Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću u ime Vlade privremeno povući Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Znate na šta se to odnosi, na moratorijum na rad pravosudnih organa na Kosovu i Metohiji. Biće učinjeni novi pokušaji Koordinacionog centra sa UNMIK-om, pa zavisno od ishoda tih razgovora blagovremeno ćemo ponovo ovaj predlog staviti u proceduru. Dakle, trenutno ga povlačimo.
Zahvaljujem ministru. Nastavljamo zajednički načelni pretres. Prema prijavama za reč narodnih poslanika, reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo, upravo smo čuli od ministra pravde da iz procedure povlači Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Ovakvu odluku Ministarstva i nadležnog ministra pozdravljam. Pozdravićemo ovakvu odluku svi, a o tome zašto su uopšte predložene izmene i dopune Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, zašto je došlo do toga da budu u skupštinskoj proceduri, odnosno da se o njima izjašnjavamo, više će reći moje kolege poslanici. Dame i gospodo, juče smo saznali da su građani Srbije uskraćeni za televizijski prenos zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije. Ne znam čija je to odluka. Tu odluku nam je saopštila gospođa Čomić. Pretpostavljam da to nije svojevoljna odluka gospođe Čomić, da je ta odluka doneta na nekom drugom mestu. Ovakva odluka nije do sada mogla biti doneta, čak ni pre desetak godina, jer bi se celokupna demokratska javnost, kako u Srbiji tako i u Evropi i svetu, okrenula protiv takve odluke kojom se uskraćuje pravo građana Srbije da čuju argumente za i protiv podnetih predloga zakona, odnosno predloge i kritike koje idu ka tome da se dati predlozi zakona poboljšaju i učine podnošljivijim, odnosno učine zakonima koji su u duhu proklamovanih reformi. Smatram da je ovakva odluka, koja je korišćenjem vanrednog stanja ušla na mala vrata, bez ikakvog otpora, veoma pogrešna, da nije u suprotnosti sa merama vanrednog stanja, jer podsetiću vas na izjave ministra policije da je vanredno stanje prevashodno zavedeno zbog ... (Predsednik: Narodni poslaniče, ja vas upozoravam da se vratite na temu dnevnog reda. Gotovo tri minuta govorite van teme.) Hvala, gospođo Mićić, ali je veoma bitno kada govorimo o veoma važnim zakonima iz domena pravosuđa da te argumente znaju i građani Srbije, a ne poslanici od kojih većinu, naročito poslanike vladajuće većine, ne interesuju argumenti i spremni su samo da glasaju o predlozima zakona. Smatram da je ovakvo ponašanje veoma rigidno i veoma opasno po demokratiju i po rad ovog visokog doma i poslanika u ovom domu. Podsetiću, 2001. godine, na predlog Demokratske stranke Srbije, doneto je pet zakona iz domena pravosuđa. Opšta je ocena da su to bili suštinski, demokratski, napredni zakoni koji su usaglašavali naš pravosudni sistem sa pravosudnim sistemom Evropske zajednice i razvijenih zemalja. Ovaj zakon je bio napredan u svim svojim domenima i svim svojim idejama i težnjama da sudsku vlast izdigne na adekvatan i zaslužan nivo, odnosno da dosledno propagira i sprovede odvajanje sudske od izvršne i zakonodavne vlasti. Ovi zakoni su usvojeni decembra 2001. godine da bi ubrzo nakon usvajanja zakona Vlada Republike Srbije, svojom odlukom od 24. januara 2002. godine, osnovala vladin Savet za reforme pravosuđa. Ovakva odluka bila bi za pohvalu da nisu naročitom zaslugom eksperata vladinog Saveta za reformu pravosuđa, u momentu kada poslanika Demokratske stranke Srbije nije bilo u ovom parlamentu, jula 2002. godine, doneseni predlozi izmena i dopuna svih ovih pet zakona iz domena pravosuđa. Ove izmene i dopune su u ovom parlamentu usvojene nekritički, na osnovu predloga Vlade i eksperata iz Saveta za reformu pravosuđa. Međutim, ono što je bilo loše i što se naknadno ispostavilo to je da je ovim izmenama i dopunama u potpunosti promenjen duh zakona usvojenih u decembru 2001. godine, da su data rešenja bila ogromnom većinom u suprotnosti kako sa duhom usvojenih zakona tako i sa Ustavom, usled čega je naknadnom odlukom Ustavnog suda od 13. februara ove godine veliki deo tih izmena i dopuna, usvojenih jula 2002. godine, oglašen neustavnim. Zbog toga je bilo nužno pribeći ovim novim izmenama i dopunama zakona iz domena pravosuđa. Podsetiću, rešenja iz jula 2002. godine ne samo da su bila do te mere neustavna ogromnom većinom, nego su i uvodila neka potpuno nova rešenja, kao na primer zabranu predsedniku suda da se bavi suđenjem, odnosno da postupa u predmetima, što je direktno upućivalo na skrivenu nameru predlagača, Vlade ili Ministarstva, da od predsednika suda stvore činovnika Vlade i Ministarstva koji bi verovatno ... Nisam vas čuo, gospodine ministre. Izvinjavam se, nismo prisustvovali i ako to nije bio amandman Vlade ili Saveta za reformu pravosuđa, a Savet nije mogao da daje amandmane, ili nadležnog odbora, ali je bitno da je u tom smislu izvršena, i to nakaradno, izmena postojećih zakona. Znači, predsednici sudova su praktično na osnovu tog predloga ili amandmana dovedeni u situaciju da praktično budu službenici, odnosno da budu radnici, transmisija izvršne vlasti i Ministarstva u sudstvu, čime su oni postali ljudi koji su se praktično brinuli o sprovođenju odluka i stavova Vlade. Nisu imali pravo da kao izabrane sudije postupaju u predmetima, odnosno da učestvuju u presuđivanju. Pored ovakvog nakaradnog rešenja, bilo je i drugih protivustavnih rešenja, koja su Odlukom Ustavnog suda stavljena van snage. Nisu sva protivustavna rešenja, iz jula 2002. godine Odlukom Ustavnog suda stavljena van snage, i o tome ćemo prilikom razmatranja amandmana po ovim zakonima koji su na dnevnom redu danas, ali je ogromna većina tih protivustavnih rešenja oglašena neustavnim. U tome je osnovni razlog podnošenja ovih predloga izmena i dopuna zakona iz domena pravosuđa. To nismo čuli od gospodina ministra juče. Smatrao sam, a tako je i ponekim skupštinskim pravilima, da je gospodin ministar prvo trebalo kritički da se izjasni o zakonima iz domena pravosuđa, da se osvrne na izmene koje su usvojene 2002. godine, u julu mesecu, da ukaže u praksi, ili u teoriji, koja su rešenja loša, da ukaže na Odluku Ustavnog suda Srbije koja je ogromni deo tih rešenja oglasila neustavnim i da nam onda saopšti zbog čega je potrebno i koji su ciljevi podnošenja ovih predloga izmena i dopuna zakona. To nismo čuli od gospodina ministra; međutim, on to može i u toku rasprave, svakako. Čuli smo nešto drugo, čuli smo pojedinačne slučajeve i pojedinačne napade na rad tužilaštva ili sudstva. Neću se upuštati u ispravnost ocena pojedinačnih slučajeva, ali ono na šta želim da ukažem je to da na osnovu pojedinačnih slučajeva ne možemo kompletno ocenjivati rad pravosuđa. Ne kaže niko da je pravosuđe dobro, da pravosuđe ne treba unapređivati, da pravosuđe nema jedan teret zaostao od prethodnih vremena, od prethodnih decenija, gde je funkcija pravosuđa bila da bude na liniji vladajuće partije, odnosno na liniji izvršne vlasti. Opasno je što postoje naznake da se i sadašnja vlada i sadašnje ministarstvo upravo na veoma sličan način kao i prethodna vlast ponašaju prema pravosuđu. Kritika pravosuđa preko pojedinih slučajeva, preko pojedinih predmeta, preko pojedinačnih hapšenja, generalizuje opštu ocenu o, navodno, veoma lošem stanju pravosuđa i pokušava da propuste nekih drugih organa, recimo propuste MUP-a, prebaci na kritiku pravosuđa. Podvlačim, da bih bio precizno protumačen oko ovoga, da nisam protiv kritike pravosuđa i da je kritika pravosuđa neophodna, ali ovakva kritika pravosuđa, preko pojedinačnih slučajeva, čak i u toku trajanja pojedinih sudskih sporova, odnosno postupaka, jeste, kako protivustavna tako i nezakonita. Podsetio bih na višestepenost u odlučivanju u pravosuđu, te da dok ne dođe do pravosnažne presude niko nema ovlašćenja da ocenjuje svrsishodnost, zakonitost i daje slične ocene o prvostepenim presudama ili o postupku koji je u toku. Stoga, kritika pravosuđa (što je bila intencija zakona iz domena pravosuđa, koje je DSS podnela decembra 2002. godine), odnosno lošeg rada je prevashodno posao, zadatak pravosudnih organa, odnosno sudstva. To je bilo veoma precizno i zakonom predviđeno, da je čak i disciplinska odgovornost sudije bila detaljno razrađena. Ovako, dolazimo u situaciju da imamo opštu kritiku pravosuđa, odnosno sudstva, koje, kao što kažem, nije idealno, ima svojih problema i potrebno ga je dalje razvijati. Ali, ono što je osnovno, mora se poštovati princip podele vlasti; nedopustivo je da bilo Ministarstvo pravde, bilo Odbor za pravosuđe ove skupštine utiču na bilo koji način na rad, i na donošenje zakonitih, odnosno ustavnih odluka u okviru sudstva. Stoga je ova intencija, koja se i danas u ovim predlozima izmena i dopuna zakona provlači, ova težnja izvršne i zakonodavne vlasti da imaju kontrolu nad pravosuđem, vrlo opasna. Ova težnja i taj zahtev mogu veoma usporiti, ako ne i onemogućiti pravilno funkcionisanje sudstva i njegovo stavljanje na Ustavom i zakonom utvrđene osnove. Hvala.
Po Poslovniku, ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, ja sam vas juče u toku prepodnevnog zasedanja upozorila da treba da omogućite poslaničkoj grupi SRS da radi u punom sastavu, odnosno da broji 23 a ne 18 poslanika, nakon što su konstatovane ostavke petorice narodnih poslanika. Čuli smo da je Administrativni odbor imao sednicu, jutros u 10 sati, i nije bilo nikakvog razloga da se u međuvremenu ne održi i sednica Republičke izborne komisije. Ne vidim zašto je to toliki problem. Članovi Republičke izborne komisije plaćeni su bolje nego narodni poslanici u Narodnoj skupštini, njihove mesečne paušalne naknade iznose 32.000 dinara. Mogli su na 15 minuta da se okupe u zgradi Narodne skupštine, održe sednicu, utvrde ono što po zakonu moraju da utvrde, da postoje izjave poslanika o prihvatanju kandidature, da ih je predložio ovlašćeni predlagač, i da to upute Administrativnom odboru, koji je mogao da završi veoma lako posao oko toga, da izvesti Narodnu skupštinu i predloži da se potvrde mandati petorici poslanika, predloženih sa izborne liste Srpska radikalna stranka - dr Vojislav Šešelj, kako bismo mogli da radimo u punom sastavu. Nastavljate praksu koju ste započeli i ranije oko kalkulisanja i sa brojem poslanika i sa kompletnošću pojedinih poslaničkih grupa. Ja vas molim da više ne dovodite u pitanje svoj kredibilitet. Ne bi trebalo da se mi borimo za njega i da vas na to upozoravamo. Trebalo bi da sami, kao predsednik Narodne skupštine, vodite računa o svom ugledu. Zato vas još jednom upozoravam, nije problem da se napravi pauza, da zatražite od Administrativnog odbora da održi sednicu sa tom tačkom dnevnog reda, da Republička izborna komisija radi posao koji po zakonu treba da radi i da mi već danas budemo ovde u punom sastavu. Da ne pričam o problemu koji ste juče napravili oko poslanika Zorana Krasića, kome do kraja rada sednice, u toku jučerašnjeg dana, niste omogućili da dobije karticu i da iskoristi svoje poslaničko pravo da glasa o onome o čemu se juče glasalo, a to je samo nemar, ili namera da se, eto tako, poslanici ponižavaju u Narodnoj skupštini, što nikako ne možemo da prihvatimo i da se sa tim složimo.
Pošto niste obavešteni, obavestiću vas da je Administrativni odbor imao danas sednicu i da je izveštaj prosleđen Republičkoj izbornoj komisiji. Čim dobijemo izveštaj od Republičke izborne komisije, ja ću, naravno, konstatovati da su izabrani novi poslanici. Prema tome, nije moja nadležnost da sazivam RIK, vi možete takođe da se obratite predsedniku RIK-a. Ono što je moja nadležnost, to je rad Administrativnogodbora, to je završeno, a što se tiče gospodina Krasića, mogli ste i vi kao kolege da mu kažete, on je to mogao ujutru da zatraži. Elektronski sistem je bio podešen tako, danas je dobio i stvar je u redu. Pre nego što dam reč sledećem prijavljenom, samo ću vas podsetiti da sam juče odredila današnji dan za glasanje, nakon završetka rasprave pristupićemo glasanju, čisto da znate. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Vi kao ovlašćeni predstavnik? Dobro. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, drugi put se javljate za reč.
Dame i gospodo, duže vreme nisam želeo da poverujem u neka upozorenja, nekih od nosilaca vrlo istaknutih titula iz oblasti prava, a to je da su sve mere koje su u zadnjih nekoliko godina donesene u oblasti pravosuđa dovele do vrlo teškog stanja u toj oblasti. Danas, nakon povlačenja iz procedure zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, zaista imam još jedan razlog više da poverujem u te njihove tvrdnje. Naime, suština našeg izlaganja danas i mog predloga jeste da Vlada Republike Srbije i ministar povuku iz procedure sve zakone, kako bismo imali prilike da se bolje osvrnemo, tačnije, kako biste imali prilike da se bolje osvrnete na sve one odredbe koje su osporene odlukama ili rešenjima. Izvinite, gospođo Mićić, da li možete da opomente ministra da mi više ne dobacuje i da me sasluša. Dakle, suština našeg predloga je da povučete iz procedure sve predloge za izmenu i dopunu seta zakona iz pravosuđa, kako biste malo bolje pogledali rešenje o obustavljanju od izvršenja svih odredaba zakona i o sudijama, kako biste mogli da sagledate svu negativnost povlačenja samo jednog dela pravosudnih zakona, znači zakona o sedištima i područjima sudova i kako biste sve to mogli da dovedete u jednu pravnu konstrukciju, koja će značiti koliko-toliko zatvaranje pravnih praznina koje su nastale rekonstituisanjem apelacionih sudova u roku koji je bio predviđen za 1. mart 2003. godine. Međutim, da bih obrazložio sve ove tvrdnje, moram da se pozovem na obrazloženja koja ste naveli za podnošenje Predloga zakona o izmeni i dopuni Zakona o uređenju sudova, gde kažete - budući da se nadležnost apelacionih sudova ne prostire na celoj teritoriji Republike, apelacioni sud nije republičkog ranga, te ne može biti osnovan Zakonom o uređenju sudova. Rešenja iz Zakona o uređenju sudova dalje ostaju da važe. Povukli ste konstituisanje apelacionih sudova na jedan prvobitno predloženi način, od strane predlagača DSS-a. Povukli ste zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Razumem da ste povukli zbog toga što je član 3. ovog zakona zaista bio loš i zaista omogućavao odricanje od suvereniteta na delu teritorije naše zemlje. Međutim, morate da vodite računa da se povlačenjem zakona, u celini, stvara dodatna pravna praznina. Zbog toga je savet nas iz SPS-a da bi što pre trebalo konstituisati apelacione sudove. Što pre bi trebalo popuniti pravnu prazninu koja je nastala od 1. marta do danas. Što pre bi trebalo omogućiti svim postupcima koji su počeli da se vode na osnovu... nažalost, ne popunjavate, povlačite samo zakon iz procedure na jedan vrlo polovičan način. Vi ne uređujete, nego dalje komplikujete i stvarate konfuziju u oblasti pravosuđa. Dakle, najbolje bi bilo da povučete sve zakone iz procedure, da ih ponovo preradite, a posebno Zakon o sudijama koji mora da ima u vidu odredbe rešenja Ustavnog suda Republike Srbije kojima je obustavljeno izvršenje pet članova zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama iz jula 2002. godine; ode ministar pa neće čuti, ali pročitaću vam za svaki slučaj - ukolikobi se odvojili predsednici sudova od vršenja sudijske funkcije, koja je osnov za njihov izbor, to bi onemogućilo u sudovima, a naročito sa manjim brojem sudija, obrazovanje vanraspravnih veća koja odlučujupo hitnom postupku, odnosno zahtevalo bi, što je najfrapantnija stvar, delegiranje sudija iz drugih sudova. To bi izazvalo neotklonjive štetne posledice u radu tih sudova. Takođe, time bi bilo usporeno ostvarivanje Ustavom utvrđene funkcije suđenja u oblasti zaštite slobode i prava građanina, zakonom utvrđenih prava i interesa pravnih subjekata, a posebno bi to bilo od uticaja i na neblagovremeno odlučivanje u oblasti obezbeđivanja ustavnosti i zakonitosti. Osim toga, osporene odredbe zakona kojima je predviđeno da članove Velikog personalnog veća bira Narodna skupština, odnosno nadležni odbor Narodne skupštine ima supsidijarno pravo predlaganja prava za sudije u odnosu na Visoki savet pravosuđa, mogle bi imati neotklonjive posledice, štetne za ostvarivanje Ustavom utvrđenog položaja i uloge Vrhovnog suda i drugih organa sudske vlasti. Sva ova rešenja morala bi biti predmet izmene i dopune Zakona o sudijama, a ne da se Zakon o sudijama nalazi u jednom krnjem izmenjenom obliku danas u skupštinskoj proceduri, stvljanjem u skupštinsku proceduru prekjuče, bez mogućnosti da iko podnese amandman, bez mogućnosti da se bilo ko upozna sa detaljnim odredbama tog zakona, a to je konstatovano i na Odboru za pravosuđe, ne znam da li je i na Zakonodavnom odboru. Međutim, današnje povlačenje jednog iz seta pravosudnih zakona samo će dodatno zakomplikovati stvar i stvoriti još veći pravni haos. Kakve će posledice proizaći iz toga, videćemo. To mogu da posvedoče brojni advokati i nosioci pravosudnih funkcija u zemlji. Šta će se desiti sada, kada se apelacioni sudovi ne konstituišu i dalje ne rade i dalje na postoji mogućnost podnošenja pravnih lekova na prvostepene presude, zaista niko ne može da predvidi. Samo je jedno izvesno i samo je jedno tačno: očigledno je da Vlada Republike Srbije ne želi da stvori stabilizaciju u oblasti sistema pravosuđa. Očigledno da izvršna vlast kroz Vladu Republike Srbije želi da ostvari supremaciju i još veći stepen kontrole nad sudskom vlašću. U prilog toj tvrdnji ide sledeća tačka dnevnog reda koja predviđa razrešenje sudija na osnovu ispunjavanja uslova za odlazak u penziju,što je i do sada moglo da bude urađeno, ali tek danas, nakon uvođenja vanrednog stanja i to pitanje se stavlja na dnevni red. Još jednom ću da izložim suštinu našeg predloga, a to je povlačenje svih ovih izmena i dopuna zakona iz oblasti pravosuđa na dodatnu doradu, kako ne bismo bili dovedeni u sličnu situaciju nakon mesec ili dva ili dva, tri dana, ko zna, kako je krenulo Ministarstvo za pravdu. Juče je stavilo u proceduru jedan zakon, a danas jepovuklo treći zakon, sutra će staviti četvrti, a prekosutra ko zna koji. Narodna skupština Republike Srbije, i pored činjenice da je u novembru 2001. godine raspravljala i usvojila set pravosudnih zakona, da je u julu 2002. godine usvojila set izmena i dopuna zakona o pravosuđu, koji je kasnije osporen od Ustavnog suda, danas raspravlja ponovo o pravosuđu. Ljudi, da li ova skupština misli da radi nešto drugo, ili ćemo se samo baviti pravosuđem? Nadam se da nećemo biti dovedeni u situaciju da možemo samo da konstatujemo da je pravosuđe pod totalnom ingerencijom izvršne vlasti, da nećemo morati tome da prisustvujemo, a mi iz SPS-a sigurno to nećemo, ukoliko bude slučaj proglašenja totalne supremacije izvršne vlasti nad sudskom, pošto se o supremaciji izvršne vlasti nad zakonodavnom već dosta toga pričalo i dosta toga u praksi potvrdilo. Još jednom ističem, ukoliko se želi da se stvori osnov za pravnu stabilnost, osnov za ozbiljno shvatanje naše države i u međunarodnim okvirima, ne smemo mi kao zakonodavna vlast, a ovo posebno upućujem predstavnicima vladajuće većine, predstavnicima DOS-a - ne smete se na ovakav bahat i necivilizovan način odnositi prema pravosuđu. Promene u tom sistemu se vrše možda jednom u pedeset, sto godina. Vi ste za godinu i šest meseci tri puta iz temelja menjali suštinu uređenja pravosudnog sistema. Najpre su konstituisani apelacioni sudovi tj. Apelacioni sud na republičkom nivou sa tri odeljenja, što je predlog DSS-a. Zatim ste na predlog Vlade i ministra Batića doneli izmene i dopune kojima se konstituišu posebni apelacioni sudovi i to četiri. Prekjuče ste se vratili na prvobitno rešenje, a danas se vraćate na neko treće za koje niko nije siguran kakvo će da bude. Pa, zato, gospodo, još jednom vas pozivam, imajte u vidu da je oblast sudstva i pravosuđa izuzetno bitna i da će ova igra sa pravosuđem samo doprineti dodatnom destabilizovanju naše zemlje, jer kada se destabilizuje jedan od tri stuba svake države, a to su sudstvo i pravosuđe, onda vrlo lako može da padne i država. Nadam se da nećemo biti dovedeni u situaciju da nam neko sutra kaže da nismo sposobni da upravljamo i vladamo samim sobom i da nam je potreban neki mentor iz inostranstva. U nadi da ćete usvojiti predložena rešenja SPS-a o povlačenju svih ovih zakona iz procedure, zahvaljujem vam se i mislim da se neće obistiniti ono što sam danas komentarisao, ne dao bog. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a potom narodni poslanik Milorad Mirčić.
Gospođo Mićić, gospodine Protiću, dame i gospodo narodni poslanici, parlamentarizam u Srbiji ulazi u nemuštu fazu. Nemoguće je pod ovakvim okolnostima normalno funkcionisati. Apelujemo da se vrati TV prenos, da se obezbedi novinarima da normalno prate skupštinsko zasedanje. Tri zakona, pošto je jedan odlukom ministra povučen iz procedure, predmet su kompromisa koji je postojao između DSS-a i ostatka DOS-a. Taj kompromis je uslovio da su neki od zakona koji su ovde izglasani nedorečeni, neki nesvrsishodni, a neki neodrživi. Mi razumemo da je kompromis jedan od načina da se različite političke volje u parlamentu pretoče u zakon, ali je očigledno da danas imamo realan problem i da je ovo pokušaj da se taj realan problem, na način koji je jedino moguć, otkloni. Odluku ministra Batića da ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o sedištima i područjima sudova i tužilaštava povuče iz procedure pozdravljam, kao i napor koji čini da sa međunarodnim organizacijama, shodno Rezoluciji 1244, proba da održi nadležnost pravosuđa Srbije na Kosovu i Metohiji. To pozdravljamo. Nekoliko pitanja koja su ovde pokrenuta bi možda mogla da budu rešena na neki drugi način, ili je možda trebalo da budu. Razumem koncept koji je skupštinski odbor nadležan za ovu oblast lišio nekih prava koja je on ranije imao, da predlaže sudije na predlog tužioca, odnosno da Skupština bira tužioce;mi ne treba da imamo strah od onoga što čini jedan odbor zato što odbor čine narodni poslanici, izabrani od građana Srbije, zato što su oni predstavljena politička volja u parlamentu i zato što oni imaju odgovornost prema svojim biračima, prema sredinama iz kojih dolaze i prema građanima ukupno. Argument da se ne mogu izbeći različiti politički uticaji prilikom funkcionisanja nadležnog skupštinskog odbora je neodrživ zato što se politički uticaj različitih političkih stranaka ili poslaničkih grupa ili koalicija ne može izbeći ni u tzv. nezavisnim telima koje bira ova skupština, kao što je ovaj koji je imao zadatak da predlaže sudije i danas ovde razgovaramo o tome da to nije efikasno. Narodni poslanik i skupštinski odbori treba da dobiju ono mesto koje imaju u svim normalnim državama u svetu. Niko ne treba da ima strah od postupanja narodnih poslanika, niti od skupštinskih tela, zato što je jedino to što oni rade merljivo na način koji se vrednuje podrškom ili uskraćivanjem podrške na prvim narednim izborima. Tu vrstu rizika treba da prepustimo pojedincima i političkim strankama, koalicijama i poslaničkim klubovima i da nemamo muku sa tim u vezi. To je prosto razmišljanje o mestu i ulozi narodnog poslanika danas u Srbiji, a, rekao bih, nažalost i sutra u Srbiji, pošto smo očigledno uskraćeni za elementarno pravo da ono što ovde izgovaramo bude merljivo na način kako jeste merljivo svuda u svetu. Nije dobra vest u Srbiji danas da se zabranjuju novine i nije dobra vest u Srbiji danas da se iz parlamenta... [[Žagor.]] Veoma pažljivo slušam svakoga od onih koji se obraćaju sa ove govornice, gospodine Šutanovac, kada ste se već javili, molim vas, (juče sam govorio, niste bili prisutni), da zakažete sednicu Odbora za bezbednost zato što prilike to nalažu. Na spisku ljudi koji su predloženi za razrešenje pod rednim brojem 35. nalazi se sudija Opštinskog suda u Čačku, gospodin Školjević, i s tim u vezi ja sam obavio...
To nije tema, gospodine Baraliću. To je posebna tačka dnevnog reda.
Hteo sam samo da kažem da čovek ispunjava sve uslove i da nemam ništa protiv toga i nemojte, gospođo Mićić, biti čuvar vatre u mom slučaju. Odgovoram za ono što ovde kažem i ni u čemu ne kršim Poslovnik. Govorim uljudno i držim se teme i dnevnog reda. Ili možda želite da ne govorimo uopšte?
Samo vam kažem da je razrešenje posebna tačka dnevnog reda.
