Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 226narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma, molim službu da obavi prebrojavanje prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da je prebrojavanjem utvrđeno da je u sali prisutno 230 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nenad Bogdanović i Vladimir Petković. Obaveštavam vas takođe da su pozvani da današnjoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije, pored narodnih poslanika, prisustvuju i: gospodin Boris Tadić, predsednik Republike Srbije, gospodin dr Vojislav Koštunica, predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin dr Slobodan Samardžić, ministar za Kosovo i Metohiju u Vladi Republike Srbije, i ministri u Vladi Republike Srbije. Takođe, saglasno članovima 87. i 88. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam da sam na ovu sednicu pozvao: predstavnik Kancelarije „Posmatračke misije Evropske unije“ u Beogradu, predstavnike „Udruženja porodica kidnapovanih i ubijenih od 1998-1999. na Kosovu i Metohiji'' i predstavnike Srba iz srpskih sela centralnog dela Kosova. Dozvolite mi da u vaše i svoje ime pozdravim prisutne goste. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 1. Poslovnika, u dogovoru sa predsednicima, odnosno predstavnicima poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri Izveštaj Državnog pregovaračkog tima za Kosovo i Metohiju o pregovorima vođenim u Beču od 21. februara do 2. marta 2007. godine, sa Predlogom rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o neophodnosti pravednog rešavanja pitanja Autonomne Pokrajine Kosovo i Metohija zasnovanog na međunarodnom pravu, koje je podnela Vlada. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv 7. vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini, koja je sazvano na zahtev 127 narodnih poslanika, saglasno članu 106. stav 3. ustava Republike Srbije i članu 166. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Sedmo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini, određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Razmatranje Izveštaja Državnog pregovaračkog tima za Kosovo i Metohiju o pregovorima vođenim u Beču od 21. februara do 2. marta 2007. godine, sa Predlogom Rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o neophodnosti pravednog rešavanja pitanja Autonomne Pokrajine Kosovo i Metohija zasnovanog na međunarodnom pravu, koji je podnela Vlada. Saglasno članu 85. stav 5. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština nastavi rad i posle 18,00 časova, odnosno do završetka rada po ovoj tački dnevnog reda. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – IZVEŠTAJ DRŽAVNOG PREGOVARAČKOG TIMA ZA KOSOVO I METOHIJU O PREGOVORIMA VOĐENIM U BEČU OD 21. FEBRUARA DO 2. MARTA 2007. GODINE, SA PREDLOGOM REZOLUCIJE NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE O NEOPHODNOSTI PRAVEDNOG REŠAVANjA PITANjA AUTONOMNE POKRAJINE KOSOVO I METOHIJA ZASNOVANOG NA MEĐUNARODNOM PRAVU Primili ste Izveštaj Državnog pregovaračkog tima za Kosovo i Metohiju o pregovorima vođenim u Beču od 21. februara do 2. marta 2007. godine, sa Predlogom rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o neophodnosti pravednog rešavanja pitanja Autonomne Pokrajine Kosovo i Metohija zasnovanog na međunarodnom pravu, koje je podnela Vlada. Primili ste amandman koji su na Predlog rezolucije podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Aleksandar Marton, Radovan Radovanović i Aleksandra Jerkov. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka - jedan sat, 37 minuta i 12 sekundi, Demokratska stranka - jedan sat, 16 minuta i 48 sekundi, Demokratska stranka Srbije - Nova Srbija - dr Vojislav Koštunica - 56 minuta i 24 sekunde, G17 plus - 22 minuta i 48 sekundi, Socijalistička partija Srbije - 19 minuta i 12 sekundi, poslanička grupa "Liberalno-demokratska partija" - 13 minuta i 12 sekundi, Savez vojvođanskih Mađara, Lista za Sandžak, Unija Roma Srbije, Koalicija Albanaca Preševske doline - 7 minuta i 12 sekundi, Vojvođanski poslanici - LSV, SVM - 6 minuta i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, jedan narodni poslanik - 5 minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Dajem reč gospodinu Borisu Tadiću, predsedniku Republike Srbije.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, predsedniče Vlade Republike Srbije, gospodo ministri, uvaženi narodni poslanici, prošlo je godinu i po dana od kada su u februaru 2005. godine, pod okriljem Specijalnog izaslanika Ujedinjenih nacija Martija Ahtisarija, počeli bečki pregovori o budućem statusu Kosova i Metohije. Državni pregovarački tim je, oslonjen na platformu, uz punu podršku Skupštine, dosledno zastupao uspostavljanje suštinske autonomije za južnu pokrajinu Srbije, u skladu sa odredbama Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija. Braneći državni suverenitet i teritorijalni integritet Srbije, naš pregovarački tim je ponudio model decentralizacije zasnovan na evropskim rešenjima, koji bi efikasno zaštitio interese ugrožene srpske zajednice u Pokrajini i drugih nealbanskih etničkih zajednica. Polazeći od čvrstog stava da je bilo kakva nezavisnost Kosova apsolutno neprihvatljiva, državni pregovarački tim je kosovskim Albancima ponudio posebna prava i nadležnosti za autonoman razvoj njihove zajednice unutar Republike Srbije. Rezultat bečkih pregovora, kao što je poznato, nije doveo do poželjnog kompromisa, prihvatljivog za obe pregovaračke strane, za Beograd i Prištinu, niti do rešenja kojim bi se obostranom saglasnošću, uz primenu evropskih vrednosti, trajno rešio jedan stari međuetnički sukob, otvorila perspektiva pomirenja i zajedničkog života unutar moderne demokratske i evropske Srbije. Uprkos našoj istinskoj spremnosti za postizanjem kompromisa, ni sa albanske strane, niti kod međunarodnih posrednika nije bilo volje da se uvaže legitimni interesi demokratske Srbije i specifične potrebe ugrožene srpske zajednice u Pokrajini, kao i drugih zajednica koje su doživele izgon, poput romske i goranske. Suprotno tome, predlog Martija Ahtisarija otvarao je vrata nezavisnosti južne srpske pokrajine, a Srbima sa Kosova nudio je znatno manje od onoga što imaju danas, a što je već osmu godinu nedovoljno za zaštitu njihovih vitalnih interesa, njihov opstanak i povratak u vlastite domove. Da podsetim, više od 200.000 Srba napustilo je Kosovo 1999. godine. Do danas, prema zvaničnim podacima UNHCR-a, vratilo se samo njih 7.100. Na neuspeh Bečkih pregovora nadovezalo se i odsustvo saglasnosti stalnih članica Saveta bezbednosti UN oko sadržaja nove rezolucije vezane za budući status Kosova i Metohije. Jedinstvo u državnoj politici prema rešavanju pitanja Kosova donelo je Srbiji i odgovarajuću podršku u međunarodnoj zajednici, među pojedinim članicama EU, ali pre svega u Rusiji, čijim je zalaganjem za očuvanje načela međunarodnog prava stvorena mogućnost za nove pregovore, i to bez određivanja rokova i unapred definisanog ishoda. Danas se pregovori nastavljaju i stavljaju pod okriljem Kontakt grupe, ali legitimnu odluku o budućem statusu Kosova može doneti samo Savet bezbednosti. Jedino odluka te institucije UN može imati potvrdu međunarodnog prava. Poštovani poslanici, dame i gospodo, pozicija Srbije, imajući u vidu trenutak kada su pregovori o Kosovu započeti, danas je kudikamo bolja, ali to ne znači da smo u sjajnoj situaciji i da je sve rešeno. Nas čekaju vrlo teški dani i pregovori kojima se još ne zna niti forma, niti ko će ih voditi, i sve to tek treba da bude definisano. U svakom slučaju, stiču se nove šanse za odbranu suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije i stvara se mogućnost da proces pregovora na kraju za rezultat ima kompromisno rešenje prihvatljivo za obe strane. Između dva saziva Narodne skupštine Republike Srbije, državni pregovarački tim je, dosledan platformi i mandatu narodnog predstavništva, uspeo najpre da odloži, a zatim i da ospori unapred spremljen plan o neizbežnoj nezavisnosti Kosova, koji bi samo bio overen konačnim predlogom, sada većpotpuno osporenog, Ahtisarijevog plana. Najviši predstavnici Srbije su u martu ove godine, u završnoj sesiji Bečkih pregovora, Ahtisarijev plan odbacili kao jednostran i neprihvatljiv. Danas, posle formiranja nove Vlade Republike Srbije, neophodno je da se obrazuje novi pregovarački tim, koji će u sledećoj etapi pregovora o budućem statusu Kosova imati jasno određen mandat i odgovarajuća ovlašćenja za predstavljanje novih ideja kojeće pomoći da se dođe do kompromisnog rešenja za status Pokrajine, u skladu sa međunarodnim pravom. Uz puno poštovanje teritorijalnog integriteta Republike Srbije, mi se zalažemo da se do takvog rešenja dođe diplomatskim, pravnim i mirnim sredstvima, a ne ratom i novim nasiljem. Dozvolite da podsetim da istorijat srpsko-albanskog sukoba traje decenijama unazad i da je kulminirao 90-tih godina prošlog veka. Ipak, jedan od najglasnijih argumenata koji se u međunarodnoj zajednici koristi kao povod za davanje nezavisnosti kosovskim Albancima jeste nasilje Miloševićevog režima. U isto vreme čak i neki od pregovarača ističu da Kosovu treba dati nezavisnost da bi se izbeglo potencijalno nasilje Albanaca nad Srbima. Jedna se strana, dakle, kažnjava zbog primene nasilja oduzimanjem dela teritorije, a druga nagrađuje dobijanjem nezavisnosti samo da ne bi pribegla nasilju. Današnja demokratska Srbija ne prihvata da je pretnja nasiljem argument za prekrajanje granica legitimnih demokratija i rušenje normi međunarodnog prava. Srbija zato upozorava na nesagledive posledice ovakve neprincipijelne, pogrešne i opasne politike i ostaje privržena traganju za mirnim i diplomatskim rešenjem. Pretnje kosovskih Albanca su, ponavljam, u oštroj suprotnosti sa evropskim demokratskim načelima za koje se zalaže Srbije, štiteći interese svih svojih građana, što, naravno, podrazumeva i kosovske Albance. Stoga pozivam Albance sa Kosova i Metohije da se uzdrže od svakog oblika nasilnog, jednostranog pristupa rešavanju statusa Pokrajine, a njihove legitimne predstavnike da pristupe obnovljenim pregovorima u duhu demokratskog dijaloga koji bi vodio međuetničkom pomirenju. Skupštinska rezolucija o Kosovu i Metohiji treba da konstatuje da je Srbija u pregovorima o budućem statusu Pokrajine definisala jedinstven državni stav. Ova rezolucija treba još jednom da potvrdi politiku Srbije u procesu rešavanja budućeg statusa Kosova i da iza nje stanu sve državne institucije. To će biti značajna poruka međunarodnim političkim činiocima. Rezolucijom se ponovo potvrđuje da će se Srbija boriti svim političkim i pravnim sredstvima za očuvanje integriteta i suvereniteta na celoj svojoj teritoriji. Važno je da Vlada Republike Srbije sastavi pregovarački tim, kako bi institucija koja je nadležna za pregovore dobila mandat Narodne skupštine Republike Srbije da, sprovodeći jedinstvenu državnu politiku, zauzme poziciju traženja rešenja za Kosovo, koje je prihvatljivo za obe strane. Čuvajući integritet i suverenitet Srbije, mi ne treba unapred da definišemo mere prema onim državama koje bi, eventualno, unilateralno priznale nezavisnost Kosova, jer bi na taj način prejudicirali po nas nepovoljno rešenje. Umesto toga, Srbija mora dosledno, argumentovano i uporno da nastavi odbranu svojih nacionalnih i građanskih interesa u predstojećem pregovaračkom procesu. Gospodo narodni poslanici, predstoje intenzivne konsultacije sa međunarodnom zajednicom, EU, Rusijom i SAD oko forme budućih pregovora, oko nadležnosti, broja novih posrednika, kao i o drugim tehničkim detaljima vezanim za pregovore. Zbog toga očekujem da Narodna skupština Republike Srbije danas usvoji predloženu rezoluciju, da Vladi Republike Srbije poveri mandat da obrazuje novi pregovarački tim i podrži dalje napore za očuvanje Kosova i Metohije. Zahvaljujem vam se na pažnji.
Dajem reč gospodinu dr Vojislavu Koštunici, predsedniku Vlade Republike Srbije.
Poštovani narodni poslanici, uveren sam da je upravo ovo najbolji trenutak da Narodna skupština razmotri dosadašnju i odredi buduću politiku Srbije u rešavanju najvažnijeg državnog i nacionalnog pitanja, a to je, naravno, pitanje budućeg uređenja Pokrajine Kosova i Metohije. Skupština Srbije, da li na to treba i podsećati, održava se nekoliko dana posle važnog, a kao što će se možda kasnije pokazati, i presudnog događaja koji se odigrao u Savetu bezbednosti. Naime, posle duge rovovske borbe, koja je trajala otkako je generalni sekretar UN imenovao Martija Ahtisarija za međunarodnog posrednika, američki i evropski kosponzori rezolucije o nezavisnom Kosovu doneli su odluku o povlačenju svog predloga iz Saveta bezbednosti. Ne treba uopšte sumnjati da je predloženi nacrt rezolucije imao za cilj da obezbedi početak procesa nezavisnosti Kosova i Metohije. Samim tim, jasno je da povlačenje rezolucije iz Saveta bezbednosti predstavlja značajnu pobedu Srbije i rezultat zajedničke politike Srbije i Rusije, čiji je cilj zaštita Povelje UN i odbrana suvereniteta i teritorijalnog integriteta naše države. Sa sigurnošću možemo da kažemo da je ovom pobedom završena, zapravo, prva faza odbrane Kosova i Metohije. Podjednako dobro znamo da nas sada čeka još teža borba i još veća iskušenja u nastojanju da se Kosovo sačuva u granicama Srbije. Ali, ako se osvrnemo i pogledamo šta smo za proteklih nekoliko godina uspeli da uradimo samo zato što smo bili složni, onda se rađa nada da zajedničkim snagama, iza kojih stoji čitava Srbija, ipak možemo izboriti ostvarenje ovog našeg najvećeg nacionalnog i državnog cilja. Kao što je trenutak da se ovo kaže "pravi", tako je i Skupština Srbije pravo mesto odakle želim danas da svim građanima Srbije, svim institucijama i svim društvenim, privrednim i kulturnim organizacijama i naravno svim političim partijama uputim poziv da ispolje istinski patriotizam i jedinstvo u pravednom zalaganju da sačuvamo Srbiju u njenim međunarodno priznatim granicama. Pozivam na istinski patriotizam jer Srbija ne želi da otima ništa što je tuđe, već hoće da sačuva ono što joj pripada po Povelji UN, što joj pripada po Ustavu Srbije, što joj pripada po demokratskim vrednostima i pravilima koja važe u celom svetu. Srbija, jednom rečju, hoće da sačuva ono što je njeno. U našim rukama je zato najjače oružje svakog istinskog patriotizma, a to oružje su pravo i pravda. U prethodnom periodu smo videli šta je sve politika sile pokušavala u prilog nezavisnosti Kosova i uverili se da na kraju sila ostaje nemoćna pred argumentima prava i pravde. Poštovani poslanici, prava je prilika da se podsetimo i na nekoliko važnih činjenica koje su obeležile ovu upravo završenu prvu fazu pregovaračkog procesa. Setićete se da je Ahtisari početkom februara, dok još ni izbori nisu bili završeni, a kamoli formirana nova vlada, doneo u Beograd, kako je rekao, fer predlog o nezavisnom Kosovu. Setićete se, takođe, i da je Ahtisari insistirao da dođe baš početkom februara, jer pregovarački proces je tobože morao da bude završen do kraja juna. Danas je 24. juli i, zahvaljujući razložnoj, doslednoj, strpljivoj i odlučnoj zajedničkoj politici državnih institucija Srbije, nalazimo se na početku novog pregovaračkog procesa za rešavanje budućeg uređenja Pokrajine. Za ovu, sada okrenutu, novu stranicu u borbi za Kosovo, Narodna skupština svojom rezolucijom mora da utvrdi nastavak politike koja će se temeljiti upravo na do sada iskazanoj razložnosti, doslednosti, strpljenju i odlučnosti. Prirodno je očekivanje da u novom pregovaračkom procesu neće učestvovati Marti Ahtisari i da je njegova uloga završena povlačenjem iz Saveta bezbednosti rezolucije koja se zasnivala na njegovom planu. Time, zapravo, konačno je završena Ahtisarijeva era i njegov plan je sada već deo prošlosti. Uoči novih pregovora najvažnije od svega je da se za razgovore odredi osnova koja može dve strane da dovede do kompromisnog rešenja. Jedini pravi put u određivanju ove osnove za pregovore vodi nas do Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti. Suštinski elementi Rezolucije 1244 predstavljaju jedinu moguću osnovu za uspešne pregovore, a tri su, kao što je poznato, ključna elementa ove rezolucije: 1) da se izričito potvrđuje suverenitet i teritorijalni integritet Srbije; 2) da je rešenje u suštinskoj autonomiji za Pokrajinu i 3) koji je posebno važan, da se u rezoluciji nigde ne pominje nezavisnost Kosova i Metohije. Polazeći od ova tri suštinska elementa Rezolucije 1244, Srbija će, kao i dosad, konstruktivno učestvovati u novom pregovaračkom procesu. Podrazumeva se da novi pregovori mogu da se vode pod isključivim mandatom Saveta bezbednosti, jer samo ovo visoko telo UN ima mandat da donosi odluke o budućem uređenju Pokrajine. Uloga Kontakt grupe je i u dosadašnjem procesu bila nesumnjivo veoma značajna u usmeravanju pregovora. Uostalom, Savet bezbednosti je odobrio tzv. rukovodeće principe Kontakt grupe, kao neku vrstu smernica za razgovore. Kontakt grupa je radila u značajnoj meri složno, sve dok Ahtisari nije napravio plan o nezavisnosti Pokrajine, koji Kontakt grupa nije nikada usvojila. Srbija očekuje da Kontakt grupa bude aktivna, ali i da ceo novi pregovarački proces bude pod jasnim mandatom Saveta bezbednosti. Prirodno i logično je da se samo na osnovu kompromisnog rešenja, do kojeg dve strane dođu u pregovorima, može usvojiti nova rezolucija Saveta bezbednosti. U novom pregovaračkom procesu posebno je važno sve stvari nazvati pravim imenom, a to znači da ne postoji problem Kosova i Metohije, jer je u pitanju neotuđiv i neodvojiv deo teritorije Srbije. Postoji nešto drugo, otvoreno pitanje albanske nacionalne manjine u Pokrajini i neophodno je da se kroz konstruktivan dijalog pronađe pravo rešenje za ovo pitanje. Istorijska je činjenica, takođe dobro poznata, da se albanski narod već jednom samoopredelio i to onda kada je stvorena država Albanija. U svakom slučaju, nigde na svetu, nijedna nacionalna manjina nema pravo na samoopredeljenje i na razbijanje priznatih međunarodnih država. Pitanje je koliko bi uopšte država sačuvala svoje granice kada bi sve nacionalne manjine po Evropi i svetu počele da se samoopredeljuju. Reći da je albanska nacionalna manjina posebna i da ima posebna prava, kao i da je država Srbija posebna i da samo ona može da se razbija, kao i uz to tvrditi da tako nešto više nikada nigde neće da se ponovi na kugli zemaljskoj, predstavlja siguran početak podrivanja samih temelja na kojima počivaju mir i stabilnost postojećeg međunarodnog poretka. Srbija zato poziva evropske države koje za svoje nacionalne manjine imaju razvijene sisteme autonomija da nam kažu - evo, mi smo ovako rešili pitanje naše nacionalne manjine, zašto Srbije ne preuzme isti takav model. Mi odmah unapred dajemo odgovor da je Srbija spremna da prihvati svaki oblik autonomije koji danas postoji u Evropi. Ko može da ospori da je ovo evropski način rešavanja problema položaja albanske nacionalne manjine na KiM? Poštovani poslanici, važno je i da se osvrnemo na dve vrste pretnji koje stižu od albanskih separatista. Prva je njihova omiljena pretnja da će pribeći masovnom teroru ako ne dobiju nezavisnost i da će zapravo nevine žrtve biti odgovorne za to nasilje. Međunarodna zajednica, koja je preuzela punu odgovornost da obezbedi mir u Pokrajini, obavezna je da na ovu brutalnu ucenu albanskih separatista odgovori jasnom i čvrstom porukom. Druga pretnja ogleda se u najavama da će albanski separatisti jednostrano proglasiti nezavisnost. Moram reći da je duga tradicija jalovih proglašavanja nezavisnosti na Kosovu i jasno je da će Vlada Srbije odmah poništiti takav protivzakoniti akt. Ne možemo, nažalost, isključiti ni mogućnost da jedan broj država prizna jednostrano proglašenu nezavisnost Pokrajine. Videli smo da takve najave za sada u dvosmislenoj formi stižu od pojedinih država, ali upitajmo se sada, šta bi, zapravo, značilo takvo priznanje jednostrane nezavisnosti Kosova. To bi značilo da zastupnici politike sile, kada uvide da njihov projekat ne može u Savetu bezbednosti da dobije neophodni pravni legitimitet, jednostavno odlučuju da krše odluke Saveta bezbednosti. To čak ne bi bilo samo kršenje odluka Saveta bezbednosti, već bi predstavljalo direktno rušenje autoriteta Svetske organizacije i otvorenu poruku da se politika sile suprotstavlja važećem poretku oličenom u UN. Drugim rečima, u ovom opasnom scenariju došlo bi do stvaranja novih pravila, po kojima se sve što ne može da prođe kroz Savet bezbednosti na regularan način, može ostvariti zaobilaznim putem, po cenu direktnog gaženja institucija i pravila UN. Naša je dužnost zato da, dok još ima dovoljno vremena, strpljivo i uporno objašnjavamo da odluke o budućem uređenju Pokrajine ne mogu biti donete nigde sem u Savetu bezbednosti i da to rešenje mora biti saglasno Povelji UN. Nijedna država, ma koliko bila moćna, ne sme svoju politiku da stavi iznad UN. Svako priznanje jednostrane nezavisnosti Kosova ne bi značilo zapravo ništa drugo do sprovođenje politike sile. Neka ovaj dom danas jasno i glasno kaže da Srbija unapred odbacuje politiku i politiku sile i svako priznanje jednostrane nezavisnosti koje bi proizašlo iz ovakvog pravnog nasilja. U svakom slučaju, sve države koje hoće da imaju normalne i prijateljske odnose sa Srbijom moraće dapoštuju Povelju UN i dokumente Saveta bezbednosti koji garantuju nepromenljivost međunarodno priznatih granica i teritorijalnu celovitost Srbije. Posebno bi bilo važno da se države članice NATO pakta ,koje su bez odobrenja Saveta bezbednosti bombardovale Srbiju, striktno pridržavaju Povelje UN i Rezolucije 1244, kako se ni na jedan način ne bi dovelo u vezu bombardovanje Srbije sa pokušajem da se proglasi nezavisnost pokrajine. Naši građani treba da znaju da u međunarodnoj zajednici zastupnici nezavisnosti Kosova često vode bespoštednu borbu kako bi ostvarili svoj cilj. Tako je nastao jedan često pominjan, skoro uobičajen, prigovor kako Srbija navodno zna šta neće, ali ne i šta hoće, i kako Srbija, zapravo, nije tokom ovih pregovora ponudila ni jedno jedino rešenje, konkretno rešenje za pokrajinu. A istina glasi da smo, za razliku od albanske strane, čija je celokupna platforma svedena na reč "nezavisnost", ponudili jasno i konkretno rešenje u vidu suštinske autonomije za Kosovo i Metohiju. Ovo rešenje, razrađeno i razvijeno, sadržano je u Platformi Državnog pregovaračkog tima koja je usvojena još početkom 2006. godine. Zato Srbija i zahteva i ponovo očekuje da međunarodna zajednica, veoma pažljivo, sasluša i razmotri naš predlog budućeg uređenja pokrajine. Došlo je vreme za prave pregovore i, ukoliko postoji dobra volja, zaista se može doći do rešenja koje će zadovoljiti osnovne interese i albanske nacionalne manjine i države Srbije. Do takvog rešenja se može i mora doći i zato, ne samo zarad ovog rešenja, ne samo zarad Srbije, ne samo zarad odnosa na Balkanu, već se do takvog rešenja može i mora doći i zato da bi se sačuvao mir i stabilnost u celom regionu i u mnogim drugim delovima Evrope i svega. Na samom kraju, poštovani narodni poslanici, pozivam vas da podržite predloženu rezoluciju, koja utvrđuje politiku za rešavanje budućeg uređenja naše južne pokrajine. Samo ovde, u Narodnoj skupštini, možemo da ostvarimo jedinstvo i prevaziđemo sve stranačke razlike kada je u pitanju očuvanje Kosova i Metohije unutar Srbije. Dosadašnje jedinstvo, ostvareno u Narodnoj skupštini, dalo je veliki rezultat i odigralo veliku ulogu u svemušto smo do ovog trenutka uspeli. Posebno vas podsećam da će neprocenjiva podrška naših saveznika u borbi za Kosovo u dobroj meri zavisiti od toga da li smo i koliko smo u tome jednodušni. Utoliko smo pre dodatno obavezni da uradimo sve što od nas zavisi i sve što je u granicama naših moći, kako bi Srbija ostala cela u svojim međunarodno priznatim državnim granicama; samo to i ništa više. I najzad, Srbija danas u svojoj Narodnoj skupštini potvrđuje da je Kosovo i Metohija ugrađeno u najdublje temelje srpske države i da je Kosovo zbirno ime za naše nacionalno biće, kulturu, veru, za našu istoriju i budućnost. Ali, uz ovo, gospodo poslanici, da Kosovo zaista treba da bude nezavisno, onda bi se neko pre nas odlučio da mu nezavisnost podari. Naš naraštaj ne sme i neće dati, i ako ga mi ne budemo dali, možemo biti sigurni da Kosovo i Metohija ostaju zauvek tamo gde im je mesto, u Srbiji. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Hvala. Reč dajem predstavniku predlagača, gospodinu dr Slobodanu Samardžiću, ministru za Kosovo i Metohiju. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedniče Skupštine, članovi predsedništva, dame i gospodo, ova skupština treba danas da usvoji dva dokumenta, dakle, Izveštaj pregovaračkog tima sa poslednje runde pregovora u Beču i novu rezoluciju. Zbog toga ću, u prilog objašnjenja i obrazloženja, reći nešto o oba ova dokumenta, posle čega očekujem da se razvije diskusija. Dakle, prvo o prvom dokumentu, o Izveštaju. Ovaj izveštaj sačinili su koordinatori Državnog pregovaračkog tima, Leon Koen i ja, Slobodan Samardžić, pre izvesnog vremena, dakle, kada su se razgovori okončali. On se odnosi, kao što ste imali priliku da vidite, na sadržaj pregovora vođenih u Beču od 21. februara do 2. marta 2007. godine. Sastavni deo Izveštaja su izlaganja predsednika Republike Borisa Tadića i predsednika Vlade Vojislava Koštunice na završnom skupu 10. marta u Beču. Kao što ste možda primetili, izveštaju je pridodat i govor predsednika Vlade Vojislava Koštunice na sednici Saveta bezbednosti UN 3. aprila 2007. godine. Pošto je Skupština 14. februara ove godine odbacila Ahtisarijev Sveobuhvatni predlog rešenja statusa Kosova i dala jasan mandat za predstojeće razgovore, Pregovarački tim je iskoristio ovu rundu pregovora, koja je trajala od 21. februara do 2. marta ove godine, da unese amandmane na sve odredbe predloga, koje nisu bile u skladu sa državnom politikom Srbije i sa stavovima Pregovaračkog tima, zastupanim tokom pregovora tokom februara do septembra 2006. godine. Izveštaj na sažet način iznosi suštinu naših stavova o čitavom nizu pitanja koja su bila predmet pregovaranja. Veliki broj amandmana i činjenica da su njima obuhvaćeni svi delovi Ahtisarijevog predloga, dakle i uvod i aneksi, sem aneksa 10. koji govori o mogućoj misiji UN, najbolje govori o tome koliko su Marti Ahtisari i njegov tim bili pristrasni posrednici tokom ovih pregovora, razume se na štetu Srbije. Iz Izveštaja se vidi da je naš tim razradio našu državnu platformu i preoblikovao je u pravnu formu rešenja na širokoj skali pitanja o kojima se pregovaralo, od najopštijih do pojedinačnih i krajnje konkretnih pitanja. Struktura Izveštaja ne sledi strukturu Ahtisarijevog predloga već, obuhvatajući svaki deo ovog predloga, sledi materiju od značaja za Srbiju. Prema tome, on ima jedan kratak uvod. Potom se osvrće na pitanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije. Naredni deo je - međunarodni ciljevi i posrednik - onako kako ga Srbija vidi svojim amandmanima. Potom treći deo je suštinska autonomija Kosova i Metohije, dakle, pitanje koje je bilo od velikog interesovanja i zanimanja za međunarodnu zajednicu. U tim amandmanima, i samim tim u izveštaju, dati su detaljno elementi suštinske autonomije Kosova i Metohije. Potom, četvrti deo izveštaja posvećen je ustavnim odredbama, odnosu Ustava Srbije i Ustava Kosova i Metohije. Peti deo je posvećen decentralizaciji. Potom sledi pitanje o pravu zajednica, o pravosudnom sistemu; o svojini i privatizaciji; o međunarodnom dugu Srbije lociranom na Kosovu i Metohiji, za koji mi predlažemo rešenje i sporazum. I konačno, poslednji sadržajni deo izveštaja je onaj koji se tiče položaja Srpske pravoslavne crkve i zaštite verskog i kulturnog nasleđa. Na kraju, postoji jedan kratak zaključak koji su koordinatori, pisci izveštaja, predložili kao završetak samog izveštaja. Iako pregovori, koje je vodio Marti Ahtisari, nisu dali rezultate i pored toga što je njegov, takozvani, sveobuhvatni predlog za nas bio ne prihvatljiv, za našu stranu poslednja runda pregovora nije bio uzaludan posao. Treba napomenuti da smo tokom pregovora, od februara do septembra 2006. godine, bili u određenoj političkoj, diplomatskoj i medijskoj blokadi kada je reč o našem predlogu budućeg statusu Kosova i Metohije. O tome najbolje govori da je tokom celih pregovora samo jedan dan je bio posvećen glavnom predmetu pregovora, to je status Kosova i Metohije, 24. jul 2006. godine, dakle, tačno pre godinu dana. Zbog toga svega, poslednju rundu u Beču iskoristili smo da izložimo naša pozitivna rešenja o svim pitanjima i da kasnije upoznamo što širi krug međunarodnih diplomata i političara o našim viđenjima, ali i da pokažemo na čemu ćemo insistirati u daljim pregovorima. Kad na dnevni red dođu ti pregovori, pregovori o samom statusu Kosova i Metohije, a to je po svojoj prilici neminovno, naša pozicija, koja je detaljno razrađena u ovim amandmanima, doći će do punog izražaja. Dozvolite mi da na ovom mestu nastavim o drugom dokumentu koji ova skupština treba da usvoji, a to je rezolucija. Od poslednjih pregovora u Beču do danas mnogo toga se dogodilo na međunarodnom planu oko rešavanja statusa Kosova i Metohije. Jedan izrazito negativan trend kretao se linijom pokušaja jednog broja zapadnih zemalja da, i pored našeg odlučnog i argumentovanog odbijanja, nametnu Ahtisarijev predlog kao osnovu za rešavanje statusa Kosova i Metohije. Posle jedne kratke faze, u kojoj se govorilo da su dalji pregovori nepotrebni i da je nametanje rešenja izvesno, prešlo se na fazu pritiska oko usvajanja u Savetu bezbednosti posebne rezolucije, sa sledećim ciljevima. Ukratko ću ih izložiti. Prvi cilj te rezolucije je bio opoziv i praktično poništenje Rezolucije 1244. Drugi je bio arbitrarnoproglašenje Kosova i Metohije jedinstvenim slučajem, do te mere jedinstvenim da se na njega ne može odnositi međunarodno pravo. Treći cilj ove rezolucije je bio organizovanje novih pregovora ograničenog trajanja. Znači, do 120 dana, sa automatskom primenom bar dva aneksa Ahtisarijevog plana: jednog o uspostavljanju misije Evropske unije u oblasti policije i pravosuđa, i drugog o uspostavljanju nove vojne misije na Kosovu i Metohiji. Najzad, četvrti cilj ove nesuđene rezolucije je bio najteži ali i najmanje vidljiv, tiče se, dakle, prećutnog prenošenja većeg broja nadležnosti sadašnje civilne misije UNMIK-a na institucije Kosova i Metohije. Svi ovi ciljevi koji je trebalo da se pretoče u novu politiku Ujedinjenih nacija u Pokrajini, činili su pregovore suvišnim. Zato je naša strana rezolutno odbacila ove predloge. Naš uporan i načelan zahtev za sve to vreme bio je – pregovori bez uslovljavanja. Takvu inicijativu zvanično smo pokrenuli kod generalnog sekretara Ujedinjenih nacija 25. maja o.g. Zbog neslaganja u Savetu bezbednosti oko pokušaja nametanja rešenja posredstvom nove rezolucije, a pre svega zbog odlučnog držanja Ruske federacije, brojni predlozi i rezolucije Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija bivani su odbacivani i konačno pre nekoliko dana skinuti sa dnevnog reda, konačno skinuti sa dnevnog reda. Kao što je poznato, Savet bezbednosti je konsultacije o daljim koracima preneo na Kontakt grupu. Ova formacija će u narednom periodu delovati u pravcu formulisanja predloga za nastavak pregovora o budućem statusu Kosova i Metohije. U ovom trenutku, neobično je važno da Narodna skupština Srbije donese novu rezoluciju. Njome je potrebno odrediti pravac, osnovne smernice i opšti okvir za nastavak pregovora. Kao što je to bio slučaj u novembru 2005. godine, kada je doneta odluka o započinjanju pregovora, a potom 2007. kada je doneta odluka o odbacivanju Ahtisarijevog predloga i o finalizovanju predloga koje je on vodio, tako i danas treba doneti odluku o počinjanju nove faze pregovora. Takva rezolucija treba, kao što je to bio slučaj sa prethodnim, da predstavlja ključni orijentir u nastavku delovanja svih državnih organa, a posebno novog pregovaračkog tima. Za sve koji nadalje budu radili na ovoj stvari, rezolucija će predstavljati obavezujući okvir delovanja. Međutim, nije nebitno ni to koja skupštinska većina donosi takvu rezoluciju, jer Kosovo i Metohija nije samo stvar Vlade, niti je samo, i još manje je stranačka stvar. To je danas ključno državno pitanje, što treba da se ogleda ne samo u tekstu Rezolucije, nego i u stavu svih poslanika Narodne skupštine i svakog pojedinačno prema ovom pitanju. Zato smo o tekstu Predloga rezolucije, koji je sačinjen u Vladi, konsultovali sve poslaničke klubove i praktično sve političke stranke u ovoj skupštini i pri tome usvojili najveći deo njihovih konkretnih predloga. Ukoliko takav dokument usvoji najveći deo poslanika Narodne skupštine, onda je to dokaz maksimalno zrele državne politike i to onda apsolutno obavezuje sve one koji sprovode državnu politiku o Kosovu i Metohiji. To je onda dokaz i zrele i demokratske politike. A kada se takva politika vodi, i najveći protivnik počinje da vas poštuje i bar nastoji da razume, ako ne i da prihvati razloge i ciljeve vašeg delovanja. Naši razlozi i ciljevi oko Kosova i Metohije su veoma jednostavni: mi smo za komprimis, mir i pomirenje. Ne tražimo ništa što po prirodi stvari ne pripada svakoj državi na svetu, a to je očuvanje državne celovitosti Srbije i njenog međunarodnog suvereniteta. Za to nudimo maksimalno zamislivu samoupravu na Kosovu i Metohiji i spremni smo da prepustimo jedan deo garancija za to međunarodnoj zajednici. Te razloge i ciljeve izložićemo i braniti i tokom predstojećih pregovora, samo ako to budu pravi, pravedni i suštinski pregovori, što do sada nije bio slučaj. Da bismo išli u tom pravcu, kao i do sada, potrebno nam je odobrenje ove skupštine u vidu nove rezolucije. Zahvaljujem na vašoj pažnji.
Hvala. Narodni poslanik dr Vladan Batić, reklamirao je povredu Poslovnika. Izvolite. Molim vas, prvo se javio narodni poslanik Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče...
Nije mi jasno šta pokušavate da uradite, dakle, dao sam reč narodnom poslaniku Vladanu Batiću, jer je prvi reklamirao povredu Poslovnika. Izvolite, gospodine Batiću. Molim vas da napustite govornicu.
Dame i gospodo, reklamiram povredu odredbe člana 226. Poslovnika o radu Narodne skupštine i zahtevam objašnjenje od predsednika Odbora za Kosovo i Metohiju i od predsednika Narodne skupštine, zašto nije održana sednica Odbora za Kosovo i Metohiju. Jer ako ikad treba da bude održana sednica tog odbora, koji je slavljen i hvaljen kada je formiran, onda je to trebalo, valjda, povodom ove rasprave. To se nije dogodilo, pa tražim objašnjenje zašto se to nije dogodilo. Inače, taj odbor je imao samo jednu besmislenu sednicu, predstavljanje dela budžeta za Kosovo i Metohiju, nakon što je on već bio usvojen. Tako da je to jeftina demagogija, uostalom, to je neodgovornost, koja se ovde inače dugo vremena demonstrira. Inače, da ne bude nedoumica, ovde govorim u ime Demohrišćanske stranke Srbije, koja nije za nezavisnost Kosova i Metohije jer smatramo da bi to značilo kršenje elementarnih principa međunarodnog prava, pre svega Povelje Ujedinjenih nacija. Ali, Demohrišćanska stranka Srbije nije ni za takmičenjeu patriotizmu, koje je ovde na dnevnom redu, nije za novi ciklus narodnih junačkih pesama o Kosovu i Metohiji, za spremnost da se inatimo i prkosimo celom svetu, za vraćanje na suludu Miloševićevu politiku koja nas je skupo koštala, na politiku svežih humki i crnih barjaka, umesto belih pelena i dečjeg smeha, na jeftine priče o patriotizmu, koje su se u prošlosti završavale tužnim traktorskim kolonama pred fabričkim halama i sportskim salama, pred kolonama na kojima je bio natovaren i deo naše nacionalne istorije, nacionalnog ponosa i nacionalnog identiteta. Pitanje Kosova i Metohije je i pitanje odgovornosti onih koji su sve stavili na jednu kartu, na kartu Rusije, koji su nekakve planove, tajne, tajnovite, kao da je u pitanju Protokol sionskih mudraca, doneli ne u Narodnu skupštinu, nego Putinu, a da izabrani narodni predstavnici i ne znaju šta im u tim planovima piše. Dakle, oni tvrde da su pobedili Ahtisarija, da su pobedili Savet bezbednosti, da su u novom ratu protiv Amerike za Kosovo izvojevali pobedu, i ako je tako, treba da dobiju sva priznanja i svu slavu koja ima pripada. Ali, šta ćemo ako tako ne bude, ako to ostane samo pusta želja ili labudova pesma, to onda povlači pitanje odgovornosti i onda više nema bogoradanja o zaveri čitavog sveta protiv Srbije i protiv srpstva, onda više ne vredi priča o stranim plaćenicima i domaćim izdajnicima, onda to treba da znači definitivna odlazak sa političke scene. Hvala, javiću se ponovo.
Zahvaljujem se. Povredu Poslovnika reklamirala je narodni poslanik Nataša Mićić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, na osnovu člana 100, reklamiram sledeće povrede Poslovnika Narodne skupštine: član 104, član 136, stav 2. i stav 3, član 137. i član 160. Dozvolite mi da obrazložim i da mi ne uračunate vreme koje mi je potrebno za citiranje, na osnovu člana 100.Poslovnika. Zahvaljujem najlepše i čestitam na hrabrosti na početku da ste se baš okuražili u mom slučaju. Član 104. jeste povreda dostojanstva Narodne skupštine i ovaj put, i po ko zna koji put, to ni manje ni više čini Vlada, ono malo dostojanstva što imamo u javnosti najpre ugrožava Vlada Republike Srbije. Evo, na sledeći način. Prvo, još 14. februara smo usvojili ovde Rezoluciju po kojoj su Vlada i pregovarački tim bili u obavezi da nam dostave taj izveštaj, jer Vlada odgovara i izveštava Narodnu skupštinu, a nije nam dostavljen, evo, prošlo je već 6 meseci. Sada u članu 8. ponuđene Rezolucije, ponovo kažete da će Vlada redovno izveštavati. Trebalo bi da stoji, ili najmanje dva puta u toku pregovora ili jednom mesečno. Drugo, ova sednica, na kojoj nam je ponuđeno da raspravljamo o Predlogu rezolucije, čiji je predlagač Vlada, još je 11. jula u medijima najavljeno da će biti 24. jula, a ja sam, gospodine predsedniče, juče oko 18 časova morala da urgiram kod vas da bih dobila i izveštaj i predlog. Pored toga nije prošlo ni kroz nadležan Odbor za Kosovo i Metohiju, niti Rezolucija, niti izveštaj. Tako da Vlada konstantno krši dostojanstvo Narodne skupštine i sve najvažnije odluke za ove četiri godine, koliko je premijer Vojislav Koštunica na čelu Vlade, dakle, i Ustav, i noćni izbor predsednika Skupštine, i noćni budžet, i noćni izbor Vlade, pa i ova sednica će biti noćna. Sad se samo pitam da li za to da biste sprečili javnost da se dobro informiše ili ne znam šta, da bi nas gledale sove možda. Član 136, gospodine predsedniče, vi ste prekršili Poslovnik. U stavu 2. piše da Rezolucija mora da sadrži obrazloženje, i to taksativno nabrajano šta sve, ali tačka 3. kaže, znači, i pojedinačno objašnjenje svih pravnih instituta i pojedinačnih rešenja. Mislim da ovde, ako pročitate, ovo se naziva obrazloženje i objašnjenje, ali je samo prepis tačaka 2, 4, 5. i 6, a mnoge stavke traže dodatno obrazloženje i objašnjenje. Pa, na primer, iz tačke 6, rečenica glasi: ''Obavezuje se Vlada Republike Srbije i svi državni organi da blagovremeno i energično odgovore svakom nagoveštaju ili činu bilo kojeg međunarodnog subjekta''. Dakle, zašto u obrazloženju ne postoji objašnjenje šta znači energičan odgovor, šta znači nagoveštaj ili bilo koji drugi čin međunarodne zajednice. Mi nismo švajcarski parlament, ali i da jesmo, i tada bi bilo potrebno imati ovakvo objašnjenje, a da vas ne podsećam da smo parlament države koja je do pre 7 godina imala najneslavniju moguću istoriju upravo zbog energičnih odgovora koje smo pružali. Dalje, stav 3. člana 136. govori da Rezolucija mora biti sastavljena u skladu sa opšteprihvaćenim načelima međunarodnog prava. A u tački 5. Rezolucije, Narodna skupština zahteva od Ujedinjenih nacija, zatim Narodna skupština zahteva od generalnog sekretara Ujedinjenih nacija; to nisu dobre opšteprihvaćene međunarodne norme. Čudi me da poslanici demokratske većine, gospodin predsednik države, ministar inostranih poslova, gospođa šefica poslaničkog kluba, koja je bila predsednica međunarodnog odbora od 2001. godine, nisu se izborili da makar umesto ovog zahteva, ne moramo da budemosnishodljivi, ne zalažem se za to, stoji očekujemo, ili neki drugi izraz. Ova Rezolucija faktički samo služi da se zahladne odnosi sa međunarodnom zajednicom, da se preti. S druge strane je mačka u džaku, jer nemamo dovoljno informacija i objašnjenja. Pitam poslanike demokratske većine samo, da li mislite da bi bolji bio međunarodni signal, da ste ovu rezoluciju, koja bi kao naša koju smo podneli juče, ali je tek danas dostavljena, u prvom redu pretpostavljala evropsko jasno, nedvosmisleno opredeljenje, zatim brigu o Srbima...
Hvala. Isteklo vam je vreme. Dužan sam da vam dam odgovor, dakle, sednica je zakazana saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i saglasno članu 167. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Dnevni red su odredili narodni poslanici koji su svojim potpisima zakazali ovo vanredno zasedanje. Da li ste zadovoljni odgovorom? Ukoliko niste, u danu za glasanje ćemo utvrdi da li je bilo kršenje navedenih članova. Po Poslovniku, narodni poslanik Ivica Dačić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsedniče Republike, predsedniče Vlade, u ime poslaničke grupe SPS ne želim da uđemo u ovu zamku koja postoji na početku ovog zasedanja. Shvatili smo ovu sednicu kao sednicu na kojoj treba da se trudimo da iskažemo jedinstvo Srbije, države Srbije, srpskog naroda i političkih stranaka u Srbiji oko odbrane Kosova i Metohije. Zato ne želimo da se ova sednica pretvori u međupartijsku raspravu, jer bi se sada, verovatno, morao nekoliko puta javiti za repliku povodom onoga što je izrekao gospodin Batić. Ali, važnije od naših međupartijskih rasprava jeste koliko će Srbija danas biti jedinstvena. Čini mi se da je cilj nekih poslanika da naprave lakrdiju od današnje sednice Narodne skupštine Republike Srbije. Zato pozivam sve narodne poslanike da se uzdržimo od međupartijskih rasprava i da vodimo računa o tome u kakvom trenutku se danas kao država i narod nalazimo. Takođe bih upozorio predsednika Skupštine, i predsednika Republike i predsednika Vlade i zamolio bih da pozovu Radio-televiziju Srbije da ovu našu sednicu direktno prenosi i na svom satelitskom programu. Mislim da je veoma bitno, ne znam da li postoji važniji događaj u ovom trenutku u Srbiji, a svakako čini mi se da danas ova sednica Narodne skupštine Republike Srbije je važnija od ''Varošarija'', koje se trenutno emituju na satelitskom programu Radio-televizije Srbije. To barem dugujemo i Srbima koji žive van Srbije, jer nije u redu da se oni informišu preko drugih sredstava javnog informisanja, a ne preko državne Radio-televizije. Zato sam se i javio po Poslovniku da zamolim predsednika Narodne skupštine, ne verujem da postoji tehnički problem, mislim da je veoma lako prenositi ovu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije i na satelitskom kanalu RTS. Mi kao narod moramo da budemo jedinstveni, bez obzira da li nekoživeo u Torontu, ili živeo na Kosovu i Metohiji, ili živi ovde u Beogradu, svi imaju zajednički stav u ovom trenutku, a to je da Kosovo i Metohija jeste sastavni deo Republike Srbije.
