je sadržaj našeg amandmana? U članu 37, prvi stav, posle reči: "kuće" - roditelj odnosno staratelj ima pravo da organizuje svom detetu osnovno školsko obrazovanje i vaspitanje kod kuće, dodajemo reči: "u izuzetnim slučajevima, kad su deca sa smetnjom u razvoju i invaliditetom u pitanju, i to kad je u njihovom najboljem interesu". Smatramo ovu dopunu izuzetno važnom, kao što smatramo i promenu stava 6. člana 37. važnom, jer po našem predlogu taj stav 6. se menja i glasi – nastava može da se ostvaruje na zahtev roditelja odnosno staratelja i kao nastava na daljinu i elektronsko učenje, u izuzetnim slučajevima, kad su deca sa smetnjama u razvoju i invaliditetom u pitanju, i kad je to u njihovom najboljem interesu. Dodatak o elektronskom učenju takođe smatramo važnim, uz činjenicu da govorimo o nastavi kod kuće i na daljinu. Obrazloženje kojim nas je Vlada obavestila o tome zašto se ne prihvata amandman na član 37. u izmenama stava 1. i stava 6. glasi: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je članom 37. Predloga zakona predviđen pravni osnov za donošenje podzakonskog akta kojim se uređuju bliži uslovi za ostvarivanje i način osiguranja kvaliteta i vrednovanja nastave kod kuće i nastave na daljinu". O ovome sam govorila u svom prvom pokušaju da doprinesem kvalitetu rasprave i da pomognem predstavnicima Vlade. Ne možete da pišete ovakva obrazloženja. Jednostavno ne možete. Postoje dva načina da zajedno ovo izbegnemo. Jedno je da razumemo da se ovo ne sme raditi u obrazloženju, ni zbog jedinstvenih metodoloških pravila koje je ova skupština usvojila, ni zbog Rezolucije o zakonodavnom procesu, niti iz elementarnog poštovanja kuće u kojoj se predstavnici Vlade biraju. Moja borba za obrazloženje, kao što je bila i moja institucionalna borba za to da Predlog zakona bude unošen u Skupštinu zajedno sa predlogom podzakonskih akata, je principijelna. Dakle, koleginica Maja Videnović i ja vam predlažemo uvođenje elektronskog učenja i razmišljanje kako pažljivo da se definiše elektronsko učenje na daljinu kada su u pitanju deca sa smetnjama u razvoju i sa invaliditetom, a vi meni kažete da to ne može, zato što će se ovim članom urediti bliži uslovi odnosno podzakonski akti. To je uvredljivo za ikoga ko ume da čita zakone, za ikoga ko iole drži do odnosa između Skupštine i Vlade. Ovakvo obrazloženje je uvredljivo. Svaki pokušaj da odbacite amandman na bilo koji način je u vlasništvu predlagača ovog zakona. Svaki pokušaj da omalovažite tuđu zakonsku ideju je nedopustiv. To je ono što se dešava ovim obrazloženjem iz člana u član zakona. Ne želi se dijalog o tome da li koleginica Maja Videnović i ja potpuno pogrešno vidimo ulogu učenja na daljinu i elektronskog učenja kada je u pitanju dete sa smetnjama u razvoju. Mi smo spremne za dijalog, spremne za to da nam kažete zašto ne vidimo dobro rešenje da se unese pojašnjenje, poseban deo rečenice, kada je u pitanju nastava kod kuće i na daljinu, odnosno kada je u pitanju dete sa smetnjama u razvoju i invaliditetom. Umesto takvog dijaloga, mi imamo da će član 37. imati podzakonske akte. Šta to znači? Da će u podzakonskim aktima možda biti detaljno rečeno išta o mogućnosti učenja na daljinu i elektronskog učenja a može i neće? Prateći pažljivo raspravu u pojedinostima danas, meni je potpuno jasno šta je suštinsko seme nesporazuma između nas nekih koji predlažemo amandmane i nekih drugih poslanika koji te amandmane osporavaju, osim ovako očigledno nedopustivih načina komunikacije između predstavnika Vlade i narodnih poslanika, ko god bio taj narodni poslanik i ko god bio predstavnik Vlade. Suština našeg nesporazuma je što mi našim amandmanima postavljamo dete u centar ovog zakona. Dete, u bilo kom uzrastu. To od nas traži Strategija. Ali, u glavama predlagača i u glavama raznih nas koji ne vidimo kakva je razlika, stavljati dete u centar i stavljati u centar pedagoške službe sistem, novac, ekonomiju, šta god smo čuli kao obrazloženje, razlika je ogromna. Ovi se zakoni donose zato što ja sigurno znam da ima sasvim dovoljno ljudi u Ministarstvu koji tačno znaju da se radi o učeniku, o detetu kao centru obrazovnog sistema. Međutim, u obrazloženjima koje dobijamo na odbijanje svojih amandmana to se ne vidi, tako da ja mogu da zaključim sledeće: ili neko u Vladi smatra da niko ne čita obrazloženja, ili neko u Vladi smatra da narodni poslanici nisu vredni pismenih i detaljnih obrazloženja, ili neko u Vladi smatra da je potpuno svejedno šta će se napisati kao obrazloženje - daj da proteramo taj zakon kroz Skupštinu, ionako ćemo odbiti većinu amandmana. Ako je bilo koji od ovih tri slučaja, nije na šteti ili na koristi Vlada, koalicija, većina ili opozicija, svi zajedno smo na šteti jer nismo razumeli o čemu donosimo zakon, jer nismo razumeli da je znanje ono što nam održava budućnost. Ako nema znanja u tome da se koleginici Maji Videnović i meni napiše obrazloženje, zašto smatrate da iko ovde zaslužuje poverenje da ima znanja o tome kako će izgledati sistem sa detetom koje ima smetnje u razvoju ili invaliditet? To su vrlo jednostavne stvari – nemam vremena da joj napišem obrazloženje, ali super ću organizovati nastavu na daljinu za dete sa smetnjama u razvoju i invaliditetom. Poverenje je čudesna stvar. Poverenje se gradi. Ja sam spremna da zaslužim vaše poverenje pisanjem amandmana koji su dosledni, koji stavljaju dete u centar ovog zakona i koji izvode vrlo jasno liniju naših reformi oko kojih smo se složili da imamo Strategiju 2020. Ako želimo da to poverenje razmenimo, onda najmanje što možemo da dobijemo od vas je – zašto nema toliko vremena, strpljenja i znanja da se napiše pismeno obrazloženje i zašto se smatra da će to poslanici tolerisati, bez obzira da li su poslanici vladajuće većine ili opozicije? Spadam među onu grupu poslanika koja nikada nije tolerisala to, bez obzira da li sam pripadala vladajućoj većini ili opoziciji. Ima kolega koji to mogu da posvedoče i da provere da mi se ne veruje na reč. Iz tog razloga, ne tolerišem ni vama da ne prihvatite jednu odličnu ideju o tome da se precizno utvrdi učenje na daljinu i elektronsko učenje kad su u pitanju deca sa smetnjama u razvoju i invaliditetom. Odbijam da ćutke prihvatim da mi se objasni da je u vezi člana 37. predviđen pravni osnov za donošenje podzakonskog akta kojim se uređuju bliži uslovi za ostvarivanje i način osiguranja kvaliteta i vrednovanja nastave kod kuće i nastave na daljinu. Ja vas molim da ovakva obrazloženja više ne pišete. Hvala vam.