Zahvaljujem na informaciji. Hteo sam da pozdravim to što ide u penziju neko ko je zaslužio i valjda to nije ništa sporno, da se zaposli neko ko je zaslužio da se zaposli. (Glasovi: Naruči mu pesmu.) Ja ne naručujem pesme, gospodo, i ne dobacujem vama i molim vas da se ponašate u skladu sa stanjem koje ste proglasili. Elementarno dostojanstvo nalaže da ne dobacujete, makar vi. Što se izmene koncepta apelacionih sudova tiče, govorio sam prošlog puta kada smo ih formirali i kada ih je bilo četiri.Želim prosto da vam približim ambijent u kojem živim, Čačak mora dobiti određeni politički, kulturni i svaki drugi značaj,u Republici, jer on ga ima, bez obzira na to što mu vi ne dajete taj značaj danas na taj način. To je treći grad po veličini u Srbiji, kako bi se reklo, izvan pokrajina. Za čitav jedan Gornji Milanovac veći je od Užica, za 25.000 veći je od Kraljeva, Kruševca, Smedereva, za 3.000 privrednih subjekata veći je od Kraljeva, Kruševca, za 4.000 subjekata od Užica itd. Efikasnije puni budžet nego najveći broj gradova u Srbiji, osim Novog Sada i Beograda. Ako bi se menjao koncept i ako bi bilo više apelacionih sudova danas, onda se predlaže da bude samo jedan, a ako bi se taj koncept menjao, delegiran pred vas nešto o čemu se može razmišljati, a za nekoliko okruga u Srbiji, sedište Apelacionog suda treba da bude u Čačku. Pošto to danas nije striktna tema, ne bih o tome danas više govorio. Još jednom molim da učinite rad parlamenta Srbije javnim, apsolutno i bez ostatka, jer valjda mi nismo nikakva pretnja nikome u Srbiji sa ove govornice. Molim vas da obezbedite da ovo što mi ovde govorimo bude viđeno i ocenjeno, nemojte se tih ocena bojati. Svako od nas nosi odgovornost za ono što ovde govori i za ono što u Srbiji radi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dušan Budišin.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlog seta zakona koji se odnosi na rad i funkcionisanje pravosuđa i pravosudnih organa, konkretno vezano za početak funkcionisanja apelacionih sudova, njihova organizacija, odnosno tačka koja je vezana za meterijalni položaj sudija, to vam je tehničko pitanje i mislim da se tu ne razlikuje kada se vodi jedna ozbiljnija rasprava, a ne rasprava koja ima neki drugi tok, jer to je čisto tehničko pitanje. To je pitanje koje se odnosi prvenstveno na donošenje odluke kada će ti sudovi da počnu da funkcionišu - ne 2003. godine u martu, kako je to bio prvobitni predlog, nego se odlaže za 2004. godinu. Ministar je tu dao obrazloženje, u svakom slučaju prihvatljivo - materijalni uslovi, odnosno prostor je bio jedan od glavnih i osnovnih razloga. Nema tu šta puno da se diskutuje i nema šta čovek da zameri ministarstvu koje je u suštini samo jedna tehnička logistika pravosuđu i pravosudnim organima. Ono što je ministar istakao kao problem, to je problem funkcionisanja sudova, odnosno rad pojedinih sudova. Kod nas srpskih radikala izaziva sumnju i rezervu činjenica da se set ovih zakona donosi po hitnom postupku. Zašto? Zar je tolika potreba da se sve to donosi po hitnom postupku, baš na ovom zasedanju, baš u ovakvom stanju u kojem se nalazi Srbija, kada je uvedeno vanredno stanje u Srbiji? To bi moglo i u nekomnormalnijem i boljem vremenuda se donosi, jer će na snagu stupiti, kada je u pitanju funkcionisanje apelacionih sudova, tek 2004. godine. Nameće se jednostavno zaključak svima nama, radikalima, da ste hteli ili neko je hteo, da ne grešimo dušu prema onima koji nisu imali takve namere, da iskoristi ovo u propagandne svrhe, jer običan građanin kada čuje izveštaj na televiziji, pogotovu izveštaj sa konferencija koje pojedini drže, a koji su proevropski orijentisani, ondaima utisak - evo, ovi su stvarno krenuli u žestoku borbu, vidite da sređuju sudove, vidite da vode računa o pravosuđu, a suština je svima poznata. To je čisto jedno pitanje funkcionisanja, tehnološkog funkcionisanja ove skupštine;to pitanje se rešava u roku od pet minuta i to donošenjem odluke skupštinske većine koja nikada nije dovođena u pitanje. Ali, da se vratim na ono što je ministar izneo kao glavni problem. Mi srpski radikali smo vam govorili, mi smo vas upozoravali kada ste birali predsednika Vrhovnog suda o kojoj se to osobi radi, a niste hteli da nas slušate. Tada ste imali dogovor, trgovinu sa koalicionim partnerom DSS, mislim na vas iz ostatka DOS-a, kako se već zovete -reformisti,sa ovima iz ostatka DOS-a, ili kako se oni već zovu - izvorni DOS. Niste vodili računa. Znači, kadrovska politika je bila produkt vaših političkih dogovora. Da li su to bili dalekosežni interesi ili neki kratkoročni - vreme je pokazalo da su bili ovi drugi u pitanju. Uostalom, kada je u pitanju funkcionisanje pravosudnih organa i svih onih organa koji i te kako znače ovoj državi za sprovođenje prava, vi se služite istim ili sličnim metodama. Prvo, evo vam jedan primer o razrešenju javnog tužioca iz Bačke Palanke: čovek je razrešen, zove se Trošić Milorad, i to zato što je lažni dokument dostavljen organima,da je taj Trošić Milorad, (nije bilo suštinskih primedaba na njegov rad), učestvovao u krivolovu. Ko je to dostavio? Dostavio je predsednik opštine Bač koji se zove, slučajno ili namerno, Bogunović, a zašto? Zato što je isti ovaj javni tužilac pokrenuo neke postupke protiv Bogunovića. Bogunović je predsednik opštine, lokalni moćnik, lokalni kabadahija, ko bi njemu stao na put, on svoju političku moć koristi, ili tačnije rečeno zloupotrebljava, i da preko svoje političke partije jednostavno na bazi lažnih optužbi razreši čoveka. To je nešto što je suština problema sa kojima se mi susrećemo. To je nešto što ne može da reši Vlada, ali može da reši ovaj parlament. Kako rešava parlament? Prvo, za razliku od Vlade koja je dužna da stvori tehničke i materijalne uslove za funkcionisanje sudova i pravosudnih organa, mi ovde u Skupštini donosimo preko matičnih odbora odluke o razrešenju pojedinih sudova. Sada imamo problem, ministar je naveo primer ljudi koji su navršili65 godina starosti i treba da se razreše funkcije zato što po zakonu treba da idu u penziju. Čekajte, gospodo, mi dajemo primer u parlamentu tim organima. Uz sve uvažavanje ličnosti, bez zlih namera, mi imamo sekretara koji po važećem zakonu ispunjava te uslove, starosnu granicu od 65 godina, i treba da ide u penziju. Sada zameramo ljudima iz Vrhovnog suda koji daju obrazloženje - to je po Zakonu o organima uprave, a šta je ovo nego to isto. Moramo svojim primerom da damo do znanja tim sudijama i tim institucijama da rade po Ustavu, po zakonu, da poštuju pravičnost, jer ako mi to ne radimo, ne možemo ni od njih to očekivati.
Izvinjavam se narodnom poslaniku Budišinu, za reč se javila narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je red da se na početku moje rasprave osvrnem malo na ono što nam je gospodin Batić juče na kraju sednice rekao, kao predstavnik predlagača, Vlade, o razlozima za izmene i dopune seta pravosudnih zakona. Imalo se utisak da se ministar Batić otvorio pred poslanicima Narodne skupštine, da je svu svoju muku hteo da podeli sa nama, konstatujući loše stanje u pravosuđu i tražeći amnestiju za sebe kao nekoga ko ne može da snosi deo krivice za to. Otvoreno nam je rekao da se ovim izmenama i dopunama zakona, pre svega Zakona o uređenju sudova, traži pomeranje roka početka rada apelacionih sudova na 1. januar 2004. godine. Mi moramo ovde da se podsetimo da su ovi zakoni doneti još 2001. godine, da smo već imali dve izmene tih zakona i da sada ponovo pomeramo rok i vršimo izmene postojećih zakona. Postavlja se jedno osnovno pitanje, kada ministar Batić govori o razlozima, sasvim iskreno, zbog čega se traži odlaganje tih rokova, da je to nedostatak finansijskih sredstava i nedostatak smeštajnih kapaciteta, da li je moguće da to 2001. nismo znali, niti 2002. godine, kada smo ponovo išli na izmene i dopune ovih zakona. Treba da se podsetimo trenutka kada su ovi zakoni prvi put doneti 2001. godine. Situacija u parlamentu je bila takva da je donošenje seta ovih zakona, po predlogu DSS-a, bilo uslovljeno od strane ostatka DOS-a usvajanjem Zakona o radu. Bila je to jedna svojevrsna trgovina - mi ćemo vama glasati za set pravosudnih zakona, vi ćete nama glasati za Zakon o radu. Niko se nije ozbiljno upuštao u to kakve će reperkusije biti i da li će moći da se ostvari sve ono što se predlagalo ovim zakonima o pravosuđu. Dalje, sve je nekako uslovljeno nečim. Ovo je bilo uslovljeno, kako kaže ministar Batić, donošenjem i konstituisanjem nove državne zajednice koja je trebalo da uslovi pronalaženje smeštajnih kapaciteta za početak rada specijalizovanih sudova, protiv kojih je SRS bila u načelu i u pojedinostima kada smo raspravljali o tim zakonima i pokušali da vas amandmanima ubedimo da nije svrsishodno uvoditi specijalizovane sudove, da treba da se zalažemo za jedinstven pravni sistem, jedinstveno uređen pravni poredak, zbog jedinstvene pravne prakse i da ne treba da pribegavamo nečemu što nigde u svetu u ovakvom obliku i ne postoji. Kod nas nekako biva sve uslovljeno nekim događajima, pa čak je i izbor predsednika Republike sada uslovljen donošenjem ustava Republike Srbije. To su ili uslovi ili ucene. Što se nas tiče, ne možemo da prihvatimo ni takve uslove, a ne mislimo da prihvatimo ni takve ucene. Žali nam se dalje ministar Batić da je razrešeno samo troje sudija i da je to trebalo da uradi ranije opšta sednica, a kasnije Veliko personalno veće, a ako ono to ne uradi, to bi trebalo da uradi opšta sednica Vrhovnog suda, a ako i ona to ne učini, onda mora da se formira neko posebno veće koje će se time stvarno baviti. Ko će formirati to posebno telo i kojim je to zakonom predviđeno, to nam ministar nije rekao. Doduše, to mogu da budu neki preki sudovi, pogotovo u situaciji vanrednog stanja. Sve je moguće. Danas smo dobili razrešenja pojedinih sudova i vidimo da tu nije Veliko personalno veće učestvovalo. To se iz obrazloženja vidi. Ono što nam nikako ne može biti jasno, bez obzira na to što su se, očigledno, stekli uslovi da pojedinim sudijama prestanu funkcije 18. oktobra 2002. godine, 10. januara 2003, 7. juna 2002. godine, 28. avgusta 2001. godine itd, šta sa onim što su ove sudije radile od tih datuma naovamo? Mislim da bi ministar morao ovo da nam objasni. Puno je presedana kod ove vlade, pa je moguće da je i ovo jedan od presedana koji će, očigledno, imati određene štetne posledice, a ko će odgovarati za te štetne posledice, to je ono što ne znamo. Moram da vas podsetim, kada je u pitanju jedan od uslova za prestanak sudijske funkcije, a to je da su se stekli uslovi za odlazak u penziju pojedinih sudija, na diskusiju koja je ovde vođena od strane predsednika Srpske radikalne stranke dr Vojislava Šešelja, koji vas je još tada na to upozoravao, a tek nakon dve godine vi radite ono što vam je on rekao da treba da uradite odmah. Zato ću da vam pročitam taj deo iz stenograma. "Pre razgovora o izmenama zakona, treba oceniti zašto nije primenjen Zakon, odnosno član 52. stav 1. Zakona, kojim je predviđeno da sudiji prestaje radni vek kad navrši 65 godina života ili 40 godina staža osiguranja. Stavom 2. istog člana je predviđena obaveza predsednika suda da obavesti predsednika Vrhovnog suda koje sudije navršavaju radni vek i kada. Članom 53. stavom 1. je predviđeno da radni vek sudiji ne može biti produžen. Sudije Vrhovnog suda (ove sudije o kojima danas čitate u novinama da im prestaje funkcija) Zoran Ivošević, Mileva Gajinov, Nikola Milošević, Aleksandar Ranković, Vladimir Danilović, Milovan Dedijer, Tomislav Šekularac, koji ima 67 godina, morali su da budu penzionisani 1.1.2002. godine, na dan stupanja na snagu ovog zakona, obzirom da prethodne odredbe zakona ne predviđaju nikakve izuzetke." Postavlja se pitanje zbog čega predsednica Vrhovnog suda nije podnela zahtev Skupštini za njihovo razrešenje. Razlog je jednostavan: polovina članova Velikog personalnog veća odlučuje o razrešenju sudija u Srbiji. Svi oni ispunjavaju uslove za penziju i oni su tu da bi završili prljave poslove razrešenja. Predsednik Vrhovnog suda je zasnovala radni odnos sa Savom Mandićem, bivšim sudijom u svojstvu savetnika, koji je glavni konsultant, čovek koji je na platnom spisku suda i ima preko 80 godina života. Za dalji normalan rad Vrhovnog suda, u celom pravosuđu kome Vrhovni sud daje ugled, pod hitno treba razrešiti navedene sudije i da predsednik Vrhovnog suda podnese ostavku, jer odlaže zakoniti rad suda. To vam je rečeno 2001. godine, a vi tek sada shvatate da je dr Vojislav Šešelj bio u pravu i da je ovo tada bilo dobronamerno izneto ovde i upućeno ministru pravde, radi opšteg dobra i sređivanja stanja u pravosuđu. Takođe nam je juče ministar pravde rekao da bi ljudi koji čine krivična dela mogli da budu procesuirani neophodno je da imamo kompetentne i kredibilne nosioce pravosudnih funkcija. Sa tim se apsolutno slažemo. Da je to tako, ne bi se dogodilo da Dragoljub Milanović bude pušten iz pritvora, kaže ministar pravde. Spominjao je slučaj Bagzi, Limar, Striković, Zabunović, a ja samo želim da vas podsetim da je u slučaju Dragoljuba Milanovića sudila sudija Radmila Dragićević, kojoj je prestala sudijska funkcija i koja je, nakon dolaska nove vlasti, ponovo imenovana na funkciju sudije Okružnog suda. Njihov kadar, oni koji su zviždali u pištaljke su na funkcijama predsednika sudova i ako vam, gospodo, ne valjaju oni, koje ste vi doveli, ne znam kakve vam to sudije trebaju. Na kraju kažete juče da vam trebaju mladi kadrovi, oni koji znaju da uđu na Internet, koji znaju jezike, koji izučavaju međunarodnu pravnu praksu. Sve je to u redu.
Da li želite da koristite i narednih deset minuta? (Da.) Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Ja pričam o sudovima, o opštem stanju, načelna rasprava.
Nije slobodna tema sudovi i opšte stanje u sudovima.
Ovo je gospodin ministar juče govorio i samo izražavam slaganje u jednom delu sa njegovom raspravom i nadovezujem se na to.
Nije tema dnevnog reda izveštaj Ministarstva pravde.
Ma nemojte, vi to ne možete da shvatite. Molim vas, gospođo predsedavajuća, vi juče niste znali da je glasanje putem elektronskog sistema način tajnog glasanja, nego ste rekli da je to javno glasanje. Nemojte da sada diskutujemo o sudovima, to nije vaš fah.
Ne nego je vaš. Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Lepo vas molim da ne vičete na mene. Ja uopšte ne vičem, govorim sasvim smirenim tonom, pokušavam da razložno diskutujem i ako me vi ne budete prekidali ja ću završiti i pre nego što istekne tih 20 minuta. Razgovaram sa gospodinom ministrom, a on može naknadno da izađe, da me demantuje i da mi odgovori na postavljena pitanja. Pre svega, želim odgovore na neka pitanja i ništa drugo. Slučaj Zabunović. Molim vas, ko je gospodin Zabunović? Svi znamo da je to čovek koji je ušao u Saveznu upravu carina sa dugim cevima. Znamo da je finansijer Demokratske stranke bio u više navrata.
Drugi put vas upozoravam da se vratite na temu dnevnog reda.
To vi takođe znate. Znam da vas to sada boli. Naravno, desile su se očigledno mnoge stvari koje su pokazale nemoć pravosuđa ili policije. To je problem koji mora da se rešava unutar Vlade, koja mora zakonskim projektima da stvori takvu atmosferu da funkcionišu država, pravosuđe i policija. Jedno bez drugog apsolutno ne može da funkcioniše kako treba. Ako zakaže policija, zakazaće i pravosuđe. A ako zakaže pravosuđe, policija ne može ništa da uradi. Htela bih da se osvrnem na opštu klimu u kojoj rade pravosudni organi. Ministar je rekao i da je to predsednik Vrhovnog suda Leposava Karamarković potvrdila, da niko nikada nije vršio pritisak na to kakve će se presude donositi, da niko iz Vlade nije okrenuo telefon i rekao - uradite to i to, vodite ovakvu ili onakvu kaznenu politiku. Hoću da verujem da to jeste tako, ali moramo da priznamo, i sada vidimo da je to tako, da je kriminogeni deo društva, mafija koja je postojala u Srbiji, a koja je nesporno morala da bude i bila je u vezi sa određenim ljudima iz vlasti i iz Vlade, imala svoje instrumente da posredno ili neposredno utiče na te iste sudije. Možemo svi ovde da ospemo paljbu po sudijama i da kažemo da ne valjaju, da ne znaju, da su korumpirani i da su pod pritiscima, ali oni verovatno i jesu pod pritiscima, što pod pritiskom onih koji zaista mogu iz institucija vlasti, sa položaja na kome se u državi nalaze, da eventualno pritiskaju sudije, ako ne direktno onda putem javnih glasila tako što unapred prozivamo ili unapred priželjkujemo da se nešto desi ili prejudiciramo odluke suda, a sa druge strane i imala je ta mafija mogućnosti da pritiska te ljude. A, sudije su samo ljudi koji strepe za sebe, za svoje porodice i koji su podložni verovatno takvim pritiscima, a nije imao ko da ih zaštiti. Ne treba da se čudimo onda što smo došli u ovakvu situaciju u kakvu smozapali. Kažem još jednom da hoću da verujem da je ministar u pravu kada kaže da niko nije pritiskao sudije, ali moram da ga podsetim na jednu informaciju, koju je on u formi izveštaja podneo Vladi Republike Srbije pod naslovom "Reforme pravosuđa", gde kaže da su se očekivanja građana Srbije, što se pravosuđa tiče, kretala u tri pravca. Prvo, razrešenje iskompromitovanih sudija i tužilaca. Drugo, pokretanje, vođenje i brzo okončanje postupaka protiv čelnika bivšeg režima i lokalnih moćnika. Treće, efikasniji, ažurniji i kvalitetniji rad u uobičajenim postupcima. Pošto ova očekivanja nisu praktično uopšte ispunjena, neophodno je urgentno reagovanje radi vraćanja poverenja u domaće pravosuđe, što podrazumeva sledeće mere. Razrešenje 50-100 sudija, a po inicijativi ministra pravde od oktobra 2001. godine - rok 15 dana. Okončanje započetih postupaka protiv 50-100 čelnika bivšeg režima i lokalnih moćnika - rok dva meseca. Pokretanje postupka protiv iste kategorije lica po podnetim krivičnim prijavama - rok dva meseca. Radikalizovanje pritvora, budući da je u ukidanju pritvora najveća korupcija u pravosuđu - rok odmah. Promena prilično komotnog i familijarnog odnosa na relaciji sudija - tužilac - advokat, jer su za sud tužilac i branilac, odnosno punomoćnik, stranke u postupku - rok odmah. Razmatranje etičke kategorije u pogledu mogućnosti da predsednici sudova i sudije, članovi njihove najuže porodice, budu advokati ili tužioci na područjima istog suda. Maksimalno ograničenje svih putovanja radi seminara, saradnje i sličnog dok se pravosuđe ne konsoliduje - rok odmah. Ovde ste, ministre, vidim, shvatili opasnost Društva sudija kao nevladine organizacije. Samo sudije koje su voljno ili pod prinudom morali da budu članovi Društva sudija idu na raznorazne seminare po svetu. Znamo kako se finansira Društvo sudija i znamo kome to ide naruku. Rigorozna disciplina u pogledu dolaska i odlaska na posao. Ja se sa vama slažem, da bi neke od ovih stavki morale da se uvedu. Ne na ovaj način kako ste vi to zamislili, nego stvaranjem opšteg ambijenta u društvu. Očigledno je da ste u nekim stavkama hteli da direktno naložite sudovima i sudijama kako da se vladaju, kako da rade i kakve odluke da donose,pogotovo što u poslednjem stavu ministar pravde kaže da će nadzirati ispunjenje ovih ciljeva, uz ovlašćenje da preduzima sve potrebne mere radi njihove realizacije, a sve te potrebne mere morale bi da budu isključivo u skladu sa njegovim zakonskim ovlašćenjima. Još jednom moram ipak da kažem da se život u Srbiji ne odvija normalno i to je valjda svima vama jasno, ali ako mogu da rade škole, kulturne ustanove, ako mogu da se održavaju sportska takmičenja, da li je moguće da je samo parlament Srbije, gde treba da se čuje glas naroda, opasnost po bezbednost ove države i da ovu sednicu moramo da održavamo ovako, bez mogućnosti da građani Srbije prate ono što njihovi predstavnici u parlamentu govore?
Za reč se javio narodni poslanik Bojan Pajtić, pravo na repliku, spomenuta je Demokratska stranka.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nisam mislio da ću ikada morati da repliciram na izjave koje su se pokazale kao potpuno besmislene i potpuno lažne u proteklim događajima prethodne nedelje. Povezivanje Demokratske stranke, ili bilo koga iz DOS-a, u trenucima kada su to bile opozicione stranke, sa bilo kim ko je dugim cevima mogao da se bogati u prethodnom režimu, potpuno je besmisleno. Ovakve izjave, ovakve laži bile su politička inspiracija, političko pokriće i politička inicijativa za onaj zločin koji se dogodio pre nedelju dana. U tom smislu, očekujem, i u ime Demokratske stranke i u ime Demokratske opozicije Srbije, izvinjenje. Ko je i koja politička organizacija povezana sa mafijom, koja politička organizacija je povezana sa dugim cevima, pokazaće rezultati istrage. Možda će za vas rezultati istrage biti iznenađujući, za nas neće. Hvala.
Za reč se javio ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, samo par opaski na izlaganje narodnih poslanika. Objasnio sam za ovu teritorijalnu organizaciju, tiče se Kosova i moratorijuma, odnosno još jednog pokušaja da eventualno vidimo ima li neke šanse, ali da ne budemo iluzionisti; ja sam bio na Kosovu, sa sudijama sa Kosova činimo zaista sve da njihovu izuzetno tešku situaciju dovedemo u red. Nažalost, ne voljom ministra pravde, ne voljom sadašnje vlasti, tamo je uspostavljen međunarodni protektorat i tamo je zaživelo i počelo da funkcioniše tzv. UNMIK-ovo pravosuđe. Ja bih prvi voleo da to nije tako, ali to je surova realnost. Dalje, bilo je konstatacija kako je set pravosudnih zakona predložen od jedne stranke, pa onda usvojen, valjda oktobra 2001. godine, nešto najnaprednije itd. Pa, bilo bi to tako da tvorac tog seta pravosudnih zakona nije bio istaknuti član JUL-a, sada pravni ili pravosudni ekspert stranke koja je predložila set tih pravosudnih zakona, zamenik ministra Markićevića i ministra Dragoljuba Jankovića. Predlog tih zakona stajao je u fioci Ministarstva pravde. On je to izneo iz fioke i samo stavio pečat stranke koja je predlagač tih zakona. Zato što su takvi bili u startu, zato se i ovoliko mučimo da ih dovedemo u red. Dalje, ignoriše se Savet za reformu pravosuđa i pežorativno se govori o navodnim ekspertima uSavetu za reformu pravosuđa. Ne znam šta podrazumevate pod izrazom eksperti, tamo su bili: predsednik Vrhovnog suda, zamenik predsednika Vrhovnog suda, predsednik Saveznog ustavnog suda, Republičkog ustavnog suda, dekan Pravnog fakulteta, republički tužilac, predsednik Društva sudija, predsednik Udruženja tužilaca, ministar pravde. Oni su predložili izmene zakona. Dakle, ne treba pežorativno govoriti da je reč o nekim ekspertima i nije Vlada - Vlada je bila protiv amandmana narodnih poslanika. Do promene i, da tako kažem, devijacije došlo je amandmanima narodnih poslanika. Vlada je bila protiv tih amandmana i ti amandmani uslovili su intervenciju Ustavnog suda. Hajde da budemo iskreni i kada nešto govorimo da kažemo do kraja. Dalje, pominje se da u ovim novim predlozima postoji težnja da se izvršna vlast meša u rad pravosudnih organa. Nađite bilo kakvu nadležnost izvršne vlasti u ovim predlozima za izmenu i dopunu - jednostavno je nema. Bilo je postavljeno, s pravom, od gospođe Pop-Lazić pitanje - zašto ranije nije predložen prestanak funkcije nosilaca pravosudnih funkcija, zbog ispunjenja uslova za odlazak u penziju? Zato što po zakonu to nije nadležnost Ministarstva pravde. Dakle, predsednik Vrhovnog suda je obavezan da obavesti parlament o tome, čak unapred, kada će pojedinim sudijama da se steknu uslovi za odlazak u penziju. Došlo je do ignorisanja danima, nedeljama, mesecima; jednostavno, ne vidim šta o tome treba da se raspravlja. Ako čovek ima 65 godina, ima, i treba da ide u penziju. Ako ima 40 godina radnog staža, nema tu rasprave. Ima, i treba da ide u penziju. Ali, jednostavno, očekivali smo da to uradi onaj ko to treba po zakonu da uradi. To do ovog momenta nije urađeno i došlo je do ovoga do čega je došlo. Što se tiče neke navodne instrukcije ili izveštaja Vlade, sa merama koje je gospođa Pop-Lazić pročitala, bilo je puno polemika o jednom takvom papiru, apsolutno mi je nepoznato ko je sačinio takav papir. Jednostavno, to nije nikakav dokument iza koga stoji Ministarstvo pravde, pa bih zamolio gospođu Pop-Lazić - da li tu igde ima memoranduma Ministarstva pravde, potpisa ministra, pečata Ministarstva pravde? Mada, u principu, i ja se intimno slažem sa 90% onoga što tu piše i kamo sreće da je to ispoštovano.
Pravo na repliku, narodni poslanik Dejan Mihajlov, poslanička grupa DSS.
Dame i gospodo uvaženi poslanici, ne bih se osvrtao na ovo, s obzirom da je gospodin Batić pomenuo da je neki bivši pripadnik JUL-a pisao predloge zakona, ili već šta je radio. Mislim da je u ovom trenutku to potpuno irelevantno, zato što nije tačno. Drugo, ko se kako odnosi prema julovcima vidimo - na mesto najodgovornijeg tužioca u Srbiji postavlja se čovek koji je bio julovac i koji je bio pravni savetnik u JUL-u, i to je istina,to je dokazano, i to smo imali prilike da vidimo. Ako neko priča o odnosu prema julovcima, treba prvo da pogleda da li je specijalni tužilac član JUL-a. A zašto je on, kao član JUL-a, došao tu gde je došao, zašto je doveden? Pa verovatno da bi, zbog raznih mogućnosti za pritiske, bio politički zloupotrebljen u političke svrhe.To je ono što je istina i ne bih se raspravljao više o tome ko je šta radio i ko je koje zakone i predloge, i kako, pisao. Važno je da li su predlozi dobri ili su loši. Mi se nalazimo na početku izgradnje nezavisnog pravosuđa i predlozi zakona koje je DSS predložila su predlozi jednog modernog pravosuđa i svakako da će sama praksa pokazati u kojoj meri oni treba da budu dopunjeni i neke odredbe promenjene. Mi nismo ni tada, ni sada, insistirali na tome da je to nešto što je nepopravljivo, što je idealno. Naprotiv, smatramo da svizakoni treba da poštuju jednu društvenu realnost i odnose u društvu i da moraju da se prilagođavaju, u jednoj meri, a u drugoj meri, sami zakoni moraju da budu ti koji će da predviđaju kako će se društvo razvijati. Mi smo upravo to predložili. I, recimo, predlogzakona DSS sadržao je, za razliku od prethodnog Zakona o sudovima, da radni vek sudiji ne može biti produžen, i to je sada član 53. stav 1. Zakona o sudijama, i to je upravo predlog zakona DSS predvideo. Ali, po zakonu pre toga, zakonu iz doba vladavine SPS, bilo je predviđeno da po Zakonu o radnim odnosimanekome radni odnos može biti produžen i do 67. godine, u ovom slučaju odlukom predsednika Vrhovnog suda Srbije. Kad se o tome govori, treba biti precizan i treba videti šta je ko predlagao i kako je predlagao, a prilikom rasprave orazrešenju sudija mi ćemo izneti sve naše primedbe, ali ovo je jedna istina, da predloge zakona DSS nisu pisali bilo kakvi julovci, ili neko drugi [[Dobacivanje iz sale: Jesu, jesu.]] Ja bih zamolio da upozorite gospodina Mićovića, koji očiglednone ceni situaciju, niti prati šta je na dnevnom redu, da malo pogleda u svoje redove i da vidi gde sede julovci i svi oni drugi;onda će mu biti jasno zašto se dešava ovo što se danas dešava i zašto nije bilo borbe protiv šverca, organizovanog kriminala,zašto se Zakon o ekstraprofitu nije sprovodio i zašto se ubralo samo 10% od sredstava koja su bila planirana Zakonom o ekstraprofitu i zašto su ljudi koji su ovu državu opljačkali amnestirani, samo zato što su prešli na jednu stranu, dame i gospodo, a to je na vašu stranu.
Za reč se javio ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Nisam pominjao set pravosudnih zakona u njihovom izvornom obliku zbog toga što ih je poslao član JUL-a, nego što oni datiraju iz jednog ranijeg vremena, budući da sam potpuno identične tekstove našao u arhivi Ministarstva pravde. Inače, čovek koji je u vaše ime pisao tezakone ima ime i prezime, zove se Zoran Balinovac, bio je član JUL-a i zamenik ministra Aranđela Markićevića. Toliko istine radi. Što se tiče spočitavanja, ne znam, valjda meni, ili Vladi, ili kome, izbora specijalnog tužioca, za koga ste rekli da je član JUL-a, mada po štampi čitam - čas jeste, čas nije,upravo je izbor specijalnog tužioca, od strane republičkog tužioca, najbolja potvrda za to da se izvršna vlast ne meša u rad pravosudnih organa. Ako je to tačno, meni to smeta i oglasio sam se u javnosti. To je isključiva zakonska ingerencija republičkog javnog tužioca i specijalni tužilac je njegov izbor. Najbolja potvrda da se ministar pravde u to nije mešao.
Povreda Poslovnika, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, izlazim za ovu govornicu, reklamirajući član 100. i član 1. Poslovnika Narodne skupštine. Trudila sam se da u svom izlaganju budem razložna. Primetila sam da se ministar umnogome složio sa onim što sam govorila. Jedino se gospodinu Pajtiću, koji se očigledno nije dobro pripremio za ovu ulogu koju mu je njegov poslanički klub dodelio, našao prozvan da izađe za govornicu i da zapreti poslanicima SRS i SRS u celini nekim istragama koje mogu da dovedu u vezu SRS sa dugim cevima. Vi sprovodite istragu, nemamo ništa protiv, sigurni smo i znamo da nikakvu vezu između bilo kakvih dugih cevi, kriminala i SRS nećeti pronaći. Sve što sam rekla piše u knjizi gospodina Dragana Vujoševića, Tima Maršala. Izvolite, pročitajte. Pored toga, Beograd je veoma mali grad. U njemu se svi vrlo dobro znamo. Lično se poznajemo sa mnogima. Znamo ko šta radi. Istraga, ukoliko bude onakva kako to zakon propisuje, jasno će pokazati ko je sa kim bio u vezi, ko se sa kim družio, ko je koga finansirao, ko je za šta znao i nadamo se da će jednom biti privedeni pravdi i da će odgovarati za to. Mi vas u tome,zdušno podržavamo, da pravda konačno dođe i na njihova vrata.