Zahvaljujem. Zamoliću RTS da izađe u susret i da omogući prenošenje ove sednice putem satelita. Po Poslovniku, narodni poslanik Čedomir Jovanović, izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, gospodine predsedniče Republike, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo održali kao šefovi poslaničkih grupa pripremni sastanak pre ove sednice, sa namerom i ambicijom da zaista ova sednica protekne u atmosferi koja je drugačija od one koja obeležava uobičajeni rad republičkog parlamenta. Ali, gospodine Duliću, vi kao predsednik morate odgovoriti i onim obavezama koje pretpostavljaju naš poslanički status vašoj partijskoj dužnosti. Ovde ne postoje elementarni uslovi za normalnu parlamentarnu debatu. Poslanica Nataša Mićić pred sobom nema sat, vi je niste na vreme upozorili o dužini njene diskusije, prekinuli ste je na pola rečenice i na takav način pokušali da omalovažite njen skupštinski nastup. Mi nećemo praviti od ove parlamentarne sednice ono što najčešće parlament jeste, trudićemo se da argumentima branimo svoje političke pozicije. Teza o jedinstvo jeste nešto o čemu možemo razgovarati, ali do jedinstva sa ne stiže tako što ćemo svi misliti jednom glavom. Dakle, molim vas da u nastavku diskusije budete onakvi kakvi ste na našim konsultacijama, da uvažite atmosferu u kojoj radimo, uslove u kojima radimo, i imate dovoljno takta i razumevanja za naše poslanike, jer nećemo dozvoliti javna poniženja, s obzirom da na tako nešto nemamo pravo jer smo predstavnici građana koji imaju svoje dostojanstvo.
Hvala vam puno. Gospodine Jovanoviću, pogledaćemo i u stenografskim beleškama, gospođu Natašu Mićić upozorio sam po isteku trećeg minuta i potom sam je ponovo upozorio po isteku četvrtog minuta. Ukupno je govorila pet minuta. Reklamirala je povredu Poslovnika vezanu za proceduru dostave materijala i vreme koje ste imali je bilo pet minuta van vremena koje ste koristili za citiranje članova. To ćemo da pogledamo u stenografskim beleškama, budite sigurni da je to tako. Predlažem da nastavimo rad. Reč ima predsednik poslaničkog kluba SRS, gospodin Tomislav Nikolić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne želeći da na bilo koji način ometem donošenje ove rezolucije, moram da obavestim javnost Srbije da vi imate Vladino Kosovo i Metohiju, i da vam je dovoljno to što imate većinu, da se automatski podrazumeva podrška SRS i da se to vidi u svemu ovome što se dešavalo oko ove sednice. Zaista, već sedam dana mediji znaju da će danas biti sednica. Juče ujutru državna televizija obaveštava da će Vlada u toku jučerašnjeg dana da razmatra Izveštaj i da ga usvoji, da predloži rezoluciju. Juče, u 15,10 čini mi se, Vlada šalje Skupštini Predlog rezolucije, juče se pojavljuju potpisi narodnih poslanika većine koji traže sednicu, sinoć ostali narodni poslanici dobijaju Izveštaj i Predlog rezolucije. Dva dana se rashlađuje ova sala da bi gospoda predsednik Vlade i predsednik države bili izdvojeni od poslanika, da im slučajno neko ne dobaci, da im se kruna ne nakrivi ili padne slučajno sa glave. Sudeći po tome kako poslanici G17 plus piju vodu i gospodin ministar Ilić, kao da je izašao ispod šatora malopre, očigledno da ova sala nije pripremljena, niti je dobra za ovakvu raspravu. Da krenemo u raspravu o Izveštaju. Najpre, ovo nije izveštaj o pregovorima. Mi zaista ne znamo, čitajući ovaj izveštaj, šta je to bilo sa pregovorima. Ovo je jedna uporedna analiza predloga Ahtisarija i amandmana koje je podneo naš pregovarački tim. Zaista sam očekivao izveštaj o toku pregovora i posebno me interesuje zašto je gospodin Leon Kojen napustio tim, iz protesta što predsednik Srbije mimo Tima obavlja pregovore i angažuje druge pregovarače u vezi Kosova i Metohije. Pregovarački tim u svom izveštaju na prvoj stranici citira našu rezoluciju i konstatuje da je bio dužan da odmah po povratku sa pregovora podnese izveštaj Narodnoj skupštini, koja odlučuje o daljem toku pregovora. A onda nas pregovarački tim obaveštava da je po završetku pregovora u Beču, saznao sam od gospode Samardžića i Kojena da su bili i u Kini, a u ovom izveštaju nas obaveštava da su 22. marta, verovatno u Njujorku, pregovarači razgovarali sa ambasadorima zemalja članica Saveta bezbednosti UN. Pregovarački tim je imao mandat da pregovara u Beču, da posle toga podnese izveštaj Narodnoj skupštini i time je njegov mandat ugašen, prestao. Gospodine Samardžiću, u vas imam neograničeno poverenje, ali trebalo je da poštujete svoje znanje i da kažete onima koji su rekli – sada ćeš ići u Peking, pa ćeš ići u Njujork – izvinite, ali nemam nalog Narodne skupštine Republike Srbije. Tim pre što ste nas malo obmanuli danas govoreći, pa ste rekli da je Narodna skupština odbacila Ahtisarijev plan, a u Predlogu rezolucije lepo piše da ga je Republika Srbija odbacila. Vlada je odbacila Ahtisarijev plan. Nas niste pozivali da sednemo i da razgovaramo o planu Martija Ahtisarija. Ne kažem da ga ne bismo odbacili, ali vi ste izbegli da Narodna skupština Republike Srbije odbaci predlog Martija Ahtisarija i veoma slabo ste podržavali Rusiju u nastojanjima da nam sačuva Kosovo i Metohiju. Ovo rukovodstvo Srbije vidim kao ljude koji trenutno, neko iskreno neko ne, pomažu Rusiji da nam sačuva Kosovo i Metohiju. Sam Predlog rezolucije, uz zaista ovu primedbu da bi bilo dobro da Narodna skupština raspravljala o predlogu Martija Ahtisarija, vi ste prognozirali da bi Narodna skupština odbacila taj plan, ali onda nemojte da govorite da ga je Skupština odbacila. Vi sada nama predlažete da utvrdimo, „novi pregovori moraju biti otvoreni u pogledu ishoda i trajanja“. E sada, ako je Ahtisari vodio pregovore sa jasnim ishodom, on je odmah rekao, čudnovato, rečima koje je malopre izgovorio predsednik Republike, da zbog nasilja Miloševićevog režima mi smo izgubili Kosovo i Metohiju. Znači on je već odmah rekao da u pogledu ishoda je jasno da Kosovo i Metohija moraju biti nezavisni. Vi ne smete da krenete u nove pregovore i da budete otvoreni u pogledu ishoda. Vi krećete odavde sa mandatom Narodne skupštine Republike Srbije da krajnji ishod pregovora bude Kosova i Metohija u sastavu Srbije. Nema otvorenosti u pogledu ishoda, nemate ni mandat da uopšte otvarate pitanje ishoda: ili će biti srpsko ili vi niste pregovarali. Uostalom, ne pominjete previše odredbe Rezolucije 1244 koje nisu poštovane. Vi vrlo dobro znate, nažalost gospodin predsednik Narodne skupštine nije udostojio Narodnu skupštinu raspravom o predlogu rezolucije SRS o Kosovu i Metohiji. U tom predlogu rezolucije, a voleo bih da ste ga i vi detaljnije čitali, pa ubacili još ponešto od onoga što smo mi tražili, jasno se traži, zahteva se, zašto da ne, od Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija da se poštuje Rezolucija 1244 i posebno one odredbe za koje je gospodin Boris Tadić u kampanji govorio da uopšte ne pišu u rezoluciji i da nije tačno da mi imamo pravo da vratimo određeni broj vojnika i policajaca, da imamo pravo da vratimo na bitne granične prelaze administraciju Republike Srbije. Nikoga niste oglasili odgovornim što se ne poštuje Rezolucija 1244 i nigde ne tražite da ona bude poštovana. Vi kažete – ne treba vam nova rezolucija pre završetka pregovora. Tačno je, ali šta radimo sa ovom rezolucijom? Međunarodna zajednica se u većini ponaša kao da Rezolucija 1244 uopšte ne postoji. Naravno, nejasno je šta ste hteli da kažete. Moram da priznam da sam zadovoljan što Vlada i predsednik prate SRS, ne tempom koji treba, ne do granica koje vam mi postavljamo, a onda se, posle nekoliko meseci, ispostavi da ste stigli do njih, onda mi moramo da vam postavljamo nove. U ovoj rezoluciji mogu da naslutim da biste nešto uradili međunarodnim subjektima koji priznaju Kosovo i Metohiju. Mislim da je međunarodni subjekt država. Mislim da ste ovde mislili na države, s tim što vas podsećam da postoje i međunarodne organizacije. Ali, ne znam šta biste to uradili. Kako biste se ponašali prema državi, najpre prema samoproglašenju nezavisnosti? Ne možete Narodnoj skupštini da kažete da ćete blagovremeno da odgovorite. Narodna skupština mora da vam kaže kako da odgovorite. Nije to u vašim rukama. Ako je u vašim rukama, nemojte od nas ni da tražite rezoluciju. Imate javnu saglasnost da branite Kosovo i Metohiju, nećete da nam kažete kako ćete, pa onda radite. Kako ste se dogovorili i kakva vam je Vlada, tako i radite. Nemojte nama da kažete da će Vlada da odgovori, a mi u blaženom neznanju čekamo kako će Vlada da odgovori. To nije dobar odnos prema Narodnoj skupštini. Priznajem da su poslanici većine robovi Vlade. To se vidi i po ekspresnom sazivanju ove sednice. Vi date potpise blanko i tamo ih sekretari poslaničkih klubova prikupe, kad ima dovoljno, stoj, nije važno, saziva se sednica. Ne želim da u tome učestvujem na ovaj način. Hoću da vam, u ime onih građana koji nisu sa vama, a ima ih dovoljno, kažem: državotvorni smo, hoćemo da sačuvamo Kosovo i Metohiju, nismo na vlasti, hoćete vi da sačuvate, mi ćemo vam pomoći. Ali, vi morate da poštujete one koji Srbiju vole iznad svega, one koji vama takvima, koji to ne zaslužujete, i danas pružaju pomoć kada je u pitanju vitalni nacionalni interes. A vi znate kome mi to sad pružamo pomoć. I vama, gospodine predsedniče, koji ste u kampanji govorili da vi niste optimista i da Kosovo i Metohija bliže nezavisnosti nego da ostane u sastavu Srbije. Da nije to podstaklo Šiptare da krenu još dalje? Vama koji ovde govorite da naši prijatelji u svetu izvanredno se bore za našu stvar, a vi se i dalje borite da budemo u članstvu organizacija u kojima su naši neprijatelji. Ako gospodin Koštunica danas kaže da imamo prijatelje u svetu koji brane Kosovo i Metohiju u sastavu Srbije, šta su nam oni drugi? Šta je pandan reči prijatelj – neprijatelj. Nama je Amerika neprijatelj, nama je Evropska unija neprijatelj ili nam je Rusija neprijatelj? Hajde da rešimo danas, hajde da glasamo da li nam je Rusija neprijatelj ili nam je Amerika neprijatelj. Ne mogu oboje da nam budu prijatelji. Ovaj otima, ovaj nas brani.Ko nam je tu prijatelj? Kakvi prijatelji u NATO? NATO nam je prijatelj, je l' da?! Ohajo nam je prijatelj?! Sve to lepo zvuči. Učinićemo sve da budemo u NATO, a treba nam ruski veto! Ako ste vi šizofreničari, mi nismo. Nama mozak nije toliko podeljen. Mi umemo jasno, seljački da razlučimo ko nam je prijatelj, a ko nam je neprijatelj. Uostalom, pre samo nekoliko dana predsednik Srbije je izjavio da Srbija ne razmišlja o raskidanju diplomatskih odnosa sa državama koje priznaju nezavisno Kosovo i Metohiju, jer, kaže, to bi bila izolacija, to rade ovi gubitnici – radikali. Šta će to onda Vlada da preduzme, gospodine predsedniče Vlade? U toj Vladi bitan član je DS, čiji je predsednik i predsednik Srbije. Vi nam ovde nagoveštavate mere Vlade prema državama koje priznaju nezavisnost, predsednik Srbije u javnosti kaže da te mere nisu prekid diplomatskih odnosa. Koje su to onda mere? Da vas ne podsećam da je Amerika proglasila OVK terorističkom organizacijom i da je danas borba te terorističke organizacije pretvorena u nezavisnost teritorije na kojoj su se bavili terorizmom. Da vas ne podsećam ni na to da, kada ste došli na vlast, vi ste te teroriste odmah pustili iz svih zatvora u Srbiji, da nastave i dalje, i da danas pregovaramo i sa njima. Ovde nam je rečeno, čak i u nazivu rezolucije piše, da je to u skladu sa međunarodnim pravom. Da vas sada podsetim da je američki ambasador Polt pre dva meseca na TV B92, na pitanje sagovornika – kako komentariše flagrantno kršenje Povelje UN, međunarodnog prava, te Helsinškog dokumenta, izjavio da će Savet bezbednosti doneti odluku o nezavisnosti Kosova i Metohije i da će tako automatski dopuniti Povelju UN, maltene obogatiti međunarodno pravo o nepovredivosti granica suverene demokratske zemlje. Hoće li ono što proklamuje ambasador, pred kojim su svi stajali mirno, hoće li to postati deo međunarodnog prava na koje se mi pozivamo ovde? Što se nas tiče, mi ne nalazimo opravdanje u zahtevima za nezavisnost u nasilju Slobodana Miloševića. To treba da vas bude sramota, gospodine Tadiću. Nikad ni u jednoj državi predsednik države neće da govori loše o svom prethodniku, koji je biran sa mnogo više glasova nego što ćete vi ikada više da ih sanjate, a drugo, vi time opravdavate apsolutno sve što učine oni u pokušajima da Kosovo i Metohija bude nezavisno, a tzv. međunarodna zajednica ili zapadna civilizacija u podstrekivanju ili u podršci da to učine. Nije bilo nasilja Slobodana Miloševića na Kosovu i Metohiji. I da su u mom Kragujevcu krenuli puškama da sačekuju policiju i vojsku i da ubijaju, morala bi policija i vojska da intervenišu i u Kragujevcu. Šta bi moglo da se kaže – nasilje Slobodana Miloševića nad Kragujevcem? Tretirajte Kosovo i Metohiju kao Srbiju i tada, kao i danas. I danas, gospodine predsedniče, da neko napravi zasedu i da ubije policajca, šta biste uradili vi – izvršili biste nasilje nad onim ko je ubio policajca? Vi to priznajete danas ovde u govoru, kojim bi trebalo na početku kampanje za predsednika da se predstavite kao patriota. Ne vredi, kada glumci nauče dobro svoju ulogu, oni mogu da se predstave dobro. Video sam kako ste lepo odglumili pred onim kamerama koje isteraše kada ste vi završili svoj govor, ali kada vas čovek zagrebe, kada od vas traži rešenje, vi to rešenje nemate. Je l' da ga imate, vi ne biste, kao ministar odbrane, a zatim kao predsednik, upropastili potpuno vojsku. Ne govorim o ratu. Ko ga voleo, neka mu bude u kući. Govorim o odbrani Kosova i Metohije, o odbrani svim mogućim sredstvima. To vam je dužnost. Mada, niste se pojavili u Skupštini Srbije da položite zakletvu na novi Ustav. To bi zaista bilo dobro dočekano, čak i od poslanika SRS. Vi niste predsednik po novom Ustavu. Vi izbegavate taj novi Ustav, zato što je ta zakletva obavezujuća za predsednika Republike. Voleo bih da je Vlada u Zakonu o Vladi predvidela istovetan tekst zakletve, veoma sličan i za ministre, zato vas poslanici nisu birali da osnivate narodne kancelarije, da uživate u funkcijama i privilegijama, na to imate pravo, ali su vas birali za to da ih zaštitite kada je to potrebno, a Srbe na Kosovu i Metohiji posebno. Kako bih voleo da ste, umesto što ste napadali nas radikale u vezi Kosova i Metohije, napadali one međunarodne činioce i zvaničnike koji su otimali Kosovo i Metohiju. Kako bih voleo da niste pozvali Srbe na Kosovu i Metohiji da izađu na izbore, uprkos stavu svih stranaka u Srbiji, uprkos stavu njegove Svetosti Patrijarha srpskog gospodina Pavla. To bih očekivao od predsednika Republike. Rezolucija je nejasna. Lepo to izgleda. Mi ćemo glasati za ovo, odmah vam kažem. Čak nismo ni amandmane davali. Besmisleno je da vas opterećujemo amandmanima. Rezolucija je nešto najdalje što sam od vas očekivao. Da mi je neko rekao pre godinu dana da ćete stati iza ovakvih reči, rekao bih da to sigurno nije moguće. Dostigli ste ono što je trebalo da se uradi pre više meseci. Kažem vam, moraćete da idete i dalje. Hoćemo li da prepustimo Vladi da odredi novi tim za KiM? Vidim, ovde piše - obavezuje se Vlada da formira tim. Valjda se ovlašćuje, ali dobro, čak kaže da je dužna da redovno izveštava Narodnu skupštinu o međunarodnoj i unutrašnjoj situaciji u vezi sa KiM. Gledam dnevnik, čitam biltene agencija, ne treba vi da me obaveštavate o međunarodnoj situaciji. Vi mene treba da izveštavate o toku pregovora, ono što izbegavate već koliko meseci. Kaže - Vlada će da formira novi tim. Hoće li Vlada ponovo da izbegne SRS? Kažem vam, ako želite da radikali budu u tom timu, mi moramo da ga predvodimo. Tako je narod hteo. Mi smo najjači i naša je politika najbolja za KiM. Što da čekamo da se vi pametite po nekoliko meseci ili godinu dana, kad možemo sve zahteve da iznesemo odmah. Jasno, radikalski, ko je saglasan - saglasan, ko nije - nije. Protiv smo nezavisnosti KiM. Šta ćemo uraditi ako dođe do samoproglašenja? Hoćemo li da blokiramo granicu prema KiM? Hoćemo li da zabranimo prolaz svim automobilima, izvoz i uvoz robe na KiM? Hoćemo li mi da napravimo takav dogovor sa ostalim državama u okruženju, da jedna država koja ne poštuje Povelju UN bude izolovana? Hoće li neka druga država da prizna nezavisnost KiM? Da, hoće, i vi znate i koje će. Već na televiziji govore o tome. Šta ćete preduzeti? Koja je to mera Vlade Republike Srbije? Kako se zove ta mera? Šta vam diplomatija kaže, koje su to mere kojima jedna država brani svoju teritoriju? Ako je napadnuta diplomatskim putem, diplomatskim putem da je branimo. Ako je napadnuta oružjem, hoćemo li još jedan pogrom srpskog stanovništva da dozvolimo zato što neko tamo preti da će da pobije Srbe? A mi ćemo da čekamo da li će međunarodna zajednica da ih odbrani ili neće. A šta ako ih ne odbrani? Da vas ne podsećam na sudbinu Republike Srpske Krajine, kada su Srbi otišli iz Krajine, za UN više nije postojao problem. I dan-danas bi Krajina trebalo da bude pod zaštitom UN. Ako Srbi odu sa KiM, uzalud vam borba. Šta ste učinili da Srbi, vidim da su pozvani predstavnici, ni to nisam znao, neka su, dobro je da čuju, ne znam kako ste izabrali predstavnike Srba sa KiM, ali dobro je da čuju, šta ste preduzeli da ostanu na KiM? (Predsednik: Vreme.) Da li je to prvo ili drugo vreme? (Predsednik: 20 minuta.) Završavam, neću da vam kvarim atmosferu. Članove svojih stranaka ste pozapošljavali, sve. Neki su i poslanici ovde, posao i poslaničko mesto i baš fino. Šta je sa sirotinjom. Šta je sa običnim građanima? Je l' dolazio kod vas čovek sa devetoro dece kome ste obećali smeštaj u Srbiji, pa smeštaj na KiM, sad nije nigde. Kako ih zadržavate na KiM? Obećanjima da ćete se boriti da Kosovo i Metohija ne bude nezavisno. Ne morate da budete jasni, ljudi, ovo je država, ovo je vlada, ovo je predsednik. Šta vi nama ovde uvijate, ko pile u kučini. Recite nam jednom, jasno i glasno, pitao sam vas i na pretprošloj rezoluciji i na prošloj - šta ćemo to da uradimo? Da nije Rusije, da li biste bili ovako čvrsti? Ne biste. Poštujte malo taj ruski stav. Nema pregovora sa EU dok nas Rusija podržava da odbranimo KiM. Nema priče o NATO ako nam je Rusija bitan faktor da odbranimo KiM. Ne možete da ljutite Rusiju. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija, šef poslaničkog kluba DS. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, uvaženo predsedništvo, poštovani gospodine predsedniče Republike, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, cenjene kolege narodni poslanici, DS će bez šire rasprave glasati za izveštaj Državnog pregovaračkog tima za KiM, imajući, pre svega, na umu činjenicu da je očigledno iz Izveštaja - u koji mi ubrajamo i govore ministra i predsednika Vlade, i to uzimamo kao sastavni deo Izveštaja - da se pregovarački tim, pre svega, držao mandata koji mu je dala Narodna skupština i to je za nas dovoljan razlog da glasamo za ovaj izveštaj. Istovremeno, vidi se da je u svim fazama razgovora činjen napor da se pojedini segmenti života na Kosovu, interesa Srbije na Kosovu, zaštite u različitim fazama pregovaračkog procesa. DS će glasati za predloženu rezoluciju o rešavanju pitanja KiM iz više razloga. Prvi razlog je što se mandat za novu rundu pregovora utvrđuje na temeljima međunarodnog prava, Povelje UN, Helsinškog dokumenta, Rezolucije Saveta bezbednosti 1244 i Ustava Republike Srbije. Drugi razlog zbog kojeg će DS glasati za ovu rezoluciju je što se ovom rezolucijom definiše obavezujući mandat novog pregovaračkog tima u novoj rundi pregovora. Treći razlog je što se ovom rezolucijom istovremeno šalje poruka i onim učesnicima, koji učestvuju u ovom pregovaračkom procesu, o nepodeljenoj političkoj podršci nastavku razgovora, traganju za pravednim i održivim rešenjem, zasnovanim na međunarodnom pravu, principima na kojima počiva savremeni svet. Četvrti razlog za DS je što je ova rezolucija potrebna i da bi se dala snažna podrška novom pregovaračkom timu u novoj rundi pregovaračkog procesa. Za nas rasprava o ovoj rezoluciji nije takmičenje u patriotizmu. Mi ovde pokušavamo vrlo trezveno, potpuno hladno da razmišljamo o tome koji je to mogući napor koji se može uložiti, da bi se jedna loša pozicija, u kojoj se Srbija nalazi vezano za KiM, popravila u jednom procesu koji je pred nama. U tom smislu očekujemo da - bez obzira na političke razlike u načinima i možda u detaljima, u tome da li smo zadovoljni, jesmo li dovoljno informisani ili nismo - imamo svi zajedno razloga da podržimo ovakvu rezoluciju i na taj način pokažemo da postoji političko jedinstvo oko nekoliko ključnih stvari, a to je da ono na čemu insistiramo jeste poštovanje međunarodnog prava, nepovredivosti granica, prava Srbije da brani svoje interese na KiM demokratskim sredstvima, na kojima počivaju međunarodno pravo i Ujedinjene nacije. Za DS nova runda pregovora je u izvesnoj meri i priznanje demokratskoj prirodi srpskog društva i srpske države i priznanje postojanja jednog demokratskog kapaciteta Srbije, i na tom priznanju mislim da mi treba da istrajemo, na onome što će potvrditi taj demokratski kapacitet, a to je naše insistiranje na evropskom putu Srbije. Insistiranje na evropskom putu Srbije jeste potvrda demokratskog kapaciteta i potvrda spremnosti Srbije da, prihvatajući evropske vrednosti i evropske standarde, pokazuje da ima kapacitet da brani svoje interese i da sve probleme koje ima u zemlji rešava na način koji svet može da prizna. Zbog svega ovoga DS zaista misli da ne postoji ni jedan objektivan razlog, bez obzira na možda nekakve manjkavosti oko predstavljanja narodnim poslanicima onoga što je bio dosadašnji proces, da sve poslaničke grupe i svi poslanici ne glasaju za ovu rezoluciju. Mi očekujemo zaista da ćemo time poslati jasnu poruku onima koji treba da učestvuju u tom procesu. Istovremeno ćemo dati snažnu podršku onima koji u ime Srbije treba taj proces da vode. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, šef poslaničkog kluba DSS-Nova Srbija-dr Vojislav Koštunica.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, predsedniče države, predsedniče Vlade, kao što znamo Narodna skupština utvrđuje smernice državne politike kada je reč o ovako važnim stvarima, kada je reč o Kosovu i Metohiji, a prema Ustavu države Srbije Vlada Srbije je odgovorna za vođenje politike države. U te smernice može da bude uključeno nešto drugo - određene konkretne instrukcije kada je reč o tome na koji način, putem kojih sredstava se ta državna politika može sprovoditi. Jedno od tih sredstava je bila smernica za vođenje ove politike kada je reč o Kosovu i Metohiji, formiranje pregovaračkog tima koji bi u procesu pregovaranja, na koje je ova država još ranije pristala, jednostavno tu politiku i sprovodio, pokušao da nešto učini na terenu. To, naravno, znači da je Vlada Republike Srbije odgovorna i za ostale segmente vođenja državne politike, i kada je reč o onome što se možda radi i van samog pregovaračkog tima. Što se tiče nas danas, mi ovde imamo dva dokumenta. Jedan je Izveštaj samog pregovaračkog tima, a drugi je Predlog rezolucije. To znači da treba, prvo, da razmotrimo da li je Vlada Republike Srbije, odnosno Pregovarački tim radio ono što je bilo potrebno, u skladu sa smernicama Narodne skupštine. Takvih smernica je u poslednje vreme bilo dve. Jedna od 21. novembra 2005. godine, a druga od 14. februara 2007. godine. Da vidimo da li je tu bilo nekih pomaka, da li se nešto dogodilo u međuvremenu što bi išlo u prilog poštovanju međunarodnog prava, principa na kome međunarodno pravo počiva, što bi automatski štitilo interese države Srbije. Jer, kao što znate, ovde nije sukob, toliko, između pregovaračkih timova kosmetskih Albanaca i Beograda, nego je ovde očigledno u pitanju mnogo širi sukob, u pogledu toga da li treba prekrojiti međunarodni pravni poredak koji je nastao posle Drugog svetskog rata formiranjem UN i zasnovati jedan novi poredak, koji bi se verovatno zasnivao na lancu precendentnih slučajeva i stvorio novi haos na području Evrope i šire međunarodne zajednice. Ili se treba držati pravila igre na osnovu kojih bi ovakve situacije na predviđeni ili predvidljiv način bile rešavane. Pregovori koje možemo videti na osnovu ovog izveštaja ovde zapravo nisu ni postojali. Nemoguće je govoriti o pregovorima dve pregovaračke strane, ako jedna od te dve pregovaračke strane sve vreme unapred zna, na osnovu toga što pojedine članice Kontakt grupe, tj. onih država koje su uključene u proces rešavanja statusa Kosova na taj način, unapred obećavaju jednoj pregovaračkoj strani ishod tih pregovora. Ako je taj ishod pregovora unapred poznat ili unapred očekivan od strane jedne pregovaračke strane, u ovom slučaju su to kosmetski Albanci, nemoguće je govoriti o pregovorima. Šta god da je naš pregovarački tim nastojao da učini, kakve god predloge da je davao, kako god i na koji god način objašnjavao našu poziciju suštinske autonomije, kakve god amandmane davao na sveobuhvatni plan Martija Ahtisarija, ni Marti Ahtisari ni druga pregovaračka strana, podržana od strane tog istog pristrasnog Ahtisarija, nije morala, kao što smo videli nije ni reagovala, na bilo koji od tih predloga. Ćutke ih je podnela, prešla je preko njih, kao da nisu ni izgovoreni. Sa njihove strane je bilo dovoljno samo da sednu i mirno sačekaju obećani za njih pozitivni ishod. Tu nema pregovora. Ko će me ikada ubediti da postoji mogućnost uspeha, kada dva subjekta pregovaraju, ako neko ko se postavlja njihovom voljom u poziciju arbitra, a ne arbitrira nego sve vreme stoji ubedljivo na strani jednog od subjekata koji pregovaraju. Tu ozbiljnih pregovora nema. To je ključna i osnovna primedba. Najbolji dokaz da je Pregovarački tim uradio ono što je potrebno stoji u ovom izveštaju, a i da ne čitam ovaj izveštaj, javnost zna šta je do sada učinjeno. Pitanje se sada postavlja, da li je bilo, kada je reč o vođenju državne politike Srbije koja je smernice dobila u ovom parlamentu, ikakvih napredaka? Dovoljno je samo pogledati novinske naslove s kraja prošle godine, od septembra prošle godine ili čak odskora, od pre mesec i po dana, i imati ispred sebe vrlo jasnu sliku o tome da ono što su ljudi mislili pre šest sedam meseci da će teritorija Srbije biti pogažena, smrvljena, odvojeno 15 posto njene teritorije već u junu 2007. godine, da do toga nije došlo. Ako mi neko kaže da je to samo posledica toga što su se dve velike sile sukobile oko jednog pitanja koje im služi za njihovo potkusurivanje, sa tim se ne mogu nikako složiti. Ne postoji ni jedan razlog da jedna velika država, velika sila kao što je danas Rusija, učini bilo šta u ovom pogledu, ukoliko ne zna da pri tom štiti osnovne principe međunarodnog prava, koji se mogu, ako se krše, kao bumerang vratiti ne samo toj zemlji, nego i mnogim drugim članicama UN. Nemoguće je to učiniti ako s druge strane imate jasan, odlučan, decidan stav, jedinstven stav države Srbije, koja zna šta hoće. Nemalo puta su me ljudi, koji su strane diplomate ili moje kolege strani parlamentarci, pa i ruski parlamentarci, pitali da li smo mi ozbiljni u zaštiti ovih principa i ovih interesa. Jer, ako smo mi ozbiljni u zaštiti ovih principa i ovih interesa, onda postoji i sa njihove strane rezon da oni budu branjeni. I to ne samo od strane Rusije. To isto pitanje su mi postavili oni koji su pripadnici zemalja koje su članice Saveta Evrope, koje su članice EU. Jer, kao što znate, u EU ne postoji jednoumlje po ovom pitanju. Ali, EU, kao organizacija država, savez država sui generis, teži koherentnom, jedinstvenom stavu. Tu postoji naravno sukob. Tu postoji sukob između te dve tendencije. Mi, koji smo ugroženi u ovom trenutku, moramo pomoći drugima da nam u ovome pomognu. Jedini način da se to učini je da pokažemo jedinstvo i čvrst državni stav. Ne postoji drugi način i ne postoje druga sredstva da bi se to postiglo. Šta možemo reći o predloženoj rezoluciji? Može se, naravno, kritikovati svaki tekst koji pred nas dođe. Možemo reći da nije dovoljno oštar, možemo reći da nije dovoljno jasan u pojedinim delovima, da ne predviđa konkretne mere. Drugi pak, srećom takvih je jako malo, mogu reći da je nepotreban. Ali, naša poslanička grupa, DSS i Nove Srbije, ubeđena je da je ovaj tekst postigao pravu meru - da je postigao onaj potreban balans između smernica koje daje zakonodavno telo u ovoj državi, u skladu sa kompetencijama Ustava ove države, i dao onu vrstu otvorenog prostora za izvršnu vlast, u skladu sa Ustavom ove države da može preduzimati mere. Gospodo, pred nama nije zakon, pred nama je rezolucija. Ova rezolucija će se vrlo pažljivo čitati i od onih koji će aktivno učestvovati u procesu rešavanja statusa Kosova već sutra ujutru i njene odredbe će se pažljivo proučavati. Ovo što je ovde zapisano, verujte mi, dovoljna je mera izuzetno ozbiljnog upozorenja kada je reč o opasnosti o kojoj smo ovde govorili. Ova rezolucija mora biti podržana pre svega iz razloga što potvrđuje naše zalaganje za poštovanje osnovnih principa međunarodnog prava oličenih u Povelji Ujedinjenih nacija, završnom Helsiškom aktu, oličenih u Rezoluciji 1244 Saveta bezbednosti, koja je deo međunarodnog pravnog poretka i koja reguliše položaj Kosova i Metohije, izričito potvrđujući da je ona u sastavu Srbije, potvrđujući suverenitet i teritorijalni integritet i potvrđujući ono što mi pokušavamo da sprovedemo upravo iz te iste povelje 1244, a to je da definišemo suštinsku autonomiju za Kosovo i Metohiju. Kosovo i Metohija, s druge strane, potvrđuje se ovim dokumentom i podseća se još jednom, na nivou političke deklaracije, nije ovo zakon, to je politička deklaracija koja mora da se čuje jasno i glasno, da je Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije i prema Ustavu Srbije koji je usvojen na referendumu, za koji je glasalo preko tri i po miliona ljudi ove države. To je nešto što se računa. Drugo, ova rezolucija se ponovo zalaže, kao što je i prethodna to činila, ovaj put nedvosmisleno, jasno, imajući u vidu da je Ahtisarijev plan propao, što je jako dobra stvar, da se pregovori, a to je jedini način da se reši problem, nastave, da se oni vode kao iskreni pregovori. I kada se kaže da se ne zalažemo za unapred definisan ishod, svi znamo ovde na šta mislimo. Mislimo na ono što smo imali kao problem u prethodnim tzv. pegovorima, kada je neko unapred definisao ishod i taj ishod obećavao jednoj strani. To je nemoguće. Ali, zato ova ista rezolucija govori u kojim okvirima te pregovore treba voditi, po kojim principima. Po principima zaštite državnog suvereniteta i teritorijalnog integriteta država kao što to poznaje međunarodni pravni poredak, bez jednog izuzetka od 1946. godine do danas. Besmisleno je govoriti o tome, za one koji zagovaraju nezavisnost Kosova i Metohije, da Kosovo i Metohiju ne treba tretirati kao presedan ukoliko postane nezavisno. Međunarodni pravni poredak se ne gradi samo pisanim dokumentima, nego i ponašanjem onih koji čine taj međunarodni državni pravni poredak, a čine ga zemlje članice Ujedinjenih nacija. Ako se napravi jedan presedan, bez obzira šta mi napisali i rekli o tome, on će to u realnosti, u realnom životi i ostati, i služiće kao matrica za dalje pokušaje, za dalje slučajeva, a to će značiti gaženje onog poretka koji je definisan posle Drugog svetskog rata, koji je trebalo da okonča najveći i najkrvaviji sukob. Ujedinjene nacije praktično su trebale da budu konačna tačka međunarodnog poretka na jedan nakrvaviiji i najteži sukob koje je čovečanstvo ikada videlo, a taj najkrvaviji i najteži sukob koje je čovečanstvo ikada videlo, ako se sećate, bio je rat za teritorije. To je bio međudržavni evropski i u svetskim razmerama rat za teritorije, rat za etničko čišćenje i proganjanje onih koji ne pripadaju istom narodu ili pripadaju nekom drugom narodu koji se nekome ne sviđa. Ako mi bude bitan argument od onih koje to čujem u međunarodnoj zajednici, poneki od političara sa kojima sam imao prilike da razgovaram, da promena državnih granica nije ništa strašno, da je sam grad Strazbur menjao stranu nekoliko puta, ako taj argument primenjujemo u 21. veku, nakon sukoba iza nas koji se zove Drugi svetski rat, ako ponovo uvedemo taj argument, šta god napisali u bilo kakvom novom dokumentu za koji neko tvrdi da treba da bude osnova ili obogaćenje međunarodnog prava, onda ćemo imati, hteli mi to ili ne, za pet, deset, ili 20 godina krvo do kolena u Evropi na sve strane. Ljudska priroda se nije izmenila za proteklih hiljade i hiljade godina. Potrebno je voditi jasnu politiku u pogledu toga šta učiniti u slučaju samoproklamovanja nezavisnosti Kosova, sa tim se slažem, ali se isto tako slažem da mora Vlada Republike Srbije kao izvršni organ da ima odrešene ruke u pogledu stepena mera, načina njihovog izvođenja i nemoguće ih je u Skupštini Srbije kao telu detaljno propisati, ali se slažem da odgovor mora postojati i ova rezolucija taj odgovor daje. Šta učiniti u pogledu unilateralnog priznanja tzv. nezavisnosti ili eventualne samoproklamovane nezavisnosti Kosova. Svakako bi trebalo formirati novi pregovarački tim. Sve ovo o čemu govorim, to se nalazi, to je sadržano u rezoluciji i to je razlog zbog čega ovu rezoluciju treba usvojiti. Ne može svaka rečenica ove rezolucije svakome da odgovara, ali mislim da ona sadrži ono što mi danas ovde tražimo - osnovu za državno jedinstvo po ovom pitanju. Predložena rezolucija dakle ima sve potrebne atribute o zaštiti daljih državnih interesa, a kada je reč dakle o bilo kakvom nepoverenju u pogledu toga da ovaj akt koji se danas donosi, kao i prethodni akti o kojima smo razgovarali, može imati bilo koje negativne posledice po Srbiju samim donošenjem. Podsetio bih na jednu stvar, i prema ovome što sam do sada rekao, da svaka fraktura, svaka pukotina u jedinstvenosti državnog stava Srbije, onima koji ne žele dobro ovoj zemlji i onima koji žele da poruše principe međunarodnog prava i da nam otmu 15% naše teritorije, služi isključivo naruku. Svako kolebanje za koje se čuje u javnosti, pa čak i ono manjinsko koje se može danas čuti u ovom parlamentu, što ćemo svakako imati prilike da čujemo, srećom od onih koji predstavljaju izrazitu manjinu građana Srbije, može imati štetne posledice, i to se mora otvoreno reći. S druge strane, kada god dajemo osnov za naše postupanje, smernice za vođenje državne politike, često se u javnosti čuje nešto što lično smatram velikom zabludom, da li dati prioritet evropskim integracijama ili zaštiti državne teritorije. Dame i gospodo, svakako sam za evropske integracije. Jedan od prioriteta DSS jeste učlanjenje u šire saveze, naročito u Evropsku Uniju, kao jedan od osnova mogućeg lakšeg prosperiteta. Ali, ne možemo biti članica Evropske Unije, niti možemo ići putem evropskih integracija ili bilo kojih drugih integracija ako je ulaznica ili članska karta za te integracije lišenje 15% dela svoje teritorije, i to ne bilo kojeg dela teritorije, već onog dela teritorije koji je neraskidivo vezan za pojam srpske državnosti i srpskog naroda. To je nemoguće. Ko bi nam, ne dajbože, ikada postavio takav uslov, on bi nam postavio nemoguć uslov. Znači, postavio bi nam uslov koji ova država nije u mogućnosti da ispuni. Jedini način da kroz evropske integracije postignemo pun i pravi rezultat za Srbiju, to je da država Srbija bude integrisana u šire saveze u punoj svojoj celovitosti, ustavno-pravnoj celovitosti, a to je jedini način, po mom dubokom uverenju, da se i oni stanovnici Srbije koji predstavljaju nacionalnu manjinu, kakvi su i Albanci na Kosovu, nađu u jednom novom sistemu, koji će i njima, kao i ostalim stanovnicima Srbije, služiti za njihov lični boljitak i svaki prosparitet. To je jedini način na koji mi možemo da postignemo pozitivne efekte za građane ove države, bez obzira koji su, bez obzira koje su nacionalne pripadnosti. Zato, još jednom vas pozivam, nije sramota biti jedinstven po ovakvom pitanju, pogotovo ako se zna da se time apsolutno i sigurno brane državni itnteresi ove države, ne samo srpskog naroda, nego i svih onih građana i stanovnika ove države, njihovih građana, njihovih državljana, koji mogu imati interes od prosperiteta svoje sopstvene države. Hvala vam.
