Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nadica Momirov, Vladimir Milankov, Željko Ivanji, Ksenija Milivojević, Aleksandar Lazarević, Miloš Aligrudić, Dragan Šormaz, Dušan Proroković, Milica Gavrilović, Željko Tomić, Leila Ruždić-Trifunović, Esad Džudžević, Nikola Milošević i Vladimir Milentijević. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O SLOBODNOM PRISTUPU INFORMACIJAMA OD JAVNOG ZNAČAJA (nastavak u pojedinostima) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Dame i gospodo poslanici, Demokratska stranka uložila je amandman na član 4. da bi se suzilo diskreciono pravo lica koje ima informaciju za koju postoji javni interes da se zna i u tom smislu izvršilo preciziranje odredbe, jer se kaže da je opravdan interes javnosti da zna, osim ukoliko organ vlasti dokaže suprotno. Da bi se to diskreciono pravo, koje je prilično široko, suzilo i bilo u saglasnosti sa pozitivnim propisima, predlažemo da stoji izmena – da je posredi slučaj za koji je ovim zakonom isključeno ili ograničeno pravo na pristup informacijama. Na ovaj način se faktički decidirano i potpuno striktno, po zakonu ispravno govori o tome da imalac informacije za koju postoji opravdan interes javnosti da zna može informaciju uskratiti tražiocu samo u slučaju ukoliko je to isključivo propisano odredbama ovog zakona. Mislim da je jako važno da se ovaj amandman prihvati. Na to su ukazivali svi članovi Odbora za kulturu i informisanje i predlažem poslanicima da dobro razmisle, jer mislim da se na ovaj način uređuje da pravilo izuzetka bude samo u tom slučaju ukoliko ga zakonodavac kao takvog predvidi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja tražeći da se ovaj član promeni tako da glasi: "Prava iz ovog zakona pripadaju svim domaćim pravnim i fizičkim licima pod jednakim uslovima, bez obzira na prebivalište, boravište, odnosno sedište ili lično svojstvo kao što je rasa, veroispovest, nacionalna i etnička pripadnost, pol i slično". Naime, po ovom zakonu već je načelo koje je proklamovano u članu 6. kasnije prekršeno u članu 17. tako što su od obaveze plaćanja nadoknade oslobođeni novinari kada kopiju dokumenta zahtevaju radi obavljanja svog poziva. Zatim, udruženja za zaštitu ljudskih prava kada kopiju dokumenata zahtevaju radi ostvarivanja ciljeva udruženja i sva lica kada se tražena informacija odnosi na ugrožavanje, odnosno zaštitu zdravlja stanovništva i životne sredine, osim u slučajevima iz člana 10. stav 1. Nedopustivo je prvo proklamovati prava za sve pod jednakim uslovima, a onda nekima ta prava uskraćivati. Cilj ovog amandmana je da se ograniči u skladu sa Ustavom i zakonom, jer nam i Ustav dopušta takvu mogućnost, da se stranim fizičkim i pravnim licima na poseban način uredi ostvarivanje određenih prava pred državnim organima Republike Srbije. Ovo bi bilo dobro iz više razloga. Najpre što bismo na taj način sprečili raznorazne svetske i belosvetske organizacije, udruženja, strane vlade, strane agenture da bez ikakvih ograničenja dobijaju i traže podatke od naših državnih organa. Sprečili bismo mogućnost da naši organi budu zatrpani stotinama i hiljadama zahteva. Uostalom, i za ove domaće strane agenture, odnosno razne nevladine organizacije, koje su do sada zarađivale povelike svote novca tako što su podatke iz državnih organa, preko Ibarske magistrale, preko motela i na razne druge načine, izvozile u inostranstvo i to je bila izuzetno profitabilna aktivnost, sprečićemo da ti ljudi i njihove porodice ostanu bez sredstava za život. Jer, primetan je trend da je sa dolaskom DOS-ovske vlasti na čelo u Srbiji drastično smanjena pomoć raznoraznim nevladinim organizacijama koje su ranije plaćane iz inostranstva, a sada su građani Republike Srbije prinuđeni da plaćaju razne Sonje Biserko, gospođe Vučo i slično, a građani Srbije to u velikom broju ne žele. Na ovaj način rešili bismo taj problem i umesto da oni poput krvopija isisavaju život iz našeg budžeta vratili bismo ih nazad na strane budžete.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati,Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Poslanička grupa Demokratske strane smatra da je preformulacija neophodna radi preciznosti rešenja i njegove lakše primene u praksi. Uz to, na kraju člana dodat je još jedan uslov koji bliže objašnjava šta se sve podrazumeva pod zloupotrebom prava na pristup informacijama, pa je tako naznačeno da se o zloupotrebi radi kada su zbog prekomernog zahteva nekog tražioca osujećeni drugi potencijalni tražioci da pravovremeno dobiju traženu informaciju. Smatramo da treba predvideti ovakve mogućnosti i da je jako važno da zakon bude precizan. Zbog toga ne vidimo razlog da amandmani koji su u skladu sa preciziranjem određenih zakonskih predloga, a faktički ne menjaju njegovu suštinu, ne budu prihvaćeni i u tom smislu predlažem da poslanici republičkog parlamenta prihvate stav Odbora za kulturu i informisanje koji je ovaj amandman prihvatio.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 13. Predloga zakona. Potpuno je neprihvatljivo ovakvo obrazloženje, gospodine ministre, za neprihvatanje amandmana na član 13, mislim na obrazloženje Vlade Republike Srbije, zato što upravo moj glavni argument i nas srpskih radikala jeste da preciznije definišemo ovaj član, a vi kažete u svom obrazloženju da se amandman ne prihvata zbog toga što je predlagač to bolje definisao. Vidite, SRS i ja kao podnosilac amandmana smatramo da nije tako i objasniću vam to na nekoliko primera. U članu 13. zakona rekli ste da: "Organ vlasti neće tražiocu omogućiti ostvarivanje prava na pristup informacijama od javnog značaja ako tražilac zloupotrebljava prava na pristup informacijama od javnog značaja, naročito ako je traženje nerazumno, često, kada se ponavlja zahtev za istim ili već dobijenim informacijama ili kada se traži preveliki broj informacija". Ko je taj ko će da procenjuje, a u pitanju su državni organi i pojedinci, službenici koji moraju da daju te informacije, šta je to nerazumno, šta je često i koliki je broj informacija potreban? Ako neki tražilac dođe kod državnog organa, koji sada po ovakvom vašem članu ima diskreciona ovlašćenja da se bahato ponaša u pravom smislu reči, i zatraži pet informacija, recimo, vi onda procenjujete koji je to gornji limit; za vas, odnosno za nekog državnog službenika broj od pet ili deset može da bude preveliki broj, a možda je to samo početak u postupku gde tražilac ima nameru da nastavi, dakle, da potraži neku informaciju. Vi sada imate regionalne agencije za privatizaciju u mnogim gradovima u Srbiji. Slučaj je takav i u Kragujevcu. To je regionalna agencija za Šumadijski okrug. Dođe neko od ojađenih radnika iz preduzeća "Venčac" iz Aranđelovca, dođe neko od radnika iz PKB-a iz Kragujevca, dođe neko od radnika "Knjaza Miloša" i traži od nadležnog organa, od predstavnika Agencije za privatizaciju, informaciju kako je izvršena privatizacija - time se najviše i najčešće u poslednje vreme bavi skupštinski Odbor za privatizaciju, zatrpan je gomilom tog materijala – a onaj tamo mu kaže, znate, ne mogu da vam dam preveliki broj informacija, odnosno jednog dana mu odloži, daće mu sledećeg dana i tako dalje, a od pet koje on zatraži dobije dve ili ne dobije nijednu informaciju. Uz to, zaista, stvara se pravna nesigurnost, jer vi dajete ovim i ovakvim članom mogućnost da ti državni službenici zloupotrebljavaju taj svoj položaj, odnosno da kažu - za mene je to veliki broj informacija i zašto ti dolaziš tako često. On mora da dolazi često ako je opljačkan, odnosno ako je fabrika nakaradno privatizovana. Na primer, ja sada dođem i zatražim informaciju o tome kako je Cementara u Popovcu privatizovana i meni nadležni državni organ kaže – ne mogu da ti dam te informacije, to je preveliki broj informacija. A ako u kontinuitetu treba da se dođe do nekog saznanja, onda je bolje da se prihvati ovo rešenje koje sam ja dala, da ne može da se da odjednom toliki broj informacija, a postepeno da dođemo do prave istine, odnosno do onoga što je tražiocu važno. Dakle, bilo bi dobro da se umesto ovih potpuno neprihvatljivih reči, često i nerazumno, predloži bolje rešenje. Tako sam stavila u svom amandmanu da to ne bude ponavljanje zahteva za istim brojem informacija i da se definiše šta je to i koliki broj informacija, odnosno da se prihvati da u zadnjoj rečenici, kao što sam predložila, bude da ne može tražilac da zahteva odjednom toliki broj informacija. Koliki će taj broj na kraju da bude, to se ne zna, jer sve zavisi od slučaja do slučaja. Prosto je neverovatno da se unapred na ovakav način oduzima pravo nekome, a navodno mu po zakonu dajete to pravo da dođe do informacija, sa tim što ga ograničavate i ne dajete mu mogućnost da na kraju dođe do potpune istine. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, kada smo juče u načelu govorili o zakonu o pristupu informacijama od javnog značaja, mi srpski radikali smo rekli da smo svesni da ovakav zakon u Srbiji treba da se donese, ali smo takođe rekli da smo ulagali određeni broj amandmana sa namerom da se zakon uredi, da bude primenljiv, upotrebljiv i da bude usklađen sa uslovima koji postoje u Srbiji. Naša namera je zaista bila iskrena i rekli smo, ako bi se neki od amandmana usvojio, a zaista suštinski doprinosi poboljšanju ovog zakona, da bismo bili spremni da glasamo za ovaj zakon. Odbor za kulturu i informisanje, kao nadležni odbor, prihvatio je ovaj amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, međutim, Vlada Srbije ga nije prihvatila, a ovde je i neko obrazloženje Vlade, ali mislim da je suština u tome da Vlada Srbije nije prihvatila ovaj amandman da bi sinoć u svim medijima moglo da se kaže kako su jedino srpski radikali protiv omogućavanja pristupa informacijama od javnog značaja. Naravno, to nije istina. Istina je da je ovaj zakon loš i da je naša namera da ga uredimo podnetim amandmanima. Amandman na član 15. je zaista potpuno smislen, potpuno u skladu sa ostalim zakonima i prosto je neverovatno obrazloženje Vlade prilikom odbijanja tog amandmana. Amandmanom se, naime, traži da "tražilac organu vlasti podnosi pismeni zahtev za ostvarivanje prava na pristup informacijama od javnog značaja, na jeziku koji je u skladu sa Zakonom o službenoj upotrebi jezika i pisma". U stavu 6. se kaže: "Ako tražilac ne otkloni nedostatke u roku od 15 dana od dana prijema uputstva o dopuni, a nedostaci su takvi da se po zahtevu ne može postupati, organ vlasti doneće zaključak o odbacivanju zahteva kao neurednog i dostaviti ga tražiocu." Ne vidim ko bi u ovoj sali rekao da ovaj amandman nije zaista pravi i da zaista ne čini da se zakon kvalitativno popravi. Vlada, prilikom odbijanja ovog amandmana, kaže – amandman na član 15. stav 1. ne prihvata se iz razloga što je upotreba jezika već regulisana Zakonom o službenoj upotrebi jezika i pisma i Zakonom o opštem upravnom postupku, te odredbe tih zakona nije potrebno ponavljati. Znači, očigledno je da i Vlada misli da je ovo što sam ja u ime SRS predložila potpuno u redu, potpuno prihvatljivo, ali ne može da se prihvati zato što predlog dolazi od srpskih radikala. U drugom delu obrazloženja Vlada kaže – isto tako ne prihvata se ni izmena stava 6. ovog člana, gde se striktno određuje rok od 15 dana u kome tražilac može da otkloni nedostatke svog zahteva. Rešenje dato u predlogu zakona je mnogo fleksibilnije i ide u prilog tražiocu. Takođe mislim da je ovo obrazloženje Vlade neprihvatljivo i potpuno sam ubeđena da je ovaj predlog koji smo mi dali u ovom amandmanu nešto što mora da se prihvati, odnosno da postane sastavni deo zakona. Bez obzira što je upotreba jezika i pisma regulisana zakonom, mi to i tražimo da se naglasi, jer svi dobro znamo šta se sve dešava u pojedinim delovima Republike Srbije, i ne da nije potrebno, nego je neophodno da u svakom zakonu naglasimo, tamo gde se govori o tome, potrebu za upotrebom jezika i pisma u skladu sa važećim zakonom u Srbiji. Na kraju krajeva, mi moramo da znamo na kom jeziku komuniciramo. Ovih dana imamo, vezano za ove poslednje lokalne izbore, niz događaja koji nam govore da se izgleda ne razumemo i da ne znamo ko kojim jezikom priča. U Opštini Zemun, iako je juče protekao poslednji dan do kada je bivši predsednik Skupštine mogao da zakaže Skupštinu, ne pada mu na pamet da to uradi, očigledno čovek ne zna kojim to jezikom govore građani Zemuna koji su tražili promene u Zemunu. Takođe, recimo, u Opštini Babušnica, gde je predsednik Opštine jutros promenio sve brave da novoizabrani predsednik Skupštine i njegov zamenik, koji su iz druge političke opcije, ne bi mogli da uđu u prostorije da obavljaju funkcije za koje su birani. Znači, veoma je bitno na koji način komuniciramo, kojim jezikom komuniciramo, kako dolazimo do javnih informacija. Predlažem vam, poštovane kolege, da ovaj amandman usvojite, jer na taj način kvalitativno popravljamo zakon, gospodine ministre.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni se na trenutak učinilo da će i resorni ministar da se javi, ali izgleda da njega ništa ne može da natera da se bar malo umeša u svoj posao. Očigledno je juče bilo da on nije nimalo upoznat sa ovim zakonom, a da ga ozbiljno nije ni pročitao, ni on, niti bilo ko od njegovih službenika u Ministarstvu, prilikom davanja odgovora na amandmane, biće jasno iz obrazloženja na amandman na član 15. koji je podnela gospođa Vjerica Radeta. Naime, ovim amandmanom traženo je da se ograniči mogućnost podnošenja zahteva samo na jezik koji je u državnom organu u upotrebi u skladu sa Zakonom o upotrebi jezika i pisma. Ukoliko ostane ovakva formulacija u članu 15, onda ćemo imati posledicu u članu 18. stav 4. da se formalno zahtev može podneti na bilo kom jeziku na kom postoje dokumenta u nekom državnom organu. Znači, nije bitno da li je to kineski, svahili, arapski; državni organ će biti dužan da o svom trošku nađe sudskog tumača koji će prevesti taj dokument, a to onda, iako je veoma skupo, neće moći da naplati, jer je u članu 17. striktno određeno za koje se stvari može tražiti nadoknada. Zatim, koliko je iskrivljeno, antipravno, čak i antisistemsko shvatanje koje nam nude iz Ministarstva vidi se u drugom delu obrazloženja koji počinje sa "isto tako", a nastavlja se "ne prihvata se ni izmena stava 6. ovog člana kojim se striktno određuje rok od 15 dana u kome tražilac može da otkloni nedostatke svog zahteva. Rešenje dato u predlogu je mnogo fleksibilnije i ide u prilog tražioca." U stavu 6. člana 15. kaže se da se daje rok od 15 dana u kom mora da se otkloni nedostatak. Ukoliko se to već ovako nakaradno tumači, pa se kaže da državni organ može odrediti i kraći i duži rok, onda je ovaj rok od 15 dana potpuno nepotreban. Zašto bi onda stajao rok od 15 dana, ako već postoji ovlašćenje državnog organa da kaže – to može biti u roku od 24 časa ili to može biti u roku od dva dana. Onda to rešenje jeste fleksibilnije, jeste da stvara pravnu nesigurnost, ali nije tačno da ide u korist tražioca. Ono bi išlo, eventualno, u korist tražioca, ukoliko bi bio određen duži rok od 15 dana, ali na ovaj način daje se mogućnost državnom organu da na osnovu svoje slobodne procene i ocene daje mnogo kraći rok za uređenje zahteva i da na taj način zloupotrebi svoje pravo i onemogući tražioca da uredi svoj zahtev. Ono što je bila suština drugog dela ovog amandmana, a što očigledno gospoda iz Ministarstva nisu shvatila, jeste da se obezbedi da državni organ koji odbije, odnosno odbaci neki zahtev za dobijanje određene informacije zbog toga što se po tom zahtevu ne može postupiti ima obavezu da tražiocu dostavi zaključak o odbacivanju tog predloga. To je bila suština i to je bio cilj, da ne bi mogao državni organ da jednostavno odbaci nečiji zahtev zato što se po njemu ne može postupiti, a da ni na koji način ne obavesti tražioca da je njegov zahtev odbačen. U tom slučaju tražilac neće ni znati da mu je zahtev odbačen i neće moći ni da se žali, da eventualno koristi svoja druga prava, već će se žaliti, na primer, povereniku zato što mu nije odgovoreno u roku, da bi tek onda dobio informaciju da je njegov zahtev odbačen zato što se po njemu nije moglo postupiti.
Gospodin Baralić, narodni poslanik, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nije uobičajeno da u pravnom saobraćaju u jednoj zemlji funkcionišu jezici koji nisu primereni zakonu. Ukoliko želimo da omogućimo svakom ko želi da dobije informaciju bilo kog ranga ili bilo kakvog značaja, to jesmo u stanju svi da podržimo, ali mi ovde imamo obavezu i da, predstavljajući građane čijom voljom smo ovde, zaštitimo i nacionalno dostojanstvo i da štitimo nekoliko zakona koji se uvek dotiču bilo kojih akata o kojima mi ovde razgovaramo. Nije moguće ni u jednoj ozbiljnoj državi obezbediti komunikaciju sa državnim organima na bilo kom jeziku, već se propisuje na kojim se jezicima, ako je dvojezična administracija, ili već kako je regulisano, to može načiniti. Odbor za kulturu i informisanje je podržao amandman Vjerice Radete na član 15. predloženog zakona i, uvažavajući argumentaciju koju su ovde izneli gospođa Radeta i gospodin Šarović, poslanička grupa SPS podržaće amandman na član 15.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom se pokušava da se ispravi nešto što praktično ne može da se ispravi. To moram da kažem i da usmerim vašu pažnju na član 2. i član 4. Predloga zakona. Ako sada pogledate u jednom nizu član 2, član 4. i član 15, videćete da je došlo do opšte zbrke pojmova. Verovatno se pretpostavlja da se informacija od javnog značaja kao termin ne vezuje samo za lokaciju, mesto i status onoga koji ima informaciju, pa se onda "javnog" tumači kao državnog, paradržavnog, bliskog državi, ono što vi definišete kao organ vlasti u jednom od sledećih članova. U članu 4. vi govorite o opravdanom interesu da javnost zna, da dobije tu informaciju, pa ste i to podelili u dve grupe. Za neke gde zakon stvara prezumpciju, ako jepitanju život, zdravlje, bezbednost, odnosno ne bezbednost nego zaštita okoline, a za drugu grupu ste rekli da ukoliko organ ne dokaže da ima interesa da se ne objavi, onda se smatra da je i to informacija za koju postoji opravdani interes da se objavi. Naravno, kao posledica te zbrke dolazi član 15. u kome se amandmanom dodiruje samo onaj deo koji se tiče jezika komunikacije, ali vi imate u jednom od sledećih stavova da onaj ko podnese zahtev ne mora čak ni da navede razlog zbog koga mu je potrebna ta informacija. A kao tražioci informacija mogu da se pojave pravna, fizička lica, a po vašem konceptu i stranci. Mislim da ste u toj demokratizaciji prevazišli sve moguće okvire. Ustav ne daje to pravo da se na ovakav način tretira onaj ko traži informaciju i Ustav ne omogućava da on u startu ima takva prava. Ne garantuje Ustav. Budite svesni da mi imamo kapilarnu mrežu špijunskih struktura na teritoriji Srbije, a to su oni koji pišu optužnice, verovatno će da dohvate i srpsku gardu i nekoga još, jer pripremaju ovi iz nevladinih organizacija. Oni će ovo ovako da protumače – kuc, kuc na vrata, dobar dan, ja sam taj i taj, meni je potrebna ta informacija. Uzmite u obzir i nedostatak koji ste instalisali u članu 2. stav 2. pri definisanju šta sve može biti informacija. Onda, praktično, kompletan rad je otvoren kao konzerva. Otprilike, to je isto kao kada je Svilanović došao za ministra inostranih poslova, pa je ukinuo šifre za komunikaciju između ambasada i Ministarstva inostranih poslova. Ne, Maja Nikolić je rekla da to ide faksom; kaže - šta će nam šifre, kada četiri Amerikanca u susednoj kancelariji kontrolišu sve. Verovatno je isto i sada. Ako vam je ovo radio Vodinelić, Rakić - Vodinelić, Vodinelić, povlačite ovo, ne valja ništa. Sve što su oni napisali nije zaživelo, ni Zakon o radiodifuziji. O ovome smo pričali kada se donosio Zakon o javnom informisanju. I on je unakažen. Ovo neće da zaživi, zapamtite. Ili povlačite ili prihvatajte ove amandmane da ovo koliko-toliko na nešto liči.
Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević.