Pravo na repliku, narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Da, ali sam prozvan i imam pravo na repliku, pošto sam prozvan imenom i pogrešno protumačen. Reklamirao sam član 97. Za nas je uvredljivo kada nas povezujete sa kriminalcima, kada nas povezujete sa dugim cevima. Ukoliko to za vas nije uvredljivo, to je vaš problem. To mene čudi. Nisam povezivao SRS nijednom rečju, kada sam govorio o istrazi. To što ste se vi prepoznali u tome, to će verovatno istrazi pomoći. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dušan Budišin, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Joca Arsić.
Gospođo Mićić, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ne bih se bavio time ko je pisao koji zakon, ali ako ćemo istini za volju, gospodin ministar je, a bio sam svedok tome kada sam bio u Odboru za pravosuđe, u više mahova predlagao za predsednika suda članove izborne komisije i članove JUL-a. Mislim da to neće ni biti sporno. No, da se vratimo na zakone. U novembru mesecu 2001. godine DSS je dajući svoje predloge seta zakona iz pravosuđa pošla od nekoliko osnovnih postulata, i to: prvo, da pravna sigurnost, treba da bude vrhunska vrednost jednog pravnog poretka; drugo, neophodno je stvoriti takve instrumente da bi se sudska praksa izjednačila i time stvorili uslovi da građani stvarno budu jednaki pred zakonom. Najzad, trudili smo se u tom predlogu seta zakona da reforma sudskog sistema, bude saobražena stanju pravnog poretka u državi. To je činjenica. Najzad, ova ista Narodna skupština te zakone je usvojila. Ako nisu bili dobri, onda se postavlja pitanje zašto je skupštinska većina te zakone tada prihvatila. Isti zakoni menjaju se posle samo godinu dana, u julu mesecu 2002. godine, i to nelegitimno, jer tada u ovoj skupštini poslanika DSS-a nije bilo. Novi predlog zakona pravda se revizijom propisa koji su se, doslovce, pokazali lošim u praks. Šta se to pokazalo loše u praksi? Pri donošenju izmena 2002. godine, kao i sada, mislim da tri karakteristike mogu da krase postupke Vlade. Prvo ishitrenost, drugo lakomislenost i treće, sasvim sigurno, izražena težnja da se sudska vlast stavi pod kontrolu izvršne vlasti. To je jako opasno. Daću konkretne primere. Da je ishitreno, videlo se najbolje po tome što je Ustavni sud reagovao i neke odredbe tog zakona poništio. Jedan od bisera, mora se sa mnom složiti svaki pravnik, jeste odredba da predsednici sudova ne mogu da sude. Podsetiću vas, da bi neko bio izabran za predsednika suda mora da bude sudija. Ne može da bude niko izvan suda. Dakle, to mora da bude sudija. Ako to treba da bude sudija, onda mu seovakvom odredbom jednostavno onemogućava da radi ono za šta je osposobljen. Jer još nešto moramo imati u vidu - do sada je praksa pokazala kod svih težih predmeta, naročito ako se radi o složenim krivičnim predmetima, u prvom stepenu je sudio upravo predsednik suda. To je činjenica. Neće niko moći da kaže da to nije. Zašto sam rekao da je i lakomislenost. Evo, vidi se po tome što, sem toga što je Ustavni sud reagovao i neke odredbe poništio, sada Vlada vraća rešenja koja su bila setu zakona koji je predložila DSS. Primer: Vrhovni sud Srbije ipak odlučuje o pravnim lekovima. A,koliko su ozbiljno Vlada i onaj ko je pisao predlog zakona osmislili reforme pokazuje i to što su jula meseca 2002. godine umesto jednog apelacionog suda sa sedištem u Beogradu i četiri odeljenja, dakle, Kragujevcu, Nišu i Novom Sadu, praktično udarili na pravnu sigurnost. Zašto? Neujednačenost sudske prakse direktno ide na uštrb prava građana. Izneću vam jedan primer iz prakse. Svojevremeno, kada je bio donet zakon koji je predviđao formu kao osnovni uslov za valjanost pravnog posla, bilo je mnogo zloupotreba. Dakle, tada se moglo desiti i u slučajevima kada je pravni posao izvršen, kada je izvršena predaja nekretnine koja je u pitanju, isplaćena kupoprodajna cena, da nesavesnošću prodavca da ugovor potpiše sve padne u vodu, zato što je zakon bio nedorečen. Šta je tada uradila sudska praksa? Hitno je intervenisala, i takve slučajevesprečila na taj način što je uvela pravilo da u slučaju kada se nesavesna strana pozove na to da nema zakonom predviđene forme, to jednostavno neće biti moguće. Kratko rečeno - nekretnina ni tada nije mogla da se prenese na sticatelja,nije mogla da bude izvršena ni nezakonita restitucija, odnosno onaj ko je svesno, krijući se iza tako nedorečenog zakona, hteo da ostvari to pravo, bio je onemogućen. Dakle, to je načelo sudske prakse. Šta se htelo kada smo 2001. godine predlagali da bude jedan apelacioni sud sa sedištima? Hteli smo upravo to, da u celoj državi bude praksa jedinstvena i to je ono što je baš u našoj Republici nedostajalo. Slobodanu Miloševiću može da se zameri hiljadu stvari i ja ću mu zameriti hiljadu i jednu, ali jednu mu stvar moram priznati. On je od tri države napravio jednu, odnosno sprečio je da pokrajine budu konstitutivni element federacije, što je bilo pogubno. To i danas neki pokušavaju i to će opet voditi ne samo pravnom haosu nego i mnogo težim posledicama. Međutim, nema veze sa ovim, pa da ne bih bio opomenut ostaviću se toga. Gospodin ministar je u svom govoru juče rekao da su neke izmene bile nužne, jer, eto, ne samo ovaj tragičan događaj koji se desio, nego je izneo dva primera gde je sudskoj vlasti zamerio, odnosno sudijama, da nisu postupile u smislu zakona, pa su tako svesno omogućile teške povrede zakona. Naveo je dva primera. Primer osuđenog bivšeg direktora Radio -televizije Milanovića, a kod drugog primera ne znam ime tog čoveka, mislim da se zove Milenković, više sam ga zapamtio po nadimku koji je izvoran iz Čikaga za vreme mafije. Dakle, tu se sabiraju dve stvari koje se ne mogu sabirati. Evo zašto. Složio bih se sa tim da gospodin Milanović, koji je dobio deset godina zatvora, kada je presuda postala pravosnažna zaista nije smeo da bude pušten iz pritvora. Tu ću da se složim. To je jedna od retkih stvari koja je trebalo da bude prihvaćena iz ranijih rešenja. Naime, raniji zakon je predviđao da je pritvor obavezan ukoliko se radi o osudama koje su strože od pet godina, i to ima svoju logiku.Upravo je to ovaj primer pokazao. Ako je čovek osuđen na 10 godina, to je dug period i on će naravno da reskira i da pokuša da umakne, što se ovom prilikom i dogodilo. Druga stvar se sasvim neosnovano sudijama podmeće i to nije korektno. Gospodin ministar pri tome nije spomenuo da je sudija, odnosno predsednik suda dao obrazloženje zašto ovaj drugi nije zadržan u pritvoru. Pa, znate, ima slučajeva koji su čisti, kako mi pravnici kažemo - čisti, ali zabrlja policija pa ispadnu nečisti. Ovaj je čovek zaista trebalo da bude u pritvoru tj. trebalo je da mu se odredi pritvor, međutim, policija ga nije dovela pod sumnjom da je izvršio krivično delo za koje se posle ispostavilo da je izgleda ipak bilo pokušano, nego je bilo reči o falsifikatu i još nekom drugom krivičnom delu, a ta oba krivična dela ne predviđaju pritvor. Prema tome, nemojmo sudijama stavljati na teret i to za šta nisu krivi. A, navešću još jedan primer iz prakse...
Molim vas da se vratite na temu, narodni poslaniče.
Gospođo Mićić, ako ovo nije tema onda ja zaista ne znam šta je tema.
Imamo konkretne predloge zakona i možete da pričate o tome, a ne o pojedinačnim primerima. Ne vidim uopšte... vi pričate o pravosuđu uopšte, kao da raspravljamo o izveštaju Ministarstva pravde.
Ne, mi raspravljamo o izmenama zakona koji su iz oblasti pravosuđa i ja pri tome stavljam sasvim određene i konkretne zamerke, a zašto vama smetaju primeri ne znam. Najzad, ako primeri nekom smetaju neka mi se kaže da sam to izmislio. To jednostavno nije korektno. Najzad, nema TV prenosa, ne bojte se, neće da ide dalje. [[Komentar iz sale se ne čuje.]] Nije reč ovde o tome ko se koga boji, nemojte dobacivati, znate ... Nismo se bojali ni ranije pa nećemo ni sada. Još nešto bih izneo kada je u pitanju sudovanje i Zakon o sudijama. Vidite, videli smo, i iz današnjeg predloga, da su neke sudije razrešene sasvim u skladu sa zakonom, ali time se dira u stečena prava. Među sudijama koje danas Skupština treba da razreši ima sudija koje su pre stupanja na snagu seta zakona od 2001. godine po važećem zakonu imali puno pravo, da od 65. godine produže još za dve godine, na 67 godina, i to je urađeno u skladu sa zakonom. Sada se dira u stečena prava.
Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. To je posebna tačka dnevnog reda i možete se tada javiti i voditi raspravu po tom pitanju.
Radi se o tome da se svesno krši zakon, gospođo Mićić. No, ako vam i to smeta, o tome onda neću govoriti.
Ne smeta mi. O tome možete govoriti kada to bude na dnevnom redu, a to je sledeća tačka dnevnog reda. Valjda toliko možemo da razlikujemo stvari.
Želim samo još jedno da istaknem. Kada smo doneli set zakona, rekao sam kojim smo se postulatima rukovodili; a da to ipak nije tako kao što je rekao gospodin ministar pravde vidi se po tome što su sada, posle godinu dana od 2002. godine kada je to nelegitimno menjano, ponovo prihvaćena neka rešenja koja je dala DSS i koja su sada u zakonskom predlogu. To samo po sebi nešto govori. Neću više govoriti da vas ne bih nervirao, gospođo Mićić, ali ono što sam rekao to je sušta istina.
Reč ima narodni poslanik Joca Arsić, a posle njega Nataša Jovanović.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, imam samo nekoliko kratkih opaski povodom predloženih zakonskih projekata. Dobro je što se ovde vodila rasprava o ovim zakonskim projektima i to u smislu da su oni projekti bili dobri, kvalitetni, bez obzira ko ih je, kako, na koji način predložio, a usvojila ih je ova skupština i očigledno je da se ovde radi samo o tehničkim pitanjima da pojedine odredbe donetih zakona treba da stupe na snagu tj. trebalo je da stupe na snagu 1. marta ove godine. Kao što smo svedoci, 1. mart je prošao, danas je već 19. dan, a da nije donet zakon koji bi suspendovao tu odluku odnosno odredbu Zakona da apelacioni, kasacioni i ostali sudovi, trgovinski, za područje iz Kraljeva se premeštaju u Novi Pazar; to nije suspendovano i praktično je nastala jedna pravna praznina, jer postupanje, pošto je zakon na snazi, može da dovede u određenim postupcima i rešenjima do jedne pravne praznine, pravne nedoslednosti i može da izazove određene pravne posledice. Jedna od mogućih je i, recimo, nadležnost okružnog suda po ovom novom zakonu da vodi rasprave, odnosno da sudi u predmetima razvoda braka, što je bila nadležnost opštinskog suda; od 1. marta evo do današnjeg dana te stvari ne mogu da se obavljaju. Ministar je ovde obrazložio da je ovo na vreme urađeno u Vladi, time što je rekao da je predlog ovih izmena i dopuna zakona utvrđen 14. februara, a dostavljen je Skupštini 18. februara. Od 18. februara do 1. marta ima samo 10 dana. Na dnevnom redu su se već nalazili određeni zakoni, a skupštinska većina, predsedništvo ili ko je već nadležan mogao je da stavi i ove zakone po hitnom postupku na dnevni red sednice, odnosno ovog novog parlamenta i da kvalitetno donesemo odluku da se ovaj rok, 28. februar, odnosno 1. mart, pomeri za rok koji je predložen rešenjem, znači 31.12.2003. godine ili 1.1.2004. godine. Mislim da tu ne možemo da trpimo neku odgovornost, mi poslanici u ovoj skupštini, jer je to Vlada mogla da učini ranije, a razlozi zašto ovo nije moglo da se sprovede navedeni su u obrazloženju ministra - da nije bilo finansijskih sredstava, da smo imali problem oko stvaranja zajedničke države Srbije i Crne Gore, da se nije obezbedio adekvatan prostor, da nema dovoljno sredstava, da su u međuvremenu povećane plate sudija, da je organizovana određena obuka, kao i da nije bilo dovoljno sredstava, da fali nekih 20 miliona evra da se ovaj posao završi. Ja izražavam sumnju da ćemo mi za ovaj posao, ako je to potrebno, sve obezbediti i moći kvalitetno da odradimo do kraja ove godine kako je to predviđeno u izmenama i dopunama ova dva zakona. Što se tiče ovog drugog zakona, u njemu se menja samo taj deo, da se određene nadležnosti određenih sudova pomeraju za 1.1.2004. godine. Takođe je poslanička grupa SPS podnela i jedan broj amandmana pokušavši da izmeni ova predložena rešenja koja su nedosledna, jer se mešaju u nadležnosti i prava sudova, a govori se o nadležnosti apelacionih sudova, da nisu republičkog ranga, već se pokušava da se napravi nešto drugo ovim predlogom zakona, da se stvore četiri apelaciona suda. Mislim da je kvalitetnije rešenje ovo o čemu se vodila rasprava danas i mislim da bismo mogli takvo rešenje da podržimo - da se osnuje jedan sud sa odeljenjima, kako je to predviđeno, radi efikasnijeg rada, i to u ovim centrima kako je predviđeno, znači, da bude jedan sud sa odeljenjima koji bi imao taj republički rang. Mislim da u praksi, to već živi - Vrhovni sud ima odeljenje u Novom Sadu, a sedište je u Beogradu. Prema tome, takvom organizacijom za jedan sud koji pokriva čitavu teritoriju Republike bi bila omogućena ujednačena praksa u sudovanju u tom drugom stepenu ili za neke stvari u prvom stepenu na teritoriji čitave Republike, a to bi bilo parcijalno rešeno od suda do suda, jer ne bi sprovodili posebnu praksu, već bi poštovali jednu jedinstvenu i imali nadležnost na teritoriji čitave Republike. Ovde je predloženo u rešenjima da ovi zakoni stupaju na snagu danom obajvljivanja, ja mislim da se sa rokom već zakasnilo, da mi time i kršimo Ustav, jer u Ustavu se jasno kaže da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja, ako ne postoji neki poseban interes. Taj poseban interes je već prošao, rok od 19 dana je protekao, ovde su se članovi Vlade zakleli pred ovom skupštinom da će poštovati zakon i Ustav. Molim da predvidimo i ono što je Ustavom predviđeno, mislim da je to član 120. Ustava, da ispoštujemo i ovaj rok koji je predviđen, znači, rok od osam dana od dana objavljivanja, ukoliko se ovi zakonski projekti, kako su dati, usvoje u ovoj skupštini, s tim da je to neka naša generalna primedba.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje je narodni poslanik Slađan Mijajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u situaciji vanrednog stanja u zemlji set zakona iz oblasti pravosuđa je stavljen na dnevni red po hitnom postupku. Nije dobro što smo u ovoj situaciji, što nema televizijskog prenosa, zbog toga što je celokupna srpska javnost, a naročito oni koji se nalaze u sudijskoj ulozi, svi zaposleni u pravosuđu su zainteresovani kako će se završiti očigledan spor koji je nastao između sudske i izvršne vlasti proteklih meseci i sporenja oko toga ko je u pravu; a zaposleni su dali zamerke na račun, pre svega, ministra Vladana Batića. Međutim, moram još jednom da ponovim ono što je rekla Gordana Pop-Lazić, podsećamo vas na činjenicu da smo mi, predstavnici SRS, izričito bili protiv formiranja specijalizovanih sudova u Srbiji. Jasno smo to rekli, puno amandmana smo poneli samo na, a to se ponavljalo i dalje sa drugim zakonima, na Visoki savet pravosuđa i tu smo imali 50 amandmana. Pokazalo se da smo bili u pravu i da je negativna selekcija u pravosuđu izvršena od strane DOS-ovske vlasti, pre svega od strane svih vas, mislim i na ostatak DOS-a i na Demokratsku stranku Srbije koja je takav izbor aminovala, ali pošto je to posebna tačka dnevnog reda - razrešenje sudija, govorićemo o tome kasnije. Međutim, kada se govori o Zakonu o sudijama, imamo jednu sasvim protivustavnu odredbu člana 7. Zakona o sudijama, a radi se o prestanku sudijske funkcije. To uopšte ne može na ovakav način da se reguliše. Mi smatramo da je ovo još jedno kršenje Ustava iz prostog razloga što Odbor za pravosuđe i upravu Skupštine Srbije uopšte nije bez prethodne odluke, kao i Narodna skupština, u prilici da po važećim zakonima razreši sudiju sa sudijske funkcije, jer je članom 101. Ustava Republike Srbije jasno rečeno da je sudijska funkcija stalna, sudiji prestaje sudijska funkcija kada to sam zatraži ili kada ispuni uslove za starosnu penziju, i da Vrhovni sud u skladu sa zakonom utvrđuje postojanje razloga za prestanak sudijske funkcije, odnosno razrešenje i o tome obaveštava Narodnu skupštinu. U ovom slučaju, mi uopšte nemamo takvu odluku Vrhovnog suda. Ono što je indikativno je porast i mnogo veći stepen kriminaliteta u oblasti pravosuđa. Prof.dr Vojislav Šešelj, koliko vi to hteli da osporavate politički ili ne, to je vaša lična stvar, mislim pre svega na predstavnike vlasti, sasvim je dobronamerno u proteklim mesecima i proteklim godinama razotkrivao sve kriminalne afere u našem društvu, ubistva koja su se desila, sa konkretnim dokazima, svojim ličnim informacijama koje je imao i to davao na uvid javnosti, štampao publikacije, knjige, a njih smo i davali na uvid; mnogi od vas su želeli i kupili su knjige koje su štampane u tu svrhu sa konkretnim podacima. Ali, kada je reč o tim specijalizovanim sudovima, moram da vas upozorim da je još uvek nerazrešena jedna od mnogobrojnih afera, sa svim podacima je javnost upoznata preko predsednika naše stranke, međutim nedostupne su bile mnoge informacije. Reč je o aferi koja je pod pokroviteljstvom, pre svega, Trgovinskog suda, Četvrtog opštinskog tužilaštva i opštinskog javnog tužioca Četvrtog opštinskog suda Biljane Radovanović, a to je afera "Mercedes benz". Radi se o tome da su "mercedesi" druge i treće klase, a bili su namenjeni Kazahstanu i Indiji, uvoženi u našu zemlju kao mercedesi prve klase, za njih firma koja je ovlašćena, dakle taj zastupnik, nije platila državi preko 20 miliona maraka (i to je tek okvirna cifra) carine. Radi se o tome da je sam vrh našeg pravosuđa, počev od Biljane Radovanović, preko predsednika Četvrtog opštinskog suda Đorđa Mirkovića, preko Dušana Simića koji je u međuvremenu avanzovao, preko Vojkana Simića koji je postao vašom voljom predsednik Prvog opštinskog suda u Beogradu, Vladana Stefanovića, zatim advokata Slobodana Milivojevića, a sada tu firmu "Mercedes benz" zastupa ugledni član grupe G-17 plus Emilija Šarević, preko tužioca bivšeg Pajkovića, bivšeg direktora "Ineksa" Slobodana Šarenca, Mihalja Kertesa, svi su do kraja umešani u aferu "Mercedes benz". Sa svim tim je upoznat i sadašnji specijalni državni tužilac, koji je bio zamenik republičkog javnog tužioca, gospodin Jovan Prijić; on je primio na zapisnik krivičnu prijavu pre više od šest meseci, a mi kao poslanička grupa smo tražili od Odbora za pravosuđe i upravu da se razreši sa mesta opštinskog javnog tužioca Biljana Radovanović. Čak je i nemačko državno tužilaštvo upoznato sa svim ovim, ali gde se koči? Stalo je na MUP-u Republike Srbije, kod nespretnog, to je najblaža reč, ministra Dušana Mihajlovića. Sa svim ovim je takođe upoznat i general policije Lukić. To su samo neke od tačnih i jedinih verodostojnih informacija o jednoj od vodećih kriminalnih afera u našoj zemlji. Što se nas tiče, mislim na celokupnu SRS i na nas poslanike, mi ćemo nastavljati da argumentovano i uz konkretne podatke - ne bojeći se za sebe lično, za svoj integritet bez obzebeđenja putujemo po celoj Srbiji, jer nama nije potrebno niko da nas štiti - da govorimo o organizovanom kriminalu. Suprotstavljaćemo se tome i to je osnovna tačka programa i delovanja SRS.
Reč ima narodni poslanik Slađan Mijajlović, a posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, neću na početku govoriti o tome da li su neka predložena rešenja dobra ili loša. O tome je ovde bilo dosta reči. Ukazaću da neka od njih prosto nisu ustavna, odnosno nisu moguća. Juče smo od ministra čuli da su predložene izmene neophodne, odnosno korisne, odnosno da, kao i uvek, nužda zakon menja, ali se malo vodilo računa da li je to po Ustavu moguće. Na primer, u članu 10. stav 2. Predloga zakona o sudijama predviđeno je da se sudije Vrhovnog suda mogu razmestiti, prvo, u apelacioni sud i, drugo, u Upravni sud, i tomimo njihove volje, u suštini, u niže sudove. Bez obzira da li je ovo potrebno i korisno, po sadašnjem Ustavu to nije moguće. U članu 5. Predloga zakona takođe se neustavnouvodi nadzor Odbora za pravosuđe Narodne skupštine nad radom sudova. To može biti dobro i korisno, ali čini mi se da sada nije moguće. U članu 7. Vrhovnom sudu Srbije se takođe protivustavno oduzima pravo da odlučuje o tome da li postoje razlozi za prestanak sudijske funkcije po osnovu navršenja radnog veka. Narodna skupština ne može da konstatuje ispunjenje takvih razloga ako pre toga nije primila akt Vrhovnog suda po članu 101. stav 4. Ustava Srbije. Ono što je Ustavom propisano zakonima se ne može promeniti, osim da se Ustav povredi. Zbog čega je sad ovo bitno? Mogu sve ove promene da se dogode, da se one pravdaju potrebom trenutnog stanja pravosuđa u Srbiji, da su korisne, neophodne itd, ali ako Ustavni sud poništi ove odredbe, onda će sve radnje i svi pravni akti doneti na osnovu njih takođe biti poništeni. Onda dolazimo u situaciju da ono što se ovde smatra korisnim i potrebnim u stvari za neko vreme, na primer za godinu dana, može da ispadne kao uzaludno gubljenje vremena. Što se tiče apelacionih sudova, samo jedan Apelacioni sud može da ujednači kaznenu politiku u državi Srbiji, koja nam je barem u ovim vremenima toliko neophodna. Na taj način se postiže i pravna sigurnost, odnosno jednakost građana kod sudova. Imali smo ranije situaciju kada je postojalo 30 okružnih sudova, da su maltene svaki za sebe imali kaznenu politiku, pa čak da su i u organizacionom smislu predsednici sudova uvodili neke novine. Postojanje četiri apelaciona suda u ovim vremenima i u ovakvoj Srbiji, to je zapravo povratak na onu pravnu nesigurnost koja je postojala za vreme samoupravnog socijalizma, pogotovo zato što su pravni propisi Republike Srbije još uvek puni nedorečenosti i pravnih praznina. Što se tiče postojanja naših sudova na Kosovu i Metohiji, mislim da je dobro što je ministar Batić povukao taj zakon iz procedure, ali se takođe bojim da će on uskoro, kada se pribave malo bolji razlozi u smislu opravdanja, opet doći na dnevni red.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a posle njega narodni poslanik Slobodan Adžić.
Dame i gospodo poslanici, drago mi je da je ministar pravde Batić stavio ruku na srce i izneo situaciju u kojoj se nalazi naše pravosuđe. Slažem se sa njim, delimično, da je to nasleđe prošlosti. Međutim, i te kako je za ovakvu situaciju u pravosuđu odgovorna i sadašnja vlast. Vladan Batić je bar ranije pokušavao da sudije motiviše platom od 500 evra. Međutim, čitavo vreme za ove protekle dve godine zakonodavna, odnosno izvršna vlast se stalno petljala u posao sudske vlasti i samim tim dovela do toga da sudije budu demotivisane u svom poslu. Više puta je ovde sugerisano da on nije lično sugerisao ni jednom jedinom sudiji, a primera u praksi imamo nekoliko da ako nije on lično onda je Vlada i institucija Vlade. Podsetiću vassamo na slučaj Socijaldemokratije i Vuka Obradovića, kada je baš Ministarstvo pravde stavilo privremeno van snage pravosnažnu sudsku presudu. Da vas podsetim i na to da je Vrhovni sud Republike Srbije, pod ne znam čijim pritiskom, da li Zapada, da li ove vlade, a ja mislim i jednih i drugih, poništio pravosnažne sudske presude radi materijalne povrede postupka i pustio šiptarske teroriste na slobodu. Pustio je i čoveka koji je javno priznao, i u sudskom procesu, i u istražnom, i u predistražnom postupku, da je silovao i ubio devetogodišnju devojčicu samo zato što je Srpkinja! Digli ste hajku ovde kako su sudije dozvolile da Milanović pobegne, iako je pravosnažno osuđen na 10 godina zatvora, a ova vlada, opet pod nečijim pritiskom, da li Zapada, da li svojih interesa, poništila je i obustavila krivične postupke ne protiv onih koji su izazvali pogibiju, nego onih koji su ubili radnike RTS-a. Ova vlast već dve godine organizovani kriminal deli na dobar i loš. SRS je više puta sadašnje atentatore, koje ste vi optužili, više puta optužila da stoje iza mnogo ubistava u Srbiji. Vama je trebalo dve godine da počnete borbu protiv njih, i to tek kada su vas ugrozili. Kako onda očekujete da sudije počnu da sude po zakonu i motivisano, kada ne možete da garantujete bezbednost ni predsedniku Vlade Republike Srbije, a kamoli sudijama koji su obični ljudi, koji strahuju za svoj život i živote članova svoje porodice. Sve ove reforme koje pokušavate u pravosuđu i hoćete da kažete da je naše pravosuđe nezavisno, a na ovim primerima vidimo da nije, meni pre liče na hajku, ne na sudije dobre i loše, ne na sudije poštene i korumpirane, nego na sudije poslušne i neposlušne.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Adžić, a posle njega narodni poslanik Lazar Marjanski.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, govori za ovom govornicom treba da imaju više efekata. Jedan od efekata jeste da predlagaču akta ukaže na neke pogrešne predloge, koji će biti od uticaja na eventualnu izmenu tog predloga. Međutim, predstavnika predlagača ovde nema. Što se tiče kolega poslanika, s obzirom da uvek glasaju za ono što predlagač da u Skupštini, teško da će sa te strane govor imati efekta. Treće, s obzirom da nema prenosa, teško da će građani imati mogućnosti da vide razliku u stavovima između predstavnika raznih poslaničkih grupa u Skupštini Srbije. Ako se vratimo na dnevni red današnje sednice i pročitamo ga od druge do šeste tačke videćemo da su tu predlozi izmena zakona, i pod tačkom dva imamo Predlog izmena Zakona o uređenju sudova, koji je podnela Vlada Republike Srbije i koji ima pretežni deo odredaba o odlaganjuprimene nekih odredaba predviđenih u osnovnom zakonu. Pod tačkom tri imamo predlog zakona koji je povučen iz skupštinske procedure. Pod tačkom četiri takođe imamo zakon gde je suštinska odredba odlaganje primene odredaba zakona. Zatim, imamo petu tačku dnevnog reda, koja je na brzinu data u skupštinsku proceduru i njom je proširen dnevni red, a ako je povežemo sa šestom tačkom dnevnog reda, o predlozima za izbor, imenovanje i razrešenje i prestanak funkcije nosilaca pravosudnih funkcija, i vidimo intenciju, onda ćemo zaključiti da je osnovni cilj upravo da se kontroliše sudska vlast. Znači, izmenama Zakona o sudijama i razrešenjem određenog broja sudija i nosilaca javnotužilačkih funkcija u stvari direktno ova skupština vrši kontrolu sudske vlasti, ali nažalost ne vrši je na pravi način već na potpuno pogrešan. Ako se budemo bavili u ovoj skupštini pitanjima razrešenja sudija zbog ispunjenja uslova za odlazak u penziju, onda ćemo na ovom zasedanju grdno vreme potrošiti baveći se upravo tim razrešenjima. Suština svih ovih izmena jeste u tome da izvršna vlast vrši kontrolu sudske vlasti. Gospodin ministar je malopre rekao da to nije tačno, da izvršna vlast ne vrši kontrolu sudske vlasti. Međutim, ako imamo situaciju da je ministar istovremeno i predsednik partije koja ima šest poslanika ovde i da se, zahvaljujući tim poslanicima ta vlada bira, onda je sasvim normalno da on, kao neko ko je u izvršnoj vlasti, a istovremeno kontroliše deo poslanika u zakonodavnoj vlasti, direktno vrši kontrolu zakonodavne vlasti, a ta zakonodavna vlast vrši kontrolu sudske vlasti i dolazimo do toga da ipak izvršna vlast kontroliše sudsku vlast. To nije dobro i nije zalaganje za demokratski sistem za koji se svi zalažemo, a to je da imamo samostalnost sudske vlasti, odnosno podelu vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Takođe bih prokomentarisao primedbe koje su ovde upućene na predlog zakona koji je DSS dala u skupštinsku proceduru, a koji je ovaj parlament usvojio. Cilj zakona je bio da se sudska vlast osamostali u odnosu na zakonodavnu i izvršnu vlast. Ovaj parlament je usvojio taj set zakona, ali kasnije dolazi do sukoba između sudske i izvršne vlasti, baš zbog toga što su sudije želele da primenjuju upravo one zakone koje je Skupština donosila, a koji su smetali izvršnoj vlasti. Zato onda imamo one izmene u julu mesecu 2002. godine, a ovim izmenama u stvari nećemo nikakav efekat postići i nećemo ostvariti osnovni cilj koji danas imamo, a to je sprečavanje konfuzije u sudstvu. Da postoji konfuzija u sudstvu priznao je i ministar juče u svom govoru. Dakle, imamo sudije koje su ponovo u strahu od pojedinih političara, kao i advokata koji zauzimaju političke funkcije. Predmeti i dalje šetaju od jednog do drugog suda bez konačne presude itd. Dakle, suština treba da bude ipak da idemo u pravcu donošenja odredaba i seta zakona iz oblasti pravosuđa koji će jasno razgraničiti funkciju koju ima sudska vlast u odnosu na zakonodavnu i izvršnu. Ove izmene suštinski ništa ne doprinose tom cilju i toj funkciji.