Hvala puno. Repliku je tražio šef poslaničkog kluba Srpske radikalne stranke, narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo da ne bude nekog nesporazuma, gospodin Aligrudić je pogrešno protumačio ili nije hteo do kraja da tumači moju primedbu iznetu na tačku 5. i tačku 6. Predloga rezolucije. Naime, zašto tražim da definišemo korake Vlade? Zato što tačkom 5. mi obavezujemo Vladu Republike Srbije da deluje u pravcu ostvarenja zahteva da od svih država, članica Ujedinjenih nacija, zahteva da poštuju suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije, a ne kažemo kako da deluje. Onda tražimo ponovo da Vlada Republike Srbije i svi državni organi, znači i predsednik Republike, blagovremeno i energično odgovore svakom nagoveštaju ili činu bilo kog međunarodnog subjekta, a naravno i onima koji bi jednostrano priznali nezavisnost Kosova i Metohije. Šta mi, ovako neodređenim definicijama, činimo Vladi Republike Srbije? Mi nju stavljamo u veoma neugodnu poziciju. Šta li je to htela Narodna skupština rezolucijom, kojom traži, obavezuje Vladu da nešto energično učini, a ne zna šta. S druge strane, postoji bojazan da postoje ratni huškači u toj vladi. Možda mi ovim nejasnim definicijama ovlašćujemo Vladu da uđe u rat, pa Makedonija prizna Kosovo i Metohiju, a Vlada pročita rezoluciju i kaže, objavljujemo rat, traži od nas Narodna skupština. Zato tražim apsolutno jasno, potpuno čisto, imate situaciju, imate moguće situacije, nema ih tri-četiri, možete samo da ih predvidite, i mi onda kažemo Vladi Republike Srbije, od vas zahtevamo da uradite to i to; da li je to pismo, da li je to demarš, da li je povlačenje ambasadora na razgovor u Beograd, to sve mora Narodna skupština Srbije da propiše Vladi. Nismo mi ovde glumci baš svi. Ne glumimo mi one koji su saglasni sa vašom politikom. Mi glumimo one koji vam daju instrukcije kako da branite Kosovo i Metohiju, pa onda, brate, dajte da vam damo jasne instrukcije, do kraja potpune i jasne. Samo to je bila moja želja. Bojim se da nas Vlada ne uvede u rat sa kojim možda neko ne bi bio saglasan. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Suzana Grubješić, šef poslaničkog kluba G17 plus. Izvolite.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospodine predsedniče države, predsedniče Vlade, poštovani ministri, prošle nedelje je stigla vest u kojoj se kaže da se diskusija o budućem statusu Kosova i Metohije premešta iz Saveta bezbednosti u Kontakt grupu. Odluka je doneta nakon što je postalo jasno da ni šesti predlog rezolucije ne može da prođe u Savetu bezbednosti. Ma kako mi ovde u Srbiji tumačili ovakvu odluku, bilo kao pobedu Beograda i Rusije ili poen za Prištinu, jedno je ipak sigurno, pokazuje se nemoć svih onih koji su nudili brza i jednostavna rešenja za izuzetno složen kosovski problem. Naravno, državi Srbiji nikako ne ide u prilog da se odluke donose mimo Saveta bezbednosti, ali ovakav, nazovimo ga, predah u pregovaračkom procesu otvara vrata upravo onome za šta se država Srbija zalaže, a to je nastavak pregovora, bez donošenja nove rezolucije, a na osnovu postojeće 1244, bez unapred poznatog ishoda i bez unapred određenog roka do kog se pregovori moraju okončati. To je upravo jedan od zaključaka sa jučerašnjeg sastanka Saveta ministara EU. Pregovori koji su vođeni od februara 2006. godine do marta 2007. godine nisu bili ni fer ni suštinski. Nisu vođeni sa namerom da se pronađe dugotrajno, održivo i kompromisno rešenje, već da se pronađe modalitet da Kosovo postane nezavisna država, a da Srbi dobiju status u nezavisnoj državi Kosovo. Specijalni izaslanik generalnog sekretara UN, Marti Ahtisari, napisao je svoje viđenje rešenja kosovskog pitanja i pre nego što su otpočeli pregovori u Beču. To viđenje je pretočio u pompezno nazvani Sveobuhvatni plan za rešenje statusa Kosova. Potom je gospodin Ahtisari 3. aprila podneo Savetu bezbednosti tu svoju verziju rešenja. Stvorena je atmosfera, u kojoj se činilo da je nezavisnost Kosova odmah tu iza ćoška i da će sve biti gotovo za nekoliko dana. Ali, 11 od 15 članica Saveta bezbednosti ocenilo je da Ahtisarijev plan nije prihvatljiv u predloženom obliku. Umesto toga, na Kosovo i Metohiju upućena je verifikaciona misija UN, koja je trebalo da utvrdi stanje na terenu i primenu Rezolucije 1244, pre svega stepen ispunjenja standarda. Podsetimo se, kad smo kod standarda, one čuvene floskule - standardi pre statusa - koja je godinama ponavljana kao mantra u međunarodnim krugovima. Jedan od tih standarda je trebalo ispuniti pre odluke o konačnom statusu, to je povratak izbeglica i interno raseljenih lica. Od 250 hiljada građana nealbanske nacionalnosti, prognanih sa Kosova i Metohije, za ovih osam godina nije vraćeno ni 2%. Ako bi se ovim tempom obavljao povratak, trebalo bi 200 ili 300 godina, što je besmisleno i zamisliti, a kamoli o tome pričati. O kršenju ljudskih prava preostalih nealbanaca isto je suvišno pričati, jer o tome najbolje svedoče brojke o broju ubijenih, nestalih, otetih, koje su poznate i dostupne svima koji zaista žele da se uvere kako se i na kojim osnovama izgrađuje tzv. multietničko kosovsko društvo. Od izveštaja Verifikacione misije do danas propao je svaki pokušaj, a bilo ih je šest, donošenja nove rezolucije, a plan gospodina Ahtisarija retko ko i da pominje, ponajmanje on sam. Kao što reče Dejvid Bajnder, bivši dugogodišnji dopisnik "Njujurk tajmsa" iz Beograda, začulo se buć i plan Martija Ahtisarija završio je u reci Hadson odmah iza zgrade UN. To je još jedan razlog više da se nastave pregovori između srpske i albanske strane. Pregovori moraju da se okončaju nalaženjem kompromisnog rešenja. U politici je kompromis pobeda, a ne poraz. Postavlja se pitanje da li ima prostora za kompromis između srpskog stava ''sve sem nezavisnosti'' i albanskog stava ''ništa osim nezavisnosti''. Prostora ima, ali da bi se došlo do kompromisa potrebni su novi posrednici, ovaj put nepristrasni ili makar oni koji nisu na platnom spisku jedne od strana u pregovorima, i koji neće insistirati na tome da je Kosovo unique case, jedinstven slučaj, koji ne može da bude presedan za bilo koji drugi slučaj u svetu. Takvo objašnjenje treba da opravda dosadašnju politiku prema Kosovu, u kojoj se jednoj strani - Albancima nudi sve, a drugoj, Srbima, daje samo ono što savremeno međunarodno pravo ionako daje manjinskim zajednicama i što država Srbija garantuje svim svojim nacionalnim manjinama. Status Kosova i Metohije može da se reši samo putem pregovora i uz kompromise obe strane. Ali, da bi Albanci bili spremni na kompromis, međunarodna zajednica mora otvoreno da im kaže da nezavisnost nije jedina opcija i da ne mogu da je jednostrano proglase, pa makar to silno želeli da učine i na veliki praznik albanske države, dan zastave, 28. novembra, kako je najavio kosovski premijer Agim Čeku. U danima koji su pred nama videćemo da li je međunarodna zajednica spremna i sposobna da odgovori Albance od jednostranog proglašenja nezavisnosti i da ih privoli na nastavak pregovora sa srpskom stranom. Država Srbija mora da nastavi da se bori diplomatskim sredstvima, da vodi aktivnu i ubedljivu politiku odbrane svojih državnih interesa. Svedoci smo da se dosta toga promenilo, od momenta kada se prešlo sa nekoliko ustaljenih fraza i opštih mesta, kao što su "ne damo Kosovo", "nikad nećemo potpisati nezavisnost Kosova", na pravu diplomatsku ofanzivu. Treba istrajati na tom putu, jer bi zaista bio jedinstven slučaj da se jednoj staroj evropskoj državi, kao što je Srbija, uzima ne samo teritorija, već se zbog albanske želje za nezavisnošću krše sve važne norme i načela međunarodnog prava. Poslanička grupa G17 plus glasaće za Predlog rezolucije. Hvala.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić, šef poslaničkog kluba Socijalističke partije Srbije. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što sam rekao na početku kada sam se javio po Poslovniku, mislim da će današnja sednica biti potpuno promašena ukoliko ne sagledamo objektivno i realno situaciju u kojoj se Srbija danas nalazi i ukoliko ne prestanemo da gledamo unazad, kao što smo činili ponekad i na početku ove sednice. Zato mi možemo da biramo između dva pristupa: da li ćemo našu raspravu o Kosovu i Metohiji pretvoriti u međusobna optuživanja ko je više kriv za situaciju na Kosovu i Metohiji ili ćemo imati raspravu o tome koje će Srbija korake danas preduzimati kako bi sačuvala Kosovo i Metohiju u sastavu Republike Srbije. Jer to su stavovi iza kojih ste svi vi ovde stali, osim retkih izuzetaka, za koje ne bih mogao da kažem da su časni jer da su časni po ovom pitanju verovatno ne bi bili izuzeci. U svakom slučaju, mi imamo veoma jasan pristup ovom pitanju i ukoliko bismo se vraćali unazad jedni druge bi mogli da optužujemo za stanje na Kosovu i Metohiji u proteklih nekoliko decenija, vekova itd. Zato danas kada govorimo o tome ko je za šta kriv na Kosovu i Metohiji moramo da shvatimo da u osnovi albanske politike na Kosovu i Metohiji nije odnos prema srpskim političkim strankama, nije odnos prema jednom ili drugom političkom lideru u Beogradu, nego pre svega zalaganje za nezavisnost Kosova i Metohije, separatizam na Kosovu i Metohiji. Ukoliko su neke stranke tražile ovu sednicu samo zbog toga da bismo još jednom jedni druge napali, onda je sednica potpuno promašena. Ne znam da li ste vi, dame i gospodo, i kolege narodni poslanici, i visoki državni funkcioneri, svesni šta građani Srbije u ovom trenutku očekuju od državnog rukovodstva za koje su glasali na izborima. Očekuju odgovoran odnos prema ovom pitanju, očekuju da narodu ne govorimo o prošlosti, nego da ukažemo šta će se desiti sutra, a sutra je, dame i gospodo, sednica Kontakt grupe u Beču. Sutra počinje taj novi proces o kojem ovde govorimo. Zato SPS će glasati za Predlog rezolucije. Ne postoji predlog rezolucije ili bilo kog akta u kojem stoji da je Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije za koji SPS neće glasati, bez obzira šta mislimo o onima koji eventualno to predlažu, bez obzira da li činimo vlast ili opoziciju. Ovo nije pitanje vlasti ili opozicije, ovo je pitanje odnosa prema državi i prema svom narodu. Zato treba da se čuvamo međusobnih optužbi, jer albanska politike je u ovom pitanju jedinstvena, a srpska politika se sastoji samo u tome da optuže jedni druge ko je za šta više kriv. Danas, nadam se da gospodin Tadić kada je govorio o ovome, da je spomenuo politiku nasilja u vreme vlasti Slboodana Miloševića kao alibi jednog dela međunarodne zajednice, a ne kao njegovo mišljenje. Jer zaista postoji takav stav u međunarodnoj zajednici da se ono što se odnosi na vreme kada je Slobodan Milošević bio na vlasti definiše kao nasilje, genocid i sve ostalo. Uostalom, zbog toga postoji i Haški sud. Haški sud još nije doneo ni jednu presudu tim povodom. Država Srbija je branila svoj teritorijalni integritet i suverenitet i nije nikada bilo u pitanju bilo koje demokratsko pitanje na Kosovu i Metohiji. Kako bi reagovalo vaše državno rukovodstvo da se jedan deo državne teritorije Srbije danas, kao što najavljuje Riza Halimi na primer, ne daj bože, priključi zahtevima za otcepljenje od države Srbije. Ne verujem da bi to bilo političko ili demokratsko pitanje. Takođe siguran sam da niko nikada nije nanosio štetu nama više nego što smo mi sebi samima upravo ovakvim izjavama kojim smo ponekad i sami svedoci. Srbija ima državni i nacionalni interes da Kosovo i Metohija ostane sastavni deo Srbije. Albanci na Kosovu i Metohiji imaju svoj interes da Kosovo, kako oni to zovu, bude nezavisno. Kakvi su međunarodni uslovi i međunarodne okolnosti da se izborimo ili mi ili oni za svoje interese i svoja prava. To je tema o kojoj danas govorimo. Da bismo o tome govorili, nije dobro da jedni druge međusobno optužujemo, jer u stvari pljujemo sami na sebe. I zato priča o nekakvom teroru ili ne znam koje termine da upotrebimo o prošlom režimu ili pretprošlom, svejedno, apsolutno je kontraproduktivna u ovakvoj priči. U osnovi problema na Kosovu i Metohiji je separatizam i terorizam, u osnovi problema je otvorena podrška jednog broja zemalja iz međunarodne zajednice težnji da se stvori još jedna nezavisna albanska država u Evropi pored Republike Albanije. Da bismo imali jaku poziciju države u ovoj situaciji, neophodno je da postoji političko jedinstvo u ovome. Vi ste napisali Ustav Republike Srbije, u kojem stoji da je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije. Vi se danas zalažete za dosledno poštovanje Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN. Ne bih da budem zlurad, ali svakoga od vas bih podsetio kako ste ocenjivali tu Rezoluciju 1244, od toga da je bila kapitulacija, izdaja, pa možda do nekih koji su to pretvarali u pobedu. To je bila realna situacija kada je Srbija bila izložena bombardovanju. Bio bih zadovoljan da naš državni pregovarački tim kao rezultat onoga za šta se bori danas budu stavovi iz Rezolucije 1244. Ali, u ovom dokumentu takođe stoji zalaganje za dosledno poštovanje Rezolucije 1244. Naravno, jesmo za nastavak pregovora, naravno jesmo za suštinsku autonomiju, kao što piše u Rezoluciji 1244, jesmo za pregovore bez uslovljavanja, bez nametnutog rešenja. Za šta ste vi to onda? Vi ste onda protiv Rambujea, jer je ovo što se sada dešava nastavak onoga što je započeto u Rambujeu. Da je tada naša država prihvatila ono što se od nje tražilo, posle tri godine bi bio raspisan referendum i Kosovo i Metohija danas ne bi bilo u sastavu Republike Srbije. Ali, tada su neki od vas kritikovali zašto je Srbija odbila Rambuje zato što ste bili opozicija. Naša pozicija ne sme ovde da zavisi od toga da li smo na vlasti ili u opoziciji, nego jesmo li za Kosovo i Metohiju u sastavu Srbije ili ne. Svaka druga pozicija je pogrešna, svaka druga pozicija nas vodi u politiku da više mrzimo one koji su na vlasti, toliko mrzimo da čak smo počeli da nanosimo i štetu nacionalnim i državnim interesima. Danas kažem u ime SPS, protiv smo mnogo čega što radite, ali ako želite da branite Kosovo i Metohiju imaćete u nama saveznike i glasaćemo za to, jer to nije partijsko pitanje, to je državno i nacionalno pitanje. Jer, ako nemamo sutra o čemu da raspravljamo, ako nemamo Kosovo i Metohiju, ako nemamo Srbiju, a nemamo je bez Kosova i Metohije, onda siguran sam neće biti ni SPS, ni DS-a, ni bilo koje druge stranke u Republici Srbiji. Naravno, jednostrano priznanje, to je realnost sa kojom možemo biti suočeni. Zato je veoma dobro da budete jasni i jedinstveni oko toga šta hoćete. Nemojte da se sutra raspadne Vlada zbog toga što sve stranke u Vladi nisu jedinstvene oko toga. Znači, Vlada Srbije mora da zna kako će da reaguje dalje, jer je u njenim rukama je dalji tok i reakcija na mogući ishod pregovora, kako će Vlada reagovati. Hoće li Vlada pasti, hoće li se neke stranke izmaći iz Vlade, naročito kada se ostvari ono o čemu je gospodin Aligrudić malopre govorio, da se postavlja pitanje evropskih integracija ukoliko Evropa jednostrano prizna Kosovo i Metohiju. G17 plus je izašao iz Vlade zato što niste uhapsili Mladića prošli put. Evo koliko je meseci prošlo, ali ne znam koliko im još lufta dajete. Bilo bi izuzetno i niko ne bi mogao da kaže da to nije dogovoreno da kao reakcija na mogući odnos Vlade Srbije prema onima koji jednostrano priznaju Kosovo i Metohiju bude u stvari pad Vlade Srbije. Da Srbija ponovo dođe u situaciju da nema državne organe, u uslovima kada treba da odlučuje o važnim državnim i nacionalnim pitanjima. Zato je bitno, kada već prepuštamo Vladi Srbije da donosi ovakve odluke, da znamo da li ima Vlada Srbije jedinstven stav ili će se o tome tek raspravljati. Kada to govorim, mislim o merama koje su najavljene protiv onih država koje bi jednostrano priznale nezavisnost Kosova i Metohije. Raspon tih mera je, koliko je nama rečeno, od diplomatske note do prekida diplomatskih odnosa. Možda je vama lakše da vi to kažete, nego da mi to kažemo. Ne moramo mi o tome uopšte da govorimo, da ne ispada kao da je to neki eho iz prošlosti. Vidite, iz ovoga o čemu govorite, jer u Rezoluciji jasno stoji da će Srbija imati odlučan stav, da Srbija treba da blagovremeno i energično odgovori svakom nagoveštaju ili činu bilo kojeg međunarodnog subjekta koji bi bili usmereni na jednostrane akte povrede suvereniteta i teritorijalnog integriteta. Kada je to neko od nas govorio, naravno, to je naišlo na salve osuda, pa i od strane onih koji sve to izgovaraju. Ako je bolje da vi to govorite, a ne mi, mi nećemo o tome više da govorimo. Mislite vi stvarno to što sada piše ili ovo piše samo zbog toga što ne bi bilo politički oportuno da piše drugačije u uslovima kada možda nekoga očekuju neki izbori? U svakom slučaju, nakratko je zaustavljena mašinerija za brzo i jednostrano priznavanje nezavisnosti Kosova i Metohije. Veoma je bitno da o ovome Vlada Srbije i Narodna skupština imaju jedinstveno mišljenje. Pošto se gospodin Halimi, čini mi se, javio za repliku, kada već odgovara, želim da mi odgovori i na sledeće pitanje: kako je moguće da bilo koji državljanin Srbije, pa i narodni poslanik Republike Srbije, pa i pripadnik albanske nacionalne manjine, svejedno, ima pravo da u intervjuu određenim novinama kaže da će u određenim uslovima tražiti pripajanje Bujanovca, Preševa i Medveđe budućem nezavisnom Kosovu i Metohiji. Ovde, dame i gospodo, imate pravo da kažete sve. Za ovom govornicom imate pravo jer vas štiti Ustav, ali valjda postoje i neke obaveze i za pripadnike političkih stranaka nacionalnih manjina. Postoji obaveza poštovanja države u kojoj živite. U ovoj skupštini možete da govorite na albanskom jeziku, a nisam siguran da u Tirani postoji uopšte Srbinkoji bi mogao da govori albanski, jer ih više nema. To ne znači da vi ne treba da imate prava. Treba da imate sva prava, ali ne može se graditi državno jedinstvo na tome da svako ko god stigne, u ime svog političkog interesa, narušava princip broj jedan svake države, a to je teritorijalni integritet i suverenitet ove zemlje. Vi možete da budete radikal, socijalista, demokrata, deesesovac, čedista, liberal, šta hoćete možete da budete, ali morate da budete državljanin ove zemlje i da poštujete pravila i Ustav ove zemlje. Ne postoji zemlja koja bi trpela to što vi ovde govorite. Baš zato, pošto ste poslanik Narodne skupštine Republike Srbije, vi otvoreno glasate za prihvatanje Ahtisarijevog plana, koji se zalaže za nezavisnost Kosova i Metohije. Nemate posledica zbog toga, jer ste poslanik i ne treba da ih imate, ali nematepravo da se u javnim nastupima zalažete otvoreno za rušenje i cepanje ove države. Pozivam državne organe da to imaju u vidu, zato što je to primer i za Vojvodinu, za Rašku oblast i za bilo koju drugu koja će sledeća doći na dnevni red. Takođe, želim da budem potpuno precizan i jasan – hoće li Ahtisari primeniti svoj plan i na probleme u svojim zemljama, u zemljama EU, na Finsku, hoće li možda primeniti taj plan za Kataloniju, Baskiju, Korziku, za Pridnjestrovlje, hoće li možda taj plan primeniti za Kurde u Turskoj, pošto su Turci bili glavni u Savetu Evrope za prihvatanje nezavisnosti Kosova i Metohije? Hoće li možda svoj plan primeniti za Albance u Makedoniji? Hoće li možda primeniti svoj plan za Srbe u Republici Srpskoj ili za Srbe u Crnoj Gori? Danas imate izjavu Miodraga Vukovića, koji kaže da državljani Crne Gore mogu imati samo jedno državljanstvo. To je odgovor na najavu da bi neki državljani Crne Gore mogli imati dvojno državljanstvo. Pre svega, tu mislim na Srbe. Mi sada treba još da budemo zadovoljni i prezadovoljni. Potpredsednik Vlade je bio u Crnoj Gori. Zar posle svega, tolikog junaštva Crnogoraca i crnogorskog naroda, mi sada treba da budemo prezadovoljni što će Crna Gora biti uzdržana u pitanju nezavisnosti Kosova i Metohije? I da vi na to ne reagujete? I da se potpredsednik Vlade ne sretne sa predstavnicima Srba uCrnoj Gori. On je potpredsednik Vlade Srbije i ima predstavnike svog naroda u Crnoj Gori. Znači, mislim da tu Srbija treba da ima veoma oštar odnos. Toma Nikolić je rekao da će možda Vlada da zarati sa Makedonijom, rekao je da se plaši da bi Vlada mogla, u svojoj ponesenosti ovim velikim i širokim tumačenjem ovoga, da zarati sa Makedonijom. U svakom slučaju, bojim se da ima mnogo država sa kojima ćemo morati veoma ozbiljno da pretresemo naše odnose, upravo zbog toga što je nemoguće da sa jedne strane neko vama bude prijatelj, a sa druge strane da se zalaže za otcepljenje jednog dela vaše teritorije. Uostalom, tako bi sve države na svetu reagovale da je u pitanju njihova teritorija. U svakom slučaju, meni je drago što se pojedini ministri i visoki funkcioneri više ne stide da kažu da Kosovo i Metohiju treba braniti i što se više ne stide i ne smatraju delom prošlosti da treba veoma oštro da reaguju na jednostrane akte narušavanja teritorijalnog integriteta i suvereniteta ove države. Mi bismo sada, sledeći logiku opozicije i vlasti, trebalo da budemo protiv toga što vi kažete, zato što ste na vlasti. Ali, od toga da li ste vi ministri, mnogo je važnije da li će biti pitanje Kosova i Metohije rešeno na način da se pronađe dogovor između građana Srbije koji žive u tom delu autonomne pokrajine. Takođe, kada je reč o prijateljima, vi znate da Srbija u ovom trenutku nema mnogo saveznika na međunarodnoj sceni. Kontakt grupa, koja se sutra sastaje, nju čine SAD, Velika Britanija, Francuska, Nemačka, Italija i Rusija. (Predsednik: Vreme.) Šta mislite, koja će od ovih država braniti interese Srbije? Šta mislite i da li se sećate šta ste o toj državi govorili kada ste došli na vlast 2000. godine i koliko ste potcenjivački govorili o tome, čak i na onoj sednici kada je bila tema izbor predsednika ove Narodne skupštine? Morate da shvatite da Rusija ne brani Srbiju zato što je voli, ne samo zato što smo prijatelji, nego zato što štiti međunarodno pravo i međunarodni pravni poredak. Ali, zato nemojmo govoriti o onome ko je na našoj strani na potcenjivački način, naročito kada su oni drugi, koji su nekima pomogli da naprave političke karijere, danas na pozicijama potpuno suprotnim. Na kraju, želim da zahvalim Srbima koji su ostali da žive na KiM i koji su i ovde prisutni, koji gledaju naše zasedanje. Možemo da govorimo o KiM koliko hoćete, ali danas oni kojima je najteže jesu upravo Srbi na KiM. Oni brane naše nacionalne i državne interese i Srbija je dužna da im pomogne da svakodnevni život učini prihvatljivijim, da ne budugrađani drugog reda. Dok njih ima na KiM, tamo je Srbija. Kad ih ne bude bilo, nećemo više moći govoriti o srpskim nacionalnim i državnim interesima. Oni su ostali iako im je bilo možda lakše da pobegnu. Zato Srbija ne sme da pobegne sa KiM. Državni organi Srbije treba KiM da smatraju u punoj meri sastavnim delom Republike Srbije, a želim da pozovem i resorno ministarstvo dabrže rešava sve probleme koje Srbi na KiM imaju, i da pozovem još jednom sve nas ovde, time što glasamo za Predlog rezolucije ne dajemo podršku nijednoj političkoj partiji, niti Vladi Republike Srbije, dajemo podršku nastojanjima da Kosovo i Metohija ostane sastavni deo Srbije. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, šef poslaničkog kluba LDP. Izvolite, replika, narodni poslanik Riza Halimi, imate tri minuta.
Dame i gospodo poslanici, da postoje mogućnosti verovatno bih govorio na albanskom, kao što su srpski poslanici govorili na srpskom u kosovskom parlamentu kada su učestvovali. Bilo ih je u prvom sazivu, gospođo, ako se sećate, govorili su na srpskom, a ministar za povratak na Kosovo, srpske nacionalnosti, dobro znate, u direktnoj kontakt emisiji na Pinku naš ministar je potvrdio da njegovo ministarstvo ima višestruko veći iznos sredstava nego što manjine ovde raspolažu. To su činjenice. Što se tiče maločas iznete izjave, koja se verovatno ticala moje diskusije na prethodnoj sednici Skupštine koju smo održali 14. februara, a u vezi sa Ahtisarijevim dokumentom i paketom, jeste da sam i tada, i posle toga i dalje tvrdim da je to bio dobar kompromis, bolji dokument još uvek nije ponuđen, da se konačno veoma udaljene pozicije približe. Hteo bih da ovaj dokument koji sada Vlada nudi, mislim na rezoluciju, bude približan tom paketu ili tom dokumentu. Ali nažalost, šta u rezoluciji nam je ponuđeno. Ono što Ivica s pravom sada kaže, nema nikakve razlike u odnosu i na diskusiju i na dokumente, koga u ovoj ili Narodnoj skupštini je mogla javnost da čuje, prilikom donošenja Predloga odluke o referendumu kojim je odbijena međunarodna pomoć u rešavanju kosovskog pitanja 98. godine. Imam ovde papir našeg poslanika koji je tada pročitao. Da znate da se iz toga može videti da nema bitne razlike. Ista meta, isto rastojanje, ista logika. Nema pomaka. Mi čitavo vreme tražimo da kosovski čvor rešimo. Slažemo se da taj problem nije iz ovih dana, da on vuče korene iz daleke prošlosti, ali ako Albanci i Srbi nisu mogli taj problem sami da reše, gde je zdrav razum. (Predsednik: Vreme.) I u ličnim problemima ljudi traže pomoć od trećeg, a mi odbijamo međunarodnu pomoć. I ovom prilikom pretimo međunarodnoj zajednici. Gde tu ima logike? Hvala vam.
Hvala. Gospodine Halimi, samo da vas obavestim da je, po članu 231. stav 3. Poslovnika ove skupštine, za svako zasedanje potrebno dostaviti zahtev da se omogući narodnim poslanicima da govore na jezicima nacionalnih zajednica, što im ova skupština omogućuje. To je važno reći zbog toga što je višenacionalni karakter ove države veoma važan i za rukovodstvo ove skupštine. Dakle, da ste podneli zahtev da se na sednici parlamenta omogući da se govori na albanskom jeziku i da se to prevodi za sve ostale poslanike, to bi vam bilo omogućeno. Sledeći put podnesite zahtev, nije nikakav problem. Kao što znate, podneli ste zahtev za jednu od sednica i tada je bilo omogućeno svim narodnim poslanicima da slušaju prevod onoga što vi govorite na vašem jeziku. Po Poslovniku, narodni poslanik Ivica Dačić. Izvolite.
Dame i gospodo, kao što sam na početku sednice rekao, neću voditi polemiku o ovim pitanjima. Uopšte nije sporno bilo kakvo pravo nacionalne manjine. Za mene je samo sporno pitanje kako neko, bilo ko, da li je poslanik ili ne, to je odgovor na pitanje koje postavljam, može da u intervjuima govori da će se založiti za otcepljenje dela naše teritorije. To je nemoguće. Sve ostalo je moguće, da govorite na albanskom, da formirate partije, da imate sva prava, da imate svoje škole i fakultete, i sve, ali ne možete da se založite za otcepljenje dela naše teritorije. Zato sam i spomenuo vaše ime. Ali, ne želim dalje o tome da diskutujem zato što je ovo sednica koju ne treba skrenuti u neke druge rukavce. Već sam rekao da je ovo pitanje daleko iznad partijskih čarki i partijskih interesa. Hvala vam.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, šef poslaničkog kluba LDP. Izvolite.
Gospodine predsedniče parlamenta, poštovano predsedništvo, predsedniče Tadiću, gospodine Koštunica, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da u ime pre svega naše poslaničke grupe, a potom, ukoliko mi to dozvolite, i u vaše ime, pokušam da vratim politiku u ovu raspravu, jer mi se čini da su poslednjih sat, sat i po vremena obeležile najdosadnije diskusije od konstituisanja ovog parlamenta, što je poražavajuće, s obzirom na temu o kojoj razgovaramo. Pripremljeni referati, fraze, narušili su početak današnjeg zasedanja. Pred poslanicima, građanima i građankama Srbije je predsednik Republike, tu je aktuelni premijer, tu su parlamentarne stranke Srbije i mi moramo ponuditi političke odgovore na pitanja koja su postavljena i tokom ove rasprave, na pitanja koja su postavljena i mimo naše volje. Dakle, prvo o Izveštaju Državnog pregovaračkog tima. Nismo ga dobili na vreme. U skladu sa dnevnim interesima i vladajuće i opozicione stranke su otvarale pitanje rasprave o izveštaju državnog pregovaračkog tima kada je to njima odgovaralo. Mi smo jedina stranka koja je na tome insistirala od prvog trenutka. Danas rasprava o izveštaju državnog pregovaračkog tima mnogo više pristaje istorijskom arhivu nego parlamentu Srbije. Zbog toga ne želim da analiziram pojedinačno navedene činjenice i argumente. Ali me interesuje, gospodine Samardžiću, šta se desilo sa pojmom entiteta, koji je pomenut u jednom od dijaloga koji su vođeni tokom te nedelje Bečkih pregovora. To je veoma važno za LDP, jer je to jedan od principa na kojim mi gradimo našu političku platformu u rešavanju kosovske krize. Mislim da ovo nije vreme u kome treba da procenjujemo pozitivne i negativne posledice odluke vršioca dužnosti predsednika Vlade, gospodina Koštunice, da u Beogradu ne razgovara sa Martijem Ahtisarijem, a da sa njim potom razgovara naš pregovarački tim u Beču. Ali bih vas upozorio na posledice izjava koje ste, gospodine Koštunica, izneli ovde u svom govoru. Ako je sve ovo, zapravo, kraj Ahtisarijeve ere, moram vas podsetiti da ta era nije započela Ahtisarijevim predlogom za rešenje kosovske krize, već da je Ahtisarijeva era započeta 99. godine, sporazumom koji je tadašnja država Srbija prihvatila, na predlog tog istog Ahtisarija. Iz tog predloga je proizašla Rezolucija na koju se mi danas pozivamo, Rezolucija 1244. Zato je vaša izjava neoprezna i ona ugrožava i osnove politike na kojoj vi gradite predlog ove rezolucije. Sada bih se upravo usredsredio na tu politiku. U ovom parlamentu postoje dve jasne politike prema Kosovu i Metohiji. Jedna je politika SRS i ona je u ispoljena u rezoluciji te stranke koju parlament nije raspravljao. Druga je rezolucija LDP. Ona je takođe predata parlamentu. I jedan i drugi dokument na vrlo jasan način daju odgovore na sva ona pitanja koja je Vlada zaobišla ne da definiše, već da artikuliše kroz inicijative koje bi preduzela u slučaju njihovog otvaranja. Zbog toga idemo na rezoluciju koja je pred nama. Tačka jedan: ''Svaki pokušaj rešenja kojim bi se prekršila ova osnovna načela bio bi proglašen ništavnim i opasnim po opstanak države Srbije i kao takav bi predstavljao povod za odgovarajuće delovanje državnih organa Republike Srbije u skladu sa međunarodnim pravom.'' Predsedniče Republike, predsedniče Vlade, ministre Samardžiću, ministre inostranih poslova, zašto mi kao poslanici Skupštine Srbije nemamo to pravo da dobijemo odgovor na pitanje - šta se podrazumeva pod "odgovarajućim delovanjem"? Ako ovo nije trenutak da nam se to saopšti, ja se sa tim neću složiti, ali je i to odgovor na naše pitanje. Ali vas molim da nam date odgovor na pitanje zašto smo uskraćeni za definiciju "odgovarajućeg delovanja državnih organa Republike Srbije, u skladu sa međunarodnim pravom". Tačka dva: ''Republika Srbija je spremna da otpočne novu fazu pregovora.'' Novi pregovori sa starim stavovima. Kakva je sudbina takvih pregovora? Zašto nismo ništa kvalitetno novo uneli u tu inicijativu? Jasno je da postoji spremnost za nešto tako. Izjavu predsednika Republike koju je, recimo, citirao šefa poslaničke grupe SRS, doživljavam na takav način, kao spremnost predsednika Republike da unese izvesne promene u dosadašnju državnu politiku. Ali je besmisleno započinjati novu fazu pregovora sa starim, identičnim stavovima koji su nas doveli do blokade u kojoj se nalazimo. Treća tačka Rezolucije: ''Za razliku od bezuspešnih pregovora koje je vodio Marti Ahtisari, novi pregovori moraju biti otvoreni u pogledu ishoda i trajanja, uz poštovanje osnovnih načela i normi međunarodnog prava.'' Kriza na Kosovu kulminira, jedino srpskoj zajednici na Kosovu ne odgovara prolongiranje, odugovlačenje, jer je neizvesnost izvor nestabilnosti, a srpska zajednica na Kosovu će platiti cenu te nestabilnosti i nesigurnosti kojoj je izložena. Mi o tome želimo da govorimo. Pa neka nam onda naša politička konkurencija meri časnost. Ali, danas o tome treba da se priča, a ne onda kada bude kasno. Svaki razgovor o "Oluji", o "Bljesku", o 99. u 2007. je besmislen. Ali, nije besmislen razgovor o posledicama koje će pratiti neefikasnost, nesposobnost, nespremnost preuzimanja politike koja će krenuti događajima u susret. Tačka četiri: ''Narodna skupština Republike Srbije smatra da nova rezolucija Saveta bezbednosti o Kosovu treba da se usvoji tek posle završenih pregovora, kojima bi se utvrdilo kompromisno rešenje budućeg statusa Pokrajine. Novi pregovorimogu se voditi samo u okviru postojeće Rezolucije Saveta bezbednosti UN 1244 i na osnovu jasnog mandata UN.'' Ako je ovo kraj Ahtisarijeve ere, onda je time okončana i Rezolucija 1244, jer ona proizilazi iz dokumenta koji je 99. godine kreirao Marti Ahtisari. Zato je to neoprezna izjava, gospodine Koštunica. Šta se podrazumeva pod "jasnim mandatom UN",kada mi istovremeno diktiramo pravila ponašanja Savetu bezbednosti UN? Ono što smo tražili od gospodina Samardžića nismo dobili - vrlo jasno ispoljenu spremnost Republike Srbije da poštuje svaku odluku Saveta bezbednosti i UN, a ne samo one odluke koje se Srbiji dopadaju. Dobro je oslanjanje na međunarodno pravo i to međunarodno pravo nama oduvek bilo važno, ali smo mi kao država selektivno poštovali međunarodno pravo i sebe doveli u poziciju na identičan pristup međunarodne zajednice prema nama. Na osnovu koje glave Povelje UN se gradi to pravo međunarodne zajednice? Na glavi sedam, i sigurno dobro znamo da je to tako, i zbog toga je potrebna istina i jasna politika. Tačka pet, zahtevamo od svih država članica UN, zahtevamo od generalnog sekretara, to nije dobar jezik. Poslednji put je takav rečnik korišćen tokom 99. godine. Sa posledicama i danas ne možemo da izađemo na kraj. Ne mislim da je vaša želja bila, gospodine Samardžiću, ili želja Vlade, da se Srbija izloži onim posledicama kojima je bila izložena 99. godine, baš naprotiv. Ali, zato apelujemo na vas - promenite rečnik. Promenite rečnik, iritirali smo deo međunarodne zajednice. Koliko god bila jake simpatije u drugom delu, jedan deo smo iritirali. Od ovakvog rečnika korist neće imati Srbi na Kosovu, neće imati Albanci na Kosovu, neće imati građanke i građani Srbije. Tačka šest: ''Narodna skupština Republike Srbije smatra da bi jednostrano priznanje samoproglašene nezavisnosti Kosova imalo nesagledive posledice po regionalnu stabilnost.'' Slažemo se sa vama. Ali, hajde da izbegnemo to jednostrano proglašenje kosovske nezavisnosti tako što bi se definisali jasni okviri, i vremenski, u koje bi zajedno tragali za prihvatljivo rešenje i za jednu i za drugu stranu. Šta je problem? ''Obavezuje se Vlada Republike Srbije i svi državni organi da blagovremeno i energično odgovore svakom nagoveštaju ili činu bilo kojeg međunarodnog subjekta koji bi bili usmereni na jednostrane akte povrede suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije.'' Gospodin Nikolić je postavio to pitanje, postavljamo ga i mi. Zašto smo uskraćeni za definiciju tog odgovora? Odsustvo jasnoće po tom pitanju otvara širok prostor za različite interpretacije. Mi, recimo, to tumačimo kao vašu spremnost da ostavite vrata odškrinutim za međunarodnu zajednicu.Neko će to protumačiti kao vašu najavu konačnog raskida bilo kakvih normalnih odnosa sa međunarodnom zajednicom. Zato je potrebna jasnoća. Ono što bi ovu rezoluciju učinilo kvalitetnijom je poruka svetu - šta god nam vi radili, mi nikada nećemo pristati na politiku koja će se na kraju završiti katastrofalnom posledicom po naše društvo, odnosno izolacijom kojoj smo bili izloženi tokom devedesetih godina. Pravo i pravda nisu dobri argumenti u ovom trenutku. Reći ću vam zbog čega? Zbog toga što ni pravo ni pravda nisu poštovani u onim fazama kosovskog života koje su dovele kosovsku zajednicu u takvu traumatičnu poziciju u kojoj se ona nalazila tokom devedesetih i u kojoj se konačno nalazi i danas. S tim što su pozicije Srba i Albanaca u međuvremenu promenjene, pa su iz pozicije žrtve Albanci danas prešli u poziciju suverena na Kosovu, a iz pozicije suverenog naroda Srbi su prešli u status getoizirane zajednice. Ali, ni pravo ni pravda ne mogu biti te podštapalice i fraze na kojima ćemo mi graditi svoju politiku. Pogotovo osuđujemo zloupotrebu jakog prisutnog i izraženog osećaja nepravde u našem društvu kada se govori o odnosu međunarodne zajednice prema Kosovu. Ako nije bilo pravde i prava, na Kosovu, u Srbiji i u ovom regionu je oduvek bilo u izobilju i nepravde i bezakonja, i upravo zbog toga, na tim osnovama, na tim temeljima se ne može graditi politika. Ako svet nije bio fer prema Srbiji u pojedinim trenucima i ako to nije danas, po mišljenju Vlade, onda mi moramo biti ti koji će pokazati šta podrazumevamo pod fer odnosom. Pa, reći da nije fer očekivati da svet pristane na status kvo, da nije fer očekivati da neko u međunarodnoj zajednici ima interes tapkanja u mestu zato što neko ovde nema hrabrosti da kaže da je današnja situacija na Kosovu posledica jedne politike koja ima svoj kontinuitet i u nekim merama na kojma insistira Vlada u svojoj rezoluciji. Nama je veoma važno pitanje odgovornosti, ne zato što želimo da ratujemo sa duhovima prošlosti, nego što definisanjem te odgovornosti mi konačno u srpskoj politici uspostavljamo one principe koji postoje u svakodnevnom životu građanki i građana ove zemlje. Samo je politika u Srbiji profesija u kojoj pitanje odgovornosti nije pitanje na koje neko mora da da odgovor. Neodgovorno ponašanje u politici se ne sankcioniše. U zdravstvu se sankcioniše, u zdravstvu se sankcioniše, u pravosuđu se sankcioniše, na univerzitetu se sankcioniše, na carini se sankcioniše, u svakom segmentu života se sankcioniše, samo se u politici ne sankcioniše. Hajde da se vratimo zato na ovu rezoluciju, pa da kažemo šta to podrazumeva ova vlada pod suštinskom autonomijom. Od Vas smo, gospodine Samardžiću, dobili odgovor da je to toliko puta objašnjeno u štampi. Vi znate da mi imamo dobru analitičku službu. Pronašli smo puno argumenata za svoju politiku, ali nijednu činjenicu koja bi za nas bila prihvatljivo objašenjenje suštinske autonomije. Mi to tumačimo kao opis postojećeg stanja. Više od autonomije, manje od nezavisnosti je činjenično stanje na Kosovu. Ono je nezadovoljavajuće i za srpsku i za albansku zajednicu. Hajde da odemo korak dalje, pa da zamislimo situaciju u kojoj bi albanska zajednica prihvatila političke principe na kojima mi gradimo poziciju i status Kosova u okviru srpske države. Kakva bi bila ta srpska država? Sa državom u državi. Mi kao da molimo Albance da oni pristanu na svoju državu, pod uslovom da je tako ne zovu i da nikad ne kažu istinu, koja je svakome očigledna. Hteli mi to da priznamo ili ne, principi o kojima je govorio premijer Koštunica, navodeći osnove razgovora u okviru Kontakt grupe, pa ti principi su nešto što ignoriše ova rezolucija. Šta je rekla Kontakt grupa? Nema povratka na staro, nema prisajedinjenja nekoj drugoj državi i nema podele Kosova. Zato sam vas pitao, gospodine Samardžiću, zašto ste zaobišli pojam entiteta u svom skupštinskom nastupu. I pitam ministra inostranih poslova, koji ovde pred nama, s obzirom da ni predsednik republike, ni predsenik Vlade, ni ministar za Kosovo nijednom rečenicom nisu pomenuli vašu predstojeću posetu sa Sjedinjenim Državama, da li je platforma sa kojom tamo idete tajna ili je to drugorazredna tema o kojoj Parlament uopšte ne treba da razgovara. To je za nas, takođe, važno pitanje, jer mislimo da neće ništa dobro proisteći iz komplikovanih odnosa Srbije i Sjedinjenih Država. Hajde da vidimo dalje. Šta je suštinska namera ove rezolucije, po našem mišljenju? Dalje prolongiranje, izbegavanje odgovornosti, podela društva na patriote i izdajnike? Mi smo već u fazi kosovskog boja. Zna se ko je Murat, mislim da nema dileme ni oko Vuka Brankovića, jedino ne znam jeste li se dogovrili oko toga ko će biti Lazar, ko će biti Obilić, ko će biti kosovka devojka. Ali, to nije ono što je potrebno našoj deci i mi o tome treba da razgovaramo. Našoj deci je potrebna sigurnost koju mi nismo imali. Verujem da su vaše političke namere iskrene i ne želim uopšte da sumnjam u vašu želju da Srbiju učinite srećnom i mirnom državom, ali način na koji to radite je pogrešan. Šta je ono što želimo da se unese u ovu rezoluciju? Želimo da rezolucija srpskog parlamenta jasno kaže da će poštovati svaku odluku Saveta bezbednosti. Na takav način mi definišemo drugačiju poziciju Srbije u okviru te, za nas presudno važne međunarodne organizacije, Organizacije Ujedinjenih Naroda. Želimo da povežemo, a Vlada to upravo izbegava, ostvarenje u punom kapacitetu konačnog statusa Kosova sa ostvarenjem punog kapaciteta članstva Srbije u Evropskoj uniji. Ako je međunarodnoj zajednici stalo da se što pre dođe do konačnog rešenja Kosova, onda i mi moramo objasniti da je punopravno članstvo Srbije u Evropskoj uniji jedini garant i amortizer tih nestabilnih procesa koji će pratiti utvrđivanje konačnog statusa Kosova. Da li mi želimo brzo članstvo u Uniji – da, želimo, i tu postojiparalelizam u namerama. Hajde da kažemo da je jevtina ona politička poruka koju nam iz Brisela upućuju, kada kažu da ne treba poistovetiti sudbinu Kosova i sudbinu evropskih integracija Srbije. Koja zemlja je postala članica Evropske unije, a da pri tom nije definisana kao država? Ako narednih 500 godina budemo guslali svoj ep o Kosovu, tačno toliko godina ćemo čekati punopravno članstvo u Evropskoj uniji, jer smo se kroz proces rešavanja kosovske krize konfrontirali sa Evropskom unijom i Sjedinjenim Državama. Odnos prema Rusiji; mislim da taj odnos nije iskren i da se često ruski politički stav zloupotrebljava, i to nije dobro. Mi možemo razumeti principijelnu poziciju u spoljnoj politici Ruske federacije, ali sa jedne strane Evropska unija je, zajedno sa Sjedinjenim državama, inicirala šest rezolucija, tragajući za nečim što je prihvatljivo za srpsku stranu. Sa druge strane nije bilo nijedne inicijative, koja bi nama dopustila da možemo da kažemo nešto više od onog što svakodnevno govore predstavnici Ruske federacije, da je njihov stav izbalansiran i da oni uopšte ne prave razliku u pristupu kosovskim Albancima i Srbiji. Oni jednostavno u svakom trenutku potcrtavaju jasnu poruku – za nas je prihvatljivo samo ono rešenje oko kojeg će se saglasiti dve strane. Pošto mi želimo nove pregovore sa starim modelom, jasno je da tog rešenja i saglasnoti neće biti u doglednoj budućnosti. Zbog toga su pregovori iz Saveta bezbednosti, gde su drugačiji mehanizmi odlučivanja, premešteni u Kontakt grupu. Kao što i 99. godine Savet bezbednosti nije rekao ''da'' bombardovanju Srbije, nego je to uradio onaj ko je bio u mogućnosti da to uradi, a niko drugi nije mogao da ga zaustavi, ovakvom politikom ćemo vrlo brzo naše društvo dovesti u poziciju da će žaliti za Ahtisarijevim dokumentom, kao što danas žalimo za propuštenom šansom iz 91. godine, kada smo odbili mirni razlaz Jugoslavije za članstvo u Evropskoj uniji, kao što danas Srbi u Bosni žale Vens-Ovenov plan, kao što žalimo ''Z-4'' plan, kao što danas pozivamo na retroaktivnu primenu Rambujea, i to je ono što je poražavajuće. Potrebno je više hrabrosti. Nismo ovde došli da bi optuživali ministre iz Koštuničine vlade, predsednika Republike, opoziciju za stanje u kom se Srbija nalazi, ali od vas tražimo odgovore i spremnost da to stanje menjate, a ne da ga održavate u postojećoj konstelaciji. U nama imate potpunu podršku za promenu. Koliko god to izgledalo neverovatno, gospodine Koštunica, šta god mi o vama govorili i šta god vi nama radili, po pitanju Kosova, po pitanju evropskih integracija, po pitanju saradnje sa Haškim tribunalom, u svakom trenutku u kome vaša vlada bude napravila političke zaokrete imaćete podršku LDP-a. Ali ćete imati i žestok otpor, bez obzira na etikete koje nam lepite, u vašoj nameri da politikom kontinuiteta praktično dovedete Srbiju u poziciju u kojoj će svako drugi, osim političara u Srbiji, biti odgovoran za stanje u kome se nalazi srpsko društvo. Srbi na Kosovu ne smeju biti žrtve srpske politike, kao što su to bili Srbi u Bosni i Srbi u Hrvatskoj, iako je jako teško izmeriti visinu njihovih međusobnih žrtava, jer su one poražavajuće i to ne bih želeo da radim. Hvala vam i spremni smo sa vama da sarađujemo, ali ova rezolucija je još gora rezolucija od one februarske, i sa velikom obavezom prema Srbiji glasaćemo – protiv.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik Pastor Balint, šef poslaničkog kluba Savez vojvođanskih Mađara, Liste za Sandžak, Unije Roma Srbije i Koaliciije Albanaca Preševske doline. Izvolite.