Hvala. Narodni poslanici Gordana Čomić i Maja Videnović zajedno su podnele amandman kojim predlažu da se posle člana 37. dodaju novi naslov i novi član 37a. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. To je sledeći amandman koji se praktično vezuje na prethodni koji sam obrazlagala i na amandmane na članove 25. i 26, koje iz tehničkih razloga nisam mogla da obrazlažem, a tiču se programa mera i aktivnosti radi smanjivanja i zaustavljanja preranog napuštanja školovanja. Takođe ću u obrazlaganju našeg predloga za dodavanje člana 37a posle člana 37. krenuti od obrazloženja koje smo dobili. Obrazloženje koje smo dobili glasi: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se škola sama opredeljuje za način na koji će realizovati planirane aktivnosti i pratiti realizacije mera prevencije osipanja učenika, koje su sastavni deo razvojnog plana, u skladu sa članom 25. Predloga zakona". Dakle, ovde bi verovatno i jezički stručnjaci imali posla. Ja sam čitala tako kako piše sa interpunkcijom navedenom u obrazloženju. "Pri tome, škola može da formira timove u skladu sa članom 66. i 67. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja." Pokušaj ovog obrazloženja svodi se na ideju, poruku, pošto ovo mora da se čita jer je kao šifra, da smo bez potrebe dodavali član 37a, kada se radi o nastavi kod kuće i na daljinu, sa naslovom: "Program mera i aktivnosti radi smanjivanja i zaustavljanja preranog napuštanja školovanja". Taj član u celini glasi: "Škola je u obavezi da prati i identifikuje učenike koji su u riziku od prevremenog napuštanja, prekida obrazovanja, na osnovu unapred definisanih pokazatelja". Drug stav: "Pripremu, realizaciju i praćenje ovog programa vrši školski tim za sprečavanje osipanja, koji uključuje učenike, zaposlene roditelje, odnosno staratelje, predstavnike lokalnih institucija i pružalaca usluga i sektora socijalne zaštite, omladine, zdravstva, civilnog sektora i šire lokalne zajednice." Zašto je ovaj član po vama potpuni višak i zašto treba prepustiti školi da realizuje, a pri tome licemerno imamo izraženu brigu za osipanje, za prekidanje osnovne škole u nekom uzrastu, posebno zajednica kakva je romska zajednica, ili zajednica sa malim brojem dece koja su regionalno, geografski u delovima Srbije od kojih su škole udaljene? Dakle, u samo maloj digresiji ću se vratiti na broju učenika od 25. Onda je odgovor - bismo mi rado, i ovako je 50% učenika u tim razredima, voleli bi i ovih 30, ali nema para. Kada ja kažem - hajde da utvrdimo jasne mere i učesnike za sprečavanje osipanja, onda dobijem odgovor - ne treba to u zakonu, o tome će već neko da vodi računa. Da li iz ovog sada mogu da zaključim da za ovo ima para, ali nema volje? Ako za onih 25 ograničavajućih nema para, ali ima volje, za ovo nema volje. Obrazloženje koje smo dobili upućuje na to da se ne vidi ko će jasno pratiti šta se dešava sa decom koja prerano napuste školovanje. Svi znamo gde su ta deca i koja su to deca. Svi znamo kakav je problem sa detetom koje prekine školovanje u osnovnom školskom uzrastu. To dete u startu samo sebi, zbog lokalne zajednice, male mikro zajednice u kojoj je, oduzima sebi šanse za bilo kakve uspehe u životu. Meni moja Vlada kaže da ne treba niko o tome da vodi računa, jer je to već regulisano članom 25. Dala sam amandman i na član 25. Predloga zakona upravo iz tih razloga što nije dobro regulisan. Sada pazite kada čitate obrazloženja – podnesem amandman na član 25. da bih uvela u debatu brigu o tome da se spreči osipanje učenika, da se spreči prerano napuštanje škole. Kada podnesem na jedan član, moram podneti i na druge članove zakona, jer hoću da znam ko je odgovoran da deca ne napuštaju školu u petom, šestom, sedmom razredu. Hoću da znam ko je odgovoran što romske devojčice čine većinu u populaciji trgovine decom i ženama. Hoću da znam zašto neke grupe napuštajući školu budu uhvaćene u trgovini zarad prošnje ili sitnijeg kriminala, sitnijih krađa. Hoću da znam ko je odgovoran što ta deca nisu u školi. To uradim u članu 25. i u članu 26, a vi mi za član 37a, koji moram da dodam ako hoću da se zna zašto ima osipanja, kažete – nije predviđeno članom 25. To je nedopustivo. Navikla sam zajedno sa svim mojim kolegama da se narodni poslanici raznim imenima nazivaju u javnosti i da nemamo baš bog zna kakav ugled iz raznih razloga, da ljudi o nama ne misle da radimo neke korisne poslove. Na to sam navikla, to je nešto što prati nizak medijski rejting, nezaslužen. Duboko verujem da u našoj Skupštini sedi apsolutna većina vrednih, posvećenih ljudi poslu narodnog poslanika.Znam da teško možemo medijsku sliku o svima nama promeniti ili utiske ljudi o svima nama promeniti za kratak rok i da treba mnogo dokaza da bi oni stvarno poverovali u mnogo rada koji se ovde ulaže. Ali, odbijam da predstavnici Vlade imaju isti stav i napišu obrazloženju - ma napiši makar šta, baš nas briga, ionako neće čitati. To je nedopustivo. Da li iz tog obrazloženja treba da zaključim da je vas apsolutno baš briga šta će biti sa osipanjem dece? U to ne mogu da poverujem, zato što znam ljude koji su ulagali napore da ne dođe do osipanja dece, da se spreči prevremeno napuštanje. Ali, kada mi napišete ovakvo obrazloženje, nemam šta drugo da zaključim, osim – mani se teme osipanja dece, to i ovako nije važno, to ćemo nečim da rešimo, nemoj sada, nemoj ovde, nemoj u članu 37a. Moje iskustvo sa amandmanima koje sam podnosila na razne predloge zakona, pogotovo one koji se tiču ljudskih prava, jeste da je vrlo retko ili samo jednom mi je uspelo da razne paučine iz pogleda na svet u raznim glavama budu razmaknute odjednom. Ali, drugi-treći put uspe, pa bude uvršteno i počne primena onoga što tvrdim da je dobro za lokalnu zajednicu, za one na koje se neposredno zakon odnosi, ali i za širu zajednicu. Možda je vreme da sve nas zamolimo da preskočimo taj prvi put nepotrebnog žmurenja na očigledno i da kada hoćemo da razgovaramo o nekom ozbiljnom problemu, da razgovaramo o njemu tako da se vidi da hoćemo da ga rešimo, a ne da hoćemo da ga sklonimo sa strane jer nam se baš ne sviđa da se bavimo sprečavanjem osipanja i prevremenog napuštanja osnovne škole. Sva su deca jednako važna i svako je dete centar ovog zakona. Ko to želi da mi ospori, možemo da uđemo u polemiku. Ne želim da verujem da u ovoj sali ima iko ko hoće da mi ospori te dve jednostavne rečenice. U to ime vas molim da ne pišete ovakva obrazloženja više. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Koleginice Čomić, vaše obrazloženje na ovaj amandman glasi ovako – ovaj amandman je posledica amandmana tri i amandmana četiri.
Hvala. Na član 40. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. (Marko Atlagić, s mesta: Javio sam se za reč.) Nisam imala nikog prijavljenog. Gospođo Čomić, želite repliku? (Da) Izvolite.
Ja sam to upravo rekla, amandmani tri i četiri su amandmani na član 25. i član 26. Dakle, kada se predaju amandmani koji su vezani, onda su i obrazloženja vezana, članovi 25. i 26, a obrazloženje koje vi meni dajete je da nije predviđeno u članu 25. Naravno da nije, zato sam i podnela amandman na član 25. Zato vam, kada vam šaljem amandman, i kažem zašto se posledično amandman donosi zbog amandmana na članove 25. i 26. Možemo se mi nadmudrivati o tome ko je spretniji ili vickastiji u dosetkama, ali to nas, ministre, neće spasiti jednake brojke u broju dece koji prevremeno napušta školu. Možete vi biti u pravu za sve što vam se čini da je zgodno jer je u skladu sa reputacijom ministra i ministarstva, ali to neće uticati na smanjenje broja dece koja prevremeno napuste školu, o tome se radi. Moja jasna kritika obrazloženja koje ste nam poslali, treba sve toga da nas podseti, ništa više. Hvala vam u svakom slučaju.
Hvala. Doktor Marko Atlagić, po amandmanu.