Za reč se javio predsednik poslaničke grupe DSS, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Da se vratimo na zakon povučeni iz procedure, znači zakon o sedištima sudova. Mi smo juče izneli primedbe da je taj zakon loš i da nije u skladu sa politikom koju treba država Srbija da vodi i da je ukidanje sudova na severu Kosova u suprotnosti sa interesom države da institucije države Srbije funkcionišu i na Kosovu, a pogotovo ako se ima u vidu da Rezolucija 1244 ne sadrži odredbu o sudovima, kao što ne sadrži ni odredbu o prosveti, o školstvu na Kosovu i samim tim je to ostavljeno da bude regulisano zakonima države Srbije. Sama namera koja je ovde prisutna, da sekroz ovaj zakon, sudovi države Srbije na Kosovu ukinu i prepusti se UNMIK-ovoj administraciji za nas je bila poprilično sporna, potpuno neprihvatljiva i potpuno u neskladu sa interesom države Srbije da preko prisustva svojih institucija na Kosovu krene u jedan proces pune integracije Kosova u Srbiju. Zasigurno će taj proces trajati više godina, više desetina godina, ali svakako moramo sa njim početi, a ne povlačiti se korak unazad i prepuštati UNMIK-ovoj administraciji da ona tamo sudi, a znamo kako UNMIK sudi Srbima i znamo šta se dešava kada nema kontrole države Srbije nad tim. To što je neko prihvatio kosovski ustav, iako je ova skupština jednoglasno donela Rezoluciju o neprihvatanju kosovskog ustava, a posebno u naknadnim razgovorima sa Štajnerom on je to prihvatio, to je veliki problem za ovu državu i posledice jednog tako neodgovornog političkog čina će se pokazati. Sa jedne strane imali smo prihvatanje kosovskog ustava, a sa druge strane navodnu podršku kosovskim opštinama da naprave savez opština. Sve to govori o pokušajima stvaranja utiska da neko ovde vodi nacionalnu politiku, ali jednostavno tome nema mesta i ovako konkretni potezi pokazuju da se ne vodi odgovorna nacionalna politika, i moram da kažem da sam prilično zadovoljan što će ministar povući iz procedure zakon o sedištima sudova.
Narodni poslaniče, zakon o kome govorite dva minuta i 30 sekundi je povučen iz procedure i nije predmet rasprave na ovoj sednici Skupštine. Molim vas da razgovaramo o zakonima koji su u objedinjenoj raspravi predmet rasprave, a ne o zakonu koji je povučen iz procedure.
Gospođo predsedavajuća, zakon je u toku rasprave povučen iz procedure. Za razliku od nekih drugih poslanika, poslanici Demokratske stranke Srbije se pripremaju za sednice Skupštine i samim tim imamo pripremljenu raspravu za ovu tačku. Treba reći da je nama jako drago što je taj zakon povučen iz procedure i što su prihvaćene sugestije Demokratske stranke Srbije da je to loše za državu. To mogu da okarakterišem kao jedan vrlo dobar potez ministra pravde, što je taj zakon povukao iz procedure. Da se vratimo na ono što nije dobro. Julskim izmenama zakona o pravosuđu utvrđeno je da predsednik suda ne sme da sudi i na taj način je duboko povređeno pravo sudije da sudi. Mi smo imenovanjima predsednika sudova na ta mesta, u najvećem broju slučajeva, imenovali dobre i najkvalitetnije sudije u nameri da sudove napravimo dobrim i kvalitetnim, i to je upravo uradila ova skupština. Uzimanjem ove nadležnosti ili ovog ovlašćenja sudijama da sude mi smo sudove ostavili bez najboljih sudija. Ova odredba je na sreću poništena od strane Ustavnog suda Srbije i mi smatramo da je to jako dobro. Isto tako, predviđeno je tim promenama zakona da predlog za sudiju daje nadležni skupštinski odbor, a ne onako kako je utvrđeno zakonom. Ta odredba je isto protivustavna i isto je poništena. To je nešto što je dobro, što su konačno sami sudovi dali sebi za pravo da zaštite svoj integritet i svoj položaj i rekli Skupštini da koliko god se ona trudila da preuzme nadležnost sudstva i da dođe do konfuzije u podeli vlasti jednostavno to nije moguće. Izbor Velikog personalnog veća je takođe tim zakonima koji su na Ustavnom sudu poništeni iz nadležnosti samih sudova prešao u nadležnost Skupštine, što je opet ozbiljan udar na nezavisno sudstvo. Ovo pokazuje očigledno nameru jednog dela ili celokupne vlasti, da se podela vlasti, koja je utvrđena na zakonodavnu, sudsku i izvršnu, grubo naruši na štetu sudske vlasti i da dođe do uticaja zakonodavne vlasti na sudsku vlast, kako ta vlast ne bi bila, s jedne strane, slobodna da vrši svoju dužnost, a s druge strane bi napade na sudsku vlast uvek koristili kao izgovor za svoju nesposobnost isvoj nerad. DSS smatra da je najbolja pomoć sudstvu ne mešati se u njihove poslove i da smo se tako ponašali od prvog dana. Smatramo da sudije ponajviše žele da se obračunaju sa onima koji su korumpirani i loši u njihovim redovima, jer jedan mali broj onih koji su korumpirani baca ljagu na čitavo sudstvo i na ceo sistem. Mislim da je nama u interesu pre svega da pustimo njih da oni kažu šta misle i da se oni obračunaju sa samim sudovima, pošto se ovde radi o strukovnim stvarima, kojima se Veliko personalno veće i bavi. Zato je dobro što sama Skupština neće imati uticaja na sastav i izbor Velikog personalnog veća. Takođe je loše što se uvodi nadzor Skupštine nad radom sudova. U nadležnost skupštinskom odboru stavlja se da on kontroliše rad sudova, da nadzire kako se sprovode pojedine odluke iz zakona kojima se uređuje sistem pravosuđa. Mislim da je to jako loše i da nije dobro da Skupština ima bilo kakvo pravo nadzora; time se narušava sistem podele vlasti, narušavaju se načela samostalnosti sudstva u obavljanju funkcije i uvodi se sistem političke kontrole sudstva. To je nešto što je loše i za nas potpuno neprihvatljivo. Imamo ozbiljnih omaški u ovim zakonima, i u ovakvim promenjenim, gde se govori (o tome sam govorio i juče) o posebnim razlozima za prestanak mandata, koji se predviđaju kao mnogo oštriji nego što su opšti uslovi za prestanak mandata, gde se govori da su to sudije koje su učestvovale u prekrajanju izborne volje građana, političkim i montiranim suđenjima, ili su iz nečasnih pobuda grubo kršili ljudska prava, zajamčena Ustavom, zakonom i međunarodnim ugovorom.Veliko personalno veće o tome odlučuje i ovo su posebni razlozi za prestanak mandata. Znači, govorimo o posebno opasnim povredama prava građana. I za razrešenje i prestanak mandata sudijama koji su učinili ovu tešku povredu predviđeno je da Veliko personalno veće u roku od šest meseci utvrdi razloge za prestanak, i ne postoji sankcija raspuštanja Velikog personalnog veća ukoliko ovo ne utvrdi. Sada se predlozima ovih zakona predviđa da Veliko personalno veće za povrede sudijske dužnosti manje opasne po društvo, znači to su opšti kriterijumi ili opšti razlozi za prestanak dužnosti, može i mora u roku od 30 dana da utvrdi razloge za prestanak. Znači, ovde se ne ostavlja čak ni mogućnost da Veliko personalno veće kaže - nema razloga za prestanak, već stoji norma da Veliko personalno veće utvrđuje razloge za prestanak. Ovde se odmah pokazuje namera da Veliko personalno veće mora da utvrdi razlogeza prestanak. Ne znam da li je ovo redakcijska greška ili greška onih koji su pisali ovaj član, ali se govori o jasnoj nameri da Veliko personalno veće mora da utvrdi razloge za prestanak i da se nakon toga, ukoliko to ne utvrdi u roku od 30 dana, to veće raspušta po sili zakona. Ovde govorimo o dve potpuno različite stvari, gde ste vi za one uslove za prestanak mandata koji su mnogo opasniji za društveni poredak, za Ustav i za Ustavom zajamčena prava građana predvideli rok od šest meseci za utvrđivanje da li postoje razlozi za prestanak tih prava po tim osnovama,a za one koji su mnogo manje opasni predvideli ste 30 dana, uz uslov da se Veliko personalno veće raspušta i uz još jedan dodatni uslov, da Veliko personalno veće utvrđuje razloge za prestanak. Tako stoji u zakonu, ukoliko ste pogledali. Ne stoji niti da može ili ne mora da utvrdi, niti da je ovako ili onako, već da ono utvrđuje razloge za prestanak. To je imperativna norma. Po mom mišljenju, verovatno je to greška koja se potkrala, ali očigledno je namera da Veliko personalno veće sagledava i utvrđuje da li ima ili nema razloga. Verujem da će se to kroz redakciju samog teksta zakona, pre objavljivanja, ispraviti, ali je za nas sporna ova odredba - da ukoliko ne odluči u roku od 30 dana prestaje mandat, i tu nalazimo taj nesklad za mnogo opasnija dela. To bi bilo kao kada biste rekli za krivično delo ubistva, koje ima veliku društvenu opasnost - istraga se vodi godinu dana, a za krivično delo sitne krađe istraga mora da se završi u roku od pet dana, i ako se ne završi sudija se razrešava, i sve ostalo. Znači, imamo jedan potpuni nesklad u ove dve odredbe i mislim da bi to trebalo da bude usklađeno, da bismo dobili jedan koherentan predlog zakona, gde ne bi bilo ovog nesaglasja, jer se time, jednostavno, kvari jedan sistem koji je uspostavljen; ovo je jedna dobronamerna primedba, koja ide samo u pravcu poboljšavanja Predloga zakona. Očekujem da skupštinski odbor to ispravi ili da se nađe način da se to ispravi, kako bismo dobili jedan bolji predlog zakona. DSS će glasati selektivno o predlozima zakona, neke ćemo podržati neke nećemo, ali svakako da se mora sa izgradnjom pravosudnog sistema biti veoma pažljiv, s obzirom da je izgradnja nezavisnog, samostalnog i pre svega odgovornog sudstva, proces; tu se ništa ne možei ne treba "lomiti preko kolena" i ne treba raznim političkim uticajima onemogućavati sudije da rade. Mi ćemo se za to uvek boriti i zato su predlozi zakona koje smo mi dali u skupštinsku proceduru 2001. godine upravo išli u pravcu izgradnje jednog sudijskog aparata koji bi bio nezavisan od političkog uticaja i koji bi imao snage i mogućnosti, ukoliko je takva klima u društvu i u ovoj skupštini, da se sam izbori sa korumpiranim i neodgovornim sudijama i time doprinese izgradnji pravne države. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, juče kada sam slušao izlaganje gospodina ministra pala mi je na pamet jedna situacija u kojoj je Tomas Karlaj u sličnoj poziciji, u sličnoj atmosferi izgovorio da su uz dobro pravosuđe najređe stvari na svetu biseri i dijamanti. Otprilike, u tako negativno i pesimistički definisanoj poziciji pravosuđa, nažalost, srpsko pravosuđe je verovatno jedno od najlošijih u Evropi. Nije zapamćeno ni u jednom evropskom pravosuđu danegde 52% presuda koje se odnose na narkodilere, dakle, trgovinu narkoticima, trgovinu oružjem, budu uslovne osude. Svaka uslovna osuda narkodileru je osuđujuća osuda za nekog mladog čoveka kome ti narkodileri prodaju drogu u školskim dvorištima, u kafićima, na ulici. Nije zapamćeno ni u jednom evropskom pravosudnom sistemu da postoji 18 uslovnih osuda za jedno lice. Već druga mora biti osuđujuća, već druga ne može biti uslovna. Nije zapamćeno da neki narkodiler prodaje drogu u školskom dvorištu i da odmah, nakon što je uhvaćen na licu mesta u vršnju dela, bude pušten sa izvršenja tog krivičnog dela. Nije zapamćeno da atentator na premijera bude pušten, da ne bude zadržan, da mu jedno veće Drugog opštinskog suda dosudi osam dana pritvora, drugo veće Četvrtog opštinskog suda ga oslobodi tog pritvora. To nije zapamćeno ni u jednom evropskom pravosuđu. Nekoliko je dobrih rešenja i nekoliko dobrih pravaca u kojima se kreće ovaj set pravosudnih zakona. Prvo, ustanovljavanje kvalitetnijeg i efikasnijeg funkcionisanja pravosuđa. Veliko personalno veće, to više niko ne može sporiti, na ovaj način biće u potpunosti deblokirano i više niko neće moći da se poziva na otežavajuću okolnost ili na presude Ustavnog suda. Isključivo poslovnikom, isključivo na nivou Vrhovnog suda konstituiše se Veliko personalno veće. To veliko personalno veće na osnovu kriterijuma stručnosti, bez upliva politike, uz strogu podelu na zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast biće to telo koje će snositi odgovornost i imati obavezu da sredi stvari u pravosuđu Srbije. Više neće biti moguće da o penzijama i o prestanku radnog staža odlučuju lica kojima je taj radni staž odavno prestao, pa da u Velikom personalnom veću dominiraju lica koja imaju 67 godina, a treba nekoga da pošalju u penziju. Naravno da neće nikoga poslati u penziju i naravno da će pravosuđe izgledati onako kako izgleda. Sledeći kvalitet ovog seta zakona jeste činjenica da se pravosuđe u Srbiji usklađuje sa najvišim evropskim standardima. Visoki savet pravosuđa, depolitizovano telo, telo koje se isključivo bazira na struci, čiji su kriterijumi isključivo bazirani na profesionalnosti i integritetu sudija, biće isključivo odgovorno za predlaganje sudija pred Narodnom skupštinom. To niko ne može da spori, to je jedan od najviših evropskih standarda koji u ovom trenutku imamo u oblasti pravosuđa. Sledeće, ono što je takođe važno, jeste da ovaj set zakona ne pravi Potemkinova sela od pravosuđa. Ovaj set zakona usklađuje pravosuđe, usklađuje početak funkcionisanja novog pravosudnog sistema sa objektivnim okolnostima, sa finansijskim okolnostima. Ne treba tu biti licemeran i ne treba tu mnogo dramatizovati stvar. Naprosto, dogodilo se ono što se dogodilo i tu situaciju treba sanirati smeštajnim kapacitetima. Mi vrlo dobro znamo - ideja je bila da se u nekim bivšim saveznim institucijama smeste neki novi pravosudni organi. Oni koji su bili stalno umorni prilikom izrade Ustavne povelje i zbog kojih je Ustavna povelja toliko dugo donošena, oni koji su čuvali svoje pozicije u saveznoj državi najbolje znaju zašto do toga nije došlo. To u ovom trenutku nije ni bitno. Ovaj set zakona moramo radi funkcionisanja pravosuđa podržati. Rasprava o ovom setu pravosudnih zakona vrlo često je izlazila iz okvira teme, vrlo često smo tu imali teze koje ni na koji način ne mogu da stoje, teze da je Ustavni sud poništio neke zakone. Dakle, ukoliko pratite praksu Ustavnog suda videćete da su određene odredbe proglašavane neustavnim, klasirani delovi tih odredaba, ali nikada seto nije dogodilo sa jednim celim zakonom, u istoriji Ustavnog suda Republike Srbije. Takođe, priče o tome da je ova rasprava zatvorena za javnost potpuno su netačne. Nema direktnog prenosa, ali novinari i te kako mogu da prate ono što se dešava u Skupštini Srbije. Priroda vanrednog stanja jeste upravo takva i to, siguran sam, moje cenjene kolege narodni poslanici vrlo dobro znaju, da ne mogu informacije o razlozima za uvođenje vanrednog stanja ići u javnost i da je nemoguće kontrolisati u toku redovnog TV prenosa takvu situaciju. Mislim da je to u opštem interesu i da nije korektno da na takav način razgovaramo o toj stvari. Priče da sudovi ne postupaju dve nedelje ili tri nedelje i da je to potpuna katastrofa - jeste katastrofa što sudovi ne postupaju, ali je katastrofa što sudovi ne postupaju 50 godina, to je katastrofa. Ukoliko smo došli u ovu poziciju da nekoliko dana treba da prolongiramo važenje zakona i da je nekoliko dana došlo do situacije da ne postoji legalna mogućnost da sudovi postupaju po određenim predmetima, to je najmanji problem kada znamo da je efikasnost sudova 10-15 godina po određenom sudskom predmetu. Moramo, dakle, ozbiljno i odgovorno razgovarati o ovoj oblasti, jer se radi o oblasti koja se na najosetljiviji način dotiče egzistencije, i ličnog i svakog drugog integriteta čoveka. Zbog toga će poslanički klub DOS-a glasati za ovaj predlog zakona. Pozivam i ostale poslanike da budu prijatelji, ne ministru pravde, ne poslanicima DOS-a, ne svojim političkim strankama, nego da pre svega budu prijatelji svojoj deci. Pa, da bismo zaštitili srpsku omladinu od narko-dilera, od kriminalaca, moramo imati zdravo pravosuđe. Zbog toga glasajte za ovaj predlog. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Lazar Marjanski, a posle njega narodni poslanik Dragiša Đoković, i to je poslednji prijavljeni govornik. Poslanička grupa SRS ima na raspolaganju tri minuta.
Gospođo Čomić, gospodine ministre Batiću, vama se najviše obraćam. Sve se pravi da narodu bude bolje. Da li su zakoni dobri ili ne, ne zalazim u to. Da li su ustavni ili ne, rešiće neka ekspertska grupa itd. Da li postoji kriminal u delu pravosuđa - daću primer da postoji. Da li treba menjati neke sudije koje krše osnovna sudijska prava? Da. Sve je to dobro, ali običnog čoveka, običnog građanina je bašbriga za sve ovo što mi pričamo. On hoće rezultate. Šta ga briga da li je ustavno ili neustavno. Da li znate, ministre, ko je kriv? Vi ste krivi. U narodu je ministar pravosuđa bog i batina i vi možete da se pravdate daKaramarkovićka nije, da nemate to pravo da to naređujete itd, u običnom narodu ministar pravosuđa je kriv za sve. Da li ste krivi vi, to ćete vi odgovoriti. Tražite od nas -dajte nam konkretne primere kriminala u pravosuđu. Evo, dajem vam konkretan primer. Sudija Kurdić Jovan, sudija Trgovinskog suda u Beogradu učinio je niz prekršaja, ima dokumentacija, kompletna. Doneo je neka nenormalna rešenja gde su se svi smejali. Ako vam treba, to ću vam dostaviti, samo kažite kada. Još nešto, što se tiče ljudi koje tražite, tražite imena, ako treba dostaviću vam imena i šta su radili. U svakom slučaju, verovatno ste u pravu, verovatno da ste u pravu da treba da se menjaju neke sudije. U to ne zalazim. Ko će menjati te sudije, to ćete vi odlučiti. Imate većinu u Skupštini. Ko vas sprečava da donosite zakone koji valjaju? Ko vas je sprečavao da imate sudije koje sada skidate? Niko. Jedno me interesuje kao poslanika i kao običnog građanina:kada će jednom u sudstvu biti reda? Ne kažem da je skroz nered, ali verovatno da postoji u delu suda velikog nereda. Obračun sa mafijom - ko vas u tome sprečava? Kao običan građanin, kao poslanik, ne mogu da oprostim miliciji, ministru policije da nijednu dojavu nije imao da će ubiti predsednika; to je laž, i on je to znao, kao običan građanin on je to znao. Šta ako nije znao? Što nije dao ostavku, zašto ministar nije dao ostavku odmah? Gospodine Batiću, ako ne možete ovo da rešite, dajte ostavku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković i to je poslednji prijavljeni govornik u načelnoj raspravi po prijavama za raspravu. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe DSS je 11 minuta.
Poštovane dame i gospodo, ovo što sam ja poslednji govornik danas, verovatno je slučajna podudarnost sa juče kandidatom za premijera, odnosno mandatarom, sada premijerom, koji je Kosovo stavio kao poslednji prioritet, odnosno pod tačkom sedam. Računam da je to slučajno i da je to bilo sedam i da sam danas slučajno poslednji govornik. Međutim, hoću da kažem da ova situacija sa pravosuđem nimalo nije dobra. Skupštinskim odlukama ove skupštine, odnosno nekih pre nas, uspostavljen je pravosudni sistem države Srbije. Predlog zakona, primera radi, koji je povučen, nije ni morao da dođe, jer kako se to radi u toj vladi koja se nikada nije udostojila ovoj skupštini da podnese izveštaj o svom radu, kako se radi, ozbiljno ili neozbiljno, kada jedan predlog dođe u Skupštinu, pa se povuče. Znao sam šta se sprema i u kontekstu toga sam tražio razgovor sa gospodinom ministrom još 11. februara 2003. godine na ovu i na sličnu temu, jer sam inače igrom slučaja i član Koordinacionog centra, ali samo obični član; sastajemo se jednom u tri meseca, a tamo se drugi pitaju. Gospodinu ministru sam poslao u prilogu jedan dopis, sa kojim ću vas kratko upoznati, kao citat sa izbora za Saveznu skupštinu 1996. godine. Kaže da je po izveštaju Izborne komisije za koaliciju SPS,JUL i Nova demokratija u selu Gornje Prekaze glasalo 605 birača (jedan od tih 605 birača, poštovana gospodo, bio je i Adem Jašari);u zloglasnom Likovcu 125 itd. Predsednik te izborne komisije tada je bio gospodin Blagoje Jakšić, koga je ova skupština razrešila sa mesta predsednika Opštinskog suda u Kosovskoj Mitrovici. Sada je taj Blagoje Jakšić odlukom Vlade Srbije, izašlo je u "Službenom glasniku", imenovan za visokog službenika Vlade Srbije koji treba da bude grobar srpskog pravosuđa na Kosovu i Metohiji. Gospodo, molim vas, ako već pričamo o tome ko je bio u JUL-u ili već gde, ne znam gde je bio Prijić, znam da je gospodin Blagoje Jakšić čovek koji je služio svim režimima, koji je radio sve nečasne radnje i na tu temu sam tražio razgovor sa predstavnikom Vlade; gospodin Batić zna dobro, jer je mnogo puta dolazio kod nas u Kosovsku Mitrovicu, imam i slike i ostale stvari, i on mi odgovara da nije nadležan za to, da maltene nije obavešten. Ispada sada ima mnogo neobaveštenih, kao što je juče gospodin Batić izjavio da ne treba ljudima na Kosovu i Metohiji davati lažnu nadu. Ne znam da li se ljudima daje lažna nada kada im se obeća povratak vojske i policije ili im se daje lažna nada kada ministar za socijalna pitanja Gordana Matković obustavi isplatu roditeljskog i dečijeg dodatka.
Narodni poslaniče, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. Tri minuta o povučenom predlogu i problemu za koji mi vrlo dobro znamo da postoji. Podsećam vas da je u toku objedinjena rasprava o zakonima iz oblasti pravosuđa i molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. Izvolite.
Shvatam vašu nervozu. Uvaženi magistar Pajtić je takođe pričao mnogo stvari koje nisu nimalo vezane sa dnevnim redom, među kojima je između ostalog bilo i - narkotrafikanti itd. To je verovatno materija koju bolje od mene poznaje. Ja nisam pravnik i to ne znam, ali ni to nije bilo na dnevnom redu pa niste bili tako uviđavni. Ja ovo ne pričam zbog televizije, jer nažalost, da tako kažem, moja krajina ne može da gleda program RTS-a zahvaljujući ovoj vlasti, program RTS-a se dole ne vidi, već jednostavno pričam da vam pokažem onu suštinu problema koju nisam mogao da iznesem nikome iz Vlade, jer oni to nisu hteli da čuju. Dakle, lažna nada je kada vi narodu kažete da tražite čak i povratak vojske i policije, da tražite srpski entitet na Kosovu, a s druge strane dajete Radi Trajković četiri miliona dinara za renoviranje stana u Beogradu, s druge strane ukidate jednu po jednu srpsku instituciju. To vam je lažna nada, poštovana gospođo Čomić i poštovana Skupštino. Inače, ako je taj čovek već takav i Vlada Srbije imenuje takve ljude na tako odgovorne funkcije, mi možemo samo očekivati da će se uredbom ovo realizovati, što je žalosno, gospodo. Takvi ljudi, sa takvim dosijeima, sa takvom prošlošću, treba da rešavaju pitanje kosovskog pravosuđa, a ova skupština takve ljude je razrešila zna se zbog čega, evo vam i dokaza i svega ostalog. Za primer mogu navesti da u pravosuđu severnog Kosova radi 48 imenovanih lica, da je do sada, u prošloj godini, rešeno između ostalog čak i 78 krivičnih predmeta, 210 parničnih itd. Čak i američka banka na Kosovu, Mikro-Enterprajz banka priznaju garancije i overe od srpskog suda. Nema UNMIK-ovog pravosuđa - zaboravite tu temu. To je albansko pravosuđe, gospodo draga. Ovde mi je sveska, ali neću to sada citirati, kada je gospodin Batić bio na sastanku sa Kadijem, kada je vrlo dobro nastupio, ali šta se iza toga desilo. Neću podsećati uvaženog ministra na to šta je tada pričao i šta je tada rečeno, da nije samo imenovanje jednog sudije, jednog zapisničara, već idu i sudski pripravnici i administrativno i tehničko osoblje, povratak i bezbednost i sve. Koju je obavezu, poštovani prijatelji, UNMIK ispoštovao, koju je obavezu međunarodna zajednica ispoštovala prema Srbima pa da mi moramo da trčimo, što bi se reklo - kao ždrebe pred rudu, pa da ukidamo naše institucije? Dajte, zastanimo sa tim, molim vas da ovo ne prođe ni preko uredbe ni preko nečeg drugog. Još jednom apelujem na ministra i na Vladu, na sve one koji slušaju, da se taj kriminalac koga je Vlada imenovala da sređuje pravosuđe na Kosovu i Metohiji eliminiše iz svega toga, molim vas. Zahvaljujem.