Uvaženi predsedničke Republike, uvaženi predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću priliku da iznesem stav Saveza vojvođanskih Mađara o predloženom tekstu rezolucije, ali pre nego što budem govorio o predloženom tekstu rezolucije, želeo bih da kažem da smatramo početkom dobre prakse to što je gospodin ministar Samardžić, čini mi se 13. jula, došao u Narodnu skupštinu i obavio razgovore sa poslaničkim grupama. To smatramo početkom jedne dobre prakse i pošto je tu sad većina ministara i predsednik Vlade, nadam se da će se to tako odvijati u budućnosti i za ostale ministre i povodom ostalih veoma važnih tačaka dnevnog reda u budućem radu Narodne skupštine. To bi tako trebalo da bude. Sada bih da govorim nekoliko rečenica o konkretnom tekstu Predloga rezolucije. Svakako pozdravljamo želju Vlade za započinjanjem novih pregovora o Kosovu i Metohiji. Naravno da je stav Saveza vojvođanskih Mađara ostao nepromenjen od 14. februara. Tada smo rekli da SVM jedino može da bude za započinjanje novih pregovora i iznalaženje rešenja putem pregovora, nakon kojih pregovora se ni jedna strana ne bi osećala pobeđenom i potpuno poraženom. Pozdravljamo i to što se Vlada zalaže za kompromisno ređenje budućeg statusa Kosova i Metohije, koji bi se postigao putem pregovora. To piše u tački 4. To mi svakako podržavamo i to smo podržavali u februaru ove godine. Bez obzira na ove činjenice, mi ćemo ipak biti danas uzdržani, isto tako kako smo bili uzdržani 14. februara. Ne možemo prihvatiti ovaj konkretan tekst Predloga o Kosovu i Metohiji iz dva razloga, i sad ću ukratko izneti koja su ta dva razloga. Kao prvi razlog, smatramo da predloženi tekst rezolucije o Kosovu i Metohiji, odnosno pojedini delovi ovog konkretnog predloga teksta o Kosovu i Metohiji nisu u saglasnosti sa savremenim rečnikom diplomatije. Tu bih kao primer naveo tačku 5, kojom Narodna skupština zahteva od generalnog sekretara Ujedinjenih nacija i zahteva od pojedinih članica Ujedinjenih nacija, ne samo što smatram da Republika Srbija može da traži nešto, a ne može ništa da zahteva od Ujedinjenih nacija i od bilo koje članice Ujedinjenih nacija, jer to nije u skladu sa rečnikom savremene diplomatije, prema stavu Saveza vojvođanskih Mađara. Ali, pored ovoga, postoji još jedan važniji razlog zbog kojeg mi ne možemo podržati ovaj konkretan predlog teksta rezolucije, a to je što smatramo da je tačka 6, odnosno druga rečenica, da budem precizan, neodređena, nejasna, pa samim tim i opasna, jer daje mogućnost svakakvim tumačenjima. Recimo, šta znači formulacija, nagoveštaj međunarodnog subjekta? Šta znači pojam blagovremeno? Šta znači pojam energično? Ovakve formulacije daju Vladi velika ovlašćenja ili slobodu, koja su prema našem ubeđenju izvan ustavno-pravnog sistema. Mora precizno da se kaže šta znači energično i koji postupci treba energično i blagovremeno da budu urađeni od strane Vlade Republike Srbije i drugih državnih organa. Znači, SVM ne može prihvatiti, štaviše apsolutno se protivi svakom oružanom sukobu ili upotrebi Vojske, a isto tako protivi se i prekidu diplomatskih odnosa sa bilo kojom zemljom sveta. Mi smo pitali gospodina Samardžića 13. jula da li ove formulacije ''blagovremeno i energično'' znače rat eventualno ili prekid diplomatskih odnosa sa određenim država, i nismo dobili nedvosmislene odgovore na ova naša pitanja. Savez vojvođanskih Mađara od osnivanja insistira na mirnom rešavanju svih nesporazuma i sukoba, političkim sredstvima, kroz dijalog i uvažavanje interesa i većine i manjine na celoj teritoriji Kosova i Metohije. Gospodin Samardžić je 14. jula izjavio, citiraću tu njegovu izjavu, tu izjavu su preneli Beta, TANJUG i skoro svi štampani i elektronski mediji u Republici Srbiji, sledeće: koliko vidim, ne postoje šanse da se 100 odsto poslanika izjasni za, mada smo priliku za primedbe dali i onima koji se suštinski ne slažu sa tekstom. To je tačno. Ali, dalje kaže gospodin Samardžić: tim primedbama posvetićemo najozbiljniju pažnju, ali i ako nakon toga ne budu hteli svi da glasaju za Rezoluciju onda oni imaju ozbiljan problem sa zemljom u kojoj žive. To je, gospodine Samardžiću, uvreda i dovođenje u pitanje ustavnog prava koje se odnosi na slobodu misli, prema našem dubokom uverenju. Moram da kažem da vojvođanski Mađari i Savez vojvođanskih Mađara nema ozbiljan, a nema ni neozbiljan problem sa državom, nije nikad ni imala. Imamo ozbiljan problem sa Vladom Republike Srbije, i ovom sadašnjom Vladom, i prethodnim vladama i imaćemo problema sa svim vladama koje ne budu uzele u obzir da jednu trećinu stanovništva Republike Srbije čine nacionalne manjine. Mi imamo problem sa sadašnjom Vladom zbog toga što ova sadašnja Vlada nije još ništa rekla šta hoće da uradi u interesu nacionalnih manjina koje žive na teritoriji Republike Srbije. Ova vlada nije još ništa rekla šta želi da uradi da bi Autonomna Pokrajina Vojvodina dobila finansijsku autonomiju, da bi se doneli zakoni o imovini i prihodima Autonomne Pokrajine Vojvodine, što je inače obaveza Republike Srbije i prema Ustavnom zakonu. Ova vlada nije rekla ništa šta želi da uradi da bi lokalne samouprave dobile nazad svoju imovinu. Mi smo jedina zemlja u Evropi gde lokalne samouprave nemaju svoju imovinu. To su tri razloga zbog kojih mi imamo stvarno ozbiljnih problema sa aktuelnom Vladom, ali nemamo problema sa Republikom Srbijom, niti ćemo imati problema sa Republikom Srbijom. Smatram da u 21. veku ne treba poistovećivati Vladu i državu. Ta vremena su prošla. Dobro je što je Vlada uvidela da albanska nacionalna manjina na Kosovu i Metohiji ima legitimne interese. To piše u 2. tački ove Rezolucije. Savez vojvođanskih Mađara smatra da albanska nacionalna manjina na Kosovu i Metohiji ima svoje legitimne interese. Moram da kažem da isto tako legitimne interese, koji se, naravno, ne manifestuju željom za otcepljenjem ili secesijom, ali isto tako imaju legitimne interese i Bošnjaci, i Bugari, i Bunjevci, i Mađari, i Hrvati i druge nacionalne manjine koje žive na teritoriji Republike Srbije. Mi smatramo da ove legitimne interese isto tako treba da uzme u obzir Vlada Republike Srbije. U februaru smo rekli da Savez vojvođanskih Mađara ni u kom slučaju ne smatra opravdanim povlačenje bilo kakve parlale između Autonomne Pokrajine Kosovo i Metohije i Autonomne Pokrajine Vojvodina. Ali, u februaru smo rekli, i želim sada da ponovim, da ukoliko se iznađu neka pozitivna nova rešenja koja se odnose na zaštitu prava i sloboda nacionalnih manjina na teritoriji Autonomne Pokrajine Kosovo i Metohija, onda mi smatramo da ta nova rešenja treba da se primenjuju i na ostalim delovima teritorije Republike Srbije. Ne mogu određene manjine sa teritorije Republike Srbije biti u povlašćenom položaju u odnosu na neke druge manjine koje isto tako žive na ovoj teritoriji i imaju svoje legitimne interese. Na kraju bih želeo da kažem da je izuzetno dobro što država već godinama čini izuzetne diplomatske napore da sačuva teritorijalni integritet i to Savez vojvođanskih Mađara apsolutno podržava. Ali bih hteo da kažem da nije dobro što je ova tema jedina već godinama kojoj se posvećuje dovoljna pažnja. Apelujem na Vladu da se isto tako energično i nepokolebljivo posveti privlačenju investicija, stvaranju novih radnih mesta, poboljšavanju socijalne sigurnosti svih građana na celoj teritoriji Republike Srbije. U kontekstu ovoga moram da kažem da je vrlo dobro što je formulisano u Predlogu rezolucije da će Vlada redovno izveštavati Skupštinu o tome šta je postigla povodom pitanja Kosova i Metohije, ali bi SVM želeo isto tako da Vlada izveštava Narodnu skupštinu i o tome šta je učinila u temi privlačenja investicija, stvaranju novih radnih mesta i poboljšavanju socijalne sigurnosti svih građana na celoj teritoriji Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak, šef poslaničkog kluba Liga socijaldemokrata Vojvodine-SVM. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada sam pripremajući se za ovo što ću sada reći, razgovarao sa legendom srpske političke scene, gospodinom Dragoljubom Mićunovićem, rekao mi je da je ovo deveti put da prisustvuje donošenju rezolucije o Kosovu. U šali sam rekao da je prvi put prisustvovao 1912, ali to je bila šala. Gospodin Mićunović je tu apostrofirao u stvari jednu vrlo važnu stvar, a to je koliko puta će se donositi rezolucije posle kojih se ništa neće promeniti, kada znamo da smo već dva puta svedočili donošenju ustava koji su donošeni zbog navodno toga da se zadrži Kosovo u Srbiji. Kosovo se u Srbiji ne zadržava ustavom nego nekim drugim aktivnostima, jer taj ustav koji je donet 1990. nije mnogo promenio na Kosovu, ali je mnogo promenio u Vojvodini i najviše je promenio u samoj Srbiji. Isto to se dogodilo i sa Ustavom donetim 2006. godine. Upravo zbog toga sam uzeo i pretresao sve te dokumente o kojima se ovde govori. Recimo, Rezoluciju 1244, za koju se Vlada zalaže da je ne treba menjati, a ja ću podsetiti, u toj Rezoluciji 1244 subjekat međunarodnog prava je Federalna Republika Jugoslavija, SRJ. Dakle, ne Srbija. Pasoši sa kojima pregovarački tim putuje su lažni, jer na njima piše SRJ, a ne piše Republika Srbija. I taj virtualni život u nekakvoj državi koje nema zato da bi se zadržali odnosi koji ne postoje je ono što karakteriše aktuelni društveni politički trenutak u Srbiji. Za to je, naravno, najviše kriv doktor Vojislav Koštunica. Odmah ću reći zbog čega. Kada malo bolje pogledamo šta se u ovoj rezoluciji nudi, onda dobijamo da se u Rezoluciji 1244 garantuje teritorijalni integritet SRJ, ali i teritorijalni integritet svih država u regionu. Dr Vojislav Koštunica je u Malom Zvorniku rekao da je Republika Srpska samo privremeno odvojena od matice, je l' tako? (Dragan Todorović, sa mesta: To je rekao i u Velikom.) Evo imamo svedoka da je to rekao i u Velikom. Dakle, ako je to tako i ako to nije nasrtaj na Rezoluciju 1244, onda ne znam šta je nasrtaj na Rezoluciju 1244. Mi ovde imamo SRS, koja je u više navrata rekla da je Republika Srpska samo trenutno van Srbije, a u perspektivi sasvim sigurno mora biti u savezu, i naravno Republika Srpska Krajina. Da li sam u pravu? Pošto je tako, to je napad na teritorijalni integritet dve susedne države i duplo poništena Rezolucija 1244, za čiji opstanak se navodno ovde navodne patriote zalažu. Dakle, imamo sistem duplih standarda i samim tim nema načina da se ovakvim rezolucijama i ovakvom navodnom borbom za Kosovo nešto odbrani. Pazite, kako zaštititi Srbe na Kosovu od evidentnog genocida, koji se nad njima čini, kad ovde u ovoj skupštini sede dve stranke čiji su predsednici osuđeni za najteže zločine protiv čovečnosti? (Vjerica Radeta, sa mesta: Ko je osuđen?) Rekao sam optužen. (Dragan Todorović, sa mesta: Vi ste idiot.) Izvinjavam se, optužen. Da li ste vi to meni rekli idiote? Vi ste, gospodine, budala.
Gospodine Čanak, molim vas, da se ne obraćate poslanicima na način na koji ste to učinili. Zbog te reči izričem vam opomenu, ali takođe izričem opomenu i narodnom poslaniku koji vam je rekao da ste idiot? (Nenad Čanak: Postoji nepodeljeno mišljenje poslaničke grupe SRS.) Hvala puno. Šef poslaničkog kluba, Tomislav Nikolić, preuzeo je na sebe opomenu. Hvala puno. Nastavljamo dalje, izvolite.
Dr Vojislav Koštunica je čovek koji je odgovoran za potpisivanje ugovora CEFTA, o čemu više može reći dr Vladan Batić, po čemu je Srbija priznala Kosovo kao nezavisnu državu, obzirom da je to međunarodni ugovor. To je prvi čin kojim se Srbija odriče Kosova i samim tim bi trebalo, po ovoj rezoluciji, da se odrekne saradnje sa samom sobom. To bi mogla da uradi, recimo, Vlada podnoseći ostavku i da na taj način dokaže da iskreno misli da sa svakim ko potvrdi nezavisnost Kosova prekine odnose, energično, dramatično ili kako god su to oni ovde naveli. Rekao bih vam samo još jednu stvar, ne bih vas više zadržavao. Status ponuđen Kosovu, koji niko ne zna šta je, imao sam priliku da pročitam na engleskom jeziku, na srpski nije preveden, pa je grupa vojvođanskih poslanika to i učinila. Znate li šta se nudi Kosovu? Nudi se suštinska autonomija koja glasi: „Kosovo će imati zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast, koja će Pokrajini omogućiti potpuno samoupravljanje, osim u područjima koja će eksplicitno biti pobrojana, a u kojima će Srbija zadržati kontrolu. To su spoljna politika, odbrana, ali uz punu demilitarizaciju Pokrajine, uz samo međunarodno vojno prisustvo, kontrola granica, carine, zaštita srpskog kulturno-verskog nasleđa i u poslednjoj pravnoj instanci zaštita ljudskih prava“. Sve drugo biće u nadležnosti Kosova. Kosovo će imati u potpunosti nezavisan pristup u međunarodnim finansijskim institucijama. Znate li šta je ovo, dame i gospodo? Gospodin Vladan Batić može više reći o tome. Ovo je Ustav iz 1974. godine, protiv koga su se ljudi koji sada čine deo Vlade, koju predvodi dr Vojislav Koštunica, ti ljudi su se protiv toga najžešće borili, jer je to razbijanje Srbije. Pa šta je onda ovo, dame i gospodo, ako ne razbijanje Srbije iz jednostavnog razloga: ne pravi se ova rezolucija zato da bi Kosovo ostalo u Srbiji nego da bi režimska oligarhija ostala na vlasti. Nemojte zaboraviti, po izveštajima Svetske zdravstvene organizacije, na Kosovu je 60% stanovnika mlađe od 30 godina. Kosovo je najmlađa zajednica u Evropi. Država Srbija je, posle Japana, najstarija država po proseku životnog doba stanovnika na svetu. Znači, ako je Srbija najstarija u Evropi, a Kosovo najmlađe u Evropi, mislite koja nam je budućnost.
Po Poslovniku, izvolite.
Gospodine predsedavajući, rekao sam Nenadu Čanku da je idiot, na šta je on meni uzvratio da sam lud. Možda jesam lud, ali vi meni, gospodine Čanak, delujete zbunjeno, a između ludog i zbunjenog znate šta se dešava. [[Aplauz.]]
Pauza 10 minuta. [[Posle pauze – 19,45.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele sve poslaničke grupe. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Srđanu Šajnu, za repliku se javio narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Republike, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, mislim da me je gospodin Nenad Čanak pogrešno razumeo. Govorio sam o odgovornosti, a kad je Kosovo u pitanju, onda je najveća odgovornost na onima koji odlučuju u ime Srbije o sudbini KiM, pre svega Vladi Republike Srbije i pre svega premijeru na čelu Vlade Republike Srbije. Zašto? Čitava politika je politika igranja na jednu kartu, na kartu Rusije. Iskustva iz prošlosti ne daju za pravo da će tu rezultat biti uspešan. Nagledali smo se toga. Sećamo se arhivskih snimaka RTS-a o ruskoj floti koja je krenula iz Crnog mora da spreči NATO intervenciju, možda još putuje. Velike sile brinu, pre svega, o svojim interesima. Podsetiću vas da je Kijev nekad bio prestonica carske Rusije, sada je prestonica jedne druge suverene zemlje. Prema tome, svako brine o svojim interesima. Već sam rekao da, ako ta karta ostvari rezultat, onda je to za poštovanje, za svaku pohvalu, za svu slavu. Ali ako ne, onda se tu postavlja pitanje odgovornosti i onda ne vrede priče da će Kosovo zauvek biti naše u sećanjima, mislima, dušama i srcima. To su neke guslarsko-epsko, pesničke kategorije, ali nisu političke i pravne kategorije. Od toga se ne živi, od toga ništa dobro neće biti za građane, za Srbe Kosova i Metohije. Ovde smo čuli na čemu počiva Predlog ove rezolucije, na simbolima - jedinstvo, patriotizam, pobeda. Toga smo se naslušali. To je bio vokabular jednog režima i jednog vlastodršca koji je i doveo dovde dokle je doveo. Milošević je bio spreman i proglašavao je pobedu bad NATO snagama na KiM. Zato očekujem, ako bude rezultata, to je za svaku pohvalu. Ako bude loše, odgovornost podrazumeva i smenljivost, da u miru imate prilike da razmišljate o svojim zabludama. Možda ste sve dobro želeli, ali ništa dobro nije ispalo. Ne može se i dalje sedeti na tako odgovornoj funkciji, kao i u slučaju državne zajednice SCG. To je bio prvi cilj, prvi prioritet – očuvanje i jačanje državne zajednice SCG. Ona se raspala i nema veze. Važno je biti na vlasti. To nije po pravu i pravdi. (Predsednik: Vreme.) To je sila, sila u borbi za vlast, po svaku cenu. Hvala.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn, a neka se pripremi narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Dame i gospodo, Romska partija u potpunosti razume aktuelni trenutak u kome se nalazi država Srbija i u kome se nalazi srpski narod. U tom smislu i u smislu toga što nas istorijski određene stvari vezuju za patnje zajedno sa srpskim narodom, Romska partija će da podrži ovaj dokument, iz prostog razloga jer on stvara uslove da Srbija uđe u jedan proces novih pregovora, u jedan proces u kome će da se nađe najbolje moguće rešenje. Takođe nam je zadovoljstvo što smo, posle razgovora sa ministrom Samardžićem, mogli da pronađemo u tekstu deo koji je usvojio naše sugestije, a to je deo da će Srbija da garantuje ne samo perspektivu mira, nego i prosperitetnu budućnost svih građana u Srbiji, odnosno na KiM. U tom pravcu smatramo da ne samo pravna argumentacija, već i argumentacija koja za sobom drži suštinski humanitarne elemente, može i te kako da pojača položaj Srbije u pregovorima i na taj način im stvori, pregovaračkom timu, situaciju da na najbolji mogući način ispregovara i dogovori ono što su stavovi Srbije. Moram da napomenem da, pored 200 hiljada Srba raseljenih sa Kosova, ima i oko 100 hiljada Roma koji su napustili svoje domove na Kosovu. Od toga je oko 50 hiljada Roma u zemljama EU i u tom smislu očekujemo da srpski pregovarački tim poseban akcenat stavi na stvaranje uslova da mogu da se povrate na Kosovo sva izbegla, interno raseljena lica, i da u tom pravcu posebno se akcentira položaj Roma, jer je najviše Roma u zemljama EU koji su sa Kosova raseljeni. Očekujem u tom pravcu da se tokom pregovora vodi stalna aktivna politika Vlade da se prevaziđu socijalni problemi u kojima se nalaze svi građani, a posebno pripadnici Romske nacionalne zajednice koji su izbegli. Očekujemo da se stane čvrsto na stanovište i da se stalno objašnjava međunarodnoj zajednici da moramo da ostvarimo povraćaj imovine svima onima koji su bez svoje imovine ostali na KiM. Danas sam primio izbegla lica sa Kosova koja su ispod Gazele. Među njima su ljudi koji su imali i dvospratne zgrade tamo, a danas žive ispod Gazele, očekujući da li će vlasti Beograda da im opredele kakav-takav alternativni smeštaj ili će da budu žrtve određenih pregovaranja u pregovaračkim procesima sa gradskim vlastima. Zbog vremena bih samo još tri stvari kratko istakao. Smatram da političke partije koje su u parlamentu Srbije, zajedno sa Nacionalnim savetom, treba da daju bitan doprinos pregovaračkom timu u definisanju svojih pravih stavova. Bez obzira što sam govorio na prošloj sednici Skupštine da Ministarstvo za upravu nije raspisalo vanredne izbore za Nacionalni savet, iako je bilo u obavezi, kao građanin Srbije smatram da ovo telo treba da se uključi u pregovore, jer je to jedino legitimno telo koje postoji sada. Ali, to ne umanjuje odgovornost resornog ministarstva da zaista svoju zakonsku obavezu ispuni. Sa ove govornice želim da pokažem jedno razumevanje za budućnost Srbije koje ima Romska partija, ali nerazumevanje za ponašanje ovog resornog ministarstva. Takođe smatram da je gospodin Pastor slučajno, kad je nabrojao nacionalne manjine, pod "ostale" svrstao Rome. Mislim da oni to ne zaslužuju u Srbiji ni po brojnosti, ni po bilo kom drugom svojstvu. Na kraju, sa time zaključujem, da Romska partija glasa za, jer očekujemo da ovo otvara perspektivu za dogovore i da ovo otvara mogućnost za postizanje najboljeg mogućeg rešenja, rešenja koje će da bude najbolje moguće za Srbiju i srpski narod, i rešenje koje će pripadnicima albanske nacionalne zajednice na Kosovu i Metohiji da stvori odgovarajući prosperitet. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov, neka se pripremi narodni poslanik Zvonimir Stević.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, gospodine predsedniče, gospodine premijeru, na pitanje Lige socijaldemokrata Vojvodine u čemu se ovaj put "ne damo Kosovo" razlikuje od prošlog "ne damo Kosovo" iz 1999, od onog pre 10 godina i svih drugih i ranijih "ne damo Kosovo", od prethodne Vlade Vojislava Koštunice i sadašnje Vlade Vojislava Koštunice, dobijamo odgovor to zbog toga što ovaj put Srbija nudi kompromis u vidu autonomije. Bojimo se da to nije kompromis. Zato što između kosovarskog stava da neće pristati ni na šta manje od nezavisnosti i stava pregovarčakog tima da nikada neće priznati nezavisnost - autonomija nije nikakav kompromis, pogotovo ova suštinska koja se nudi. Jer ta suštinska autonomija, koju naša država predstavlja kao veliki ustupak, nije ništa drugo nego evropski standard autonomije koji ima bilo koja regija bilo koje države centralizovane Evrope. Da je ova Srbija nudila pre 16 ili 17 godina kao rešenje kosovskog problema, možda bi to moglo biti primenjivo. Ovako i sada - teško. Međutim, postavlja se pitanje kako je to odjednom decentralizacija Srbije, koju ste svi redom do sada osuđivali kao faktor dezintegracije i način da se rasturi zemlja, odjednom postala faktor integracije i način da se sačuva Kosovo unutar Srbije. To što vi sada predlažete, to je Liga socijaldemokrata Vojvodine predlagala 1999. godine, samo smo mi tada bili separatisti, a vi ste sada državotvorci i ujedinitelji. Evo vidimo sada istog onog Vojislava Koštunicu, koji seu svojoj kampanji hvalio time kako je pisao naučne radove o štetnosti Ustava od 1974. godine, evo građanima Kosova nudi ista ta rešenja iz istog tog Ustava, samo bojim sesa 30 godina zakašnjenja. Gospodine Koštunica, ne trebaju građanima Kosova rešenja od pre 30 godina, njima trebaju rešenja za narednih 30, 60 i narednih 100 godina. Međutim, iz ovog predloga koji državni pregovarački tim Vlade Republike Srbije nudi vidi se i dalje da vladajuća većina i dalje ima nameru da se samo deklarativno zalaže za Kosovo u Srbiji, a da zapravo nema nameru da Kosovo zaista tretira kao deo Srbije. To se vidi iz odredbe - da neće biti potrebe da kosovski Albanci učestvuju u institucijama i sistemskim rešenjima u Srbiji. Meni je jako žao, ali i te kako ima potrebe za tim. To je njihovo pravo i vi ne možete da im ga oduzimate. Sve dok budete tvrdili da je Kosovo deo Srbije, a ne tretirate građane Kosova kao građane Srbije, nemate prava da to tvrdite. Uostalom, kako očekujete da posle Ustava koji ste usvojili iko poveruje da je Srbija spremna da pruži bilo kakvu autonomiju Kosovu, a onoj svojoj pokrajini koja nema nikakvih separatističkih tendencija oduzima svu autonomiju? Kako očekujete da međunarodna zajednica poveruje u to i, mnogo važnije, kako očekujete da građani Kosova poveruju u to? Na kraju, kada govorimo o mogućnosti da neke zemlje ipak priznaju Kosovo i Metohiju, smatramo da je nedopustiva i izuzetno opasna definicija "o blagovremenim i energičnim akcijama države", bez objašnjenja šta one podrazumevaju. Zbog toga se ne mogu složiti, predsedniče Tadiću, sa vašom izjavom od nedelje da je gubitnička rezolucija koja bi to spominjala. Mi ne vidimo ništa gubitnički u tome da se građani informišu šta će se dešavati sa njihovim životima. Za vas smo glasali i zbog toga što ste u predizbornoj kampanji tvrdili da ćete zastupati politiku drugačije od ove, koja smatra da je gubitnički govoriti građanima šta će se činiti u njihovo ime. Zbog očuvanja Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije, Liga socijaldemokrata Vojvodine će glasati protiv ove rezolucije, zbog toga što smatramo da je ovo samo jedan u nizu načina da se produži ova agonija i da se Srbija uvuče u sukob i sa građanima Kosova i sa međunarodnom zajednicom. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević, a neka se pripremi narodni poslanik dr Rajko Đurić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, uvaženi predsedniče države, predsedniče Vlade, gospodo ministri, sadašnje stanje na Kosovu i Metohiji karakteriše veliki broj nepoznanica, koje među srpskim stanovništvom izazivaju veliku dozu neizvesnosti i iščekivanja. Takve nevolje i nedoumice odavno se nisu tako snažno sručile na jedan nacionalni kolektivitet kakav je sada slučaj sa Srbima na Kosovu i Metohiji. Krajnje bezobzirno, uz neviđenu agresivnost i gaženje međunarodnog prava, zapadne zemlje pokušavaju da zamene rezoluciju 1244, koja je jedini garant integriteta i teritorijalnog suvereniteta Srbije na Kosovu i Metohiji. Nije poznat u istoriji primer takve bezobzirnosti, koja ne poštuje ni međunarodno pravo, ni moralne norme, ni ostale važeće uzuse u međunarodnoj komunikaciji. Srbi, sa druge strane, drže do argumenata da dok postoji rezolucija 1244 Kosmet nije izgubljen. Negativnim posledicama rezultiralo je iiscrpljenje, natezanje i odugovlačenje samoproklamovanog demokratskog bloka u formiranju vlade. Sve što je prethodilo tom činu, način na koji su se prema tome odnosili koalicioni partneri, tvrđenje pazara radi boljih startnih pozicija stranaka koje sačinjavaju vladu, samo su označavali odvlačenje pažnje i gubljenje koraka koje je trebalo hitno preduzeti radi pokušaja odmotavanja zapetljanog kosovskog čvora. Takva ponašanja nisu doprinosila učvršćivanju naše pozicije u zahtevima za nastavak pregovora radi iznalaženja povoljnijeg rešenja za budući status Kosova. Zato se i dogodilo ovo što je nepojmljivo za zemlje koje drže do svog ugleda u vreme kada treba voditi najjaču diplomatsku bitku za očuvanje Kosova i Metohije - da nemamo ambasadore u važnim svetskim metropolama. Bez zluradosti, ali uz potrebu da neke stvari budu jasne, do ogoljenosti danas možemo utvrditi ono što smo mi socijalisti često govorili - da međunarodna zajednica samo nastavlja sa ultimatumima, od Rambujea, preko uvođenja nekih nazovistandarda na Kosovu i Metohiji, koji sva prava daju privremenim institucijama instaliranim na ovom području, do otvorenih zahteva da se Srbi odreknu dela svoje teritorije, a da pri tome čak nemaju pravo da se pozivaju na potrebu očuvanja državnog integriteta i suvereniteta. Na ruku ovim zalaganjima, svih ovih godina na domaćoj sceni išli su brojni pojedinci, nevladine organizacije i političke partije, sa otvorenim zahtevima o potrebi odricanja od Kosova i Metohije, jer je to, kako oni kažu, teret o vratu Srbiji i teritorija na kojoj Srbija ionako nema više nikakvog uticaja. Znaci ohrabrenja za srpsku stranu proizilaze iz principijelnog stava Rusije, koja sa potrebnom ozbiljnošću prilazi pitanju rešenja za Kosovo i Metohiju, ne prihvatajući da se rešenje iznađe dok se sa tim ne saglasi Beograd. Sada i oni pojedinci i krugovi u našoj zemlji, koji su zbog svoje zaslepljenosti zapadnom demokratijom krajnje potcenjivački i podrugljivo govorili o moći Rusije i Kine, stidljivo govore o potrebi okretanja majčici Rusiji, u čijem zalaganju traže spas za očuvanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta naše zemlje. Krajnje je opravdano pitanje, kako ovih proteklih sedam godina, kako kažu njeni zagovornici, petooktobarska demokratija nije iznedrila barem jednog iskrenog prijatelja iz sveta, koji podržava stavove naše zemlje. Kosmetski Srbi novi tračak nade vide u osnivanju Ministarstva za Kosovo i Metohiju. Namerno sam ovo malo požurio, jer želim da vam se ovde obratim, s obzirom da ovde dolazim iz centralnog dela Kosova i Metohije. U dosadašnjim diskusijama je bilo dosta demagogije i dosta licemerja, a veoma malo, skoro nimalo o životu Srba na Kosovu i Metohiji. Oni zagovornici koji su govorili o navodnoj ugroženosti ljudskih prava Albanaca, ovde ni jedna reč o ugroženosti Srba na sopstvenoj teritoriji. Na pragu 21. veka najugroženija ljudska prava u Evropi i na Balkanu su prava Srba. Zato koristim svoje pravo iz Poslovnika, član 226, u razgovoru sa narodom, gospodine predsedniče, na ova pitanja na koja narod traži odgovor, tražim da mi se pismeno odgovori, a to je sledeće. Da li znate da, dok mi ovde raspravljamo, na Kosovu i Metohiji, u srpskim enklavama restrikcija struje 5+1, a tamo u enklavama gde nema struje nema ni vode; da je najugroženije stanje u Metohiji, u opštini Klina, u selu Brestovik? Zašto se na punktu Merdare po ovoj vrućini usred bela dana čeka i po tri sata? Da li je to posledica bivšeg režima i bivšeg rukovodstva? Ne, to je problem u rukovođenju, u neznanju i u nesposobnosti. Dokle će Srbi sa Kosova i Metohije, iz centralnog dela, iz Moravskog kraja, iz Metohije, da plaćaju duple registracije? Šta to znači duple registracije? Do Merdara sa registracijom Republike Srbije, a od Merdara su obavezni da uzmu registraciju privremenih institucija Kosova i Metohije. Da bi izašli iz Kosova i Metohije, ako nemate registraciju Srbije, morate da plaćate određenu taksu državi Srbiji. Zašto se Srbi sa Kosova i Metohije u činjenju prekršaja u saobraćaju kažnjavaju kao strani državljani, po hitnom postupku, i odvode se odmah kod sudije za prekršaje? Da li smo mi državljani Srbije ili smo strani državljani, ako imamo vozačke dozvole, registraciju i saobraćajnu dozvolu Republike Srbije? Da li znate, 27.000 ljudi koji su radili u privredi na Kosovu i Metohiji, koji su godinama stvarali, od toga 17.000 u Srbiji, a 10.000 na Kosovu i Metohiji prima minimalac, 4.600 odnosno 9 plus 30%, iako smo čini mi se doneli zakonsku obavezu, imperativ, da se isplaćuje za ove ljude koji su u Srbiji 9.000, pa jednom broju isplaćeno jedan mesec, pa se ponovo vratilo na staro. Gospodo, dok ima naroda na Kosovu i Metohiji biće i Srbije, vodićemo ovde pregovore, i donositi rezolucije i voditi visoku politiku. Osam generacija srednjoškolaca je izašlo na Kosovu i Metohiji. Samo u centralnom delu 4.000. Ima među njima udatih i oženjenih. Kažu – gospodine poslaniče, šta mi imamo od države Srbije, imam dvoje dece, nemam radno mesto, šta da činim? Odlaze trbuhom za kruhom. Bojim se da za deset godina na Kosovu i Metohiji ćemo imati staračka domaćinstva i takođe nećemo imati o čemu da razgovaramo. Zašto se posle osam godina ne napravi jedinstvena baza podataka, da vidimo šta to država Srbija finansira na Kosovu i Metohiji? Jer smo pravili krupne greške? Imamo porodicu sa osam članova, koja prima po 200%, sa jedne strane, i porodicu sa druge strane, koja ima pet ili šest članova, ima jedan minimalac ili dva minimalca. Da li je to problem? Da li je to posledica bivšeg režima? Roditelji, nastavnici, učenici i narod je sačuvao Kosovo i Metohiju. Održali smo sistem obrazovanja u okviru sistema obrazovanja Republike Srbije. Posle osam godina mi imamo škole na Kosovu i Metohiji, gde tri škole u jednoj školi pohađaju nastavu. Šta se čini po tom pitanju? Dokle će da se pruža zdravstvena usluga u centralnom delu na Kosovu i Metohiji u montažnim barakama i improvizovanim uslovima? Kada sam govorio o demagogiji i licemerju, jedan broj ljudi odgovornih od nadležnih organa, sa jedne strane se deklarativno zalažemo za očuvanje Kosova i Metohije, a sa druge strane planira se da se 270 radnika u RTS-u, Televizija Most, otpusti i da na socijalni program, da se ugasi list „Jedinstvo“, kao jedini srpski list na Kosovu i Metohiji. Da li ste obišli i da li znate u kakvim se uslovima materijalnim i tehničkim nalaze? Da li znate u kakvim se uslovima nalazi Radio Gračanica? Šta je sa infrastrukturom na prostoru Kosova i Metohije? Zašto ste odustali od izgradnje puta Gračanica – Laplje Selo? Zašto se odustalo od izgradnje naselja za povratak isto u Gračanici, pa da bude paradoks još veći, albanska opština u Prištini je dala dozvolu za izgradnju naselja? Dokle će 75 porodica u centralnom delu živeti u gvozdenim kontejnerima na Kosovu i Metohiji? Itd, itd. Oni koji zagovaraju ovde nekakav zaokret državne politike, je li zaokret državne politike da mi napustimo Kosovo i Metohiju? Neki diskutanti ovde nas upozoravaju da mi kao Srbi, koji živimo na Kosovu i Metohiji, nemamo šta da tražimo. Je li zaokret politika odricanja od Kosova i Metohije, odricanja od Raške oblasti, odricanja od Vojvodine i stavljanje Srbije u kantone po švajcarskom ili španskom modelu. Na kraju, gospodo predsednici, predsedniče države, vi ste bili u porti manastira Gračanice, i ako mogu da se setim, na improvizovanoj bini ste izjavili –nisam došao ovde da održim velike govore, došao sam da stvorimo uslove da možete da živite makar malo bolje. Malo je bilo sadržaja za Srbe na Kosovu da bude makar malo bolje. Nije dobro da se ministarstvo formirano za Kosovo i Metohiji bavi diplomatijom. To je u nadležnosti ministra za inostrane poslove. Ministarstvo za Kosovo i Metohiju sve ove probleme i druge probleme mora da rešava. Jošna kraju, za predsednika, predsednika Vlade i ministre, vi nosite najveću odgovornost za sudbinu srpskog naroda na prostoru Kosova i Metohije u svim varijantama. U varijantama da, uslovno rečeno, mi pobedimo, u varijantama da se jednostrano prizna Kosovo i Metohija i u varijanti da Savet bezbednosti donese nekakvu odluku. Ako bi državnim merama, vi ćete reći da je to zadužena međunarodna zajednica, za to su zaduženi Albanci. Međunarodna zajednica za proteklih osam godina sve što je radila radila je u interesu Albanaca, na štetu Srba. Albanci nemaju te namere, Albanci ne odustaju od težnje da stvore nezavisno Kosovo. Odgovorno vam tvrdim ovde, ako bi išli sa ovim merama, za pojedine mere ne trebaju ekonomska sredstva, mislim da bi narod na prostoru Kosova i Metohije uspeo da ostane na taj način i da da doprinos, a ionako daje doprinos, očuvanju države Srbije na prostoru Kosova i Metohije. Hvala vam.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik dr Rajko Đurić, neka se pripremi narodni poslanik Stojanka Petković.
Poštovani gospodine predsedniče Republike, poštovani gospodine Koštunica, uvažene dame i gospodo, kao pripadnik naroda u čijoj istoriji, kao i u istoriji Jevreja, enciklopedija holokausta zauzima centralno mesto, osećam se ne samo pozvanim već, u ljudskom i moralnom smislu te reči, dužnim da govorim o Kosovu, gde 1999. godine, rukom pripadnika OVK dopisano još jedno poglavlje u toj enciklopediji, u kojem je 2.000 do 2.500 romskih žrtava i imena više od 230.000 Roma koji su ostali bez doma i bez groba. Iz tog najnovijeg poglavlja enciklopedije genocida ili kako se to eufemistički kaže etničkog čišćenja, pomenuću najpre jednogodišnjeg dečaka, Neđu Krasnićija iz Obilića, koji je 5. jula 1999. godine živ spaljen. Imenu tog dečaka, koji nije tada znao da izgovori ni svoje ime, ni Kosovo, pridodajem još Envera Ljuana i Merijetu Kastrati iz Prizrena, koji su 9. jula 99. godine zaklani. Uz imena oko 1.000 Roma sa spiska koji je dostupan, napisano je, citiram – streljan, ubijen, otet, nestao. Skrećem pažnju političarima Srbije da ubuduće ne govore samo o teritorijalnom gubitku, već i o ljudskim gubicima, koji su procentualno veći od teritorijalnog, jer iznose više od 20%. Osim toga, dužan sam reći, pregovori o Kosovu zahtevaju reprezentaciju, a ne timove i timčiće. Najveći i najstrašniji danak u krvi podneli su Romi u Prištini, Peći, Obiliću, Đakovici, Lipljanu, Podujevu, Prizrenu, Mitrovici, Vučitrnu i Gnjilanu. Pepeo dece, poput onih iz Aušvica, pomešao se sa pepelom romskih kuća, oganj zločina i bezumlja uništio je život u ulicama Moravska, Dalmatinska, Kolibarska u Prištini, gde je živelo više od 35 hiljada Roma. Uništena su i napuštena naselja Roma u mnogim drugim mestima na Kosovu i Metohiji. Od 196 naselja, ostalo je samo 20-ak. Kada bi se izgradio spomenik ubijenim i prognanim žrtvama kosovskih Roma, i to od materijala njihovih domova, verujem da bi to mogao biti spomenik veličine onoga koji je podignut žrtvama evropskih Jevreja u Berlinu. O tim zločinima i zlodelima nad Romima pisali su mnogi evropski i svetski mediji. Ilustracije radi, pomenuću danas samo neke: Berlina cajtung, Frankfurter rundšau, Di Velt, Der Špigl, pariski Mond, Liberasion, Dejli telegraf, Vašington post, Njujork tajms. S druge strane, nepobitna je činjenica da se o nezavisnom Kosovu govorilo i pisalo još pre rata na Kosovu. U vezi s tim, postavlja se pitanje da li su evropski i svetski državnici i političari, naročito oni koji se danas zalažu za nezavisno Kosovo, spremni da priznaju da se ideje i plan za tu "etnički čistu kuću" izumili još u vreme bivše Jugoslavije i da se zatim Bajram Bukoši obratio 21. decembra 1991. godine lordu Karingtonu i ministrima spoljnih poslova 12 država evropske zajednice, zahtevajući priznanje nezavisne države Kosovo, sa obrazloženjem koje se u suštini ne razlikuje od Ahtisarijevog predloga i plana. Imam taj njegov tekst na nemačkom jeziku i ostaviću gospođama koje stenografišu. U jednom drugom dokumentu iz tih dana pomenuto je još da 7 miliona Albanaca očekuje rešenje, u nadi da će živeti u jednoj državi, dakle, u velikoj Albaniji, koja, kako je u tom dokumentu napisano, treba da postane faktor stabilnosti ne samo u regionu, već i u čitavoj Evropi. Evropski i svetski političari su tada srećom odbili da postanu žrtva kratkog pamćenja. Naime, i predlog za nezavisno Kosovo i ideja o stvaranju velike Albanije prizvali su kod pojedinih sećanja na Musolinija, jednog od idejnih arhitekata velike Albanije, i Hitlera, koji je realizaciju te ideje poverio 1943. godine izaslaniku Ministarstva spoljnih poslova za Jugoistok nacističke Nemačke, Hermanu Nojbauheru. Ako je po definiciji filozofa istorija usidrena u sadašnjosti, ima svoje pretpostavke u prošlosti i svojim posledicama vrši uticaj na budućnost i život ljudi i naroda, mogu li evropski i svetski političari, diplomate i državnici danas, u 21. veku, dopustiti stvaranje jedne države, koja bi u svome temelju imala ideje glavnih vođa fašizma i nacizma, najvećih zločinaca u Evropi i istoriji čovečanstva? Ako su glavni protagonisti te ideje oslobodili podzemne struje istorije i svojim zlodelima potvrdili da su odista sledbenici ideja najvećih zločinaca, bespoštedno uništavajući i proganjajući Rome, od kojih su gotovo svi imali albanska imena, govorili albanski i bili muslimani, mogu li evropski i svetski političari da dopuste i saglase se sa proglašenjem jedne države na tlu natopljenom krvlju i posutim pepelom nevinih žrtava, dakle, državu u kojoj će imati vlast oni koji su nemilosrdno sprovodili etničko čišćenje, tj. oni čije su ruke krvave do lakata? Evropski političari su dokazali da se razumna rešenja, uvažene dame i gospodo, mogu naći i posle Aušvica. Evropa ima jako mnogo dokaza za to. Rešenje koje bi značilo poniženje naroda i njegove domovine nije primenjivano ni na države, koje ne bi možda zbog počinjenih zlodela zasluživale da više postoje. Slavni nemački istoričar Leopold Ranke imao je pravo kada je rekao: "Narodi lakše podnose ratne rane, brže zaboravljaju patnje i mučenja od poniženja. Nada ne može zasijati u propasti, ponos se ne javlja u poniženju". Nezavisno Kosovo značilo bi upravo to, najveće poniženje za srpski narod, za Srbiju i sve njene građane. Samo tri predloga, gospodine Duliću, ako dozvoljavate, s obzirom na ovo što smo čuli od gospodina Šajna, predlažem da se uključe predstavnici Roma u Ministarstvo za Kosovo. Drugo, da se stvore uslovi za popisivanje njihove imovine. Treće, da se u toku ove ili početkom iduće godine održi evropska konferencija. Završavam, molim vas, sa vašim dopuštenjem na kraju, sa porukom sa ovoga mesta evropskim i svetskim političarima, i pojedinim mojim evropskim prijateljima, da uvek treba da imaju na umu istorijske činjenice, da je Evropa dva puta, 914. i 41. godine, upravo na ovim našim prostorima pokazala svoje antievropsko i varvarsko, usuđujem se čak reći, ljudoždersko lice. Ako današnja Evropa bude imala onoliko razumevanja za Srbiju koliko je imala za posleratnu Nemačku i Austriju, ili za Španiju, koja je decenijama bila pod Frankovom čizmom, ili za Portugal, na primer, onda će imati pravo da očekuje i zahteva od Srbije, ''veliku politiku, tj. politiku brze procene, samoograničenja i pouzdanog zalaganja''... (Predsednik: Gospodine Đuriću, vreme.) ...''politiku koja uzima u obzir ukupnost ljudskog zbivanja, tj. deluje, misli i govori tako da joj veruje ceo svet.'' Tako je pisao i mislio slavni Karl Jaspers.
Gospodine Đuriću, zaista ste potrošili vreme. Moram da vam kažem da ste potrošili vreme vašeg poslaničkog kluba, tako da gospodin Riza Halimi neće moći da govori, pošto ste i njegovo vreme potrošili. Reč ima narodni poslanik Stojanka Petković.