Poštovana predsedavajuća, mislim da ovo što je gospođa Čomić potekla da je izuzetno važan problem, upravo zato što je problem osipanja jedan od najvažnijih i jedan od najvećih problema u osnovnoj školi. Ne trebamo mi otkrivati toplu vodu. Ovo je u prošlosti bilo izuzetno dobro rešeno i daću jedan predlog kako se to može rešiti. U obrazloženju člana 37. ovog amandmana kaže – škola je u obavezi da prati. Slažem se da jeste i škola i slažem se s tim da je učenik centar vaspitanja i obrazovanja. Nažalost, imali smo u prošlosti ministara koji su tvrdili da je nastavnik centra, dva prethodna pre gospodina Obradovića, tvrdili javno na TV da je centar vaspitanja i obrazovanja nastavnik, ane učenik. Ovo što gospođa Čomić kaže slažem se, jeste učenik i u skladu s tim sam uzeo učešće da pomognemo toj deci, jer je veliki broj osipanja u osnovnoj školi. Kako to možemo rešiti? Umesto škole – lokalna zajednica. Molim vas, postoje pri svakoj skupštini opštine na odeljenja, načelnik odeljenja za prosvetu, pa neće još valjda i nastavnik, nastavnici vode u krugu škole, ali moja praksa govori, tamo gde su lokalne zajednice izuzetno dobro radile, da je to dobro funkcionisalo i da smo smanjili broj osipanja. Tamo gde lokalne zajednice loše rade, može analiza da se u ministarstvu napravi i tu imamo problema. Prema tome, bacam akcenat na lokalne zajednice odnosno odeljenja za prosvetu i kulturu. Tu imamo stručnjake i pedagoge, kulturne radnike itd. Njihova je obaveza da to vode, normalno i škola, sarađuju sa direktorima škola i sa nastavnicima itd. Izvinite na ovoj upadici, ali mislim da je problem izuzetno velik, da je broj osipanja jako velik, da je poziv nama prosvetarima i svakom čoveku koji radi na poslovima vaspitanja i obrazovanja, da je broj jedan spašavanje te dece da završe osnovnu školu, a možemo jedino ako se angažuju lokalne zajednice. Sada ću biti kritičan.Ko nama sedi u lokalnim zajednicama načelnici i inženjeri mašinstva, umesto profesori i pedagozi. Tu je problem. To smo imali u prošlosti. Tamo gde sede pedagozi nemamo problema. Imamo problema, ali manji je broj osipanja. Izvinite na ovoj upadici.
Hvala. Gordana Čomić, replika.
Samo kratka opaska. Pošto stvarno treba izvlačiti iz izlaganja mog kolege, da li podržava amandmane ili ne podržava, da procenim. Bilo je i samoupravnih interesa i zajednica, negde je to radilo. Bilo je raznih mehanizama u kojima su se rešavale, kako se to zvalo, društvena nadgradnja, ali nema više. Mi sada razgovaramo o zakonu koji treba u budućnosti da uredi neke stvari. Mi imamo jasno pred sobom u brojkama decu koja prevremeno napuštaju nastavu. Imamo osipanje. Moje pitanje je vrlo jednostavno. Ne, otkud ta deca da prerano napuštaju nastavu? To je lako. To je kontekst koji ja sam obavezna, pre nego što napišem amandman da znam, ili kako je bilo pre 20 godina ili pre 30 godina. Ovaj zakon treba da nam kaže kako će ta deca da se vrate u školu za dve godine ili za godinu dana? Ne znam šta tu nama nije jasno. Mogu da slušam sa strpljenjem i sa uvažavanjem sve opisivanje i sve ogovaranje raznih rešenja, ali to nije tema ovog zakona. Tema našeg dijaloga je kako ćete da smanjite broj dece jedan na sto u 2011, da bude nula na sto u 2012. godini, karikiram. To je tema. Ima li ovaj zakon takav mehanizam? Meni je odgovor da će to biti uređeno podzakonskim aktima. Bićemo mi ovde i kada budu doneta podzakonska akta i bićemo mi ovde da ponovo prebrojimo šta se dogodilo od uspešnog smanjenja osipanja dece i od njihovog napuštanja škole. Hvala vam.
Hvala. Gospodin Atlagić. MARKO ATLAGIĆ. Samo jednu rečenicu. Drago mi je što je gospođa Čomić rekla da su nekad bile zajednice osnovnog obrazovanja i tačno one su to bile, a umesto njih uveli smo mi odeljenja pri skupštinama opština i one će za dve godine, za tri godine, ovo o čemu je gospođa govorila, smanjiti broj osipanja učenika, pod uslovom da nam načelnici stručne službe tamo budu pedagozi i prosvetni radnici a ne inženjeri mašinstva. Molim vas rešili smo institucionalno. U praksi, nažalost, nismo. Izvinite. Hvala. Gospođa Čomić.
To je sve šta bi bilo kada bi bilo. Mogu da uživam u dijalogu sa kolegama poslanicima kad bi bilo kad bi bilo, joj što bi bilo fino, biće tako majke nam, ali ne mogu sa predstavnicima Vlade. Ne znam da li vi razumete razliku. To o čemu vi pričate da će se desiti, to ovde nigde ne piše. Apsolutno nigde ne piše. Naš predlog, Maje Videnović i moj, je da se to negde zapiše. Zgodna stvar sa skupštinskim debatama su stenogrami, jako zgodna stvar. Pa, možete te stenograme da donesete za tri meseca, za šest meseci ili za godinu dana i da onda pročitate jer tu nema laži, nema prevare, ne može niko da vaš stenogram falsifikuje pa da onda uporedimo. Ako je ikome do čojstva i do toga da ume da prizna za tri ili za šest meseci – evo pogrešio sam, bili ste u pravu. Meni nije do toga da Maja Videnović ili ja budemo u pravu, meni je do toga da bude manje dečaka i devojčica koje napuštaju osnovnu školu prevremeno. Da svi imamo jednaku sliku kako će to da se desi, kad će da se desi, ko će za to da bude odgovoran, kolika je politička volja za to, šta nam je garancija da možemo proveriti da se to stvarno dešava. To je naš posao kao narodnih poslanika. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica magistar Svetislava Bulajić. Izvolite.
Zahvaljujem, intervencija je možda malo okasnela jer je diskusija se razvila, ali s obzirom da je koleginica Čomić pomenula stenograme, obraćam se uvaženom gospodinu ministru. Naše obrazloženje na suštinski potpuno sličan amandman koji neposredno stiže je na jednoj strani, a proveli smo se potpuno isto. Dakle, isto nam je odgovoreno. Iskoristiću priliku kad stignemo na taj amandman da o tome malo podrobnije odgovorim. Ali, činjenica je da se ukazujem na to da je prepoznat problem koji nije adekvatno uređen zakonom i zbog toga pretpostavljam da svi ulažemo napore i apelujemo da ministar i Vlada uvaže naše argumente pa vas molim da ako već određena poslanička grupa nije ovom konkretnom prilikom uložila veći napor, a naša jeste,da pročitate ta obrazloženja i da pokušate da ih uvažite. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 40. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Svetislava Bulajić. Izvolite.
Izvinjavam se, mislila sam da je naš amandman na redu. Oprostite.
Da li neko želi reč povodom amandmana Zlate Đerić? (Ne) Na član 40. amandman je su zajedno podneli narodne poslanice Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre sad dolazimo do onog dela zakona koji se odnosi na programe koji su izuzetno važni jer se u društvu u školama pojavljuju problemi na koje škole nemaju odgovor i zbog toga traže jasno uputstvo od ministarstva i zbog toga se dešavaju one silne afere koje svi možemo da pratimo po medijima i zgražavamo se i ugrožavaju dečije živote, čak neke od tih afera su poznate po tome što su deca ili su se ubila ili su nastradala na drugi način. Dakle, do vrlo, vrlo važnih tema, podvlačim. Znači, to su programi zaštite od nasilja, zlostavljanja i zanemarivanja i programi prevencije drugih oblika rizičnog ponašanja. Moram da kažem da ovde u ovoj grupi programa uvek ima oni koji se samo načelno dotaknuti. Zaista samo vrlo, vrlo blago navedeno je da postoje da će biti urađeni na ovaj ili onaj način. Spadam u one kao i gospođa Čomić, na kraju krajeva, koja je rekla da zaista podzakonski akti moraju da prate zakon kada se nađu ovde pred nama. Kako ćete vi to urediti? Mi više nećemo imati nikakav uvid u to, niti ćemo moći da intervenišemo u tom pravcu. Zbog toga smo mi smatrali da je vrlo važno da to bude uređeno u zakonu, mada vidim daima kreativnih tumačenja da su zakoni zapravo potrebno je da ima puno praznih hodova, kako bi kreativno tumačili na lokalu i naročito škole te zakone. Vi ste ovde napisali, ja se izvinjavam, toliko mi je loše osvetljenje da ću možda mucati – u ostvarivanje programa iz stava 1, to su dakle ovi programi prevencije, zaštite od nasilja, zlostavljanja itd, uključuju se i fizička i pravna lica sa teritorije jedinice lokalne samouprave, ustanove i oblasti kulture, sporta, vršnjačkih pojedinaca, kao i lica obučena za prevenciju, intervenciju u slučaju nasilja, zlostavljanja i zanemarivanja i drugih oblika rizičnog ponašanja. Prvo, gde su obučena ta lica? Ko ih je obučava? Kako mi znamo da su oni lica koja treba da uđu u škole? Navešću vam 1.000 primera, ne bih mogla da kažem recimo, nevladinog sektora ili pojedinaca ,koji za sebe tvrde da su vrlo obučeni za neke stvari, ali mi ne možemo da ih pustimo baš da oni to i pokazuju da li su obučeni ili nisu, jer mi ne možemo da pratimo njihove sertifikate, kojih i ma ili nema. Škole su osetljiva mesta. Ovo su vrlo osetljivi programi i ja zato smatram da je bolje da to tako uredimo. Mi smo, dalje, smatrali da osim lokalnih samouprava, ustanova u oblasti kulture i sporta, tu moraju da dođu i zdravstvene ustanove. Valjda postoje programi prevencije gde zdravstvene ustanove, takođe, mogu da vam pruže pomoć? Patronažne službe koje rade takve programe i te kako su vam značajan partner u ovome. Ono našta smo mi stavili akcenat, pored toga što smo prepoznali nove partnere u tome, jest da sve ove osobe, sva ova pravna lica imaju i sertifikat programa odobrenih od Ministarstva obrazovanja. Takođe, obrazloženje kaže, ono što svi znamo, da će biti uređeno pravilnikom. Izvinite, hoću da bude uređeno zakonom, jer svako ko taj zakon vidi, mora da zna šta treba da primeni u kom programu. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Ana Novković.