Narodni poslaniče, iskazali ste jasno nepoštovanje ove skupštine šest minuta govoreći o temi koja nije na dnevnom redu. Shvatajući razloge i ozbiljnost teme samo mi je dužnost da vas upozorim, jer vi upozoravate svakog predsedavajućeg da se stara o primeni Poslovnika i govorima u okviru dnevnog reda. Reč ima ministar Vladan Batić.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, saslušao sam izlaganje većeg broja narodnih poslanika. Mi se ponovo vraćamo na početak. Većina ljudi, s jedne strane, pledira na maksimalnu afirmaciju slobodnog, samostalnog, nezavisnog sudstva, dok s druge strane za neke odluke tog istog pravosuđa optužuje izvršnu vlast ili konkretno mene kao predstavnika izvršne vlasti za ovaj resor. Dakle, morate da se dogovorite sa sobom ko je ko i ko je šta. To je samo jedan detalj. A, deo argumentacije koju je izneo gospodin Đoković jednostavno može da se prihvati. Mislim da gospodin Đoković zna kakav je stav ministra pravde po pitanju kosovskog pravosuđa i kakvi su nastupi bili i u Zvečanu i u polemici, da ne kažem svađi sa Štajnerom; ali, gospodine Đokoviću, vi ste sami rekli da ste član Koordinacionog centra, Koordinacioni centar je zadužen za ono što treba da radi Vlada na Kosovu i Metohiji, pa te primedbe iznesite na samom Koordinacionom centru. Ono što želim da kažem to je sledeće - biće sledeća tačka dnevnog reda, predlog Odbora za pravosuđe, i ja neću o tome polemisati, radi se o penzionisanju jednog broja sudija i nema nametanja nikakve volje i nema nikakve selekcije, niti hajke, niti harange, niti bilo čega drugog, niti lustracije, dakle cilj je da se i u pravosuđu uspostavi princip odgovornosti kao na svim drugim javnim funkcijama. Odgovornost mora da bude vrhunski aksiom jedne demokratske, ozbiljne i odgovorne vlasti, paradigma jedne takve vlasti, svuda; i ovde nema veze ko je koga predlagao, ko je čiji tužilac ili sudija, ali se mora položiti račun. Ne može se pod nekom sintagmom nezavisnog sudstva ili slobodnog sudijskog uverenja činiti nešto što podstiče, bodri, motiviše kriminalce. Evo zašto to govorim. Ovde kod sebe imam izveštaj o podnetim krivičnim prijavama i pokrenutim postupcima protiv lica sa javnihpoternica, članova tzv. zemunskog klana. Ako možete malo da saslušate. Dakle, veliki broj ubistava, otmica, iznuda, nedozvoljenog nošenja oružja, trgovine narkoticima, za 20 i nekoliko članova zemunskog klana - niko od njih nije bio u zatvoru, nijedne osuđujuće presude nema. Dakle, akose očekuje da se to prećuti i da će to biti nemešanje u rad pravosudnih organa, onda je to greška. Svakog dana ću da pričam i ponavljam još jednom - ovo je presudan trenutak za Srbiju, za njen opstanak i za njenu budućnost. Obračunaćemo se sa kriminalom. I, ponavljam ponovo - biće u Srbiji pravde pa makar svet propao.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika. (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, Predlogu zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su podneli narodni poslanici Dragor Hiber, Đorđe Mamula i zajedno Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Narodna skupština je obavila zajednički načelni pretres u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova. Da li neko traži reč, sekretar me upozorava, ili ne? Dakle, zaključili smo načelni pretres i prelazimo zakon po zakon, s obzirom da je bila objedinjena rasprava. Dakle, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, kao prvi po redosledu, a ja vas molim da pratite. Pročitala sam koje ste amandmane primili, izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, takođe vas podsećam da smo obavili zajednički načelni pretres. Otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Reč ima narodni poslanik Siniša Mitrović, pa ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Poštovana gospođo Čomić, uvažene kolege narodni poslanici, na osnovu člana 137. Poslovnika o radu Narodne skupštine, predlažem da rasprava u pojedinostima traje najviše tri minuta i predlažem da se Skupština o tome izjasni.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića, zamenika predsednika poslaničkog kluba DOS - Reforme Srbije, da rasprava u pojedinostima bude tri minuta i molim narodne poslanike da se izjasne. Za 106, protiv 73, uzdržanih nema, nije glasao 21, od ukupno 200 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića da rasprava u pojedinostima traje tri minuta po amandmanu. Prelazimo na pretres Predloga zakona u pojedinostima, na član 1. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvinjavam se podnosiocu amandmana, ministar je tražio reč, gospodin Vladan Batić.
U ime Vlade, kao predstavnik predlagača ove tačke dnevnog reda - prihvatamo amandmane na član 5. narodnog poslanika gospodina Đorđa Mamule i na član 9. narodnog poslanika prof.dr Dragora Hibera.
Uz konstataciju o amandmanima prihvaćenim od strane predlagača, pitam ponovo da li podnosilac amandmana na član 1. želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Predloženo je da se član 2. briše, a to je posledica prvog amandmana, kojim smo predložili da se na teritoriji Republike Srbije osniva apelacioni sud sa sedištem u Beogradu i odeljenjima izvan sedišta u Kragujevcu, Nišu, Novom Sadu, a to je uređeno posebnim zakonom. Suština predloga je u tome da ne budu četiri apelaciona suda, nego jedan sa odeljenjima, zato što smatramo da se to uklapa u budžet, bez obzira što je u predlogu naglašeno da za to nije potrebno izdvojiti posebna sredstva. Iz razgovora sa gospodinom Đelićem, koliko sam razumeo, za to su ipak potrebna određena sredstva i zato se predlaže jednostavnije rešenje. Dakle, na izvestan način ovo je tehničko pitanje, ali smatramo da bi sa druge strane jedan apelacioni sud sa više odeljenja doprineo ujednačavanju sudske prakse. Sudska praksa nije izvor prava, po teoriji, ali u praksi jeste izvor prava,pa bi bilo neuputno da četiri apelaciona suda imaju četiri različite sudske prakse oko nekih pitanja. Mi već sada imamo situaciju da neki okružni sudovi kao drugostepeni u istim pravnim stvarima zauzimaju različite stavove, tako da to izaziva zabunu u primeni prava. Zato je bitno da se ujednači sudska praksa i da postoji jedan apelacioni sud sa odeljenjima. Smatramo da bi na taj način bila obezbeđena jedinstvena primena prava, tim pre što mnogi zakoni kako oni doneti u poslednje dve godine, tako i ranije, nemaju dobra rešenja. Kada je reč o pritvoru, to navodim kao primer, vi imate različita rešenja u pogledu tumačenja odredaba o pritvoru koje su poslednje vreme vrlo aktuelne, a suština je, kada je reč o pritvoru, da nisu dobra zakonska rešenja. Laici u Vladi Srbije koji se pozivaju na to da sudije greše - kažem laici, zato što u Vladi Srbije nema kompetentnog stručnjaka za pitanje pritvora - kažu da sudije greše, a to nije tačno. Mi smo predložili, kada je reč o pritvoru, 2001. godine nemačka rešenja, 16 amandmana je bilo na Zakon o krivičnom postupku, a nijedan nije usvojen.Prema tome, loša su rešenja u zakonima. Zato smatram da ovaj naš amandman treba prihvatiti, jer bi to bilou skladu sa onim što je već jednom bilo usvojeno. Da vas podsetim, ova rešenja su već jednom bila usvojena, pa je došlo do izmene zakona 18. jula prošle godine i dobili smo ovo što imamo sada i zato je amandman na član 2. logična posledica usvajanja prvog amandmana, pa sam iskoristio priliku da kroz ovo obrazložim prvi amandman.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Ovim amandmanima DSS je pre svega htela da se načelo jednakog odlučivanja u svim stvarima i ravnopravnost građana potpuno sprovede. Ujednačavanje sudske prakse moguće je jedino ako drugostepeni sud, a u ovom slučaju to je apelacioni sud, bude republički, gde će se na posebnim sednicama zauzimati stavovi prilikom presuđivanja u određenim stvarima. Na ovaj način mi ne poboljšavamo situaciju, naprotiv, samo je pogoršavamo - usitnjavanje, deljenje sudova, ne sedište jednog apelacionog suda, ako bi bio u Beogradu, već formiranje četiri apelaciona suda, kako je neko rekao, i to republičkog ranga. Vi ne možete u jednoj republici imati četiri suda republičkog ranga, već samo jedan, kako je bilo prvobitno predviđeno, apelacioni sudovi sa sedištima, a formiranje četiri apelaciona suda ide upravo u prilog onima koji zagovaraju federalizaciju Srbije, odnosno onima koji sanjaju san o podeli Srbije. Ostvarivanje jednog ovakvog načela upravo bi imalo katastrofalne političke posledice za Srbiju, jer bi se time dao povod onima koji pišu ustav Vojvodine, koji donose razne ustavne akte, u raznim vidovima, da dobiju i svoj sud koji bi odlučivao i doprineo samostalnosti tih regiona, da ne kažem državnosti tih regiona. Mi kao DSS smo zato predložili da imamo jedan apelacioni sud sa sedištem u Beogradu, republičkog ranga, i četiri odeljenja. Ovo rešenje je i jeftinije i ekonomičnije, a mislim i da je bolje za državu, za celovitost države. Zato je jako dobro prihvatiti ovaj amandman i pokazati nameru da se ujednači sudska praksa i da jednim sudom republičkog ranga sačuvamo sudsku celovitost, odnosno sprečimo cepkanje sudova, sudske prakse i otvorimo vrata ka raznim ustavima Vojvodine i kakve već ustave neko ne sanja. To je jedna stvar. Druga stvar, zašto je nekom u interesu da se ima više manjih celina? Zato što je onda lakše vršiti politički pritisak na manje celine. Mnogo je teže na jedan jedini apelacioni sud u Srbiji, republičkog ranga, vršiti političke pritiske. Ovako će lokalni moćnici u tim gradovima gde su sedišta apelacionih sudova moći da vrše političke pritiske, da politički prekrajaju i kreiraju sudsku praksu. Zato je ovo rešenje potpuno suprotno interesu građana Srbije, interesu celovitosti Srbije i načelu pravde i pravičnosti, kojim se, iskreno verujem, svi iskreno rukovodimo. Zato će DSS biti protiv ovoga i u jednom drugom sastavu Skupštine zalagaće se za jedno sudstvo koje će oslikavati jedinstvo države, sudske prakse i koje će biti brana cepanju Srbije, a ovo upravo otvara te mogućnosti.
Da li još neko od učesnika želi reč? (Da.) Ima reč narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, obzirom na datum koji je predviđen za stupanje na snagu ovog zakona i za formiranje apelacionih sudova, meni se pomalo čini i da je bespredmetno da se sada toliko upuštamo u raspravu o tome da li će postojati jedan apelacioni sud na nivou Republike sa odeljenjima, kako je to do sada bilo regulisano, ili će se ići ka tome da postoji više apelacionih sudova, obzirom da će do 1. januara 2004. godine sigurno biti raspisani izbori u Srbiji i da će neka druga skupština u nekom drugačijem sastavu ovde uređivati pravosuđe na sasvim drugačiji način. Jedni se zalažu za regionalizaciju, drugi se zalažu za federalizaciju, a ovo je sve u stvari priprema za to da ne bismo posle tog zamišljenog ustava, za koji možemo da pretpostavimo kako će da izgleda, morali ponovo da menjamo ovaj zakon. Nećemo morati da ga menjamo, biće doneti sasvim novi zakoni koji će tretirati problematiku pravosuđa. Što se tiče nas poslanika SRS, potpuno smo indiferentni prema sudbini ovog amandmana.
Reč ima narodni poslanik Dragor Hiber.
Dame i gospodo, izvinjavam se što vam oduzimam vreme, ali prokomentarisao bih malo argumente u korist ovog amandmana, izrečene sa ove govornice. Naime, meni je podjednako prihvatljiv koncept da postoje četiri apelaciona suda i da postoji jedan i tri odeljenja. Koje je rešenje bolje, pokazaće se u budućoj praksi. Ima teorijski ili unapred datih argumenata i za jedno i za drugo rešenje, ali teško da u te argumente, bar ne na ovaj način, spada argument ujednačavanja sudske prakse. Ne bih hteo da se stvori utisak da o dobroj sudskoj praksi misle samo jedni, a drugi to prenebregavaju, naročito kada ti koji navodno o tome mislepreviđaju neke okolnosti. Apelacioni sudovi su drugostepeni sudovi i njihova uloga ni u jednom pravosudnom sistemu nije ujednačavanje sudske prakse. Oni rešavaju o pravnim lekovima, najčešće se bave činjenicama, a primenom prava samo u nekoj meri. Ulogu ujednačavanja sudske prakse imaju u svakom pravosudnom sistemu, pa imaće i u našem, sudovi koji imaju kasacsionu ulogu, a to je Vrhovni sud Srbije. On će biti kasacsioni u odnosu na odluke apelacionih sudova. Ovaj argument koji je izrečen, pravno vrlo malo vredi. S tim u vezi bih rekao da je bilo ovde u raspravi zabuna oko značenja odredaba da Vrhovni sud rešava i o redovnim pravnim lekovima, i ideja da se time odstupa od ranijih rešenja. Ne, predlagači osnovnog seta zakona su prevideli da je Vrhovni sud drugostepeni u odnosu na upravni i da zbog toga rešava i o redovnim pravnim lekovima. Reč je o omašci prvobitnog predlagača seta zakona. Zato predlažem da se ovaj amandman ne usvoji.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Replika na izlaganje predsednika Odbora za pravosuđe. Osnov za repliku je pogrešno tumačenje. Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula.
Uvažavajući argumente kolege Hibera moram da kažem da ne znam kako je, kada je reč o apelacionim sudovima, u drugim državama. Naš amandman se rukovodio našim prilikama. Tačno je da u teoriji sudska praksa nije izvor prava. U praksi jeste. Jednom zauzeti stav okružnog suda o nekim pitanjima postaje obavezujući. Sudije opštinskih sudova vode računa o tome koliko će imati usvojenih presuda, koliko ne. Okružni sud je presudio tako i to ostaje kao primer za ugled za sledeće slučajeve. Sudija vodi računa kakav će mu biti rezultat u svakom sledećem slučaju i to je uticalo na kasniji izbor. Prema tome, sudska praksa jeste izvor prava. Znam da su napisane knjige o tome da nije, međutim, mi smo se upravo rukovodili time da će ovo rešenje biti praktično. Dakle, argument nije iz sfere politike, nego, ako mogu da budem slobodan da kažem, iz sfere struke, i to praktičara.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Ćulibrk.
Poštovani narodni poslanici, mi smo podneli amandman na član 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, u kome se radi o preplitanju nadležnosti između okružnih i opštinskih sudova za krivična dela, pre svega, prema privredi i prema maloletnicima. Mi predlažemo, pošto ionako treba da se, prema Ustavnoj povelji i Zakonu o sprovođenju Ustavne povelje - član 20, izvrši usklađivanjeKrivičnog zakona Republike Srbije i Krivičnog zakonika SRJ, da dok se to ne desi ostane sve kako je do sada. Znači, da okružni sud bude nadležan za krivična dela protiv privrede, jer se ipak radi o težim krivičnim delima. Predlažemo da se za maloletnike ipak odredi nadležnost okružnog suda, jer se ipak radi o specifičnom obliku zakonodavstva i krivičnih dela i da efikasnosti, stručnosti i iskustvu okružnih sudova damo prednost nad dostupošću opštinskih sudova maloletnim licima. Pošto je maloletni kriminal uopšte u porastu, čak se razmišlja u više evropskih zemalja o osnivanju nekih novih sudova za maloletnike. Mislim da bi ovo trebalo da se usvoji, pre svega da ne bi dolazilo do mešanja nadležnosti, dok se to ne harmonizuje između saveznog krivičnog zakonodavstva i republičkog zakonodavstva.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, samo podsećanja radi, u julu 2002. godine bilo je nekoliko amandmana koji su predviđali menjanje nadležnosti okružnih sudova u pogledu vođenja postupka prema maloletnicima. Mislim da je predlog iznelo Udruženje sudija ili neko drugo društvo i pri tom je nekoliko poslanika obrazlagalo amandmane koji su predlagali prenošenje nadležnosti vođenja krivičnih postupaka prema maloletnicima na opštinske sudove. Dve intencije su tada bile suprotstavljene. Jedna je intencija dostupnosti vođenja postupka ili odbrane dostupnosti sudova maloletnicima, s obzirom da se veliki broj krivičnih postupaka vodi prema maloletnicima i s obzirom na to da, usled lošeg ekonomskog stanja, maloletnici nisu u mogućnosti da zastupaju svoje interese na adekvatan način ispred okružnih sudova, a tome je suprotstavljena tendencija vođenja kvalitetnog postupka prema maloletnicima. S obzirom da se radi o specifičnoj pravnoj oblasti i o specifičnom delu populacije, dakle, maloletnim licima koja su počinioci krivičnih dela, ipak je nakon jula 2002. godine skupštinska većina odbacila postojeće amandmane kojima se predlagalo prenošenje vođenja postupka prema maloletnicima na opštinske sudove. Sada, dakle u martu 2003. godine, Vlada, koju podržava skupštinska većina, predlaže prevođenje postupaka prema maloletnicima na opštinske sudove. Dakle, radi se o diskontinuitetu. Smatram da je zaista potrebno obezbediti prioritet vođenja kvalitetnijih postupaka prema maloletnicima u odnosu na dostupnost sudija, tačnije dostupnost maloletnika tim sudovima, ali je zaista teško objasniti zbog čega se pravi takav diskontinuitet, i na ovom slučaju se potvrđuje da Vlada nema jasne stavove u pogledu pravosuđa i da ih menja od slučaja do slučaja. Takođe, što se tiče nadležnosti prema vođenju postupaka u sferi privrede, mislimo da je, s obzirom na težinu krivičnih dela koja mogu da budu izvršena u toj oblasti, ipak bolje da okružni sudovi imaju nadležnost i u toj oblasti.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula.
Prema amandmanu na član 3. Predloga zakona menja se i glasi: "U članu 22. stav 1. tačka 2) pre reči "saveznim zakonom" dodaju se reči "krivična dela korupcije", a reči "saveznim zakonom" zamenjuju se rečima "Krivičnim zakonom Savezne Republike Jugoslavije". Kojim saveznim zakonom? Preciznije treba da stoji - Krivičnim zakonom Savezne Republike Jugoslavije. Dakle, ovaj amandman ima za cilj da precizira odredbu radi bolje primene. Niste čitali Ustavnu povelju do kraja. Akademija nauka traži predsednika, javite se. Dakle, marta 2002. godine, posle usvajanja Zakona o uređenju sudova, u naš pravni sistem uvedena je posebna vrsta krivičnih dela, nazvana - krivična dela korupcije, kojima se sankcioniše pojava koja je uzela maha kod nas i koja predstavlja veliku opasnost po državu, slobode i prava građana. To je bila zaista veoma dobra promena krivičnog zakona koju su svi podržali ovde. Primereno je opasnosti od korupcije i društvenim naporima za njeno suzbijanje da i osnovne oblike krivičnih dela korupcije sude u prvom stepenu bolje opremljeni i stručniji, okružni, sudovi. Na kraju, u tim sudovima su ipak iskusnije sudije koje imaju više znanja. Moram da kažem, inače, da ova krivična dela korupcije nisu bitno povećala borbu protiv korupcije. Dakle, nije bila suština samo izmeniti zakon, nego i doprineti da se on primenjuje; ali, da vas podsetim da je Komisija za borbu protiv korupcije prestala sa radom, tako da sama promena zakona ne znači ništa. Značaj maloletničke delinkvencije i opasnost od nje je takva da se u svetu osnivaju posebni sudovi za omladinu koji, pored ostalog, kombinacijom različitih metoda pokušavaju da umanje maloletničku delinkvenciju. Stoga je potpuno neprimerena modernim tokovima u suzbijanju maloletničke delinkvencije ideja predlagača zakona da se vođenje prvostepenog krivičnog postupka prema maloletnicima prenese sa nivoa okružnog suda na opštinski sud. Zašto je bolje da to ostane u okvirima okružnog suda? Sudije okružnog suda su, pored toga što su dobri poznavaoci zakona, bolji poznavaoci života. Samo poznavanje zakona nije dovoljno ako sudija nije dobar poznavalac života. Time smo se rukovodili.
Reč ima predsednik poslaničke grupe DSS, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Zadržao bih se samo na pitanju maloletnika. Smatramo da je izuzetno važno i da je interes države da maloletnička delinkvencija bude pred okružnim sudovima i da bi intencija nas kao zakonodavca trebalo da ide u pravcu osnivanja posebnih sudova, jer je očigledno da je ona u društvu kao što je Srbija, u periodu tranzicije, gde imamo jednu nasleđenu krizu sistema vrednosti, izuzetno narasla. Vidimo kod svih hapšenja, ovih poslednjih i nadam se nekih budućih koja će uslediti, da je veliki broj jako mladih ljudi, na granici punoletstva, ljudi koji su bili kao maloletnički delinkventi kažnjavani. Zato je interes, pre svega zbog iskustva koje imaju sudije okružnog suda, kao što je pomenuo kolega Mamula, da sudija okružnog suda mora da ima i životnog iskustva, da ima određene godine starosti. To nije zakonski uslov, ali se uvek vodi računa i o tome i da jednostavno imaju profesionalno iskustvo kako bi mogli tim poslom da se bave. Zato, zbog posebne društvene brige i važnosti, po meni je važno da maloletnička delinkvencija bude u rangu okružnih sudova kao prvostepenih. Drugo, treba svakako razmisliti, i možda je to jedna od ideja za Savet koji je formiran pri Ministarstvu i koji funkcioniše, a DSS će svakako pripremiti predlog ovih zakona, da se formiraju posebni sudovi za maloletnike, upravo zbog brige države prema tom delu populacije i zbog krize sistema vrednosti u periodu koji je za nama i zbog perioda tranzicije u koji treba da uđemo. Jednostavno, to je potrebno kako bi se stabilizovale prilike, okolnosti i kako bismo prevazišli ono u čemu se sada nalazimo, a to je jedno beznađe. Veliki je broj maloletničkih delinkvenata, narkomana među mladima, jedan broj njih su i narkodileri, i zato je važno da okružni sudovi budu prvostepeni, a ne da idemo na opštinske sudove koji će možda biti zatrpani drugim predmetima i neće moći dovoljnu pažnju da posvete ovom vidu izvršenja krivičnih dela i zaštiti maloletnika koji su uhvaćeni u vršenju nekog krivičnog dela.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da su korisne sugestije gospodina Mamule i gospodina Mihajlova, ali to je sistemsko i strateško pitanje, a manje-više ove izmene i dopune zakona su interventnog ili urgentnog karaktera. Kao što znate, formiran je Savet za reformu pravosuđa, od predstavnika najznačajnijih pravosudnih institucija i institucija druge vrste, koje se bave pravnom teorijom, pravnom naukom. Savet je formirao radne grupe; on je krenuo u jedan projekat reformi pravosuđa - strategija reformi pravosuđa. Nama predstoje mnoge inovacije. Podsećam da treba da se uradi čitav set zakona iz oblasti pravosuđa, budući da više ova materija nije u nadležnosti savezne države, ili onoga što se danas naziva državnom zajednicom Srbija i Crna Gora, pa će predstojati izmene svih procesnih zakona. Moraće da bude donet novi krivični zakon Republike Srbije, koji će u sebi inkorporirati one odredbe koje su do sada postojale u saveznom Krivičnom zakonu, itd. Ova materija i pitanje maloletnika i maloletničke delinkvencije je nešto što je strateško pitanje i što mora naći posebno mesto u zakonima čije nam donošenje predstoji. Toliko o tome. Pošto mi je najavljena sednica Saveta za nacionalnu bezbednost, a u ovom vremenu moram biti prisutan, ja bih iskoristio priliku, bez želje dazloupotrebljavam ovu govornicu i da kršim Poslovnik, da samo kažem da je Vlada saglasnai prihvata amandman narodnog poslanika dr Predraga Stojanovića na član 9. Zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama i amandman narodnog poslanika prof. dr Dragora Hibera na član 2. Zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, pošto proceduralno to treba da bude prihvaćeno u samoj raspravi, da ne bismo kršili Poslovnik. Hvala.
Za reč se javio i ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS. Da li hoćete da saslušamo i njega i da onda dam pauzu, da bismo zaokružili raspravu o amandmanu? (Odobravanje.) Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Ako je moguće, s obzirom da žurimo na pauzu, samo bih nešto rekao. Dakle, Zakon o primeni Povelje kaže u članu 20. stav 4: "Države članice su dužne dausklade svoje zakone i druge propise sa Ustavnom poveljom, ratifikovanim ugovorima izakonima državne zajednice Srbije i Crne Gore, od 31. decembra 2003.godine". Zbog toga smo predložili ovakvu formulaciju, dakle, da ostane predviđeno rešenje, da okružni sudovi budu nadležni da sude za saveznim zakonom i zakonom Republike Srbije predviđene slučajeve, zbog toga što se predviđa i ukidanje Krivičnog zakona SRJ. Mislimo da je to jedna od glavnih intencija i da je to bolje rešenje, dok se ne izvrši usklađivanje republičkog i bivšeg saveznog zakonodavstva. Hvala.
Da li se još neko javlja za učešće u raspravi? (Ne.) Ako ne, određujem pauzu do 15,00 časova i molim vas da u 15,00 časova budemo tu. Raspravu nastavljamo amandmanom na član 4. koji su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić. Hvala vam. [[Pauza.]]
Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da radi utvrđivanja kvoruma ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i možemo nastaviti rad. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Đorđe Mamula. Izvolite.
U obrazloženju Predloga zakona stoji da se članom 4. Predloga zakona preciznije određuje nadležnost Vrhovnog suda. Kada je Vlada Srbije jula 2002. menjala isti član 27. Zakona o uređenju sudova, u obrazloženju je stajalo - Predlogom zakona precizira se način odlučivanja u Vrhovnom sudu i iz važećeg teksta brišu suvišne reči u pogledu postupka. Očigledno su Vladi tada bile suvišne reči da Vrhovni sud Srbije odlučuje i o redovnim pravnim sredstvima. Sada Vladi te reči nisu više suvišne, a ipak predloženom izmenom se do kraja ne uklanjaju svi propusti Vlade iz jula 2002. godine. Budući da je Zakonodavni odbor rekao da je ovaj amandman u skladu sa zakonom, nije mi jasno zašto Ministarstvo pravde nije htelo da prihvati amandman, jer postoje procesni slučajevi kada Vrhovni sud Srbije nije nadležan da odlučuje o vanrednim pravnim lekovima. To je promaklo Vladi. To je slučaj sa zahtevom, recimo, za ponavljanje postupka u krivičnom postupku kao vanrednim pravnim lekom. O tom vanrednom pravnom leku odlučuje sud koji je doneo presudu u prvom stepenu, dakle, opštinski ili okružni sud, član 409. stav 1. Zakona o krivičnom postupku. Isto važi i kod zahteva za ponavljanje postupka u parničnom postupku, o kome odlučuje sud pred kojim je nastao razlog za ponavljanje postupka, dakle, opštinski ili okružni sud kao prvostepeni sud ili apelacioni sud kao drugostepeni. Ovo posebno zbog člana 428. Zakona o parničnom postupku. Zahtev za ponavljanje postupka je, prema tome, vanredni pravni lek o kome Vrhovni sud Srbije ne odlučuje. Izuzetak važi u parničnom postupku, kada Vrhovni sud Srbije može da odlučuje o žalbi na odluku apelacionog suda, ako je razlog za ponavljanje postupka nastao pred apelacionim sudom. Postoje ipak i procesni slučajevi kada je Vrhovni sud Srbije nadležan da rešava o redovnim pravnim lekovima, o čemu je trebalo da se vodi računa.Vrhovni sud Srbije odlučuje o žalbi drugostepenog apelacionog suda, kojim je izrečena kazna zatvora od 40 godina. Zatim, ako je apelacioni sud na osnovu održanog pretresa utvrdio činjenično stanje drugačije nego okružni sud i na tako utvrđenom činjeničnom stanju zasnovao svoju presudu, i ako je apelacioni sud preinačio prvostepenu presudu okružnog suda kojom je optuženi oslobođen optužbe i izrekao presudu kojom se optuženi oglašava krivim. Mislim na član 395. Zakona o krivičnom postupku. Budući da je u toku izrada nacrta novog zakonika o krivičnom postupku, mi smo vodili računa i o tome. S druge strane, sukob nadležnosti između sudova iste vrste rešava zajednički neposredno viši sud. Sukob nadležnosti između sudova razne vrste sa teritorije iste republike, osim sukoba nadležnosti između vojnih sudova i drugih sudova, rešava Vrhovni sud te republike, član 23. Zakona o parničnom postupku. Znači, da je Vrhovni sud Srbije u krivičnim stvarima nadležan da rešava gotovo nemoguće...
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Prekoračio sam vreme?
Da, evo peti minut.
Izvinite. Hvala.
Zahvaljujem. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Po Poslovniku, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, htela sam da ukažem na povredu člana 69. Poslovnika Narodne skupštine, obzirom da smo dobili pred kraj prepodnevnog dela sednice odluku Administrativnog odbora, u kojoj se u obrazloženju kaže da je predsedavajuća Narodne skupštine na osnovu pisanih izjava narodnih poslanika koji su prisustvovali incidentu između poslanika, navodno, Tomislava Nikolića i Branislava Pomoriškog, mogla da ima potpuni uvid u incident koji se dogodio u sali tokom održavanja sednice Narodne skupštine 13. februara 2003. godine i da nije učinila povredu Poslovnika kada je, na osnovu člana 101. stav 2. člana 102. i člana 104. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, izrekla meru opomene, odnosno meru udaljenja sa sednice poslaniku Tomislavu Nikoliću. Moram da ukažem na član 69, prema kome Administrativni odbor ne može da bude ni predlagač, ni inicijator za donošenje odluka koje se tiču izricanja bilo koje mere opomene, oduzimanja reči ili udaljenja sa sednice. Grubo je prekršen Poslovnik od strane Administrativnog odbora, a o poštovanju Poslovnika mora da se stara pre svega predsednik Narodne skupštine. Ovde se postavlja pitanje - ko je sprovodio istražne radnje? Ko kome ovde podnosi izjave? U izveštaju koji sam pročitala piše da je predsednik Narodne skupštine primila izjave određenih poslanika, a juče je gospođa Gordana Čomić, koja je predsedavala ovom sednicom, rekla da je Administrativni odbor primio izjave i gledao video snimak, navodno, na osnovu koga je zaključio šta se na toj sednici događalo. Ovde neko ne govori istinu. A ko? Očigledno da nećemo moći da utvrdimo mi ovde u Narodnoj skupštini, već neki drugi nadležni državni organ van ove skupštine, jer ćemo sigurno podneti krivične prijave protiv odgovornih lica za ovakvu situaciju kakva je nastupila u Narodnoj skupštini. A da funkcioniše pravosudni sistem, da Ustavni sud radi posao koji treba da radi, odavno bi raspravljao, na inicijativu SRS, o ustavnosti i zakonitosti ovih poslovničkih odredaba koje se tiču kažnjavanja narodnih poslanika. Dakle, SRS je podnela devet inicijativa Ustavnom sudu za ispitivanje ustavnosti i zakonitosti pojedinih odredaba zakona koji su doneti u ovoj skupštini. Dve inicijative se odnose na poslovničke odredbe. Nažalost, Ustavni sud ne funkcioniše, kao i mnoge druge institucije u ovoj državi, ali ovde sam izašla pre svega da vam pokažem koliko smo nemoćni, ukoliko Administrativni odbor ne radi svoj posao u skladu sa Poslovnikom, a predsednik Narodne skupštine neće da učini ništa da se postara o tome... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) ... da se poštuje Poslovnik od strane onih organa koje je ova skupština izabrala.