Uvaženo predsedništvo, poštovani predsedniče, poštovani predsedniče Vlade, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, prošlo je već pet i po meseci od kada je Narodna skupština Republike Srbije vodila raspravu, usvojila Rezoluciju i dala pun mandat pregovaračkom timu da nastavi pregovore o budućem statusu Kosova i Metohije. Do dana današnjeg, pregovarački tim nije obavestio Skupštinu o onome šta se dešavalo u Beču, čime su parlament i poslanici u njemu gurnuti u drugi plan, pa su do informacija dolazili putem različitih sredstava informisanja. Ovakav odnos pregovaračkog tima i državnog vrha prema parlamentu za tako važno, bitno i značajno državno pitanje je nedopustiv, ako se vrlo dobro zna da su se sve vodeće zemlje u svetu, osim nas poslanika, veoma aktivno bavile u proteklom periodu Posle navodno održanih pregovora u Beču, gde su dva pregovaračka tima iznela svoje suprotstavljene stavove, Marti Ahtisari je izradio plan zasnovan na stavovima i težnjama albanskog pregovaračkog tima o nadgledanoj nezavisnosti Kosova i Metohije i isti uputio na razmatranje u Savet bezbednosti Ujedinjenih nacija. Ovakav plan Martija Ahtisarija u svim elementima apsolutno je neprihvatljiv za celokupnu srpsku zajednicu, kao i za stranku G 17 plus. Na osnovu ovakvog plana Martija Ahtisarija, SAD i neke članice Evropske unije pokušavale su u šest navrata da donesu novu rezoluciju u Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija, što bi značilo da ingerencije i odgovornost nad Kosovom preuzima Evropska unija, čime bi se Rezolucija 1244 stavila van snage i time Kosovo izvuklo iz suvereniteta i integriteta Republike Srbije. Samim tim otvorio bi se put ka nezavisnosti naše južne Pokrajine. Državna diplomatija i principijelni stavovi Ruske federacije doprineli su da se odbace svih 6 predloženih rezolucija u Savetu bezbednosti UN, pa se može reći da je zajednički vođena politika Beograda i Moskve otvorila period novih pregovora između Beograda i Prištine, koje sada treba iskoristiti. Posle niza diplomatskih pritisaka i pokušaja da se nezavisnost nametne pravom sile, a ne silom prava i argumenata, prenošenje procesa pregovora sa Saveta bezbednosti na Kontakt grupu može da čini trenutno olakšanje za državnu diplomatiju i pregovarački tim, jer im pruža mogućnost bolje pripreme za novu rundu pregovora sa Prištinom. Neprihvatanje Ahtisarijevog plana i nedonošenje rezolucije u Savetu bezbednosti UN o konačnom statusu Kosova aktuelni albanski političari promovišu kao pretnju da će pronaći alternativne načine i puteve da dođu do nezavisnosti, što ne isključuje i samoproglašenjeu parlamentu Kosova, koje je nedavno najavio i sam premijer Kosova Agim Čehu. Ovakve izjave koje predstavljaju pretnju srpskom narodu na Kosovu jesu proizvod obećanja i izjava najviših srpskih zvaničnika američke administracije da će Kosovo biti nezavisno na ovaj ili onaj način do kraja godine i da taj proces ne može niko da ometa. Ukoliko i kada dođe do samostalnog proglašenja nezavisnosti Kosova i unilateralnog priznanja pojedinih zemalja u svetu, mišljenja sam da bi to dovelo do katastrofalnih posledica po srpski narod na Kosovu i Metohiji i njihovu bezbednost i opstanak, kao i mir i stabilnost u čitavom regionu, što bi i Srbiju dovelo u ozbiljan položaj daljeg preispitivanja diplomatske saradnje sa tim državama. Ako dođe do novih pregovora vođenih putem šatl-diplomatije, održavanja međunarodne konferencije ili direktnih pregovora o statusu Kosova, bojim se da međunarodno nadziranje autonomije za Kosovo i Metohiju, koje je srpski pregovarački tim predložio na poslednjim pregovorima sa Prištinom, održanim u Beču, nije najpovoljnije rešenje za srpsku zajednicu na Kosovu i Metohiji. Zašto to kažem? Poznato je da je autonomija iz 1974., godine, kada je Kosovo imalo svoj Ustav, kada je Pokrajina bila u sastavu Republike Srbije, odnosno tadašnje Jugoslavije, i kada je JNA bila prisutna i obezbeđivala sve državne granice, Srbija ni tada nije imala pravni suverenitet, odnosno zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast. U tom periodu je došlo do najvećeg progona i iseljavanja Srba sa Kosova i Metohije. Dakle, stranka G17 plus, poznato je, zalaže se za mirno i kompromisno rešenje između Beograda i Prištine, koje bi dovelo do trajnog mira i stabilnosti u ovom delu Evrope. Nadam se da će nov pregovarački tim, kao i državni politički vrh, dovesti do takvog rešenja da će Kosovo i Metohija ostati pod državnim i pravnim suverenitetom Republike Srbije i da će svaki srpski i nealbanski stanovnik, ma gde živeo na prostoru Kosova i Metohije, biti zaštićen. To bi podrazumevalo i ispunjenje životnih standarda koje garantuje Rezolucija 1244, što znači mir, bezbednost, povratak i ekonomski prosperitet srpskog življa i bolji kvalitet života na prostoru Kosova i Metohije kao osnovni uslov ostanka i opstanka. Obzirom da iz Brisela najavljuju da će na stolu biti otvorene sve opcije rešenja statusa Kosova i Metohije, mišljenja sam da i naš pregovarački tim treba izraditi druge planove, kako bi bili spremni za svaki smer ili pravac vođenja daljih pregovora. Bilo koje rešenje koje bude doneto u Kontakt grupi mora biti vraćeno na usvajanje u Savet bezbednosti UN, jer je to jedini legitimni organ koji može doneti takvu odluku. Sve drugo bilo bi kršenje svih međunarodno donetih dokumenata. Stranka G17 plus će danas glasati za Rezoluciju, jer je od izuzetne važnosti da ovaj parlament donese jedinstven stav prema pravednom rešenju kosmetskog problema, čime bi se dala i puna podrška pregovaračkom timu da učestvuje u daljim tokovima pregovora sa Prištinom. Na kraju, da još jednom naglasim da je pre svega potrebno srpsko jedinstvo na Kosovu i Metohiji, kao i obaveza pregovaračkog tima da Narodnu skupštinu Republike Srbije redovno obaveštava kako teku pregovori i koja su dalja rešenja moguća. Zahvaljujem.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik Nenad Prokić, a neka se pripremi narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovani, u finalnoj ironiji će AVNOJ-evske granice, za koje se Srbija tako nesrećno i pogrešno trudila da ih promeni, biti promenjene, ali jedino u slučaju i na štetu Srbije. To je cena hohštaplerske politike, koja vodi glavnu reč tako dugo u Srbiji. Srpske političke elite, još uvek veoma zastarele i trapave, nespremne su na bilo kakve istinske promene. One tumače svet na svoj prevaziđeni način i udaljavaju Srbiju od njega sve više i više, vitalno ugrožavajući strategiju razvoja celog društva i njegove budućnost. Suverenitet jedne zemlje danas se sve manje meri veličinom njene teritorije i snagom njene vojne sile, a sve više stepenom opšteg civilizacijskog i pojedinačnog uskostručnog informatičkog znanja članova zajednice. Kolektivno dostojanstvo danas više nije mogućno braniti na drugi način. Vlada nam čak i ne objašnjava kako će da primeni svoju politiku na Kosovu. Kako misli, recimo, da preduzme nadzor na granici Kosova sa Albanijom i Makedonijom? Ali, jedno je ipak jasno, ovo je poslednji put da neke političke snage u Srbiji preko Kosova ostvaruju svoje sebične političke ambicije u samoj Srbiji. Zapravo, potpuno nezainteresovane za Kosovo i za Srbe i Albance na njemu. Kada samoproklamovani srpski patrioti marširaju na Kosovo 2007. godine, u neuspešnoj i bednoj matrici Cankarjevog doma skoro dve decenije kasnije, oni to čine da bi podsetili zapadni hrišćanski svet na zahvalnost koju navodno duguje Srbiji i na njeno istorijsko pravo, odnosno na Kosovski boj 1389, kada je branjeno hrišćanstvo. Ono na šta nisu podsetili svet je bitka kod Nikopolja 1396, samo sedam godina kasnije, gde su srpske trupe kao deo turske vojske, na čelu sa despotom Stefanom Lazarevićem, vazalom i šurakom komandanta Bajazita, doslovno slomile hrišćanske zapadnoevropske vitezove i taj ''Coup de gras'' je odlučujuće doprineo vojnom prisustvu Otomanske imperije u Evropi sledećih 500 godina. Koliko nam zaista duguju zahvalnost? Nije emancipovano istoriju doživljavati samo kao deo pristrasne stvarnosti. Da li je novi Ustav bio poziv za reintegraciju kosovskim Albancima u Srbiji? Nije. Da li se sa tako brojnim susednim narodom mora na potpuno novim osnovama praviti dobronamerno baza za prijateljstvo i partnerstvo u 21. veku? Mora. Da li postoji budućnost u kojoj je većina ljudi u Srbiji srećna, bez razumevanja i uklapanja u svetske procese? Ne postoji. Veoma mnogo i dugo, veoma neiskreno i neuspešno se iz Beograda nariče o Kosovu, a samo Kosovo je ostajalo i dalje uvek najzaostalije, uvek najsiromašnije. Tako se ne postupa sa svetom zemljom. Podgrevanje mita, sa toliko laži, moralo je na kraju da bude neuspešno. Državne poslove trebalo bi da prestanu da vode ljudi vođeni idejama koje su bile moderne u 19. veku. Da je to učinjeno pre 20 godina, danas bi Kosovo rado i zauvek ostalo u Srbiji i zajedno s njom u evropskoj zajednici. Ovako smo ga izgubili. Ko će biti novi vazal i šurak, ovog puta Putinu, odvajajući nas opet, po ko zna koji put, od evropske domovine, ostaje da se nagađa. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Marton.
Gospodine predsedniče, gospodine predsedniče Republike, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri i kolege poslanici, poslanici NS, u okviru poslaničke grupe DSS-Nova Srbija-dr Vojislav Koštunica, apsolutno prihvataju Izveštaj Državnog pregovaračkog tima za Kosovo i Metohiju o pregovorima vođenim od 21. februara do 2. marta 2007. godine. Pozitivni rezultati vođenih pregovora su vidljivi valjda i onima koji su bili totalni skeptici, jer je pozicija naše zemlje daleko povoljnija nego što je bila tokom prošle godine. Zloglasni plan Martija Ahtisarija je propao, a sa njim i pokušaj da se naša zemlja rasparča i njen najdragoceniji deo, njeno srce i duša, odvoji i ukrade od našeg naroda. Štaviše, mislim da je kod srpskog naroda sazrelo saznanje da se, kada govorimo o rešavanju statusa Kosova i Metohije, dakle, u stvari radi o statusu države Srbije. Ako se nekome hoće oduzeti srce, a Kosovo i Metohija jeste srce naše države, teško da će država u celini opstati. Ne bih želeo da nikoga iz dosadašnjeg pregovaračkog tima posebno pominjem, ali hoću da pomenem gospodina Leona Kojena, mislim da sam na to kao čovek obavezan i da prenesem ovde mišljenje građana sa kojima sam razgovarao, koji žale što je podneo ostavku, jer misle, kao što i ja mislim, da je gospodin Koen snažno, dostojanstveno i hrabro zastupao interese naše države. Poslanici NS mu zahvaljuju i čestitaju na dosadašnjem radu i zalaganju da istina o Kosovu i Metohiji pobedi. Što se tiče Predloga rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o neophodnosti pravednog rešavanja pitanja AP Kosovo i Metohija, zasnovanom na međunarodnom pravu, poslanici Nove Srbije, u okviru poslaničkog kluba DSS-NS-dr Vojislav Koštunica, tu rezoluciju podržavaju od reči do reči, jer mislimo da ona, praktično, sadrži plan daljih aktivnosti svih državnih organa u odbrani Kosova i Metohije. Zadnjih 15-tak godina tražimo prijatelje u svetu da bi se odbranili i zaštitili naše legitimne interese. Sada imamo prijatelje, imamo jedinstvo kao retko kada unutar ove skupštine, imamo jedinstvo u narodu i Kosovo i Metohija će zauvek ostati u sastavu države Srbije. Na kraju, nisam po obrazovanju prevodilac, nisam ni diplomata, nisam ni državnik, dakle ne moram da budem suzdržan ovde, želim svim kolegama poslanicima, koji nisu razumeli suštinu predložene deklaracije, da im prevedem u dve rečenice: Kosovo je srce Srbije, ne damo Kosovo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marton, a neka se pripremi narodni poslanik Miloš Jevtić.
Poštovani predsedniče, predsedništvo, predsedniče Republike, premijeru, članovi Vlade i poslanici, želeo bih da istaknem da papir koji smo dobili kasni šest meseci. Papir koji su resorni ministar i njegovi saradnici doneli u Skupštinu Republike Srbije i koji govori o smernicama države Srbije prema Kosovu trebalo je pred nama da bude pre više od 150 dana. Mislim da je to još jedan od dokaza nedopustive oholosti, da tako kažem, predstavnika izvršne vlasti prema najvišem zakonodavnom telu u Srbiji, ali svima nama poslanicima je sasvim jasno kakav je odnos izvršne i zakonodavne vlasti u ovoj državi. Papir koji smo dobili jako puno govori o poštovanju međunarodnog prava i o Povelji UN. Naravno da Kosovo i Metohija treba da budu sastavni deo Republike Srbije i mi u LSV još od početka devedesetih godina imamo kristalno jasan stav – da stvaranje etničkih država na ovim prostorima stvara velike probleme na Balkanu i izaziva velike nesreće. Ali, da li su svi delili naš stav? Devedesetih godina nisu, a naravno da ne dele ni danas. Šta se samo pre sedam dana govorilo u zdanju Narodne skupštine Republike Srbije? Brojni poslanici, dakle predstavnici naroda, govorili su, prilikom rasprave o specijalnim odnosima Srbije i Republike Srpske, o otcepljenju jednog dela susedne, dakle međunarodno priznate države BiH. Isto tako, govorilo se i o otcepljenju dela Hrvatske, isto tako međunarodno priznate države. Da li je to dobro za trenutni položaj Republike Srbije? Naravno da nije. Kao što smo pre pola sata ili malo više čuli od predsednika LSV gospodina Čanka, Rezolucijom 1244 garantuje se integritet svih država regiona. Praktično, na ovaj način, pozivanjem na dezintegraciju dve susedne države, možemo da kažemo da se već tako krši Rezolucija 1244. Bojim se da to nije dobro za Republiku Srbiju. (Predsednik: Vreme.) Još jedan minut, ako mi dozvolite. Otvoreno se poziva na kršenje međunarodnog prava, a sa druge strane se priča o poštovanju međunarodnog prava. Mislim da je to malo licemerno. Nama u Srbiji, pa tako i građanima Kosova i Metohije, treba evropska budućnost, budućnost koja će značiti bolji, dobar život. Dolazim iz AP Vojvodina, potpuno lojalne Republici Srbiji. Mislim da je to svima jasno. U AP Vojvodina su u službenoj upotrebi srpski, mađarski, slovački, rumunski, rusinski i hrvatski jezik, a u pojedinim opštinama i romski, ukrajinski i češki jezik. Koji su službeni jezici u upotrebi u Srbiji? Samo srpski i pismo ćirilica. Kao što smo čuli, u Republici Srbiji nema 13 posto predstavnika nacionalnih manjina, kao što kaže zvaničan popis, nego više od 35 posto. To je nešto što je činjenica. Mi smo jedna zemlja, Kosovo i Metohija je još i mislim da će ostati sastavni deo Republike Srbije. Na kraju bih još jednom istakao, ono što je i maločas rekla poslanica Jerkov, LSV čvrsto stoji na stanovištu da Kosovo i Metohija treba da ostanu sastavni deo Republike Srbije i nadam se da ćemo mi našim evropskim delovanjem u Skupštini Republike Srbije i uopšte u državi Srbiji pokazati da ova zemlja ima evropsku budućnost i da Kosovo u Srbiji takođe ima evropsku budućnost.
Reč ima narodni poslanik Miloš Jevtić, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Uvaženo predsedništvo, gospodine predsedniče Republike, predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo rezoluciju koja, svakako, predstavlja sadržinski i logički kontinuitet u odnosu na rezolucije koje je Skupština usvajala u prethodnom periodu o Kosovu. Ono što predstavlja novi momenat jesu političke okolnosti koje su izmenjene u periodu od donošenja prethodne rezolucije do danas. U samom nazivu rezolucije govori se o neophodnosti pravednog rešenja za pitanje Kosova i Metohije. Mislim da upravo taj stav srpskog pregovaračkog tima u prethodnom periodu predstavlja konstantu. Srpski pregovarački tim se od samog početka zalagao, i dok je Marti Ahtisari imao svoj predlog koji je bio aktuelan, a i u ovom trenutku kada taj predlog više nije aktuelan, za kompromisno, izbalansirano rešenje, koje će biti prihvatljivo za obe strane u pregovorima. Razlog takvog stava srpskog pregovaračkog tima je baziran na dva principa. Prvi princip jeste princip bezbednosti, koji predstavlja jedan vrlo važan segment ne samo bezbednosti Srbije, takođe i ne bezbednosti regiona koji se danas naziva Zapadni Balkan ili čitava Jugoistočna Evropa, već i čitavog evropskog kontinenta. Više puta smo čuli tvrdnje da rešenje Kosova, kakvo god ono bude, ne može biti presedan za druge slične slučajeve, što, naravno, ne odgovara ni međunarodnom pravu, a ni međunarodnoj praksi. Ne možete vi unapred prejudicirati da li će jedan događaj biti presedan ili ne, već kada se on desi, faktički, on predstavlja nešto što se može primenjivati u sličnim slučajevima. To je, zapravo, suštinski razlog zašto je veći broj evropskih zemalja, koje imaju slične probleme, insistirao na tome da se ne pristupa nikakvom unilateralnom rešavanju ovog rešenja, već da se problem rešava isključivo u granicama međunarodnog prava, odnosno odgovarajuće rezolucije Saveta bezbednosti UN. Drugi aspekt, koji je vrlo bitan, vezano za postizanje kompromisnog rešenja u ovom slučaju, jeste pitanje sprovođenja, odnosno implementacije jednog takvog rešenja. Ukoliko se rešenje nameće jednoj od dve strane, takvo rešenje, pre svega, nije realno sprovesti u realnom političkom životu, a s druge strane, pitanje održivosti tog rešenja takođe može da se postavi. Kada uzmete u obzir da se sve to dešava u jednom regionu koji je politički, a i bezbednosno, još uvek prilično turbulentan, mislim da ta tvrdnja i ta pozicija srpskog pregovaračkog tima, zapravo, ima puno opravdanje. Što se tiče drugog dela naziva rezolucije, koji govori o tome da ona mora biti bazirana na međunarodnom pravu, mislim da je to potpuno jasno. Jako dobra okolnost koja se desila u međuvremena je da mi nemamo novu rezoluciju Saveta bezbednosti, da ona, eventualno, može biti doneta nakon postizanja kompromisnog rešenja i nakon okončavanja sledeće runde pregovora. Dakle, okvir za donošenje eventualnog rešenja i za ove pregovore će biti postojeća Rezolucija 1244. Što se tiče samog toka pregovora, kratko bih ga rezimirao. On je, zapravo, počeo jednom vrlo neopreznom izjavom visokog izaslanika generalnog sekretar Martija Ahtisarija, na koju smo ga više puta upozoravali u svim prilikama, koji je unapred osudio te pregovore na propast, odnosno na neuspeh. Teško je očekivati da sa jednom takvom početnom izjavom pregovori imaju jedan konstruktivan tok. Da to ilustrujem na najbolji način, pre svega ću reći da je na svaki predlog srpskog pregovaračkog tima, ne samo kada je u pitanju statusno pitanje, već i brojna nestatusna pitanja, kao što su nezavisnost pravosuđa, očuvanje srpskih spomenika kulture, manastira na Kosovu, zatim predstavljanje Srba i drugog nealbanskog stanovništva u organima vlasti, pitanje obrazovanja, uvek dobijali isti odgovor. Taj odgovor je bio da ćemo o tome raspravljati kada Kosovo postane nezavisno. Dakle, takav pristup kosovskihAlbanaca u pregovorima nije bio konstruktivan i nije otvarao nikakav prostor za suštinske pregovore koji bi mogli da donesu bilo kakav pomak. U ovom trenutku situacija je znatno bolja nego što je bila pre godinu dana i mislim da je realno reći da je ona dobrim delom posledica, pre svega, sinhronizovane aktivnosti, kako pregovaračkog tima, tako i zvanične srpske diplomatije i na kraju parlamentarne diplomatije. Naravno da tome treba dodati jedan značajan pristup i podršku Ruske federacije i u okviru kontakt grupe i u okviru Saveta bezbednosti UN. Naravno, Rusija kao svetska sila u svakom slučaju, pa i u ovom, štiti svoje interese, koji u ovom trenutku zaista koincidiraju sa interesima Srbije. Međutim, ako želite da u ovom trenutku nađete najbolju formulu za Srbiju u predstojećem periodu i u okviru nove runde pregovara, Srbija ima u Rusiji prijatelja, Srbija treba da ima prijatelje i u drugim zemljama, Srbija ima puno prijatelja i u okviru EU. Kao što sam rekao, postoji veliki broj zemalja koje imaju slične probleme, koje se energično protive bilo kakvom unilateralnom priznanju Kosova kao nezavisne države i to je činjenica koju svi zajedno moramo koristiti. Posebno bih želeo da obratim pažnju na dva procesa koja se ovde dovode u vezu, a koje, suštinski, u ovom trenutku, ne možemo povezivati. Jedan proces je proces pronalaženja rešenja po pitanju KiM. Drugi proces je proces evropskih integracija. Mi smo pre nekoliko nedelja dobili jasan signal iz Brisela da su ta dva procesa procesi koji nemaju nikakvu sadržinsku vezu i koji su potpuno odvojeni, i to nama pruža zaista sjajnu šansu da ostanemo na evropskom putu, da nastavimo put evropskih integracija, da završimo sve ono što smo počeli, da završimo pregovore o stabilizaciji i pridruživanju i da u isto vreme štitimo interese Srbije na KiM. To je, zapravo, pitanje koje je u ovomtrenutku potpuno razjašnjeno i koje ne treba više stavljati na dnevni red. Što se tiče sadašnje situacije, rekao bih da je ona zaista, još jednom, kvalitativno mnogo bolja nego situacija koju smo imali pre godinu dana. Međutim, u ovom trenutku ne smemo nikako podleći bilo kakvoj vrsti euforije. Očekuje nas jedan težak proces pregovora koji je u velikoj meri neizvestan. Znači, ne znamo ni pod kojim će se uslovima ti pregovori voditi, a s druge strane, kao odgovorni političari, mislim da niko od nas ne može da tvrdi kakav će biti konačan ishod tih pregovora. Međutim, postoji obaveza za sve državne organe u Srbiji, uključujući i parlament Republike Srbije, da se maksimalno odgovorno ponašaju u ovom procesu i da zaista daju svoj maksimum u rešavanju ovog pitanja. U tom kontekstu posmatram i današnju debatu i donošenje rezolucije o KiM. Zato smatram da ova rezolucija svakako treba da manifestuje jedinstvo državne politike i to je jedan od razloga zašto će poslanički klub DS glasati za ovu rezoluciju. Hvala.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a neka se pripremi narodna poslanica Vesna Pešić.
Dame i gospodo narodni poslanici, siguran sam da su građani Srbije, posebno pripadnici našeg naroda sa KiM, ne samo preko narodnih poslanika, već i preko svojih predstavnika koji su ovde u našem parlamentu, iz severnog dela Kosova, centralnog dela KiM, očekivali mnogo više od ove rasprave, da su građani Srbije očekivali mnogo više od ove rasprave, da su očekivali ozbiljne odgovore na to kako i na koji način će se naša država ponašati, šta je to što ćemo mi da činimo u predstojećem periodu, šta je to što država Srbija mora da uradi da bi sačuvala svoju teritoriju, da bi sačuvala svoju zemlju. Malopre je jedan od poslanika izašao i nazvao politiku očuvanja državne teritorije ili pokušaj očuvanja državne teritorije hohštaplerskom. Pre bih rekao da je politika koja razara zemlju, Ustav Republike Srbije, banditska politika. Ta banditska politika nije i nikada neće moći da prođe kod naroda i građana Srbije. Ta banditska politika koja podržava separatističke težnje Albanaca na KiM, ona banditska politika koja podržava i terorističke akte na KiM, pri tom optužujući Srbije zbog toga što su odgovorili šiptarskim teroristima i što su branili svoju zemlju i svoj narod, pa se ne libe, čak i predsednik Republike danas, da kaže, valjda nam se vajka, žali se što je Miloševićev režim činio zlodela po Kosovu i Metohiji. Nije, činili su ih albanski teroristi, gospodine Tadiću. Ne znam odakle vam ta saznanja. Voleli bih smo da nam kažete gde su to srpske policijske i vojne snage, u borbi protiv terorizma, činile takve zločine. Podsetiću vas, oni koje ste pustili na slobodu, gospodine predsedniče Vlade Republike Srbije, Beki Mazreku i njegov brat, silovali su tri Srpkinje u Klečki, ubili ne zna se koliki broj Srba, snimljeno video kamerom. Naravno, u Haškom tribunalu ni to nije bio nikakav dokaz i nije moglo da bude korišćeno kao dokazni predmet u postupku protiv Fatmira Ljimaja i još nekih ljudi koji su bili umešani, protiv samog Mazrekua i još nekih ljudi umešanih u sam zločin. Mi smo ovde rekli, Tomislav Nikolić kao šef poslaničke grupe SRS, da ćemo glasati za rezoluciju. Moramo. Zašto moramo? Ne zato što volimo predsednika Republike, nimalo, ne zato što volimo predsednika Vlade, ne zato što volimo vlast. Ne sprdajte se, gospodine Tadiću, sa onim što vam govore narodni poslanici sa ove govornice. Niste vi ni otac ni majka bilo kome od nas da biste nas ovde vaspitavali, podučavali, i da biste se hvalili time. Hvalim se time što je dobro što vas ne volimo, što je dobro što vas kritikujemo. Hvalimo se time što imamo drugačiju politiku od vas, gospodine Tadiću. Ne bih se hvalio na vašem mestu, jer danas kad vam Tomislav Nikolić govori da treba preduzeti mere šestog stepena u diplomatskim odnosima – zašto? Ne zbog toga što smo gubitnici, kako vi lažno saopštavate našem narodu, već zbog toga što morate da kažete da ćete da prekinete, ako ništa, makar diplomatske odnose sa onima koji vam otimaju vašu zemlju, da biste preventivno delovali, da biste na onoga ko ima mozga, ko ima pameti u toj zemlji, delovali na takav način da kaže - neće ovo biti naša prćija, onako kako je bilo do juče. Vaša reakcija na to, i u TV prenosu se videlo je bila – opa, bato. Zato što ne smete da čujete da su oni koji nam otimaju teritoriju neprijateljski nastrojeni prema državi Srbiji. Ne, nego su nam to veliki prijatelji, veliki prijatelj Havijer Solana, koji svakog dana govori kako Kosovo treba da dobije nezavisnost. Malopre vašem poslaniku aplaudirate, koji lažno obaveštava javnost i kaže - odvojeni su procesi pridruživanja Evropskoj uniji i procesi razgovora oko Kosova i Metohije. Pa juče vam Žoze Manuel Barozo, u državnom dnevniku Televizije Srbije, koji vi kontrolišete zajedno sa gospodinom premijerom, kaže - neće Srbija moći da ulazi nikada ni u kakve evropske integracije, nas baš briga, ali govorimo vama, dok se ne odrekne Kosova i Metohije. Što to ne kažete narodu i građanima Srbije? Što ćutite o tome? Taman koliko ste vi srećni što sa nama nemate veze, mi smo srećniji što sa vama u idejno-ideološkom pogledu nemamo nikakve veze. Ali je sramota da predsednik Republike, na ono što izjavljuje šef poslanika najveće političke stranke u Srbiji kaže - opa, bato. Javili ste možda svojim savetnicima - organizujte kampanju, šta li je pod tim Toma Nikolić mislio? Srećom, iza toga reče - nema ništa od ratovanja, pošto ste nam uništili sve od vojske, pa nadalje. Inače, vi biste to jedva dočekali, zato što vas ne interesuje budućnost Kosova i Metohije, ne interesuje vas budućnost Srbije. Interesuju vas predsednički izbori, samo vas fotelja zanima, ništa vas drugo ne interesuje. Građani Srbije to vide. Kakav su odgovor danas dobili? Šta su dobili građani Srbije šta će to država da radi? Šta su to čuli? Slušali smo samo o tome - eto, mi ćemo nešto da radimo, preduzećemo energične mere. Šta to? Šta je to građanima srpske nacionalnosti na Kosovu i Metohiji danas bolje? Imaju li televizijske i radio stanice koje dobro plaćate? Hoćete i novine da im ukinete, "Jedinstvo" koje izlazi decenijama? Šta još treba da se dogodi na Kosovu i Metohiji, pa da se nešto popravi i da nešto krene nabolje? Nisam od onih i nismo mi oni koji ćemo vas da optužujemo i da kažemo - vi ste krivi za sve što se zbiva, ni jednog ni drugog, niti samu skupštinsku većinu. Mnogo dugo traje taj proces. Zarad onih koji bi sve da svale na Slobodana Miloševića i ne znam koga, da vam kažem, još 1912. godine je bilo 61% Albanaca na teritoriji koju danas imamo kao Kosovo i Metohiju. Po popisu od 1921. bilo je 64%, a tek 1923. godine smo počeli u Vučitrn i neka druga naselja da vraćamo srpsko stanovništvo. Mnogo dugo, mnogo godina i decenija to traje. Danas su se pojavili oni koji će u ovoj Narodnoj skupštini da kažu - e, pa dosta nam je te politike, ne treba nam Kosovo i Metohija, nama treba evropska domovina. Ne znam kakva vam je domovina i Minhen, i Pariz, ali je meni domovina i Peć, i Priština, i Beograd, i Novi Sad, i Niš i svako drugo mesto u Srbiji, a vi lepo učinite šta god možete i Minhenu i Parizu [[aplauz]] ako vas prime. Ali, nemojte nama Srbima i ostalim građanima Srbije da otimate ono što nama pripada. Mi danas glasamo za rezoluciju, ne zato što je rezolucija idealna. Nasmejao nam se ministar Samardžić kada smo mu to saopštili u međustranačkim razgovorima, zato što je znao da će naša odluka biti takva. Mi to radimo ne zbog vas nego zbog države Srbije, zato što ništa preče nemamo od ove zemlje. Zato što znamo da je danas važno da svima u svetu pokažemo, svakome na kugli zemaljskoj, sa našom trećinom poslanika - da jesmo protivnici vlasti, ali nismo protivnici Srbije i nikada nećemo biti protivnici Srbije. Nije nam teško da dignemo ruku i za papir kojim nismo prezadovoljni. U tom papiru nema tri stvari na kojima je insistirala Srpska radikalna stranka. Prva stvar, upravo zbog preventive, a ne zbog toga šta će da se dešava posle, nego zbog toga što će neko valjda početi da razmišlja o tome, a Amerikanci, Majkl Polt, svaki dan nam vodi kampanju protiv Srbije, kampanju otimanja Kosova i Metohije, šta ste uputili? Demarš, protestnu notu? Išli da pevate u američku ambasadu. Šta ste Srbima uputili kad je bila petrovdanska godišnjica zločina koji je Naser Orić počinio? Uputili ste im čestitku sa Cobelovog prijema veče pre toga, a sutradan niste imali vremena, gospodine predsedniče i gospodine premijeru, da dođete u Bratunac i da se poklonite srpskim žrtvama. Cobelov prijem je bio mnogo važniji, onoga koji vam je rekao da će i Kosovo, i Raška i Vojvodina da dobiju nezavisnost. Je li to vaše zalaganje za Kosovo i Metohiju? Je li to ono zbog čega ćete da se smejete i da kažete "opa, bato" ili da kažete "dobro je"? Ja bih se stideo da sam na vašem mestu. U tome se razlikujemo i ponosan sam zbog toga. Te mere moraju da se kažu. Onaj ko hoće da nam otme teritoriju, kakve vi odnose očekujete, vi biste tri dana posle toga - malo smo ljuti na vas, što ste nam uzeli Kosovo, sačekajte jedno dva ili tri meseca da se smiri, pa mi nastavljamo normalno sa Evropskom unijom. Uzeli nam 15% teritorije, pobili tako nešto ljudi, ništa strašno - je li to rešenje? Kažite onda narodu da je to tako. Ako vam smeta ono o čemu je govorio Tomislav Nikolić, ako vam smeta ono o čemu govori SRS, kažite činjenice potpuno jasno. Kažite da lažem za ono što je rekao sinoć u vašem dnevniku Žoze Manuel Barozo. Drugo pitanje, insistirali smo u rezoluciji da se jasno stavi do znanja da će srpska skupština uvek da tretira Kosovo i Metohiju kao deo teritorije Srbije. Šta to znači? Ukoliko, ne daj bože, dođe do jednostranog priznanja od strane pojedinih zemalja, SAD-a, Evropske unije i ostalih vaših prijatelja, koji toliko dobro nam žele da nam uzimaju zemlju, dakle, ako to urade ti vaši veliki prijatelji, šta ćemo onda da radimo? Krenu oni sa transportnim dozvolama, sa vozačkim dozvolama, ličnim kartama, pasošima tobože države Kosovo na onom delu teritorije Kosova i Metohije, koji mi ne možemo da kontrolišemo, šta onda? Hoćemo da ih puštamo normalno ili će da se nađe tad neki pametnjaković - prolazite. Ne, to mora da se stavi u izgled - da nikada neće moći. Ako im pada na pamet da prave takvu nakaradu od države svojom politikom sile, ti vaši prijatelji, onda lepo do Budimpešte neka idu preko Albanije, Grčke. Mogu malo i bližim putem, preko Makedonije, Bugarske, Rumunije i onda lepo neka idu na Budimpeštu. To sve treba da im se stavi u izgled. To je sve trebalo da piše u rezoluciji - nema. Naše je da to kažemo. Još jedna stvar. Mi smo rekli, rečeno nam je u razgovorima da plan i to što će Kontakt grupa da rešava je probni balon. Kao što smo videli nije probni balon. Jer vaši prijatelji će po svaku cenu pokušati da izmeste mesto odlučivanja iz Saveta bezbednosti UN, jer naši prijatelji iz Ruske Federacije neće da dozvole vašim prijateljima da nam otmu teritoriju zajedničke nam otadžbine Srbije. Šta je naše da tu uradimo? Naše je da vidimo kako i na koji način da sačuvamo rusku podršku, kako i na koji način da nam Ruska Federacija ostane kao strateški partner da bismo sačuvali teritoriju Republike Srbije. Jer onim banditima, ne mogu drugačije da ih nazovem - siguran sam, gospodine predsedniče Narodne skupštine, da se vi sa tim slažete, banditi su oni koji ne poštuju Ustav Srbije i koji direktno rade protiv njega - dakle, onim banditima koji misle da je dobro da izgubimo teritoriju Kosova i Metohije, koji su u izbornoj kampanji dobijali pare od Čekua, Tačija i nekih drugih, i koji misle kako je to super, kako je to fensi, kako je to ultramoderno, mora samo jedna stvar da im se poruči: ljudi, ovo nije vaša prćija i nije to koliko ćete vi para da imate da ukradete preko ovog ili onog kriminalca, Srbija postoji samo sa Kosovom i Metohijom, Srbija bez Kosova i Metohije nije Srbija, to je ostatak Srbije. Ali kako to banditima da objasnim? [[Aplauz.]] Dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se što sam ovoliko vaše pažnje zloupotrebio. Nadam se da ćemo svašta još večeras naučiti, između ostalog i to da smo mi krivi zbog činjenice što je Otomanska imperija 500 godina vladala ovim prostorima, da je despot Stefan Lazarević najveći neprijatelj zapadnoevropskog carstva i zapadnoevropske civilizacije. Svašta ćemo se mi ovde naslušati od tih tobože modernih tipova, a ljudi koji nam jedino nude - to je da nemamo otadžbinu, to je da nemamo narod, a da njihove zadnjice što lepše i što dublje uživaju, što bolje uživaju, a narod i Srbija, baš ih briga. Kosovo i Metohija su bili i ostaće deo Republike Srbije, želelo to ovo ili ono državno rukovodstvo. Postavljam samo još jedno pitanje- gde nam je Ustavni sud, gde su nadležni državni organi, da jasno banditima, koji su protiv teritorijalnog integriteta Republike Srbije, pokažu gde im je mesto? Sasvim sigurno nije u sali Narodne skupštine Republike Srbije. Hvala vam najlepše. [[Aplauz.]]
Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić, neka se pripremi narodni poslanik dr Žarko Obradović. Ukupno vreme za vašu poslaničku grupu je 16 minuta, da uzmete to u obzir, pošto ima još prijavljenih na vašoj listi. Potrošili ste četiri minuta. Ne, izvinjavam se, potrošili ste već sedam, ukupno još šest minuta.
Znam, gospodine predsedniče Skupštine, da mi nemamo dovoljno minuta, pa ću postaviti samo nekoliko pitanja. Obraćam se, poštovanim ministrima, predsedniku Vlade i predsedniku Republike. Nemojte da dobacujete, gospodine Nikoliću. To inače obično ne radite, ali sramota je da vi dobacujete meni. Pa, stvarno. Dobro, primam vaše izvinjenje. Htela bih da kažem da ne vidim zašto se donosi ova rezolucija. U njoj zaista nema ništa novo i čini mi se da mi prisustvujemo jednom ritualu. Čuli smo malopre da je profesor Mićunović rekao da je ovo već deveta rezolucija. Mi se nismo sastali da se trezveno dogovorimo oko novih pregovora, jer to zaista pozdravljamo iz poslaničke grupe LDP-a, dobro je što će biti novi pregovori. Mi smo razumeli da ćemo se ovde dogovoriti kakva je naša strategija, kakav je realan plan, koji su neki maksimalni, koji su neki minimalni rezultati koje možemo da postignemo nekakvim pregovorima. To je bila neka ideja zašto bi ovo moglo da izgleda smisleno, međutim,vidim da ovde nema nikakvog smisla, da ćemo se mi ritualno izjašnjavati po sto puta, pa čak se traži i jednodušje i jednoumlje, a to kao da smo na nekom Savezu komunista, nekom kongresu, pa ćemo jednodušno i jednoglasno doneti neku rezoluciju, gde nikakav razgovor, nikakav plan, ništa trezveno nismo pripremili za nove pregovore. Znači, ako se pogleda šta se predlaže, predlaže se već mumificirana rezolucija 1244. Hoću da objasnim građanima da Savet bezbednosti može da donese koju god hoće rezoluciju i da ga ova rezolucija uopšte ne obavezuje, da za nove pregovore takođe predlažemo ono što je već propalo na prethodnim pregovorima, suštinska autonomija, a moram da podsetim, možda je neko bacio pogled, da je naša poslanička grupa predložila, moglo se o tome razgovarati, ovde nema nikakvih razgovora ni o čemu, predložili smo da, imajući u vidu da je opasnost da treba pre svega razmišljati o zaštiti srpske zajednice na Kosovu, da bi trebalo vratiti za ove pregovore ideju o stvaranju dva entiteta, dva konstitutivna naroda, srpskog i albanskog. Ako bi se to uradilo, to bi bio nekakav ključ, pa šta god da bi doneo neki Savet bezbednosti, ovaj ili onaj, onda bi ipak imali jednu situaciju u kojoj bi srpska zajednica bila obezbeđena. Ali, ovde ne čujem uopšte da ima o tome reči, a to je bila jedna od novih ideja koje smo mi pokušali da predložimo. Međutim, stare reči, stare ideje. Pitam se čemu ovakav ritual, čemu jednoglasje, bez razumne rasprave šta nam valja činiti. Evo zbog čega. Zato što je ova priča, to znaju i građani, oni su potpuno na to oguglali, znaju da Kosovo treba da služi kao lestvica, kao ideologija za demagoge, koji treba 20 godina narednih da dolaze na vlast i takođe da ova država nikad zaista ne postane normalna država, nego će u njoj večito carevati i siromaštvo, i korupcija, i bezvlašće itd. Na kraju bih odgovorila ovde ovom ritualnom govoru, koji mi svaki dan slušamo u Skupštini, koji smo malopre čuli. Nije reč o tome da će nas neko oko Evropske unije uslovljavati da uđemo u Evropsku uniju s obzirom na pitanje i status Kosova. Mi smo ti koji svakodnevno čujemo u ovoj skupštini da mi njih uslovljavamo, znači da smo mi ti, a videla sam i izjave nekih drugih ovde prisutnih, da ćemo mi biti ti koji će uslovljavati da uđemo u Evropsku uniju. Znači, mi ćemo reći ''ne'', mi ćemo uslovljavati, a to neće činiti Evropska unija. Bar do sada, od onih relevantnih faktora, takvo uslovljavanje za sada nismo čuli. Zato predlažem da se otvori prava rasprava, inače ovakve ritualne priče nemaju više nikakvog smisla. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Žarko Obradović, a neka se pripremi narodni poslanik Marko Jakšić. Vaša poslanička grupa ima ukupno osam minuta.
Hvala, gospodine predsedniče. Poštovani kolege narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, svoje izlaganje o ovoj večerašnjoj temi – podrška predlogu rezolucije o statusu Kosova i Metohije pokušaću da iskažem na način da saopštim ili da ukažem na neke od zabluda koje postoje, ne samo ovde kod nas, nažalost i od strane pojedinih poslanika Narodne skupštine Republike Srbije, nego i od zabluda koje se mogu čuti u razgovorima koji imaju predstavnici Narodne skupštine Republike Srbije sa predstavnicima parlamenata drugih zemalja, a nažalost se mogu čuti od predstavnika drugih država, koji dolaze u Beograd i razgovaraju sa članovima našeg pregovaračkog tima, sa čelnim ljudima države i jednostavno oni te stavove saopštavaju u javnosti kao neku gotovu činjenicu, a kada čujete nešto od onoga što ću saopštiti, videćete da nažalost mnogo toga nije tačno. Večeras sam se potrudio, za ovih nekoliko minuta, da saberem deset ili dvanaest zabluda koje postoje vezano za Kosovo i Metohiju, a kada bi čovek imao i više vremena i ovu temu detaljno obradio, verujte da bi toga bilo daleko više. Znači, prva ili jedna od najuobičajenijih zabluda je da je problem Kosova i Metohije nastao 90-tih godina dvadesetog veka. Pogrešno; nastao je krajem 19. veka, kada je nastao i projekat velike Albanije, i taj projekat traje vekovima, menjaju se zemlje i ideologije, ali projekat traje i nažalost pokušava se ostvariti projekat koji podrazumeva stvaranje jedne megaalbanske države na prostoru Balkana, i naravno otimanje prostora, državnog prostora, i od Srbije, i od Grčke, i od Crne Gore i od Makedonije. Druga zabluda je da je od kraja '98. godine i početkom '99. godine počinjeno etničko čišćenje pripadnika albanske manjine na Kosovu i Metohije od strane tzv. Miloševićevog režima i da Srbija treba za to da palati, jednostavno da joj treba uzeti Kosovo i Metohiju. Pogrešno; etničko čišćenje je bilo samo u izveštajima CNN-a, Kristijan Amampur, u izjavama Šarpinga i njemu sličnih. Činjenica je da se danas operisalo cifrom od 780.000 ljudi, koji su navodno bili predmet etničkog čišćenja, ali postoje potpuno različita objašnjenja kretanja stanovništva, najveći deo stanovništva se tada kretao naravno zbog bombardovanja koje je činio NATO, zbog sukoba koje su imale regularne jedinice Savezne Republike Jugoslavije sa terorističkim snagama i akcija UČK, koja je terala stanovništvo da se kreće da bi se time stvorio utisak masovnog progona. Na kraju krajeva, ovaj cenjeni dom je 2002. godine formirao jednu komisiju koja treba da utvrdi sve okolnosti vezano za nestala i prognana lica i podaci koje je on utvrdio, zajedno sa Crvenim Krstom, govore potpuno, potpuno drugačije. Uostalom, izveštaj OEBS-a, koji je govorio o stanju ljudskih prava na Kosovu i Metohiji, koji je bio jedan strašan propagandni materijal protiv države Srbije, inače pravljen je od strane činovnika Haškog tribunala, nije uzet kao dokazni materijal u postupku protiv čelnih ljudi Srbije, i to samo po sebi govori o tome šta je bilo. Inače, uzgred, najveće etničko čišćenje na prostorima bivše Jugoslavije učinjeno je nad Srbima u Hrvatskoj, kada je broj Srba smanjen sa 12,4 na 3,8 %. Ali ta tema, očigledno, ne interesuje dušebrižnikemeđunarodne zajednice. Treća zabluda je da rezolucija 1244 nema svoju vrednost, da je prevaziđena i da je treba menjati. Naprotiv, ona konstatuje da Kosovo i Metohija pripada Srbiji. Ona konstatuje da je suštinska autonomija okvir rešavanja pitanja statusa Kosova i Metohije i ona konstatuje da nema nezavisnog Kosova. Četvrta zabluda koja se može čuti – da Kosovo treba da ima isti status kao i Crna Gora, koja je kao što znate proglasila nezavisnost nakon referenduma. Pogrešno; Crna gora je 1878. godine bila nezavisna, 1918. je ušla u Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca, kao što se referendumom 2005. godine izjasnila. Kosovo i Metohija je Autonomna Pokrajina u sastavu Republike Srbije. Postala je deo Srbije u balkanskim ratovima, pre toga je bila deo Otomanske imperije, a pre toga srednjevekovne države srpske. Peta zabluda, da se na Kosovu i Metohiji, pod okriljem Ujedinjenih nacija, poštuju ljudska prava, da se poštuju institucije. Svako ko hoće da vidi kako se na Kosovu poštuju ljudska prava neka pročita izveštaje Marka Novickog, ombudsmana za ljudska prava, ima ih šest. Materijal koji pokazuje da na Kosovu i Metohiji apsolutno nema poštovanja ljudskih prava za bilo kog drugog sem za pripadnika albanske etničke zajednice, za ostale ljudska prava ne postoje, ona su misaona kategorija. Uostalom, da postoje institucije na Kosovu i Metohiji za ovih osam godina, valjda bi se učinilo nešto više na povratku proteranih lica. Za ovih osam godina, koliko međunarodna zajednica tamo vrši vlast, i civilnu i vojnu, i koliko postoje institucije, svega nešto preko 2% od ukupno 245 hiljada proteranih ljudi je vraćeno. Šesta zabluda je da je Ahtisarijev plan u skladu sa međunarodnim pravom i međunarodnim dokumentima. Zabluda; on je suprotan i Povelji Ujedinjenih nacija, suprotan je i Helsinškom aktu iz 1975. godine, suprotan je i međunarodnom pravu, suprotan je i potpisanim međunarodnim ugovorima, suprotan je i dokumentima koje su zapadne zemlje podržale 90-tih godina kada su rasparčavale veliku Jugoslaviju. Ovom priliku pomenuću samo izveštaj Badenterove komisije, koji je tada, 90-tih godina, republičke granice utvrdio kao međunarodno priznate. Sada taj izveštaj Badenterove komisije, nažalost, niko ne pominje. On važi za sve druge, samo ne važi za Srbiju, a to govori u stvari o tim dvostrukim aršinima koji postoje u tzv. međunarodnoj zajednici. Osma zabluda, da se Ahtisarijevim predlogom ne pravi presedan u međunarodnim odnosima. Netačno; ovde se daje pravo manjinama, da uz pomoć velikih sila, sile, terorom, mogu da dobiju svoju državu. Otvara se jedna Pandorina kutija, a posledice toga biće nepredvidive. U svetu postoji nekoliko hiljada manjina, svega 190 država. Samo po sebi može se zamisliti šta sve može da se desi ako svaka manjina, koja želi da ima državu, dobije mogućnost da državu usvoji. Deveta zabluda, da naša država, država Srbija, nema plan i da nema jedinstva oko plana. Nije tačno; postoji plan Srbije za rešavanje pitanje statusa Kosova i Metohije. Nažalost, mi u javnosti nemamo dovoljno saznanja o tom planu. Ne verujem da i svi narodni poslanici, nažalost, znaju suštinske elemente tog plana. Mislim da pregovarački tim, država Srbija, mora da učini mnogo, mnogo više da bi što plastičnije prikazala građanima Republike Srbije sadržaj tog plana. Oko jedinstva; mi poslanici SPS svuda govorimo o tome da SPS podržava rad pregovaračkog tima, da podržava plan, koji takođe podržava i predsednik Republike Srbije, gospodin Tadić, i Vlada Republike Srbije, koju vodi gospodin Koštunica. Mi nemamo predrasude tipa 90-tih godina da kažemo kad nešto mislimo i da nešto za državu treba uraditi da stojimo iza toga. Ideološke predrasude nama su po pitanju Kosova apsolutno strane. Deseta predrasuda, deseta zabluda, da su neke zapadne zemlje, predvođene Sjedinjenim Američkih Državama, tradicionalni prijatelji Srbije. Da su prijatelji, onda nas ne bi bombardovali, kao što su to činili 99. godine, jer je sada potpuno jasno, to i oni sami priznaju, oni tada nisu bombardovali Srbiju zbog Miloševića, nego da bi Kosovo i Metohiju izuzeli iz pravnog sistema Srbije i da bi Kosovo i Metohiju predali u ruke Albancima. Da su prijatelji, onda ne bi Albancima, albanskoj manjinskoj zajednici, davali 15% naše teritorije, kao što imaju nameru da urade. Da su prijatelji, ne bi zatvarali oči nad onim nasiljem koje čine Albanci nad Srbima, Romima i drugim građanima Kosova i Metohije. Jedanaesta, zadnja zabluda za večeras, vezana za Kosovo i Metohiju, da ne može biti pregovora između Srbije i Prištine. Može, ali u trenutku kada albanska strana bude prihvatila da stvarno pregovara, da ne koristi argument sile Sjedinjenih Američkih država ili nekih drugih zapadnih zemalja kao konačan argument. Može se pregovarati, ako se uzme u obzir međunarodno pravo, ako se uzmu u obzir međunarodna iskustva. Više puta smo mi socijalisti govorili i ponovićemo večeras nešto što su govorili drugi, mi to pozdravljamo, da nema međunarodnog iskustva vezanog za pitanje suštinske autonomije koje Srbija ne može prihvatiti. Ako se ovo pitanje bude rešavalo silom, onda ono neće biti ni dobro ni dugovečno. Zato treba šansu dati pregovorima, jer jedino rešenje koje se utvrdi pregovorima biće rešenje koje će doneti i Srbiji i regionu i stabilnost i prosperitet. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Jakšić.