Amandman je podnet na član 15. Ovim članom počinje jedno poglavlje koje se zove Postupak pred organom vlasti, pa zatim ima sledeće poglavlje koje se zove Postupak pred poverenikom. Ima oko 15 članova kojima se uređuje pravo građana na pristup informacijama. Juče je sa ove govornice više nas apelovalo na to da kad se usvoji zakon treba ohrabriti i edukovati građane da koriste ovo novo pravo. Jutros sam registrovao jedan potpuno suprotan primer, pa imam potrebu da ga ovde javno iznesem. Dakle, u 10,00 časova jedna radio-emisija, na slušanom radiju, voditelj dobitnik više nagrada u oblasti radijskog stvaralaštva, uključuje se slušalac i pita: kako sada ja da ostvarim to svoje pravo? Ona kaže – znate, taj zakon ustanovljava poverenika, vi pišete povereniku, pa vam on za 15 ili 40 dana odgovori, a ako niste zadovoljni, nemate pravo žalbe. Ovaj kaže – kakav je to zakon? Zaista osećam potrebu da u ime predlagača zakona i svih nas koji sedimo ovde, ali i u ime građana, apelujem na medije da objasne i da pravilno tumače prava građana iz ovog zakona, naravno i iz svih drugih zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Amandman SRS-a odnosi se na instituciju poverenika. Srpska radikalna stranka je to u načelnoj raspravi principijelno istakla kao osnovnu primedbu. Naime, naša želja je bila da umesto poverenika to ipak bude neki organ koji već funkcioniše u okviru Vlade. To je Tomislav Nikolić juče i rekao, da smo nekom nesmotrenošću naveli u ovom amandmanu da to bude ministarstvo, ali juče smo detaljno objasnili da bi bilo dobro da to radi Administrativni odbor u okviru Vlade Srbije. Naime, jasno je u obrazloženju predlagača, ako se prihvati ovaj amandman, da će se suština zakona promeniti. Više se rasprava usmerava tu kada je u pitanju dostupnost informacija, pa je u toku jučerašnjeg dana u načelnoj raspravi bilo polemike oko toga kakva je prava uloga ovog poverioca. Ipak bih na neki način objasnio šta u suštini znači za informaciju postavljenje jedne institucije koja će biti posrednik između onoga ko poseduje informaciju i onog istražitelja kome treba informacija. To je jasno, istražitelji su uvek ili u većini slučajeva novinari, ili građani koje interesuje određena informacija. Tu se postiže efekat selektivnosti informacije. Zašto selektivnosti? Zato što sama priroda postavljenja jedne prepreke ili posrednika između onoga ko poseduje informaciju i onoga kome treba informacija podrazumeva mogućnost selektivnog davanja informacija. Ono što je gore od uskraćene informacije, ako nekome nije jasno, to je davanje selektivne informacije, to su one frizirane, fabrikovane informacije. Pošto i dalje izražavamo veliku rezervu kada je u pitanju nestranačka pripadnost budućeg poverenika, ne izražavamo rezervu kada je u pitanju njegova stručnost, njegov ekspertski deo, ali ipak moramo da vas upozorimo da povedete računa da se, dok je vreme, preko amandmana popravi ovaj zakon, da se precizira. Dragi moj kolega, u pravu su novinari - zakonom je predviđeno da postoji krajnji rok kad treba da dobiju informaciju. Onaj koji će vršiti ovo kao poverenik može, poštujući zakon i u okvirima zakona, da nekom daje ranije, a nekom kasnije informaciju. Nemojte odmah da osuđujete, jer cilj i suština ovog predloga nije samo evropska integracija, nego da se malo dodvorite medijima, ali očito na pogrešan način. Ipak morate da poslušate, jer sami ste govorili u obrazloženju ovog zakona - novinari su oči i uši naroda u Srbiji.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Gospodin Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas govorimo o zakonu o dostupnosti informacija, a nema TV prenosa iz Skupštine Srbije. Niko nas nije obavestio zašto nema TV prenosa. Neke ribice su na Trećem kanalu, u akvarijumu. Možda čekaju ministra finansija, ne znam šta je u pitanju, ali prenosa sednice Narodne skupštine nema, pa me interesuje ko je te informacije zabranio i zašto se ne dozvoljava građanima Srbije da budu upoznati sa onim što se zbiva u ovom visokim domu. To smo mogli da pretpostavimo, jer vidim da je nešto malo ljudi iz vrha vlasti koji žele da prisustvuju ovoj sednici. Ne interesuje ih naročito. Nema onih koji su malo vlast, malo nisu, kada im šta odgovara u dovoljnoj meri. Izgleda da su svi znali sem nas, pa bi bilo dobro, gospodine predsedniče, da nas obavestite koji je razlog za neprenošenje sednice Narodne skupštine Republike Srbije. Ukazao bih na još jednu stvar. Voleo bih da nam neko na to direktno odgovori i bilo bi dobro da se gospodin Kojadinović konsultuje sa ostalim kolegama i da nam kaže ko će da odgovara u ovoj zemlji; reč je o informacijama koje su bile dostupne javnosti, a nisu smele da budu dostupne, jer su bile pre svega neistinite. To je poslednji slučaj koji predstavlja najstrašniji zločin koji je počinio Boris Stajkovac (uzgred, član Demokratske stranke); on je u jeku kampanje koju je jedan beogradski dnevni list poveo protiv njega, zbog bazena i ne znam kojih čuda ima u kući, odlučio da transferiše poruku i da skrene pažnju na drugu stranu i kaže kako je neki čovek silovao bebu i naneo joj teške telesne povrede. Naknadno se ispostavilo da taj čovek ništa slično nije uradio. Naneo je ne štetu jednom čoveku, već je na zastrašujući način skrenuo pažnju javnog mnjenja sa svoje imovinske karte. Postavlja se pitanje hoće li to uvek neko da radi. Da li je to manir Demokratske stranke? Hoće li takve informacije da budu dostupne u javnosti? Kada vam neko nađe bazen i pokaže bazen, ili vam nađe ne znam kakve vile, a da ne zna šta ste sve u životu bili sem da ste humanitarni radnik, a vi na to odgovarate tako što ćete da kažete ljudima – aha, našao sam čoveka koji je silovao bebu. Taj čovek nije silovao bebu. Da li je to po istom principu kao kada gospodinu Tadiću dođu ljudi ispred zgrade Predsedništva, dođe sirotinja, dođu goli i bosi koji traže slobodu za sebe i svoju decu, traže svoju budućnost, a da im on kaže – izvinite, a ko vam je platio put? A, izvinite ko je vama plaćao puteve? Evo, gledam sinoć na TV "Palma plus" u Jagodini, kaže da je 13 miliona predviđeno ugovorom da se urade poslovi, a izašli na 46 miliona. U svim gradovima isto, 3-4 puta, a u skladu sa zakonom moguće je samo do jedne četvrtine, tj. do 25%. Samo otmi i uzmi gde stigneš i prebacuj lopticu na suprotnu stranu, i ništa drugo niko da ne radi. Da vidimo ko je odgovoran za takvu informaciju. Da vidimo da li je neko u Srbiji postavio to pitanje. Samo je jedan tekst o tome smeo da bude napisan, jedna žena je, mislim da se zove Zora Latinović, u NIN-u napisala tekst o tome. Niko više u Srbiji, iako se cela Srbija zgražava nad tim što je Stajkovac radio. Zgražava se. Jer, zamislite da je vas neko optužio da ste neko dete silovali, bez ikakvog dokaza, bez ikakvog papira, da bi baraba skinula pažnju sa sebe, njegovih kuća, vila i bazena. Da li je to naša država? Da li ima neko da odgovara za to? Da li ima neko ko će da nam kaže kako je to moguće, kako je to smelo u jednoj ozbiljnoj pravnoj državi da se dogodi? Ili – nema nikoga, ćutimo, šta nas briga. Pa, mi smo to hteli da žigošemo kao pojavu. Ma nemoj, pa si uništio celu porodicu! Hteo si da žigošeš kao pojavu da bi se zaštitio ti kao pojava. Da li je to ono na šta treba da pristanemo? Da li je to ono što će da bude dostupno? Molim vas još jednom, gospodine predsedniče, da nas obavestite o razlozima zbog kojih nema direktnog TV prenosa. Nadam se da to neće biti neka nova praksa. (Predsednik: Naravno, vreme je isteklo, ali obavestiću vas.) Molio bih vas da nas o tome obavestite, a molio bih vas da i vi utičete vašim autoritetom, kao predsednik Narodne skupštine, a znam da osećate i mislite isto kao i ja po pitanju ovakve vrste zloupotreba, jer svaki normalan čovek u Srbiji to na jednak način oseća, da nešto učinimo, da reagujemo i da se takve vrste zloupotreba, takve vrste ljudske drskosti, političke bezobzirnosti u budućnosti spreče. Hvala vam najlepše.
Hvala vama. Ponoviću obaveštenje koje je predsedavajući, gospodin Mihailović, već preneo Skupštini. Dakle, jedno vreme, sada je to rešeno, nije bilo prenosa iz tehničkih razloga i sa tim su poslanici upoznati. To je tehničko obaveštenje. Kao što nije bilo struje u petak, subotu i nedelju, jer se menjao trafo u Skupštini, pa time nije htelo nikome da se naudi, ... (Aleksandar Vučić, sa mesta: Ja sam samo pitao.) Zahvaljujem. Ovo je dobar primer, isto kao i onaj drastičan koji ste pomenuli na početku, da nema opasnije stvari, i uvek mogu da budu nesagledive posledice, ako se nešto što je u domenu tehnike ili što bi trebalo da bude u domenu struke zloupotrebljava. Naravno da je nastojanje svih nas danas i povodom ovog zakona, nadam se, da sprečimo da dolazi do krivljenja informacija i da se utvrdi pravi način, a svima vama zahvaljujem na strpljenju. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Narodni poslanik Milan Veselinović podneo je amandman na naslov iznad člana 19. i član 19. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović. Da ne bi bilo zabune nastojaću da čitam i amandman, pošto vidim da ljudi često... Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi dosadašnji amandmani SRS-a su povezani, s ciljem da se ovaj zakonski projekt dotera, odnosno da ima neki smisao u primeni, u praksi i u životu, a tako i ovaj amandman na član 19. koji govori o povereniku i samoj instituciji poverenika. Naime, sam institut – poverenik je nešto što je samo za sebe institucija, sa čime se mi srpski radikali ne slažemo i zato smo i predložili da ove poslove vezane za slobodan pristup informacijama obavlja neki organ, odnosno najbolje bi bilo da tu bude nadležan skupštinski odbor. Time bi i Skupština Srbije, na neki način, a i uopšte građani imali kontrolu i uvid u kontrolu rada i pristupa informacijama. Ovaj zakon, kao i svi prethodni zakoni koji su doneti u ovom visokom domu, nažalost, samo zamajava javnost i građane Srbije. Naime, skreće im pažnju sa onih gorućih problema, a to je da u ovom skupštinskom domu treba da raspravljamo pre svega o onim zakonima koji rešavaju probleme građana Srbije, kao što je Zakon o privatizaciji, Zakon o radu i o mnogim drugim zakonskim projektima koji su mnogo preči. Nažalost, mi ovde donosimo zakone, već više meseci, a od toga građani Srbije imaju veoma malo ili možda ništa. Svaki zakonski projekt koji je predložen, kao i ovaj, ima za cilj da se, na jednoj strani, zamajavaju građani Srbije, a na drugoj strani, da se dodvori stranim mentorima, mnogim nevladinim organizacijama, koje slobodno vršljaju našom zemljom, koje, nažalost, podrivaju ovaj sistem i državu Srbiju, poput domaćih plaćenika Nataše Kandić, Sonje Biserko i drugih; kada nema većih potresa u Srbiji, oni uvoze strane huškače koji će nešto načiniti na teritoriji Srbije, poput ovog poslednjeg uvoza mađarskih fašista u Mali Iđoš. Nažalost, na to vlast i Vlada Srbije ne reaguju. Jedino poneki novinar nešto napiše. Čeka se da se ne bi još nešto teže desilo, odnosno da se ne bi nekom zamerili. To je ono goruće, protiv čega svi mi moramo da se borimo u ovom visokom domu, jer nas je narod zbog toga birao. Sama reč – poverenik nije nešto novo, ali jeste novo u praksi da ima ovakve ingerencije i ovakva ovlašćenja i da može samostalno da radi šta hoće, bez ikakve kontrole. Na inicijativu jedne trećine poslanika poverenik se može smeniti, ali ako to proceni Odbor za kulturu i informisanje. Znači, jednostavno taj institut poverenika je sam za sebe. Svi zakonski projekti koje mi ovde usvajamo, a Vlada Srbije predlaže, imaju za cilj da se teret i odgovornost prebace na nekog drugog, nekog trećeg; da li je to nekakva agencija ili neki odbor, da li je neki savet ili evo sada najnovije – poverenik, glavno je da svoju odgovornost prebace na nekoga, a tamo će reći da je to nestranačka ličnost. Međutim, istu tu ličnost će postaviti Vlada Srbije, odnosno to će biti jedan poslušnik, koji će izvršavati naredbe i zahteve vlasti. Znači, to je ono što Vlada Srbije razvodnjava. Jednostavno želi da nekim obilaznim putem ima ingerencije, dok na drugoj strani želi da se dodvori evropskim organizacijama koje traže od Vlade Srbije da se izvrši decentralizacija i demokratizacija našeg društva. Na kraju, reći ću i to da bi ovaj visoki dom morao da usvoji naše amandmane, jer samo ugradnjom naših amandmana ovaj zakonski projekat omogućava da dobijemo zakon koji će biti primenjiv u praksi i životu građana. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, gospođa Snežana Lakićević-Stojačić. Podsetiću kako glasi amandman: U naslovu iznad člana 19. reč "povereniku" zamenjuje se rečju "ministarstvu", a u članu 19. reč "povereniku" zamenjuje se rečju "ministarstvu", a reč "poverenika" zamenjuje se rečju "ministarstva".
Gospodine predsedniče, ja pratim tok skupštinske sednice i kada se javljam za reč uvek znam o kom amandmanu se radi. Zbog razjašnjenja i pojašnjenja određenih stvari, zaista bih morala da podsetim da su poslanici SRS-a u više navrata rekli da predloženi amandman kojim oni traže ukidanje poverenika i predlažu poveravanja posla po žalbi ministarstvu nije na dobar način opredeljen. Sada smo čuli od jednog poslanika da misli da bi bolje rešenje bilo da to radi Administrativni odbor. Na zasedanju ove sednice nismo u mogućnosti da dajemo amandman na amandman, pa samim tim molim predstavnike da se opredele, da li ostaju pri svim svojim amandmanima, jer svi amandmani se odnose na poverenika. Čuli smo da su i sami uvideli da njihov amandman na član 1. nije odgovarajući i da ne nudi dobro rešenje, jer je sasvim izvesno se žalba ne može ulagati onom organu od koga se informacija traži saglasno zakonu, pa kad vam on ne da, onda on postupa i kao drugostepeni organ, što je potpuno nepoznat postupak u pozitivnim propisima. Mislim da ne treba dalje razvlačiti raspravu, jer je nemoguće prihvatiti amandmane za koje sam predlagač kaže da nisu utemeljeni u okviru ovog zakona koji je na dnevnom redu. Hvala.
Hvala. Još neko povodom ovog amandmana? Nemanja Šarović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam kome gospođa Snežana Lakićević-Stojačić ima potrebu da se dokazuje i zašto je toliko opterećena amandmanima SRS-a. Za razliku od vaše poslaničke grupe, kod nas svaki poslanik ima svoje demokratsko pravo da razmišlja i ne treba da vas čudi ukoliko jedan poslanik misli ovako, a neki drugi misli da bi možda neko drugo rešenje bilo dobro. To su demokratske tekovine i vi biste mogli nešto i da naučite od nas. Što se tiče amandmana, ako već kažete da kada se neki amandman podnese treba ponuditi neko rešenje, ja ću se vratiti na vaš amandman koji ste dali na član 4. gde reč "suprotno" zamenjujete rečima "da je posredi slučaj za koji je ovim zakonom isključeno ili ograničeno pravo na pristup informacijama". Ono što je osnovni problem u tom članu jeste da organ vlasti dokazuje. Da li će dokazivati suprotno ili će dokazivati ovo što ste vi rekli, osnovno je da je izostao postupak u kome će organ vlasti da dokaže. Vaš amandman je podjednako besmislen, kao što je to i predlog Ministarstva. Hvala.
Molim vas da govorimo o amandmanima koji su na dnevnom redu. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Igor Bečić podneo je amandman na naslov iznad člana 20. i član 20. Amandman glasi: U naslovu iznad člana 20. reč "poverenik" zamenjuje se rečju "ministarstvo", a u članu 20. reč "poverenik" zamenjuje se rečju "ministarstvo". Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Igor Mirović podneo je amandman na naziv poglavlja iznad člana 22. i član 22. Amandman glasi: Naziv poglavlja iznad člana 22. menja se i glasi "Postupak pred ministarstvom", a u članu 22. stav 1. reč "povereniku" zamenjuje se rečju "ministarstvu", u stavu 3. reč "poverenika" zamenjuje se rečju "ministarstvo". Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Amandman glasi: U članu 22. stav 2. i 3. se brišu. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Želite reč? Snežana Lakićević - Stojačić, izvolite.
Zadivljena sam demokratskim kapacitetom poslanika Srpske radikalne stranke i pozdravljam činjenicu da su poslednja dva poslanika odustala od obrazlaganja svojih amandmana, jer su, samim tim, shvatila sav besmisao činjenice da se predlažu amandmani koji su faktički pravno nemogući. Što se tiče amandmana na član 22, mislim da je to možda najvažniji amandman koji je poslanička grupa DS podnela na ovaj zakon i sa zadovoljstvom moram da konstatujem da su svi članovi Odbora za kulturu i informisanje jednoglasno podržali ovaj amandman. Brisanjem stavova 2. i 3. postiže se prava forma ovog zakona, jer isključivanjem mogućnosti prava na žalbu kod odluke Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade Republike Srbije, Vrhovnog suda Srbije, Ustavnog suda Srbije i republičkog javnog tužioca vi umnogome onemogućavate tražioce informacija da dobiju informacije od onih subjekata od kojih se može očekivati da najčešće budu tražene, i da ulože žalbu, nego ih u sledećem stavu upućujete na pokretanje upravnog spora. U postojećem Ustavu Republike Srbije postoji opšta garancija javnosti rada. U članu 10. takođe stoji da je rad državnih organa dostupan javnosti. U Povelji o ljudskim i manjinskim pravima, koja je sastavni deo Ustavne povelje, sadržana je i odredba o pravu na dostupnost podataka. Ni u jednom pozitivnom propisu ove zemlje ne postoji mogućnost uvođenja dve kategorije organa vlasti. Ne vidim nijedan razlog zbog čega Ministarstvo nije prihvatilo ovaj amandman i zbog čega misli da državljanima Republike Srbije ili svima onima kojima je omogućeno pravo da informaciju traže ne bi moglo biti dozvoljeno pravo žalbe na nedostavljanje informacija od strane najviših organa vlasti. Molila bih gospodina ministra da nam obrazloži zbog čega Republička vlada i Ministarstvo nisu prihvatili ovaj amandman, jer to znači da ovaj zakon ima usko dejstvo, da se odnosi samo na niže organe vlasti, na organe vlasti u lokalnim samoupravama, na regionalnom nivou i samim tim onemogućava pravo na dostupnost informacija, tim pre što znamo da je ovo elementarno ljudsko pravo u novim ustavima savremenih zemalja uvršćeno kao pravo za koje država traži da ima posebnu zaštitu. Nadam se da će poslanici republičkog parlamenta, bez obzira kojoj političkoj stranci pripadaju, iskoristiti pravo kapaciteta slobodnog mandata i svojom voljom, pročitavši još jednom i član zakona ali i amandman, glasati za ovaj amandman. Jer, svima nama je u interesu da ovaj zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja zaista bude nešto čime ćemo moći da omogućimo svim zainteresovanim fizičkim, pravnim licima, ali i pripadnicima sredstava informisanja, da do informacija do kojih im je stalo dođu na jednostavan način, a da ukoliko im je to pravo uskraćeno, izjave žalbe nadležnom povereniku. Hvala lepo.
Hvala vama. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Vitomir Plužarević podneo je amandman na naslov iznad člana 23. i član 23. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Amandman glasi: U naslovu iznad člana 23. reč "poverenika" zamenjuje se rečju "ministarstva", a u članu 23. reč "poverenikom" zamenjuje se rečju "ministarstvom". Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Ovaj zakon nije loš, ali nije ni evropski da bismo sa njim već sutra mogli da budemo primljenu u tu Evropu. On je samo početak nečega što se zove pristup javnim informacijama. Imali smo mi i do danas određen pristup određenim informacijama. Neću da komentarišem kako se to sve dešavao i u kom je smeru sve to išlo, što smatram da će ovaj zakon isto regulisati, a mi ćemo tamo nekom reći – da, usvojili smo mi taj zakon. Neki analitičari kažu da je ovaj zakon lavirint koji može a ne mora da se reši, a videćemo i u daljem kontekstu da li će i kada on biti primenljiv, da li postoji dinamika koja će ovu materiju rešiti u što kraćem vremenskom periodu. Ukoliko dođe do prihvatanja naših amandmana, a mi smo ih uglavnom postavili i predložili tako da poverenici ne treba da budu u ovom zakonu, prihvatićemo ovaj predlog i glasaćemo za njega. Mi uglavnom postavljamo stvar u kontekstu da se predloženi poverenici brišu iz zakona, a da te poslove obavlja neki odbor. Taj predlog smo ugradili u sistem tako da više odgovornosti primi na sebe ministarstvo; a poverenik, neko reče nepoverenik, znamo da takvih danas u Srbiji ima više nego što ih treba. Nećemo dozvoliti da na ta mesta poverenika budu kandidovani ljudi poput naših neprijatelja kao što su Sonja Biserko, Nataša Kandić, Biljana Vučo i Borka Pavićević i ostali analitičari naše sadašnjosti i kreatori budućnosti, koji svakodnevno truju našu javnost sa njima poznatim informacijama da smo mi Srbi krivi za sve. Izraz poverenik nije utemeljen u zakonu ni u Ustavu. Imali smo doskora biro i on je činio čuda. Znamo svi kako je taj biro funkcionisao, on je imao neograničena ovlašćenja i ona su zloupotrebljavana, i danas se oseća ta zloupotreba. Ne želimo da ti poverenici budu nestranačke ličnosti ili neki eksperti, iz razloga koji sam već istakao. Moj amandman predlaže: u naslovu iznad člana 23. reč "poverenika" zamenjuje se rečima "neki odbor", a u članu 23. reč "poverenikom" zamenjuje se rečima "nekim odborom". Ovaj amandman je u skladu sa našim predloženim amandmanima.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Petar Jojić podneo je amandman na naslov iznad člana 25. i član 25. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predloženi zakon sadrži 50 članova. Dvadeset dva člana regulišu ovlašćenja i prava poverenika. U članu 25. predviđeno je ovlašćenje da u ovom postupku poverenik može odlučivati svojim rešenjem. Što se tiče Srpske radikalne stranke, mi smatramo da su ovlašćenja poverenika jednaka, bar što se mene tiče, imunitetu i ovlašćenjima koje je imao Reza Pahlavi u Iranu. Nikome ne odgovara, skupština ga bira, nema nikakve krivice ako zloupotrebi položaj. Šta će se u praksi dogoditi? Ovaj poverenik, dame i gospodo, koga kao novu instituciju, koju Ustav ne poznaje, predlaže predlagač, biće najveći trgovac informacijama. Vi ste čuli malopre šta je rekao narodni poslanik gospodin Vučić. Podsetio vas je, a verujem da ste i sami svi bili svesni, koje je sve posledice i uznemirenje javnosti izazvala jedna neistinita informacija, puštena u etar, u štampane i elektronske medije, koju je štetu nanela toj porodici. Ta ovlašćenja koja se daju povereniku nisu ustavna kategorija. Prema tome, amandmani Srpske radikalne stranke su uloženi u dobroj nameri, u nameri da se popravi tekst zakona, da ovaj zakon u praksi bude primenjiv, da dispozitivne norme budu sprovedene i ukoliko ih ne prihvatite, dame i gospodo iz vladajuće većine, ovaj zakon će ličiti na običan papir. On u praksi neće biti primenjiv, a izazvaće brojne posledice i brojne zloupotrebe jednog moćnika, da u državi niko veća ovlašćenja nema, i taj će vam biti najveći trgovac informacijama.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada predlaže da se amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Amandman na član 25. je u vrlo bliskoj vezi sa amandmanom na član 22. i faktički usaglašava ovaj zakon ukoliko se prihvati amandman na član 22. Najvažnija stvar u ovom trenutku u našoj zemlji jeste da se izgradi poverenje prema institucijama vlasti. Najvažnija stvar u ovoj zemlji je da se pokuša izaći u susret velikom nepoverenju koje imamo i da izgradimo veru ljudi u svakog od nas koji vrši javnu funkciju, da oni ukoliko žele da dobiju određenu informaciju od organa vlasti tu informaciju mogu da dobiju. Niko ne treba da bude izuzetak i ovim amandmanom faktički brišemo stavove 2. i 3. člana 22. i suspendujemo privilegiju koju mogu da imaju nosioci najviše državne vlasti u Republici Srbiji i omogućavamo tražiocima informacija da i od nosilaca najviših organa vlasti dobiju informaciju koja im je od značaja i da ukoliko je ne dobiju izjave žalbu povereniku. Ni u jednoj odredbi ovog zakona ne piše da treba da bude vanstranačka ličnost, nego piše da ne može da bude nosilac najviših funkcija u jednoj stranci, niti u stalnom radnom odnosu u političkoj stranci; ne može da bude trgovac informacijama bez kontrole, jer ga imenuje većina Republičke skupštine, pa samim tim zavisi od volje većine u republičkom parlamentu. Ona takođe kontroliše njegov rad i, saglasno pozitivnim propisima, odnosno odredbama u ovom zakonu može biti opozvan ukoliko tu svoju funkciju ne radi dovoljno dobro. Iz činjenice da ga imenuje Republička skupština proističe i njegov ugled, legitimitet i ovlašćenja da postupa po žalbi koju će tražioci informacija moći da mu ulože.