Samo hoću da pohvalim ovaj član 40. Zakona i reći ću da među prosvetnim radnicima u Srbiji postoji veliki broj stručnih lica koji su apsolutno osposobljeni za rad na prevenciji nasilja, zlostavljanja i zanemarivanja. UNICEF-ov projekat "Škola bez nasilja" realizuje se od 2005. godine u Srbiji, u preko 200 škola. Program vodi oko stotinak vrlo edukovanih i obučenih mentora koji su prošli posebnu obuku, koja je sertifikovana upravo od strane Ministarstva prosvete. Postoje ljudi koji su obučeni za projekat KRIN, za reagovanje u kriznim intervencijama, koji su takođe prošli jednu kvalitetnu obuku i ja duboko verujem u ove ljude, njihovo iskustvo i dosadašnji rad i smatram da će oni apsolutno Što se tiče saradnje sa lokalnom samoupravom u ovoj oblasti, takođe imate niz dobrih primera. Ja ću reći da u opštini Kovin neprekidno od 2004. godine, sprovodi se vrlo uspešan program – prevencije, bolesti zavisnosti i u svim školama radi savetovalište za decu i roditelje, radi se sa roditeljima, organizuju se sportske aktivnosti, koje imaju za cilj upravo promociju borbe protiv psihoaktivih supstanci, tako da mogu odgovorno da tvrdim da u Srbiji među prosvetnim radnicima postoje izuzetni kadrovi iz ove oblasti i prosto mislim da njima samo treba dati na značaj, uključiti ih da mogu i sa drugima da rade i da prenesu svoje iskustvo. Hvala.
Gospođo Vojić Marković, nije pomenuto na vaše izlaganje, niti vi lično, govorilo se o članu 40, ali možete kasnije posle gospodina Atlagića da trošite vreme poslaničke grupe, ukoliko želite. To što je suprotno, ima nas ovde mnogo i zamislite kada biste svakome replicirali. Reč ima gospodin Atlagić.
Gospođo predsedavajuća, mislim da je ovaj član vrlo bitan i da je konačno Ministarstvo prosvete prepoznalo sve ono što zadnjih 15, odnosno 20 godina je bila posledica neunošenja u programe škola, vaspitanje kao kategorija. Mi smo ovde identifikovali u članu 40. posledice, ali je dobro što je Ministarstvo to prepoznalo i iniciralo da se radi na planu, odnosno programu radi prevazilaženja ovih posledica. Moram da kažem konačno i ovo, jer su me zamolili mnogi prosvetni radnici, prilikom obilaska po Republici Srbiji. Ovde stoji, program zaštite, a da sam ja u Ministarstvu, ja bih dodao u članu – učenika i nastavnika od nasilja, zlostavljanja itd. Imamo masovnu pojavu zlostavljanja nastavnika u školama, imamo tuče nastavnika itd. Ovo što se dalje govori, zaštita od alkoholizma, imamo čak i nastavnike koji su skloni tome itd. Prema tome, možda ne bi bilo loše razmišljati i da zaštitimo i nastavnike od zlostavljanja. Zalažem se da škole, a vidim da je Ministarstvo to iniciralo u ovom zakonu, da se naprave dobri planovi i programi škola, vaspitne programe, jer ja sam nedavno jednog direktora škole pitao, imate li vaspitni plan i program škole, a on kaže nema plan, ima program, imam obrazovni. Ja akcenat bacam na reč – vaspitni i onda nećemo govoriti o nasilju, jer nasilje je posledica nevaspitanja, zbog toga što mi vaspitanje ne sprovodimo u školi, pa ako hoćete čak, zanemarili smo ga i u porodici, na ulici itd. da ne kažem da smo zanemarili ponekad i u ovoj skupštini, jer ne bi dobijali opomene i kazne da se držimo vaspitanja. Izvinite na upadici.
Narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić, Svetislava Bulajić, Radmila Gerov, Miljenko Dereta i Žarko Korać zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 40. dodaju novi naziv člana i novi član 40a. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Svetislava Bulajić.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, predstavnici Vlade, kao što sam malopre rekla, ovde se radi o amandmanu naše poslaničke grupe koja se odnosi, kako smo mi nazvali taj novi član koji predlažemo, na program prevencije osipanja učenika iz obrazovanja i u obrazloženju Vlade na odbijanje ovog amandmana, navodi se da se amandman ne prihvata iz razloga što je članom 25. stav 2. tačka 4. Predloga zakona propisano da se razvojni plan škole, da sadrži mere prevencija osipanja učenika. Mi smo već u odnosu na taj amandman 25. i 26. pogotovu ulagali članove, odnosno uložili amandman, tvrdeći da postoji kvalitativna razlika između mera i programa koje mi predlažemo, upravo upućujući na ono što stoji u vašoj strategiji, a podaci su alarmantni. Samo da citiram, to je deo našeg obrazloženja, podaci pokazuju da obrazovni sistem ne podržava ustavno pravo na obrazovanje za oko 28.000 dece uzrasta od sedam do 14 godina i obzirom da smo u načelnoj raspravi pričali o tome da imamo ambicije da u nekom dugoročnom smislu podižemo veći nivo srednjoškolskog obrazovanja na nivo obaveznog i smatramo da je ovo jako važno, ne ulazeći u to kolika je mogućnost i kakva je diskrecija pojedinačnih škola da sopstvenim merama i aktivnostima na neki način isprate ovaj problem i pokušaju da stvari dovedu u red, ne tvrdeći ni da je to adekvatno ili neadekvatno, ja vam skrećem pažnju da bi program omogućio, da pored tih mera i aktivnosti, na neki način omogućimo i Ministarstvu da prati te mere i aktivnosti, jer bi u slučaju usvajanja programa i obaveza nadležnih, da se obaveštavaju i izveštavaju nadležni saveti i samo Ministarstvo. Tako da, eto u tom smislu, mi smo smatrali da je neophodno malo jasnije definisati mere i aktivnosti, propisati obaveze za škole da to bude i deo razvojnog plana. Ono što je posebno značajno i zbog čega naročito reagujem, a to je da bi prihvatanjem ovakvog amandmana se na neki način sistemski uredila ova problematika, pristup prevencije osipanja učenika i onih koji, nažalost, ne uspevaju da završe ni osnovno školsko obrazovanje, a time i odgovorila onom velikom interesovanju Evropske unije za ovu vrstu problema. Kao što znate, ovo se veoma blisko prati, pre svega zbog određenih osetljivih populacija, to je pre svega romska, ali i neke druge populacije, strogo se posmatra i ono što je najzanimljivije, dakle, sve će primedbe, obzirom da je stanje kakvo jeste, koje se odnose na neadekvatnost mera i aktivnosti pojedinačnih škola, biti pripisivane državi kao celini. U tom smislu će onda na neki način to reflektovati i našu uspešnost, ostvarivanje tog dela strategije ili ostvarivanje novih pretpostavki za bolje regulisanje ove problematike, te vas molimo da još jednom razmislite o ovome i da eventualno u danu za glasanje promenite svoj stav. Zahvaljujem.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušan Petrović, Sanja Čeković, Boško Ristić, Milovan Marković i Nebojša Zelenović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajuća. Zašto smo mi podneli ovaj amandman? Dakle, mi smatramo da svako dete u osnovnoj školi kada je reč o njegovoj budućnosti, kao i kada je u pitanju profesionalna orijentacija svakog deteta, zaslužuje da ima poseban tim, da taj poseban tim čine bar tri osobe, od čega su dve zapravo zaposlene u školi, razredni starešina i stručni saradnik. Zašto razredni starešina i stručni saradnik? Zato što su oni najbolje upućeni i imaju najbolja znanja iz ovih oblasti i mogu kvalitetno da utiču na izbor, odnosno na profesionalnu orijentaciju deteta. Naravno, treća ključna osoba je sam roditelj, ali je bitno da ovakav tim za profesionalnu orijentaciju koji se osniva u svakoj školi, za svako dete, mora da bude tačno određen i sastavljen od tačno određenih osoba. Dakle, kada stavite da u vašem Predlogu zakona stoji da stručni tim čine nastavnici i stručni saradnici, kada stavite da to čine tako određena lica, onda to neće činiti niko i neće raditi niko. Znam, radio sam u školi i znam kako stvari funkcionišu. Kada napravite ovako uopštenu normu decom se neće baviti niko, njihovom profesionalnom orijentacijom se neće baviti niko ili će svaljivati posao sa jednog na drugog, pa ćemo imati različite nastavnike, različite stručne saradnike, onda će biti svi, a zapravo neće biti niko i onda će imati problem, a ključna stvar u školovanju je na kraju i upućivanje deteta na sledeći stepen obrazovanja, upućivanje na profesionalni izbor zanimanja, dakle to je ključna stvar. Još jedna stvar, nije mi bilo jasno zašto ste vi ovde stavili da termin "razredni starešina" ne postoji, nego postoji termin "odeljenski starešina". Pa kao da sada mi ne znamo da je svako imao u svom životu razrednog starešinu i kao da niko od vas nije imao razrednog starešinu, pa ne znate o čemu se radi. Dakle, slažem se da to nije važeći termin, ali činjenica je da znate o čemu govorim. Svako od vas ko ovde sedi je bio možda razredni starešina. Sada ćete vi reći - mi sad ne znamo, pa pošto mi ne znamo da se to više ne primenjuje, sada vi ne prihvatate zbog toga, između ostalog amandman. Da se vratim na početak. Smatram da ovako uopšte postavljena odredba, da tim za profesionalnu orijentaciju čine nastavnici, stručni saradnici će dovesti do toga da se niko neće baviti konkretno zaduženo profesionalnom orijentacijom. Zato tražimo imenom i prezimenom određenog stručnog saradnika, razrednog, odnosno odeljenskog starešinu i roditelja, tako da oni posvete, imaju u tom programu tačno određeno vreme i sate posvećene svakom učeniku posebno. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Milica Vojić Marković, Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, ministre, predstavnici Vlade, uvažene moje koleginice i ja podneli smo amandman na član 44, zapravo dodali smo novi stav 2. koji govori o socijalnoj zaštiti u školi. Da pročitamo zarad javnosti i zbog vas, gospodo poslanici, šta smo mi to hteli, koja je naša intenca, koja je naša namera bila. U članu 44. dodaje se novi stav 2. koji glasi – Radi praćenja mere socijalne zaštite, posebno prema učenicima iz osetljivih društveni grupa u školi, mi smo danas pričali o inkluziji, o tim osetljivim društvenim grupama i te kako. Obavezno je formirati tim u čijem sastavu su stručni saradnici i predstavnici razrednih veća, itd. Dakle, naša namera je da taj tim koji se bude formirao u školi, pre svega od sociologa, psihologa, pedagoga, pa i od samog direktora, člana nastavničkog veća, da prati te pre svega, društveno osetljive grupe radi njihove kvalitetne socijalne zaštite. Ne vidim razlog zbog čega vi ministre niste prihvatili ovaj amandman, jer faktički mi želimo da ovim amandmanom imperativno odredimo ovaj član zakona i da obavežemo i stručna lica koja rade u školi da prate rad osetljivih društvenih grupa, u smislu socijalne zaštite. Dakle, to je bila naša namera. Očekujem pre svega, da vi ponovo preispitate svoju odluku i da prihvatite ovaj amandman. Zahvaljujem.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodna poslanica Ana Novković podnela je amandman, kojim predlaže da se posle člana 44. dodaju novi naslov i novi član 44a. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podnela narodna poslanica Donka Banović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Ovaj član inače reguliše, odnosno govori o programu saradnje sa lokalnom samoupravom, pa 1. stavi glasi da saradnja sa lokalnom samoupravom se realizuje na osnovu programa saradnje sa lokalnom samoupravom, koji čini deo školskog programa, a onda u sledećem stavu stoji da škola prati i uključuje se u dešavanja na teritoriji jedinice lokalne samouprave i zajedno sa njenim predsednicima planira sadržaj i način saradnje. U čemu se sastoji amandman? Utome da smo mi pre reči "da škola prati i uključuje se u dešavanja" predložili da se tu doda reč "da škola inicira saradnju sa jedinicom lokalne samouprave i da predlaže sadržaj", itd. Svima nama je poznato da je škola u nekom mestu veoma često pokretač različitih aktivnosti i da onda oni u stvari animiraju druge ljude iz svog grada da se uključe, itd. No dobro,vi to niste tako prepoznali. Ono što je meni zanimljivo kod ovog amandmana jeste obrazloženje. Izgleda da su se ovi ljudi koji su pisali obrazloženje već umorili od pisanja, pa su u jednom trenutku odlučili da budu vickasti. Dobila sam objašnjenje zašto se ne prihvata dodavanje reči "inicira" - zbog toga što je reč "inicira" strana reč i da zato ministar, odnosno Ministarstvo ne može da prihvati to. Ako je to bio razlog, mogli ste da kažete da biste prihvatili ako predložim neku drugu reč, pa sam mogla, recimo, da predložim da bude "pokretač", a ne da inicira. Razumem da je i predlagač imao potrebu da bude vickast, da ne upotrebim neku drugu reč, s tim što sami sebi sad pravite problem zato što u ovom prvom stavu isto tako vi ste upotrebili reč "realizuje". I to je reč stranog porekla i tu je trebalo da stoji "da ostvaruje" itd. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman su podneli narodni poslanici Ivana Dinić i Zvonimir Stević. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podnela narodna poslanica Milica Vojić Marković. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman su zajedno podneli narodne poslanice Milica Vojić Marković i Donka Banović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 50. i član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici prof. dr Miodrag Stojaković, prof. dr Janko Veselinović i Jovana Mehandžić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima dr Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ovom amandmanu smo pokušali da sagledamo stvarne mogućnosti škola u Srbiji i pošli smo od činjenice, kao što je više puta ponavljano ovde, da mnoge škole u Srbiji nemaju ni toalete, a kamoli da imaju internetske stranice. One zato ubuduće će imati još manje vremena. Rekli smo da smo ministra i zamolio da pita prvog potpredsednika Vlade ili ministra finansija, gospodina Vučića, odnosno Dinkića, da li će Ministarstvo obrazovanja zadržati budžet u ovom obimu. Pretpostavljam da su jedan, drugi i treći bili zauzeti ovih dana drugim poslovima i da ih niste uspeli pitati, pa ne znam da li će škole imati sredstava za ovu internet stranicu. Zbog toga smo predvideli mogućnost, ukoliko te internet stranice ne bude, da se sve ono što bi na njoj bilo štampa i publikuje u pisanom obliku, pa makar to bilo na običnoj hartiji, da bi deca bila upoznata. Dakle, predložili smo da se briše stav 5. u kome se kaže da je škola dužna da ima svoju internet stranu, jer u suprotnom bi dodali još jedan stav, da je nadležno ministarstvo dužno da obezbedi školama sredstva za tu internet stranu. Ako te obaveze nema, onda je teško da škole mogu da ispune ovu svoju obavezu. Mislim na sve škole. Neke sigurno mogu. Možda može 70%-80% škola, ali teško da mogu sve škole. Dakle, da se ova odredba, umesto imperativne, pretvori u dispozitivnu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Pa, uveliko je tu polemika i izvan onoga što su realni okviri vaspitno-obrazovnog sistema. Takozvane troškove nastave uopšte i ne pokriva Ministarstvo prosvete iz Vlade Republike Srbije, nego lokalne samouprave. Budžeti lokalnih samouprava nisu svi jednaki u svom potencijalu. Trpe dosta udara i krize koja postoji, ali je čini mi se teško naći škole, bar na teritoriji centralne Srbije koje te poslove, uz podršku svojih lokalnih samouprava, već uglavnom nisu obavile na izuzetno valjan način.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Da se javio bilo ko sem predstavnika Ujedinjenih regiona, to bi bilo sasvim u redu. Međutim, njihov ministar je lokalnim samoupravama uzeo i dušu i građanima lokalnih samouprava, tako da ne znam iz kog budžeta lokalnih samouprava će oni obezbediti finansiranje internetske stranice, a vidimo šta će bit sa budžetom na republičkom nivou, a vi ste već uzeli pare lokalnim samoupravama. Vi baratate podacima bez pravih izvornih informacije. Nije tačno da sve škole u Srbiji imaju mogućnost da reše ovo pitanje adekvatno. Mogu da kažem da ne mogu sve škole da reše ovo pitanje. Imaju problema sa nekim drugim osnovnim pitanjima, kao što je pitanje toaleta, pa kako onda možete tvrditi da imaju mogućnost da reše pitanje interneta ako ne mogu da reše pitanje toaleta?