Poštovano predsedništvo, poštovani predsedniče, poštovani predsedniče države, poštovano predsedništvo Vlade, poštovani poslanici, ovde u ovoj sali, negde pre više od dvadesetak godina, Skupština u ondašnjem sazivu, Skupština Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, raspravljala je, pre svega, o onome što se dešava na prostoru Kosova i Metohije. Raspravljala je, pre svega, o povratku Srba. Donosila je jugoslovenski program za povratak Srba na prostor Kosova i Metohije i to radila počev od Vlade Milke Planinc do Vlade Ante Markovića. U to vreme, da vas podsetim, da je Đorđe Balašević pevao pesmu ''Ne lomite mi bagremove'', upravo sve iz razloga i cilja da je i tada bila nasilja nad Srbima na prostoru Kosova i Metohije, da je više od 150 hiljada, onda po merilima ondašnjih zvaničnika, od 1974. godine, napustilo prostor Kosova i Metohije. Šta to govori? Govori jasno i glasno da etničko čišćenje i zločini nad Srbima jako dugo traju. Odavde, na samo stotinu metara, u jednoj drugoj zgradi, pre stotinu godina Je kraljevina Srbije raspravljala o Arnautskim zločinima nad Srbima na prostoru ondašnje stare Srbije. Ubijanje Srba nije novijeg datuma. Ono što Srbi kao narod doživljavaju i preživljavaju, u ime stvaranja još jedne albanske države na Balkanu, protkano je i prožeto zločinima koji traju više od 300 godina. Setimo se samo vremena kada Hadži Serafim Ristić, iguman manastira Dečani, opisuje da je to vreme iz 1850. godine vreme kada su živi zavideli mrtvima. Dame i gospodo, mi dole na prostoru Kosova i Metohije imamo borbu dva naroda za prostor, kako god to mi govorili, želeli i pričali. I danas, albanska politička vrhuška govori o nasilju, ako ne dobiju još jednu albansku državu na Balkanu, i dalje govore i prete da će da ubijaju Srbe ako zaboga ne dobiju još jednu svoju državu. Pre neku godinu je bivši kanadski ambasador u Beogradu izjavio da danas u svetu postoji veliki broj, skoro stotinu separatističkih pokreta, ali jedino od svih njih, Albanci sa prostora Kosova i Metohije nemaju pravo da dobiju svoju državu, jer sve i što su radili i što danas rade, rade ubijajući i proterujući svoje komšije sa svog vekovnog ognjišta. Nažalost, i za vreme prisustva međunarodne zajednice od 1999. godine taj egzodus Srba se nastavlja. Ono što je važno i bitno jeste da smo na početku visokim predstavnicima, gospodinu Kušneru i svima govorili i pokazivali planove karti i način na koji treba da se zaštite Srbi. Čudili smo se kako oni ne mogu da shvate, kako ne mogu da razumeju način na koji treba da zaštite Srbe. Posle toga smo shvatili da oni uopšte i ne žele da zaštite Srbe. Nažalost, na prostoru Kosova i Metohije ovih osam godina dešavao se takozvani projektovani egzodus. Više od 200.000 naših sunarodnika napustilo je svoje prostore i onda se dešava po receptu iz Hrvatske – sve proterati, a onda ih vraćati na kašičicu. I zato nemoj da se čudimo što povratka Srba na te prostore nema, jer Albanci da su želeli da Srbi ostanu tu, oni ih ne bi proterali. I 2004. godina jasno i glasno govori o takozvanom projektovanom egzodusu Srba, jer se uvek polazi od jedne činjenice – što manje Srba dole, mnogo lakše se pravi još jedna albanska država na Balkanu. Nažalost, ti zločinci do dana današnjeg, i ono što se dešava na tom prostoru počev od 2004. godine, niti je ko uhvaćen, niti je ko kažnjen, što sve rečito, jasno i glasno govori da je na delu, pre svega, sve ono što miriše na državu Srbiju, demontaža svih institucija srpske države, faktički mora da nestane sa tog prostora. Mislili smo da će svrgavanjem Slobodana Miloševića sa vlasti da se položaj Srba na prostoru Kosova i Metohije popravi. Nažalost, nije se to desilo i nije se dešavalo. Oni su naše institucije počeli da nazivaju paralelnim strukturama. Imali smo velike muke i nevolje da sačuvamo naše škole, koje su posle skoro hiljadu godina od Svetog Save postale paralelne strukture. To su nam, da tako kažem, oni koji su došli 99. godine da naprave red i mir prikazali i pokazali i u startu, na samom kraju, videli da je njihova želja bila pre svega da naprave još jednu albansku državu na Balkanu. Albanci su na Kosovu, u Prištini, formirali takozvani tim jedinstva. Tim jedinstva jednostavno treba da napravi još jednu albansku državu na Balkanu. U istom timu su i Čeku, i Haradinaj, i Tači, i svi oni drugi. Mi znamo da njihove partijske milicije stalno vode borbu, uz međusobna ubijanja i obračun. Ali, kada je u pitanju stvaranje još jedne albanske države, tu postoji apsolutno jedinstvo. Mislim da od njih, da od svega toga možemo puno toga da naučimo. S druge strane, imajmo u vidu i samu poziciju odakle takva i tolika želja za stvaranje još jedne albanske države na Balkanu, pre svega od Amerike i pojedinih zemalja EU. To je cena ratnog savezništva tokom bombardovanja Srbije iz 99. godine, to su obaveze, jer dok su nas oni bombardovali iz vazduha, ovi su ratovali na zemlji ne bi li trupe NATO pakta došle na prostor Kosova i Metohije. Iz još mnogih drugih razloga albanska politička vrhuška želi za sebe još jednu svoju državu. Pre svega, stvaranjem još jedne albanske države na Balkanu, albanska politička vrhuška, koja je činila zločine, bila bi oslobođena tih zločina. Inače, nalaze se, i svi mi to znamo, na poternicama MUP-a Srbije. Takođe, u ovih osam godina, ponavljam, uzeli su sve ono što je država Srbija gradila na tom prostoru, dočepali su se više od 100.000 hektara zemlje, koja je pre svega u vlasništvu crkve i u vlasništvu Srba, i između sebe podelili tu zemlju. Ako bude još jedne albanska država, oni tu zemlju neće vratiti. Ako je nema, sve što su uzeli, moraće da vrate, uz jednu samo opasku da takvu, toliku privatizaciju, nažalost, vrši Evropska agencija za rekonstrukciju. Dame i gospodo, braćo i sestre, na samom kraju mislim da nezavisno Kosovo nikada neće biti i nikada se neće stvoriti ako budemo snažni, složni, jedinstveni. U interesu ponosa, dostojanstva, mi moramo da branimo Kosovo u sastavu države Srbije; moramo, ne iz epskih, ne iz lirskih razloga. Priznavanjem Albancima prava na još jednu državu, mi ćemo faktički ubicama dati za pravo, zločince amnestirati, jer ćemo kazati da su bili u pravu jer su ubijali u cilju stvaranja još jedne albanske države. Progoniteljima takođe ćemo dati za pravo da su bili u pravu što su toliko Srba prognali i proterali, jer su ostvarili svoj cilj stvaranjem još jedne albanske države. Zbog ponosa, zbog dostojanstva, zbog nas samih, zbog budućih generacija ne smemo da pristanemo niti da dozvolimo zločincima i zlikovcima da formiraju još jednu svoju državu. Mislim da u timu jedinstva ne smeju da budu predstavnici Beograda, iz bilo kakvih i bilo kojih političkih struktura. Jer, gubitkom Kosova neće biti isto kao što je bilo pre. Nećemo biti više narod, bićemo samo jedna amorfna masa bez mirisa, boje i ukusa, jer ćemo priznati da se zločinima mogu ostvariti politički ciljevi. U smislu toga i u svetlu toga, apelujem i očekujem da ćemo svi ovde skupa, složno i glasno, glasati za Rezoluciju i opstanak Kosova u okviru države Srbije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Žarko Korać, neka se pripremi narodni poslanik Goran Bogdanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Skupštine, gospodine predsedniče države Republike Srbije, gospodine predsedniče Vlade, zbog vrlo kratkog vremena reći ću samo osnovno. Ovo skupštinsko zasedanje u suštini je suvišno. Već jedanput je donesena rezolucija, koja govori o integritetu države Srbije, koja ni tada nije nikakav suštinski razgovor povela o tome kakva politika je dovela do stanja koje faktički imamo na Kosovu i da li imamo hrabrosti da bilo šta kažemo što bi moglo da dovede do nekog stvarnog rešenja, a ne da prepustimo, kao što u suštini prepuštamo, bez obzira na silna zaklinjanja da je to u našim rukama, da konačan status Kosova ne odrede ni Srbi ni Albanci, već nažalost međunarodna zajednica. Ono što se ovde u mnogim govorima pojavljuje, pa i u samoj Rezoluciji, je da Kosovo odlazi zbog politike međunarodne zajednice, i to je ono osnovno što želim da kažem. Kosovo odlazi zbog neuspeha politike za koju je apsolutno odgovorna Srbija i to je krah jedne politike koja traje od 912. godine. Ona je samo u poslednjoj fazi, njen nosilac je bio Slobodan Milošević, koji se na toj politici ustoličio za lidera svih Srba i sa tom politikom doživeo krah 99. godine, kada je u ratu sa NATO paktom potpisao Rezoluciju koja upravljanje Kosovom dala u ruke Savetu bezbednosti UN. Nemojmo kriviti druge za neuspehe srpske politike. Zašto Kosovo nikada nije bilo dobro integrisano u srpsko društvo, to je velika i teška tema, i nije laka za odgovor, ali je činjenica da je za tu politiku pre svega odgovoran Beograd. Ni između dva svetska rata, ni za vreme komunizma posle Drugog svetskog rata, nikada Kosovo nije bilo do kraja integrisano u srpsko društvo, i mi danas plaćamo cenu jednog ogromnog istorijskog neuspeha srpske politike. Može se reći da je ta zabluda koštala mnoge i da sada prisustvujemo konačno, nažalost, tragičnom epilogu te politike, za koji je još jednom pre svega odgovoran Beograd. Samo još jednu stvar, ako kažemo da je situacija na Kosovu teška, da jedan broj Srba živi teško, žive i mnogi Albanci teško. Zaista je mučno i teško gledati ljude koji stiču patriotske poene ovde na toj nesreći, vičući – ja sam za opstanak Kosova u Srbiji, nikada nećemo dati Kosovo. A ti isti ljudi su bili u vlasti, koja je 99. godine potpisala Kumanovski sporazum i predaju upravljanja Kosovom Ujedinjenim nacijama. Imajmo bar malo poštovanja za građane Srbije koji to pamte. Oni koji su u toj politici tada učestvovali nemaju prava da se pozivaju na patriotizam i da prete onima koji žele ovde da na drugi način govore o kosovskom problemu, koji nažalost sada ide svome kraju. Samo još jedno pitanje, ne vidim zašto ova vlada, zašto ova skupština treba da preuzme odgovornost za jedan istorijski neuspeh, za koji je u poslednjem krugu odgovoran Slobodan Milošević i njegova vlast, za neuspeh čiju finalizaciju sada gledamo. Imajmo hrabrosti da povedemo jedan otvoren razgovor o tome i da naučimo jednu lekciju – šta je propustila srpska politika od 912. godine. Za početak, pročitajte šta je Dimitrije Tucović govorio o toj 912. godini i o ukupnoj srpskoj politici. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Goran Bogdanović, a neka se pripremi narodni poslanik Božidar Delić.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovani predsedniče Srbije, poštovani predsedniče Vlade, poštovana gospodo ministri, poštovane kolege poslanici, danas za Srbiju Kosovo i Metohija predstavlja pitanje od najvišeg političkog, nacionalnog i regionalnog značaja. Bez stabilnosti Kosova i Metohije, bez stvarnog rešenja koje uvažava interese svih građana Pokrajine, nema stabilne i jake države Srbije. Samim tim nema ni neophodne političke stabilnosti u čitavom regionu zapadnog Balkana. Predlog Specijalnog predstavnika generalnog sekretara Martija Ahtisarija predstavlja vrlo opasan presedan, sa nepredvidivim posledicama po samu Srbiju, a samim tim i za čitav zapadni Balkan. Pregovarački tim je ipak, moram to reći, predložio kompromisno rešenje, tj. suštinsku autonomiju za kosovske Albance u granicama države Srbije. Na drugoj strani imali smo maksimalistički zahtev kosovskih Albanaca – nezavisno Kosovo. Dakle, Srbi i Srbija, po njihovom zahtevu, treba da izgube sve, dok druga strana dobija sve. Niti kosovski Srbi, niti Srbija mogu da prihvate ovakvo rešenje. Ovakvo rešenje jedino može biti nametnuto, a nikako plod kompromisa. Mi smatramo da je naša opcija – suštinska autonomija – najbliža razumu, kompromisu, dugoročnoj stabilnosti, te jedina obezbeđuje da svi izađu kao pobednici iz pregovaračkog procesa, kako kosovski Albanci, tako kosovski Srbi i ostalo nealbansko stanovništvo, država Srbija, EU i čitava međunarodna zajednica. Po našem predlogu, koji smo mi iznosili u svim razgovorima u Beču, kosovski Albanci bili pobednici, jer bi dobili mehanizme upravljanja svojom budućnošću, kroz punu unutrašnju samoupravu. Drugi pobednik bili bi kosovski Srbi, koji bi kroz široku decentralizaciju i horizontalno povezivanje opština mogli da koriste obrazovni, socijalni i zdravstveni sistem države Srbije. Treći pobednik bi bila Srbija, kojoj se ne bi menjale granice, što bi joj omogućilo da gleda ka EU i budućnosti, a ne ka prošlosti. Takođe, mislim da bi ovim našim predlogom ideja Evrope i principi multietničnosti konačno trijumfovali na prostoru Kosova i Metohije, i EU i čitava međunarodna zajednica bi napokon dobila stabilnost u regionu zapadnog Balkana. Poštovani poslanici, mi smo uvek isticali da poštujemo i uvažavamo principe EU, koji predstavljaju temelj naše državne i regionalne političke orijentacije. Zato u procesu rešavanja konačnog statusa Kosova i Metohije Srbija polazi od stavova iz Rezolucije 1244, rukovodeći se principima Kontakt grupe i, naravno, Ustava Republike Srbije, kao najvišeg pravnog akta. Prava Srbije na Kosovu nisu nešto što može da nestane i da Srbija treba da se odrekne dela svoje teritorije. Naravno, mi nikada nismo imali jednostran pristup, uvek smo isticali da prava na Kosovu i u Srbiji mogu imati i Albanci i drugi. Naš pristup ovome nije jednostran i uvek ćemo učiniti sve da Kosovo i Metohija, samim tim i država Srbija, budu multietničko i mulitikonfesionalno društvo. Jer prisiljavanje Srbije da se pomiri sa etničkim samoopredeljenjem, odnosno separatizmom na svoju štetu, imalo bi katastrofalne posledice po čitav region, ali najviše za Srbiju. Zato tražimo da se naša prava tretiraju na isti način i pod jednakim standardima, i međunarodno štite. Mislim da treba i sa današnje sednice Skupštine da pošaljemo vrlo jasnu poruku međunarodnoj zajednici – da mi želimo da živimo u svetu koji nas okružuje, da gradimo jaku i sigurnu zajednicu, gde će biti mesta za sve etničke zajednice koje žive u granicama države Srbije. Poštovani poslanici, ova rezolucija koju ćemo danas usvojiti mislim da šalje vrlo jasnu poruku, pre svega kosovskim Albancima i međunarodnoj zajednici, da Srbija nije spremna da se odrekne svog dela teritorije na Kosovu i Metohiji i da se Srbija zalaže za nastavak pregovaračkog procesa, bez veštački nametnutih rokova, ali i bez nepotrebnog odugovlačenja, kako bi se u razumnom roku došlo do obostrano prihvatljivog rešenja. Ključni podsticaj nastavku pregovora treba da daju najvažniji međunarodni faktori, tj. akteri, poput Kontakt grupe i stalnih članica Saveta bezbednost, i da svaka odluka o budućem statusu Kosova i Metohije mora da se donese u Savetu bezbednosti, jer samo putem pregovora možemo pronaći kompromisno i održivo rešenje za budući status Kosova, i samo takvo rešenje obezbeđuje mir i političku stabilnost i ujedno omogućava ekonomski prosperitet i bržu evropsku integraciju svih zemalja u regionu. Takođe, moramo poslati vrlo jasnu poruku – da se nezavisnošću Kosova i Metohije ruši zemlja sa najvećim multietničkom bogatstvom u regionu i kažnjava njena demokratska i proevropska politika. Na Kosovu i Metohiji danas se može čuti, vrlo često, od pojedinih albanskih političara da, ako ne dođe uskoro do priznavanja nezavisnosti, može doći do nemira, do sukoba. Jer ako bi se albanskoj strani, u tom slučaju, izašlo maksimalno u susret samo zato da ne bi izazvala nove nemire i sukobe, onda se logički postavlja pitanje da li pretnja, nasilje, divljaštvo pobeđuju inter-etničku saradnju i toleranciju, za šta se mi u Srbiji zalažemo? Današnja situacija na prostoruKosova i Metohije je vrlo teška, napeta, neizvesna, Srbi i dalje žive u vrlo teškim uslovima, i dalje na Kosovu i Metohiji nema slobode kretanja, nema vladavine prava, nema povratka. Srbi danas žive u enklavama, i dalje postoji strah i neizvesnost u pogledu fizičkog integriteta, i svaki odlazak van enklava može biti poguban za Srbe i druge nealbance na prostoru Kosova i Metohije. Vladavina prava, nažalost, izostaje kada je reč o Srbima i drugim nealbancima. Njihova imovina je uzurpirana i nezaštićena, i ne vraća se ili zbog nereagovanja sudova ili zbog neizvršavanja sudskih obaveza, tako da danas imamo mnogo kuća, stanova, poljoprivrednog zemljišta, šuma, koji su uzurpirani od straneAlbanaca i gde sav prihod ostvaruju, nažalost, kosovski Albanci. Povratak na Kosovu i Metohiji se odvija sporo ili ga bukvalno, može se tako reći, uopšte i nema. Po podacima UNMIK-a, u zadnjih osam godina samo se 3% Srba vratilo na prostore Kosova i Metohije. Glavna prepreka za povratak srpske zajednice ili Srba koji su prognani 99. godine i 17. marta 2004. je upravo politika koju, nažalost, sprovode pre svega albanski lideri. Jer danas da jedan Srbin koji treba da se vrati na prostor Kosova i Metohije, mora prvo da dobije odobrenje od lokalne vlasti, a znamo dobro da lokalnu vlast danas čine Albanci. Danas ništa manje nije ugrožena ni kulturnoistorijska baština na Kosovu i Metohiji. Podsetiću vas da, prema podacima UNHCR-a, danas imamo da je 150 crkava i manastira SPC uništeno, od toga nažalost 35 u martovskom pogromu 2004. godine. Naravno, niti mi je namera, niti imam želju da ovu govornicu zloupotrebljavam ili neku demagogiju ovde prosipam, ali svakako vrlo bitno za sve Srbe, za nas koji živimo dole na ovim prostorima, jeste da postoji jedinstvo Državnog pregovaračkog tima, da postoji jedinstvo u Srbiji oko rešavanja konačnog statusa KiM i da postoji dobra volja kod svih da napokon otpočnu pravi pregovori, kojih, nažalost, dosad nije bilo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Božidar Delić, posle njega narodni poslanik Jasmina Milošević. Izvolite, gospodine Deliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospodine predsedniče Republike, gospodine predsedniče Vlade, danas raspravljamo o dva dokumenta. Jedan dokument smo, istina, čekali duže vremena i kada bi danas raspravljali samo o njemu, naše diskusije bi svakako bile drugačije. Očekivali smo ovaj izveštaj o radu našeg pregovaračkog tima, a u stvari smo dobili samo jednu analizu Ahtisarijevog dokumenta. Taj dokument smo već imali ranije priliku da pročitamo iz štampe, a nas i mene lično je više zanimao sam pregovarački proces, ako ga je uopšte bilo, uslovi u kojima se odvijao, atmosfera, stavovi različitih subjekata međunarodne zajednice, pritisci, ako ih je bilo, na naš tim, a svakako ih je bilo. Svakako da je u početku vašeg rada bilo i disonantnih tonova, pesimističkih izjava, neadekvatnog reagovanja na izjave državnih zvaničnika, posebno iz onih država koje možemo prozvati otimačima KiM. Dobro je što je u kasnijoj fazi vašeg rada došlo do znatno većeg, da ne kažem potpunog, jedinstva, a to mora biti praksa i u budućem radu. Iako vi ovde, kažete, dosta stidljivo, da je Srbija zajedno sa Rusijom odbranila naš suverenitet u ovom delu pregovaračkog procesa, vezano za status KiM, tačno bi bilo da ste rekli da je Rusija kroz bezbroj bilateralnih i drugih kontakata očuvala suverenitet Srbije, a samim tim i Povelju UN i međunarodno pravo. Da nije bilo takvog stava Rusije, mi ne bismo imali o čemu da raspravljamo u ovoj sali. Gospodo, da li ste vi svesni da sedite na dve stolice. Hoćete da Rusija i dalje štiti interese Srbije, a prosto hrlite u NATO pakt. Slušao sam promišljanja običnih ljudi, i Srba i Rusa. Put u Evropu je jedno pitanje, mada i o tome vi imate svoj stav. SRS takođe ima svoj stav. Ali put u NATO pakt je nešto što je neprirodno, nerazumno i što ljuti naše prijatelje u Rusiji. Valjda ne možete tražiti od njih da nam u ovim odlučujućim momentima tolerišu to što držimo stranu njihovim protivnicima, da ne kažemo njihovim neprijateljima. Nikada, gospodo, u ovom daljem pregovaračkom procesu nemojte zaboraviti da je Srbija tokom svoje istorije dala nebrojene žrtve za očuvanje KiM. Mi koji smo u ovoj sali svakako nikada ne smemo zaboraviti ove najnovije žrtve iz 98. i 99. godine: 530 vojnika, nekoliko stotina policajaca i civila i preko 1.500 otetih ljudi, za koje gotovo nema nade da se neko od njih još nalazi u životu. Nedavno je grupa poslanika SRS, sa kojima sam bio, obišla je teritoriju Kosova i posebno teritoriju Metohije i boravila u svim gradovima. Pored gotovo 18 hiljada vojnika, nekoliko hiljada policajaca, tamo nema bezbednosti. Posebno nema bezbednosti za Srbe. Međunarodna zajednica tamo nije uspela da uspostavi adekvatnu upravu i u gotovo svim oblastima društvenog života vlada kriminal, anarhija i haos. Na KiM narod nije bio nikad siromašniji. Imate situaciju da u srpske enklave dolaze Šiptari da rade za nadnicu od pet evra, što ranije nikada nije bio slučaj. Jednostavno, bez obzira na taj tvrdi stav Šiptara, da prihvataju samo nezavisnost, taj deo teritorije nema kapaciteta da bude nezavisan i da bude država. Ne samo da bi to bio presedan, to bi bio i sumrak međunarodnog prava i to, gospodo, treba da ističete u svakoj situaciji. Bila bi to prva kriminalna država u Evropi i to je takođe jedan od argumenata koji morate imati u vidu. Što se tiče SRS, od nje ćete, kad je u pitanju KiM, i u daljim pregovorima imati našu punu podršku. Morate, gospodo, više insistirati na Rezoluciji 1244. Sve ono što je bila naša obaveza iz te rezolucije mi smo ispunili, a ono najvažnije, što je bilo u našem interesu, još nije ispunjeno. To je naš zahtev, kao SRS, da u narednim pregovorima upravo insistirate na tome da se ova rezolucija 1244 ispuni do poslednjeg slova, a tek onda da se razmišlja o nekoj drugoj rezoluciji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jasmina Milošević, a posle nje narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Malo mi je skraćena uvodna reč, gospodin predsednik nije tu, ali svejedno ga pozdravljam, gospodine predsedniče Vlade, cenjeni ministri, predsedništvo, prisutni gosti, naravno, dame i gospodo, što se tiče stava Jedinstvene Srbije po pitanju KiM je potpuno jasan. KiM su oduvek bili, jesu i zauvek će biti deo Republike Srbije i jedino možemo pregovarati o stepenu autonomije Kosmeta unutar Srbije. Podržavamo ovaj predlog rezolucije i glasaćemo za njega, jer je potpuno u interesu našeg naroda i srpske države, i saglasan je sa svim međunarodnim dokumentima, a pre svega sa Poveljom UN. Želim da iskoristim priliku da se još jednom, u ime Jedinstvene Srbije, svoje koalicije, a nadam se i svih nas, zahvalim Ruskoj federaciji, koja je stala uz nas u momentu kada nam je to bilo neophodno i ne samo da je zaštitila naš narod i našu državu, već je stala u zaštitu čitavog međunarodnog prava. Svi u svetu moraju da znaju, naročito politička svetska elita, SAD i pojedine članice EU, da je za nas pitanje KiM zaista pitanje broj jedan i da se nikako ne sme vezivati ni za jedno drugo pitanje, što uključuje i naše evropske integracije. Želim da kažem da sad imamo priliku da učestvujemo u pravim pregovorima i kao takvu je moramo iskoristiti i skrenuti pažnju kosovskim Albancima koji su do sada, zahvaljujući podršci Martija Ahtisarija, pregovore u Beču shvatili kao pregovore o statusu srpske manjine u nezavisnom Kosovu. To nije moguće iz razloga što Srbi ne mogu biti manjina u rođenoj zemlji. Drugo, ako je tema pregovora status, u tom smislu nikada nezavisnost ne može biti kompromis. Zato je neophodno da se svi učesnici u pregovaračkom procesu i naravno međunarodno telo koje će voditi pregovore u startu definišu koja je tema pregovora, jer u ovom trenutku, praktično, ne bi mogli ni da razgovaramo, eventualno o decentralizaciji, ukoliko mi ne znamo koji je konačan politički status. Još jednom za kraj da kažem da mi podržavamo našu rezoluciju, nadamo se da će se izglasati do kraja i da je razlog što je u potpunom saglasju i sa našim Ustavom i štiti naše državne i nacionalne interese. Hvala.
Reč ima Jorgovanka Tabaković, posle nje narodni poslanik Milorad Belić.
Poštovani građani, poštovane kolege poslanici, o ovoj temi ne smem da govorim bez papira. Uvažavajući geopolitičku realnost, mislim na Rusiju koja se uzdiže i na Ameriku koja nije u prilici da preuzme ulogu jedine vodeće svetske sile, uvažavajući odgovornost pripadanja SRS, a koristeći ugled ovog doma i pravo javne reči ove govornice, hoću da vam kažem sledeće. Ima onih kojima je Kosovo i Metohija daleko i kojima će ostati neshvatljivo zauvek. Ima takvih i u svetu, ali i kod nas u Srbiji. Oni kojima je Kosovo i Metohija daleko i neshvatljivo, a iz sveta su, pokušavaju da Albancima budu dobri preko naših leđa, tretirajući ga kao predmet kupoprodajnog ugovora, u kojem Srbija ne treba da učestvuje i treba da bude po strani. Oni kojima je Kosovo i Metohija daleko i neshvatljivo, a iz Srbije su, na sreću skromnog su uticaja i, da budem još preciznija, mislim da su beznačajni. Oni misle da nije važno što se moj rodni Vučitrn danas zove Vuštri, ne kao dvojezični, nego kao isključivi naziv. Oni misle da nije važno što u tom, mom Vučitrnu,danas nema nijednog Srbina i nijednog nepreoranog groba. Oni razmišljaju u relacijama svoje trenutno neugrožene kuće ili stana i kratkovidi su, samoživi, sebični. Ima i onih koji značaj Kosova i Metohije, njegovih manastira, prirodnih blaga, rezervi uglja, plodne zemlje, onih koji poznaju mogućnost tržišta i nekada biračkog tela, koji će iz svojih razloga, ljubavi ili koristi,učiniti značajan napor da ga sačuvaju. Sve njih treba uvažavati i okupljati. Sada ima i nas, jedna sam od njih, kojima je Kosovo i Metohija život. Nismo birali mesto gde ćemo se roditi. Nismo ni otišli, ni pobegli, sve do 3. juna 1999. godine. Ja i meni slični do tog datuma nismo otišli i nismo pobegli, ne što smo manje vredeli i ne što nismo imali gde, nego zato što smo verovali da ima smisla ostati na Kosovu i da, ako odemo, ništa više neće vredeti i ništa više neće imati smisla. A onda, 1999. godine, za one koje su zaboravili, prekid NATO bombardovanja je nametnut prerano sklopljenim mirom, pod lošim uslovima. Tada je svim Srbima sa Kosova i Metohije portparol Pentagona Kenet Bejkon, na konferenciji za štampu, poručio - Kosovo neće biti sigurno mesto za Srbe. Poručio je da Srbi mogu da odu, ali mogu i da rizikuju opstanak. Danas pod pokroviteljstvom zapada, američke administracije i značajnog dela Evrope, Kosovo i Metohija danas zaista srećno mesto za Srbe i za opstanak, i ostanak na Kosovu je rizik. To je sumrak međunarodnog prava i UN. Preko 285 hiljada ljudi sa Kosova i Metohije ima tretman interno raseljenih, izbeglih, a reći ću jednom rečju, nesrećnih. Mnogo je sahranjenih od bolesti koje su posledica bombardovanja. Mnogo je naših najdražih, rođaka, prijatelja, koji su jednostavno pukli od tuge po izbegličkim kampovima ili u novosagrađenim i kupljenim stanovima. Što bi naši stari rekli - prepukli od tuge. Koliko se grobova preoralo, crkava srušilo? Drage moje kolege, nisu to emocije, to su životi. To su ljudi. To su pojedinačna ljudska prava u ime kojih je Amerika, sa NATO-om, vršila borbu i teror nad ovim narodom, da bi sačuvala albanska ljudska prava, prava u ime kojih je bombardovana Srbija. Danas se na Kosovu i Metohiji, dragi prijatelji, seče čak i voće. Ne čuva se da bi se bralo jer je srpski trag. A svaki trag o Srbiji, o srpskom vlasništvu, treba zatrti. Danas smo izloženi otvorenom cinizmu globalnih siledžija koji promovišu rat kao mir, ropstvo kao slobodu, neznanje kao moć. Danas se pokornost manjih podrazumeva, a poniznost slabijih se smatra uobičajenim oblikom praktičnog pristupa životu. Pitaju nas ti gospodari sveta - pa zar ćete biti taoci moralnih predrasuda, dok drugi narodi hrabro grabe, brzim koracima ka boljoj budućnosti, sa dobro plaćenim poslom i udobnim životom. Ali, dragi prijatelji, odakle pravo bilo kome da traži da se ja i mnogi slični meni odreknemo svog zavičaja, svog rodnog mesta, grobova svojih predaka, nas samih? Odakle pravo Americi da trguje Kosovom i Metohijom, da prodaje tuđe u ime i navodno za ljudska prava? U ime čega je budućnost albanske dece rođene na Kosovu i Metohiji važna, a nije važna budućnost srpske, romske, turske, goranske dece rođene do 99. godine? Gde je tu univerzalnost ljudskih prava? Rusi su nam ovog puta sačuvali nadu. Zna se šta mi moramo da uradimo sami.Zna se šta država mora da uradi u ime budućnosti i u ime samopoštovanja. Veliki Rus Dostojevski kaže - kako živeti, misle i pitaju se na Zapadu, a mi kažemo zbog čega živeti. Za povratak vredi živeti i to je moj odgovor, a to je obaveza države, vas koji vršite vlast u ime svih nas građana. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Belić. Nakon njega narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite, gospodine Beliću.
Dame i gospodo, poštovani gospodine predsedniče, poštovani gospodine predsedniče Vlade, uvaženi ministri, istorija nas je naučila da su velike sile uvek ostvarivale svoj politički i svaki drugi cilj na štetu malih država i naroda i kako to narod kaže - sila boga nikada nije molila. Srpski narod je skupo plaćao takvu političku doktrinu, posebno u poslednja dva veka. Od revolucije 1804, pa do poslednjeg versko-građanskog rata, na prostorima bivše zajedničke države, poginulo je više od 3.000.000 ljudi. To je čitav jedan narod. Zbog toga je i nastala ona sintagma da su Srbi dobijali ratove, ali da su postojali gubitnici u miru. Svako poratno vreme obesmišljavalo je ratne napore i podnete žrtve, a potonjim generacijama nametalo je nove državotvorne napore. Istorija nas je naučila i kako se još mogu braniti nacionalni državni interesi, a da se ne izgube ni nacionalno dostojanstvo, ni istorijski identitet. Pre svega, to je mudra državnička politika, koja će diplomatskim sredstvima i snagom činjenica, steći prijatelje u svetu, odnosno pridobiti saveznike. Teško je razumeti nešto što je po sebi potpuno razumljivo: kako to istina i pravda, koje su nesumnjivo na strani nezavisne i suverene Srbije i kojoj po zemaljskoj i po božjoj pravdi pripada Kosovo i Metohija, nisu dovoljan argument za svetske moćnike. Teško je shvatiti zašto se, kada je Srbija u pitanju ne poštuju najviši međunarodni pravni dokumenti i standardi i to od onih zemalja koje se smatraju kolevkom parlamentarizma i demokratije. Što god je veći napor Srbije da se nastave pregovori koji bi zadovoljili i srpsku i albansku stranu, oni koji podržavaju nezavisnost Kosova i Metohije prenebregavaju neke suštinske činjenice, a pre svih da se radi o otimanju 15% teritorije od nezavisne i suverene države. Isto tako zanemaruje se i činjenica da ne postoje elementarni uslovi za zajednički život, tj. da se konstantno vrši nasilje nad srpskim i nealbanskim stanovništvom u cilju stvaranja etnički čistog prostora. Cifre su neumoljive, a one govore da je od 1. januara 1998. godine do 10. juna 1999. godine ubijeno 988 lica, da je kidnapovano 987 lica od čega 155 je srpske nacionalnosti. Ta su lica najverovatnije ubijena. Od 10. juna 1999. godine do 31.12..2006. godine registrovana su 6.377 etnički motivisana napada na Srbe, a da je ubijeno 588 Srba. Ukupan broj kidnapovanih ili nestalih Srba i nealbanaca u periodu od 1. januara 1998. godine do 31.12.2006. godine je 1.444, od četa je 1.144 lica srpske nacionalnosti. Podrška pojedinih država, a pre svih Ruske federacije, naporima Srbije da u skladu sa međunarodnim pravom i Ustavom Republike Srbije nastvi pregovore i tako dođe do pravičnog rešenja problema konačnog statusa Kosova i Metohije, uliva nadu da će pravo i pravda nadvladati golu silu. Još smo nešto, nadam se, naučili od učiteljice života, a to je da je u svim teškim vremenima za jednu državu neophodan što veći stepen jedinstva svih činilaca koji utiču na vođenje državne politike. Koliko danas ima oblasti gde je jedinstvo glavni motiv narodne duše i koliko smo danas narod sa najjačom nacionalnom svešću na Balkanu, kako je to 1907. godine pisao Jovan Cvijić. Ako smo sposobni da razumemo poruke predaka i izvučemo pouke iz prošlosti, ako možemo nadvladati negativne karakterne osobine nacije, kao što su nemar i zaborav, ako smo svesni odgovornosti pred potomcima, onda ćemo istrajati i u ovoj teškoj pravednoj borbi i opet, reći ćemo sudbonosno i za narod i za državu. Dozvolite na kraju, da ukažem i na još jedan bitan segment koji samo izgleda da je sekundarnog značaja. Neophodno je korigovati nastavne sadržaje iz nacionalne istorije, kao nužan preduslov za pravilno vaspitavanje onih koji će doći posle nas, jer ako ne budu znali zašto je Kosovo najskuplja srpska reč, kako to reče naš pesnik, neće ni imati niti obavezu, niti razlog niti da ga brane niti da se bore za njega. Uz punu podršku predlogu rezolucije, Nova Srbija podržava i sve dosadašnje napore koje je država uložila i koje ulaže na očuvanju teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije. Hvala.