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Milorad Krstin podneo je amandman na naslov iznad člana 26. i član 26. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao član Odbora za kulturu i informisanje podneo sam amandman na Predlog zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Neko na Odboru reče da smo tekst preslikali od jedne države iz okruženja. Ako već moramo taj zakon da imamo, a verovatno bi trebalo da ga imamo, logično je da dobijemo od Evropske unije i valjda ćemo, kako vi kažete, 2014. godine ući u Evropsku uniju, ali ako budemo preslikavali ovaj zakon od država u okruženju nadam se da ćemo ući 2041. godine. Naime, u naslovu iznad člana 26. – Utvrđivanje činjeničnog stanja od strane poverenika, trebalo bi da stoji reč "ministarstva". U samom članu 26. stav 1: "Poverenik preduzima radnje za utvrđivanje činjeničnog stanja koje su neophodne radi donošenja rešenja iz članova 24. i 25. ovog zakona", logično je da treba da stoji "Ministarstvo preduzima radnje za utvrđivanje..." itd. Takođe, u drugom stavu trebalo bi da umesto reči "povereniku" stoji reč "ministarstvu". Glavni kamen spoticanja, što se tiče Srpske radikalne stranke, jeste baš sama reč "poverenik". Gospodo, mi imamo agencije u Ministarstvu zdravlja i agencije u Ministarstvu energetike i odjednom se pojavljuje nova reč poverenik. Taj poverenik je čovek sa priznatim ugledom i stručnošću u oblasti zaštite i unapređenja ljudskih prava, ali čovek koji se bira na sedam godina. To je veoma interesantno. Dakle, poverenik ima pravo na zamenika koga bira Narodna skupština na predlog poverenika. Znači, ni poslanik, ni poslanička grupa, ni predsednik Narodne skupštine nema pravo na predlog, nego opet poverenik ima pravo na predlog, koji će Narodna skupština usvojiti; i taj zamenik se isto bira na sedam godina. Prema tome, gospodo, ako mislite da ovaj zakon stvarno bude zakon koji će dolikovati jednom zakonu o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, morate povesti računa da je glavni kamen spoticanja ovde reč "poverenik" i treba prihvatiti sve amandmane koje je predložila SRS.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 26. je nedorečen i stvoriće probleme kada zakon bude usvojen, a očigledno je da će zakon imati većinu koja je potrebna da bi bio izglasan u parlamentu. Član 26. u stavu 1. trebalo bi dodatno da objasni šta će raditi poverenik kada dobije žalbu iz člana 24. Naime, po članu 24. predviđeno je da poverenik donosi rešenje po žalbi bez odlaganja, nakon što omogući da se organ vlasti pismeno izjasni. Sada članom 26. stavom 1. vi kažete – poverenik preduzima radnje za utvrđivanje činjeničnog stanja koje su neophodne radi donošenja rešenja iz člana 24. Nigde dalje nije navedeno koje su to radnje koje poverenik preduzima da bi utvrdio činjenično stanje. Da li poverenik ima pravo da poziva na informativni razgovor, da legitimiše, da privodi; koje su to radnje koje poverenik može da preduzme radi utvrđivanja činjeničnog stanja, ako to nije pismena izjava organa vlasti koja je već predviđena u članu 24, čak se tamo kaže da po potrebi i tražilac može da se pismeno izjasni. Koje još radnje zakonodavac predviđa da poverenik preduzima, dakle, da li on preuzima ingerencije Ministarstva unutrašnjih poslova i sprovodi radnje radi utvrđivanja činjeničnog stanja, da li sprovodi istragu, koji državni organi mu pomažu u sprovođenju istrage? Nikako ne vredi da ovako napišete o povereniku, zato što niti on zna šta sme da radi, niti mi koji treba da se izjasnimo o ovom zakonu znamo šta će on to raditi. Tako je široko sve postavljeno da bi on mogao da radi šta hoće, jer mu zakon daje pravo da preduzima radnje radi utvrđivanja činjeničnog stanja. Ako je i od zakona, mnogo je. Dakle, da u Ustavu piše – poverenik preduzima radnje radi utvrđivanja činjeničnog stanja, mogao bih da se složim i rekao bih, dobro, zakon će da razradi ustavno rešenje, alivi ovde zakonom predviđate opštu odredbu, pa će poverenik možda svojim aktom ili nekom svojom organizacijom da sam odredi kako će da utvrđuje činjenično stanje. Šta ako on tamo napiše da će da poziva stranke, šta ako se stranke ne odazovu? Da li postoji kaznena mera ako se neko ne odazove kod poverenika da da izjavu? Ne može ni da se odazove, jer ste u članu 24. predvideli isključivo pismenu izjavu organa vlasti. Pretpostavljam, doći ćemo do kaznenih odredbi, da ste predvideli kaznenu meru za član 24. za onog ko ne da pismenu izjavu. Ako je to već predviđeno jednim članom, zašto se ovo proširilo članom 26? Ja sam protiv ovog poverenika. Nije ustavna kategorija, a predviđate mu previše nadležnosti. Zato sam i za novi ustav, hajde da ga napišemo. Ali, šta vi radite? Vi pišete nove zakone kojima prilagođavate naše zakonodavstvo zakonodavstvu Evropske unije, sa tim sam saglasan, ali nemate osnova za to u osnovnom aktu, Ustavu Srbije. Zato vas molim, nemojte prvo da šijete odelca, pa da pravite dete, nego prvo napravite dete, pa kada se rodi, kupite mu sve što je potrebno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Milovan Radovanović podneo je amandman na naslov iznad člana 27. i član 27. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS, kako juče tako i danas, govore vam da mi nemamo ništa protiv namere i ideje predlagača ovog zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, jer je upravo namera i ideja dobra. Šta mi kritikujemo u predlogu zakona? Dakle, određene pogrešne institute, izraze, netačnosti u terminologiji, pogotovu pravnoj. U ovom mom predlogu amandmana na član 27. akcenat nije na tome da ministarstvo bude nadležno u rešavanju slučaja postojanja žalbe, već je akcenat da ne bude uveden institut poverenika. Jedna gospođa je kritikovala našu nameru da umesto poverenika predviđamo neki drugi institut, kao što je ministarstvo, a naravno, u međuvremenu smo uvideli da je potrebno uvesti neki drugi organ, možda da to bude i odbor Vlade Republike Srbije ili neki drugi državni organ. Ali, nije stvar u tome ko će biti, jer je naš akcenat upravo na tome da ne bude poverenik kao institut, a zašto? Zato što ste mu u Predlogu zakona dali prevelika prava i ovlašćenja. Vi ste čak išli do te netačnosti da ste u odredbama člana 1. Predloga zakona rekli da je poverenik samostalni državni organ. Ako govorite o povereniku, licu koga će Narodna skupština da izabere, to je jedno lice, pojedinac, a u svakom slučaju, jedno lice ne može biti državni organ. Nije sudija državni organ, nego sud. Nije ministar državni organ, nego ministarstvo. Tako i poverenik ne može biti državni organ, može biti ovlašćeno lice sa određenim pravima i obavezama, ali nikako državni organ. To je suštinski razlog zbog koga smo mi iz SRS protiv uvođenja poverenika kao instituta kod ovog zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Postoje amandmanske izmene ovog predloga zakona, verovatno i u ovom delu. Mi apelujemo na predstavnika predlagača po ovom pitanju da sagleda opravdanost naših primedaba, da prihvati ovo što mi tražimo, na šta ukazujemo da nije dobro; onda će i sam zakon dobiti na kvalitetu, a izmenjeni predlog zakona bio bi prihvatljiv i za nas poslanike SRS-a. Dalje, član 32, kritikovali smo to juče. Dajete neograničeni krivično-pravni imunitet povereniku, dakle, to je veći stepen nego što uživaju narodni poslanici, predsednik Republike Srbije, članovi Vlade. Poverenik ne može biti kažnjen i pozvan na odgovornost za izneto mišljenje na bilo kom delu teritorije Republike Srbije. Kažete, navodno, u okviru svojih prava i ovlašćenja i dužnosti koje vrši kao poverenik. Narodni poslanik ne može biti kažnjen za izneto mišljenje samo za ovom govornicom, u ovoj sali Narodne skupštine Republike Srbije. Zatim, kada su u pitanju krivična dela i pritvaranja zbog krivičnih dela, poverenik ne može biti pritvoren bez obzira za koje krivično delo bude pozvan na odgovornost, bez obzira koja kazna zatvora se bude primenila zbog izvršenja krivičnog dela. Da li je to kazna zatvora u trajanju od jedne godine, pet, deset, dvadeset godina, poverenik ne može biti pritvoren, dok narodni poslanik i, adekvatno ustavnim odredbama, predsednik Republike, članovi Vlade, sudije Ustavnog suda mogu biti pritvoreni ako su zatečeni u izvršenju krivičnog dela za koje se predviđa kazna zatvora u trajanju dužem od pet godina. Da li vam se ne čini, dame i gospodo narodni poslanici, da ovde nešto nije u redu, da je potrebno da izmenite odredbe Predloga zakona kako bi se uskladile sa našim pravnim poretkom. Uostalom, već je rečeno, kategorija krivično-pravnog imuniteta je predviđena samo Ustavom Republike Srbije i ona ne može u našem pravnom poretku da bude predviđena nekim nižim aktom, u ovom slučaju zakonom. Najvažnije u svemu ovome je da informacije budu istinite i tačne, radi svih nas, radi svih građana Republike Srbije, radi zaštite i sprečavanja zloupotrebe dece u svrhe medijskog manipulisanja i izigravanja pravnog poretka Republike Srbije.
Reč ima predsednik poslaničke grupe SRS Tomislav Nikolić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da vam dokažem apsurdnost institucije poverenika ovako zamišljenog u ovom predlogu zakona, upoređujući taj član 27, član 22, pa i članove 1. i 3. Vidite, član 27. kaže da se protiv rešenja poverenika može pokrenuti upravni spor, i to vam je ista sudbina kao i sa rešenjem Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade, Ustavnog suda, Vrhovnog suda i Republičkog javnog tužioca. Shvatam da protiv rešenja poverenika nemate pravo žalbe, nemate kome da se žalite. On je, tobož, nezavisan. Shvatam da ste deklasirali zakonska rešenja time što ste državnoj vlasti, koja je u članu 3. stav 1. tačka 1) navedena kao državni organ, dali za pravo da se ne povinuje ovom zakonu. Za Vladu Republike Srbije ne postoji poverenik. Ona sa njim nema nikakav kontakt. Ona prema njemu nema nikakvih obaveza. Jeste članom 24. predviđeno da poverenik omogući organu vlasti da se pismeno izjasni, ali nema obaveze organa vlasti da se pismeno izjasni. Dakle, ovim zakonom ste predvideli... Izdvajam Vladu Republike Srbije zato što je nama na neki način suprotstavljeni organ vlasti, mogao bih to da kažem i za Narodnu skupštinu i za sve ostale, ali Vlada Republike Srbije nema obaveza prema povereniku. Apsurdno mi je ovo rešenje da sud obavesti poverenika da se vodi upravni spor zbog nekog rešenja koje je izdala Vlada Republike Srbije povodom dostupnosti informacija. Šta će on u tom upravnom sporu? Da šalje nekog svog činovnika, kao što mi imamo na galeriji posmatrače, on drugu ulogu nema. On ništa više ne može da preduzme. Tako i protiv rešenja poverenika se vodi upravni spor. Ako organ teritorijalne autonomije odbije da vam da informaciju, vi imate pravo žalbe povereniku, pa na rešenje poverenika, to je drugi stepen, imate pravo da povedete upravni spor. Tri puta ostvarujete svoje pravo. Kada vam Vlada Republike Srbije izda rešenje, onda odmah idete na upravni spor. Nema žalbe, nema poverenika. Za najvažnije informacije poverenik neće moći da vam pomogne, pa šta će nam onda on? Zbog jedinice lokalne samouprave koja krije neku informaciju. Ovako bombasto zamišljenu funkciju zbog jedinice lokalne samouprave nemojte da usvajate. Nama treba neko ko će nam omogućiti informacije od Vlade Srbije, predsednika Srbije, Narodne skupštine, Vrhovnog i Ustavnog suda, Republičkog javnog tužioca. Nama treba zaštita mimo dosadašnje zaštite, jer ovaj zakon uvodi novu zaštitu naših prava, a vi nas za najvažnije organe vlasti upućujete na dosadašnja rešenja, na upravni spor. To građanin može i sada da podnese. Ne vidim svrhu donošenja ovog zakona ako pred tim poverenikom, kome ste dali imunitet, za koga ste rekli da je nezavisan u radu, ne bude stajala Vlada Republike Srbije; ako on ne bude mogao da procenjuje njeno rešenje, ako ne bude mogao da se suprotstavi njenom rešenju, ja onda ne vidim funkciju poverenika. Zakoni postoje zato da se spreči samovolja vlastodržaca i sudija. To je definicija iz 12. veka. Ovaj zakon ne sprečava samovolju nosilaca vlasti. Zakon kojim se sprečava samovolja nosilaca vlasti, opšti zakon, već postoji. Ovaj specijalni zakon koji je trebalo dodatno da nas zaštiti uopšte nad dodatno ne zaštićuje od onih zbog kojih se on u stvari i donosi. Nikada se srpska javnost ne bi podigla na noge zato što neki opštinski organ vlasti nije rekao da li je voda za piće ispravna ili nije. Ali, da li je došlo do krađe izbora, da li su rezultati dobro utvrđeni, da li su konstituisani organi vlasti posle izbora, to je informacija koju nam duguju organi vlasti, koji pred nama uopšte više nisu odgovorni. Zato vas molim da ozbiljno pristupite izradi zakona, da ne gubimo vreme. Mogli smo mnogo ozbiljnijih poslova danas da uradimo. Ovaj zakon je mogao da ima 10 članova i odmah bih podigao ruku i za poverenika, ali samo ako bude iznad Vlade, iznad predsednika, iznad Skupštine. Ako bude nezavisan, u tom slučaju da. A ako nas kao pojedince poverenik bude terao i jurio po Srbiji da mu dajemo izjave, od tog zakona nema ništa.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Snežana Lakićević-Stojačić.
Jako je važno da poverenik bude iznad Skupštine, iznad Vlade, da tražioci informacija imaju mogućnost da izjave žalbu na rešenja koja donosi Vlada, Skupština ili najviši državni organi od kojih se traži informacija. Ono što mene čudi u ovom trenutku je činjenica da se za ovom govornicom smenjuju poslanici Demokratske stranke i Srpske radikalne stranke, a da stranke koje čine Vladu i predstavnici Vlade nemaju ama baš ništa da kažu u odnosu na ovaj zakon koji je strašno važan zakon, jer svi smo konstatovali da uvodi novo pravo; da nemaju ništa da kažu ni po pitanju amandmana na član 22, koji sigurno poboljšava ovo pravo, sigurno daje još veći značaj ovom zakonu i koji, na kraju krajeva, tu instituciju poverenika stavlja na ono mesto i daje mu ona ovlašćenja koja sasvim sigurno treba da ima da bi se počelo izgrađivati poverenje u institucije sistema, u instituciju Vlade, u Narodnu skupštinu i sve nas koji vršimo vlast na bilo kom nivou: lokalnom, regionalnom ili najvišem nivou, nivou države Srbije. Ono što bih morala još da kažem jeste da je nemoguće izjednačiti tužioca i njegove nadležnosti sa nadležnostima poverenika. Pre svega, tužilac nije upravni organ. Drugo, tužilac ne donosi rešenja, pa samim tim se protiv odluke ili rešenja tužioca, kako je malopre rečeno, ne može pokrenuti upravni spor. To je elementarno pravničko znanje. Upravni spor se pokreće protiv organa uprave, protiv rešenja koja donosi organ uprave, i to se tužbom pokreće upravni spor. Ne treba poverenik da šalje nikoga na rasprave pred organima uprave u upravnom sporu, zbog toga što se, kako sam rekla, taj postupak pokreće tužbom i odlučuje vanraspravno. Prema tome, nema nikakvog razloga da se ovo postavlja kao pitanje, jer predstavlja elementarno nepoznavanje prava, da se izjednačavaju javni tužilac ili tužioci, postupci pred tužilaštvom i postupci pred poverenikom, jer su to do te mere različite stvari da je neprihvatljivo pokušati izjednačavati i njihova ovlašćenja, ali isto tako i postupke koji se vode pred ovim državnim organima.
Član 99. stav 1: "Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu." Zbog toga svi koji poštuju Skupštinu sada govore o onome što je na dnevnom redu, a to su amandmani. Meni je krajnje prirodno ovo što ste vi rekli, ljudi koji su govorili o zakonu su govorili i prirodno je da se sada ne javljaju. Gospodine Nikoliću, izvolite.
Gospođo, ne znam što ste vi navalili na mene kao pčela na med i zašto vi morate da komentarišete baš sve što izgovorim za ovom govornicom. Kad hoćete da komentarišete, uključite sve vijuge. Komentarisao sam zakonsko rešenje, nisam ovde pokazivao da li imam pravničkog znanja ili nemam. Predlog zakona sadrži ovo rešenje za koje vi meni govorite da nemam dovoljno pravničkog znanja. Recite to predlagaču zakona, odnosno recite svojoj stranci, ona ga je predložila. U članu 22. stavovi 2. i 3. regulisano je ono zbog čega napadate mene, pa kaže: "Protiv rešenja Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade Republike Srbije, Vrhovnog suda Srbije, Ustavnog suda i Republičkog javnog tužioca ne može se izjaviti žalba." Nastavak: "Protiv rešenja iz stava 2. ovog člana može se pokrenuti upravni spor..." To piše ovde. Nisam ja rekao da ću da vodim spor protiv rešenja tužioca, to piše u ovom zakonu za koji ćete da glasate.
Prvo, molim vas, bez dobacivanja. Drugo, još jednom vas podsećam na član 99 - govornik govori o pitanju koje je na dnevnom redu. Na dnevnom redu je amandman koji se odnosi na naslov iznad člana 27. i član 27. Molim sve koji su propustili u prethodnom periodu, kada smo govorili o drugim amandmanima, da se ne vraćaju na te amandmane. Poštujmo osnovnu logiku. Izvolite.
Po Poslovniku, član 97. Pogrešno sam protumačena. U tom delu smo se mi složili. Amandman Demokratske stranke podnet na taj član je nešto što ispravlja anomaliju koja je u ovom zakonu, sticajem okolnosti, takva kakva jeste. Već sam konstatovala to da su svi poslanici jednoglasno prihvatili taj amandman, tako da je to nešto oko čega se nismo sporili, a vi niste dobro slušali. Ono na šta sam ja ukazala jeste da je nemoguće izjednačavati ovlašćenja, nadležnosti i postupak koji se vodi pred tužilaštvom i ovlašćenja, nadležnosti i postupak koji se vodi pred poverenikom. Jedno je upravni spor ...
Gospođo Stojačić, moraću da vas prekinem, jer sam juče upozorio da član 97. Poslovnika samo reguliše po kom osnovu se traži replika. To nije član po kome se može govoriti o povredi Poslovnika. Prihvatio sam objašnjenje koje ste dali. Budite ljubazni, ili se pozovite na drugi član ...
Pogrešno sam protumačena i zato sam imala pravo da se obratim Narodnoj skupštini, s obzirom da se nije vodilo računa o tome o čemu sam govorila.
To je tumačenje po kome se, ako ste pogrešno protumačeni, pozivate na repliku. To je potpuno jasno. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS-a, na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine, podnet je amandman na Predlog zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Radi se o članu 28. gde su određene odredbe o pravnoj snazi, odnosno obaveznosti rešenja i zaključaka: "Rešenje i zaključci poverenika su obavezujući. Izvršenje rešenja i zaključaka poverenika, u slučaju potrebe, obezbeđuje Vlada Republike Srbije." U obrazloženju je dato da se na taj način menja koncepcija zakona, ukida se institut poverenika i njegova ovlašćenja prebacuju na nadležno ministarstvo. Smatra se da koncept zakona u kome se predviđa poverenik za informaciju od javnog značaja više doprinosi afirmaciji prava na slobodan pristup informacijama od javnog značaja. U svakom slučaju, građani ili imaju pravo na slobodan pristup informacijama ili nemaju. Mislim da se ovde uopšte ne radi o većem doprinosu afirmaciji tog prava. Više se radi o tome da poverenik ima duži mandat od poslanika Narodne skupštine, od predsednika Srbije, jer poslaniku mandat traje maksimalno četiri godine, predsedniku pet godina, a povereniku, ovde je predloženo, sedam godina, i mogućnost da dva puta može taj isti mandat da ima. Sam položaj poverenika je sa velikim nadležnostima, ingerencijama i sa imunitetom koji, očigledno, nema osnovu u postojećem Ustavu. Čak postoje veće ingerencije od onih koje imaju sudije Vrhovnog suda. Zbog toga poslanici SRS i pokušavaju da promene postojeći Predlog zakona. Predstavnik DS-a, koji je ovlašćen, više puta tumači ponašanje poslanika SRS-a. Čak i kad pojedini poslanici nisu prisutni u sali, ona konstatuje da su odustali od amandmana, ne znajući ni da fizički nisu prisutni. Ako ona ima pravo da kao narodni poslanik jedne stranke počne sa radom u Narodnoj skupštini, a sada predstavlja neku drugu stranku, a možda će do kraja mandata da predstavlja i treću stranku, onda i poslanici SRS-a imaju pravo da imaju različito mišljenje i da svoje amandmane brane na najbolji mogući način. Da bi svi znali zbog čega je takvo ponašanje, to je zbog toga što je u onom prošlom sazivu poslanička većina DOS-a promenila Poslovnik. Ranije je bilo jasno - svaki poslanik obrazlaže amandman, ko se slaže, u redu je, a ko ima drugačije argumente može to da iznese. Odmah posle toga se Vlada izjasni o tome i poslanici glasaju o tom amandmanu. Ako krenete sa amandmanom na član 1. i onda imate još desetak amandmana koji prate taj prvi amandman, morate shodno tome da pratite sve amandmane. Baš iz tog razloga što nemamo mogućnost da se odmah izjasnimo o tom amandmanu, mi smo dužni, kao poslanici, da ispratimo ceo zakon, od prvog do zadnjeg člana. To što ste vi imali ranije problema, kao i sada, da imate kvorum, pa morate da u posebnom danu zakažete dan za glasanje da biste mogli da izglasate ovo što ste predložili, to je vaš problem, a ne ono na čemu ste više puta insistirali, jer je očigledno da niste upućeni. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Nemojte, molim vas... (Obraća se narodnom poslaniku Snežani Lakićević-Stojačić.) Izvolite, toliko o ljubaznosti, sada po Poslovniku – replika.
Dragi gospodine, ne radi se o različitom mišljenju zastupljenom među poslanicima Srpske radikalne stranke, nego o konstataciji jednog od poslanika SRS-a da vam amandman na član 1. ne valja. Zbog konstatacije vaše poslaničke grupe da amandman koji ste podneli nije dobar i ne podrazumeva kvalitetno rešenje postavila sam pitanje da li ćete odustati od amandmana koji ga prate. Mislila sam da ste jednostavno to shvatili i da ćete u tom smislu odustati od komentara na amandmane koji ne donose i ne poboljšavaju rešenje. A rešenje koga ste se naknadno setili, da bi to mogao da radi Administrativni odbor, jeste, nažalost, naknadna pamet koju na ovom sazivu i sa ovim amandmanima ne možete da realizujete.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Tomislav Nikolić, izvolite.
Da vas, kao deda, posavetujem da je uvek bolje imati naknadnu pamet nego nikakvu. Ali, nije nam valjao amandman na član 1. a valjaju amandmani na ostale članove – to niste mogli da shvatite. Dakle, hajde da raščistimo zašto član 28. ne valja. Ne valja zato što neće biti sproveden u praksi. Sada ću vam dokazati kako znam da neće biti. "Rešenje i zaključci poverenika obavezujući su. Izvršenje rešenja i zaključaka poverenika, u slučaju potrebe, obezbeđuje Vlada Republike Srbije." Ovo je odredba veoma slična odredbama kojima se reguliše rad Ustavnog suda Srbije. I, šta biva u slučaju da Ustavni sud donese odluku, a Demokratska stranka tu odluku neće da sprovede? Obavezujuća je. Vlada je dužna da je sprovede. Ne sprovodi je niko. I, šta je bila posledica, izuzev političke posledice na izborima, a vi ste se već malo kovarnuli, pa se batrgate? Šta je druga posledica? Kako će Vlada da sprovede ovu obavezu ako ne želi, kao što nije želela u slučaju nekih poslanika kojima ste ovde uskratili osnovna prava i Ustavni sud utvrdio da ste im uskratili prava. Ima li poverenik policijsku službu? Ima li poverenik telohranitelje iz policije? Ima li uterivače dugova? Koju silu na raspolaganju ima poverenik, ako Vlada Republike Srbije ne obezbedi izvršenje njegovog rešenja i zaključka i koja je kazna za Vladu Republike Srbije ako ne obezbedi; pazite kako je to formulisano, "izvršenje rešenja i zaključaka poverenika obezbeđuje". On izvršava, a oni mu daju obezbeđenje? Pa, vidite kako je besmisleno zamišljen čitav zakon. Mi ćemo učestvovati u vlasti posle sledećih izbora, ja vam to garantujem, ali ne bih voleo da zateknem ovakav zakon. Ne bih voleo da mi dođe pravni savetnik pa da kaže – ovo možemo da izbegnemo i da ostanemo u skladu sa zakonom, jer je zakon tako postavljen da nas ne obavezuje. Voleo bih da kada donosimo zakone, oni obavezuju. U principu, ovaj zakon je zbog spora građana sa nekim državnim organom. Vi hoćete da pomognete građaninu. Obezbedite ga ovim zakonom, da mu ta pomoć ne bude uskraćena, da ne ostane mrtvo slovo na papiru. To je moj jedini cilj i zbog toga ovoliko često izlazim za govornicu povodom amandmana, ne da se borim politički protiv vas ili neke druge stranke, nego da dobijemo što bolje zakonsko rešenje, da nam se tamo ne smeju ljudi koji ovo budu čitali kao konačni tekst.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić podnela je amandman na naziv poglavlja V, naslov iznad člana 29. i član 29. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Paja Momčilov podneo je amandman na naslov iznad člana 30. i član 30. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, dogovorite se, može prvo narodni poslanik Tomislav Nikolić, pošto je on stariji.