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić, replika. Izvolite.
Molim da se ne oduzima vreme poslaničkoj grupi, već repliciram kao ovlašćeni predstavnik u ime poslaničke grupe. Savršeno je netačna informacija da se Ujedinjeni regioni Srbije mogu okvalifikovati kao neko ko se naoštrio protiv budžeta lokalnih samouprava, već stvar stoji upravo suprotno. Da vas podsetim, iz vremena partnerstva sa vašom političkom organizacijom naš paket decentralističkih zakona, koji smo proveli kroz ovu Skupštinu, je redukovan upravo na zahtev starijeg koalicionog partnera, DS, iako smo za mnogo širi opseg decentralizacije, uključujući i fiskalnu, imali podršku u do sad najvećoj zakonodavnoj inicijativi građana u istoriji parlamentarizma u Srbiji. Da vas podsetim, te naše predloge zakona potpisalo je oko pola miliona građana. Ako se misli na poslednje promene kojima se deo ranije dodeljenih sredstava lokalnim samoupravama uskraćuje, to u zbiru, kada se i to oduzme još uvek predstavlja uvećanje budžeta lokalnih samouprava po istom osnovu u odnosu na zatečeno stanje iz prethodnog saziva. Uostalom, osnova programa Ujedinjenih regiona Srbije jeste upravo afirmacija pozicije lokalnih samouprava u svim relevantnim delatnostima, pa, evo, upravo kroz diskusiju o ovim zakonima smatramo da je to moguće i u oblasti obrazovanja. Lokalne samouprave snose značajan deo finansijskog tereta za funkcionisanje vaspitno-obrazovnog sistema, a nemaju toliko prostora i za kreativni doprinos u unapređenju tog sistema. (Predsedavajuća: Vreme, gospodine Mileniću.) Međutim, u ovom segmentu kojeg se amandman dotiče, govorim zaista na osnovu ograničenog iskustva gradova i opština na području centralne Srbije, taj problem je uglavnom… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala, gospodine Mileniću. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Sa ovim završavamo ovaj deo replika. Apsolutno je netačno ovo što je moj kolega rekao, da Ujedinjeni regioni, odnosno G17 ranije, afirmišu lokalne samouprave. Pitajte bilo kog gradonačelnika ili predsednika opštine u Srbiji da li ima veći budžet u odnosu na pre godinu, pre dve godine ili pre tri godine. Ne, lokalne samouprave grcaju u problemima, jer im je centralna vlast oduzela sredstva za osnovne funkcije. Ne samo što su umanjene investicije, one su u nekim opštinama i gradovima prepolovljene, nego su umanjena sredstva za egzistenciju lokalnih samouprava, održavanje puteva baš pitanja o kojima smo govorili, koji se tiču škola, domova zdravlja i svega onoga što je u ingerenciji lokalnih samouprava, tako da nije tačno da lokalne samouprave imaju veće budžete. Obrnuta je istina i to svi u lokalnim samoupravama dobro znaju, a to i građani osećaju, jer vide kakvo je stanje u lokalnim samoupravama i vide da ne samo da se ne grade putevi, nego da se ni postojeći lokalni putevi ne održavaju, pa čak ni trava ne kosi. Hvala.
Pošto smo se udaljili od teme moram da prekinem repliku na ovu temu. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Samo dve rečenice povodom ovog člana. Mislim da je dobro što je Ministarstvo prosvete stavilo ovo za internet stranicu, ali isto tako je istina da neće moći sve škole dostići to u dogledno vreme, ali zakon pravimo ne za danas nego i za sutra. Svaka škola će se na svoj način predstaviti i to nije problem. Ono što sam danas ovde primetio je da je Ministarstvo prosvete u sastavu od deset ljudi i to je po meni dobro. Vidim da pomno prate i da beleže neke stvari koje smo ovde predložili. Na kraju, koristim priliku za jedan nesporazum između prosvetnih radnika i ministarstva. Postavio sam pitanje vezano za pripreme nastavnika. Pošto nas gledaju prosvetni radnici, obaveštavam vas da ministarstvo ne traži pisanje svakodnevnih priprema nastavnika za nastavni proces, nego pojedini samovoljni direktori. Dakle nemojte upirati prstom u ministarstvo, nego u svoje direktore, jer sam prilikom obilaska nekih škola doživljavao da upiru prst u ministarstvo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, evo sve vas koji napadate DS zbog ovog amandmana koji kaže da je svaka škola u obavezi da ima internet stranicu, pozivam čim prođu izbori u Zaječaru da se malo usredsredite i na ostatak Srbije. Ko želi samnom i ko god hoće iz Ministarstva prosvete da odemo do sela Rošci, na vrhu Kablara, da mi kažete kako ćete tamo da napravite internet stranicu u školi? Da odemo do sela Dučolovića na Ovčaru da mi kažete kako će tamošnja škola da napravi internet stranicu? Da odemo do Vučja, Grdelice, da vidite škole bez toaleta, pa da vidimo da li će prva rečenica na internet stranici da glasi – draga deco, do prvog toaleta imate četiri kilometara, pa izdržite. To nije dobro. Pitam vas iz ministarstva, ovo što je pitao moj uvaženi kolega Janko Veselinović, koliko će vam para dati ministar finansija Mlađan Dinkić i gospodin Aleksandar Vučić sada, rebalansom budžeta i da li će Ministarstvo finansija biti koliko toliko blagonaklono i milostivo prema obrazovanju? Taj problem možete rešiti ako cenu testa iz matematike uskladite sa visinom potrošačke korpe i ako na testu iz srpkog na vidnom mestu stavite koliko košta, cenu da mu stavite, pa da kroz te disbalanse popunite budžet, ali mislim da su građani Srbije to videli danas kako izgleda. Valjda ćete vratiti pare ovim ljudima koji su platili testove.
Hvala. Reč ima ministar Obradović.