Odluka o izrečenoj meri je doneta. Postoji nadležnost odbora i, prema članu 41 (a to su opšte odredbe o odborima), za razmatranje i pretresanje pitanja iz nadležnosti Narodne skupštine su nadležni odbori, a i u skladu sa članom 69. u kome se kaže da odbor vrši i druge poslove određene aktima i zahtevima Narodne skupštine. Ukoliko niste zadovoljni, može Administrativni odbor ponovo da vam da odgovor. Dobro, Administrativni odbor će odgovoriti na ovo reklamiranje povrede Poslovnika. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. S obzirom da su amandman prihvatili predstavnik Vlade na sednici Narodne skupštine, kao i Odbor za pravosuđe i upravu, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović, Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko prijavljuje za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, poslanička grupa SPS je podnela amandman na član 5. predloženog zakona koji glasi: Član 5. menja se i glasi: Naslov iznad člana 81. menja se i glasi: "Početak rada apelacionih sudova, Upravnog suda i Trgovinskog suda". U članu 81. dodaje se stav 2. koji glasi: "Trgovinski sud u Novom Pazaru počinje da radi 1. juna 2003. godine". Ostali delovi predloženog člana ostaju na snazi. Ovo je jedna mala intervencija jer je neprimereno da u naslovu iznad ovog člana stoji - i Trgovinski sud u Novom Pazaru, već samo treba da stoji - Trgovinski sud; dodavanje novog stava u ovom članu gde se reguliše od kada će praktično da počne sa radom Trgovinski sud u Novom Pazaru je kvalitetnije rešenje, primerenije, i ne vidim nijedan razlog zbog koga ovakav predlog nije prihvaćen od strane predlagača, odnosno od strane Vlade ili nadležnog odbora, jer u suštini ne menja ništa već samo precizira odredbe onako kako mi smatramo da je potrebno. Ne znači da smo apsolutno u pravu, ali mislimo da bi Skupština mogla da prihvati ovaj amandman jer je precizniji i bolje definiše ono što je zakonodavac hteo da kaže. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović, Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova neće mnogo pomoći da se bolje radi u sudovima. Mi smo doneli zakone o sudovima koji još nisu stavljeni u funkciju. U Ustavu Republike Srbije u članu 120. se određuje rok za stupanje na snagu zakona i on iznosi osam dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku". To znači da treba voditi računa kada predlažemo zakone ne samo da ih predložimo radi reda, već da mogu i da funkcionišu u praksi. Predložili smo da se član 6. stav 1. briše. Rok za konstituisanje Apelacionog suda je bio 1. mart. Sada se predlaže da se to produži do januara 2004. godine. Mi socijalisti predlažemo da se što hitnije konstituišu apelacioni sudovi i da bez odlaganja počnu sa radom. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović, Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović, Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović, Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se neko prijavljuje za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Već sam govorio u načelnoj raspravi o ovom zakonu i o nelogičnosti da ovaj zakon stupa na snagu odmah po objavljivanju u "Službenom glasniku", jer su i inače rokovi već protekli. Znači, 1. mart je ostao za nama već 19 dana i ne vidimo nijedan razlog da se krši Ustav koji kaže da zakoni stupaju na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku". Ništa neće smetati da ostane ova odredba, tj. naš predlog, da zakon stupi na snagu osmog dana od dana objavljivanja, a ne kako je predviđeno predlogom - odmah po objavljivanju. Kao što sam već rekao u obrazloženju i u načelnoj raspravi, a i sada ponavljam - ne vidim nijedan razlog, pošto je rok već protekao i neće imati nikakve naknadne posledice za primenjivanje ovog zakona.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dragor Hiber. S obzirom da su amandman prihvatili predstavnik Vlade na sednici Narodne skupštine, kao i Odbor za pravosuđe i upravu, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima i pošto predstavnik predlagača nije prisutan i ne može da da završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su podneli narodni poslanici Dragor Hiber i zajedno Žarko Obradović, Slobodan Tomović, Dragan Todorović i Ljubiša Maravić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović, Slobodan Tomović, Dragan Todorović i Ljubiša Maravić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, suština predloženog teksta izmena i dopuna Zakona jeste u tome da se nadležnost Apelacionog suda, koji je nadležan da sudi u drugostepenim postupcima u predmetima krivičnih dela predviđenih ovim zakonom, odlaže zbog nekonstituisanja, omaškom, tačnije greškom i odgovornošću predstavnika izvršne vlasti, kao i predstavnika zakonodavne vlasti zbog isteka roka predviđenog za konstituisanje apelacionih sudova, čime se dovodi u opasnost primena i drugostepena zaštita onih ljudi koji su se našli na udaru zakona o suzbijanju organizovanog kriminala. To je za pravnu državu i za pravni sistem izuzetno loše, međutim rešenje ne treba tražiti u odlaganju roka za početak rada Apelacionog suda, već u što skorijem konstituisanju Apelacionog suda i davanju mogućnosti da se ljudi koji su se eventualno našli na udaru tih zakona imaju kome žaliti na prvostepene odluke. Zbog toga naš amandman predlaže brisanje ovog člana. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović, Slobodan Tomović, Dragan Todorović i Ljubiša Maravić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragor Hiber. Pošto su predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, a predstavnik predlagača nije prisutan da da završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SUDIJAMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Đorđe Mamula, Petar Cvetković i Slobodan Adžić i narodni poslanik Predrag Stojanović. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto smo obavili zajednički načelni pretres u okviru koga je razmatran i ovaj predlog zakona, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković i Slobodan Adžić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković.
Amandman Demokratske stranke Srbije na član 5. glasi da se član 5. Predloga zakona briše. Podsetiću, u predlogu Vlade stoji da se u članu 52. stav 2. posle reči "Vrhovnog suda Srbije" dodaju reči "i nadležni odbor Narodne skupštine", da se posle stava 2. dodaje stav 3. koji glasi: "Predsednik Vrhovnog suda Srbije najkasnije 30 dana pre dana navršenja radnog veka sudije obaveštava o tome nadležni odbor Narodne skupštine". Predlogom zakona obavezuje se predsednik suda da o navršenju radnog veka sudije najkasnije do 1. oktobra obavesti nadležni odbor Narodne skupštine, a predsednik Vrhovnog suda Srbije da najkasnije 30 dana pre dana navršenja radnog veka sudije obaveštava o tome nadležni odbor Skupštine. Postojanje razloga za prestanak sudijske dužnosti, gde ulazi i navršenje radnog veka, utvrđuje Vrhovni sud Srbije i o tome obaveštava Narodnu skupštinu. Podvlačim da po članu 101. stav 4. Ustava Srbije postojanje razloga za prestanak sudijske dužnosti, gde ulazi i navršenje radnog veka, utvrđuje Vrhovni sud Srbije i o tome obaveštava Narodnu skupštinu. Narodna skupština ne može da odlučuje o prestanku dužnosti sudije zbog navršenja radnog veka dok o tome ne primi obaveštenje Vrhovnog suda Srbije. Sve do prijema obaveštenja od Vrhovnog suda Srbije nijedna odredba Ustava Srbije ne dopušta Narodnoj skupštini da učestvuje u postupku utvrđivanja razloga za prestanak dužnosti sudije, već je taj postupak u nadležnosti sudske vlasti. Predloženom odredbom, bez ikakvog ustavnog uporišta, stvara se obaveza predsednika sudova i predsednika Vrhovnog suda Srbije da obaveštavaju skupštinski Odbor za pravosuđe i upravu kada sudija navršava radni vek i tako uspostavljaju nadzorna ovlašćenja Narodne skupštine nad radom sudova. Nadzorna ovlašćenja Skupštine nad radom sudova protivna su sistemu podele vlasti, a to je predviđeno u članu 9. Ustava Srbije. Dakle, rešenje koje je dato Predlogom izmena i dopuna zakona o sudijama je u suprotnosti sa članom 101. stav 4. Ustava Srbije, stoga se predlaže brisanje člana 5. Hvala vam.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković i Slobodan Adžić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slobodan Adžić.
Članom 56. osnovnog zakona reguliše se navršenje radnog veka i razlozi za razrešenje koje utvrđuje Veliko personalno veće. U izmenama se predviđa - ako u roku od 30 dana od dana pokretanja postupka Veliko personalno veće ne donese odluku o utvrđivanju razloga za razrešenje, odluku će doneti Opšta sednica u narednom roku od 30 dana, a članovima Velikog personalnog veća prestaje mandat. Smatramo da je mnogo bolje da se ovaj amandman drugačije uredi, tako što će Veliko personalno veće biti dužno da u roku od 30 dana od dana pokretanja postupka donese odluku da li postoje razlozi za razrešenje. Smatramo da je ovo racionalnije i da bi ovo rešenje bilo bolje. Hvala vam.
Da li se još neko prijvaljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković i Slobodan Adžić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković.
Predlog DSS-a glasi da se briše član 7. Predloga zakona. Narodna skupština na predlog nadležnog odbora Narodne skupštine ovlašćuje se da konstatuje prestanak dužnosti sudije zbog navršenja radnog veka. Ako Veliko personalno veće ili predsednik Vrhovnog suda Srbije blagovremeno ne obavesti Narodnu skupštinu o tome da postoje razlozi za prestanak sudijske dužnosti zbog navršenja radnog veka, Narodna skupština ne može utvrditi prestanak sudijske dužnosti bez prethodnog akta Vrhovnog suda Srbije. Ustavna norma štiti podelu vlasti i samostalnost i nezavisnost sudova, tako što propisuje da sudiji može prestati dužnost samo pošto postojanje razloga za prestanak dužnosti, time i navršenje radnog veka utvrdi sudska vlast sama. Prvo sledi akt Vrhovnog suda Srbije, pa tek posle akt Narodne skupštine. Niko, pa ni skupštinski Odbor za pravosuđe i upravu, ne može doneti nikakvu odluku pre nego što Vrhovni sud Srbije ne donese odluku o tome da je sudija navršio radni vek i o sadržini te odluke ne obavesti Narodnu skupštinu. To se zakonom ne može promeniti, a da se ne povredi Ustav Srbije, član 101. stav 4. Pored toga, predložena odredba sadrži omašku utoliko što su iz nje izostavljena pravila koja su sadržana u članu 63. stav 2. i 3. Zakona o sudijama, prema kojima je na odluku o prestanku dužnosti sudije dopuštena žalba Ustavnom sudu u roku od 15 dana od objavljivanja odluke u "Službenom glasniku Republike Srbije". Ustavni sud shodno primenjuje pravila o odlučivanju u izbornim sporovima, član 63. stav 3. Zakona o sudijama. Omaška je utoliko teža što to pravo po važećem Zakonu o javnim tužilaštvima imaju javni tužioci, zamenici javnih tužilaca, a na odluku o razrešenju dopuštena je žalba Ustavnom sudu u roku od 15 dana od objavljivanja odluke u "Službenom glasniku Republike Srbije", što je regulisano članom 78. stav 2. Zakona o javnom tužilaštvu. Posledice omaške mogle bi biti da sudije dođu u nejednak pravni položaj u odnosu na javne tužioce i zamenike javnih tužilaca i to u jednom veoma bitnom pitanju, a to je pravo na žalbu Ustavnom sudu. Nema nikakvih razloga da bude različit položaj sudija u odnosu na položaj javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Hvala vam.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
U još uvek važećem Ustavu Republike Srbije definisan je način kako prestaje sudijska funkcija. Član zakona koji ste vi predložili je suprotan Ustavu. Gospodin Cvetković je predložio ovim amandmanom, da se ovaj član briše. Ovo je odredba koja će sigurno biti poništena od strane Ustavnog suda Srbije, jer član 101. stav 4. Ustava Srbije kaže da sudiji može da prestane sudijska funkcija samo na osnovu akta, odnosno predloga Vrhovnog suda Srbije; to je vezana stvar i ne može se mimo toga, ne može se raditi ovo što ćete vi danas verovatno da uradite pod sledećom tačkom dnevnog reda - razrešenje sudijskih funkcija, što ćete da nanesete veliku bruku i štetu ovoj državi, što ćete učiniti protivustavnu stvar; ali očigledno to vas ne zanima, jer svi pričate. Vas ni Ustav niti bilo šta ne zanima, niti obavezuje, sem političke volje i zloupotrebe vanrednog stanja. Ovo što mi sada govorimo, pošto građani ne mogu da čuju, ostaće ovde zabeleženo. Iskreno verujem da će oni koji će se naći pogođeni ovim upravo svi koji smatraju da Ustav, ma kako loš, mora da se poštuje, učiniti sve da se vaše takve odluke ponište i da se dejstva protivustavnih odluka otklone. Naš amandman je samo u skladu sa Ustavom i mislim da ga treba podržati i konačno ovu skupštinu vratiti u ustavne tokove.
Više nema prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 9. amandman, sa ispravkama, podneo je narodni poslanik Predrag Stojanović. Predstavnik Vlade i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, sa ispravkama. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković i Slobodan Adžić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slobodan Adžić.
Amandman na član 10. Zakona o izmenama Zakona o sudijama glasi - reči "apelacionih sudova" zamenjuju se rečima "Apelacionog suda". Amandman je posledica amandmana na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, kojim se predlaže jedinstven apelacioni sud za teritoriju Srbije.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, a predstavnik predlagača nije prisutan da da završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZA IZBOR, IMENOVANjE, RAZREŠENjE I PRESTANAK FUNKCIJE NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA Za ovu tačku dnevnog reda primili ste sledeće predloge odluka: -Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova, sa ispravkom od 19. marta 2003. godine, koje je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, -Predlog odluke o prestanku dužnosti nosiocima javnotužilačke funkcije, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, -Predlog odluke o razrešenju dužnosti okružnog javnog tužioca u Prokuplju, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, -Predlog odluke o izboru javnog tužioca, koji je podneo Visoki savet pravosuđa. Podsećam vas da, prema članu 156. stav 3, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova i da se ono raspoređuje srazmerno broju poslanika koji ta poslanička grupa ima. Molim predstavnike poslaničkih grupa da predaju liste sa narodnim poslanicima koji se prijavljuju za reč. Saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o predlozima odluka. Da li predstavnici predlagača žele reč? Prof. dr Dragor Hiber, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu.
Dame i gospodo, pred nama je, s jedne strane, jedan broj predloga za razrešenje pravosudnih funkcija, pre svega tužilačkih funkcija, koje je utvrdio i Narodnoj skupštini uputio Visoki savet pravosuđa i koje je, shodno proceduri, dalje prosledio Odbor za pravosuđe. Pravna i činjenična pitanja koja se odnose na ova razrešenja su utvrđena u odgovarajućoj proceduri. Ja bih, u odnosu na ove predloge, mogao da dodam samo jednu činjenicu. Jedan od nosilaca pravosudnih funkcija čije je razrešenje predloženo je naknadno, i van procedure pred Visokim savetom pravosuđa, uputio pritužbu Narodnoj skupštini Republike Srbije. Odbor za pravosuđe je našao da Narodna skupština ne može da razmatra tu pritužbu, jer se radi o pitanjima za koja je nadležan Visoki savet pravosuđa. Vanovoga, Odbor za pravosuđe je Narodnoj skupštini predložio, na osnovu predloga Ministarstva pravde, da usvoji odluku o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova, koji su ispunili uslove za penziju. Članom 101. stav 2. Ustava Republike Srbije je predviđeno da sudiji prestaje sudijska funkcija kad ispuni uslove za starosnu penziju utvrđene zakonom. Ovaj princip je u vidu imperativnih normi prenet i potvrđen u Zakonu o sudijama. Član 51. Zakona o sudijama kaže: "Sudiji prestaje sudijska dužnost kad navrši radni vek", a član 52. to precizira i kaže: "Sudiji prestaje radni vek kad navrši 65 godina života ili 40 godina staža osiguranja". Član 53. Zakona o sudijama je predvideo da radni vek sudija ne može biti ni pod kojim uslovom produžen. Ustav i zakon su jasni. Sudija koji je navrši potrebne uslove za penziju mora da prestane da vrši sudijsku dužnost, bez izuzetka. Među sudijama u Republici Srbiji, prema ličnim listovima koji se vode u Ministarstvu pravde, trenutno 35 sudija obavlja sudijsku dužnost i nije pokrenut postupak za prestanak te dužnosti i pored toga što su morali biti predmet prestanak sudijske dužnosti zbog navršenja radnog veka. Zakon o sudijama, na osnovu člana 101. stav 4. Ustava Republike Srbije, predviđa posebnu proceduru u kojoj se sprovodi postupak za prestanak sudijske dužnosti zbog ispunjenja uslova za penziju. Predviđeno je da predsednik nadležnog ili predsednik Vrhovnog suda upute odgovarajući predlog Velikom personalnom veću, a da ono konstatuje da je određeni sudija ispunio zakonom propisane uslove. Gotovo godinu dana ova procedura nije sprovođena, jer, po mišljenju kolegijuma Vrhovnog suda, ovu proceduru nije trebalo sprovoditi. Vrhovni sud Srbije je smatrao da odredba zakona, koja je, ponavljam, imperativna i koja ne dozvoljava izuzetke, nije dobra, pa je zbog toga u dva maha, amandmanima upućenim ovoj Narodnoj skupštini, predložio da se ova odredba izmeni i da se dozvoli produženje radnog veka određenim sudijama. Ova Narodna skupština je oba puta ove amandmane odbila. Pokrenut je, u sklopu ovog koncepta i ove ideje da sudija može ostati sudija - mada su ispunjeni Ustavom i zakonom predviđeni imperativni uslovi da mu prestane sudijska funkcija - postupak pred Ustavnim sudom Srbije. Tvrdilo se da je ovo rešenje neustavno. Upravo koincidencijom je juče Ustavni sud Srbije našao da je ta inicijativa neopravdana i da, saglasno Ustavu Republike Srbije, svakom sudiji kada napuni 65 godina života ili 40 godina staža osiguranja mora prestati sudijska funkcija. Nasuprot tome, predsednici pojedinih sudova su doneli odluke pozivajući se na nekadašnji Zakon o radnim odnosima, pa na Zakon o radnim odnosima radnika u državnoj upravi i na to da on to ne reguliše i odlučili da produže sudijama do kraja 2003. godine radni i sudijski vek. Postoji u pravu princip ledž specialis derogat generali. Postoji u pravu princip ledž posteriori derogat priori. Specijalni zakon derogira opšti, docniji zakon derogira prethodni zakon. Ovo produženje radnog veka nije zasnovano ni na jednoj zakonskoj odredbi nego na slobodnoj volji predsednika sudova. Predsednici sudova su zaključili i da se odgovarajući postupci ne mogu pokretati, jer je Veliko personalno veće prestalo da radi. Veliko personalno veće je obrazovano saglasno zakonu i poslovniku o Velikom personalnom veću koji je usvojio Vrhovni sud Srbije i po kome ga čini po troje sudija iz svakog od tri odeljenja, i to najstarije sudije. Podvlačim ovo - najstarije sudije, jer se radi upravo o sudijama koje po Ustavu i zakonu moraju da odu u penziju. Kada je osporena odredba Zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, o načinu formiranja personalnog veća, personalno veće je odlučilo da se samoukine. Ono je obrazovano po jednom zakonu, donet je drugi koji je predvideo drugačije obrazovanje. Ono se nije ukinulo zbog drugog zakona, nego zbog osporavanja tog drugog zakona, mada je moglo da nastavi da radi kada je obrazovano. Zbog toga Veliko personalno veće, ni predsednik Vrhovnog suda nisu uputili odgovarajući predlog i zbog toga u sudovima Republike Srbije radi 35 sudija koji su po sili Ustava i zakona morali da izgube sudijsku funkciju pre dve godine ili nešto kraće. U okviru upravno-sudskih nadzora ovo je konstatovalo Ministarstvo pravde i uputilo predlog Odboru za pravosuđe da predloži Narodnoj skupštini da neposredno primeni ustavnu i zakonsku odredbu o prestanku sudijske funkcije. Odbor za pravosuđe se našao pred dve zakonske i ustavne odredbe. Jedna je o tome da sudijsku funkciju ne može da vrši onaj kome je po Ustavu morala da prestane, a druga je procedura o prestanku sudijske funkcije. Zaista, radi se o dva važna i vredna principa. Nije lako odvagati u takvoj dilemi. Odbor za pravosuđe je zaključio da treba da prihvati predlog Ministarstva pravde iz jednog razloga. Nema pravne države, nema vladavine prava ukoliko sud odluči da ne primenjuje zakon na samog sebe. Ako sudije Vrhovnog suda u sastavu personalnog veća i kolegijuma Vrhovnog suda odluče da sebe izuzmu od ustavnih i zakonskih odredbi, smatrajući da to mogu, onda od vladavine prava ostaje malo i građani Srbije ne mogu očekivati da će zakon biti jednako primenjen na sve kada nije primenjen na one koji treba da ga primene. Nemo iudedž in rem suam je maksima koja je stara koliko i pravo. Na njoj se zasniva pravo. Niko ne može biti sudija u sopstvenoj stvari. Ne mogu sudije koje su morale da odu u penziju i treba da im prestane sudijska dužnost da odlučuju o sopstvenom ostanku na toj dužnosti. Zbog toga je Odbor za pravosuđe, imajući u vidu ustavna i zakonska ograničenja, odlučio da predloži Narodnoj skupštini i ostavi savesti poslanika da odluče da neposredno primene Ustav i zakon. Moram da odgovorim na jedno pitanje koje se postavlja - zašto baš sada. Ovo je predmet prepiske i polemike između Vrhovnog suda i odgovarajućih organa već duže vreme. Upravo je kolegijum Vrhovnog suda, ponavljam, upravo sudije koje su predmet prestanka sudijske funkcije, zauzimao pravne stavove da ne treba da primeni odredbe koje su nesumnjive i koje kažu da svako ko napuni 65 godina mora napustiti sudijsku funkciju. Upravo sada, ako smo odlučili da se borimo za vladavinu prava, moramo da se izborimo i za vladavinu prava u sudstvu. Ne radi se, međutim, ni o lustraciji, ni o kazni, pa ni o sumnji u ove sudije. Najveći broj ovih sudija je časno ispunio svoj sudijski radni vek i neki od njih spadaju u sam vrh srpskog pravosuđa, spadali su i spadaju i danas. Za neke od njih slobodno se može reći da bi bilo dragoceno da mogu da ostanu na sudijskoj funkciji, ali zakon mora biti jednak za sve, pa i za njih. Prema tome, gospodo i dame narodni poslanici, mi predlažemo Narodnoj skupštini da donese odluku o prestanku sudijske funkcije, istovremeno zahvaljujući se časnim sudijama na onome što su radili i uradili za 65 godina života i 40 godina radnog staža.
Zahvaljujem predstavniku predlagača gospodinu Dragoru Hiberu. Za reč se prijavio narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Jadna je država u kojoj se aplaudira bezakonju i kršenju Ustava. Kod profesora Hibera sam položio ispit i on me naučio mnogim stvarima. Baš zato ću se danas držati onoga što me on učio, a ne onoga što danas za ovom govornicom govori. Držaću se procedure, formalnosti, Ustava i zakona. Neću posegnuti za političkim sredstvima da bih suspendovao zakon i da bih sprovodio svoju političku volju. Biti moralan i častan znači držati se procedure i zakona i onda kada vam to ne ide u prilog, a ne poštovati Ustav i zakon samo kada vam to ide u prilog. To je pravna država, to je procedura i to je demokratija. Moramo danas da postavimo pitanje da li su sudije krive za narko-dilere po školama, za kamione ubice na drumovima i za sve ostalo što se dešava u ovoj državi? Da li su sudije krive za stanje svesti u ovoj državi, za narušen sistem vrednosti i za političko podjarmljivanje sudstva poslednjih 50 godina, što se nastavilo i što će se, po svemu sudeći, nastaviti? Da li su sudije krive ili su možda krivi političari kojima nije trebalo profesionalno, samostalno i odgovorno sudstvo, nego batina, kako bi se obračunavali sa svojim političkim neistomišljenicima. Da li su im potrebne sudije koje su svojevremeno gonile disidente, optuživale reakciju, nacionalizovale, i sve ostalo. Takve sudije su bile nekada potrebne, takve sudije su i sada potrebne da bi se koristile za političke obračune, a ne za sprovođenje Ustava i zakona. Demokratska stranka Srbije je duboko ubeđena u nezavisno, samostalno i pre svega odgovorno sudstvo koje će odgovarati građanima, a ne političarima i koje će odgovarati državi, a ne nekome drugome ko je u ovom trenutku na vlasti. To sudstvo treba učiniti jakim, da se ne povija pred svakom političkom promenom. Nama trebaju institucije, a ne krpe od ljudi koje će suditi kako mi kažemo. Ne trebaju nam sudije koje će pod bilo čijim pritiskom prekrajati izbornu volju, hapsiti, optuživati, zabranjivati listove, i činiti sve ono čemu smo bili svedoci proteklih godina. DSS smatra da je ovaj predlog odluke protivustavan i da duboko zadire u načela nezavisnog i samostalnog sudstva. DSS je Predlogom zakona o sudijama predložila u članu 53. stav 1. da sudije ne mogu produžavati radni vek kada napune 65 godina, i mi stojimo iza toga. Ali, ono iza čega još stojimo jesu stečena prava; ako je Odbor za pravosuđe i upravu novembra 2001. godine upoznat da je jednom broju sudija, u skladu sa tada postojećim zakonima, produžen radni vek za dve godine, na 67 godina, i to sudiji Miloševiću, Dedijeru, Ivoševiću i gospođi Gajinov, da li mi sada možemo (ako je u jednom trenutku u skladu sa zakonom i Ustavom nekom produžen radni vek) da zadiremo u ta stečena prava; da li to možemo da radimo bez prethodnog mišljenja, kako je definisano članom 101. Ustava Srbije, i bez zahteva Vrhovnog suda Srbije, da li to može da se radi? Očigledno je da može i da nekoga nezanima ni Ustav, ni zakon, ni stečena prava, niti bilo šta drugo, što bi u svakoj demokratskoj, pravnoj, evropskoj, pa evo i u državi koja je danas, ja verujem na našu sreću, primljena u Savet Evrope, bilo garantovano? Da li u državama, pogledajte malo, koje su članice Saveta Evrope, može da se zadire u stečena prava - ne može. Zašto je dobro što smo mi postali članica Saveta Evrope, jer je to naše istrajavanje u demokratskoj borbi, mada, ako smo primljeni u Savet Evrope, ne znači da smo demokratska država, jer je Albanijaza vreme nemira primljena u Savet Evrope. Ali, svakako je to dobar podsticaj ka izgradnji demokratije i pravne države. Dobro je još iz jednog razloga, što u zemljama članicama Saveta Evrope vanredno stanje kontroliše Savet Evrope i kontroliše da li je sve u skladu sa normama Saveta Evrope. Mi očekujemo i da Savet Evrope proceni da li je ovo što vi radite u skladu sa načelima koja postoje u demokratskim državama, koje su članice Saveta Evrope. Sudija Ivošević, sadašnji zamenik predsednika Vrhovnog suda Srbije, otvoreno se, sa nizom drugih sudija, suprotstavio despotizmu Slobodana Miloševića i osnivač je Društva sudija Srbije, i to u onom vremenu kada smo se svi mi borili za demokratiju; to je tada bio značajan podsticaj, da su se sudije, kao jedna veoma važna grupa u životu jedne države, pobunile i rekle - mi hoćemo slobodno i nezavisno sudstvo. Tada su Balša Govedarica i kompanija, na isti način kao što se sada radi, bez stava Vrhovnog suda Srbije, gospodina Ivoševića odstranili iz Vrhovnog suda Srbije. Setite se da smo mi poništili, takve odluke, 2001. godine i da smo vratili gospodina Ivoševića i gospodina Vučetića, upravo kao žrtve Miloševićeve vlasti. Sada imamo isto - Odbor za pravosuđe i upravu, na inicijativu ministra pravde, predlaže smenu tih sudija. Većina u ovoj skupštini verovatno će bez ikakvog zazora prihvatiti metode Slobodana Miloševića i tadašnje skupštine i učiniti isto što je radio i Milošević, razrešiti te sudije dužnosti. Leposava Karamarković, kao predsednik Vrhovnog suda Srbije, predložila je i obavestila Skupštinu još pre više od godinu dana da je njima produžila radni vek za dve godine. Kako to da tada ta odluka nije bila protivustavna i nije bila predmet rasprave, ako se zna da je ona u ovu skupštinu došla? Reći će neko - naći će se neko obrazloženje, naći će se nategnuto ekstenzivno tumačenje, kako bi se pokrilo ovo što se sada radi, suprotno Ustavu i zakonu. Pokrićete vi sve, kao što ste pokrivali i druge stvari, ali to vas neće razlikovati od vaših prethodnika, koji su isto tako obesno sedeli u tim klupama i dizali ruku kako bi diktirali političku volju sudijama, i neće vas to ekstenzivno tumačenje amnestirati od vaše odgovornosti i krivice što ćete naše sudstvo, koje je u povoju, u izgradnji (a mi moramo da krenemo sa izgradnjom nezavisnog, samostalnog i odgovornog sudstva), dovestina meru na kojoj je ono bilo 5. oktobra i januara 2001. godine, kada smo mi seli u ove poslaničke klupe. Da lije sudstvo to kome mora da se pomaže u rešavanjuproblema, ili je sudstvo to kome mora da se pomogne tako što mu zakonodavna ili izvršna vlast neće pomagati da rešava svoje probleme? Šta mislite kome najviše smeta teza da je sudstvo korumpirano, da tamo sede neodgovorni ljudi; koga više ta teza opterećuje nego same sudije, najveći broj sudija, koji su pošteni ljudi, koji časno rade svoj posao, koji za nevelike plate optužuju i osuđuju ljude na 20 i više godina zatvora. Mislite da je lako doneti takvu odluku i da je lako nekoga optužiti,oterati u zatvor na 40 godina, kako je predviđeno sada? Nije lakoi njima je sigurno najteže da na sve njih pada ljaga da su korumpirani, da su povezani sa organizovanim kriminalom, da rade protiv države. Treba pustiti upravo samo sudstvo da se izbori sa onima koji sve njih kaljaju. Oni bi to uradili da nema onih iz izvršne i zakonodavne vlasti koji teiste sudije štite, da nema onih koji zovu telefonom i kažu - pusti ovoga, pusti onoga na slobodu, da nema advokatskog lobija koji je doneo Zakon o krivičnom postupku, suprotan evropskim standardima, koji je daleko više otišao od evropskih standarda i na koji je DSS podnela 16 amandmana, gde se ne ostavlja policiji pravo na policijski pritvor, gde se pritvor smanjuje. Da li je to mogućnost da sudstvo može da funkcioniše, da li se tako pomaže izgradnji odgovornog, samostalnog sudstva - ne, dame i gospodo, ovo što mi danas radimo, ovo je sve samo to nije. Ali, da vidimo kako je funkcionisalo Veliko personalno veće. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, prošlo je pet minuta, da li nastavljate?) Da, koristiću i drugih deset minuta. Da vidimo kako je funkcionisalo Veliko personalno veće. Promenama pravosudnih zakona, jula prošle godine, promenjen je i način izbora Velikog personalnog veća. Ova poslanička većina je odlučila da Skupština bira Veliko personalno veće. Od 25. septembra do 13. februara način izbora Velikog personalnog veća bio je stavljen van snage, i to je učinio Ustavni sud Srbije. Da li se onda može izneti primedba na rad Velikog personalnog veća? Reći će neko - to je taj sastav, nije taj sastav, čuli smo ta obrazloženja. Da li se odredbe zakona koje su stavljene van snage, koje je Ustavni sud preispitivao, razmatrao, mogu upotrebljavati i ko je onda odgovoran za to što je ova skupština protivustavno promenila zakon, da li su odgovorne sudije ili su odgovorni poslanici? Pa, ne sede sudije u ovoj skupštini i pritiskaju tastere, nego sede poslanici koji u najvećem broju slučajeva nisu ni upoznati sa onim o čemu glasaju. I to je ta odgovorna vlast, koja se brine o izgradnji samostalnog, nezavisnog i odgovornog sudstva. Poslanici DSS će na kraju glasati protiv razrešenja ovih sudija, zato što nema odgovarajućeg akta Vrhovnog suda Srbije i nema odgovarajuće procedure koja mora da se poštuje da bi jedan sudija bio razrešen. Ne mogu se vršiti političke čistke, kršiti zakoni, kršiti stečena prava. To se u ovoj skupštini, nažalost, ne bi smelo raditi, ali će očigledno biti urađeno. DSS neće podržati Predlog odluke Odbora za pravosuđe i upravu. Nažalost, ja iskreno verujem da u ovoj sali ima više grobara pravosuđa, nego onih koji žele da to pravosuđe bude izgrađeno kao slobodno, nezavisno i odgovorno. Očekujem, i vi treba da očekujete, kada DSS dođe u priliku nakon sledećih izbora, da ćemo doneti zakone, pomoći izgradnji samostalnog, odgovornog i slobodnog pravosuđa, koje će omogućiti da sudije ne budu produžena ruka raznih poslanika, ministara, poslaničke većine, već da rade po Ustavu i zakonu, onako kako se to još i u Dušanovoj Srbiji znalo, a kako se ne zna u Srbiji koja je ušla u DžDžI vek i postaje član Saveta Evrope. Dame i gospodo grobari pravosuđa, na čast vam bilo.
Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo, trudiću se da ne ponavljam ono što je mnogo puta ovde već rečeno. Reći ću samo nekoliko napomena. Na sednici Odbora za pravosuđe dostavljen je predlog ministra Vladana Batića i Ministarstva pravde Odboru za pravosuđe i upravu, sa spiskom sudija kojima je sudijska funkcija prestala po sili zakona zbog navršetka radnog veka u skladu sa članom 52. Zakona o sudijama, kojim je određeno da sudiji prestaje radni vek kada navrši 65 godina života, ili 40 godina radnog staža ili 40 godina staža osiguranja. Takođe, napominje se da su uslovi za prestanak sudijske funkcije određeni članom 101. Ustava Republike Srbije. Podsećanja radi, te iste sudije, dakle sudije Vrhovnog suda, 2001. godine, DOS-ova, vaša vlast je vratila i omogućila im produžetak radnog veka. Iz kojih razloga? Zaista ne znam. Principijelni stav, SPS-a jeste da ne bi trebalo dolaziti do prekoračenja kod bilo koje kategorije zaposlenih u pogledu uslova za odlazak u penziju, bilo da se radi o godinama života ili o godinama osiguranja. Međutim, vi ste ti koji ste svojom odlukom, odlukom većine, da ne kažem terorom većine, dali mogućnost da se izvesnom broju sudija, među kojima se nalaze sudije Ivošević, mislim Ranković, Dedijer, produži radni vek. To je učinjeno 2001. godine. Oni su ostali sudije Vrhovnog suda, tačnije postavljeni su na to mesto, da bi Zakon o sudijama i set pravosudnih zakona bio promenjen jula 2002. godine. Neko će reći, tada kada su postavljeni za sudije ili kada im je produžen radni vek nije postojao taj zakon. U redu, ali zakone ste donosili naknadno vi. Zašto niste malo gledali unapred, zašto ste produžili ili dali mogućnost tim ljudima da ponovo budu sudije, da biste ih kasnije, nakon dve godine, na vrlo brz i neprimeren način, doveli u položaj da praktično oni sami kažu da se osećaju smenjenim. Opet kažem, u pitanju je ista vlast, u pitanju su iste sudije, ali u pitanju su dva aršina. Da li je u međuvremenu došlo do nečega što je dovelo u nesklad grupu sudija kojima ste produžili radni vek i vas kao predstavnike vlasti, koji ste bili 2001. godine za to, a danas ste protiv toga. Odgovor je lak, i ne treba ga previše tražiti. Suština je u tome da je politička volja većine u ovom parlamentu odlučujuća, a vaša volja po ovim pitanjima u međuvremenu se promenila. Zašto? Odgovor će najbolje dati vreme, jer je vreme najbolji sudija, uvek bilo i uvek će biti. Zbog toga ne mogu da ne pomenem činjenicu da je ovo još jedan od primera gaženja nezavisnosti pravosuđa i stvaranja nesigurnosti u pogledu položaja nosilaca pravosudnih funkcija. Činjenica je da je set zakona donet jula 2002. godine bio rešenjem obustavljen od izvršenja (i to je objavljeno u "Službenom glasniku" 25. septembra), dakle, rešenjem Ustavnog suda Republike Srbije. A taj isti Ustavni sud Republike Srbije kasnije je doneo odluku da se utvrđuje da odredbe člana 7, člana 10. stav 2. i 3, člana 13, člana 15. stav 3. i članova 16, 18, i 19. nisu u saglasnosti sa Ustavom. Gde ćete veće potvrde, poslaničkoj većini u ovom parlamentu nije stalo, ni prilikom donošenja zakona, ni prilikom donošenja izmena zakona, a očigledno ni danas, do zaštite nezavisnog položaja sudija, do utemeljenja osnova na kojima će počivati pravosudni sistem. U obrazloženju Ustavnog suda dalje se kaže (izvinjavam se što ću malo oduzeti vremena, verovatno svi želite brzo da napustite salu, ali budite strpljivi) da je Ustavni sud na sednici od 3. oktobra 2002. godine doneo odluku da se predlozi za ocenu ustavnosti dostave Narodnoj skupštini Srbije na odgovor. Narodna skupština Republike Srbije nije na traženje Ustavnog suda u postavljenom roku od 45 dana dostavila odgovor. Postupak je, saglasno članu 16. stav 3. Zakona o postupku pred Ustavnim sudom, i pravno dejstvo njegovih odluka, nastavljen i bez odgovora Narodne skupštine Republike Srbije. Gospodo, kada ste znali da je veliki broj zakona o izmenama i dopunama zakona o pravosuđu, ili Zakon o sudijama, Zakon o javnom tužilaštvu, konkretno Zakon o sudijama, neustavan, zašto se blagovremeno nije pristupilo procesu usklađivanja seta pravosudnih zakona sa odredbama Ustava, da bi se upravo na taj način predupredilo ovo što nam se danas dešava. Danas raspravljamo, a ko zna koliko ćemo puta još posle ovog raspravljati o takvim situacijama, o nečemu što ne bi trebalo da bude predmet naše pažnje. A da ne kažem da gubimo vreme, jer zaista to je preteška reč za jednu oblast koja je od najvećeg značaja po svaku državu. Kako bi stvar bila još teža, u materijalu koji smo ovde videli proceduralno se vrši dosta propusta, daju se ingerencije Odboru za pravosuđe i upravu po odredbama koje su većinom mišljenja pravnih stručnjaka osporene, a nisam čuo da je Ustavni sud doneo odluku da su u skladu sa Ustavom te odredbe koje se odnose na nadležnost Odbora za pravosuđe. Izražavam uverenje da je tačno ono što je profesor Hiber sa ove govornice rekao, ako sam ga dobro razumeo. Bez obzira na sve to u najmanju ruku je čudno što se ove lustracije, kako ih većina ljudi iz pravosuđa zove, odvijaju u doba kada je u našoj zemlji proglašeno vanredno stanje. A da nije, ovo bi bio dovoljan razlog da se svi zapitamo na koji način pravimo situaciju za stabilizovanje pravosudnog sistema. Da li će sve one reči koje su bile u negativnom smislu upućene pravosuđu u zadnjih 50-tak godina biti opravdane danas, kada posle tri godine vlasti DOS-a ili reformskih snaga imamo totalni haos u pravosuđu. Želeo bih da podsetim, ranije su izmene zakona o sudovima vršene vrlo retko. Ranije su sudije imale zakone, stabilnost, stalnost sudske funkcije, Ustavom zagarantovana prava. Danas se ne zna kada će poslanička većina - evo za godinu i po dana već treći put, za tri godine vaše vlasti takođe treći put - doći na ideju da treba stati za vrat sudijama, njihovoj samostalnosti, nezavisnosti i ko zna još čemu. Zbog toga, pozivam vas da zaista još jednom razmislite bolje o ovom predloženom materijalu, kako ne bismo došli u situaciju da se za mesec dana, dva meseca ili ko zna koliko ponovo na Ustavnom sudu obaraju odluke ovog parlamenta. To je sramota za bilo koji parlament, ali je najveća sramota za one ljude koji su glasali za ovakva zakonska rešenja. Zbog toga SPS neće dati podršku ovom predlogu.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop - Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada profesor Hiber izađe za ovu govornicu, bilo kao poslanik DOS-a bilo kao predsednik Odbora za pravosuđe, ja dobro otvorim uši ali dobro otvorim i oči gledajući papire koje imam u poslaničkim klupama, i treba mi mnogo vremena da rekonstruišem događaj i da vidim šta je profesor Hiber hteo da ispravi u postupku donošenja svih ovih zakona koje smo danas imali na dnevnom redu i po ovoj tački dnevnog reda koja je trenutno u razmatranju. Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova ukratko sam komentarisala u prepodnevnoj raspravi, želeći da ministru Batiću skrenem pažnju na to da smo već ukazivali pre dve godine na potrebu da se određene sudije Vrhovnog suda penzionišu, odnosno da ne ispunjavaju uslove da budu sudije. Tada je profesor Hiber shvatio da u obrazloženju ovog predloga akta nema razloga za retroaktivnost ovih odredbi odluke i onda smo u popodnevnom delu zasedanja dobili jedan novi akt od Odbora za pravosuđe. U njemu ne piše koje je vreme ali je današnji datum, znači popodne; tu stoji da se daje ispravka omaškom načinjene greške od strane profesora Hibera, potenciram - predsednika Odbora za pravosuđe, kako su ove sudije ispunile uslove za prestanak sudijske funkcije navedenih datuma, sudijska dužnost im prestaje od dana stupanja na snagu ove odluke. I, sad, na stranu to što je predsednik Narodne skupštine morao ovaj predlog odluke da odbaci kao neuredan, da ostavi naknadni rok predlagaču da ga uredi u skladu sa Poslovnikom, hajde ona to nije uradila, ali šta ćemo, profesore Hiber, kada pored onoga što sam jutros rekla - da nekima prestaje sudijska dužnost u julu prošle godine, a oni su u međuvremenu donosili odluke, šta ćemo sa ovima kod kojih ovde piše - danom donošenja ove odluke, a vi tražite da se dopuni ovaj akt nekom novom podtačkom 2, i nekim drugim poglavljem, i da to stupi na snagu danom stupanja na snagu ove odluke. A, stupa na snagu osam dana nakon objavljivanja. Vi ste totalno zamešateljstvo ovde sada napravili i sada ovi ljudi kojima prestaje sudijska funkcija neće apsolutno znati kada im prestaje sudijska funkcija. Ne znam da li je još neko uočio ovo što se danas dešavalo, ali evo i da prihvatimo ovo što je gospodin Hiber nama danas dostavio u toku popodnevnog zasedanja, sve do broja 25 u predlogu ove odluke nekako i može da prođe, ali šta ćemo sa ovima od broja 25 pa nadalje gde piše"danom donošenja ove odluke",ja stvarno ne znam. Neko bi time morao da se pozabavi, a mi ovde kao da smo došli sa ulice, ali ako svi mi ovde nismo stručni za ovo, i ne moramo, hvala bogu, da budemo stručni, taj Odbor za pravosuđe mora da bude stručan i mora da bude stručna služba Narodne skupštine i da predsedniku Narodne skupštine sugeriše da u nekom aktu fali neko poglavlje ili da ne sadrži sve ono što u Poslovniku piše u članu 132 da neki akt treba da sadrži, da to na određen način i sprovede. Kada sam ovo primetila, verujte, vratila sam se na ove zakone koje smo imali danas pre podne u razmatranju, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala i neću raspravu o tome ali samo hoću da skrenem pažnju da je ovde profesor Hiber, kao poslanikDOS-a, pokušao da ispravi opet grešku Vlade. Ima mnogo neznanja kod Vlade. Vidite, kada su odlagali početak to jest stupanje na snagu ovog zakona o apelacionim sudovima i drugim specijalizovanim sudovima, pa rekli - 1. januara 2004. godine, Dragor Hiber je primetio da tu takođe nije nešto u redu pa je uložio amandman, naveo razloge za povratno dejstvo, ali razlozi za povratno dejstvo jednog člana rešeni amandmanom nisu u isto vreme i obrazloženje koje treba da sadrži taj predlog zakona a mora da ga sadrži ukoliko je povratno dejstvo u pitanju. Čak, svojim amandmanom gospodin Hiber ne obrazlaže povratno dejstvo. On daje amandman i kaže da, samo trenutak da pronađem, pošto je Zakonodavni odbor razmatrao i jedno i drugo i smatrao da je to moguće na član 2. Predloga zakona, u obrazloženju kaže Dragor Hiber da je primena tih odredaba odložena ali zakon nije stupio na snagu 1. marta 2003. godine pa se predloženim amandmanom u opštem interesu izbegavaju posledice neblagovremenog stupanja na snagu zakona o izmenama i dopunama zakona i onda dopunjava svoj amandman jer shvata da je time praktično uveo predlog zakona u retroaktivnost i daje obrazloženje, dopunu obrazloženja retroaktivnosti. Da li je moguće da i u Vladi niko o tome nije vodio računa - kako se pripremaju ti zakoni; kako se radi videli smo jutros kada je Administrativni odbor radio, i juče predsednik Skupštine, po pitanju sankcionisanja određenih poslanika i izbacivanja i onemogućavanja daljeg rada šefa poslaničkog kluba SRS. Izgleda da stvarno neko treba da uvede vanredno stanje u ovu skupštinu ili privremene mere. Ovde se više ne zna ni šta radi Vlada, ni šta rade odbori, ni šta radi predsednik Narodne skupštine, ni šta rade poslanici. Stvarno se nadam da ću uskoro saznati da će u Srbiji biti raspisani izbori, da će biti izabran predsednik Republike, da će biti izabran novi parlament koji će znati šta da radi.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforme Srbije.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, rasprava o ovoj tački dnevnog reda je verovatno jedna od najpromašenijih rasprava u zadnjih nekoliko meseci u ovoj parlamentu, pošto se sve vreme govori o sankcionisanju određenih sudija, o kažnjavanju i gušenju pravosuđa. Radi se o ustavnim ovlašćenjima koja imaju svi građani i zaštiti ustavnih ovlašćenja koja imaju svi građani, pa utoliko i sudije vrhovnih i drugih sudova. U članu 13. Ustava Republike Srbije se kaže da su građani jednaki u pravima i dužnostima, imaju jednaku zaštitu pred državnim i drugim organima, bez obzira na rasu, pol, rođenje, jezik, imovno stanje itd. U članu 22. - svako ima pravo na za sve jednaku zaštitu svojih prava u postupku pred sudom, drugim državnim ili bilo kojim organom ili organizacijom. U tom smislu ukoliko su nastupili ustavni ili zakonski razlozi za penziju nema osnova da se bilo kom građaninu Republike Srbije tako nešto toleriše. Ovde imam dopis gospođe Karamarković, gospodine Batiću, gde se kaže (dopis je od 1. 8. 2002. godine): "Poštovani gospodine Batiću, članovima Velikog personalnog veća izabranim na osnovu člana 37. Zakona o sudijama izmenom tog člana je prestala funkcija. Zato raniji čalnovi Velikog personalnog veća nisu u mogućnosti da odgovore na vaše traženje od 29. 7. 2002. godine". To naprosto nije tačno, ukoliko pogledate zakon, da se ništa tim zakonom ne ukida. Naravno da postoje prelazne i završne odredbe i naravno da je to telo samo sebe ukinulo. To telo je i te kako moglo dalje da funkcioniše. Ono što bih posebno istakao jeste, ako govorimo o kategoriji stečenih prava da bar razlikujemo privatnopravne od javnopravnih kategorija. Kategorija stečenih prava je dominantna, isključivo privatnopravna kategorija i ne postoji stečeno pravo u vršenju javne funkcije. Da postoji stečeno pravo u vršenju javne funkcije, onda bi gospodin Koštunica, pošto je biran na četiri godine, i dalje bio predsednik savezne države, onda bi prethodni parlament i dalje funkcionisao kao savezni parlament, odnosno parlament SRJ, jer je biran na četiri godine. Kategorija stečenih prava se nikada u toj oblasti uopšte ne može upotrebljavati. Jedino stečeno pravo u vršenju javne funkcije imamo u monarhiji, vladar u monarhijama ima stečeno pravo koje se stiče rođenjem i to stečeno pravo odnosi se na poziciju šefa države. Dakle, to je kategorija koja apsolutno u ovom slučaju ne može da se primeni. Molim vas da se vratimo na temu dnevnog reda, a tema dnevnog reda jeste primena Ustava i primena zakona koji se odnosi na trajanje radnog odnosa, Zakona o sudijama; te odredbe su eksplicitne, ne može niko, pa ni sudija da radi duže od 65 godina ili 40 godina radnog staža. U tom smislu nema govora o sankcionisanju i nema govora o tome da je ovo na bilo koji način odmazda prema pravosuđu. Hvala lepo.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, poslanička grupa SPS.
Samo kratko, znam da ovo što ću reći neće apsolutno dopreti do vas, već ćete doneti odluku kavu ćete doneti, ali želim da kažem i da spasem dušu svoju: sve ovo što ste, gospodine Pajtiću, pročitali važilo je 2001. godine, kada ste mogli da te ljude, koji su ispunjavali uslove za odlazak u penziju po navršenim godinama života i radnog staža, uputite u penziju. Zašto to niste onda, a radite to sada? Radi se o pravnom voluntarizmu i o teroru većine. To nikome nije donelo dobro, pa neće ni vama. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika... Replika, osnov za repliku? Izvolite.
Prozvan sam. Poštovani gospodine Todoroviću, ta odluka je bila gest prema ljudima koji su bili žrtve terora Slobodana Miloševića, a sada vidimo da je zbog nefunkcionisanja Velikog personalnog veća 35 sudija iz okružnih sudova, iz Vrhovnog suda, došlo u situaciju da su premašili te godine radnog staža. Ukoliko bismo prema ovih nekoliko sudija kojima je produžen taj radni staž izvršili pozitivnu diskriminaciju, to bi predstavljalo kršenje Ustava i u tom smislu vas molim da podržite ovaj predlog.
Pošto se od predsednika i ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa... da, po Poslovniku, reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS, drugo javljanje.
Izvinjavam se što se javljam ponovo za reč, ali u kritici Dragora Hibera i Odbora za pravosuđe sam zaboravila da se osvrnem na odluku o izboru javnog tužioca koja je danas na dnevnom redu i koja je praktično nastavak politike koja se vodi u pravosuđu, evo već treća godina. Znate, mi smo imali predloge da se na visoke pravosudne funkcije imenuju ljudi, a to je i ovaj novi zakon koji je donet 2001. godine omogućavao, bez ikakve prakse u pravosudnim organima; pa smo imali sudije izabrane koji su pre toga bili sekretari zemljoradničkih zadruga, ne znam ni ja, bavili se personalnom problematikom, nikada nisu bili u pravosuđu. To se pokazalo kao nešto što nije dobro i danas je ministar rekao da hoće mlade, obrazovane ljude, to sve stoji, ali ti mladi i obrazovani ljudi moraju da imaju neki staž i nešto od prakse u radu, u pravosudnim organima, pa i u tužilačkim organima. Ovde vidimo iz predloga ove odluke da su kandidati za okružnog javnog tužioca, u pitanju je šest ljudi: jedan je sudija opštinskog suda, jedan je vršilac dužnosti okružnog javnog tužioca u Kosovskoj Mitrovici, jedan zamenik okružnog javnog tužioca baš u Kraljevu, i advokati - dvojica iz Čačka, a jedan je iz Beograda. Predlaže se da se za okružnog javnog tužioca u Okružnom javnom tužilaštvu u Kraljevu izabere Velimir Golubović, advokat iz Kraljeva. Ja ništa ne znam o gospodinu Goluboviću iz Kraljeva, prijavljen je u Advokatskoj komori u Čačku, ali u obrazloženju koje je uobičajeno kaže se da su mišljenja pribavljena i od kolegijuma tužilaštva za koje se kandidati biraju. Ne znam uopšte kako je moguće da kolegijum tužilaštva zna nešto o ovom advokatu po pitanju njegove podobnosti da bude javni tužilac, koliko je on zaista sposoban za tu funkciju, a kaže se - polazeći od visokih radnih i stručnih zahteva i posebnodostojnosti za vršenje javnotužilačke funkcije, a u skladu sa ovlašćenjima iz člana 56. Zakona o javnom tužilaštvu, Visoki savet pravosuđa utvrdio je predlog odluke. Eto, to je način na koji se vodi kadrovska politika, između redova možete i sami da čitate, imate dovoljnopolitičkog iskustva. Sasvim je jasno ko su ti ljudi koji dolaze na određene funkcije i ne može niko da me ubedi da onoliki zamenici javnih tužilaca, onoliki stručni saradnici koji nikada ne mogu da dođu do tih zvanja, odnosno do zvanja sudija, nisu stručni, osposobljeniji za ovakve funkcije. Posle, kakvo vam je stanje, nemojte da se žalite nama, nije nam tu ministar da mu kažemo, neka nam se nikada više ne otvara, neka se nikada ne žali, mi nismo rame za plakanje i nemamo mnogo udela u ovome. Neka poslanička većina sprovodi politiku koju su Vlada, Ministarstvo pravde, Visoki savet pravosuđa i svi ostali pravosudni organi zamislili, a posledice ćemo trpeti svi mi i svi građani Srbije.
Prelazimo na raspravu u jedinstvenom pretresu po prijavama za reč. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Milorad Mirčić, a posle njega je narodni poslanik Dušan Budišin.
U ovom sazivu nisam bio do sada u prilici da vidim kako to profesor Hiber sa ove govornice ovako strasno ili ostrašćeno, pun nekog naboja, brani predlog Odbora za pravosuđe i upravu Narodne skupštine. Možda to i nije loše, samo je evidentno da je pogrešno vreme kada to radite, profesore; za razliku od mnogih nas koji smo u Skupštini, vi predmet predajete na Pravnom fakultet, predmet na kome se zasnivaju između ostalog i ovi akti. Razmislite, profesore, koliko će vam pomoći posle izvesnog vremena ova ostrašćenost, ovakva žestina, i to kada budete objašnjavali studentima da ste vi, kao njihov profesor, svesno kršeći Ustav donosili i predlagali nešto Narodnoj skupštini. To je nešto sa čim ćete se vi morati lično suočiti. Ono što je predmet rasprave ovde, to je da se pojedine sudije razreše dužnosti jer su ispunile uslove za penzionisanje, odnosno starosnu granicu i radni staž. Ništa to ne bi bilo sporno, ništa tu ne bi bilo suprotno zakonima da nisu neke sudije, mislim na ove koji su predloženi, pre nepunih godinu i nešto meseci dobili odluku za produženje radnog staža radi potrebe vršenja, i dalje, funkcija na kojima su bili, ali niko se tada nije tada bunio u ovoj skupštini. Ali, ostavimo to sada na stranu. Ako je ovo jedan od načina da se izvrši pritisak na pojedine sudije, onda je pogrešan način. Akoovakav bes i mržnja koju iskazuju novoimenovani predsednici poslaničkih grupa, koji, upirući prstom u pojedine poslaničke grupe, znače upozorenje pojedinim poslanicima kako ubuduće moramo da se ponašamo, jer ćemo biti, po njima, krivi i uzročnik onoga što se desilo, onda je to stanje koje nas sve opominje, upozorava. Gospodo, onda je to nešto čemu smo bili ranije svedoci. Nisu vama, gospodo, sudije krive, nisu sve sudije krive. Navodite ovde više puta primer Ibarske magistrale. Gospodo, kada ste pred ovu skupštinu izneli izveštaj Anketnog odbora za Ibarsku magistralu,iz prošlog saziva? Niste, gospodo. Taj izveštaj vam stoji u fiokama, uz obavezu da ga vi u ovom sazivu razmatrate. Valjda je u svemu ovome mogao da dođe na dnevni red. Da ste našli za shodno da uzmete taj izveštaj, možda bi predupredili, možda bi, na moju sreću, sprečili ovo što se sada desilo. U tom izveštaju imate mnoga imena o kojima vi sada pričate, obaveštavate javnost. Da ste se udostojili da ga pročitate, videli biste da su imenima i prezimenima svi ovi ljudi bili umešani i u pripremu atentata u Budvi i na Ibarskoj magistrali, samo što su neki tad bili i važili za poslovne partnere nekih u to vreme opozicionih lidera, pa kad su došli na vlast, onda su to stavili u stranu. U životu, a pogotovu u politici, važi ona narodna - sve se vraća, sve se plaća. Mogu da razumem emocije, mogu da razumem raspoloženje nekih kolega iz pojedinih poslaničkih grupa, ali ne mogu da razumem one političke i životne folirante koji sa tragično nastradalim čovekom ama baš ništa nemaju. Krenuli su sa njim 1999, 2000, 2001. a sad u to ime i uz neku svoju glumu žele da linčuju po Srbiji. Nemojte, gospodo, vodite računa šta radite. Može svaka tačka dnevnog reda da se završi jednom mirnom raspravom. Imate komotnu većinu. Vodite računa, ovo je vreme, i sami smo svedoci, kada se oni koji su osumnjičeni već unapred proglašavaju krivim. To vreme, takav način i takvi metodi vode u diktaturu. Apelujem na svoje mlade kolege koje su nedavno imenovane na svoje nove funkcije, da ipak iskoriste ono što je racionalno u politici, da njihova mladost i njihova volja za bavljenje politikom bude pozitivna energija koja će se prvenstveno prenositi na njihove kolege.
Reč ima narodni poslanik Dušan Budišin.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, biće mi potrebno vrlo malo vremena da objasnim ono što nama smeta u temi o kojoj se raspravlja. (Milka Marinković: Vama smeta dlaka.)
Molim narodne poslanike da ne dobacuju i da saslušamo govornika u miru.