Dame i gospodo narodni poslanici, u vezi sa članom 30. ponoviću deo svoje diskusije iz rasprave u načelu, jer mislim da to možda nije bilo dovoljno, a i neću predugo da govorim. Vređa me to što ste u stavu 2. predvideli da za poverenika Narodna skupština bira lice sa priznatim ugledom i stručnošću u oblasti zaštite i unapređenja ljudskih prava. Pošto ne postoji diploma za priznati ugled, onda će Skupština morati da formira novo telo – odbor za priznavanje ugleda, i svaki funkcioner kome bude u zakonu uslov izborapriznati ugled, moraće da se obrati odboru za priznavanje ugleda da mu prizna ugled. Ali, postavlja se jedno drugo pitanje – ko će odboru za priznavanje ugleda da prizna ugled? Jer, da biste ocenjivali da li nekome da priznate ugled morate i sami da budete priznato ugledni. Da li je zaslužio da mu ugled bude priznat onaj ko je u vlasti ili onaj ko je u opoziciji? Koja su merila za priznavanje ugleda? I, da li postoji gradacija? Priznaje se da je ugledan, priznaje se da je ugledniji, priznaje se da je najugledniji. Što niste napisali – lice priznato najuglednije, jer je najniži stepen – ugledan. Od njega ima još – ugledniji i najugledniji. Drugo, šta će vam za poverenika – osvedočeni borac za ljudska prava? Ovde vam treba pravnik, koji će da utvrdi da li je rešenje u skladu sa ovim zakonom ili nije, da li je državni organ trebalo da da informaciju ili nije. I, kakve to veze ima sa borbom za ljudska prava? Pa, ne mislite valjda da kad god izmislimo neku instituciju koja će se boriti za ostvarivanje nekog prava uslov treba da bude da je osvedočeni borac za ljudska prava. A, sad, ko će da izdaje svedočanstvo čoveku da je on borac za ljudska prava? Skupštinski odbor za izdavanje svedočanstava borcima za ljudska prava. Ko će skupštinskom odboru da izda svedočanstvo da može da izdaje svedočanstva borcima za ljudska prava? Tako se zaplićete kao "pile u kučine". Što nam lepo ne kažete ko je predviđen ovde. Iskreno da vam kažem, sa ovoliko nadležnosti, sa ovolikom zaštitom, sa ovolikim pohvalama, sa imunitetom, samo predsednik neke od vaših stranaka će konkurisati za ovo. Čini mi se da predsednik jedne od vaših stranaka ne može da dozvoli da ima neko ugledniji od njega, da ima neko da je veći borac za ljudska prava od njega, da ima neko da je veći pravnik od njega. Jeste li ovo namenili za nekog predsednika političke stranke koji se povlači iz politike? Voleo bih zaista da znam. I, ako ste već pisali uslove – koliko godina života taj treba da ima? Hoće li to da bude neko iz veća umoljenih ili da li će na njega da se primenjuju odredbe Zakona o radu? Da li će morati da ide u penziju kad mu dođu godine? Život čas posla protrči, dođete do 65 godina, a još se niste osvedočili kao borac za ljudska prava, još vam niko nije priznao ugled, a morate da idete u penziju. Pokušavam da vas ubedim koliko je do besmisla doveden ovaj zakon.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, gospodin Baralić.
Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, juče sam ukazao na problem u ovom članu i želim da zamolim sve one koji predlažu zakone koje nama šalju da ono što ne može da bude precizno definisano ne treba da stoji u zakonu. Kod kadrovanja postoji nekoliko važnih principa, od evidentiranja, raspoređivanja, ocenjivanja, vrednovanja, zaštite itd. Kada nekom dajete orden, onda možete da kažete da je to ugledan čovek, da je uradio ovo ili ono u životu. Kad to propišete u zakonu, onda ne možete iz toga da izađete, a da se o nekoga ne ogrešite. Ne sporim dobru nameru predlagača, ali mislim da ni ovaj, ni bilo koji drugi zakon ne može da izdrži uspostavljanje kriterijuma koji treba da obezbede da se kadruje, da se vrši izbor odgovarajućih ljudi na odgovorna mesta, a za to smo svi zainteresovani. Da ponovim rečenicu od juče - ono što ne može da se izmeri, što nije merljivo ne može da bude u zakonu, ne može da bude vrednovano. Ugled je nešto što se stiče tokom života, profesionalnog i drugog angažovanja, postiže se pre svega ponašanjem, ostavlja utisak na okolinu, na javnost i javnost može o njemu imati takvo mišljenje, ali u zakonu za tako nešto nema mesta. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu ? (Ne.) Narodni poslanik Zlatan Jovanović podneo je amandman na naslov iznad člana 31. i član 31. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, prateći dosadašnju raspravu ne mogu da se otrgnem utisku da je predlagač ovog zakona gospođa Snežana Lakićević-Stojačić. Zbog toga sam pogledao šta piše na naslovnoj strani. Piše da je Vlada Republike Srbije predlagač, bar formalno. Ni predstavnik Vlade ni poslanici skupštinske većine ne uključuju se u ovu raspravu. Što se tiče samog zakona, on je dosta konfuzan, u mnogim segmentima je površan, nedorečen. Mnoge odredbe su dvosmislene, bez konkretnih rešenja. U mnogim odredbama gde se pominju rokovi oni su izuzetno dugi, a znamo da su informacije vrlo često i dnevno aktuelne. Smatram da će ovakav zakon biti vrlo teško sprovodljiv u praksi i zbog toga Vlada, odnosno predstavnik Vlade koji je prisutan ovde, treba da intervenišu da se ova rasprava prekine i da se ovaj zakon uredi na pravno valjan način, da bude konkretniji, sažetiji, jasniji, da bi se onda kao takav mogao prihvatiti od svih poslanika i usvojiti u ovoj skupštini. Što se tiče samog amandmana koji sam podneo na član 31, on je logičan sled i nastavak prethodnih amandmana, odnosno drugačije koncepcije koju SRS zastupa ovde. Član 31. odnosi se na poverenika koji je predviđen ovim zakonom i govori o načinu prestanka mandata povereniku. Već je dosta argumenata izneto u prilog tome zašto mi ne možemo da prihvatimo poverenika, bar ne na ovaj način predviđenog, i ja ću ponoviti neke od tih argumenata koji su po meni najvažniji. I prethodni član 30. koji je obrazlagan takođe daje jak argument zbog koga se ne može prihvatiti poverenik, to je način izbora poverenika, to smo već čuli, a ja bih rekao samo još par argumenata koji su po meni vrlo bitni i koji govore u prilog naše koncepcije da poverenik ne može biti na ovaj način konstruisan. Naime, ovim zakonom je predviđen poverenik koji će imati izuzetno široka ovlašćenja, ali taj poverenik, pored njegove ličnosti, podrazumeva i odgovarajuću stručnu službu koja je definisana članom 34, što znači da ćemo, pored već glomaznog i ogromnog državnog aparata, pored svih agencija koje smo do sada u ove četiri godine izglasali, usvojili, imati još jednu službu koja će vršiti poslove predviđene ovim zakonom. Ta služba će imati veći broj zaposlenih lica, o čemu samostalno odlučuje poverenik; koga će zaposliti, na koje mesto i na koji način, o sistematizaciji mesta, strukturi službe odlučuje poverenik, što je takođe vrlo problematično i sa našeg aspekta neprihvatljivo. Smatramo da se u okviru postojećeg državnog aparata može pronaći rešenje i nekome od postojećih državnih organa prepustiti ovaj posao, da bismo iskoristili postojeće organe i postojeću infrastrukturu koju državni organi imaju, a ne da izmišljamo nova mesta, nove službe i da zapošljavamo nove ljude na ova mesta, a sve to na teret ovog naroda, odnosno poreskih obveznika koji finansiraju državu. Takođe su bitni troškovi, u sklopu ovoga, koji se pominju u obrazloženju, gde stoji da će u naredna dva meseca, možda i u kraćem periodu, do kraja godine, biti neophodno da se u budžetu Republike Srbije obezbedi oko pet miliona dinara za troškove poverenika i te službe koja se možda neće ni konstituisati u naredna dva meseca. To navodi na zaključak da ćemo u sledećoj godini imati troškove od minimalno 30 miliona dinara za rad ove službe. Verovatno će to biti mnogo više, a i to je veliki trošak za ovu državu, ovaj narod koji je u teškoj situaciji. Još jednom da ponovim, voleo bih da se ministar ovde malo više uključi u rad, da razmisli o svemu ovome, da možda i prekinemo sednicu, pa da nađemo neko rešenje koje će biti prihvatljivo za sve poslanike ovde, da bi ovaj zakon, ako ga već donosimo, zaživeo u praksi, da ne donosimo nešto što neće u praksi zaživeti... (Predsednik: Vreme.) ... jer ćemo formalno pokušati da kažemo Evropi, evo, imamo jedan zakon koji je u skladu sa vašim preporukama, ali koji stvarno neće u praksi zaživeti.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Gospodin Nikolić, izvolite. Upozoravam narodne poslanike da sa ove govornice ne pozivaju na kršenje zakona. Pojašnjenja radi, pretpostavljam da svi poslanici dobro znaju da kada počne rasprava zakon ne može ni na jedan način da se povuče sa dnevnog reda. Prema tome, nemojmo pozivati na takve stvari. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Znam da je vama potreban publicitet, gospodine predsedniče, ali nemojte da kršite zakon kada dajete objašnjenje. Svakog časa može predlagač da povuče predlog zakona iz procedure; napravi pauzu i povuče predlog zakona. Član 31. bih kritikovao sa dva aspekta, tehničkog i kao rešenje. Tehnički aspekt je da u stavu 3. ponavljate član 30. Ako ste već propisali da poverenik ne može da bude lice koje nije državljanin Srbije, lice koje je funkcioner ili je zaposleno u državnom organu ili u političkoj stranci, onda to ne morate da navodite kao razloge za prestanak mandata povereniku. Naravno, stekne li se jedan od tih uslova, on ne može da bude poverenik. Ne može da bude izabran, a onda pišete ako počne to da radi ne može da bude poverenik. To piše, da on ne može da bude poverenik. To je potpuno jasno. Najopasnije je da se razrešava dužnosti ako nestručno i nesavesno obavlja posao. To vam je taj jaki poverenik koji je nezavisan u svom radu. Tu nezavisnost mu garantujete u članu 1. stav 2. Garantujete mu da je nezavisan u svom radu, a onda kažete da Skupština može da proceni da on nestručno i nesavesno obavlja svoj posao. Da li je on nezavisan? Nije. Od koga zavisi? Od većine u Skupštini. Bio sam svedok od 2000. godine naovamo kako se utvrđivalo da sudije i tužioci nesavesno i nestručno obavljaju svoj posao zato što je DOS želeo da dovede svoje sudije i svoje tužioce. Šta sada biva sa poverenikom koga izaberete na sedam godina? Promeni se vlast i trećina poslanika predloži da se utvrdi kako poverenik nestručno i nesavesno obavlja svoj posao, nova skupštinska većina glasa da on nestručno i nesavesno obavlja svoj posao i bira novog poverenika. Pošto to radite otkako ste došli na vlast, a ne kažem da ne bi i neko drugi radio, zašto onda niste rekli u zakonu da poverenik može da bude razrešen i ako se promeni vlast. Nemojte mi reći da poverenik nije političko biće, da je idiot, pa ga ne interesuje ko je na vlasti, pa mu je svejedno ko će ovde da ga predloži i da ga izabere, on je poverenik, rođen za poverenika. Da li će DOS da bude na vlasti ili SRS ili SPS, nevažno mu je, on je poverenik. Pisalo mu u izvodu iz matične knjige rođenih - rođen je poverenik. Svaka vlast odlučuje o tome ko će biti poverenik. Da bi bio izabran mora da ima većinu u Skupštini. Da bi bio razrešen mora da se stvori drugačija većina u Narodnoj skupštini. Toliko o nezavisnosti poverenika, tako da ovim budućim poverenicima poručujem - ne traje vam mandat ni sedam godina, ni do 65 godina života, nego vam traje mandat dok traje ta vlast koja vas je izabrala. U Srbiji nova vlast – novi poverenik. Nova vlast nema poverenja u starog poverenika. To je zato što ste predvideli mandat od sedam godina u članu pre toga. Zar nije previše sedam godina za jednu funkciju? Računate da će jedno ugledno lice, sa priznatim ugledom, sedam godina ostati na mestu poverenika. Zamislite, čovek sa takvim kvalifikacijama, a pristane da sedam godina bude poverenik. Neće da bude sudija Ustavnog suda, predsednik Ustavnog suda, predsednik Vrhovnog suda, neće da bude predsednik Republike, hoće da bude poverenik. Sedam godina, pa još sedam godina posle toga. Ustav će predvideti skraćivanje mandata predsedniku Republike; sa pet godina da se smanji mandat predsednika Republike, a povereniku da ostane mandat od sedam godina. Ovaj član meša malo i nadležnosti i ubacuje Odbor za informisanje. Kako to da Odbor za informisanje utvrđuje da li postoje razlozi za razrešenje? Zar nemamo neki drugi odbor koji to radi u Narodnoj skupštini? Kako to da Odbor za informisanje obaveštava Narodnu skupštinu o zahtevu poverenika da mu prestane dužnost, kao i o ispunjenju uslova za prestanak dužnosti zbog godina života? Od kada se to Odbor za informisanje bavi statusnim rešenjima funkcionera koje bira Narodna skupština? To radi isključivo Administrativni odbor, ako zakonom nije drugačije određeno, ali nikada zakon nije mešao neki drugi odbor. Mogao je da meša neki drugi organ u to. Jednostavno, Odboru za informisanje ne priliči da prati godine života lica koje bira Narodna skupština. Nije odbor te vrste, bavi se potpuno drugačijim stvarima, bavi se slobodom informisanja, pravom na informacije, ali ne utvrđuje kada su se za nekoga stekli uslovi za penziju ili za razrešenje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Milan Stevović podneo je amandman na naslov iznad člana 32. ičlan 32. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Božidar Koprivica podneo je amandman na naslov iznad člana 33. i član 33. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je uložila više amandmana na ovaj zakon, jer smatramo da je zakon koncepcijski loš i da u praksi neće biti primenjiv. Pre svega, ovaj zakon je protivustavan jer su nove institucije koje on uvodi, kao što su poverenik i zamenik poverenika, protivustavne. Poverenik i zamenik poverenika nisu Ustavom utvrđeni. Praktično, to će u stvari biti paralelan organ vlasti koji će biti iznad predsednika Narodne skupštine, iznad predsednika Vlade, iznad predsednika Vrhovnog suda. Dame i gospodo, esencijalni deo svakog zakona jeste pravna norma koja mora biti jasna, precizna, mora biti koegzistentna sa drugim zakonima i mora biti primenjiva. U ovom konkretnom slučaju nema ništa od toga. Morali ste voditi računa o tome kada ste prepisivali, ako ste prepisivali, a mislim da ste prepisivali. To će vam svaki pravnik, iole iskusniji, reći. Što se tiče mog amandmana, mislim da mogu da branim taj svoj predlog da se briše član 33, iz razloga što smatram da su poverenik i zamenik poverenika protivustavne kategorije. Srpska radikalna stranka će uvek biti protiv protivustavnih i protivzakonitih rešenja. Čak se predlagač, dame i gospodo, nije udostojio da naznači nadležnosti zamenika poverenika. Nije, i samo krajnje volonterski i laički kaže, ja ću vam to citirati: "Poverenik ima zamenika, koga bira Narodna skupština, na predlog poverenika" – ovo je besmisleno. Poverenik ima svog zamenika, zamenik poverenika bira se na period od sedam godina, i isto lice može biti birano za zamenika poverenika najviše dva puta. Zamenik poverenika obavlja dužnosti poverenika u slučaju njegovog odsustva, smrti, isteka mandata, razrešenja, kao i privremene ili trajne sprečenosti poverenika da vrši svoje nadležnosti. Dakle, šta radi zamenik poverenika? Čovek prima platu, ne radi ništa i čeka, ne daj bože, da umre poverenik ili da se razboli. Dakle, da nije zaista žalosno, bilo bi smešno. Gospodine ministre, za ovo što ste predložili pravnici kažu da je apsolutni pravni promašaj. Ovaj zakon vam neće biti primenjen u praksi, a delovi zakona biće primenjeni i zloupotrebljeni od strane tog vašeg poverenika. Narod kaže, jednostavno, ovo ne drži vodu. Zato, gospodo narodni poslanici, ustao sam kao pravnik sa višedecenijskim iskustvom da ukažem na ovo i da ne bi smelo da prođe. Zato vas molim da usvojite ovaj moj amandman da se briše član 33. Hvala.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 33. smeta mi ovo - predlagač poverenika i prestanak dužnosti poverenika. Naime, poverenika predlaže Odbor za informisanje Narodne skupštine. Zamenika poverenika predlaže poverenik. On obavlja dužnost poverenika u slučaju njegovog odsustva i zbog raznih drugih okolnosti. Znači, Narodna skupština nije vlasna da preko nekog svog odbora ili preko poslanika predloži zamenika čoveka koga je predložila i koji će imati ista prava i obaveze, već čeka da čovek koga je ona predložila i izabrala njoj predloži svog zamenika. Zamenik poverenika je potpuno u vlasti poverenika, ne Narodne skupštine koja ga bira. Dakle, toliko u vlasti, da ste poslednjim stavom predvideli da se postupak za razrešenje zamenika poverenika pokreće i na inicijativu poverenika. Ja vas sada pitam - kada poverenik, ili po prethodnom stavu Odbor za informisanje, pokreće postupak za razrešenje zamenika poverenika? Nigde niste naveli razloge za razrešenje zamenika poverenika. Trebalo je da napišete – postupak za razrešenje pokreće se na način i iz razloga zbog kojih se pokreće postupak i za poverenika. Vi ste samo napisali na način, niste naveli razloge zbog kojih se pokreće postupak za razrešenje zamenika poverenika. Poverenik može da pokrene postupak za razrešenje zamenika bez ikakvog razloga. Za poverenika ste naveli razloge, tu ste ubacili nestručno i nesavesno obavljanje poslova, a za zamenika poverenika samovolju poverenika ili želju Narodne skupštine da preko svog odbora smeni zamenika poverenika, tako da ovaj zamenik poverenika ne predstavlja u stvari nikoga do sebe i poverenika. U demokratskim političkim strankama koje poznaju funkciju zamenika predsednika, takva je i SRS, nikome nikada ne bi palo na pamet da predlaže kongresu stranke da predsednik predloži svog zamenika, da pravo predlaganja zamenika pripadne samo predsedniku, jer je to igranje sa funkcijom. Tako vam je i ovde. Ako pravo predlaganja zamenika ostavite samo povereniku, igrate se i sa tom funkcijom, jer on zavisi od "tate" koji ga je doveo, a igrate se i sa Narodnom skupštinom kojoj ste, iako ima pravo da predlaže Ustav, da predlaže zakone, da bira sudije i tužioce, oduzeli pravo da predlaže jednog poverenika. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Stevica Deđanski podneo je amandman na naslov iznad člana 34. i član 34. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana kaže se – amandmani se ne prihvataju zato što se njima menja koncepcija zakona, ukida se institut poverenika i njegova ovlašćenja prebacuju se nadležnom ministarstvu. Kada vidimo nadležnosti poverenika koje su navedene u članu 35. vidimo da su ovlašćenja takva da u principu dosta ljudi to može da obavlja. Postavlja se pitanje zašto postoji sve ovo ovde, mislim na ograničenja koja se pominju u članu 30. kako se bira poverenik. Takođe, postavlja se pitanje zašto se ne prepusti Skupštini da sama odlučuje i bira ko može da bude poverenik i ko može da bude zamenik. Takođe, kao što smo čuli malopre, postoji paradoksalna situacija da poverenik koji je izabran bira sam sebi zamenika. Znači, to stalno radimo, to nije prvi put, pravimo neke nekontrolisane centre bez kontrole Skupštine i Vlade. Imamo agencije u svim mogućim ministarstvima koje služe za istu situaciju. U članu 34. se kaže da poverenik ima stručnu službu koja mu pomaže u vršenju njegovih nadležnosti. Takođe piše da poverenik donosi akt, za koji saglasnost daje Narodna skupština, kojim uređuje rad svoje stručne službe. Poverenik samostalno odlučuje, u skladu sa zakonom, o prijemu lica u radni odnos i tako dalje. Ovde se takođe vide velika ovlašćenja koja ima samo jedan čovek. Ako sadašnja većina ili Vlada ne smatra sebe demokratskom, pa im treba neko, kako se navodi u obrazloženju, ko više doprinosi afirmaciji prava, znači, od njih samih, moraju da razmišljaju da će uskoro, možda za par meseci, doći na vlast demokratska vlast SRS-a i da je takav poverenik nepotreban. Ispada da se ovde udovoljava i dodvorava, kako da nazovem, nekoj deci komunističkih probisveta, a sadašnjim tzv. borcima za ljudska prava. Ja bih samo rekao gospodinu ministru i Skupštini da nisu oni bitni, da su bili nekada i hvala bogu neće biti više nikada.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom koji je narodni poslanik iz poslaničke grupe SRS, gospodin Stevica Deđanski, dao na član 34. pokušava se smanjiti bar do određene mere ova samovolja u odlučivanju koja je data povereniku. Naime, članom 34. propisano je da poverenik ima stručnu službu koja mu pomaže u vršenju njegovih nadležnosti. Ali, kao nijedan drugi državni organ poverenik ima apsolutnu vlast i to njegovo povereništvo pre će ličiti na pašaluk nego na državni organ. Poverenik samostalno donosi akt, za koji saglasnost daje Narodna skupština. To je akt kojim se uređuje rad stručnih službi. Narodna skupština neće imati bilo kakvu mogućnost da promeni neki deo tog akta, već samo da svoju saglasnost daje ili uskrati. Takođe, poverenik samostalno odlučuje, u skladu sa zakonom, o prijemu lica u radni odnos u stručnu službu. Nedopustivo je, i ovakvo ovlašćenje nema čak ni predsednik Narodne skupštine, ni predsednik Republike, takvo ovlašćenje nema nijedan drugi državni organ. Ali, ovim zakonom, ne samo ovim članom, već i prethodnim članovima, povereniku se daju mnogo veća prava od drugih državnih organa koji iza sebe imaju mnogo veći legitimitet, koji su birani na neposrednim izborima. Nedopustivo je i to da se poverenik, koga bira Narodna skupština, po postupku opoziva izjednačava sa predsednikom Republike koga direktno biraju građani, jer je za pokretanje postupka za razrešenje potrebna čak jedna trećina narodnih poslanika, kao i za predsednika Republike, dok je za pokretanje inicijative za razrešenje Vlade potrebno samo 20 poslanika. Takođe, na ovaj način ogromna ovlašćenja i prevelika stabilnost daje se i zameniku poverenika. Na ovaj način i zamenik poverenika izjednačen je sa poverenikom; i za njegovu smenu neophodno je da inicijativu pokrene trećina poslanika iako čak narodni poslanici, koji čine Narodnu skupštinu kao najviše zakonodavno telo i najviši državni organ u Srbiji, ne mogu predložiti zamenika poverenika. Zbog svega ovoga neophodno je da prihvatite amandman Stevice Deđanskog i omogućite da ovaj zakon bude u skladu sa ostalim zakonima i Ustavom koji uređuju uopšte državne organe u Republici Srbiji.