Samo želim da obavestim narodne poslanike odnosno poslanike Narodne skupštine Republike Srbije da je resorno ministarstvo zajedno sa "Telekomom" pre dve i nešto godine sprovelo jednu dobru akciju. "Telekom" se tada obavezao i učinio je to, kako je nas informisao, da je svakoj od 1804 škole dao mogućnost da bude povezana na internet. Pretpostavljam da je to uradio isto sa najvećim brojem isturenih odeljenja tih škola. Ne mogu tvrditi sa sigurnošću. Što se tiče ovog drugog pitanja, toaleta, želim da vas obavestim da smo zahvaljujući jednom kreditu Svetske banke u situaciji da realizujemo taj projekat i da sva isturena odeljenja matičnih škola koja nemaju eventualno toalet, da ćemo to napraviti i da će se i to pitanje rešiti. Moram vam reći da taj problem traje. Zanimljivo mi je nadgornjavanje vezano za pare. Pošto sam bio ministar i u prethodnoj vladi, pa niste mi ni vi dali pare. Niste mi dali pare za to i sada kritikujete to što je tada bilo. Niste, kao i mnoge druge stvari, ali mogu razumeti političko nadgornjavanje i korišćenje pojedinih tema da se dokaže da je neko u pravu. Pošto sam ministar u dve vlade u situaciji sam da pravim jednu vrstu poređenja i da znam tačno šta je ko uradio i kako se ophodio prema prosveti. Kažem vam nije bilo para ni tada, nema para ni sada. Ne onoliko koliko bi trebalo. Znam da kada sam počeo mandat pre pet godina, budžet Ministarstva prosvete je bio milijardu 350 miliona evra. Posle dve i po godine je pao za 180 miliona manje. Sami možete razumeti šta znače ti podaci za ministarstvo prosvete i o kakvoj mogućnosti rešavanja pitanja infrastrukture ili nabavke opreme mi uopšte govorimo. Mreža škola je jako velika, broj objekata je jako veliki, a materijalne mogućnosti su male. Danas i ranije nekoliko puta sam pomenuo da postoji nekoliko bitnih ograničavajućih funkcija za budući razvoj obrazovnog sistema, demografska situacija, ekonomska situacija. Volja i znanje ne nedostaju, ali ponekada su limitirani sa ova dva faktora. To je nešto što moramo razumeti ako hoćemo. Ako nećemo to je opet stvar ličnog odnosa prema ovom pitanju. Nije jednostavno. Čini mi se da je kolega Milivojević rekao suštinu odnosa koji postoji u prosveti. Rešavamo seriju i seriju nagomilanih problema, ne od prethodne vlade, nego iz decenije pre, možda i iz decenije pre toga, sa pokušajem i mislim da uspevamo da probleme rešimo a da ne izazovemo socijalne lomove i potrese koji bi poremetili funkcionisanje sistema. Kada smo imali načelnu raspravu, neko od poslanika je pomenuo da je jedan od bitnih uslova kvaliteta obrazovnog sistema i njegova postojanost. Obrazovanje je nešto što se ne može lomiti preko noći niti menjati preko noći jer tangira veliki broj ljudi. Mere koje se preduzimaju moraju biti dobro utemeljene. Mi se trudimo da poteze koje preduzimamo budu usaglašeni sa strukom i sa mogućnostima. Znam koliko lokalne samouprave mnogo daju u odnosu na ekonomsku situaciju koja postoji u Srbiji. Ne treba zaboraviti da od septembra 2008. godine postoji kriza i da je ta kriza ušla i na vrata naše kuće koja se zove Srbija i znam koliko lokalne samouprave i te kako izdvajaju sredstva za obrazovanje. Nisu samo u pitanju materijalni troškovi, kao njihova obaveza, nego i finansiranje različitih elemenata obrazovnog sistema na lokalnom nivou. To radi najveći broj njih i u najvećoj mogućoj meri. Stručnjaci našeg Ministarstva finansija procenjuju da 0,8% BDP se izdvaja na lokalnom nivou za obrazovanje. To je nešto što treba ceniti, jer veliki broj devojčica i dečaka biva stimulisano od lokalne samouprave na različite načine, mimo onih obaveza koje utvrđuje zakon, kako bi bilo što bolji ili da se njihov dobar rezultat ispoštuje i bude nagrađen. Ja im se na tome zahvaljujem. Nije demagogija nego stvarnost, jer kada gledam sa kakvim se problemima suočavaju u stanju ovakve ekonomske situacije, koga god optuživali za tu ekonomsku situaciju, činjenica je da lokalne samouprave izdvajaju i te kako mnogo novca za potrebe obrazovanja na lokalnom nivou. To je nešto što treba da cenimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, replika.
Moram da se malo našalim da ste vi ministre mnogo bolje raspoloženi popodne, nego danas pre podne i da ste verovatno našli ove što su ukrali testove i stavili ih na tržište. Malo šala, malo zbilja. Sa druge strane, mislim da ne govorite baš iskreno da je jednako teško u prethodnoj vladi kao u ovoj. Vi znate koliko je tehnoloških parkova započeto u prethodnoj Vladi i gotovo završeno dok ste vi bili ministar, pre toga gospodin Đelić, koliko je naučnih projekata finansirano, a neki se još uvek finansiraju uz male poteškoće, koliko je stanova urađeno za mlade naučne radnike, koliko je uloženo u osnovne, srednje škole, što lokalne samouprave, što pomoć države. Mislim da u tom delu niste bili iskreni, da bi se vi vrlo rado vratili na staro mesto, u staru Vladu, u staro jato, ali to više nije moguće. S druge strane, mislim da vas opet gospodin Vučić i Dinkić nisu obavestili o jednoj vrlo bitnoj stvari. Pomenuli ste da je "Telekom" preuzeo obavezu da omogući priključivanje na internet škola u Srbiji. Njih dvojica su odlučili da se "Telekom" privatizuje, gospodine Obradoviću, tako da nećete imati tu mogućnost, jer i stranac koji dođe i kupi "Telekom" će verovatno tražiti da se to nešto naplati i da se isfinansira priključivanje tog interneta.
Hvala. Reč ima ministar.
Ili ja to nisam rekao na jasan način, ili vi niste dobro razumeli. "Telekom" je to već uradio. Ne očekujem da uradi. Bar su nam tako rekli. Ako su oni nas prevarili, prevario sam i ja vas, jer 1804 su škole i to je podatak star dve godine. Kada je reč o ovom drugom pitanju, zadovoljan sam zato što je danas ponovljen ispit matematike protekao u savršenom redu i što se pokazala opravdanom, logičnom, tačnom, hrabrom, kako hoćete, odluka komisije koju vodi kolega Kostić i mene kao ministra da zbog ovih nepravilnosti koje postoje pomerimo matematiku, a da to ne utiče niti na ravnopravnost održavanja ispita, niti na ceo, da kažem, obim obaveza koje predstoje oko toga. Dobili smo od predsednika vaše poslaničke grupe dokumenta, kako je on rekao, koja mogu ličiti na testove iz srpskog jezika. Mi ćemo ih dati ljudima iz Zavoda za vrednovanje kvaliteta, da vide da li je o tim dokumentima reč. Ukoliko to stvarno budu dokumenta, odnosno ako to budu testovi, naravno, poslaćemo ih ujutru Upravi kriminalističke komisije, da onda oni u skladu sa zakonom preduzmu dalje mere, pa ćete nam onda vi verovatno pomoći dalje u istrazi da vidimo kako se do toga došlo i kako su ta dokumenta našla i da li su uopšte uticali i u kojoj meri na regularnost sprovođenja testa iz srpskog jezika. Hvala.
Reč ima gospodin Veselinović.
Vaše raspoloženje ipak potiče od nekog drugog uzroka, a ne zbog toga što ste pronašli počinioce krivičnih dela. Drago mi je ako ćemo mi doprineti pronalaženju tih počinioca krivičnog dela. Ne bih se na bilo kakav sarkastičan način odnosio prema dobroj volji poslanika DS, odnosno šefa poslaničke grupe, da vam stavi na raspolaganje. On je dobro pravno izneo svoj stav, da on ne tvrdi, da traži da se ispita itd. U tom smislu, molim vas da uzmete ovo kao krajnje dobronamerno, kao odgovor na vaš poziv da učinimo sve da se počinioci krivičnog dela nađu, a nemojte da za 10, 15 dana budu, što kažu, pojeo vuk magare i da od istrage ne bude ništa, kao što se dešavalo sa najavama ove Vlade, da za 15 dana ne bude nikakvog govora, jer će zameniti neka nova afera ovu aferu. Znamo šta je bilo sa aflatoksinom i sa drugim aferama, da ih ne nabrajam, koje su pratile ovu Vladu.
Hvala. Reč ima ministar.
Kolega Veselinoviću, uopšte nije bilo sarkastično. Video sam kako je kolega Stefanović pažljivo birao reči, kao iskusan pravnik. Zapisao sam tačno šta je on rekao. Apsolutno to cenim, jer sam primetio da je on birao reči, onda sam ja nastojao da ponovim ono što je on rekao, a mi ćemo videti sutra od strane direktora Zavoda da li je reč o testovima i onda uputiti Upravi kriminalističke policije. Očekujem da će se poslanik odazvati pozivu da pruži informacije o poreklu tih dokumenata.
Reč ima narodna poslanica Ana Novković.
Ne slažem se sa predloženim amandmanom. Podsetiću samo da u prethodnom periodu kroz projekat digitalne škole, svaka škola, čak i istureno odeljenje u Srbiji, da su dobili kompjutere. Drugo, zakup internet domena ne košta mnogo više nego štampanje ove brošure i ne smatram da je to neki mnogo veliki trošak za lokalne samouprave koje plaćaju materijalne troškove školama. Navešću vam samo primer. U opštini Kovin, koju su do pre određenog vremena vodili članovi stranke baš one koje napada URS, ostavili su suficit u budžetu 200 miliona dinara. Znači, nisu ni umeli da potroše pare. Mislim da bi mi trebalo nešto i sami da uradimo. Ne mogu sve da urade ministri i Vlada. Treba i na lokalu da zasučemo rukave, da pretresemo malo te lokalne budžete. Mislim da će se tu naći mnogo više para za prosvetu nego što je zakup ovih internet domena. Drugo, internet sajtove mogu da održavaju, recimo, profesori, mogu čak i učenici koji imaju informatiku kao deo prakse. Naravno, evo im prilike da primene stečeno znanje. Znači, ne moramo uvek sve da platimo. Hvala.