U toku današnjeg dana je gospodin ministar ponovio nešto što je rekao i juče: "Biće u Srbiji pravde, pa makar svet propao". Doduše, ta sentenca glasi malo drugačije: "Neka se poštuje zakon, pa neka sve propadne". On je malo to parafrazirao. Ako je to tako, ako treba poštovati zakon, onda zaista nije jasno kako to bez prethodnog akta Vrhovnog suda Srbije, odnosno personalnog veća, može da nastupi prestanak sudijske dužnosti zbog navršenja radnog veka. Jednostavno, to je pravni razlog koji se mora uvažiti. Drugo, gospodin Pajtić, govoreći o ovoj temi, rekao je da stečena prava u vršenju javnih funkcija ne mogu da se tako tretiraju, odnosno da ih u vršenju javne funkcije nema. To se isto ne može prihvatiti zbog toga što je zakon donet, govorim o setu zakona DSS-a, kasnije, kada je odlukom Vrhovnog suda pojedinim sudijama Vrhovnog suda produžen mandat do navršenih 67 godina. Tada se to moglo i to onda nije stečeno pravo. Jednostavno, to je nešto što se mora poštovati, jer je doneto pre stupanja na snagu zakona kojim je to kasnije limitirano. Dakle, nije ovo nikakvo stečeno pravo u vršenju javne funkcije. To se moglo samo uraditi u slučaju da je zakon koji je donet imao retroaktivno dejstvo. To nije bio slučaj. Zbog toga DSS smatra da se na ovaj način, u stvari, poseže za metodama koje je imao Slobodan Milošević i koje su, zajedno sa svim ostalim što je pratilo dogodovštine u tom režimu, dovele do 5. oktobra i smene režima. Naime, vrlo je opasno na ovakav način smenjivati sudije, jer se time vrši pritisak izvršne vlasti na pravosudnu vlast i onda nastaje haos u državi. Još nešto treba reći. Govori se ovde o krivici zašto nije radilo Veliko personalno veće. Veliko personalno veće je nadležno da utvrdi postojanje navršenja radnog veka sudije i nije radilo od 25. septembra prošle godine do 13. februara ove godine (to je nekoliko meseci), upravo zato što je u ovoj skupštini prihvaćen amandman i bilo je predviđeno da članove personalnog veća bira Narodna skupština. Kasnije Ustavni sud, 25. septembra, suspenduje ovo i stavlja ga van snage 13. februara ove godine. Za to što Veliko personalno veće nije radilo kriva je DOS-ova većina u ovom parlamentu i, naravno, Odbor za pravosuđe. To nije krivica suda. Zbog toga DSS, čisto iz principijelnog razloga, ne može podržati ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kako reče ministar Batić, ovde se za govornicom pojavljuju neki pogonski pravnici. Odmah da se razjasnimo, ja nisam ni pogonski pravnik, uopšte nisam pravnik. Jednostavno sam pravdoljubiv čovek koji je osetio pravdu preko svojih leđa i na svojoj koži. Iz tih razloga sam želeo da ukažem na neke nelogičnosti i kršenje Ustava i zakona koji se tiču pravosudnih organa. Ova odluka o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova je u suprotnosti sa ostalim zakonima koji su vezani sa već donesenim ovde u parlamentu, kako je malopre moj prethodnik govorio, ja to ne bih ponavljao, zbog čega je Narodna skupština izbegavala da donese odluku o izboru personalnog veća. Međutim, govorio bih o nečem sasvim drugom. Ovde se radi o čistom vlastoljublju i o revanšizmu. Naime, ako pogledamo imena ovih sudija, možemo zaključiti da se donošenje ove odluke o prestanku sudijske dužnosti zaista vrši na jedan selektivan način. Rekao bih da je ovo upravou trenutku kada DOS-ovska većina gubi kontrolu. Dakle, izvršna vlast gubi kontrolu i želi da se upliće u sudske nadležnosti. Tako, na primer, Odluka o prestanku sudijske dužnosti u Okružnom sudu u Somboru, tačka 5) - Beljanski Petru, okružnom sudiji u Somboru, stupa na snagu 28. avgusta 2001. godine. Postavlja se pitanje kako je sudija, o kojem sam govorio, mogao da donosi odluke od 28. avgusta 2001. godine do dan-danas, jer je još uvek na dužnosti sudije Okružnog suda. Dakle, sve one odluke koje je doneo su vanustavne. Na taj način ne želim da optužujem ni sudiju Okružnog suda u Somboru, niti bilo kog sudiju, ali hteo bih da kažem da se ovim stvarima Ministarstvo pravde nije bavilo. Kako je sada Ministarstvo pravde moglo da interveniše, a nije to učinilo u vreme kada se Narodna skupština nije mogla sazvati i doneti odluku o konstituisanju, odnosno izboru Velikog personalnog veća. Tada je, ako ništa drugo, ako to Skupština nije mogla da učini, trebala da uvede vanredno stanje, jer je bio u pitanju veliki broj građana koji su nelegalno od nenadležnih organa bili sankcionisani, odnosno donesene određene sudske presude; jer, ovaj retroaktivni zakon upravo govori o tome da sudije koje su i dan-danas na svojim dužnostima nisu imale po zakonu koji je donesen u parlamentu mogućnost da donose bilo kakve odluke.
Narodni poslanik Bojan Pajtić je tražio repliku kao predsednik poslaničke grupe.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, čisto da ne bude zabune, slažem se sa uvažnim kolegom Budišinom. Ja nisam uveo kategoriju stečenih prava u diskusiju i nikada je ne bih uveo. Ona je, dakle, privatnopravna kategorija, dominantno stvarno pravna kategorija i nikada se ne može primeniti na oblast javnog prava zato što se kod javnih funkcija na te funkcije dolazi činom izbora, imenovanja, postavljenja ili eventualno u monarhijama rođenjem i nikako to ne može biti stečeno pravo. To može biti neko pravo koje može biti derogirano odlukom onoga koji je taj akt i doneo, a u ovom slučaju Narodne skupštine. Mislim da odlukom ove Narodne skupštine na taj način i postupamo.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, a posle njega narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo, malo je toga moguće dodati onome što su rekli poslanici Demokratske stranke Srbije, gospodin Dejan Mihajlov i gospodin Dušan Budišin. Ja bih dodao suštinu našeg protivljenja ovakvom protivpravnom, protivustavnom postupanju, u jednoj rečenici. Nisam daleko od istine ako tvrdim da je procedura srž demokratije, da upravo poštovanje procedure čini suštinu demokratskih odnosa i demokratičnosti jednog društva, mogućnosti ostvarenja prava, bilo pojedinačnih bilo opštih. Sa druge strane, postavljam pitanje ko je ovlašćen da ne poštuje proceduru koja je utvrđena zakonom, Ustavom ili nekim podzakonskim aktima. Da li je moguće ovlastiti nekoga, ili, još gore, ko može da sebi da za pravo da krši utvrđenu proceduru i samim tim zakon i Ustav? Pretpostavimo da je tačno ono što je u uvodnom izlaganju rekao gospodin Hiber - da je Vrhovni sud, odnosno Veliko personalno veće prekršilo Zakon o sudijama. Nema potrebe da ulazimo u to da li je to tako ili ne, ali pretpostavimo da je tako i konstatujmo da su Vrhovni sud i Veliko personalno veće prekršili Zakon o sudijama. Da li to onda opravdava ministra pravde i Ministarstvo pravde da postupaju suprotno Ustavu, suprotno proceduri utvrđenoj samim Ustavom? Da li to opravdava skupštinski Odbor za pravosuđe i upravu da postupa suprotno Ustavu i, manje od toga, suprotno Poslovniku ove skupštine? Da li će to i ko će moći opravdati ovu skupštinu da donese neku odluku, a u ovom konkretnom slučaju odluku o razrešenju, suprotno utvrđenoj proceduri. Gospodo, moramo se zamisliti nad time, jer u protekle dve godine mnogo je bilo kršenja zakona, Ustava i selektivne primene Ustava ili zakona. Gospodo, našim zalaganjem za zakonitost, za ustavnost, za poštovanje utvrđene procedure mi upravo branimo ovu prividnu, a kažem prividnu upravo zbog mandata i nategnute većine u ovom parlamentu, skupštinsku većinu. Mi ih branimo od njih samih, jer i oni sami će se složiti sa time da neće večito vladati. Nakon silaska sa vlasti mnogima od njih će se suditi zbog nepoštovanja procedure, zbog nepoštovanja zakona. Zbog toga našim zalaganjem za zakonitost, za poštovanje Ustava i zakona upravo branimo sadašnju skupštinsku većinu i sadašnju vlast. Branimo od njih samih, od njihovog protivpravnog postupanja. Razumem ja njihove izjave, odnosno navode da je prekršen Ustav time što je bilo koji sudija koji ima preko 65 godina u radnom odnosu. U redu je to, ali zašto zaboravljaju upravo tim Ustavom utvrđenu proceduru kako se dolazi do toga da sudija prestaje da bude sudija kada navrši 65 godina. Da li ih može opravdati ta odredba Ustava da ne poštuju proceduru. Podsećam ponovo na član 101. stav 4. Ustava Srbije gde je izričito predviđeno da postojanje razloga za prestanak sudijske dužnosti, u koje ulazi navršenje radnog veka, utvrđuje Vrhovni sud Srbije i o tome obaveštava Narodnu skupštinu. Mi imamo slučaj... jeste, gospodin Hiber je rekao da imaju dilemu, međutim tu dilemu su loše rešili. Imamo slučaj da je ministar pravde, odnosno Ministarstvo pravde dalo predlog odboru ove skupštine, Odboru za pravosuđe i upravu da se razreše sudije. Nije bitna brojka, 37. Odbor za pravosuđe i upravu je, suprotno odredbi Ustava,koju je verovatno znao, a i da nije znao bio je dužan da zna tu odredbu Ustava, vagao, vagao i odlučio da, suprotno utvrđenoj proceduri i suprotno Ustavu, predloži ovoj Narodnoj skupštini da te sudije razreši. Nemamo ovlašćenog predlagača za ovu odluku koju želite doneti. Moguće je da je ta odluka i ispravna. Ne ocenjujem sadržinsku ispravnost te odluke. Pozivam na poštovanje procedure, gospodo koji dobacujete iz skupštinskih klupa, pozivam na poštovanje procedure, jer je procedura srž i suština demokratije, ako mnogi od nas uopšte znaju šta je to procedura i šta je zakonitost.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo, pred nama je jedan, rekao bih, i bilo bi to normalno da se kaže, naivan predlog, jedan predlog o kome ne treba ni raspravljati. Neko je radio 40 godina ili navršio 65 godina starosti, i potpuno je prirodno i normalno da mu prestane vršenje određenih dužnosti, da nekome od njih kažemo - svaka čast, radio si pošteno, sav si se posvetio svojoj funkciji, neka ti bude penzija lepa, dugo živi. Drugome bi rekli - e, hvala bogu da si jednom navršio 40 godina, ili 65 godina starosti, i da smo se otarasili tebe. Bilo bi lepo da kažemo - doći će neki mlađi, poletniji, koji će imati više elana i volje, možda manje u tom trenutku stručnosti i iskustva, ali će vreme učiniti svoje, oni će se posvetiti poslu koji obavljaju, od njih će biti dobre sudije, tužioci, nosioci visokih pravosudnih funkcija. I ne ocenjujem i ne žalim ni za kim sa ove liste, to je vaše pravo, to je pravo onih koji predlažu, da ovako postupaju. Ja sam se čak i ohrabrio kad sam čuo ministra koji kaže da on zaista ne utiče na izbor sudija i tužilaca. Obradovale su me reči profesora Hibera koji kaže da će se zakon primenjivati jednako i važiti jednako za sve, kako za sve ostale zaposlene u javnim službama, tako i za nosioce pravosudnih funkcija. Sve je to lepo, ali, imam iskustva. Dajem vam kao primer grad Niš. U Nišu je, eto, to nezavisno sudstvo, nezavisno od ministra, nezavisno od uticaja političkih stranaka, a kao slučajno za nosioca pravosudnih funkcija imenuje se jedan od funkcionera Demokratske stranke, koji je zaposlen u gradskoj upravi, jedan od funkcionera Demohrišćanske stranke, ćerka člana Visokog saveta pravosuđa, ćerka nečije majke, koja je funkcioner neke treće političke stranke itd. Ali, šta da se radi? Doći će neka sledeća vlast, a onda će zbog ovoga, verovatno i zbog onoga što je bilo ranije, ponovo biti "Jovo nanovo", onda će neki drugi smenjivati ove koji su danas postavljeni, a onda će, kako se vlast bude menjala, uvek neko nekoga smenjivati. Gde je tu stalnost i sigurnost kod nosilaca pravosudnih funkcija, gde je tu to nezavisno sudstvo? (Glas iz sale: Gde si to čuo?) To sam čuo u veterinarskoj stanici u kojoj vi radite. Dakle, ako danas radimo na ovakav način i ako nas ubeđujete da nema mešanja u postavljenje nosilaca pravosudnih funkcija, nego da se samo radi o prinudnoj smeni generacija, gde neko ko je navršio određeni broj godina života normalno odlazi, a mlađi dolaze, to bi bilo lepo da je tačno, ali nije tačno. Dakle, nismo očistili ni sudstvo od političkih uticaja i neće biti dobro dokle god se to ne dogodi. I na kraju, samo da vam kažem, kako vi tumačite zakone, kako tumačite sve što je u vezi sa pravosuđem i pravom, u Nišu je već smišljena jedna teška kletva: "Dabogda ti Boško Ristićtumačio zakon".
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula.
Predlog zakona DSS o sudijama Srbije u članu 53. glasio je: "Radni vek sudije ne može biti produžen". Mi smo taj stav branili i pre nego što je zakon usvojen. Po ranijem zakonu, predsednik Vrhovnog suda Leposava Karamarković produžuje radni vek sudijama Nikoli Miloševiću, Milovanu Dedijeru, Zoranu Ivoševiću, Milevi Gajinov i Aleksandru Rankoviću. Dakle, oni su stekli to pravo po onom zakonu. Usvojena Povelja o ljudskim pravima govori o tome da se u stečena prava ne može dirati. Prema tome, budući da sam čuo vest da smo danas primljeni u Savet Evrope, znači da sud u Strazburu postaje nadležan. Mnogo jače države su o tome vodile računa. Prema tome, smatram da treba povesti u ovom trenutku računa o toj činjenici. Naravno dasu za ostale sudije ti uslovi ispunjeni, naročito mislim da je bilo volje da se razreše neke sudije mnogo ranije, kao Jevrem Nedić i Aleksandar Ilić, ali oni su ostali do ovih dana. S druge strane, prestaje sudijska funkcija zbog navršenja radnog staža, kada - oktobra 2000. i januara 2000. Njima su povećane plate, znači, u penzijski staž ulazi i ova plata koja je povećanau poslednje dve godine. Kako je moguće da im radni vek onda ne prestaje sa današnjim danom, nego im prestaje 2000, 2001. itd. Mislim da je trebalo da se promisli, jer im se utiče i na penzijski osnov, što nije bezvredno. Zato mislim da bi ovaj predlog trebalo povući, urediti ga u skladu sa zakonom, pa onda odlučivati. Ovako se dobija utisak da je u pitanju politički obračun i nepotrebno im se daje na značaju, da danas - sutra pričaju da su upravo oni bili zaslužni, pretvaraju se u žrtve, potpuno pogrešno. Eto toliko.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme koje je na raspolaganju SRS je 13 minuta.
Pravilo je da se Ustav poštuje, a da se zakoni primenjuju. I dobro je što je predsednik Odbora za pravosuđe i upravu u prvoj rečenici rekao da je ovaj predlog zasnovao na odredbama Ustava i zakona. Dobro je što je predsednik poslaničke grupe DOS takođe rekao da je današnja tema Ustav i zakon, ali ustavnost i zakonitost ne poznaje kategoriju selektivne primene Ustava, odnosno selektivnog poštovanja odredaba Ustava i selektivne primene pojedinih odredaba zakona. To znači da ukoliko 20 poslanika koristi pravo koje im Ustav garantuje, da podnesu predlog da se izglasa nepoverenje Republičkoj vladi, i to bude potpuno u skladu sa Ustavom, to mora da bude na dnevnom redu, i onda ne može neko da kaže - niste glasali za tu vladu, nemate pravo da podnesete taj predlog. Nažalost, ovde je većina glasala povodom nečega gde nije ni moglo da se glasa. Ovo pričam više zbog doslednosti u poštovanju Ustava i primeni zakona, da znamo na kom se terenu nalazimo. Nekada je bilo pravilo da revolucija jede svoju decu, danas je pravilo da revolucija gazi svoju decu. Pokriće za ovo nalazi se pre svega u činjenici kako su neke sudije (ne svi ovi od broja 1 do 35) vraćene u sud zahvaljujući tome što je doneta odluka o stavljanju van snage odluke o njihovom razrešenju. Koji je bio osnov za tu odluku - ne postoji osnov. To je isto kao kada bi sada Narodna skupština, mimo Ustava, mimo zakona, našla neki sebi prepoznatljiv osnov revolucionarne pravde o emocijama određenog pojedinca i takođe stavila neku raniju odluku od pre 20 godina van snage. Ovo sve navodim zbog toga da znamo na kom se terenu krećemo, kako je pravo rastegljivo, i kako zavisi od većine i poštovanje Ustava i primena zakona, a u ovoj sali najviše zavisi od ovih kartica koje se nalaze u ovim jedinicama za glasanje. Dakle, čuli smo od predlagača ove odluke; predlagač je Odbor za pravosuđe i upravu, međutim ne znamo ko je pokrenuo postupak pred tim odborom. Postupak je pokrenuo neovlašćeni, a to je ministar pravde. On po odredbama Zakona o sudijama nema to ovlašćenje. On ima neka ovlašćenja samo povodom pitanja pravosudne uprave, a to je lični list, član 68, sudski poslovnik, član 70, i nešto što se tiče posledica nadzora iz člana 72. U tim odredbama nema njegovog ovlašćenja da može da inicira postupak pred Odborom za pravosuđe i upravu. Znači, postupak je neovlašćeno iniciran pred ovim odborom. Odbor je predložio i verovatno je osnov za ovakvu odluku pronašao u nacrtu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama. To je ona prethodna tačka dnevnog reda. Zašto je našao osnov u nacrtu i to nije prvi put. Gašo Knežević je nalazio osnovu u prednacrtima zakona koji ni danas nisu doneti. On se pozvao samo na član 63. Zakona o sudovima i, vidite, pomenuo je Službeni glasnik 63/01; zaboravio je predlagač, obzirom da je bila velika brzina u pitanju, da su i 2002. godine izvršene izmene Zakona o sudijama, pa nije imao vremena to da navede. Naravno, u obrazloženju predlagač ide dalje. Navodi da su određene odredbe Zakona o sudijama koje regulišu razloge za prestanak sudijske funkcije imperativne prirode i, naravno, pošto su imperativne prirode onda stvarno čudi ovo što je napisano pod brojem 21, da je taj čovek ispunio uslove za starosnu penziju još 16. avgusta 2000. godine. U onom prethodnom Zakonu o sudovima mogla su da se izvrše razrešenja, odnosno prestanak sudijske funkcije zbog ovog razloga, po mnogo jednostavnijoj proceduri. Međutim, tada to nije urađeno. Nije urađeno ni 2001. godine. Zašto? Zato što su te sudije tada bile potrebne. One su morale da završe neke poslove, pa onog momenta kada su te poslove završile, kada su pogrešno shvatile šta su DOS-manlije razumele pod samostalnošću i nezavisnošću sudstva, onda su došle pod udar Ustava i zakona, mimo ovlašćenog predlagača, po jednom hitnom postupku. Taj postupak je toliko hitan, da može da se vidi što lica koja su navedena od broja 26. do 32. nemaju datum kada su ispunila uslove za starosnu penziju. Interesantna je i tačka 2. navedene odluke. Ovo verovatno niste imali prilike do sada da čujete, da se ovako formuliše jedna odredba. Kaže - kako su ove sudije ispunile uslove za prestanak sudijske funkcije - a zakon zna termin "razlog", a ne "uslove". Dalje, kaže - sudijska dužnost im prestaje od dana stupanja na snagu ove odluke. Kada je to? Mi imamo samo tačku 3. koja kaže da se ta odluka objavljuje u "Službenom glasniku". Imamo član 64. Zakona o sudijama koji kaže, odnosno ukazuje koji je to dan kada je prestala sudijska funkcija. Naravno, postavlja se pitanje, šta je sa minulim radom od dana ispunjavanja uslova za odlazak u penziju do današnjeg dana? Šta je sa tim presudama; odlukama; u čijem donošenju su učestvovale ove sudije? Naravno, to su sve neke teme i neka pitanja na koja u ovom trenutku može da da odgovor samo parlamentarna većina, ali bez obzira kakav se odgovor danas bude dao svi moramo da budemo svesni da tako formiramo jednu praksu. Formiramo praksu koja nas obavezuje, neće biti moguće da za vreme važenja jednog zakona i istih odredaba Narodna skupština postupa različito u identičnim situacijama. Usvajanjem ove odluke mi danas upravo to manifestujemo i dokazujemo, da postupamo na različit način u potpuno istoj situaciji. Sledeća stvar koja je takođe bitna, ako Veliko personalno veće nije moglo da ispuni svoje funkcije, niti da obavi poslove iz svoje nadležnosti, a to su oni prethodni poslovi dok ne dođe predlog, odnosno odluka predsednika Vrhovnog suda pred Odbor za pravosuđe i opštu upravu, postavlja se pitanje, ko je odgovoran za to? Neko mora biti odgovoran, tim pre što smo čuli ovde da postoje imperativne norme nekih zakona. Na to, naravno, nismo dobili odgovor. Dobili smo nešto što je samo insinuacija, odnosno povod da shvatimo da postoji neko opravdanje, da se Vrhovni sud i Veliko personalno veće bavilo sobom, ustavnošću i zakonitošću nekoliko odredbi zakona, a nije ispunilo svoju obavezu, niti je obavilo posao iz svoje nadležnosti. To ne može biti opravdani razlog za Narodnu skupštinu i to je u suprotnosti sa obrazloženjem ove odluke. Obrazloženje ove odluke i razlozi koje je naveo predsednik Odbora su potpuno u suprotnosti. Ne zna se šta nas ovde obavezuje, čemu da poklonimo veru, da li napisanom obrazloženju ili usmenoj reči predsednika tog odbora. O tome mora da se vodi računa, jer u protivnom dolazimo u situaciju da Narodna skupština odlučuje od slučaja do slučaja i ne prerasta u organ koji poštuje Ustav i zakone, nego postaje organ koji poštuje samo mišljenje jednog dela narodnih poslanika koji u određenom trenutku može da bude većina. Tako Narodna skupština ne bi smela da radi, jer bi bila loš primer ostalim institucijama i organima. Onaj koji se igra sa Ustavom i sa zakonom preuzima veliki rizik. Morate da znate jednu stvar, odredbe zakona koje nisu u saglasnosti sa Ustavom ne mogu nikada da proizvedu pravno dejstvo koje obavezuje, bez obzira na identifikacione kartice.Ukoliko se tako gazi Ustav, onda se dolazi u ovu situaciju u kojoj se danas nalazimo. Znači, ljudi koji su pomogli svojim velikim stažom, omogućili da zaživi od 25. januara 2001. godine kako-tako to naše sudstvo, sada nisu više potrebni, sada će doći neki pripravnici na njihova mesta, neki eksperti bez dana radnog staža, što je postao manir od kada je DOS na vlasti. Krenuće se sa primenom zakona. Znate i sami kako će oni da primenjuju te zakone. Na samom kraju, niko ne brani ove sudije. Ako je ispunio uslove za starosnu penziju i treba da ide u starosnu penziju? Ako je te uslove ispunio 2001. godine, zašto tada nije otišao u penziju? Koji je to razlog bio da čeka do današnjeg dana? Da li je možda razlog bio taj što je član Društva sudija, što je podoban, što može da sprovodi revolucionarnu volju, što zna da uobliči i okrene koji član zakona? Svetli primer toga vam je Zoran Ivošević koji je bio koordinator u Vrhovnom sudu, zadužen za sve procese pred tim sudom gde se vrši politički progon neistomišljenika. Skupljena je dokumentacija i ima puno odluka i ima puno svedoka o njegovom uticaju iz suda na sudska veća i na neke kolege koje su učestvovale u nekom postupku. Svima koji su učestvovali u tim nečasnim poslovima, zapamtite, prestala je sudijska funkcija i nisu u profesionalnim krugovima doživeli tu satisfakciju da ih više bilo ko poštuje. Vodite računa kada stručno obrazlažete nešto ovde, ovde se sve beleži, sve se pamti. To pravi čoveka i kao ličnost i kao profesionalca u nekoj oblasti. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika. Nema prijava. Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o predlozima odluka, da li predstavnici predlagača žele da daju završnu reč, po članu 138. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne žele.) Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o predlozima odluka Narodna skupština danas, u danu za glasanje, kako je odredila predsednica Narodne skupštine, odlučuje o predlozima odluka u celini. Određujem čas za glasanje u danu za glasanje u 18,00 časova, danas 19. marta, i molim sve poslanike da budu tačni. [[Pauza.]]
Da bismo pristupili glasanju molim vas da proverimo da li imamo kvorum za odlučivanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum pa možemo pristupiti glasanju. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA (glasanje) Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova u načelu i u pojedinostima, stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova u načelu. Za 123, nije glasalo četiri, od ukupno prisutnih 127 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za tri, protiv 117, uzdržana dva, nije glasalo pet, od ukupno prisutnih 127 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za četiri, protiv 113, uzdržana tri, nije glasalo osam, od ukupno prisutnih 128 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 120, uzdržan jedan, nije glasalo šest, od ukupno prisutnih 128 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za tri, protiv 115, uzdržana dva, nije glasalo sedam, od ukupno prisutnih 127 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo šest, od ukupno prisutnih 127 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 116, uzdržan jedan, nije glasalo devet, od ukupno prisutnih 127 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 121, nije glasalo pet, od ukupno prisutnih 127 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 122, nije glasalo četiri, od ukupno prisutnih 127 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 121, uzdržanih nema, nije glasalo pet, od ukupno prisutnih 127 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 121, nije glasalo šest, od ukupno prisutnih 128 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk, Ljubiša Maravić, Hranislav Perić, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 121, , nije glasalo šest, od ukupno prisutnih 128 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je narodni poslanik Dragor Hiber amandmanom na član 9, koji je postao sastavni deo Predloga zakona, predložio povratno dejstvo ove odredbe. Prema članu 140 stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, kad predlog zakona sadrži odredbe za koje se predviđa povratno dejstvo, prilikom glasanja o tim odredbama Narodna skupština posebno odlučuje da li za to povratno dejstvo postoji opšti interes. Stavljam na glasanje predlog da odredba člana 9. Predloga zakona ima povratno dejstvo za koje postoji opšti interes. Za 123, protiv tri, nije glasalo tri, od ukupno 129 poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština većinom glasova usvojila predlog da odredba člana 9. ima povratno dejstvo za koje postoji opšti interes. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova u celini. Za 124, uzdržan jedan, nije glasalo tri, od 128 poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA (glasanje) Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala u načelu. Za 126, nisu glasala dva, od ukupno 128 poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona u načelu. Podsećam vas da je u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima konstatovano da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman na član 2. narodnog poslanika Dragora Hibera. Prelazimo na odlučivanje u pojedinostima. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 1. zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović, Slobodan Tomović, Dragan Todorović i Ljubiša Maravić. Za jedan, protiv 119, uzdržan jedan, nije glasalo sedam, od ukupno 128 narodnih poslanika. Saopštavam da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 2. zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović, Slobodan Tomović, Dragan Todorović i Ljubiša Maravić. Za jedan, protiv 119, nije glasalo osam, od 128 narodnih poslanika. Saopštavam da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je narodni poslanik Dragor Hiber amandmanom na član 2. koji je postao sastavni deo Predloga zakona predložio povratno dejstvo ove odredbe, o čemu je potrebno da se Narodna skupština izjasni. Stavljam na glasanje predlog da odredba člana 2. Predloga zakona ima povratno dejstvo za koje postoji opšti interes. Za 123, protiv dva, uzdržanih nema, nije glasalo troje, od ukupno 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila da postoji opšti interes za povratno dejstvo odredbe člana 2. Predloga zakona. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala u celini. Za 126, nisu glasala dva, od ukupno 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SUDIJAMA (glasanje) Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama u načelu. Za 124, uzdržan jedan, nije glasalo troje, od ukupno 128. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da je u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima konstatovano da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman sa ispravkom na član 9, koji je podneo narodni poslanik Predrag Stojanović. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 5. zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković i Slobodan Adžić. Za tri, protiv 119, nije glasalo šest, od ukupno 128 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 6. zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković i Slobodan Adžić. Za dva, protiv 117, uzdržan jedan, nije glasalo osam, od ukupno 128 narodnih poslanika. Saopštavam da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 7. podneli narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković i Slobodan Adžić. Za jedan, protiv 118, uzdržana dva, nije glasalo sedam, od ukupno 128 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 10. zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula, Petar Cvetković i Slobodan Adžić. Za dva, protiv 119, nije glasalo sedam, od ukupno 128 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama u celini. Za 124, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo dvoje, od ukupno 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZA IZBOR, IMENOVANjE, RAZREŠENjE I PRESTANAK FUNKCIJE NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA (glasanje) Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o predlozima odluka o prestanku funkcija i izboru nosilaca pravosudnih funkcija, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova, sa ispravkom od 19. marta 2003. godine. Za 125, protiv dva, nije glasao jedan, od ukupno 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti i posebnih sudova, sa ispravkom od 19. marta 2003. godine. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku dužnosti nosilaca javnotužilačke funkcije. Za 124, nije glasalo pet, od ukupno 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o prestanku dužnosti noslaca javnotužilačke funkcije. Stavljam na glasanje Predlog odluke o razrešenju dužnosti okružnog javnog tužioca u Prokuplju. Za 121, uzdržana dva, nije glasalo pet, od ukupno 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o razrešenju dužnosti okružnog javnog tužioca u Prokuplju. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru javnog tužioca. Za 126, nije glasalo tri, od ukupno 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o izboru javnog tužioca. Pošto je Narodna skupština odlučila o svim tačkama dnevnog reda sednice, zaključujem Prvu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Samo kratko obaveštenje - biće održana sednica Zakonodavnog odbora.