Da li još neko želi reč? Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 34. u st. 2. i 4. predviđena su prava poverenika koja drugi organi nemaju. Nezamislivo je, u stavu 2, pravo poverenika da samostalno odlučuje o prijemu lica u radni odnos u stručnu službu. Nađite mi još jednog funkcionera koji samostalno odlučuje o prijemu lica u stručnu službu. Ne znam šta vam to znači i šta je stručna služba. Razumem da predsednik Republike ima kabinet, da predsednik Vlade ima kabinet, da predsednik Narodne skupštine ima kabinet i da odlučuje koja će lica za šefa kabineta, imate ove nove nazive pi-ar. Ali, moram da vas pitam, šta je stručna služba poverenika. Da li je to daktilograf? Jeste, i on je stručan za posao koji obavlja. Do kog nivoa poverenik sam bira zaposlene u povereništvu, a od kog nivoa mora da postoji neko ko će o tome da vodi brigu? I druga stvar, Vlada Republike Srbije se drznula da, suprotno Ustavu, natera Narodnu skupštinu da donese zakon koji ne poštuje opštu ustavnu odredbu da predlagač zakona mora da obezbedi finansijska sredstva za sprovođenje zakona. Vlada Republike Srbije je bila toliko drska da u obrazloženju zakona napiše da finansijska sredstva nisu obezbeđena, a da nas tera da ovde raspravljamo. Ne znam ko je imao toliki uticaj na stručnu službu predsednika Narodne skupštine i na samog predsednika Narodne skupštine, zato što u članu 34. stav 4. piše da se sredstva za rad poverenika obezbeđuju u budžetu Republike Srbije, a predlagač kaže da nije obezbedio sredstva u budžetu Republike Srbije za poverenika; a predsednik Narodne skupštine ovaj zakon pušta u proceduru, kao da je ispunio sve uslove iz člana 121. Poslovnika Narodne skupštine. Sada vi hoćete da vam mi iz opozicije verujemo da ćete poštovati ono što napišete. Vi nas toliko omalovažavate da nam napišete kako nas ne poštujete. Mene nećete moći da omalovažite, niti poslanike SRS-a, niti ćemo to ikad od vas tražiti, kada budemo na vlasti, da se osećate postiđenima i posramljenima. Ja samo pitam poslanike skupštinske većine – hoćete li glasati za zakon za koji predlagač zakona, Vlada Republike Srbije, kaže da nije obezbedio sredstva za njegovo sprovođenje?
Da li ima još neko povodom ovog amandmana? (Ne.) Narodni poslanik Milan Škrbić podneo je amandman na naslov iznad člana 35. i član 35. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milan Škrbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao prvo, izvinjavam se zbog promuklosti moga glasa, ali se nadam da ćete me razumeti u ovom mom obraćanju i izlaganju. Član 35. i naslov iznad člana 35. jasno govore o nadležnostima poverenika. Ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman da se taj član i naslov iznad člana brišu, iz prostog razloga što sam čitajući ovaj zakon došao do saznanja, a uz ostale amandmane koje je Srpska radikalna stranka podnela, da je jednostavno puno toga vezano za nadležnost i ostale stvari poverenika. Znamo svi da je SRS generalno protiv gomilanja tih institucija, u vidu, recimo, ove institucije, a i raznih agencija koje je do sada skupštinska većina izglasala. Ovaj amandman se odnosi na nadležnost poverenika. Kada ovo kažem, odmah mislim na te agencije i čini mi se da niste morali prepisati baš sve, ili kako to naš narod kaže – pretabati, iz nekih drugih zakona. Meni se čini da je ovaj zakon prepisan iz zakona Slovenije ili ima dosta dodirnih tačaka, možda i grešim, ali čudi me nešto drugo. U obrazloženju Vlade kaže se da se amandman ne prihvata zato što se menja koncepcija zakona. Tačno je, koncepcija se menja, a mi i hoćemo da se ona menja, da se tim menjanjem u stvari poboljša kvalitet ovog zakona. Mi hoćemo da se koncepcija menja, da se ukine institucija poverenika sa njegovim nadležnostima, i da ta ovlašćenja imaju neka druga tela koja već postoje i ne moraju da se formiraju nova. Iz iskustva nas iz SRS-a siguran sam da bi se ubrzo svi pitali, svi ovde prisutni a i cela javnost Srbije, kako i zašto taj novoizabrani poverenik za informacije koji bi, siguran sam, što reče gospodin Nikolić malopre, pripadao nekoj političkoj grupaciji, selektivno primenjivao i pravdu i zakon i, naravno, selektivno davao te informacije od javnog značaja. Kada kažem selektivno mislim na privilegije nekih koji su dobri sa Vladom, a odmah mi padaju na pamet i one čuvene nevladine organizacije koje mogu da dobiju informacije, da ih zloupotrebe, konačno i da ih dobro unovče itd. Moja namera je zaista bila iskrena, kao što su iskrene i diskusije svih poslanika poslaničke grupe SRS, i u načelu i davanjem ovih amandmana. Da ponovim još jednom, SRS je za donošenje ovog zakona, ali ga treba urediti i prilagoditi vremenu u kome živimo. Ovim amandmanima smo mi to i pokušali, ali koliko vidim, nema dobre volje da se ijedan amandman SRS usvoji. Nemoguće je da baš nijedan nije dobar. Možda se radi o nečemu drugom. Mislim da bi trebalo drugačije da razmišljamo, da svi zajedno donesemo jedan ovakav zakon, zato što je nov i prvi put ga primenjujemo. Mi iz SRS-a imamo dobro volju da sarađujemo sa vama i da donesemo ovaj zakon. Zato smo i podneli ovoliki broj amandmana, kvalitetnih amandmana. To znači da smo dugo radili na ovom zakonu, čitali ga pažljivo, ali da nema dobre volje da se amandmani SRS-a prihvate. Kažem, u ovom zakonu ima dobrih stvari, ali ima i puno nelogičnosti. Hajde da ne žurimo i da zajedno napravimo nešto što će biti dobro za ovaj narod i ovu zemlju. Zato, gospodo, kada budete glasali, setite se naših amandmana i ove naše priče, moje i svih predhodnika i ovih par što će biti posle. U stvari, usvojite amandmane SRS, jer će zakon sigurno biti bolji.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto nisam u situaciji, jer sam jedini za stolom, da dam repliku, samo da ispravim jedno pogrešno tumačenje. Narodna skupština, svi poslanici će odlučiti, kako ovaj predlog zakona i predviđa, da se u budžetu koji će se doneti do kraja 2004. godine predvide sredstva za 2005. godinu, jer u postojećem nisu. To je Glava IV - Finansijska sredstva za sprovođenje zakona. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Momir Marković podneo je amandman na član 36. kojim je predložio Skupštini da se reč "poverenik" zameni rečju "ministarstvo". U članu 36. normirano je, po ovom predlogu: "U roku od tri meseca od okončanja fiskalne godine, poverenik podnosi Narodnoj skupštini godišnji izveštaj o radnjama preduzetim od strane organa vlasti u primeni ovog zakona, kao i o svojim radnjama i izdacima". Postavlja se pitanje šta će biti ako poverenik ne podnese izveštaj. Nema sankcije ako ne bude određeno i normirano šta će biti ukoliko on ne postupi prema dispozitivu ove norme. U stavu 2. se kaže: "Pored izveštaja iz stava 1. ovog člana, poverenik podnosi Narodnoj skupštini i druge izveštaje, kada oceni da je to potrebno". Vidite, ovo je jedan redak pravni akt u kome nema sankcije za onoga za koga se predviđaju prava, a ne odgovornost i obaveze. Dame i gospodo, ako mi dozvolite, vratio bih se na odredbe člana 32. ovog predloga zakona, gde u stavu 4. kaže: "Poverenik se ne može pozvati na odgovornost za mišljenje koje je izneo ili predlog koji je dao u vršenju svoje nadležnosti, a u postupku pokrenutom zbog krivičnog dela učinjenog u vršenju svoje nadležnosti ne može biti pritvoren bez odobrenja Narodne skupštine". Dame i gospodo narodni poslanici, ako se desi da taj nepoverenik, koga ja vidim danas, bude izabran, proda informaciju, uzme pare i počne da beži, da li će ga na granici neko moći lišiti slobode i privesti nadležnom istražnom sudiji? Po ovom predlogu - nikada. Dame i gospodo narodni poslanici, da je veći imunitet ovoga poverenika od narodnog poslanika vidi se i po tome što je u napomenama o imunitetu narodnih poslanika predviđeno da narodni poslanik ne može biti pritvoren bez odobrenja Narodne skupštine, osim ako je zatečen u vršenju krivičnog dela za koje je propisana kazna zatvora veća od pet godina. Dakle, dame i gospodo, ukoliko prihvatite ovakav nakaradni predlog, imaćete situaciju da niste obezbedili prava narodnim poslanicima, pa ni predsedniku Skupštine, ni predsedniku Vlade, ni članovima Vlade, pa ni onim nosiocima pravosudnih funkcija koji uživaju imunitet. Ovde je u pitanju čovek, poverenik, za koga vidim da će biti čovek bez sankcije i čovek koji će biti slobodan strelac, koji će trgovati informacijama i niko mu ništa ne može. Zbog toga SRS ukazuje narodnim poslanicima da ovo predstavlja pravni promašaj i da u praksi neće moći da zaživi. Treba jedan ovakav zakon, to je sigurno. Srpska radikalna stranka se zalaže da se donese odgovarajući zakon, ali da taj zakon bude normiran tako da obezbeđuje i prava, ali i obaveze svih nosilaca koji raspolažu javnim informacijama, da bude dostupan svim nadležnima koji budu zainteresovani, ne tražilac, nego bi u ovom zakonu trebalo da bude: "podnosilac zahteva". On ne treba da bude tražilac, ne istražuje on ništa, on treba da bude podnosilac zahteva za određene informacije. Prema tome, Srpska radikalna stranka je podnela više amandmana u nameri da se poboljša ovaj tekst zakona, da bi on sa svojim dispozicijama bio lakše primenjiv i da zaživi. Ovako, sledeći izbori, naravno, sledi nova vlada, sledi novi sastav Skupštine, slede novi zahtevi, tražiće se revizija ovog zakona, predlagač će biti neko drugi i ovo neće moći da zaživi ni u kom slučaju. (Predsednik: Vreme.) Izvinjavam se, završiću. Mi smo dobili za sledeću sednicu, koja treba da počne u utorak, 22 predloga zakona i tačaka koje zapanjuju stručnu javnost. Ne može se poverovati da je Vlada toliko pametna, toliko spremna,da ima velike stručnjake, a u prethodnoj vladi smo videli da su nam predloge brojnih zakona podnosili pripravnici, pa se u praksi pokazalo da ne mogu da budu primenjeni. Brojnost tih zakona je inflacija propisa. Zakoni se donose i pripremaju godinama, a ne preko noći. Prema tome, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon može naći svoju primenu samo ukoliko prihvatite amandmane SRS-a.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Veroljub Arsić podneo je amandman na naslov iznad člana 37. i član 37. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo iz dosadašnje rasprave i u načelu i u pojedinostima utvrdili smo, kada je u pitanju taj status poverenika, da on nije definisan niti regulisan Ustavom Republike Srbije, znači da je to neustavna kategorija; da je državni organ, a ne može da bude kao pojedinac već samo može da predstavlja državni organ; da ima veću moć nego Narodna skupština, a po zakonu i Ustavu jedini koji ima pravo da se delimično meša u posao Narodne skupštine je Ustavni sud kada ceni ustavnost zakona, rezolucija, deklaracija i drugih akata koje donosi Skupština. Pri tome mislim na pravi ustavni sud, a ne na politički ustavni sud kakav imamo ovde. Podneo sam amandman na član 37. Šta taj član definiše po pitanju poverenika, pa kaže u stavu 1: "Poverenik, bez odlaganja, na srpskom jeziku i na jezicima koji su, u skladu sa zakonom, određeni kao jezici u službenoj upotrebi izdaje i ažurira priručnik sa praktičnim uputstvima za delotvorno ostvarivanje prava uređenih ovim zakonom. U priručniku iz stava 1. ovog člana mora se naročito navesti sadržina i obim prava na pristup informacijama od javnog značaja, kao i način na koji se ova prava mogu ostvariti. Obaveza poverenika je da, putem štampe, elektronskih medija, interneta, javnih tribina i na druge načine, upozna javnost sa sadržinom priručnika iz stava 1. ovog člana." E, sad se postavlja pitanje koliko će taj priručnik da košta građane Srbije, odnosno poreske obveznike. U obrazloženju Vlade, kao predlagača, o finansijskim sredstvima kaže se: "Za sprovođenje ovog zakona potrebna su finansijska sredstva za rad poverenika za informacije od javnog značaja, rad njegove službe i za sprovođenje njegovih ovlašćenja i zakonskih obaveza, kao što je objavljivanje priručnika, pravilnika i sl. Za ostvarivanje ovih funkcija potrebno je u budžetu Republike Srbije izdvojiti, do kraja 2004. godine, sredstva u iznosu od pet miliona dinara." Znači, građani Srbije treba da plate vaše eksperimente do kraja ove godine u iznosu od pet miliona. I, da stvar bude još gora, nigde ni u Zakonu o budžetu, a ni u rebalansu budžeta nije predviđeno odakle će ova sredstva da se obezbede. Odakle ćete sada obezbediti sredstva od pet miliona dinara? Hoćete li, kao i kada je bio u pitanju rebalans, da to obezbedite tako što ćete da smanjite sredstva izdvojena za poljoprivredu, ili ćete možda to da uradite na teret vojske, kao što ste to uradili prilikom rebalansa budžeta. Postavlja se i pitanje hoće li taj gospodin poverenik imati vremena da potroši tih pet miliona dinara, jer je sasvim izvesno da planirate da samo u zadnjih nekoliko meseci u ovoj godini potrošite taj iznos. Pa me živo interesuje koliki će biti pravi trošak za čitavu godinu, ako će samo za nekoliko dana u decembru da bude utrošeno iz budžeta Republike Srbije pet miliona dinara. Smatram da građani Srbije, kao poreski obveznici, nemaju ni vremena ni para da plaćaju vaše eksperimente i da sa ovim manirom s kojim je započela prethodna skupštinska većina, a nastavlja se i u ovoj vladi, i u ovoj skupštinskoj većini, treba da se prekine.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Po članu 81. stav 1. dajem pauzu do 14,55 časova. [[Posle pauze - 15.40]] Dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo pretres u pojedinostima 9. tačke dnevnog reda - Predloga zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Obaveštavam vas da je, po službenoj evidenciji, prisutno 120 poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za početak rada, molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema potvrđeno da imamo kvorum za rad. Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlade nema, a nema ni ministra. Mislim da gospodin Simonović ne preuzima ulogu člana Vlade i da bi bilo potpuno normalno da u prvom redu bude resorni ministar i da čuje ono što poslanici kažu. Do sada smo imali zamenika ili pomoćnika ministra, ako već nije bilo ministra. Sada je ovo ukinuto. Mislim da smo dosta govorili o povereniku, o tome šta je sve nedostatak u ovom zakonu, počev od toga da on sam bira svoje saradnike, sam zapošljava, sam predlaže zamenika i sve ono čemu se protivi SRS. Nadam se da je predsednik poslaničke grupe SRS Tomislav Nikolić jasno izrekao stav SRS-a i mislim da je logično posle ovoga da resorni ministar dođe ovde, povuče zakon, popravi zakon. Jedino ako ovo mesto nije predviđeno za jednu osobu koja bi želela da bude u BIA, pa da ovo bude kompenzacija za njeno mesto u BIA.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Dragan Čolić podneo je amandman na naslov iznad člana 43. i član 43. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Dragan Čolić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 43. Predloga zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja kojim tražim da se u naslovu iznad člana 43. reč "povereniku" zameni rečju "ministarstvu", a u članu 43. stav 1. reč "povereniku" zamenjuje se rečju "ministarstvu". U članu 43. i naslovu iznad člana umesto "izveštaja povereniku" treba da stoji "ministarstvu", jer sama institucija poverenika nije racionalna i nije preko potrebna. Takođe, u stavu 1. ovlašćeno lice državnog organa podnosi godišnji izveštaj, umesto povereniku, nadležnom ministarstvu. Indikativno je to što tekst ovog zakona ne daje garanciju da će zakon naći svoju primenu u praksi, što su već poslanici Srpske radikalne stranke konstatovali. Sve poslove poverenika može da obavlja ministarstvo. Izborom poverenika se uvećava birokratski aparat, bira se i zamenik poverenika i stručne službe, a sve to košta građane Srbije kojima je još samo poverenik potreban i onda su rešili sve svoje probleme. Da li su za sprovođenje ovog zakona potrebna finansijska sredstva? Jesu, za rad poverenika za informacije od javnog značaja, za rad njegovog zamenika, za rad njegovih službi, i eto novih izdataka iz budžeta. Nezadovoljstvo građana Srbije je sve veće, sve teže se živi, štrajkovi, protesti na sve strane, a mi u Narodnoj skupštini biramo poverenika i na taj način se ulagujemo EU. Moderno je imati poverenika jer ga i drugi imaju. Zašto ne bismo imali i mi? Ovaj predlog zakona može biti popravljen amandmanima poslaničke grupe SRS. Ukoliko se to ne dogodi, mala je verovatnoća da će u ovoj sferi doći do kvalitativnih promena. Zašto predlažete zakone koji nisu u praksi primenjivi? Nema svrhe raditi uzaludan posao, uz to povećati zahvatanje iz budžeta i praviti nepotrebne izdatke. Nažalost, to je karakteristika i obeležje ove vlade.
Hvala, gospodine Čoliću. Još neko povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za kulturu i informisanje predlaže da se amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, Snežana Lakićević-Stojačić.
Poslanička grupa DS je podnela amandman na član 44. u kome stoji da novinari i javna glasila imaju pravo na naknadu štete ukoliko je zbog nemogućnosti objavljivanja određene informacije nastala šteta u radu njihovog medija. Smatramo da ne treba praviti razliku između onih koji traže informaciju. Smatramo da svako ima pravo na naknadu štete, iako ne piše u ovom zakonu. Po Zakonu o obligacionim odnosima svako lice koje pretrpi štetu ima pravo da traži naknadu štete, ali isto tako smatramo da nema razloga da u ovom zakonu ne bude precizirano da organ vlasti odgovara za štetu nastalu kršenjem odredaba ovog zakona. Samim tim će se u postupku za naknadu štete visina naknade štete određivati i opredeljivati u odnosu na to kolika je procenjena šteta i prirodno je da će se manja šteta dosuđivati fizičkom licu koje nije ostvarilo određeno pravo zbog nemogućnosti, protivpravne, da dođe do određene informacije i da će šteta koju pretrpi javno glasilo i sredstvo informisanja, a nastala je na isti način, biti verovatno veća. Zbog toga ne mislim da je potrebno da zakonodavac pravi razliku između bilo kog lica kome je na osnovu ovog zakona omogućeno da traži i dobije informaciju od nadležnih državnih organa predviđenih u ovom zakonu.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Javio sam se povodom ovog amandmana da upozorim poslanike većine da je potrebno da obaveste predlagača zakona da ova odredba člana 44. sa naslovom - Naknada štete, ne može da postoji u ovakvom obliku, jer u ovom obliku nijedan sud neće dosuditi naknadu štete. Na to moram da vam skrenem pažnju i ujedno da kažem da se ovim amandmanom koji je podnet ovaj član ne popravlja. Sastavni deo ovog člana 44. je odredba člana 5. i člana 7. Moram da vam ukažem na to da i danas sudovi imaju problema sa primenom odredbe člana 199. i 200. Zakona o obligacionim odnosima, a naročito posle donošenja Zakona o javnom informisanju. To je ona tvorevina koju je ovde branio Žarko Korać i umesto konkretnih odredbi sa preciznim uputstvom kako sud da tumači tu odredbu mi smo došli faktički u još veću konfuziju, gde nema zaštite ličnosti, nema mogućnosti da se ostvari naknada štete ako se ugroze prava ličnosti. Samo pravim paralelu sa ovom odredbom, jer ovom odredbom se dozvoljava mogućnost nastanka štete ukoliko sredstvo informisanja nije blagovremeno dobilo informaciju ili se pojavio neki protekcionizam pa je jedno glasilo dobilo, a drugo ne. Na ovom primeru se vidi besmislenost ovog koncepta zakona. Valjda Vlada i ostali državni organi komuniciraju sa javnošću, kada su u pitanju informacije od opšteg interesa, na taj način što izdaju saopštenja, drže konferencije za štampu i na tim konferencijama pokazuju onu elementarnu otvorenost za pitanja kojima bi se dopunila osnovna informacija sa kojom neki organ vlasti ide prema javnosti. Ovakvom odredbom o naknadi štete samo ćete stvoriti situaciju da sudovi ovu odredbu neće da primene, jer ne mogu iz ove formulacije da pronađu šta je to bila autentična volja zakonodavca, šta on štiti, koje dobro, koje pravo. Zbog toga kažem da se amandmanom ne može popraviti ovaj loš tekst. Kod naknade štete nema improvizacija, ne postoji mogućnost da se nešto improvizuje. Može biti materijalna, može biti nematerijalna. Kako da dokaže koju je štetu pretrpeo? Kako da dokaže tiraž? Kako da dokaže vezu tiraža sa tom informacijom koja bi navodno bila od značaja da je kojim slučajem objavljena? Naročito vas upozoravam na odredbu da ukoliko neko sredstvo javnog informisanja objavi neistinitu informaciju onda je organ vlasti, po ovom predlogu zakona, dužan da da tačnu informaciju. Sve to stavite u kontekst odredbe o naknadi štete i videćete da imamo zakon koji ne može da se primeni.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Nemanja Šarović podneo je amandman na naziv poglavlja VII i član 45. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću posebno obrazlagati amandman na član 45. jer moram reći da je obrazloženje dovoljno dobro i da je amandman sam po sebi dovoljno razumljiv onima koji žele da ga razumeju i da prate koncepciju ostalih amandmana koje je podnela Srpska radikalna stranka, ali želeo bih da malo sumiram sve ovo što smo vam prethodno rekli. Nažalost, dosta toga rečeno je i bez predstavnika Vlade. Mi predstavnika Vlade i mišljenje Vlade nismo imali ni dok je rasprava o Predlogu zakona bila u skupštinskim odborima, niti kod Zakonodavnog odbora, niti kod Odbora za informisanje. Nema ministra koji je ipak smogao snage da stigne sa produženog letovanja, ovako preplanuo, u skupštinske klupe. Mislim da je on prvi i jedini ministar koga apsolutno ništa nije moglo da natera da se bar jedanput obrati poslanicima i da bar jedanput izađe i odbrani neki stav koji bi trebalo da bude njegov, jer je on određen ovde za zastupnika predlagača. Brojne su suštinske i koncepcijske zamerke koje smo mi iz SRS izneli na ovaj zakon, od formiranja novog državnog organa, odnosno poverenika, preko onih koje su svakako najvažnije, a to je da nije obezbeđeno pravo žalbe ukoliko organ, u skladu sa članom 4. ovog predloga, jednostavno kaže u obrazloženju nekog pojedinačnog akta da javnost nema opravdan interes da zna određenu informaciju. Ista stvar ponavlja se i kod člana 9. koji reguliše isključenje i ograničenje slobodnog pristupa informacijama od javnog značaja. Zamerke su na ova dva člana zbog nepostojanja prava na žalbu upravo u slučajevima kada je interes javnosti da sazna neku informaciju najveći. Umesto da budu kamen temeljac ovog zakona, upravo je to nedostatak tih pravila, ono što će ovaj zakon obeležiti, ono zbog čega će ovaj zakon da bude neprimenjiv. Siguran sam, a i vi ste sami to pričali u toku rasprave, da je ovo zakon koji će se menjati, valjda i sami duboko svesni da ovaj zakon nije dobar, da su zemlje od kojih ste prepisali ovaj zakon takođe često menjale zakon o pristupu informacijama. Jedini vam je argument bio da ćemo brže ući u Evropu sa ovim zakonom, ali evo, otkako je ovaj zakon na dnevnom redu nema više ni prenosa skupštinskog zasedanja. Takođe, čuli smo u toku rasprave i apel novinarima da kada govore o ovom zakonu ne kude zakon, da ne ističu njegove mane, već da, kako bi se građani naterali da više koriste svoja prava, kažu i poneku dobru. Upravo suština ovog zakona jeste da novinari prenose ova dešavanja onako kako se i dešavaju, i ako ste hteli da vas novinari hvale, jer očigledno nije dovoljno ovo što ste im u članu 17. dali da će biti oslobođeni poštanskih troškova kada traže neku informaciju, onda je, gospodo, trebalo da napravite dobar zakon, ali ne samo zbog novinara već zbog svih građana Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Evo i na ovom članu se vidi da nije dobro kada se nešto prepiše iz nekog zakona ili se postupi po preporuci Komiteta ministara i tako dalje. Mi još imamo neraščišćeno pitanje, ne znamo šta je sve Mićunović prihvatio i kojih je to dodatnih pet uslova prihvatio kada smo primljeni u Savet Evrope prošle godine, ali da ne širim temu dalje. Ovako postavljena odredba o nadzoru u članu 45. ne može da stoji. Prema članu 1, ovim zakonom se uspostavlja poverenik kao samostalni državni organ, dakle on je sam u vršenju svoje nadležnosti. On propisuje šta treba da radi, kako se bira, koja su mu ovlašćenja. I, onda se u članu 45. kaže da nadzor vrši ministarstvo nadležno za poslove informisanja. Tu mora da se precizira da li se odnosi na upravni ili na inspekcijski nadzor. Ako se odnosi na tip inspekcijske kontrole, onda u ovom zakonu fale odredbe o merama i radnjama koje može da preduzme inspektor koji to vrši. Ako se radi o upravnom nadzoru, onda to radi Ministarstvo pravde preko svog dela. Postoji još veći problem, dakle, ministarstvo koje je nadležno i za poslove informisanja, a to je sada ovo što se tiče kulture i medija, ne znam tačno kako se zove, u stvari je i organ vlasti koji treba da primeni ovaj zakon. Naime, ako novinar ili građanin proceni da se neka informacija od značaja za javnost nalazi u tom ministarstvu, on može da se obrati tom ministarstvu, da to ministarstvo ne postupi u skladu sa ovim zakonom, da ne poštuje one rokove od 15 ili 40 dana, da po prigovoru i žalbi to dođe kod poverenika koji može da donese rešenje i da naloži da ministarstvo mora da pruži tu informaciju, i tu se sada ministarstvo javlja kao nadzorni organ koji kontroliše poverenika. Ovde nema logike. Onaj ko vrši nadzor je u jednom specifičnom položaju, u jednoj situaciji da vrlo precizne odredbe zakona restriktivno tumači i vrši kontrolu svih onih koji sprovode ovaj zakon. Tamo ste dali definiciju šta se sve smatra organom vlasti, ali ovako dolazi do sukoba. Znači, poverenik kontroliše ministarstvo koje je nadležno za poslove informisanja u jednom delu, a onda ministarstvo sutra dođe i kaže – sada ćemo kroz nadzor da vam pokažemo da ne možete tako da radite. Ponavljam, nije dovoljno samo da se prepiše neki tekst, nije dovoljno samo da se zadovolji potreba jedne nevladine organizacije, koja je u izradi ovoga omastila ruke, kao što rade ovi eksperti, a ja sam napomenuo, to su Vodinelić, Rakić i Vodinelić opet, kao i još jedna grupa eksperata koji su dobili ekskluzivno pravo da kažu šta su to evropski standardi i kako oni treba da se primene. Molim vas, mi smo na isti način kao što vi danas pokušavate doneli, i ovde je većina usvojila, Zakon o javnom informisanju, Zakon o radio-difuziji i zakon o lustraciji. Da ne nabrajam, ima još desetak zakona koji ne mogu da se primene kod nas. Jednostavno, ovo je pravljeno za vanzemaljce. Kako će u Pirotu ili u Crnoj Travi neki činovnik da primeni ovaj zakon, da li je neko o tome razmišljao, jer ko će da proceni šta je to od javnog značaja, gde postoji naročito opravdani interes javnosti, gde ne postoji mogućnost zloupotrebe da se lični podaci iznesu? Naime, kada je neko došao na ideju da donosi ovaj zakon, on je verovatno imao u vidu četvrtu, petu, a možda i šestu generaciju ljudskih prava i sloboda, ali je zaboravio na odredbe našeg Ustava, jer tu se nalazi prva generacija sloboda i prava čoveka, zaboravio je na situaciju koja je u Srbiji i na mogućnosti koje mogu da se ostvare. Ovde je nešto napisano, sve je lepo, sve je po nekim standardima, ali šta vredi kada je neprimenljivo i kontradiktorno. Ova odredba kako ste je napisali i one prethodne, član 5, 7. i 11, odudaraju od pravnog sistema Republike Srbije.