Hvala, gospodine Beliću. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, posle njega narodni poslanik Zoran Šami.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost nisam siguran da pojedine stranke iz vladajuće koalicije iskreno podržavaju ovu rezoluciju. Jer, kako protumačiti ono što je izrekao predsednik Srbije, i za ono što se desilo, ono što trenutno pokušavamo da uradimo vezano za Kosovo i Metohiju, okrivio Miloševićevu nasilnu politiku. Ne mogu da verujem da predsednik Republike nije upoznat sa nekim stvarima, ali ovaj njegov stav se apsolutno podudara. Ako pitate Čekua, Madlen Olbrajt, Bila Klintona ili bilo koga drugoga, svi će navesti Slobodana Miloševića i reći da je problem sa Kosovom i Metohijom nastao u vreme Slobodana Miloševića. Osnovno pitanje se postavlja – da li je Prizrenska liga zbog Slobodana Miloševića, da li se predsednik Republike seća izveštaja srpskog konzula Milana Rakića, koji je poslao u Istambul, o zločinima Albanaca nad srpskim življem? Da li se seća 915. godine i zločina Albanaca nad srpskom vojskom koja se povlačila? Da li je i zbog Miloševićeve politike došlo do pobune 45. godine, 80. godine? Ne. Svima treba da bude jasno da je želja Albanaca da na Kosovu i Metohiji stvore novu albansku državu i da definitivno pokušaju da stvore veliku Albaniju. Ali, ako mi prihvatimo ovakve stvari, onda mi podržavamo to što oni žele da ostvare. I ta besomučna propaganda već skoro 20-ak godina zapljuskuje građane Srbije i celi svet, ali mi tome moramo da se odupremo. Gospodine Samardžiću, podneli ste Izveštaj uz Predlog ove rezolucije. Mislim da je taj izveštaj mogao da bude sažet u jednoj jedinoj rečenici – pregovora nije bilo. To je nesporna činjenica. Vi to znate najbolje. Da li ste uopšte imali prilike da pregovarate sa Albancima? Niste. Tih pregovora nije bilo ni 98. Nije ih bilo ni u Prištini, kada su odlazili predstavnici Vlade Republike Srbije, ni u Rambujeu. Pregovori su farsa, scenario koji su smislili Amerikanci da bi doveli Srbiju u situaciju u kojoj će opravdati sve akcije protiv Srbije. Evo, pregovaramo bez pregovora. Predstaviće se Srbija kao odgovorna, zato što navodno pregovori nisu doveli do rezultata. Ali, pregovora nema, niti će ih biti. To je stvar koju morate da kažete građanima Srbije. U rezoluciji kažete da će svako rešenje budućeg statusa Kosova i Metohije morati da polazi od ovih osnovnih stavova Povelje Ujedinjenih nacija, Rezolucije 1244 itd. Recite mi kada ćete vi insistirati da počne sprovođenje Rezolucije 1244? Koji je to datum? Evo, prolazi osma godina od Rezolucije 1244. Da li je bilo šta sprovedeno od tada? Sećate se, bilo je 280 standarda. Koliko ih danas ima? Ni jedan jedini. Kako je moguće da sve ono što treba da važi za Srbe ne važi, aza sve druge važi? Kaže, svaki pokušaj rešenja kojim bi se prekršila ova osnovna načela bio bi proglašen ništavnim i opasnim po opstanak države i kao takav bi predstavljao povod za odgovarajuće delovanje državnih organa Republike Srbije. Koje delovanje? Šta bi to uradili? Šta vi to danas obećavate građanima Srbije da ćete uraditi u slučaju da se to desi? Što vi već danas ne pokažete šta Srbija treba da radi? Zar vi mislite da ćemo time što sve vreme izvršavamo sve naloge SAD, da ćemo time postići da ne dođe do nezavisnosti Kosova i Metohije? Ne, suprotno, oni od toga neće odustati. Njima treba jasno staviti do znanja i treba činiti korake koji će jasno staviti do znanja da Srbija ima odgovore na to. Srbija može da proširi svoju saradnju sa Rusijom i sa nekim drugim prijateljskim državama. Ako NATO pakt gradi vojne baze u Bugarskoj i Rumuniji, koje treba da imaju po pet-šest hiljada vojnika, ako ima bazu Bondstil, zašto mi ne bi sa Rusima napravili neki vojni sporazum i onda obesmislili te njihove vojne baze. Zašto ono što mogu da rade Amerikanci ne bi odgovaralo nama da radimo sa Rusima? Zašto to ne staviti do znanja? Zašto, između ostalog, u Predlogu ove rezolucije niste predložili još jednu rezoluciju? Rezoluciju zahvalnosti čvrstom i principijelnom stavu Rusije, jer samo zahvaljujući njihovom stavu Kosovo i Metohija danas nije nezavisno. Najmanje što smo mogli da uradimo to je da ova skupština donese takvu rezoluciju. Kažete da je Republika Srbija spremna da otpočne novu fazu pregovora i to sa predstavnicima samouprave na Kosova i Metohije. A s kim vi to pregovarate? Sa Agimom Čekuom? On je ratni zločinac. On je neposredni ratni zločinac i te ratne zločine je izvršio u Medačkom džepu. Sa Tačijem? Sa Tačijem, on je takođe zločinac i kriminalac. Samo još da vam pridodaju Ramuša Haradinaja i da završite posao. Zašto se ponižavate? Tražite odgovarajuće sagovornike sa druge strane, jer sam siguran, kad budu Albanci shvatili da će morati da nađu rešenje u pregovorima sa Srbima, da će krenuti tim putem. Sve dok mise i dok ih Amerika ubeđuje da će ona završiti tu stvar, oni neće od toga odustati, ali vi zato pomognite da se to ne desi. Nemojte prihvati sve ono što Amerikanci traže od vas. Kažete u tački 4, Narodna skupština Republike Srbijesmatra da nova rezolucija Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija o Kosovu i Metohiji... Koja nova rezolucija? Šta ste uradili, ponovo vas pitam, na Rezoluciji 1244? Šta je sa ograničenim brojem vojnika i policajaca koji po toj rezoluciji treba da se vrate na granice Srbije? Šta je sa izbeglim i prognanim licima? Pa, ceo svet je ustao u zaštitu zbog navodne humanitarne katastrofe, zbog, ne znam već koliko su navodili, koji broj izbeglica. Vi znate da je sa Kosova i Metohije izbeglo preko 380 hiljada Srba. Koliko ih se danas vratilo? Koliko je zločina izvršeno do danas nad Srbima na Kosovu i Metohiji? Kakvu vi novu rezoluciju tražite. Tražite da se sprovede ona koja je već doneta. Svaka sledeća rezolucija, plašim se da će na neki način derogirati Rezoluciju 1244. Kažete da Narodna skupština Republike Srbije takođe zahteva da generalni sekretar Ujedinjenih nacija preduzme sve mere koje mu stoje na raspolaganju. Pa prosto neverovatno. Da li se sećate Butrosa Butrosa Galija kada je otišao sa dužnosti, šta je rekao o politici SAD i o UN, kao sluškinji koja sprovodi takoreći sve naloge? Šta reći o Kofiju Ananu? Sećate li se da je on bio predstavnik UN u Republici Srpskoj, koja je bila, između ostalog, pod zaštitom UN? Šta se desilo: Bljesak i Oluja u Republici Srpskoj Krajini. Najveće etničko čišćenje posle Drugog svetskog rata. On je zbog toga nagrađen i postao je generalni sekretar. Šta tražiti od ovog novog Ban Ki Muna? Ništa, jer će on izvršavati naloge kao što su i njegovi prethodnici. Kažete da Narodna skupština smatra da bi jednostrano priznanje samoproglašene nezavisnosti Kosova imalo nesagledive posledice po regionalnu stabilnost. Ne samo regionalnu stabilnost, ali šta vi kao država možete i treba da uradite. Nije u svetu samo Kosovo i Metohija neuralgična tačka, u kojoj postoje problemi i koja bi trebalo da bude rešena isključivo tako da nigde u svetu ne bi moglo da se primeni isti princip. Nemoguće. Pa imate Pridnjestrovlje, Južnu Osetiju, Kavkaz, imate Baskiju, Kataloniju, Južni Tirol, Irsku, Transilvaniju. Imate problem pokušaja stvaranja Kurdske države na prostorima nekoliko država. Što jednostavno ne stavite do znanja da ako to važi za Kosovo iMetohiju, važiće i za nas, da ćemo mi kao država priznavati te teritorije. Kad može za Srbiju onda može i za neke druge teritorije. To su odgovori koje nađa država ima i nisu oni tako slabi. Ozbiljni su to odgovori, ali ukoliko smo mi ozbiljna država i ukoliko ste vi ozbiljna vlada, koja hoće da učini sve kako bi zaštitila Kosovo i Metohiju. Vidite, otkako ste došli na vlast, od 5. oktobra, vi sistematski, na svaki mogući način, pored toga što je uništena naša Vojska, i svaku pomisao da se brani Kosovo i Metohija dižete na stub srama, opet pominjete hoćete rat, hoćete razaranje, hoćete ovo, hoćete ono. Ali, to se pravo oduzima samo Srbiji i srpskom narodu. Sećate li se šta se desilo pre nekoliko godina kada je jedna grupa u Teksasu pokušala da se bori za nezavisnost Teksasa? Sećate se kako je američka država i američki predsednik, na najdemokratskiji mogući način, to pitanje rešio. Doduše, oni koji su to pokušali danas više nisu živi. Ne tražim da i mi to radimo, ali tražim od Vlade Srbije da učini sve da stavi do znanja da nezavisnost Kosova i Metohije ne dolazi u obzir. Još jednu stvar da vas pitam, gospodine Samardžiću, novi tim koji bude, ovde ste predvideli da Vlada odredi taj novi tim, da li će u njemu biti gospodin Leon Kojen? Ako neće, vi znate odlično zbog kojih razloga on neće učestvovati u tom timu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Gospodine predsedniče države, gospodine predsedniče Vlade, gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, gospodo ministri, reći ću prvo jednu, da kažem, nepotrebnu rečenicu. Vi ste već čuli da će DSS podržati ovu rezoluciju, ali naprosto želim da dodam tome jedan svoj lični stav. Smatram da je ponuđeni tekst rezolucije veoma, veoma dobar. Ako smem da kažem, da sam kojim slučajem imao zadatak da pišem ovakvu rezoluciju, ovako bih je napisao. Tekst je dobar zato što ističe neke elementarne stvari, koje ne zavise od toga ko je predsednik države i ko je predsednik Vlade, ni koje stranke su u vlasti, koje u opoziciji, nego naprosto definiše jedan dugotrajan stav da ćemo se dosledno i uvek zalagati za integritet i teritorijalni suverenitet naše zemlje, što je, ako hoćete, jedno potpuno prirodno pravo. Ali, tekst je dobar zbog još nekih razloga, što ukazujemo da sve drugo bi moglo da bude otvaranje jedne Pandorine kutije sa nesagledivim posledicama. Doduše, mi smo u ovom parlamentu čuli i žal za tim što nismo valjda oberučke prihvatili plan Martija Ahtisarija. Zbog takvih koji to misle moram da pomenem nešto što većina u ovoj sali veoma dobro zna, a to je ta užasna, sumorna statistika zbivanja na Kosovu i Metohiji od 1999. godine naovamo. Ubijeno više hiljada Srba i nealbanaca, proterano 226.000 ljudi, porušeno više desetina hiljada kuća, srušeno 146 manastira, etnički očišćeno tri četvrtine teritorije Kosova i Metohije, tako da ono civilizacijsko zalaganje da gradite multietničko društvo u takvim uslovima deluje potpuno cinično. Onda se s pravom postavi pitanje da li svako onaj ko nije zadovoljan državom u kojoj živi može, ne birajući sredstva, dakle i sa puškom u ruci, da pravi svoju novu državu. Naravno, odgovore smo nažalost dobijali od nekih političara u svetu da je tobož Kosovo i Metohija jedinstveni slučaj. Pa znate, vredi malo pogledati u istoriji, neki političari su Anšlus Austrije 1936. godine nazvali jedinstvenim slučajem, pa su upad u Sudete nazvali takođe jedinstvenim slučajem, a onda se sve završilo onako kako se završilo. Ovde je bilo primedbi da u Rezoluciji, u tački 5. koristimo neke neumerene reči, konkretno da zahtevamo od država članica UN i da zahtevamo od generalnog sekretara; zamislite šta zahtevamo, pa zahtevamo da poštuju Povelju tih istih UN i zahtevamo da poštuju Rezoluciju, ne samo 1244 nego i sva ostala međunarodna dokumenta koje je ta ista UN usvojila. Doduše, moram da dodam nešto i voleo bih da nisam u pravu. Bojim se da se iza zahteva za brzopotezno sticanje nezavisnosti Kosova i Metohije krije i neka želja da se umesto međunarodnog poretka oličenom u organizaciji UN, umesto međunarodnog prava koje je danas na snazi, uvede nešto što mene strašno podseća na ono što se svojevremeno zvalo „Paks Romana“. Da vas podsetim, u vreme propasti Rimskog carstva vlastodršci su smislili taj termin za zapravo primenu najgrublje vojne sile i terora na teritoriji Rimskog carstva. I to se završilo onako kako se završilo. Konačno, zbog onih koji misle da smo Kosovo već izgubili, zbog onih koji misle da pravda i pravo nisu argumenti, zbog onih koji misle da je Rezolucija 1244 mumificirani „artefakt“, zbog onih koji žele što je došlo do blokade u procesu odlučivanja o statusu Kosova - do blokade doduše jeste došlo, ali samo do blokade brzopoteznog sticanja nezavisnosti Kosova i mislim da je ta vrsta blokade dobra - dakle, zbog svih takvih da kažem da nije naša podela ovde na stranke, nije naša podela ni na skupštinsku većinu ili skupštinsku manjinu, nije naša podela na patriote i nepatriote, naša podela je mnogo ozbiljnija, naša podela je o stavu prema osnovnim ljudskim vrednostima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović, posle njega narodni poslanik Vladan Vučićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da iznesem svoje izlaganje u ime SRS. Prema raspoloživim istorijskim podacima, Srbi su pre 14. veka bili većinsko stanovništvo, a u to vreme su Romi imali naselje u gotovo svim selima i gradovima na Kosovu i Metohiji, što potvrđuju mnogobrojna istorijska dokumenta i mnoga naučna istraživanja. Posle Kumanovskog sporazuma o povlačenju srpskih vojnih i policijskih snaga 1990. godine vršilo se veliko nasilje nad Srbima, Romima i drugim nealbanskim življem. Ogroman broj Roma, koji su imali svoja naselja na teritoriji 21 opštine, morali su da napuste teritoriju Kosova i Metohije. Oni su pretrpeli etničko čišćenje i suočili se sa mnogobrojnim posledicama te sprovedene mere. Od uvođenja međunarodnog protektorata u Pokrajini, 120.000 Roma, sa Srbima i drugim nealbanskim življem, izbegli su sa Kosova i Metohije, i još uvek su interno raseljena lica u centralnoj Srbiji, potražioci su zahteva za azil na zapadu. Ti isti Romi se svakim danom, zbog potpisivanja ugovora o readmisiji, deportuju nazad na Kosovo i Srbiju. Oni koji su ostali na Kosovu i Metohiji, uprkos progonima, diskriminaciji, pritiscima, žive izuzetno teško u strahu za sebe, svoje porodice i budućnost im je potpuno neizvesna. Njihova sloboda kretanja najčešće je drastično ograničena, nezaposlenost je ogromna, siromaštvo je veliko, porazno po svim posledicama, kako za pojedince tako i za cele porodice. U takvom slučaju politička napetost neizbežno raste, lepe reči albanskih političara iz Prištine ne znače ništa ako nema prave spremnosti da se srpskoj, romskoj i svim ostalim nealbanskim zajednicama vrate prava i slobode koje su im oduzete posle 1990. godine. Iz toga proističe da oni moraju biti ravnopravni učesnici na svim međunarodnim konferencijama na kojima se odlučuje o budućem statusu Kosova i Metohije. Samo na taj način mogu biti osigurana prava i budućnost Roma na Kosovu i Metohiji. Zbog toga je nužno da predstavnici Roma koji žive na Kosovu i Metohiji, koji imaju status raseljenih lica, budu zastupljeni na svim pregovorima o statusu Kosova i Metohije. Romi Srbije generalno odbacuju plan bilo koga za otcepljenje Kosova, najpre zato što se planom prekraja teritorija Republike Srbije i direktno narušava teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije, zatim što u svom izveštaju Marti Ahtisari nije dao svoju ocenu o stanju na pregovorima o položaju Roma na Kosovu i Metohiji. Bivši specijalni izaslanik generalnog sekretara UN za proces pregovora o budućem statusu Kosova Marti Ahtisari trebalo je da ima u vidu postulate Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima iz 1948. godine, koja afirmiše osnovne principe i slobode svakog čoveka, bez obzira na etničko i versko poreklo, principe ustanovljene u Međunarodnoj povelji o građanskim i političkim pravima iz 1976. godine, Međunarodnu povelju o ekonomskim, društvenim i kulturnim pravima, kao i Rezoluciju Saveta bezbednosti 1244, koja zahteva zaštitu i unapređenje ljudskih prava za Srbe i sve manjinske zajednice na Kosovu, bezbedan i siguran povratak svih izbeglica, raseljenih lica, kao i obezbeđenje javne bezbednosti i poretka, uz punu zaštitu, slobodu kretanja svih stanovnika. Nije uzeo u obzir faktičko stanje kosovsko-metohijskog društva i njegovih institucija. Odsustvo multietničke tolerancije, elementarnih ljudskih prava i sloboda, nerazvijenost multietničkog parlamentarnog života i političkih struktura, nedovoljno vidljivu i proverljivu spremnost političkih partija i lidera kosovskih Albanaca za dijalog i sporazumevanje, u uslovima elementarne ekonomske nerazvijenosti i velikih socijalnih nesigurnosti koje čine neizvesnim svakodnevni život. Predlog za status Kosova i Metohije poništava ravnopravnost Srba, nacionalnih zajednica, favorizuje druge nacionalne zajednice, kao što su Albanci, tako što ustanovljava većinske principe formiranja institucija u organima odlučivanja. Ako nacionalne zajednice nisu ravnopravne u predlogu plana, ako nisu ravnopravne ni prilikom sklapanja konačnog predloga o statusu Kosova, ako se odbija direktan razgovor sa predstavnicima nacionalnih zajednica, na kakvu se ravnopravnost može računati u primeni plana? Zapanjen sam da se tako prilazi političkim rešenjima. Radi se o našim pravima, radi se o tome da li ćemo da vratimo na Kosovo i Metohiju sa Zapada oko 100 hiljada Roma ili ćemo moći da ostanemo sa svojim sunarodnicima da živimo u miru, zapošljavamo se i radimo, sačuvamo i vratimo svoju uzurpiranu imovinu. Radi se o tome da li ćemo imati institucije koje će funkcionisati, kroz koje ćemo braniti svoje interese i ostvarivati svoja prava. Planom gospodina Martija Ahtisarija to se ne obezbeđuje, već upravo suprotno. Planom koji nam preporučuju ne treba da odemo sa Kosova da bi se zadovoljile aspiracije većinskog albanskog stanovništva i zapadne demokratije. Dosledno Rezoluciji Saveta bezbednosti, koji je odbacio plan Martija Ahtisarija, i da u ime ljudskih prava neće dozvoliti da se obespravljuju prava drugih i da se razbije teritorija Republike Srbije, teritorija jedne suverene države, priznate članice Saveta bezbednosti. Mi hoćemo dokument koji obezbeđuje ravnopravnost, hoćemo dokument po kome nećemo živeti u getu, hoćemo dokument koji nas štiti od nacionalnih asimilacija, albanizacije, hoćemo da se vratimo na naša vekovna ognjišta, da ostanemo na Kosovu i Metohiji i živimo kao slobodan i ravnopravan narod. Naši predlozi ne ugrožavaju bilo koju nacionalnu zajednicu, oni brane ravnopravnost, zajednički život u miru, multietničko, multikonfesionalno Kosovo. Apelujemo na UN, Savet bezbednosti, Savet Evrope i na velike svetske moćnike da se založe za rešenje koje obezbeđuje ravnopravnost i jednakost za sve građane i nacionalne zajednice, omogućiti rešenje po kome se može organizovati život u miru, obezbediti razvoj Kosova u okviru postojeće granice države Srbije. Dame i gospodo, dozvolite da vam kažem nekoliko reči. Još pre 2000. godine SRS i dr Vojislav Šešelj i tada su vizionari bili, i tada smo gledali više državne i nacionalne interese, nismo gledali naše lične interese i političke. Tada smo tražili konfederaciju sa Rusijom i Belorusijom, što je bilo vrlo značajno. Međutim, mnoge političke partije su se smejale tom predlogu, da mi unazađujemo Srbiju, da mi ne idemo u Evropu. Međutim, vidite šta želi ta Evropa, hoće da nam oduzme i deo teritorije. Želim samo da vam kažem da je konfederacija bila vrlo značajna, da je bila vrlo značajna to se obistinilo i ovih dana, jer da nije bilo Rusije kao svetske sile, Kosovo bi nam otišlo, niko nam ne bi spasio Kosovo. Sa ovim bih završio.
Po Poslovniku? Imam rešenje za vas, gospodine Riza Halimi. Nema niko namere da diskriminiše vas. Vaša poslanička grupa je potrošila vreme. Predlažem vam da na kraju, s obzirom da je šefu vaše poslaničke grupe ostalo još 10 minuta, vi u tih 10 minuta izrazite svoj stav. Svako mora da izrazi svoj stav u ovoj skupštini, uključujući i vas, i nama je stalo do toga. Da li se slažete? Hvala puno. Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo poslanici, poštovani predsedavajući, predsedniče Vlade i predsedniče države, jedan od najozbiljnijih zadataka za svaki narod, za svaku državu i za svaku vladu jeste da sačuva celovitost svoje teritorije. Nema ozbiljnijeg i svetlijeg zadatka od tog zadatka. Višedecenijska neodgovorna politika dovela je Srbiju danas u ovaj položaj. Skoro da nema političkog lidera, političke partije koja se u protekloj deceniji nije bavila pitanjem rešavanja problema Kosova i Metohije. Rezultat svih tih političkih zbivanja, te politike jeste ovo današnje stanje. Duboko svesni da se Srbija nalazi pred velikim problemom, da je u proteklom periodu izgubila mnoge prijatelje u svetu, da je od prijatelja dobila neprijatelje, a da se bori da očuva svoju celovitost, svesni smo da je taj zadatak za ovu vladu jedan od najvećih ispita. Ali, to ne može biti samo ispit za Vladu, to mora biti ispit i za jedan narod, mora biti ispit za sve političare i za sve one ljude koji svojom retorikom, činjenjem ili nečinjenjem, ovoj zemlji mogu učiniti dobro ili loše. Mnogi se ovde zaklinju u jedinstvo, ističu svoju želju da žele da podrže, a naravno, imali smo prilike da stalno slušamo: podržavamo, ali i kritikujemo. E pa nema takvog jedinstva kada je ovako bitna tema u pitanju i nema kritike kada je u pitanju očuvanje teritorije jedne države. Ono što smo čuli, određene kritike Rezolucije, mislim da ne stoji, iz jednog prostog razloga. Ne može ni Vlada, ni država izaći do tančina u jednoj rezoluciji i otkriti strategiju i taktiku kako će i na koji način braniti svoju teritoriju. Ova rezolucija će sutra biti u štampi. Zato, dame i gospodo, što reče vladika Nikolaj, „daj bože da se Srbi slože, umnože i obože“. Kada to budemo shvatili, kada budemo imali složnu Srbiju, ali iskreno složnu Srbiju, kada budemo imali jaku Srbiju i kada budemo imali verujuću Srbiju, verujuću Srbiju u sebe, verujuću Srbiju u budućnost, tada ćemo i sačuvati našu teritoriju i, naravno, napraviti prosperitetnu, zdravu, jaku Srbiju, u kojoj će se živeti mnogo bolje i kvalitetnije no što se živi danas. Ne mogu da shvatim one zagovornike koji zagovaraju i smatraju da treba poslušati onaj deo međunarodne javnosti ili onaj deo evropskih zemalja koje su, u želji da učine i izađu u susret nacionalnoj manjini, žele da jednoj suverenoj državi oduzmu 15% teritorije. Ne razumem te ljude, iz prostog razloga što svi moramo duboko biti svesni da na prostorima KiM Srbi žive više od hiljadu godina. Za tih hiljadu godina vodilo se mnogo oslobodilačkih ratova, pale su mnoge žrtve, i ta cela teritorija zalivena je srpskom krvlju, i niko od nas nema prava ni da pomisli, a kamoli javno da kaže, da treba prepustiti tu teritoriju nekom drugom. Zato, u nadi da ćemo shvatiti poruku vladike Nikolaja, želim da završim - daj bože da se Srbi slože, umnože i obože, i s verom u Boga, sa takvom Srbijom imaćemo i očuvanu celovitost naše države, Kosovo će biti srećna i prosperitetna zemlja Srbije. Ono što mislim da treba biti preporuka ljudima koji pregovaraju i koji će razgovarati, da je Kosovo druga žitnica, da nema napretka i boljitka Srbiji gubitkom Kosova. Moguće je da međunarodna zajednica ne shvata šta je to kolevka, ali zna šta je materijalno. Ne smemo izgubiti tu žitnicu i ono rudno bogatstvo, ne smemo nikad zaboraviti da je Srbija skupu cenu platila i srpski narod na Kosovu. Prema tome, nema napretka, nema boljitka srpskom narodu, ako izgubimo ovih 15% teritorije. Zato je to sveta dužnost ovoj vladi i svim onim ljudima koji učestvuju da tu teritoriju sačuvamo. Nadam se da će tako i biti. Nova Srbija zdušno podržava ovu rezoluciju i ovu vladu, u želji i nadi da ćemo brzo dobiti zdravu, jaku, modernu Srbiju u EU. Hvala vam.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik Zvonko Mihajlović, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Milentijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavniče Srpske pravoslavne crkve, dozvolite mi da svoje današnje izlaganje započnem jednom persijskom poučnom pričom koja kaže: sreo neki vitez na drumu jednog vrapca, koji je ležao na leđima, sa nožicama ispruženim nebu. Začuđen vitez ga upita, šta tu radi? A vrabac mu odgovori: "Zar ne znaš da će se danas nebo stropoštati na zemlju"? Vitez se nasmeja i reče: "Zar ti misliš da ćeš moći nebo zadržati svojim nožicama i spasiti zemlju"? "Svak nek čini šta može", odgovori smeli vrabac. Baš kao i u pomenutoj priči, najave o rešavanju konačnog statusa KiM stižu sa svih strana. U celom se svetu o tome govori. Mnogi bi da učine "dobro" Srbiji tako što će joj oteti 15% teritorije, samo se nekako u Srbiji o tome ćuti i ta se tema izbegava. Konačno, doživesmo da i ona dođe na dnevni red. Mnogi u zemlji i inostranstvu na KiM gledaju samo kao na 15% srpske teritorije i ništa više. Oni moraju da znaju da je na tih 15% teritorije nastala srpska država, duhovnost, srpska kultura, i to nekoliko vekova pre nego što će se Kristofer Kolumbo upustiti u neka svoja nova istraživanja i pronaći zemlju, koja danas vodi najgoru spoljnu politiku i čiji ciljevi opravdavaju najgora moguća sredstva. Kad smo kod ciljeva, postavlja se jedno logično pitanje. Zbog čega vlada toliko interesovanje jedne takve supersile za jedan tako mali prostor, koji se i inače nalazi daleko od njenih granica? Odgovor je poznat. Izuzetan značaj teritorije i prostora Kosmeta sagledava se u geopolitičkom, geostrateškom, vojnom, geografskom i ekonomsko-privrednom pogledu, kao centralnog balkanskog prostora ukrštanja značajnih puteva i vekovnog susretanja istoka i zapada, kao i centralnog prostora celokupnog srpskog etničkog korpusa u duhovnom, kulturnom, ali i materijalnom smislu, predstavljajući srpsku tvrđavu na Balkanu, koju je bilo istorijski teško, ali veoma važno osvojiti u istorijskom nastojanju osvajačkih sila. Okupacija KiM predstavlja "odskočnu dasku" Zapada za ekonomsku destabilizaciju celog balkanskog regiona i istočne Evrope, ali isto tako omogućava Zapadu dalje širenje i prodor na Istok. Teritorija KiM, takođe, predstavlja već uhodanu i dobru podlogu za kriminalizaciju celog balkanskog regiona. Naime, posle podrške terorističko-mafijaškoj organizacije tzv. OVK, instaliranje NATO snaga na Kosovu, usledio je proces stvaranja marionetske vlade Kosova, koju čine sve sami teroristi, čiji je krajnji cilj da se stvori mafijaška država, kao što je stvorena i postojeća, susedna albanska država, a sve pod patronatom američke administracije. Tako bi se na KiM stvorila, od bivših terorističkih, a sada kvazipolitičkih faktora, jedna država mafije, koja treba da egzistira i funkcioniše na poslovima prometa narkotika, oružja, prostitucije i drugim teškim kriminalnim delatnostima. Kad spomenuh Albaniju, moram da kažem da je albanska skupština, jedina u celom svetu, koja je već priznala fantomsku, nepostojeću tzv. republiku Kosova. A uz to je dopustila korišćenje svoje teritorije za prihvat i obuku terorista, koji se potom ubacuju na KiM, a takođe albanska armija ih snabdeva oružjem i opremom. Da zlo bude veće, Albanija nije jedina država u susedstvu koja ima teritorijalne pretenzije prema Srbiji. Mnogi se pitaju koji je to interes SAD da u srcu Evrope stvori još jednu muslimansku terorističku državu, dok se sa druge strane bore protiv islamskog fundamentalizma, bez obzira što su Srbija i SAD nekada bili saveznici. Ovaj primer najbolje govori da odnosi između država nisu trajna konstanta i da tu više nema ljubavi i prijateljstva već isključivo interesi. Amerika zna da Evropa ne može sama da kontroliše infiltraciju islama u Evropu, te je stoga američko vojno prisustvo i dalje neophodno radi pružanja "dobrih" usluga Evropi. Mislim da će za mnoge evropske države biti prekasno kad ovu igru shvate. Znate koji je odnos nataliteta - mortaliteta u Francuskoj trenutno - 1:1; jedan Francuz umre, jedan musliman se rodi. Amerika i vodeće zemlje Evropske unije brutalnim kršenjem najvišeg pravnog akta UN, Rezolucije SB 1244, pokušavaju da nametnu neku svoju, šestu po redu rezoluciju, kojom bi se KiM nametnuo koncept nadgledane nezavisnosti na period od tri godine, uz međunarodni nadzor, posle čega bi se odredio konačni politički status. Specijalni izaslanik generalnog sekretara UN Marti Ahtisari je već trasirao put u tom smeru. Ali je zato svoje usluge debelo naplatio. Kako živim na KiM, lično mi je poznato da je dobar deo službenika UNMIK administracije do kraja korumpiran, te da svaku odluku koju donose, donose u korist Albanaca. Stoga sam ubeđen da je Ahtisari od albanske mafije zaista primio 40 miliona evra. A to je onaj isti novac koji šiptarska mafija zarađuje prodajući drogu pretežno na tržištu zapadne Evrope. Znači, truje omladinu zapadnoevropskih zemalja da bi plaćala njihove političare za ostvarenje svojih ciljeva. Nečuveno, zaista. Srbiji se po ko zna koji put ponovo ukazuje istorijska prilika da na KiM brani međunarodni pravni poredak, međunarodni svetski poredak zasnovan na principima multinacionalnosti i multikulturalnosti. Time ona brani i međunarodne organizacije i globalni međunarodni poredak, i na kraju krajeva Srbija brani i ono najsvetije za Evropu, građanski poredak i evropskog građanina. Rusija, kao velika sila koja se budi iz sna, i te kako je svesna da se Srbija nalazi na pravom putu i, shodno svojoj snazi, staje na srpsku stranu, na stranu istine, pravde i prava. Stoga Srbiji ništa drugo ne preostaje nego da se što pre okrene Rusiji i sa Rusima nađe zajednički interes. I na kraju bih želeo samo da vam prenesem odlučnost Srba, koji su uprkos svojim nedaćama, ostali da žive na Kosmetu, da ni po koju cenu neće napuštati svoja vekovna ognjišta i da će ih po cenu života braniti. Ponosan sam što sam deo njih i što živim na Kosovu i Metohiji, i što makar na taj način dajem svoj skroman doprinos odbrani srpskih nacionalnih interesa. I kao na početku moje diskusije, kako reče smeli vrabac, svak nek čini što može. Hvala.
Hvala. Pre nego što dam reč sledećem narodnom poslaniku, pitam da li biste možda pristali da pustimo narodnog poslanika Rizu Halimija da iskoristi svojih 10 minuta, koje ima njegova poslanička grupa? Reč ima Riza Halimi, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Milentijević. Imate 10 minuta.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo, dosta toga sam promenio od namere što sam na početku imao da kažem. Moram prvo da konstatujem da ako je bio cilj homogenizacija političke atmosfere u Srbiji, ona je bila i u prethodnoj sednici 14. februara dostignuta. Ne vidim ništa novo. Tamo gde se vladajuće partije i najveća opoziciona partija slažu, ne vidim gde ima većeg jedinstva, i zbog čega te frustracije da nema jedinstva kod Srba? Mislim da apsolutno to ne stoji, čak je ovde mnogo kritičkog razmišljanja o stvarno ozbiljnim problemima. Nema uopšte dovoljno novog pristupa u rešavanju i te kako osetljivih problema koji nas muče ne sada, već duži period. Večeras, nažalost, vratili smo se u osamdesete godine, tirade iz tog vremena, i u novinskim člancima i u TV emisijama, u malom koncentrisano smo ovo veče ponovo slušali. Mi znamo uopšte ta homogenizacija, ta indoktrinacija, čime je završila, kakvim je katastrofama na našim prostorima završena. Šta sad? Imamo situaciju, sa časnim izuzecima, kao da se ovde zaboravlja zbog čega je potpisan Kumanovski sporazum, zbog čega imamo Rezoluciju 1244. Pa zbog humanitarne katastrofe na Kosovu, kada je egzodus od 800 hiljada Albanaca prema Makedoniji i Albaniji nastao proterivanjem. Vi ste spominjali BBC i druge međunarodne novinske i informativne agencije. To su dokumenti poznati iz tog vremena. Ako ovaj parlament to neće da vidi, onda je ozbiljan problem i apsolutno je veliki problem ako nakon toliko vremena i takvog iskustva, da najviši predstavnici, najviši organ jedne države ne uzima u obzir to iskustvo i ne pokušava na osnovu tog iskustva da ima novi pristup u rešavanju društvenih, socijalnih i političkih problema koji muče državu u dužem periodu. Sada u ovom pogledu postavljam jedno pitanje. Čitavo vreme govorimo da želimo u EU, bez obzira na izuzetke koji bi sa Belorusijom i Kubom. Ali, čitavo vreme govorimo da je cilj, ozbiljan cilj svih balkanskih naroda da se uključe u evropske tokove i evropske procese. Ovamo čeka rezolucija da se Evropska zajednica uključi da reši efikasnije problem građana Kosova, životne probleme građana, a mi sada u neku ruku euforično konstatujemo da smo uspeli da to sprečimo - da sprečimo rešavanje životnih problema i Srba, i Roma, naravno i većinskog albanskog naroda na tom prostoru. Znači, gde je logika da se odbije ono što svi delovi Evrope, i oni koji su upravo ušli i oni koji čekaju na red, čitavo vreme insistiraju na integraciji u evropske tokove, a mi uporno to odbijamo i hvalimo se tim odbijanjem. Gde ima tu logike? Mislim da je ovde maločas rečeno, kaže, 15 posto prostora i žitnicu. Pa ko će da stvori tu žitnicu? Sam li će prostor da bude žitnica ako nema ljudi, ako se mi uopšte ne bavimo problemom ljudi? Gde su ljudi u našoj politici? Šta ćemo sa ljudima koji su tu na terenu? Da li treba sa tim da se bavimo? Kada vidim ovaj izveštaj, prvi put sam ga danas video, zamislite Ahtisari predlaže dvostruku većinu u donošenju najvažnijih zakona za Kosovo, maltene svih najvažnijih zakona, a naš tim je tražio trostruku većinu, jer nema poverenja, ako ima obezbeđenih 20 poslanika, ne na osnovu rezultata, od 120 - 20 poslanika, gde bi 10 bilo Srba, 10 iz drugih manjina. I šta sad? Ne, kad izlaze, Srbi će imati 11 ili 12 plus. Vi znate da je u prvom sazivu bilo 32 poslanika manjina, 22 Srba i 10 drugih. I šta sad? Kaže u materijalu Vlade sledeće: i oko Ustava i oko svih zakona nije dobro da od tih 20 - 11 odlučuje da li će prihvatiti, 10 iz drugih manjina, znači bez Srba ne mogu. A ako budu izašli na izbore još 12, znači bez šest-sedam Srba, a ostalo manjinski predstavnici, ne mogu da prihvate te zakone. Sada kaže, ne dvostruka nego trostruka većina, posebno će morati predsednika Kosova i zakone da da saglasnost - klub manjina, klub Srba i onda klub većinskih poslanika. Zamislite, znači nedovoljna je dvostruka, to nigde u svetu nema, traži se trostruka većina, a to je zapravo samo da se odbije, jer nema ozbiljne logike da se stvarno te nemoguće stvari, gde nigde toga u svetu nema, ali ipak je po meni preovladala logika da se samo glatko odbija to što međunarodna zajednica pruža i apsolutno onda idemo u prolongiranje unedogled. Šta dobijamo prolongiranjem? Gde je kraj? Kako se rešavaju životni problemi, ako se mi hvalimo ruskim vetom, a ne idemo u rešavanje životnih problema građana na Kosovu. Mislim da je tu suština. Mislim da je krajnje vreme da, u saradnji sa međunarodnom zajednicom, jer ako nisu Albanci i Srbi tokom čitavog 20. veka imali mogućnosti da reše međusobne sporove, onda je apsolutno red da međunarodna zajednica bude ta koja će u ovom slučaju jednostavno reći tačka, više tih nesporazuma, više tragedija, više humanitarnih katastrofa ne može u 21. veku biti, nego ćemo ići ljudski i da u Evropi Evropljani odlučuju, neka Putin rešava svoje probleme. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine predsedniče Republike Srbije, predsedniče Vlade Republike Srbije, ministri u Vladi Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj visoki dom na dnevnom redu danas ima razmatranje Izveštaja Državnog pregovaračkog tima za Kosovo i Metohiju o pregovorima vođenim u Beču od 21. februara do 2. marta 2007. godine, sa Predlogom rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o neophodnosti pravednog rešavanja pitanja autonomne pokrajine Kosovo i Metohija zasnovano na međunarodnom pravu. Ova tačka je u svom sadržaju podeljena u dva dokumenta. Prvi dokument je izveštaj državnog pregovaračkog tima o vođenim završnim pregovorima u Beču, a drugi dokument je predlog četvrte rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije. Rezolucija od 14. februara obnovila je mandat Državnom pregovaračkom timu i obavezala ga da na daljim pregovorima u Beču zastupa već usvojenu politiku i osnovni stav odbrane suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije, zaštite prava i interesa srpskog naroda i Srpske pravoslavne crkve u Pokrajini, očuvanje celokupnog srpskog verskog i kulturnog nasleđa na Kosovu i Metohiji, kao i zaštite interesa nealbanskih zajednica. Postupajući u skladu sa mandatom definisanim tom rezolucijom, Državni pregovarački tim je dosledno zastupa sve stavove na pregovorima u Beču i danas podneo iscrpan i objektivan izveštaj kako su pregovori tekli, i izveštaj je bez obzira na ishod prihvatljiv i treba ga usvojiti. Očigledno da pravih, objektivnih i suštinskih pregovora nije ni bilo, jer specijalni izaslanik Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija za pregovore, gospodin Ahtisari, svojim predlogom o konačnom statusu Kosova i Metohije neposredno krši suverenitet i teritorijalni integritet Srbije, otima 15% njene teritorije i stvara još jednu albansku državu na Kosovu i Metohiji. Zato je Skupština Srbije i donela odluku da se odbacuju svi stavovi iz predloga gospodina Ahtisarija kojima se krši suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije. Svi zvaničnici Republike Srbije su takav predlog odbacili jer nedvosmisleno štite interese samo jedne strane, interese Prištine. Tako odbačeni predlog od strane Republike Srbije, gospodin Ahtisari podnosi Savetu bezbednosti na usvajanje. Predlogu se odlučno usprotivila i Ruska federacija jer nije kompromis dveju strana i u budućnosti će odbaciti svaki predlog kojim nisu saglasne obe strane u pregovorima, a u slučaju da dođe do glasanja u Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija Rusija će uložiti pravo veta. U međuvremenu, na predlog SAD i nekih zapadnih zemalja, predloženo je šest novih rezolucija, koje je Srbija odlučno odbacila zbog toga što se oročava vreme trajanja pregovora i nakon toga aktivira Ahtisarijev predlog koji predviđa nezavisnost Kosova i Metohije. Svih šest predloga povučeno je, jer pored Rusije u međuvremenu se pridružila Kina, Južna Afrika i Indonezija, sa ozbiljnim rezervama prema predlogu rezolucija. Prva runda pregovora sa gospodinom Martijem Ahtisarijem je završena i to neuspešno. Sada očekujemo drugu rundu pregovora, sa novim pregovaračem, bez vremenskog ograničenja trajanja pregovora, bez nametanja rešenja, već rešenje iznaći kompromisom obe strane, u skladu sa Rezolucijom 1244. Takvo prihvatljivo rešenje obe strane definisati novom rezolucijom Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija. Do tada, na snazi ostaje Rezolucija 1244, po kojoj je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije. Predlog nove rezolucije je sasvim prihvatljiv, naročito prva tačka koja kaže da su Kosovo i Metohija neodvojivi deo države Srbije, na osnovu važećih i opšteobavezujućih ustavnih i međunarodnih dokumenata. Kao i druga tačka, po kojoj je Republika Srbija spremna da otpočne novu fazu pregovora oko pronalaženja najpovoljnijeg rešenja koje će zadovoljiti obe strane na Kosovu i Metohiji. Mi Srbi koji živimo na Kosovu i Metohiji apelujemo na sve parlamentarne stranke da glasaju za usvajanje rezolucije i da time postignemo preko potrebno jedinstvo u rešavanju statusa Kosova i Metohije, jer većeg prioriteta Srbija za sada nema od očuvanja Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije. Na kraju, nije ovo novi boj na Kosovu. Nema Lazara, nema Obilića, ni Kosovke devojke, ali nažalost još uvek Srbija ima svoje Brankoviće. Zato molim Boga da, posle više od 600 godina, usliši Lazarevu kletvu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, neka se pripremi narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo, ovo o čemu danas, odnosno večeras raspravljamo trebalo je da bude na dnevnom redu ove skupštine mnogo ranije, trebalo je da imamo bolji tekst, da imamo konkretnije naloge parlamenta Vladi i pregovaračkom timu. Podsetiću vas da je poslanička grupa SRS mesec i po dana pre Vlade Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini predlog za izglasavanje rezolucije o Autonomnoj Pokrajini Kosovo i Metohija. Čekali smo da nam Vlada, odnosno pregovarački tim pripreme i ovaj izveštaj, koji zapravo nije ni po čemu značajan, i ako smo samo zbog toga čekali, onda zaista i nije bio neki razlog za čekanje. Čuli ste od poslanika Srpske radikalne stranke, uglavnom, primedbe koje mi imamo na ovaj tekst rezolucije. Takođe, da vam skrenem pažnju na one naše najznačajnije primedbe. Pre svega, mislimo da je rezolucija trebalo da bude konkretnija, trebalo je, kao i svaki akt koji izlazi iz parlamenta, da bude vrlo konkretan i da ne ostavlja mnogo mogućnosti ni za primenu ni za zloupotrebu, nego da se zna da je to tačno onako kako se u Narodnoj skupštini usvoji. Zato je nama neshvatljivo da, recimo, niste u ovom predlogu rezolucije predvideli Halštajnovu doktrinu da. Zašto ste izostavili da jasno i glasno kažete ono što, ubeđena sam, i mislite i planirate da uradite, ako ne mislite onda džabe ovo danas radimo, da prekinete diplomatske odnose sa svakom zemljom koja, eventualno, jednostrano prizna Kosovo i Metohiju. Niste naveli konkretno ni primenu retorzije. Želim da vas podsetim da je trebalo u ovoj rezoluciji da stoji, recimo, ako Bosni i Hercegovini padne na pamet prizna nezavisnost Kosova, da će Republika Srbija istog momenta priznati nezavisnost Republike Srpske. Ili, recimo, ako Hrvatskoj padne na pamet da prizna nezavisnost Kosova i Metohije, da će Srbija istog momenta priznati nezavisnost Republike Srpske Krajine i priznati zvanično Vladu Republike Srpske Krajine u egzilu. Naravno, nisu to jedine primedbe gde vi niste konkretno naveli stav. Recimo, u ovoj rezoluciji je trebalo da se nađe i odredba gde bi stajalo da Srbija nikada neće priznati nikakva dokumenta koja bi bila doneta u eventualno nezavisnom Kosovu, koje recimo dođe do samo otcepljenja, odnosno do samoproglašenja, nezavisnosti, što već imati u najavama. Pre svega kada ovo govorim mislim na pasoše, da na taj način stavimo do znanja da, kada bi se to eventualno desilo, faktički ne bi bilo tranzita kroz Srbiju. Moramo da prestanemo samo da pričamo priče, moramo da budemo konkretni, Šiptari na Kosovu, predstavnici Evropske Unije, i Amerika koji su za otcepljenje Kosova, treba da znaju šta će tačno da uradi država Srbija, šta će da uradi Vlada Republike Srbije, naravno, na osnovu onoga što joj budezadato u ovom parlamentu. Ako Šiptari svaki čas mogu da izlaze sa kojekakvim pretnjama, čak i oružjem i samoproglašenjem i tako dalje, mi se plašimo da budemo samo konkretni i da kažemo što bi svaka normalna država, zarad zaštite svog teritorijalnog integriteta, jasno i glasno rekla. Trebalo je bar da prepišete još jedan deo ove naše rezolucije koju smo vam podneli i da nikada i ni po koju cenu Republika Srbija ili bilo koji njen državni organ neće da prihvati, suprotstavljaće se odvajanju Autonomne pokrajine Kosova i Metohije od Srbije ili njenoj podeli. Rezoluciju 1244 ste nedovoljno jasno pomenuli i nedovoljno jasno opisali u ovom predlogu rezolucije. Moralo je da stoji da ne može uopšte da se raspravlja o statusu Kosova i Metohije. Status Kosova i Metohije je utvrđen Rezolucijom 1244 i mi nemamo na tu temu ni sa kim ništa da razgovaramo. Za nas je to jednostavno čista i završena stvar. To je trebalo da stoji u ovoj rezoluciji. Takođe, niste napisali, niste predvideli da se zabrani pregovaračkom timu da pregovara pod pokroviteljstvom nekih evropskih zemalja koje se jasno zalažu za samostalnog Kosova ili recimo, ne daj bože, pod pokroviteljstvom vašeg prijatelja Havijera Solane. To je moralo takođe da stoji u ovoj rezoluciji. Gospodine Tadiću, vi ste pre neki dan, rekli, pre dva dana otprilike, da niste prihvatili sve ove primedbe o kojima smo mi danas govorili, rekli ste da niste prihvatili primedbe opozicije, jer niste želeli gubitničku politiku i da nije trebalo da se u rezoluciji navodi koje će mere Srbija preduzeti prema državama koje bi eventualno priznale status Kosova. Od koga vi to, gospodine Tadiću, čuvate tu tajnu? Zar građani Srbije, zar ovaj parlament, zar ovi ljudi na Kosovu i Metohiji koji razmišljaju, i gledaju i slušaju na koji način mi to planiramo da rešimo njihove probleme i njihovu sudbinu, zar oni to ne treba da znaju? Ili vi imate ekskluzivno pravo, ne znam da li ste obavestili gospodina Koštunicu i gospodina Samardžića o tome što kažete da treba da ostane nekakva vaša tajna? Vama, gospodine Samardžiću, zameram što u ovom izveštaju niste napisali i niste naveli šta je, pogotovu sada kada ste u ulozi ministra, šta je i da li je država Srbija uradila po pitanju istraživanja Ahtisarijevog primanja mita za ono što je uradio predlog njegove rezolucije koji je predviđao otcepljenje Kosova. Naravno, znate da se radi o 40 miliona evra. Trebalo je, kao država, da se malo pozabavite tim problemom i da od određenih međunarodnih organizacija, agencija i tako dalje saznate šta tu jeste istina, a šta nije istina. Interesantno mi je bilo kada sam pre neki dan slušala vašeg prijatelja Kušnera na vašoj B92 televiziji, a ovo govorim, gospodine Tadiću, vama, zbog onog vašeg napominjanja politike nasilja Slobodana Miloševića, kada se Kušner složio sa voditeljkom emisije da nije veliki problem što će Srbija ostati bez Kosova i Metohije, već je problem što se to nije desilo u Miloševićevo vreme nego gde baš u Tadićevo vreme. Znate, sve su ovo razlozi i sve ovo navodim da bih vam jasno rekla zbog čega ne verujem ni vama, ni Vladi Republike Srbije. Zbog toga smo mislili da je trebalo da ova rezolucija bude mnogo konkretnija, da ne možete vi tu ništa da vrdate na svoju ruku i po svojoj volji. Ne možemo ni vama, gospodine Koštunica, da verujemo, zato što, moram da vas podsetim, vi ste pustili šiptarske teroriste koji su nastavili da ubijaju i da progone Srbe sa Kosova i Metohije. Nikada niste dali ni valjan odgovor, a kamoli odgovarali zbog toga. Takođe, treba jasno da bude napisano u ovoj rezoluciji ili bar mi, srpski radikali, jasno da kažemo zbog javnosti pre svega, vama znam ne vredi da se govori, pogotovu vama iz Demokratske stranke, prosto je neshvatljivo, ljudski neverovatno, da vi, što razumem, toliko polažete, kao i svi građani Srbije, u pomoć Rusije u rešavanju problema Kosova i Metohije, a s druge strane se utrkujete, hvale se vaši ministri, i Šutanovac, i Jeremić, viđaju se sa ne znam kojekakvim generalnim sekretarom NATO-a i tako dalje, već planirate ulazak Srbije u NATO. Naravno, nije vam palo na pamet da morate da pitate, pre svega, građane Srbije i naravno nikada nećete dobiti takvu saglasnost. Ali, diplomatski je nekorektno, u najmanju ruku, da možete tako licemerno da se ponašate. Vi, gospodine Koštunica, nemojte da obmanjujete građane Srbije da je vaša velika zasluga što je Kosovo i Metohija još uvek u sastavu Republike Srbije. Jedini kome treba da budemo zahvalni svi mi i svi građani Srbije kojima je stalo do teritorijalnog integriteta Srbije, zašto to još uvek jeste jedinstvena Srbija, jedinstvena teritorija, jeste Ruska federacija i jeste Vladimir Putin. Bez njega i bez te politike, bilo je danas ovde komentara da li nas Rusija voli ili ne voli, da li Rusija ima interese, nema interese, sve je to nebitno. Bitna je nesporna činjenica da je Kosovo i Metohija sačuvano još uvek u sastavu Republike Srbije zahvaljujući isključivo politici Ruske federacije. Zato bi bilo dobro, gospodin Todorović je rekao da je trebalo da donesemo rezoluciju da se zahvalimo Rusiji i Putinu na ovome što su uradili za Srbiju. Evo,predlažem nešto što možemo vrlo brzo da uradimo. Predlažem da ovaj doskorašnji Bulevar AVNOJ-a nazovemo Bulevarom Putina, u znak zahvalnosti, da se oslobodimo one table sa imenom prvog mafijaškog premijera i da se gospodin Tomislav Nikolić više ne preseljava, da ostane čovek u svom stanu, jer sam sigurna, gospodine Nikoliću, da biste sa zadovoljstvom živeli u ulici koja nosi ime Vladimira Putina. Dakle, bez obzira na sve primedbe koje smo izneli, rekli smo to na početku, a sada ću da ponovim i da naglasim, dame i gospodo, da i ovaj put mi srpski radikali dokazujemo da su nama državni i nacionalni interesi ispred stranačkih interesa, rezolucija ima dosta šupljina, imali smo, kao što ste čuli, dosta primedbi, ali takva kakva da je ne može da naškodi Srbima na Kosovu i Metohiji i mi ćemo, u ime državnih i nacionalnih interesa, glasati i za ovako manjkavu rezoluciju.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, a neka se pripremi narodni poslanik Petar Jojić. Ukupno vreme za SRS, koja još jedino ima poslanike na listi prijavljenih govornika, jeste 22 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle dužeg vremenskog perioda dobili smo Predlog rezolucije o neophodnosti pravednog rešenja pitanja Autonomne Pokrajine Kosovo i Metohije zasnovanom na međunarodnom pravu. Osnovne međunarodne norme koje su temelj međunarodnog prava su teritorijalna celovitost i uvažavanje suvereniteta svake zemlje. Zato bi eventualno proglašavanje nezavisnosti Kosova i Metohije bio fitilj koji bi zapalio mnoge konflikte u raznim delovima sveta. Kada Majkl Polt, odlazeći ambasador SAD-a, kaže da sama Srbija precenjuje globalni značaj Kosova i da ono nije presedan koji bi prouzrokovao takozvani domino efekat u drugim kriznim područjima u svetu, moramo imati informaciju da najveći broj Evropljana zna da SAD danas predstavlja najveću opasnost po svetski mir. Pogledajte rezultate istraživanja koje je sproveo američki institut za ispitivanje javnog mnjenja „Haris interactiv“i te rezultate je prenela internet agencija Vašington Profajl. Rezultati istraživanja su pokazali da u dobronamernost SAD-a ne veruje čak 46% stanovnika Španije, 32% stanovnika Nemačke, 31% stanovnika Francuske, 30% stanovnika Velike Britanije, 21% stanovnika Italije i čak, verovali ili ne, 11% američkih građana. Vredi pomenuti da u Vašingtonu ni 3% Amerikanaca ne veruje da je Rusija pretnja pre svega američkom načinu života i zapadnoj demokratiji. Upravo je ovo još jedan razlog da u ovakvom aktuelnom trenutku pokažemo, pre svega, političko jedinstvo svih relevantnih političkih faktora, da svi moramo bez izuzetaka da poštujemo Ustav Republike Srbije, naročito članove 2, 4, 51, 86, kao i Rezoluciju Saveta bezbednosti UN 1244, kao i rezolucije koje izglasaju narodni poslanici u Republičkoj skupštini, kao i član 16. Zakona o Vladi. SRS će uvek podržavati politiku koja poštuje Ustav i koja brani Republiku Srbiju, bez obzira na okolnosti i u zemlji i u svetu. Želim da izrazim zahvalnost pre svega Ruskoj federaciji, Kini, ali i ostalim prijateljima u svetu, koji brane međunarodno pravo i međunarodni pravni poredak. Ali, želim da povučemo i paralelu između 5. oktobra 2000. godine i današnjeg datuma. Situacija na Kosovu i Metohiji nije ni bolja ni povoljnija, iakoveć sedam godina demokratska Srbija brine o Kosovu i Metohiji. Predstavnici SRS se nadaju da dok predsednik Vlade, gospodin Vojislav Koštunica, kao i predsednik Republike, gospodin Boris Tadić, pregovaraju teritorija Kosova i Metohije neće ostati bez Srba, jer pored uspešnih pregovora, populaciji koja živi na Kosovu i Metohiji treba obezbediti bolje uslove za život, radna mesta, plate, električnu energiju. Ako prate ideologiju SRS i ako je primene u praksi, nade ima za sve koji žive i rade u Srbiji, sa Kosovom i Metohijom kao neodvojenim delom Srbije. Zato Srbija mora da pošalje jasnu i jedinstvenu poruku da Kosovo i Metohija nikada neće biti nezavisno, da ćemo čuvati integritet i suverenitet naše zemlje, jer znamo da istorija prethodi sadašnjosti, ali i budućnosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, najnoviji događaji stavili su opet na dnevni red rešavanje sudbine stare Srbije, te slavne ali tužne majke naše, gde je istorijsko gnezdo srpske države, srpskih kraljeva, careva, gde su slavne nemanjićke prestonice na Kosovu i Metohiji, novopazarski Ras, Priština, Prizren, Peć, gde žive naša braća po krvi, po jeziku, po običajima, po narodnoj svesti, željama i težnjama. Dame i gospodo, od Berlinskog kongresa 1878. godine naovamo nasilno ubijanje, kidnapovanje, silovanje, nasilno preseljavanje, nepriznavanje naše vere, jezika, imena srpskoga naroda, bili su osnovica šiptarskih terorista. Razaranje stare Srbije vršeno je na divljački način, a nastavilo se do današnjeg dana, sa ciljem da se sve narodnosti unište, a ostane samo albanska nacionalnost na Kosovu i Metohiji. Naime, na Berlinskom kongresu imali su stari Srbi svog ovlašćenog predstavnika, njih je zastupao arhimandrit manastira Dečani, Sava Dečanac. On je uvaženoj gospodi punomoćncima, velikim silama, Berlinskom kongresu, organizatorima Evropskog skupa i samom predsedavajućem Bizmarku uručio predstavku u kojoj je najogorčenijim rečima opisao položaj Srba na Kosovu i Metohiji. Ovaj narod trpeo je do danas nečuvene patnje, jer je bio prepušten milosti i nemilosti turskih i albanskih terorista. Srpski narod Kosova i Metohije danas krvlju i suzama, očima moli i preklinjesve državne organe i političke faktore u Republici Srbiji da kako znaju i mogu što pre da ih oslobode šiptarskog terorizma, dok još ovo malo ima našeg srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Dame i gospodo, gospodo iz vlasti, kod velikog broja često neverovatnih izjava, izliva mržnje prema srpskom narodu, ovde navodim samo nekoliko, i to onih koje su potekle od Evropljana, vaših prijatelja demokrata. Na početku svakako ističem izjavu Ustinova, ambasadora UNICEF-a, koji je u Tajmsu Evrope 10. 6. 1993. godine izjavio: "Životinje koriste svoje resurse znatno srećnije nego ovi naopaki Srbi, čija je pripadnost ljudskoj rasi u velikom zakašnjenju.'' Poljski dnevnik "Žiće Varšavi" je februara 1994. godine objavio sledeću izjavu Helmuta Kola, koji je bio direktan, kada je početkom 1998. godine izjavio, i to: "Srbi treba da se podave u sopstvenom smradu". Nadalje, slično kao i Kolov ministar Kinkel, koji je 27. 5. 1992. godine izjavio: "Srbe treba naterati da kleče". Tamara Hanar iz Ženeve izjavila je: "Srbi su narod parija - trule jabuke u buretu Evrope. Oni moraju da budu neutralisani". Danijel Kon-Bendit, "Crveni Deni", vođa studenata u Parizu 1968. godine, a danas istaknuta ličnost nemačkih "Zelenih", u berlinskom dnevniku 20. aprila 1994. godine zapisao je i saopštio ovo: "Prava stvar je ta da bi NATO trebalo da bombarduje Srbe. Bombardovanje bi nesumnjivo imalo užasne posledice, ali ne verujem da bi slepilo srpske populacije i srpske armije izdržalo pred takvom predstavom odlučnosti.'' Dame i gospodo, nadalje, više nego zapanjujući incident se dogodio na sastanku šefova vlada država članica EU u Parizu 1995. godine, kada je najpre govorio grčki premijer Papandreu, koji je govorio o tome da se u Bosni vodi građanski rat sa elementima verskog rata, ali ga je Žak Širak grubo i nediplomatski prekinuo rečima: "Dozvolite mi da vas prekinem, gospodine predsedniče, Srbi su narod bez zakona, bez vere, to je narod razbojnika i terorista". Ovaj incident je prenesen u pariskom dnevniku "Mond" u iskrivljenoj verziji. Navešću za kraj samo još dve vrlo karakteristične izjave. Bernar Kušner, vaš prijatelj, šef civilne misije UN na Kosovu je izjavio, u dokumentarnoj reportaži emitovanoj na državnoj TV Drugog programa Francuske,krajem marta 2000. godine, sledeće: "Prošle nedelje smo imali devetoro ubijenih Srba, ove nedelje osmoro, to je vidan napredak". General Majkl Džekson, britanski komandant KFOR-a je, prema pisanju "Njujork tajmsa", februara 2000. godine, izjavio: "Što manje Srba ostane, Kosovo će lakše biti osigurati". Dame i gospodo, to su prijatelji nove demokratije. Zato skrećem, u ime SRS, pažnju pregovaračkom timu – ne verujte ovim hohštaplerima, ne verujte ovim lažovima i prevarantima i kada vam darove nose. U ime SRS i kao poslanik najveće političke stranke, zaslužne, čiji je predsednik u zatočeništvu Haškog tribunala, prof. dr Vojislav Šešelj, zahvaljujući pisanju i autorima iz Beograda skoro pet godina u zatočeništvu, SRS vam skreće pažnju: niko ne sme preuzeti odgovornost da se igra sa Kosovom i Metohijom. Kosovo i Metohija je i suviše ozbiljna stvar da samo vama bude prepušteno na milosti nemilost. Živela SRS, živela velika Srbija.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Marko Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, još malo vremena je preostalo za našu najveću poslaničku grupu, ali ste čuli iz izlaganja gospodina Tomislava Nikolića i mojih uvaženih kolega da je prvi i osnovni državni i nacionalni interes, i ono što stavljamo u svakom trenutku iznad stranačkog i ličnog interesa, Kosovo i Metohija, kao neotuđivi deo naše zemlje. Od petooktobarskog puča do današnjeg dana imamo sedmu rezoluciju na dnevnom redu i imali smo jednu deklaraciju povodom tzv. Hakerupovog ustavnog okvira. Mnogo toga se promenilo i sam gospodin Samardžić zna, koji se dugo godina bavi kosovsko-metohijskim pitanjem, da smo sve do sada to mogli da posmatramo u tom, kako je on sam jednom prilikom naveo, trouglu mi,Srbi-tzv. međunarodna zajednica-šiptarski separatisti. Ali, sada se, na svu sreću po nas, pojavio četvrti, veoma važan faktor i odlučujući u budućnosti o pitanju naše južne pokrajine, a to je Ruska Federacija. Pošto se Rusija, pod vođstvom predsednika Vladimira Putina, uspravila na noge i pošto je Vladimir Putin jasno i nedvosmisleno, preuzevši vlast i ojačavši Rusku Federaciju posle Jeljcinove vladavine, rekao da niko ne može na takav način da se poigrava međunarodnim pravom i Poveljom UN, mi možemo apsolutno da budemo sigurni, naročito posle dolaska predsednika Ruske Državne Dume ovde u Dom Narodne skupštine pre nekoliko dana i svih izjava ruskih zvaničnika, da će ta supersila jasno i nedvosmisleno da brani interes naše države. To je jedini put i pravac kojim Srbija mora da ide i gde vi morate da se okrenete. Gospodin Boris Tadić je u avgustu 2006. godine, čineći se kao neko ko je dobronameran i kao neko ko hoće da se predstavi drugačije od bivšeg Miloševićevog režima, ponudio Albancima na Kosovu i Metohiji pomoć u lečenju dečijeg meningitisa i epidemije koja se tada širila. Ne samo da nije bilo odgovora, već odmah posle toga svi šiptarski listovi u Tirani, i „Sot“ i „Metropol“ i ostali su krenuli sa najgorim mogućim osudama svojih političkih navodnih vođa, inače ubica i koljača poput Haradinaja i Čekua, na ikakvu mogućnost da oni sede u istoj prostoriji i da pregovaraju sa predstavnicima našeg naroda. Rekli su da oni žele realbanizaciju severnog dela Kosovske Mitrovice i svih mesta gde žive Srbi na Kosovu i Metohiji osam godina pod okupacijom NATO pakta. Rekli su da je režim u Beogradu isti fašistički, baš kao i u vreme Miloševića. Onda je besmisleno, gospodine Tadiću, da im se dodvoravate i da u svom govoru pominjete taj deo naše istorije, kada ste vi bili negde drugde, verovatno sigurni, nasmejani i sa blaženim osmehom, a kada se naš narod 78 dana borio protiv agresije NATO pakta i kada je naš kolega, general Delić, bio na najtežim položajima, predvodeći srpsku vojsku. Prema tome, put i pravac je jasan, ali je nedorečena rezolucija koja se nalazi pred nama. Kada smo 14. februara, u danu kada je verifikovan mandat svakog novog poslanika posle održanih izbora i pobede SRS na tim izborima, imali onu prethodnu rezoluciju, još se nije znalo i nije se naziralo ko će u vašoj kombinatorici da zauzme premijersko mesto. Ali sada, kada se to već zna, kada ste se obavezali u ovoj rezoluciji, za koju ćemo mi da glasamo, ali koja je nedorečena, koja je morala da bude dosta eksplicitnija, koja je morala da zauzme stav o pitanju eventualnog samoproglašavanja Kosova i Metohije kao nekakve samostalne države, vi morate, gospodine Koštunica, kao premijer srpske Vlade, u tom novom pregovaračkom timu da ispunite ono što ste obećali Srbima kada se usklikivali na vašim mitinzima „Živela Srbija“. Bez obzira na to što pored sebe imate gospodina Samardžića i bez obzira kakav će biti sastav tog pregovaračkog tima, vi morate da vratite državu Srbiju na Kosovu i Metohiju. Nikakav problem nije ako koristite Rezoluciju 1244, a znate da imate, bez ikakvog kaluklisanja, kako to zlurado hoće da predstavi „B92“ i drugi mediji koji su upereni na to da ruše i remete proces postizanja nacionalnog jedinstva, dakle imate mogućnost da, kroz zahtev da se primeni Rezolucija 1244, tražite prisustvo države Srbije u našoj južnoj pokrajini. To niko od vas nikada nije izgovorio na mestu gde ste ne pregovarali, nego pokušali da pregovarate, na način na koji to treba odlučno da kažete. Ono što vam je rekao i poručio, kao bivši diplomata u našoj zemlji, a vaš politički mentor koji vam je pomogao da dođete na vlast u Srbiji, Vilijam Montgomeri, jeste jedna cela istina koju on i svi Amerikanci, američke diplomate i zvaničnici znaju – u Beču se nikada nisu vodili nikakvi pregovori. Baš kao što je prošle godine, još u septembru, pisao bečki „Standard“ i kao što je Montgomeri više puta rekao – to je jedna farsa i to je ono o čemu nikada, za razliku od vas, gospodine Koštunica, i Borisa Tadića, Vladimir Putin nije imao nikakve iluzije. Pošto je raskrstio sa mafijom, pošto je povratio Rusiju kao supersilu, ne samo na prostor Balkana i tako ravnopravan strateški odnos želi sa nama, on je jasno rekao da nema nikakvih iluzija u pogledu odnosa Rusije i Amerike, predstavnika iz Grupe G8 i uloge Rusije u Kontakt grupi. Nikakvih iluzija ni u pogledu istorijskih prijatelja i neprijatelja, ni strateških partnera, jer je jasno i nedvosmisleno poručila ta nama prijateljska zemlja, i to je jedini pravac kojim treba da idemo, njoj da se okrenemo i ostalim prijateljima u svetu, da su KiM neotuđivi deo Republike Srbije. Mene veoma raduje što će gospodin Tadić, sa drugačijom pričom i svojom željom da Srbija uđe u NATO pakt, i dodatnim stavljanjem prsta u oko i Putinu i Ruskoj federaciji doživeti debakl na predstojećim predsedničkim izborima, ali je to veoma opasno po našu državu i narod na KiM. Zato vam je poslednji trenutak da se uzmete uz pamet, da se okrenete jedinim prijateljima koje Srbija ima u svetu, da bismo sačuvali KiM u sastavu Srbije. Hvala vam na pažnji.