Po redosledu, sledeći je dr Marko Atlagić.
Poštovana predsedavajuća, pošto su predstavnici DS optužili da gospodin Vučić ne da pare i ministar finansija Mlađan Dinkić, ja ću dati rešenje. Mi ćemo pare za internet stranicu uspostaviti kada vratimo opljačkane pare iz "Agrobanke", drugo, opljačkane pare iz "Razvojne banke Vojvodine". Treće, ministar Dragin je iz DS, a uhapšen je zbog pljačkanja. Dalje, ministar Dulić je uhapšen zbog pljačkanja samo 500.000 evra za bilborde, a jedan bilbord je 25.000 evra. Kada vratimo pare od gospodina Miškovića, od tzv. "đubretarske mafije", u gradu Beogradu presudio sud 310 miliona dinara. Da li je njihov gradonačelnik na čelu grada Beograda i vaš ministar, gospodine Milivojeviću? Dragan Šutanovac je prilikom nabavke mobilnog sistema oštetio budžet Republike Srbije …
Gospodine Atlagiću, dužna sam da vas upozorim da treba da govorite o temi dnevnog reda.
Završavam. Za 200 miliona dinara izveštaj državnog revizora, dakle, ne štampe, za 2011. godinu i administracija predsednika Nikolića uštedela je za šest meseci 20 miliona dinara, za razliku od predsednika Tadića. Kada vratimo te pare, uzećemo onda internet stranicu. (Srđan Milivojević, s mesta: Replika.)
Može samo jedan da dobije pravo na repliku, dakle, ili gospodin Veselinović u ime DS. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Pomenuo je DS i pomenuo je lično Srđana Milivojevića. Dakle, smatram da treba da date reč i meni i gospodinu Milivojeviću.
Drago mi je što vi to smatrate, ali ipak ja odlučujem o pravu na repliku.
Dobro. Ovo što se radi u osam sati, prošli put je to učinio gospodin Babić, sada gospodin Atlagić, da na jedan vrlo neprimeren način optužuje DS, SNS ima manir da kada nema odgovor na jasna pitanja kreće u već dobro znane citate. Mi bi vas mogli da pitamo šta je bilo sa "Jugoskandikom", "Dafiment bankom", pa i sa "Deltom" itd, koja je finansirala vašeg predsedničkog kandidata. Da je vaš predsednik uštedeo, jeste, zato što on nigde ne putuje, nikoga ne zove. Bio je u nekoliko zemalja kojima je dao ordenje pre polaska da bi ga primili u audijenciju, ali rezultata nije bilo nikakvih. Mi smo sve u dubljoj i dubljoj krizi baš zbog vas takvih kakvi jeste, zato što se ne bavite ozbiljno politikom, što vam Srbija nije na prvom mestu nego vaša partijska knjižica, gospodo iz SNS i sa vama nećemo daleko dogurati. Inflacija je svakim danom sve veća, plate su sve niže, broj radnih mesta je sve manji, a vi ste sve bahatiji. Tako da, ovakva politika i ovakav odgovor na ova konkretna pitanja koja vam postavljamo nemaju nikakvog smisla. Ne dajete ni za školstvo, ni za zdravstvo, pa nema ni lekova. Sutra neće biti ni nečeg drugog što je potrebno narodu. Vi ste uzeli apsolutnu vlast i pokušavate da sprovodite diktaturu, ali to mi nećemo dozvoliti.
Vreme. Zahvaljujem se. Pravo na repliku ima narodni poslanik Veroljub Arsić, u ime SNS.
Dame i gospodo narodni poslanici, dugo godina sam bio poslanik opozicije. U svakom svom izlaganju sam se trudio da napadnem vladajuću većinu, ali i da govorim istinu. Inflacija u maju mesecu je 0%. Možete da pričate šta god hoćete, ali tako je. Kada je u pitanju afera vezana za aflatoksin, ona dobija završnicu, a to je da je kukuruz pokraden iz robnih rezervi i to još za vreme vašeg mandata, pa ste pokušali kroz aferu aflatoksina da spalite kukuruz koji ne postoji. Najveći krivac za to izgleda mi da je pokrajinski sekretar za poljoprivredu, gospodin Ješić. Nemojte nas da pitate za to. Kada spominjete "Jugoskandik", tada SNS nije ni postojala, a gospodin Nikolić i gospodin Vučić nisu ni bili na vlasti. Očigledno je da imate percepciju,za vas svet izgleda da postoji samo od 5. oktobra 2000. godine. Kada je u pitanju "Delta" i finansiranje, nisam se ja, niti Vučić, niti Nikolić, sastajali sa gospodinom Miškovićem, nisu ni oni bili suvlasnici "Presa", nego predsednik DS i gradonačelnik Beograda, gospodin Đilas. To su činjenice. Ovo što vi pričate, izgleda mi da ovo jako sunce utiče na neke od nas ovde. Zamolio bih vas da kada bude malo svežije vreme, da razmislite o rečima koje ste izgovorili.
Pošto smo se udaljili od teme, dužnost mi je da prekinem repliku. Zaboravićemo koja nam je tema dnevnog reda. Vraćamo se na dnevni red. (Srđan Milivojević, s mesta: Po Poslovniku.) Izvolite, gospodine Milivojeviću.
Gospođo predsedavajuća, nije primereno da sednicu Skupštine završavamo povredama Poslovnika. Reklamiram član 104 – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi prema narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime...
Hvala vam, gospodine Milivojeviću. Pošto ste reklamirali član 104, podsetiću vas na stav 5. tog člana, gde se kaže da predsedavajući odlučuje o pravu na repliku, da ne bismo gubili vreme.
Dajte mi ta dva minuta. Povreda Poslovnika.
Želite novi član? Izvolite.
Reklamiram član 103 – Narodni poslanik ima prava da usmeni ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjenu na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. Narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine na koju je već ukazano. Predsednik Narodne skupštine daje reč narodnom poslaniku koji ukazuje na povredu iz stava 1. ovog člana odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika, s tim što predsednici poslaničkih grupa imaju prednost. Niste me pustili da vam obrazložim gde ste povredili član 104. Poslovnika, već ste hipotetički predvideli šta ću ja da vam kažem. Poslušajte gospodina Arsića, izgleda da ova vrućina zaista utiče na vas. Pustite me da završim sledeći put. Trebalo je da mi date povredu Poslovnika i repliku na izlaganje prof. dr Marka Atlagića. Nemate prava da ocenjujete da li se osećam uvređeno zbog njegovih zlonamernih reči ili ne. Ponovo sada od vas tražim da mi date pravo na repliku po članu 104.
Da li ste završili sa povredom Poslovnika? (Da) Da vam odgovorim. Dakle, u skladu sa članom 104. koji ste pomenuli, postoji jedan stav koji kaže da odluku o pravu na repliku, o tome ko ima pravo na repliku, odlučuje predsedavajući. Dozvolite mi da primenjujem Poslovnik i u onim slučajevima kada se narodni poslanici udalje od teme dnevnog reda, moja je dužnost da u skladu sa članom 27, poštujući dostojanstvo Narodne skupštine, odlučujem o tome ko ima pravo na repliku, naravno, kada odemo dalje od teme. Gospodine Milivojeviću, približavamo se kraju radnog vremena. Molim narodne poslanike koji su se prijavili za reč, a u vezi sa amandmanima... (Srđan Milivojević: Povreda Poslovnika.) Izvolite, gospodine Milivojeviću.
Reklamiram član 32 – potpredsednik Narodne skupštine, potpredsednici Narodne skupštine pomažu predsedniku Narodne skupštine u vršenju poslova iz njegovog delokruga...
Gospodine Milivojeviću, zloupotrebljavate Poslovnik. Izričem vam opomenu.
Reklamiram povredu Poslovnika. Gospođo Kovač, upravo ste dobili tužbu za mobing... [[Isključen mikrofon]]
Nastavljamo sa radom. (Narodni poslanik Srđan Milivojević dobacuje s mesta.) Gospodine Milivojeviću, izričem vam drugu opomenu, pošto mi dobacujete. Imajući u vidu da je sada 19.55 časova, predlažem da završimo sa radom za danas i da nastavimo sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno daje u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Imajući u vidu da je danas četvrtak, pitam - da li neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodna poslanica Olena Papuga. Izvolite.