Reč ima prvo narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podnela u ime SRS na član 48. zakona treba danas ponovo ministar, gospodin Kojadinović, da uzme u razmatranje, s obzirom na to da je nejasno obrazloženje Vlade zbog čega se amandman odbija. On je vezan za obrazloženje Predloga zakona. Pošto nije tu ni predlagač, dakle, gospodin Dragan Kojadinović, a nije tu ni zamenik predlagača, predsednik Skupštine gospodin Marković koji se celog dana i u toku diskusije o amandmanima ponašao kao ovlašćeni predlagač, ja ću onda vama narodnim poslanicima.... (Predsedavajući: Oprostite što vas prekidam, vi pričate o narednom amandmanu?) ... da objasnim o čemu se zapravo radi i šta je suština onoga što vi treba da shvatite da biste videli besmislenost ovog zakona, ustanovljavanje ovakvog poverenika, sa ovakvim ovlašćenjima, njegov izbor na ovakav način i kroz činjenicu da je Ustav Republike Srbije obavezujući za sve, a najviše za Vladu Republike Srbije i za predlagača. Član 68. Ustava kaže: "Sredstva za ostvarivanje Ustavom zajamčenih prava građana i zakonom utvrđenog opšteg interesa u oblastima zdravstvene zaštite, socijalne zaštite, boračke i invalidske zaštite, društvene brige o deci i drugih oblika socijalne sigurnosti, obrazovanja, nauke, kulture, fizičke kulture, kao i u drugim oblastima koje su utvrđene zakonom, obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije." Član 48. predviđa kazne za nepodnošenje izveštaja u određenom roku i na način kako je to utvrđeno članom 43. Mi smatramo da su ove kazne od 5.000do 50.000 male, zbog činjenice da neko tendenciozno i namerno može da prikriva informacije i neko od državnih organa da opstruiše tražioca informacije u procesu koji on pokušava da razreši. Sa druge strane, zašto sam vam pročitala član 68. Ustava? Zato što je i gospodin Marković pokušao da odbrani predlagača, i rekla sam da se u tom svojstvu predstavlja kao zamenik predlagača; po članu 132. Poslovnika o radu Narodne skupštine predlagač je dužan da navede koja su sredstva potrebna, koja bi se obezbedila u budžetu Republike Srbije, da bi se jedan zakon sproveo. Ne samo da nisu navedena sredstva projektovana za poverenika i sve organe koje će on da formira, već se kaže, možete da zamislite koja je to kontradiktornost, da je od dana stupanja na snagu ovog zakona... A nije to baš tako, jer dan stupanja na snagu ovog zakona je 10. novembar, a posle toga treba još mesec dana da bi se organi po zakonu izabrali, a onda ostaje - šta? Ostaje svega 10 dana da bi neko potrošio, predlagač je to nama dao u obrazloženju potrebnih finansijskih sredstava, pet miliona dinara. I još kažu da ta sredstva inače nisu projektovana budžetom za 2004. godinu; a kako i da budu kada ste jedva namakli većinu da izglasate onakav Dinkićev rebalans pre nekoliko dana. A onda ne znate koliko je sredstava potrebno za 2005. godinu da bi se zakon sproveo. Mi smo danas, pošto se privodi kraju ova rasprava o amandmanima, ukazivali na to da je zakon u suštini besmislen. Nama srpskim radikalima zasmetalo je to što se juče u prvoj informativnoj emisiji u osam sati ujutru kao promoter ovog zakona nije pojavio ministar Kojadinović, što bismo mogli da razumemo na nacionalnoj televiziji, nego se pojavio izvesni Vladimir Vodinelić, istrošeni profesor Pravnog fakulteta u Beogradu, mislim da je član DSS-a, koji je ubeđivao javnost, odnosno pokušao to da uradi, gostujući u jutarnjem dnevniku, da su neki amandmani dobri i suvisli, a neki nisu. Ko uopšte pita Vodinelića koji su amandmani dobri, a koji nisu. Zbog toga smatramo, pošto predlagača ovde nema, da vi kao ozbiljni ljudi (ako to jeste, ja pretpostavljam da svi koji su izabrani za narodne poslanike to moraju da budu) u danu za glasanje treba da odlučite šta ćete sa amandmanima SRS, koji su smisleni, koji su veoma korektno napisani u cilju da se ovaj zakon popravi. Od svega ovoga što je nama Dragan Kojadinović u ime Vlade predložio dobar je samo naslov, odnosno naziv zakona koji nam se predlaže, a sve ostalo mora da bude podložno promeni na način na koji smo vam mi to predložili, a na vašoj savesti je da odlučite i pozivam vas da to uradite u danu, odnosno trenutku i satu za glasanje.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Samo jedno objašnjenje, mi govorimo o članu 45, ali gospođica Nataša Jovanović je uranila malo, pa je govorila o amandmanu koji tek dolazi.
Dame i gospodo narodni poslanici, vi znate da je jedan veliki pravnik rekao "Što se grbo rodi, vreme ne ispravi", Valtazar Bogišić, rođen 1888. godine. U članu 45. predlagač normira i predlaže da nadzor nad sprovođenjem ovog zakona vrši ministarstvo nadležno za poslove informisanja. Ova odredba isključuje prethodnu odredbu. Narodni poslanik Zoran Krasić je ukazao na tu nelogičnost, a ja ću da vas podsetim, imate pred sobom zakon, u članu 32. stav 2. stoji – u vršenju svoje nadležnosti poverenik neće tražiti, niti primati naloge i uputstva od državnih organa i drugih lica. Ima li ovde pravne logike? Nema. Ne bih želeo da omalovažavam nameru, ali oni koji su pripremali ovaj tekst očigledno nisu dorasli mnogima ovde, kolegama poslanicima, kada daju ovakav nakaradan predlog čije odredbe u dispoziciji jedna drugu isključuju. Zbog toga nije jasno kako će moći Ministarstvo za informisanje da vrši nadzor nad poverenikom, koji je, kaže predlagač dalje, u svom radu nezavisan. Prema tome, zbog toga ovaj predlog zakona neće moći da bude primenjen.
Da li se još neko javlja za reč? Ne. Na član 48. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kod ovog člana 48. predviđene su kazne, a prethodnim članovima 46. i 47. propisani su prekršaji. I pored svih vaših priča o ulasku u Evropu, o tome koliko želite da pomognete građanima da dođu do informacija, posle svih priča o transparentnoj vlasti, sve se svodi na to da kada propisujete kazne i kada se vidi kolike su propisane kazne, onda sa sigurnošću možemo da kažemo koliko je vama zaista stalo do toga da donesete dobar zakon na osnovu kojeg će građani moći da dođu do informacija koje žele. Ono što je osnovno, nije propisano nijedno krivično delo. Bez obzira na važnost informacije, bez obzira na moguće zloupotrebe od svih državnih organa, iako u nekim drugim zakonima, čak manje važnim od ovoga, ima propisanih krivičnih dela, ovoga puta se za to niste odlučili. Zašto? Zato što su prava koja su predviđena ovim zakonom prava koja vi u stvari ne želite da date građanima i ne želite da zaštitite građane u postupcima koji će se voditi pred državnim organima, već naprotiv ta prava dajete samo formalno. Ukinuli ste im pravo na žalbu, a sada i ovako smešnim kaznama koje ste propisali jasno građanima dajete do znanja da vi ne želite da ovaj propis bude ikada primenjen. Kazna od pet hiljada dinara neće nikoga naterati da da informaciju koja može biti od državnog značaja. Sa druge strane, ukoliko organ želi da je da nekoj stranoj državi, to će moći da učini bez problema. Bilo bi dobro da se setite u ovom trenutku i da su kazne koje ste propisivali kod nekih poreskih zakona za one koji zakasne sa plaćanjem svoje poreske obaveze, iako je uredno prijave, ali na primer iz objektivnih razloga to ne mogu da plate u roku, bile i po milion dinara. Znači, kada želite da građanima oderete kožu sa leđa onda kazne mogu da budu i po milion, dva dinara, ali kada građani treba da iskoriste neko svoje pravo onda kazna koju propisujete za odgovorno lice u državnom organu iznosi pet hiljada dinara.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Narodni poslanik Vojislav Milajić.
Srpska radikalna stranka je načelno i suštinski osporila instituciju poverenika i zamenika poverenika kako je predviđeno predlogom ovog zakona. U članu 49. stav 2. reguliše se način izbora poverenika, gde je predviđeno da se poverenik bira u roku od 45 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Osvrnuo bih se na neke pravno-tehničke nedostatke koje sadrži ovaj član zakona, a u vezi s tim i drugi članovi zakona, jer je o suštini poverenika i zamenika poverenika već bilo dosta reči, tako da ne bih ponavljao moje prethodnike i uopšte koncept koji zagovara Srpska radikalna stranka. Za izbor poverenika traže se tri uslova, od toga su dva uslova pozitivna i jedan je negativan uslov. Traži se da se za poverenika bira lice koje ima priznat ugled i stručnost u oblasti zaštite i unapređivanja ljudskih prava i koje ispunjava uslove za rad u državnim organima. To su pozitivni uslovi koji se traže od tog lica i jedan negativan uslov, a to je da poverenik ne može biti lice koje obavlja funkciju ili je zaposleno u drugom državnom organu ili političkoj stranci. Tu postoji jedna nepreciznost, zato što u ovom sazivu Skupštine nisu sve stranke. Mi imamo jednu političku organizaciju koja nije ni stranka ni partija, nego se vodi pod šifrom. Preciznije je bilo reći politička organizacija, a ne politička stranka. Što se tiče zamenika poverenika, za izbor zamenika poverenika potreban je samo jedan uslov, a to je da lice ispunjava uslove za rad u državnim organima. Ova dva uslova koja se traže za izbor poverenika ne traže se i za zamenika. Zašto je to bitno? Bitno je zato što zamenik poverenika obavlja dužnosti poverenika u slučaju njegovog odsustva, smrti, isteka mandata, razrešenja, kao i privremene ili trajne sprečenosti poverenika da vrši svoje nadležnosti. Postavlja se osnovno pitanje koje su onda dužnosti zamenika poverenika. Po ovom predlogu zakona ispada da zamenik poverenika čeka da se nešto desi povereniku da bi on preuzeo njegovu dužnost. On apsolutno nema nikakva prava i ovlašćenja dok poverenik obavlja svoju dužnost. U članu 49. stav 2. samo je predviđen rok za izbor poverenika. To je rok od 45 dana od stupanja na snagu ovog zakona. Uopšte nije predviđeno u kom roku će se izabrati zamenik poverenika. Nije predviđeno u kom roku poverenik treba da predloži skupštinskom odboru, odnosno Skupštini da se izabere poverenik, s obzirom da samo poverenik ima ekskluzivno pravo da predloži svog zamenika, a ne i Skupština. To su, između ostalog, pored ovih suštinskih razloga koje je iznela SRS, u pravno-tehničkom smislu krupni nedostaci koji će imati posledica u praktičnoj primeni ovog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: - IZBOR ČLANA REPUBLIČKOG ODBORA ZA REŠAVANjE O SUKOBU INTERESA SA LISTE KOJU JE PODNELA SRPSKA AKADEMIJA NAUKA I UMETNOSTI Primili ste listu kandidata za izbor člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa, koju je podnela SANU. Podsećam vas da, prema članu 156. stav 3. a shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 156. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Da li neko od poslanika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović.
Ove moje reči su malo zakasnile, ali ipak moram da kažem nešto u vezi sa ovim. Naime, mi smo učinili krupnu grešku prošli put kada smo u zakonu predvideli da Akademija nauka predlaže članove Odbora za rešavanje o sukobu interesa. Reći ću vam da sam pre dve nedelje imao prilike da prisustvujem jednom skupu, koji nije bio politički, nego malo više zabavni, gde je bio prisutan veliki broj članova Akademija nauka, koji su mi rekli da su se zbog toga osetili poniženi, da mnoga odeljenja Akademije nisu htela da prelažu ljude za taj odbor. Pisali su i usmeno tražili od gospodina Hajdina, predsednika Akademije nauka, da se obrati Skupštini i da traži da se to ukine. To nije posao za akademike, dame i gospodo, da se akademik bavi time dali je negde učinjen sukob interesa. Prošli put smo doživeli da je predloženo nekoliko članova i nije, recimo, izabran poznati istoričar Vasilije Krestić. Zašto dovodimo te naše ugledne ljude u situaciju da uopšte o njima glasamo, o jednoj tako nepotrebnoj stvari. Sada imamo kandidate gospodina Konstantinovića i gospođu Danicu Petrović. Gospođa je verovatno vrlo ugledna i verovatno fina dama. Konstantinovića lično poznajem. To je jedan čovek evropske kulture i evropskog ugleda, predaje dugo godina uporednu književnost na jednom univerzitetu u Austriji. Mi o takvom čoveku treba da glasamo, da li da bude član tog odbora i da ga, eventualno, ne izaberemo, kao prošli put gospodina Krestića. Učinili smo krupnu grešku i ovo treba na neki način da ispravimo.
Da li još neko od poslanika želi reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o izboru člana Republičkog odbora za rešavanje o sukobu interesa. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O OBRAZOVANjU ANKETNOG ODBORA RADI UTVRĐIVANjA ČINjENICA I OKOLNOSTI NA IZBORIMA ZA SKUPŠTINU GRADA BEOGRADA ODRŽANIM 19. SEPTEMBRA 2004. GODINE Jedno obaveštenje: u skladu sa članom 89. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će po 11. tački dnevnog reda Druge sednice Drugog redovnog zasedanja ovlašćeni predstavnik grupe predlagača biti narodni poslanik Meho Omerović. Još jedno obaveštenje: u skladu sa članom 38. Poslovnika, obaveštavam vas da će poslaničku grupu DSS po 11. tački dnevnog reda Druge sednice Drugog redovnog zasedanja predstavljati narodni poslanik Zoran Nikolić. Primili ste Predlog odluke koji su podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Podsećam vas da, prema članu 156. stav 3. a shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 156. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Da li predstavnik predlagača narodni poslanik Meho Omerović želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, na samom kraju ovog zaista dugog i iscrpnog zasedanja govorićemo o nečemu što je, čini mi se, od izuzetne važnosti pre svega zato što je na dnevnom redu najvišeg zakonodavnog tela. Pre svega, govorićemo o nečemu što je ova skupština usvojila, a to je Zakon o lokalnim izborima i govorićemo o tome kako su se neki pojedinci i organi koji bi trebalo da sprovode zakon drznuli da taj isti zakon krše. U ovom parlamentu sedi 250 izabranih predstavnika građana Srbije, predstavnika koji su izabrani voljom naroda. Svi govorimo, sami ste svedoci toga da se često pozivamo na tu volju naroda. Upravo zbog toga, štiteći tu istu volju građana i smatrajući da je prekršen Zakon o lokalnim izborima, poslanici SDP-a su podneli predlog o formiranju anketnog odbora kojim bi se utvrdile činjenice i okolnosti vezane za izbore za Skupštinu grada Beograda, koji su održani 19. septembra 2004. godine. Zakonitost i legitimnost izbora su pitanja čiji značaj, ubeđen sam da ćete se svi složiti sa mnom, apsolutno prevazilazi interese jedne političke stranke, bez obzira kojoj ideologiji ona pripadala, prevazilazi čak i pitanje mandata, da li su u pitanju odbornički ili poslanički, svejedno. Elementarna pretpostavka za izgradnju i funkcionisanje jednog demokratskog društva, to smo hiljadu puta ponovili, jesu zakoniti i pošteni izbori. To je valjda od značaja za sve, a pre svega od značaja za ovaj dom, za najviše zakonodavno telo. Činjenice, okolnosti i sve ono što se dešavalo u Beogradu 19. septembra, po mišljenju poslanika SDP, ukazuju da je zakon prekršen. Upravo zbog toga mislim da Skupština Srbije ne sme držati zatvorene oči. Šta se to dešavalo toga dana, uopšte, po zatvaranju biračkih mesta u prostorijama Gradske izborne komisije? Pre svega, zabranjen je ulazak predstavnicima, odnosno članovima Gradske izborne komisije ispred SDP-a i predstavnicima, ljudima koji su bili u prilici da učestvuju u prebrojavanju glasačkih listića. Svojom voljom gospodin Goran Kljajević je zabranio te noći ulazak predstavnicima SDP-a u prostoriju gde su se sabirali kako zapisnici tako i kompletan birački materijal sa svih izbora. Izborni materijal sa spornog biračkog mesta 91 Ugrinovci dostavljen je u sitnim jutarnjim satima, u 3,35 časova, a ujutru u 10 časova gospodin Kljajević je na konferenciji za štampu slavodobitno saopštio da je bilo nepravilnosti, doduše, na dva biračka mesta, ali da one ne mogu bitno uticati na konačan rezultat i da SDP-u nedostaje 55 glasova. Zamislite – na dva biračka mesta, na kojima je upisano više od 3.700 birača, za gospodina Kljajevića 55 glasova ne može da utiče na konačan rezultat. Naravno, posle prigovora koji smo podneli u skladu sa zakonom Gradska izborna komisija je zasedala i odbila je taj naš prigovor, a podsetiću vas, dragi prijatelji, dame i gospodo narodni poslanici, naš prigovor se ticao samo jedne vrlo proste stvari, ali zaista ključne stvari kada je u pitanju kršenje zakona. Na biračkom mestu broj 91 Ugrinovci uopšte nije postojala druga stranica sa potpisima birača koji bi potvrdili da je taj zapisnik verodostojan, odnosno mi smo zbog toga podneli prigovor. I šta se dešava? Gradska izborna komisija je na svojoj sednici, raspravljajući o našem prigovoru, formirala radnu grupu da dođe u uvid biračkog materijala sa biračkog mesta 91. Ta radna grupa je formirana od strane Gradske izborne komisije. Radna grupa je kao jedini nedostatak navela, citiram, "da ne postoji druga strana zapisnika o radu biračkog odbora, na kojoj bi se nalazili potpisi članova biračkog odbora u skladu sa članom 16. stav 3. Zakona o lokalnim izborima". Dakle, i sam gospodin Kljajević i sama Gradska izborna komisija veruju u nalaze sopstvene radne grupe koja je konstatovala da ne postoji druga strana. Sada dolazimo do nečega što je zaista suština. Na osnovu zapisnika Gradska izborna komisija kaže, citiram: "Utvrđeno je da je posle sprovedenog glasanja na biračkom mestu 91 Zemun zamenik predsednika biračkog odbora Zorkić Pavle predao članovima Gradske izborne komisije izborni materijal u 3,35 časova, sa napomenom da je sastavni deo i beleška koju su napisali članovi Gradske izborne komisije Lutovac Vladan i Jovičić Goran, koji su konstatovali da su zapisnik primili bez druge strane, kao i da nisu popunjene stavke 13, 14, 15 i 16." Te stavke – 13, 14, 15 i 16 su stavke koje govore o broju primljenih glasačkih listića, o broju važećih i broju nevažećih listića i vas na to ne treba da podsećam. Dakle, ključne stavke uopšte nisu popunjene u tom zapisniku. Šta je posebno interesantno – gospodin Zorkić Pavle uopšte nije zamenik predsednika biračkog odbora. Gospodin Zorkić je običan član biračkog odbora. Gospodin Zorkić u svojoj izjavi kaže, citiram: "Dana 19. 