Hvala Nataša. Reč ima narodni poslanik Marko Milenković, a neka se pripremi narodni poslanik Nikola Savić. Poslanička grupa SRS ima još dva i po minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, reči uklesane na mramornom stubu na Polju Kosovu, ''Da ne promineš i ne previdiš'', svetle kao i kosti mučenika koji su izginuli ovenčani slavom, svedoče o vremenu koje je prošlo i vremenu koje neminovno dolazi. Smemo li da prominemo i previdimo godine uklesane krvlju, koje opominju i upućuju na postojanje, tradiciju i kulturu Srba. Oduvek traje borba za Srbiju, Kosovo, Pomoravlje, Toplicu, sever i jug naše otadžbine. Smemo li mi da prominemo i previdimo danas da se namerno vrši zamena teza i koriste pojmovi - budući status i konačno rešenje. Smemo li prenebregnuti činjenicu da vaši prijatelji iz EU i SAD besprizorno pokušavaju da nam otmu 15% naše teritorije. Krše međunarodno pravo, Povelju UN i Rezoluciju SB UN 1244. Srbija, kao suverena država i punopravni član UN, ima definisan status Kosova, a to je suštinska autonomija, sa značajnom samoupravom unutar Srbije. Rezolucija 1244, kao i sve međunarodnopravne norme i principi, taj status priznaju, i stoga postoji i status Kosova i konačno rešenje, i oko toga je situacija više nego jasna. Naš narod to dobro zna, bez obzira što mu podmećete često fraze - Kosovo je prodato, Kosovo je izgubljeno, ne možemo ga odbraniti. Možemo. Mi srpski radikali znamo da ćemo ga odbraniti ukoliko radikalnije iznesemo svetu svoje stavove oko KiM, gde nema pogađanja, na šta nas i Ustav obavezuje. Jer moraju sve države znati da će Republika Srbija teritoriju KiM uvek tretirati kao deo Srbije, bez obzira na eventualne akte međunarodnih činilaca i da nikada i ni po koju cenu nećemo prihvatiti odvajanje KiM od Srbije ili njenu podelu. Posebno da se konačno dosledno primeni Rezolucija 1244, po kojoj će se određen broj srpskog vojnog i policijskog osoblja vratiti na Kosovo, jer ti standardi su, otkako ste došli na vlast 2000. godine, morali do sada biti ispunjeni. Naravno, da se hitno obaveste sve ostale članice UN ... (Predsednik: Vreme.) ...(izvinjavam se, završiću brzo) da će eventualnim priznanjem nezavisne države KiM ugroziti odnose sa Republikom Srbijom. Dalje, insistirati na činjenici da na Kosmetu postoji problem, a to je problem albanske nacionalne manjine u državi Srbiji. Sve ovo su stavovi iz Rezolucije SRS, stavovi kojih nema u ovoj vašoj blagoj rezoluciji koja je danas pred nama. Ne može predsednik Republike, Boris Tadić, u Prokuplju na predizbornom mitingu januara ove godine izjaviti - Kosovo je danas bliže nezavisnosti nego bilo kada. I odmah iza toga, cilj DS je ulaz Srbije u evroatlantske integracije. Da li vi, kao ponoćna vlada, sa ćutologom na čelu, mislite da Srbiju i Kosovo od vaših prijatelja brani Rusija, Kina, Indonezija i Južnoafrička Republika, da vi i dalje dajete samo odobrene izjave od vaših nalogodavaca sa zapada i putujete po svetu zbog potencijalnog opravdanja pred narodom. (Predsednik: Gospodine Milenkoviću ...) Izvinjavam se, završiću vrlo brzo. Politika koju vodite sedam godina, uključujući i problem KiM, govori da u Srbiji interese imaju mnoge strane zemlje, ali ne i građani Srbije. Ako ih i imaju, o tome ova vlast mudro ćuti. Simptomatičan je današnji, nazoviizveštaj Državnog pregovaračkog tima za KiM o pregovorima iz Beča od 21. februara do 2. marta. Pogledajte samo tu vremensku distancu do današnjeg dana, šta ste čekali, da li su ti pregovori bili uspešni, pa u krajnjem slučaju nije bilo potrebe za izveštajem ili je situacija krajnje alarmantna sa signalima da, kao Narodna skupština i država, hitno preduzmemo nove korake. SRS je zbog opstanka KiM povukla iz procedure, na određeno vreme, predlog za izglasavanje nepoverenja ponoćnoj Vladi, a najveći živi srpski junak, prof. dr Vojislav Šešelj, iz Haga više čini za odbranu KiM i srpstva nego vi iz Vlade u Beogradu. To vam je, gospodo, državotvorno ponašanje stranke u opoziciji i državničko ponašanje lidera opozicione stranke zatočenog u Hagu, na pravdi Boga, od onih istih vaših prijatelja, koji bi da nam uzmu teritoriju. Smemo li mi da prominemo i previdimo da Rusija na čelu sa Vladimirom Putinom ima principijelan, čvrst stav ... (Predsednik: Gospodine Milenkoviću, pokušao sam da vas navedem na to da završite, zbog toga što vam je vreme isteklo.) Hvala najlepše, završiću u dve rečenice. Usvajanjem današnje rezolucije, ali i daljim aktivnostima državnih organa, moramo da pokažemo svetu da Kosovo nije srpska provincija; ono je sveta zemlja, ono je deo genetskog zapisa jednog naroda, ono je deo genetskog zapisa svakog Srbina, ma gde se on nalazio i, kao što nam je sva prošlost vezana za Kosovo, tako nam je i budućnost bez Kosova sasvim predvidiva. To nam je zavet i sudbina, sve dok budemo imali svest o sebi i odgovornost za državu i narod, ali i za generacije koje dolaze. Hvala najlepše.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres, dajem reč predstavniku predlagača. Gospodine Varga, nemate više vremena. Tako je, izvinite, imate, izvolite. Poslanička grupa Liga socijaldemokrata Vojvodine - Savez vojvođanskih Mađara. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Republike, poštovani gospodine predsedniče Vlade, gospodine predsedniče, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, Savez vojvođanskih Mađara neće podržati Predlog rezolucije. Mi ćemo biti uzdržani. Gospodin Pastor je naveo razloge i detaljno je obrazložio iz kog razloga ćemo biti uzdržani. Ovom prilikom bih se želeo osvrnuti samo na tačke 1. i 6. Predloga rezolucije. Smatramo da formulacije u smislu odgovarajućeg delovanja, blagovremenog i energičnog odgovora, jesu formulacije koje su za nas potpuno neprihvatljive. Za nas je manje-više jasno da ova formulacija sadrži pretnju prekidom diplomatskih odnosa. Predsednik Vlade je pre nekoliko dana izjavio da je Srbija ostvarila značajnu pobedu povlačenjem Nacrta nove rezolucije o Kosovu sa tačke dnevnog reda Saveta bezbednosti. Ministar Samardžić je isto izjavio da je to bila velika pobeda srpske diplomatije. Ministar Jeremić je izjavio da je to bio rezultat napornog rada srpske diplomatije. Stoga je za nas pretnja prekidom diplomatskih odnosa potpuno besmislena u jednoj situaciji u kojoj je Srbija ostvarila tako značajne pobede na planu diplomatije. Meni vladajuća većina u ovom trenutku liči na jednu sportsku ekipu koja preti povlačenjem sa onog terena na kojem pobeđuje i to u trenucima kada pobeđuje. Mislim da i vladajuća većina mora da prizna da je ovo dosta nelogično u ovom trenutku. Rekli smo 14. februara, a i danas smo to ponovili, da ne želimo povlačenje nikakve paralele sa situacijom u Vojvodini i na Kosovu. Ali smo i tada i danas istovremeno rekli da ukoliko se tokom rešavanja konačnog statusa Kosova iznađu ili uspostave neki novi mehanizmi zaštite manjinskih prava za zajednice na Kosovu, onda ćemo to isto tražiti i za sve ostale zajednice na svim ostalim područjima Republike Srbije. Tokom Bečkih pregovara je Državni pregovarački tim podneo mnogo amandmana na predlog gospodina Ahtisarija. Postavlja se logično pitanje, da li to znači da je Vlada Srbije spremna da ista ili slična prava ponudi i ostalim manjinskim zajednicama ili ostalim nacionalnim zajednicama na ostalim područjima Republike Srbije. Sada bih želeo da navedem nekoliko konkretnih primera iz tog dokumenta. Što se tiče uvodnog dela, jedan deo se odnosi na zvanične jezike na teritoriji AP Kosovo i Metohija. Tu je delegacija Srbije predložila amandman, potpuno logično, da se i srpski jezik utvrdi kao jezik u zvaničnoj upotrebi na Kosovu. Ovom prilikom bih postavio pitanje - da li to znači da je Vlada Srbije spremna da smanji zakonski cenzus za uvođenje manjinskih jezika u službenu upotrebu na teritoriji Republike Srbije sa sadašnjih 10% na 5%. S druge strane, postavlja se pitanje da li Vlada Srbije sprema novi zakon o službenoj upotrebi jezika koji bi omogućio vođenje drugostepenih postupaka na jezicima nacionalnih manjina. Postavlja se i logičko pitanje, da li će se u budžetu za sledeću godinu predvideti sredstva za finansiranje višejezičnosti itd. U istom uvodnom delu, u članu 2. je predviđeno načelo nediskriminacije. To je predvideo gospodin Ahtisari u svom predlogu. U tom delu stoji da Srbija prihvata odnosno da podržava nediskriminaciju u dobijanju finansijskih sredstava iz javnih izvora. Postavlja se logično pitanje, da li će se ovo načelo primeniti i na ostalim delovima Republike Srbije. Tu pre svega mislim na jednu obavezu ove države, a to je - formiranje fonda za nacionalne manjine, koji pet godina nije formiran od donošenja Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina. Što se tiče oblasti lokalne samouprave, amandmanom našeg pregovaračkom tima je predviđeno formiranje srpskog entiteta. Postavlja se pitanje, da li je Vlada Srbije spremna da prilikom usvajanja novog zakona o lokalnoj samoupravi ovo pravo, u nekoj formi, predvidi i za ostale nacionalne zajednice na ostalim područjima Republike Srbije. Što se tiče tačke osam Predloga tiče, ona predviđa kao prioritetni zadatak institucija na Kosovu povraćaj imovine. Sa ovim se naša delegacija složila. Isto se postavlja logično pitanje, da li Vlada Srbije smatra svojim prioritetnim zadatkom da se i na ostalim područjima Republike Srbije ovo pitanje postavi kao prioritetno. Što se tiče Ustavne komisije, čije je formiranje predviđeno isto ovim dokumentom, prema amandmanu pregovaračkog tima predviđeno je obavezno učešće srpskih i ostalih manjinskih zajednica u ovoj komisiji, čak i veto predstavnika srpske zajednice prilikom donošenja ustava. Želim da podsetim da su prilikom donošenja važećeg Ustava Republike Srbije praktično nacionalne manjine bile isključene iz postupka donošenja ovog ustava. Zar ne mislite da je ovo politika dvostrukih aršina. Dalje, što se tiče aneksa jedan tog predloga, koji se odnosi na zakonodavnu vlast na teritoriji Kosova i Metohije, predlog sadrži mogućnost uvođenja zagarantovanih mesta za pripadnike srpske zajednice, kao i za predstavnike drugih manjinskih zajednica na Kosovu. Istovremeno, želim da podsetim da dve stranke vladajuće koalicije, DSS i G17 plus smatraju da ovo pravo u Vojvodini ne treba da uživaju nacionalne manjine. Čak je direktor Službe za ljudska i manjinska prava izjavio da bi bilo rasističko ponašanje formiranje biračkih spiskova na osnovu kojih bi se birali ti poslanici sa lista nacionalnih manjina. Mislim da bi bilo mnogo logičnije da Vlada Republike Srbije predloži izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika i da se i u slučaju Narodne skupštine Republike Srbije uvedu ista ta garantovana mesta. Onda bi se omogućilo da autentični predstavnici nacionalnih manjina sede samo u klupama Narodne skupštine Republike Srbije. Vidi se iz perioda funkcionisanja Narodne skupštine da predstavnici nacionalnih zajednica koji su izabrani na listama većinskih stranaka praktično ne mogu da izađu za govornicu i ne smeju da iskažu stavove svojih nacionalnih zajednica. Što se tiče Ustavnog suda, i to je jedan primer iz tog predloga, naša državna delegacija je podnela amandman kojim je predloženo da dvoje sudija od šest sudija Ustavnog suda na Kosovu bude izabrano uz saglasnost srpske zajednice i nacionalnih manjina. Postavlja se pitanje da li će se neki sličan princip primenjivati i prilikom izbora sudija Ustavnog suda Republike Srbije. Što se tiče aneksa tri, decentralizacije, amandmanom Državnog pregovaračkog tima su predviđene proširene nadležnosti za opštine sa srpskom većinom u mnogim oblastima. Mi bismo bili veoma zadovoljni ako bi se u oblasti obrazovanja ili kulture samo deo tih nadležnosti preneo na nacionalne savete nacionalnih manjina, kao što se inače predviđa amandmanom Državnog pregovaračkog tima. Na kraju, što se tiče pravosudnog sistema. [[Aplauz.]] Hvala vam. Mogu li da nastavim?
Imate još 20 sekundi, izvolite.
Što se tiče pravosudnog sistema, veoma je interesantan predlog, odnosno amandman prema kojem bi skupštine opštine birale nosioce pravosudnih funkcija na teritoriji Autonomne Pokrajine. To je bio amandman našeg pregovaračkog tima. Mi naravno to ne tražimo, jer to nije u skladu sa principima nezavisnosti sudske vlasti. Ali, svakako tražimo da se poštuju bar proporcije u stanovništvu, tj. da se nosioci pravosudnih funkcija biraju na osnovu brojčane pripadnosti pojedinih nacionalnih manjina na pojedinim područjima. Na kraju, samo još jedan predlog što se tiče bezbednosnog sektora. Ovim planom je bilo predviđeno da se i lokalni komandiri policije biraju od strane skupština opština. Mislim da bi omogućavanje davanja mišljenja, ne pravo izbora, ali davanja mišljenja od strane skupština opština prilikom izbora lokalnih načelnika policije bilo moguće ne samo na teritorijama gde žive nacionalne manjine... (Predsednik: Vreme.) ...nego i u svim ostalim opštinama u Republici. Hvala.
Hvala, gospodine Varga. Dajem reč ministru za Kosovo i Metohiju, dr Slobodanu Samardžiću. Izvolite.
Poštovani poslanici, nisam siguran da bi sada mogla da se otvori jedna velika diskusija posle ovoliko vremena vašeg izlaganja i mog pažljivog slušanja svih predloga i primedbi koje ste dali na rezoluciju, pa i na Izveštaj, ali mi ipak dopustite da kažem nekoliko rečenica o svemu ovome. Najpre, što se tiče opšte stvari, neka svima bude jasno, naime, onima kojima to nije jasno, da je pre nekoliko godina Kosovo u nekom političkom smislu bilo klinički mrtav slučaj za Srbiju. U poslednjih nekoliko godina Srbija je konsolidovala svoju državnu politiku oko Kosova i Metohije. Ona je, dakle, napravila korak po korak jednu politiku koja se može jasno raspoznati. Mogu da je kritikuju, mogu da joj daju razne zamerke, ali niko ne može da kaže da se ne zna i da se ne vidi kakva je i koja je politika Srbije u vezi sa Kosovom i Metohijom. To mogu da vam garantujem. Stvari se iz nedelje u nedelju, iz meseca u mesec pomeraju. Pomeraju se nabolje, ako to posmatramo sa jednog kriterijuma, a taj kriterijum je da se Kosovo i Metohija sačuvaju u okviru Srbije. Sa tog kriterijuma stvari se sasvim izvesno pomeraju nabolje. Ne kažem da smo mi danas izašli iz mračne zone, iz zone u kojoj može da se dogodi jednostrano proglašenje, pa jednostrano priznanje i velika nevolja u koju bi država upala, ali u odnosu na pre nekoliko godina, kada zaista nismo imali velike akcije, ni u međunarodnoj zajednici, ni u samoj našoj državi oko Kosova i Metohije, možemo da konstatujemo činjenicu, dakle ne vrednosno ili opisno, da je stanje daleko, daleko drugačije. Po mom mišljenju daleko, daleko bolje. To je dokaz da mi nismo bili nikada za status kvo na Kosovu i Metohiji, već smo pokušali da pomognemo da se taj težak problem rešava na delikatan i specifičan način. To je ono što karakteriše državnu politiku Srbije u kontinuitetu dve vlade, dakle i prošle i ove sada. Prošla vlada je deo svog mandata radila u kohabitaciji sa predsednikom Republike i ta stvar je išla polako, ali se ipak napravila zajednička politika koju je svet počeo polako da respektuje. Pregovori su tome doprineli. Odmah da vam kažem, mi nismo imali neku široku marginu po kojoj bismo se mogli kretati oko Kosova i Metohije. Nije dakle bilo pitanje našeg dostojanstva i časti da li ćemo prihvatiti takve pregovore. Bila je ovde primedba da pregovori nisu ni postojali, tj. da su oni bili farsa. Znate šta, bilo je to nama manje-više jasno, ali mi smo morali da prihvatimo tu politiku, da bismo tu farsičnu formu pregovora iskoristili za naše stavove i za sadržaj naših priloga za rešavanje pitanja Kosova i Metohije. Trajali su 14 meseci. Mi smo dakle iskoristili priliku da do detalja pokažemo kako vidimo budućnost Kosova i Metohija, kako vidimo status Kosova i Metohije. Ta stvar je, ako mogu slobodno da kažem, uspela kod međunarodne zajednice. Ljudi su videli jasno, bilo ih je dosta koji su pratili te pregovore, dakle direktno, koji su učestvovali u njima kao posednici, i stručnjaka i političara, iz SAD, iz Evropske unije, pa iz Rusije. Bilo je dosta štampe, bilo je dosta priče oko toga, bilo je dosta razgovora van sale u kojoj se pregovaralo. Bilo je dosta pregovora u formi šatl-diplomatije. Dakle, dovoljno elemenata i dovoljno materijala da se za godinu i nešto moglo reći – Srbija jasno za šta hoće. Dakle, ne mi da to kažemo, jer mi smo to znali još pre još tri ili četiri godine, ali oni koji su namerno opstruirali svaki naš pozitivni korak i koji su smislili slogan – Srbija zna šta neće, a ne da zna šta hoće, evo već više meseci, upravo zahvaljujući tim pregovorima, tim farsičnim pregovorima, sa čime se slažem, ne mogu to da kažu. U krajnjoj liniji jasno im je šta Srbija zastupa u vezi sa Kosovom i Metohijom. To je dakle jedan proces koji se pomera korak po korak, u jednom pravcu koji je saglasan našim ciljevima. Ciljevi su da se rešenje postigne na kompromisan način, da rešenje poštuje međunarodno pravo i da rešenje zbog ta dva razloga postane obostrano prihvatljivo, trajno i održivo. Ne mogu sada da garantujem da smo mi to do sada učinili, ali mi se sasvim izvesno krećemo u tom pravcu. Razume se kada je reč o međunarodnoj zajednici, to je jedan kompleksan, složen sistem koji nije uvek isti, koji je drugačiji bio pre 10 – 15 godina, drugačiji je bio pre četiri godine, drugačiji pre dve ili jednu godinu. Što se Rusije tiče i njenog stava prema ovom problemu, to je sasvim jasno da je Rusija tu odlučujuće pomogla do sada. Mogu vam reći da je ruski stav definitivno bio takav da podrži stoprocentno stav Srbije tek negde, po mom dubokom uverenju, od januara 2006. godine, kada je Putin u Londonu rekao da Kosovo ne može biti jedinstven slučaj, da ne može biti famozni unikatan slučaj i da Kosovo se mora rešavati kao i sva druga slična pitanja secesije, želje manjine koja u brojčanoj formi u većini živi na jednoj teritoriji da se odvoji od države itd. Kada je rekao da je to uobičajeni problem koji se mora rešavati sredstvima i načinima kako se to inače rešava u svetu i pomoću mehanizama međunarodnog prava i manjinskih prava itd. Eto, tog momenta je Rusija definitivno stala iza Srbije, a mislim, ili sasvim sam siguran, da je vrlo pomno svakodnevno pratila šta se u Srbiji događa. Tek kada je videla da tu postoji neka politika koja je za respekt, koja je čvrsta, koja je jedinstvena, koja daje rešenje i za drugu stranu, a ne samo za sebe, koja daje rešenje za regionalni problem i za problem Evrope, tog momenta Rusija je stoprocentno stala iza Srbije. Prema tome, to je dakle reč objašnjenja oko toga. Izvinjavam se što neću moći da odgovorim na sve pojedinačne primedbe zato što to možda nije ni cilj, ali ako dopustite grupisao sam prigovore samo u nekoliko tačaka po jednom kriterijumu. Po kriterijumu da li je više poslanika davalo istovetne prigovore. Tako da mi je to bilo važno, jer ako je više poslanika dalo istovetne prigovore, to znači da su prigovori ipak ozbiljniji, mada ne sporim i da je pojedinačni prigovor mogao biti ozbiljan, ali nemamo vremena za kompletnu diskusiju. Nekoliko poslanika je postavilo pitanje čemu uopšte ovakva diskusija, ovakva rasprava, čemu rezolucija? Odgovoriću sasvim jednostavno i lako. Naime, predstavnički dom jedne države mora oko jednog važnog državnog pitanja da povremeno se okuplja, da diskutuje i da donosi odgovarajuća dokumenta, pa i odluke. Mi se povremeno okupljamo oko Kosova i Metohije, ali postoje dva nova momenta u odnosu na Rezoluciju od 14. februara, da vas podsetim, koja se nalaze u ovoj rezoluciji, koja jesu povod za to da se pravi nova rezolucija. Jedan je da mi krećemo u novu fazu pregovora posle dosta problema i drugi je da je potreba da država odgovori na otvorene pretnje jednostranog priznanja posle eventualne jednostrane secesije. To su dva apsolutno nova momenta u odnosu na 14. februar i mi u rezoluciji imamo nekoliko tačaka o tome. Znači, imamo dovoljan razlog da stavimo rezoluciju kao predlog na skupštinsku raspravu i na skupštinsko glasanje. Dosta je bilo primedbi oko toga na koji način su predviđene te mere države i reakcije države na pojedine akte jednostranog priznanja i povrede suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije. Interesantne su bile primedbe koje su se kretale od jednog ekstrema ka drugom. Jedan ekstrem predstavlja stav da država uopšte ne treba da reaguje, ili pak da rezolucija ima loš rečnik, lošu verbalistiku u tom pogledu. Drugi stav je da država treba žestoko da reaguje i da to stavi u ovu rezoluciju. Naš predlog u rezoluciji je negde na sredini, ali ne radi sredine same nego radi načina na koji država treba da reaguje na ove pretnje i predviđanja nekih loših scenarija. Mi mislimo da parlament treba da donese opštu odluku o tome. To je dakle ta formulacija da treba delovati na odgovarajući način, da treba delovati blagovremeno, energično itd, a da Vlada tu odluku eventualno treba da sprovede ukoliko bude povoda da se takva odluka sprovodi. To je sasvim jasno u nekom parlamentarnom sistemu vlasti, gde imate zakonodavstvo i izvršnu vlast. Ova vlada ima potpunu odgovornost izvršne vlasti po Ustavu i na njoj je da, ukoliko dođe do tih nepredviđenih, neželjenih situacija, odlučuje o tome kako će sprovesti ovu generalnu odluku parlamenta. Zbog toga je ta formulacija kažem opšta, ali mislim dovoljno jasna za svakog onoga ko hoće da potegne taj preki potez, da deluje efektom odvraćanja, ako mogu tako da kažem, i to jeste zaista i do sada postiglo takav efekat. Jedna oblast primedbi se tiče navodnog ili pravog, što je još gore, nepoznavanja onoga šta mi zastupamo pod sintagmom suštinska autonomija. Tu je pokazano dosta i nepoznavanja i nerazumevanja, što mene lično čudi, ali možda imam problem sa time. Dozvolite da završim, gospodine Nikoliću, zato što odgovaram na primedbe poslanika. Mislim da na to imam pravo i imamo obavezu da to uradim, a nastojim da budem što kraći. Ne bih polemisao, samo bih molio da me ne ometate uizlaganju, mislim da je to elementarno. Kada je reč o suštinskoj autonomiji, zanimljivo je da mnogi poslanici nisu pročitali onaj broj dokumenata koji smo mi produkovali o toj stvari. Danas, posle izveštaja, imate još jedan dokument, izveštaj je, dakle, usvojen ili će biti usvojen posle glasanja, izvinjavam se. Imaćete još jedan dokument gde o toj stvari piše dovoljno. Ovde je pokazano jedno krajnje nepoznavanje tog predloga. Poređeno je sa Ustavom iz 1974. godine. Napravljeno je jedno poređenje sa autonomijama koje postoje u drugim državama u Evropi. Od toga nema ništa. Taj program je potpuno drugačiji i molim sve one koji to nisu čitali da ga pažljivo pročitaju. U krajnjoj liniji, suštinska autonomija treba da izađe u susret jednoj potrebni albanske zajednice da živi na Kosovu i Metohiji uživajući maksimalne nadležnosti, a da opet srpska zajednica i srpska država dođu do svog prava na Kosovu i Metohiji. Teško je očekivati da se albanska zajednica, kako je to jedan poslanik rekao, integriše u srpsko društvo. Ona se nikada nije integrisala, to je tačno, ali se ona nikada nije integrisala ni u makedonsko, ni u grčko društvo, tu zajednicu je teško integrisati. Ako čitate pažljivo koncept suštinske autonomije, videćete način kako ona, ako hoće da se integriše može, ako neće ne mora, ali imaće svoj normalan život u okviru Srbije i Kosova i Metohije u režimu suštinske autonomije. Najzad, jedno poslednje objašnjenje oko problema entiteta. U amandmanima i tokom naše diskusije u Beču mi smo promovisali taj koncept i ukratko ga ovako označili: srpski entitet na Kosovu i Metohiji predstavlja sva prava koja Srbi na Kosovu i Metohiji uživaju, dakle i decentralizaciju, to je jedan poseban oblik prava koje im se daje, i zaštita srpskih spomenika kulture, i prava koja uživaju van opština u kojima predstavljaju većinu. Čitav taj set prava predstavlja pojam srpskog entiteta na Kosovu i Metohiji. To piše u amandmanima, ne piše u izveštaju, to je tačno, ali izveštaj nije mogao sve da obuhvati, to piše u amandmanima, sa jasnom definicijom šta to jeste i jasnim objašnjenjem šta to zapravo predstavlja. Prema tome, to nikakav novitet nije, tako da je to još jedan pokušaj da se objasni što je naišlo na nerazumevanje. Sada ću da zaključim ovu moju diskusiju, sa stavom da ova rezolucija zapravo predstavlja jedan važan korak u državnoj politici na Kosovu i Metohiji zato što treba da stane iza napore svih državnih organa da učine nešto u toj Pokrajini, da dođe do kompromisnog rešenja i da daju podršku budućem državnom pregovaračkom timu, kome je i do sada bilo mnogo lakše da radi ukoliko ima takve rezolucije i takvo skupštinsko jedinstvo iza sebe. Zahvaljujem na pažnji.
Po Poslovniku, narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Mislim da je ovde povređeno dostojanstvo Narodne skupštine i da je trebalo da reaguje predsednik Narodne skupštine. Zaista mi je neprihvatljivo da čoveka toliko izmeni ministarska funkcija da on počne da vređa poslanike i da priča da mi nešto ne razumemo, i da on to sad treba da nam objasni šta je suštinska autonomija, a neće da nam objasni šta će Vlada da radi u slučajevima koje je predvideo Rezolucijom. Gospodine ministre, mi smo ovde zbog Srbije ceo dan vas ovde trpeli, nismo zaslužili ovaku vašu tiradu na kraju. Mislim da treba da reaguju poslanici DS. Direktno ste optužili vlade pre Vojislava Koštunice da nisu imale stav o Kosovu i Metohiji i da je tek dolaskom Vojislava Koštunice Srbija predstavila svetu program koji spasava Kosovo i Metohiju. Ne kažete da sve to zavisi od Rusije, džabe vaše priče i vaši pregovori, da je Rusija prihvatila bilo koju od ovih rezolucija džabe bi bilo to što ste vi na vlasti. Tako da vas molim, da ste nas poštovali vi biste nam bar ovaj izveštaj,sad to moram da kažem, koji ste nam podneli datumirali, jer vi ste, gospodine Samardžiću pozvali Skupštinu danas da raspravlja o vašem izveštaju, a kog datuma je taj izveštaj pisan? Ima li ijednog izveštaja u kojem se vi obraćate bilo kome da ne napište datum? Od kog datuma vam je ovaj izveštaj? Nemojte da nam držite tirade, posebno ne kasno noću u jedan sat, sami ste krivi što je sednica počela u četiri. Obraćajte se malo narodnim poslanicima sa dostojanstvom i mi se vama obraćamo. Čak sam vas i pohvalio, ali ovo je iz vas sad progovorio neki zao čovek. Šta vam je bilo teško da sedite ceo dan? Ko zna kada ćete opet da dođete u Narodnu skupštinu? Ovo je čast za vas. Kad biste videli Narodnu skupštinu?
Po Poslovniku, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine Duliću, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, ministri Vlade, u pravu je poslanik Nikolić, vi ste odgovorni za naše pozivanje na Poslovnik. Mislim da posle osmočasovne rasprave, 30 minuta posle ponoći, poslanici zaslužuju više respekta u nuđenju odgovora na pitanje koja su tokom rasprave na vrlo ozbiljan način pokrenuta. Mi te odgovore nismo dobili i, gospodine Samaradžiću, naravno da kao ministar i predstavnik predlagača imate pravo da nas uskratite za te odgovore, ali to je još jedan od argumenata na kojemmi suprotstavljanje u ovoj rezoluciji. Mislim da ste uvredili naše dostojanstvo zbog toga što ste nas uskratili za definiciju odgovarajućeg delovanja državnih organa u skladu sa međunarodnim pravom, da ste nas uskratili za veoma važno obrazloženje obaveze Vlade i svih državnih organa da blagovremeno i energično odgovore svakom nagoveštaju jednostranog priznanja Kosova, odnosno kršenja pravila na kojima vi insistirate u svojoj politici. Posebno smo nezadovoljni tumačenjem u kojem smo se prepoznali, u kome ste nas definisali kao neozbiljne i neodgovorne zbog toga što smo propustili priliku da razumemo sve ono što se podvodi pod pojmom suštinske autonomije. Obavestiću vas da smo od vašeg ministarstva tražili dokumene na osnovu kojih bi mogli da protumačimo taj pojam, a da smo kao odgovor dobili upustvo da obrazloženje potražimo na Internetu. U razgovoru sa vama vi ste nas uputili na štampu. Što se tiče veoma važnog pitanja o entitetima, odgovora na to nema u izveštaju, uputili ste nas na amandmane, a znate i sami da smo napisali više stotina amandmana. Nemam ništa protiv toga, mi smo pohvalili vaš rad na tom pitanju, ali ne očekujte od parlamenta da na takav način diskutuje o ovoj rezoluciji. Nismo zadovoljni vašim obrazloženjima, a zabrinuti smo zbog toga što smo sigurni da su obrazloženja izostavljena ne zato što vi ne želite da ih date, nego zato što ih nemate.
Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o jedinoj tački dnevnog reda ove sednice, na osnovu člana 85. stav 3. Poslovnika, određujem danas, 25. jul 2007. godine, u 00,24 časova, kao dan za glasanje. Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Izveštaj Državnog pregovaračkog tima za Kosovo i Metohiju o pregovorima vođenim u Beču od 21. februara do 2. marta 2007. godine. Ko je za? Protiv? Uzdržan? Konstatujem da je Narodna skupština, sa 201 glasom za, 20 protiv i tri uzdržana, donela odluku o prihvatanju Izveštaja Državnog pregovaračkog tima za Kosovo i Metohiju o pregovorima vođenim u Beču od 21. februara do 2. marta 2007. godine. Pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu rezolucije, potrebno je da se izjasnimo o amandmanu koji je podnet na Predlog rezolucije. Narodni poslanici Nenad Čanak, Aleksandar Marton, Radovan Radovanović i Aleksandra Jerkov podneli su amandman kojim predlažu da se tekst rezolucije briše. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Ko je za? Ko je protiv? Po Poslovniku, Izvolite. Narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Samo moram da primetim, kod prvog glasanja zvanično je rečeno da je bilo 20 protiv. Mi smo gledali, 20 nije moglo biti protiv, bilo ih je mnogo manje.
Kada se završi ovo glasanje, razmotrićemo prethodno. Ko se uzdržava od glasanja? Konstatujem da je Narodna skupština odbila ovaj amandman, sa tri glasa za, protiv 205 i tri uzdržana glasa. Dakle, s obzirom da je izražena sumnja u regularnost prethodnog glasanja, molio bih da se glasanje ponovi. Stavljam na glasanje Izveštaj Državnog pregovaračkog tima za Kosovo i Metohiju o pregovorima vođenim u Beču od 21. februara do 2. marta 2007. godine. Ko je za? Ko je protiv? Ko se uzdržava od glasanja? Konstatujem da je Narodna skupština sa 217 glasova za, 12 protiv i tri uzdržana, prihvatila Izveštaj Državnog pregovaračkog tima za Kosovo i Metohiju o pregovorima vođenim u Beču od 21. februara do 2. marta 2007. godine. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, prelazimo na odlučivanje o Predlogu rezolucije. Stavljam na glasanje Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o neophodnosti pravednog rešavanja pitanja Autonomne Pokrajine Kosovo i Metohija zasnovanog na međunarodnom pravu. Ko je za? Ko je protiv? Da li se neko uzdržava od glasanja? Konstatujem da je Narodna skupština sa 217 glasova za, 12 protiv i tri uzdržana, usvojila Izveštaj Državnog pregovaračkog tima za Kosovo i Metohiju o pregovorima vođenih u Beču od 21. februara do 2. marta 2007. godine. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je Narodna skupština obavila razmatranje jedine tačke dnevnog reda ove sednice i odlučivanje po njoj, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem sednicu Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Prijatno.