9. obavljajući dužnost člana biračkog odbora", dakle on pod materijalnom i krivičnom odgovornošću tvrdi da je bio član, što se iz zapisnika da videti, a ne zamenik člana kako tvrdi Gradska izborna komisija, "na biračkom mestu broj 91 bio sam prisutan od otvaranja do utvrđivanja rezultata. U toku glasanja nije bilo nikakvih problema. Ja, posle utvrđivanja broja glasova, nisam potpisao zapisnik zato što to niko od mene nije ni tražio. Na glasanje je izašlo blizu 40 posto. Od toga je pola bilo za SRS. Ogromnom većinom radikali su prvi. Sve listiće smo stavili u odgovarajuće koverte na kojima smo upisivali broj dobijenih glasova i taj materijal smo predali predstavnicima Opštinske izborne komisije." Dakle, gospodin Zorkić tvrdi da je zapisnike i materijale predao predstavnicima Opštinske izborne komisije, a ne kao što Gradska izborna komisija i Kljajević kažu – Gradskoj. I, postavljamo pitanje kome su oni, u stvari, predali izborni materijal. Idemo dalje, koristeći svoje zakonsko pravo da dođemo do uvida u izborni materijal morali smo da čekamo 36 sati, jer nas je gospodin Kljajević pustio da toliko čekamo, da bi nam dao zvaničnu dozvolu da uđemo u posed biračkog materijala. Naravno, ta dozvola nam je stigla 36 sati pre isteka zakonskog roka. U tom kontekstu smo mi i izvršili uvid u izborni materijal. Sada ću vam, dragi moji prijatelji i kolege poslanici, objasniti kako je izgledalo to korišćenje zakonskog prava u ime predstavnika SDP u Skupštini grada Beograda, u prisustvu članova Gradske izborne komisije i radnika stručne službe. Nas 20 smo to pravo koristili od četvrtka 23. od 20,30 časova do 02 časa ujutru, sa pauzom do 11 časova, da bismo naredni dan, u petak, dakle od 11 časova pa sve do ponoći takođe imali priliku da imamo uvid u izborni materijal. Prvog dana smo imali priliku da se u fizičkom kontaktu suočimo sa zapisnicima sa svakog biračkog mesta, sa svih 1.109 biračkih mesta. To nije bilo sporno. Mi smo fizički gledali zapisnike, listali ih, tumačili ih na svoj način i imali pravo, što zakon dozvoljava, da grafitnom olovkom u posebnom blokčetu, papiru beležimo eventualno neke nepravilnosti. To smo radili sve do dva sata ujutru. Dakle, bio nam je dostupan fizički materijal. Sutradan ujutru od 11 časova počinjemo da pregledamo izborni materijal po metodi slučajnog uzorka. Naime, gledajući prethodne noći tih 1.109 zapisnika, mi smo na 73 biračka mesta uočili kardinalne nepravilnosti. Naravno da smo insistirali da uzmemo vreće sa izbornim materijalom upravo sa ta 73 biračka mesta. Šta se dešava? Kao i prethodne noći otvaramo izborni materijal, predstavnici SDP, uz pomoć stručne službe i članova Gradske izborne komisije fizički otvaramo koverte, gledamo glasačke listiće, gledamo kontrolne listiće, dakle sve ono što je sastavni deo izbornog materijala. Međutim, negde oko 12 sati zvoni telefon predsedniku Gradske izborne komisije, čuvenom Goranu Kljajeviću. Naravno, zvoni mu mobilni telefon. Gospodin Kljajević u prisustvu preko 80 zvaničnih lica, u tom trenutku saopštava osobi sa druge strane (jako bih voleo da saznam kroz rad anketnog odbora o kojoj osobi je reč) i saznajemo da on, eto, ne sme da nam dozvoli da nastavimo da gledamo izborni materijal. Prekida vezu i naređuje radnicima stručne službe i članovima Gradske izborne komisije i njihovim zamenicima da nas udalje od stolova sa biračkim materijalom. Posle toga predstavnici SDP-a su bili samo neka vrsta nemih posmatrača, kao kod nekakvog izvlačenja kuglica lotoa; predstavnici Gradske izborne komisije i članovi stručne službe su nam pokazivali listić po listić i na taj način smo mi imali taj famozni uvid, po mišljenju Gorana Kljajevića, u izborni materijal. Zbog kratkog vremena i taj uvid koji smo ostvarili u preko 70 biračkih mesta je bio sasvim dovoljan da se vidi i konstatuje da je bilo takvih nepravilnosti i kršenja zakona na tim biračkim mestima da one zaslužuju ništa drugo osim ponavljanja izbora. Posebna priča, poseban detalj vezan je za privođenje članova biračkog odbora. Dakle, Goran Kljajević i članovi Gradske izborne komisije su noću između 20 časova i 01 sat iza ponoći kolima privodili i dovozili članove biračkih odbora ne bi li u njihovom prisustvu potpisivali nekakve izjave. Dame i gospodo narodni poslanici, postoji veliki broj zapisnika bez ijednog jedinog potpisa člana biračkog odbora, njih ukupno 25. Kao primer, na opštini Palilula samo ih je ukupno 15. Ima falsifikovanih potpisa članova biračkih odbora, nedostaju kontrolni listići u biračkom materijalu koji smo kontrolisali na šest biračkih mesta od 73. Ima prikrivanja važećih listića. Ima situacija u kojima je broj važećih listića veći od broja onih koji su izašli na glasanje na devet biračkih mesta. Protiv nekih je zatražena i sudska zaštita i podnet je predlog Republičkom javnom tužiocu kojim se zahteva podizanje zahteva za zaštitu zakonitosti. Ono što je važno u ovom trenutku, da podsetim i poslanike i celokupnu javnost, to je da je republički državni tužilac podneo zahtev Vrhovnom sudu za zaštitu zakonitosti protiv presude Prvog opštinskog suda u Beogradu kojom se odbija naš prigovor da se ova odluka preinači. Ostavljajući po strani te pravno-procesne delatnosti, zaista ne bih hteo da ulazim u ono što je posao Vrhovnog suda, želim samo, polazeći od realne spoznaje stanja, da mi u ovoj Narodnoj skupštini, dame i gospodo narodni poslanici, budemo sposobni da kreiramo odgovarajuće mere za unapređenje i obezbeđenje demokratskih procesa, za šta smo najodgovorniji. Na samom kraju, postoji nešto što unosi posebnu sumnju u regularnost. Postaviću vam svima nekoliko važnih pitanja. Kako je moguće da se u Srbiji jedan isti zakon različito primenjuje u različitim gradovima i opštinama? Kako je moguće da se u Srbiji na osnovu identične povrede Zakona o lokalnim izborima poništavaju izbori u opštini Krupanj, a u Beogradu ne? Kako je moguće da jedan nadležni sud uvaži prigovor neke stranke zbog nedostatka kontrolnog listića ili nepotpisanog zapisnika, a drugi sud, kada SDP to traži, to ne uvaži? Zbog svega mislim da će anketni odbor, za koji vas pozivam da glasamo u danu za glasanje, utvrditi činjenice i okolnosti pod kojima su održani izbori za Skupštinu grada Beograda i odgovoriti na pitanje da li je bilo povrede zakona. Više sam nego ubeđen da je bilo povrede zakona i da će to anketni odbor Skupštine Srbije utvrditi. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo mi je kada od predstavnika DOS-a saznam kako sprovodite izbore. Odmah prihvatam da je tačan veliki deo ovoga što je naveo gospodin Omerović, a pretpostavljam da će se kroz rad anketnog odbora utvrditi dodatno šta je sve rađeno tog dana na izborima. Samo želim da vam kažem da će predstavnik Srpske radikalne stranke u tom anketnom odboru insistirati na svemu onome što se od izbora do danas dešava u Srbiji, da jednom Srbiju uvedemo u red država koje izborima stiču vlast, kojima izbori ne služe da se predstave Evropi kao država koja održava izbore, pa bude kao u Alžiru, kad pobedi onaj ko ti se ne sviđa, poništiš izbore i kažeš - više nikad ovde neće biti izbori. Neko može da ima izbore, neko ne može. Šta se dešava? Vi, gospodo, koji vršite vlast, izbegavate da konstituišete skupštine opština i gradova i Skupštinu AP Vojvodine, kao da je to vaša prćija, vaše imanje, kao da vi odlučujete kad se ore, kad se seje, kad se žanje i kako se žanje. Koliko je dana proteklo otkako je poslednji izabrani odbornik ili poslanik dobio uverenje da je izabran? Više od dvadeset dana. Više od polovine skupština opština nije konstituisano. U Vojvodini nije ni gradska, ni pokrajinska. Gradska skupština grada Beograda nije konstituisana. Opštinske skupštineu Beogradu nisu konstituisane. Šta je razlog? Jesu li izbori legitimni? Jesu li doveli legalno izabrane predstavnike naroda? Šta čekate? Više vam se sviđa da ostanete na vlasti? Po kom osnovu vršite vlast od izbora do danas? Šta vam daje pravo da vršite vlast i vi koji više niste na vlasti, koji niste uspeli ni na koji način, ni ucenama ni pretnjama, ni potkupljivanjima, ni podmićivanjima da stvorite sebi većinu? Ovde tražite vrhunac demokratije. Ovde se bunite kad poslanik upotrebi grubu reč, a tamo gde vršite vlast, tamo biste večito da budete u sedlu, i kad vas narod neće. Kakva je to država u kojoj se onaj koji izgubi ne pojavi na televiziji, preda ključeve i kaže - izvolite, pobedili ste. Organizovaćemo se, pripremamo se, pobedićemo vas idući put. Razmislite dobro o tome šta radite u Srbiji. Nije to smešno. Učestvujete skoro svi u tome. Možda vas ne pitaju vaši šefovi, ali to rade u vaše ime. Te noći, ako ste krali izbore, svi su pomalo krali, možda vas niko nije pitao, ali krađa je vršena i u vašeime. Neko iz vaše stranke misli da vi treba da budete na vlasti u nekoj opštini, iako narod ne misli tako, ali neko iz vaše stranke tako misli. Inače, ne vidim uopšte razloga da ovoliko otežete sa konstituisanjem lokalnih organa vlasti izabranih na izborima i ne znam kako sad trošite budžet vi koji ste još uvek nekakva vlast u gradovima i opštinama, a izgubili ste izbore pre mesec dana. Da li mislite da će vas nekakva odgovornost stići zbog svega toga što radite? Upozoravam vas, SRS nije od stranaka koje će krasti, koje će na silu bilo šta u Srbiji da rade, ali pripadamo grupi demokratskih stranaka koja kad izgubi preda vlast, kad pobedi traži da joj se vlast preda. Upozoravam vas na situaciju u Zemunu, na svetilište SRS... Samo se vi smejte. Da sam ja onako katastrofalno izgubio u Kragujevcu, ne bih imao reč da kažem, a ne da dobacujem u sali. Da vršim vlast u Srbiji četiri godine i da izgubim vlast u Kragujevcu. Ali, to što sprečavate da se konstituiše opština Zemun dovelo nas je u situaciju da sutra napravimo veliki miting pred opštinom. Obaveštavam javnost, mi ćemo sutra konstituisati lokalnu vlast u opštini Zemun. Koristićemo najdemokratskiju metodu, uvedenu u Srbiji 6. oktobra, kada su izabrani odbornici Gradske skupštine Grada Beograda ušli u gradsku skupštinu, održali konstitutivnu sednicu i izabrali organe. Evropa je rekla - alal vera, Srbijo, to je demokratija. Sutra ćete imati prilike da vidite, jer svako se uči dok je živ, vi ste nas 6. oktobra lepo naučili, sutra ćete videti kako će Evropa da kaže - alal vera, radikali, pribegli ste najdemokratskijim metodama, a zato krivicusnosi DS. Neka zna da ćemo joj to zapamtiti.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika želi reč? Miloljub Albijanić, šef poslaničke grupe G17 plus. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, izbori za lokalne organe vlasti su održani po Zakonu o lokalnoj samoupravi koji je sam po sebi manjkav. Kao što vidite, sada ima izvesnih poteškoća u formiranju lokalnih organa vlasti, ali to će se rešiti donošenjem jednog krunskog zakona, a to je novi Ustav Srbije. Po donošenju novog Ustava naravno da će se promeniti i taj zakon i onda ćemo tu oblast na jedan valjan način urediti. Što se tiče ovakvih posebnih slučajeva, naravno da se G17 plus zalaže da se istina potpuno utvrdi i da se postupa u skladu sa istinitim činjenicama i rezultatima. Ono što smo mi uradili, to je da smo uspeli da dokažemo i pokažemo u Novom Sadu da se istina može utvrditi, činjenice mogu dokazati i sada se G17 plus nalazi u Skupštini Novog Sada. Naravno, podržaćemo formiranje anketnog odbora i u skladu sa tim dati svog člana. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Da.) Izvolite, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
Demokratska stranka Srbije nema svoje, u političkom smislu, svetilište, ali ono što je za nas sveto jeste činjenica da kada se organizuju izbori i kada se izbori sprovode to mora biti urađeno u skladu sa zakonom. Ako postoji bilo kakva sumnja da izbori nisu sprovedeni u skladu sa zakonom i ako imamo obrazloženja, neke činjenice i zamerke koje je iznela jedna politička stranka, bez obzira koja je to politička stranka uradila, naš je zadatak, i mislim da u ovoj skupštini nema spora oko toga, da se svi skupa u formi anketnog odbora potrudimo da do činjenica dođemo i vidimo da li su izbori za Skupštinu grada Beograda održani u skladu sa zakonom. Mislim da ne treba da politizujemo za ovom govornicom i da otvaramo neke druge teme. Jednostavno, anketni odbor služi za to da se upravo u njemu na jedan objektivan način utvrdi činjenično stanje i da onda ako postoji povreda zakonitosti kažemo, kao najviši predstavnici zakonodavne vlasti, da se to dogodilo.
To je bio ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke Srbije, narodni poslanik Nikolić. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe Demokratska stranka i Socijalistička partija Srbije. Dajem reč narodnom poslaniku Milisavu Petronijeviću, a neka se pripremi narodni poslanik Slobodan Vučković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Socijalističke partije Srbije će podržati obrazovanje anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti na izborima za Skupštinu Grada Beograda održanim 19. septembra 2004. godine. Socijalistička partija Srbije će podržati obrazovanje tog odbora u želji da se sazna istina, da javnost sazna istinu danas o izborima. Verujem da će to postati praksa u Srbiji, u Skupštini Srbije koja vrši kontrolnu funkciju, da se na još mnogim primerima ovakvi odbori obrazuju i da se već jednom može u Srbiji saznati istina o svim drugim događajima. Socijalistička partija Srbije ima razlog više da to traži, jer je mnogo puta paušalno optuživana, a uvek su ti koji su je optuživali bežali od utvrđivanja istine, jer su znali da će istina koja će biti utvrđena u stvari SPS ostaviti van toga. Socijalistička partija Srbije u ovom trenutku na lokalnim izborima nije vršila vlast u Beogradu i ne vrši je već osam godina. Nije bila u prilici da imenuje organe za sprovođenje izbora, izborne komisije, biračke odbore itd. Dakle, nije umešana ni u jednu radnju koja se pominje ovde. Ona je učestvovala samo kao učesnik u izbornom postupku preko svojih predstavnika u biračkom odboru i naravno sa svojim listama. Kada već kažem da SPS nije umešana, nama je stalo da se stavi do znanja da u Beogradu vlast vrši Demokratska stranka; nisam spreman da optužim izbornu komisiju za nepravilnosti i povrede zakona dok se ne utvrdi, i to je princip za koji se SPS uvek zalagala. Nama je stalo da se utvrdi istina o lokalnim izborima i iz razloga što će ta istina koja bude bila utvrđena daleko bolje osvetliti događanja iz 1996. godine. Želim da kažem da ovde ima onih koji su bili akteri i tada, a i sada su. Iz tih razloga mislimo da je dobro što se formira ovaj anketni odbor. Šta mislimo da nije dobro? Nije dobro što je u navođenju nepravilnosti, koje su bile povod da se podnese zahtev za formiranje anketnog odbora, uzet samo deo izbornog postupka, i to od nedelje 19. septembra u 20,00 časova do utvrđivanja rezultata izbora. Mislim da to nije dobro i potpuno delim mišljenje prethodnika da će naš predstavnik u anketnom odboru zahtevati da se sve razmotri, utvrde činjenice za ceo izborni postupak. Da li je ispoštovana izborna procedura? Želim da vas podsetim da je predsednik Glavnog odbora SPS Ivica Dačić povodom toga podneo jednu krivičnu prijavu. Da li je ispoštovana izborna volja na sam dan glasanja? Da li se posle glasanja pokušava prekrojiti izborna volja ili postoji nepoštovanje izborne volje? U tom smislu mi ćemo tražiti da se sva ta pitanja rasvetle. Takođe, želim da stavim do znanja da je nama u razmatranju i utvrđivanju svih činjenica najbitnije da dođemo do toga da li je izborna volja građana došla do izražaja i da li je ispoštovana, i to na tri načina. Prvo, da li je u toku izborne kampanje, dakle pre dana izbora, bilo uticaja ili pritisaka na birače da im se formira izborna volja. Navešću samo jedan primer. Šta je sa agencijama i analitičarima za formiranje javnog mnjenja, namerno sam upotrebio tu reč, koji dan uoči izborne ćutnje daju svoje rezultate gde jednoj stranci daju 18, a drugoj jedan, naravno sa ciljem da se jednom delu biračkog tela da podstrek, a drugi da se pokoleba. To je uticaj na izbornu volju birača. Šta se događa na sam dan izbora, odnosno prilikom utvrđivanja rezultata izbora? Da li rezultati koji su utvrđeni odražavaju izbornu volju građana ili su, ako je bilo nepravilnosti, a mislim da to tek treba da se utvrdi, rezultat zakona koji je ostao nedorečen do kraja? Koliko su činjene greške i ko ih je činio, imenom i prezimenom, i koliko su uticale na izbor, da li su uticale na izbornu volju građana? Treće, dovođenje u pitanje izborne volje građana koja je iskazana 19. septembra. Svedoci smo da se posle toga došlo, i te kako, do primera koji mogu to da potkrepe. Upotrebiću samo dva. Kao primer pokušaja prekrajanja izborne volje navešću primer Žitišta, Bele Palanke. Naravno, na ponovnom glasanju opet je kandidat SPS-a pobedio, ali navodim kao primer pokušaj da se prekroji izborna volja građana. Nisam siguran da će se ovo u Novom Sadu završiti na ovakav način ili će se terati do jednog momenta dok se ne promeni odnos snaga u gradu. Ne znam da li je slučajno, ali opet u tim opštinama vrši vlast Demokratska stranka. Konačno, dovođenje u pitanje izborne volje građana nekonstituisanjem skupština opština, i to sa raznim razlozima, a imamo i neke originalne, izmišljene ovih dana. Ja ću uzeti primer samo dve opštine, da ne govorim o Beogradu, jer u Beogradu je trenutno jedina vlast gospodin Bogdanović, već mesec i kusur dana, druge nema, ali uzeću primer Zemuna i Surčina. U Surčinu, novoosnovanoj opštini koju je DS dok je vršila vlast u Skupštini grada osnovala, a nije omogućila čak ni prostorije gde da sede, gde da budu, misleći valjda da će sto godina biti na vlasti, došli su u situaciju da jednostavno opstruiraju konstituisanje te skupštine. Mi nismo nosioci te vlasti. Pričam o poštovanju izborne volje građana. Da li se to nekome sviđa ili ne sviđa, to je drugo pitanje. Šta se sada događa? Statutom grada je jasno rečeno da je obaveza Zemuna da obavi sve poslove do konstituisanja opštine Surčin (opet su i tu na vlasti bile demokrate); to se ne čini, jer Zemunci kažu, odnosno predsednik opštine kaže da čeka nalog Beograda, a Beograd kaže da to treba da uradi Zemun. U svakom slučaju, skupština opštine nije konstituisana. Naravno, rokovi protiču, i sve tako, ali smo čuli najnoviji, originalni razlog. Predsednik opštine Zemun Vladan Janićijević (on koji više nije) kaže – tek kada mi budu doneli (oni koji jesu) potpisane koalicione sporazume ja ću sazvati skupštinu. Da nije tužno, bilo bi smešno. U svakom slučaju, govorim ko sprečava konstituisanje skupštine. Ista priča je i u opštini Zemun. To su sve pitanja koja i te kako treba da budu predmet razgovora na anketnom odboru sa ciljem, onim konačnim, dakle, da se utvrde činjenice i da se Skupštini Srbije predlože mere kako da se to u budućnosti više ne događa. Žao mi je, SPS nije ni na koji način učestvovala ni u organima, ni u bilo kojim radnjama kako bismo mogli da budemo vezani za sve to. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Vučković, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Alimpić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se zbog čisto proceduralnih stvari; izgleda da ne postoji saglasnost i jasna svest o tome šta čini, a šta može da učini anketni odbor. Anketni odbor u izbornom postupku nije nikakva krajnja instanca koja rešava o ishodu izbora i to je prva stvar. Druga stvar, u tom postupku, koliko sam ja video iz materijala koji je podneo predlagač, bilo je iscrpljeno sve ono što se pravnim sredstvima može uraditi. Dakle, to je konačno presuđena stvar. Anketni odbor nema pravo da se bavi istražnim i drugim sudskim postupcima. Prema tome, ne možemo dobiti ništa naročito osim da dobijemo nauk i pouku za ubuduće, naravno, ako je bilo nekih nepravilnosti, a mislim da svako u ovoj skupštini treba da se založi da to bude utvrđeno. Međutim, postoji tu još jedna prepreka. Ovde su predgovornici govorili o slučaju Zemuna i o nekim drugim opštinama, a mi ovde imamo predlog da se anketni odbor ograniči na Beograd. Ako želimo anketni odbor u sastavu Skupštine Srbije sa ovlašćenjem Skupštine Srbije, a trebalo bi da se utvrde neke činjenice i neka stanja za ubuduće, da se predlože neke mere, onda on treba da bude obrazovan i da ima zadatak, jer ovde se govori u Poslovniku kakav zadatak dobija anketni odbor, za celu teritoriju Republike Srbije. U tom slučaju bi to bilo prihvatljivo. Ovako kako je predloženo i ograničeno na Beograd, moguće je samo, po mom dubokom uverenju, da mi to odbacimo, da predložimo Skupštini grada Beograda da ona organizuje anketni odbor i ona ima pravo da organizuje anketni odbor, ona može da organizuje. Jer, nije Beograd ništa posebno i ništa veličanstveno u Srbiji. Ako ima povreda u drugim krajevima Srbije, mi treba svi zajedno ovde na nivou Skupštine Srbije da utvrdimo, a ako se tiče Beograda, neka to utvrđuje anketni odbor Skupštine Beograda. Dakle, radi se o proceduralnim stvarima. Mislim da o tome treba da se izjasnimo i da vodimo o tome računa, da ne bismo uzalud formirali neke anketne odbore za koje nismo ni nadležni. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Alimpić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predloženo je osnivanje anketnog odbora. Međutim, kao što smo već čuli, izborni proces u Beogradu je završen. Socijaldemokratska partija je imala žalbe i primedbe na jedno ili dva biračka mesta od hiljadu, žalila se, Gradska izborna komisija je tu žalbu odbacila, zatim su se žalili redovnom sudu, a nadležni sud je takođe odbacio tu žalbu i na to više nema žalbe, izborni proces je završen. Dakle, sa te strane anketni odbor ne može da promeni više izborne rezultate u Beogradu, niti izbornu volju građana. Naravno, Beograd jeste glavni grad, ali nije ništa posebno; osim u Beogradu, oni koji su izgubili izbore žalili su se u mnogim drugim gradovima i opštinama. I tamo su neke žalbe odbijene, neke su prihvaćene, izbori su se ponovili, bilo je ponovo pritužbi, ali zašto bi se anketni odbor Narodne skupštine Republike Srbije bavio samo jednom opštinom, odnosno jednim gradom, zašto samo Beogradom? Ako će se već formirati anketni odbor, neka onda istraži sve žalbe svih partija u gradovima i opštinama na lokalnim izborima, jer Narodna skupština je pre svega Skupština Republike Srbije. Mislim da nije u redu da jedna stranka koja ima važnu poziciju u vladajućoj koaliciji glasove koji su neophodni koristi da bi tu svoju žalbu podigla na nivo Narodne skupštine, jer Narodna skupština nije mesto gde se odlučuje o izbornim sporovima ove vrste. Inače, što se tiče opštine Zemun i sazivanja skupština u drugim opštinama, pre svega u Beogradu, jer je o tome bilo reči, mislim da nema nikakve potrebe za nekim hajdučkim skupštinama i za upadima; dužnost je predsednika skupštine iz prethodnog saziva da sazove skupštinu i naravno da će svi predsednici to učiniti u zakonskim rokovima. Svakako da predsednici prethodnih saziva neke skupštine, a ja sam jedan od njih, žele da u konsultacijama sa predsednicima odborničkih grupa čuju da je formirana odgovarajuća koalicija, jer imamo proporcionalni sistem i nigde nijedna stranka sama ne može da formira vlast. Potrebno je da se formira većina i zatim da se sazove skupština i da se to uradi. U Zemunu nije baš sigurno da je to slučaj. Znači, koalicija radikala i SPS-a nije na izborima dobila dovoljno glasova, nema dovoljno odbornika da ima većinu. Tačno je, biće sazvana skupština, ali radi se o tome da je izgleda SRS uspela da pridobije ili kupi, kako se to već kaže, i neke odbornike jedne novoformirane manje partije, koja očigledno ne može da kontroliše svoje odbornike. U redu je da ti ljudi sada promene svoje političko mišljenje i da postanu članovi SRS-a, ali nije dobro da ponesu i mandat koji su dobili kao kandidati jedne druge stranke. Moralno je i normalno da oni vrate mandat, jer građani nisu glasali za radikalnu stranku, a mogu da budu članovi Srpske radikalne stranke koliko god to žele. Dakle, naravno da će, u skladu sa zakonom, skupština i u Zemunu i u drugim opštinama biti sazvana. Apelujem na SRS da ne preduzima nikakve prenagljene korake, dobićete verovatno većinu, imate dovoljno odbornika i tu nije ništa sporno, osim toga da su građani ovde prevareni. Oni su glasali za sasvim drugu stranku, a glasovi su nažalost prebačeni onima za koje građani nisu glasali.
Replika, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Prethodna diskusija je dokaz da uvek u svakom čoveku čuči po jedan mali diktator, samo je pitanje okruženja koje će mu dozvoliti da to ispolji ili ne. Izrečeno je malo više neistina i malo više političkih kvalifikacija koje moramo ovde da komentarišemo. Lako je reći – završeni su izbori, podeljeni su mandati, sve je konačno. Zašto to niste rekli 5. oktobra? Petog oktobra je vlast rekla – završeni su izbori, mandati podeljeni, Ustavni sud presuđivao, svi presudili, a vi ste znali da ste prevareni. Ovde s pravom jedna politička stranka tvrdi da izbori nisu bili regularni i ne mogu sada odbornici izabrani na neregularnim izborima da odluče da li su izbori bili regularni ili ne. To je apsurd. Moram da vas upozorim na nešto na šta sam vas upozoravao kada smo donosili zakon. Vi znate da su izbori uvek neregularni u drugom krugu, zato što u drugom krugu jedan kandidat... Na primer, sada je kandidat DS-a u Beogradu imao na svakom biračkom mestu šest svojih članova, a njegov protivkandidat imao je samo jednog. Zakon kaže – niko ne sme, nijedan kandidat ne sme da ima većinu na biračkom mestu. Vi ćutite. Ako je ovoliko neregularnosti bilo u prvom krugu, gde smo svi imali članove biračkih odbora, šta se dešava u drugom, gde je jedan suprotstavljen kandidatu vlasti? Što se Zemuna tiče, neće to biti hajdučka skupština, valjda nije DOS radio hajdučiju kada je preuzimao vlast. Ovo će biti DOS-ovski način preuzimanja skupštine. Ako niste demokrate, recite, onda je to nedemokratski način. Ako ste demokrate priznajte nam da ono što vi radite možemo i mi, jer mi od vas učimo šta je demokratija. Mi ne znamo šta je demokratija. Trojica odbornika Pokreta snaga Srbije nisu prešla u SRS, žele da glasaju za predsednika opštine i za većinu koju će da sačini SRS. A, ja nisam predsednik Ustavnog suda, ja nisam doneo odluku da mandat pripada poslaniku i odborniku. Tu odluku je doneo Ustavni sud. Ti mandati ne pripadaju političkim strankama, vi to jako dobro znate. Pripadaju onome ko ima ime i prezime i izabran je za odbornika. Koji je faktor bivši predsednik opštine da on razgovara kada će da se stvori skupštinska većina da bi sazvao konstitutivnu sednicu? Nije on predsednik Republike da treba da podeli mandat, pa ga interesuje većina. Ni predsednika Republike ne interesuje koalicija, nego ako poštuje Ustav dužan je da najjačoj političkoj stranci u Skupštini, najvećoj, najbrojnijoj poslaničkoj grupi poveri mandat, a ne da čeka koalicije, da pita da li se ko dogovarao. Naravno, ako se skupi 126 poslanika, donesu dokaze, to je za njega svršen čin. U skupštini opštine bivši predsednik opštine kaže – da se formiraju koalicije, da se stvori većina, pa ću da konstituišem skupštinu. To je vaše shvatanje demokratije. I gde ste odmakli od 5. oktobra? Nigde. Samo je trebalo da dođe do promene vlasti da shvatimo da ste isti kao i oni koje ste pobedili.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Nekoliko stvari. Prvo, ovde je bilo reči o proceduralnim pitanjima, da je Skupština završila posao, tj. da je izborna komisija verifikovala mandate, da je sud presudio i da je sve u redu. Mi naravno nećemo da pravimo istražne radnje i ovaj anketni odbor ne treba da vrši sudske istražne radnje, ali mora da utvrdi istinu šta se događalo u gradu Beogradu. Mi nemamo ništa protiv da se utvrdi stvarna istina o tome šta se dešavalo u Srbiji. Na primer, šta se dešavalo u Gadžinom Hanu, kada su zahvaljujući izbornoj komisiji, tačnije rečeno sudu koji ste vi birali, sudijama, poništeni izbori, pa se išlo ponovo, ponovo, ponovo, da pobedite i niste uspeli. Nemamo ništa protiv ni što ste u Žitištu pomoću vašeg suda uspeli ponovo da organizujete izbore, pa opet niste uspeli. Nemamo ništa protiv ni u sijaset drugih opština gde ste to činili, ali dobro je da utvrdi anketni odbor, da se vidi šta rade, a ne da sada vi kažete kako je završena stvar i, eto, mandati prelaze drugima. Zašto o tome čiji su mandati niste raspravljali u prošlom sazivu kada ste SPS-u uzeli pet mandata i Baneta Ivkovića. Zašto se tada niste setili da kažete – dajte ljudi, imamo ostavke, imamo Administrativni odbor, evo ostavke su potpisane, sve je u redu, dajte oduzmimo im mandate i vratite SPS-u pet mandata. Ne, nego vam je to tada odgovaralo. Ne može tako. Mi ne želimo da menjamo anketnim odborom sudsku odluku. Želimo samo da se ustanovi istina i, ono što je gospodin Petronijević rekao ovde, da pokažemo da su isti akteri bili 1996. godine kada ste SPS napali za krađu izbora. Isti akteri, videćete, isti ljudi. I tada su ti isti ljudi radili, i tada su sa vama zajedno to činili, i tada ste ih birali u izborne komisije i sada ste ih birali u izborne komisije i na druga slična mesta. Želimo da anketni odbor ustanovi i to da je u Beogradu bilo najveće kršenje izborne ćutnje, najveće kršenje Zakona o lokalnim izborima. Tadić otvara kancelariju u petak, kao predsednik DS-a. Nemojte reći - on je predsednik Republike, kao predsednik Republike dva dana pre toga je držao miting u Novom Sadu, kao predsednik DS-a otvara narodnu kancelariju. To je najveće kršenje izborne ćutnje. Sve to mora anketni odbor da konstatuje zbog nas ovde, kako bismo se usaglasili da taj kriminalni Zakon o lokalnoj samoupravi, koji ste vi usvojili, pa vam se sada obija o glavu, promenimo što pre, da usvojimo jedan zakon koji pripada građanima Srbije. To su činjenice, a ne to što neko želi vama da naruši vlast. Ako se vidi da je bilo mnogo kršenja Zakona o lokalnim izborima, Skupština i Vlada ima pravo da raspusti Gradsku skupštinu, pa da raspišemo za tri meseca ponovo, pa da vidimo gde smo, da dođemo do istine, mislim da je ona svima korisna, a ne zbog promene rezultata.
Hoćete kao predlagač, imaćete i završnu reč. Izvolite.
Dame i gospodo, verujem da smo svi pomislili da će ova tačka trajati vrlo kratko. Mislili smo da je sasvim normalno da narodni predstavnici, oni koji su izabrani voljom građana, ne žele da ni na koji način ta volja građana bude prekrojena. Zbog toga sam se obradovao, da budem iskren,kada sam sa ove govornice čuo u prethodnoj raspravi od svih predstavnika poslaničkih grupa u Skupštini Republike Srbije kako podržavaju formiranje jednog ovakvog anketnog odbora i taman sam pomislio, kao i vi pretpostavljam, da će predsedavajući da zatvori ovu sednicu i da krenemo u svoje kancelarije, kada se javio kolega, ugledni beogradski advokat, gospodin Vučković. Gospodine Vučkoviću, nisam pravnik, ali vi treba da znate da nije ovo konačno presuđena stvar. Vi ste upotrebili izraz da su iscrpljene sve procesno-pravne radnje, a to je ponovio i gospodin Alimpić. Nije konačno presuđena stvar, iz prostog razloga što je 11. oktobra pod brojem UT 167/4 Republičko javno tužilaštvo podnelo Vrhovnom sudu zahtev za zaštitu zakonitosti protiv presude Prvog opštinskog suda u Beogradu. Tužilac je našao za shodno da je prekršen zakon i tužilac predlaže da se presuda preinači, tako što će se uvažiti žalba Socijaldemokratske partije i poništiti izbori na biračkom mestu 91 u Ugrinovcima, odnosno u Zemunu. Vi predlažete da Skupština Grada, ne Skupština Srbije, formira neki anketni odbor koji će istražiti, ispitati činjenice koje su dovele do ovoga. Gospodine Alimpiću, nije završen izborni proces. Nadležni sud, na koji se vi pozivate, gospodine Alimpiću, jeste Prvi opštinski sud u Beogradu. Znate li, dragi moji prijatelji, koji je to sud? To je onaj sud koji samo za 12 sati, ekspresno pronađe da nema elemenata u prigovoru SDP i odbije naš predlog za poništenje, a godinu i po dana ne može da nađe karticu Nede Arnerić. To je taj isti Prvi opštinski sud na koji se pozivaju predstavnici stranke. Zaista mi je žao što nećemo postići puno jedinstvo u Skupštini Srbije oko jedne tako formalne i proceduralne stvari – formiranje Anketnog odbora, pa ćemo kroz rad Anketnog odbora utvrditi da li je ovo što mi predstavnici SDP tvrdimo istina ili nije. Bežati od toga da počnemo tražiti istinu mislim da je jako pogrešan put. A posebno je pogrešan put što nas vi vraćate na onoga ko je sve ovo uradio, da on sada formira nekakav poseban anketni odbor, da on sam utvrdi da li je on sam kršio zakon. Naravno da znamo kakvo će biti rešenje. Zbog toga je ova skupština, kao najviše zakonodavno telo, i te kako vlasna da formira jedan ovakav anketni odbor. Završiću sa pominjanjem biračkih mesta u opštini Krupanj, u kojima su presudom opštinskog suda poništeni izbori, na zahtev Demokratske stranke, zbog nepravilnosti na biračkim mestima: "Bela Crkva", "Zavlaka 2", "Ravnaja", "Tolisavac", "Tomanj", "Cvetulja", "Cerova 2" i "Krupanj 2", da ne nabrajam neke druge opštine u Srbiji. Prema tome, pustite da anketni odbor uradi svoj deo posla. Da li će anketni odbor utvrditi da je bilo kršenja zakona ili nije, to ne znam.
Narodni poslanik Slobodan Vučković, replika.
Samo da razjasnimo stvari. Stvar je iscrpljena svim redovnim pravnim sredstvima. Ovo je vanredno pravno sredstvo. Mi imamo načina da sačekamo odluku suda po zahtevu za zaštitu zakonitosti. Zašto bismo mi usvajali predlog da se usvaja anketni odbor, dok se to ne reši, kada se vi toliko mnogo uzdate u to pravno sredstvo. Predlažem da mi odložimo našu odluku dok ne reši nadležni sud po predlogu javnog tužioca, koje je vanredno pravno sredstvo i zahtev za zaštitu zakonitosti. Onda nema smisla da osnujemo anketni odbor. To je prva stvar. Drugo, naše je stanovište da mi ne bežimo ni od kakvog utvrđivanje istine. Mi samo kažemo – dajte da to proširimo na celu Srbiju, gde god neko nije zadovoljan, da utvrdimo da li se negde kršio zakon. Ako favorizujemo Beograd, Kragujevac ili Novi Sad, onda mi gubimo samo opštu sliku u Srbiji, a mi treba da imamo opštu sliku u Srbiji. Inače, istina o izbornim rezultatima je jedan interes iz svake stranke koja sedi u ovoj skupštini, mislim isto tako i DS. Nemojte imputirati da to nama nije u interesu. Nama je to u interesu. Samo kažem – ako mislite da je ovo jedno sredstvo koje će pomoći, dajte da odložimo dok ne reši nadležni sud po zahtevu javnog tužioca i dajte da to raspišemo za celu teritoriju Srbije, da vidimo šta se gde dešavalo. Tada možemo da imamo pravu sliku i da u nekim idućim izborima preduzmemo prave mere koje će biti od interesa za sve nas.
Reč ima predstavnik predlagača, narodni poslanik Meho Omerović.
Gospodine Vučkoviću, kao što postoje redovna pravna sredstva, naravno da postoje i vanredna pravna sredstva. Tu ste vi apsolutno u pravu. To jeste poslednje pravno sredstvo koje je SDP iskoristila. Nemojte mi reći da ne postoje, osim redovnih i vanredni parlamentarni izbori. Prema tome, dokle god postoji pravno sredstvo, ma kako se ono zvalo, redovno ili vanredno, mi ćemo to pravo koristiti, što smo predložili i kroz ovaj naš zahtev za formiranje anketnog odbora. Mene raduje što vi želite da se formiraju još neki anketni odbori. Vaše je pravo, po Poslovniku, kao narodnog poslanika, kao i moje i koleginice Ljiljane Nestorović, da sednete i napišete zahtev za formiranje anketnog odbora za još neke opštine, kao što ste rekli sa ove govornice. To pravo vam neću uskratiti. Sa velikim zadovoljstvom ću možda uzeti učešće u radu i tog anketnog odbora koji vi predlažete, ali trenutno je na dnevnom redu predlog, koji smo mi podneli, za formiranje anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti koje su dovele do nepravilnosti na izborima u Beogradu 19. septembra, za izbor odbornika u Skupštinu grada Beograda.
Izvolite, narodni poslanik Ivica Dačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao šef poslaničke grupe SPS, dozvolite mi da kažem nekoliko reči o ovoj temi, mada sam smatrao da je dovoljno da predsednik gradske organizacije SPS, Milisav Petronijević, kaže o tome naš stav. Posle svih ovih diskusija, ipak mislim da je potrebno nešto reći, da se ne bi sakrila suština ovog zahteva o kome je govorio gospodin Omerović. Naime, niko ovde ne osporava pravo i potrebu da se formiraju anketni odbori ili da se utvrdi istina i o mnogim drugim nepravilnostima koje su bile širom Srbije. Nepravilnosti je bilo od Novog Sada, Beograda, preko ovih opština. Ne znam da li vi to znate, ali u mnogim opštinama u Srbiji je postojao treći krug, zbog čega ste vi zvali Gonzalesa 1996. godine. U ovom anketnom odboru ne stoji da se zove Gonzales, ne stoji da će se doneti neki specijalan zakon kojim bi se proglasili izbori u Beogradu, ali nepravilnosti je bilo. Naravno, uglavnom tamo gde je bila na vlasti DS poništavani su rezultati izbora, sa željom da se u tom ponovljenom glasanju dođe do određene promene rasporeda političkih snaga. To je istina. Tako je bilo i u Žitištu, poništeni su izbori na jednom biračkom mestu u rumunskom selu, kako ne bi pobedio kandidat SPS. Tako je bilo i u Beloj Palanci, tako je bilo i u mnogim drugim opštinama. Na našu sreću, a na njihovu žalost, naš kandidat je pobedio za gradonačelnika i u tom tzv. trećem krugu. Samo da znate, i vi ste tražili treće krugove. Čak mogu da kažem, ono što su rekli gospodin Petronijević i gospodin Anđelković, mnogi od ovih aktera koji se spominju u ovoj priči oko izbora u Beogradu, bili su akteri, istina na različitim stranama, u izborima 1996. godine. Što se ostalih stvari tiče, ne bih ulazio u ocenu DS o tome koje stranke pripadaju tzv. demokratskom bloku, koje pripadaju nekom nedemokratskom. Očigledno da DS stranku Bogoljuba Karića smatra demokratskim blokom, pošto im je žao za ta tri odbornika koji će verovatno glasati za ovaj predlog SRS, koji će podržati SPS. Ne bih ulazio u to šta su DS i pokojni premijer Zoran Đinđić govorili i šta su radili Bogoljubu Kariću, kako su upadali u "Mobtel", da mu uzmu "Mobtel". Vi danas očigledno smatrate Bogoljuba Karića većim demokratom nego socijaliste u Srbiji. To je vaš problem. Što se tiče drugih stvari, veoma je lepo slušati demokrate kako govore o poslaničkim mandatima. O tome je SPS govorio tri godine u vreme dok ste vi bili na vlasti. Vi ste se, dame i gospodo, dve godine održavali na vlasti zahvaljujući pokradenim mandatima SPS. Ukrali ste sedam mandata od SPS, sedam mandata ste ukrali od naroda Srbije koji je glasao za SPS 2000. godine. I ne samo uz pomoć toga, nego ste otimali mandate drugim strankama: Novoj Srbiji, Stranci srpskog jedinstva, Demokratskoj stranci Srbije, Vuksanovićevoj stranci, ako se dobro sećam itd. Administrativni odbor Skupštine Srbije, koji je vodio demokrata Boško Ristić, utvrdio je da je sve u skladu sa zakonom, a Ustavni sud je utvrdio da mandati pripadaju poslanicima. Mi se slažemo da, kada su u pitanju proporcionalni izbori, mandati treba da pripadaju političkim strankama. Mi to govorimo tri godine, ali vi ste se setili da na primeru Zemuna vežbate svoje političko mišljenje o tome kome pripadaju mandati. Vi ste ustanovili praksu da mandati pripadaju odbornicima. Zahvaljujući tome ste vladali potkupljujući poslanike u ovom parlamentu. Uostalom, nije ni čudo što je Bane Ivković ušao u stranku Bogoljuba Karića, sve vi to smatrate demokratskim snagama u Srbiji, i, naravno, čudno vam je zašto ta trojica poslanika neće da poslušaju stav Bogoljuba Karića o tome da li ćete vi biti u koaliciji sa njim na nivou Beograda. Budite vi u koaliciji s kim god hoćete, ali što se toga tiče vi ste, dame i gospodo iz DS, uveli u Srbiju primer otimanja mandata, glasanja iz Bodruma, Soluna i svih ostalih mesta širom sveta, a vi sada govorite o tome kome pripadaju mandati. Zato sam se i javio za reč, jer smatram da je sramotno to što govorite posle toga što ste uradili, jer ti poslanici SPS su imali potpisane ostavke koje vi niste uvažili na vašem Administrativnom odboru. Zato što vam je trebalo sedam glasova za održavanje vlasti, kao što ste i izabrali bivšeg guvernera NBS Kori Udovički, i zbog toga, naravno, možda DS misli da je na ovim izborima dobro prošla. Saberite se i pogledajte koliko vi imate gradonačelnika u Srbiji. Pogledajte u koliko opština ste na vlasti u Srbiji i, naravno, pogledajte i kakav je rezultat poziva predsednika Srbije Borisa Tadića da Srbi sa Kosova učestvuju na izborima. Prema tome, SPS će podržati osnivanje ovog anketnog odbora. Mi, naravno, imamo primedbi i na predlagače za formiranje ovog anketnog odbora, i oni to znaju, zato što se moje ime našlo falsifikovano na njihovoj listi kojom se podržava kandidatura Nebojše Čovića. Tim povodom sam podneo krivičnu prijavu, tako da ni oni nisu izuzeti iz rada ovog anketnog odbora. Sve u svemu, mi podržavamo formiranje ovog anketnog odbora i smatramo da treba da se istraže sve nepravilnosti koje su bile ne samo u Beogradu, nego i širom Srbije. Kako će se to završiti? Da li će se završiti nekom konačnom presudom? Ovo nije sudnica i, naravno, teško je govoriti u pravnim kategorijama, ali je politički veoma bitno. Narodna skupština Republike Srbije ima pravo da kaže da je u Srbiji bilo nepravilnosti kada su u pitanju lokalni izbori u Srbiji. Hvala.
Povreda Poslovnika? Izvolite, reč ima narodni poslanik Dušan Petrović.
Pozivam se na član 100. Poslovnika, pošto je iznet veliki broj uvreda na račun DS. Prosto je zapanjujuće kada neko, ko predstavlja sliku i priliku režima koji je ovom državom upravljao deset godina, koji je kamionima krao glasačke listiće sa Kosova i Metohije, ko je bio portparol falsifikatorskog režima, koji je iskrivljavao izbornu volju građana Srbije više od deset godina, počne da lije "krokodilske suze" nad nepravilnostima, utvrđenim ili neutvrđenim, koje se u izbornim procesima dešavaju. To je moguće samo kada nedostaje elementarna savest ili kada zamre bilo kakvo sećanje na zlo vreme koje je iza nas. Bogu hvala, niti se više to vreme vratiti može, niti se kao sporedni podupirač osoba, koja je oličavala taj štetočinski režim, više može u srpskoj politici na drugi način u ozbiljnim državnim pitanjima javiti. Zbog toga, da nije tragično, bilo bi komično.
Hvala. Replika, narodni poslanik Ivica Dačić.
Prvo, gospodin Petrović nije ovlašćeni predstavnik DS za ovu tačku dnevnog reda. Ovde nema Bojana Pajtića, koji je šef poslaničkog kluba, nema Gorana Svilanovića, koji je zamenik, nema ovlašćenog predstavnika i, prema tome, gospodine predsedavajući, javio se povodom Poslovnika, i nije imao pravo da na ovakav način dobije reč. Ali, pošto je već dobio reč, naravno, naš odnos sa DS je uvek bio jasan, mi smatramo da je to stranka koja je nanela najveću štetu Srbiji. Mi smatramo da je to stranka koja je uvela otimanje mandata, uvela glasanje iz Soluna i Bodruma. Smatramo da je to stranka čiji je državni vrh bio povezan sa vrhom kriminala u Srbiji, koji je na kraju i ubio njihovog šefa. Mi smatramo da je to stranka zbog koje su uvedene sankcije u Srbiju zato što su švercovali šećer. Mi smatramo, na kraju krajeva, da je to stranka koja je za tri godine pojela samu sebe. Ali, to je njihov problem. Meni je samo žao što drugarice i drugovi iz Socijalističke internacionale ne shvataju da njima nije problem SPS. Njima je problem to što je njima veći prijatelj i što im je bliži i draži Bogoljub Karić, koji se obogatio u vreme Miloševića, nego oni koji su bili u stranci sa Miloševićem. Možda zbog toga što mi nemamo dovoljno para da platimo tu naklonost ili nam ta naklonost ne treba. Ali, dame i gospodo, otimali ste mandate, plaćali ste ljude, ucenjivali ih, terali ih u zatvor, podneli na stotine krivičnih prijava i ovako ste slabo prošli na izborima. Niste znali čak ni da pokradete tamo gde ste to hteli. Što se toga tiče, zato sve ovo što danas govorite jeste svakako samo žalopojka za onim vremenima koja su prošla. DSS i DS, na sreću Srbije, više nisu stranke koje imaju bilo kakvu političku budućnost u Srbiji. Što se nas tiče, slobodno raspišite izbore i videćete da nema onih koji vas podupiru, a to je pre svega DSS. Na ovim izborima ne biste bili na vlasti ni u jednoj opštini u Srbiji, jer sa vama, dame i gospodo, niko neće. To ste videli u drugom krugu lokalnih izbora za gradonačelnike. Svuda gde je bio vaš kandidat i kandidat bilo koje druge stranke, gotovo svuda je taj pobedio, pa ko god da je samo da ne bude član DS.
Hvala. Oprostite, po kom osnovu (obraća se poslaniku Dušanu Petroviću, koji traži reč). Repliku ste vi izazvali i nemate pravo na repliku. (Dušan Petrović: Povreda Poslovnika.) Samo kažite koji član. (Dušan Petrović: Član 100.) Izvolite.
Gospodine Dačiću, to da ste vi sa realnim životom izgubili svaki dodir, to može iz ovoga da se vidi, iz nekoliko stvari koje ste rekli, ali sramotno je, sramotno je da vi otvarate ovde pitanje mučkog ubistva Zorana Đinđića, jednog od najvećih mučenika u istoriji ovog naroda. Ušao je u istoriju tako što vas je zbacio sa vlasti, i vas i vašeg šefa, koji sedi u Hagu. Najštetočinskiji režim u 200 godina moderne istorije Srbije je Zoran Đinđić zbacio sa vlasti i možete pričati šta hoćete, koliko vam sramota vaša dozvoljava. To je pitanje vaše savesti, ali sa savešću ste vi raskrstili, gospodine Dačiću. Što se tiče rezultata izbora, DS je dobila najviše glasova, DS ima najviše odbornika, DS ima najviše gradonačelnika, DS je najača stranka u Srbiji. Raspišite izbore, pa ćemo da se prebrojimo.
Hvala. Gospodin Dačić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo, sve dok se gospodin Petrović bude javljao, u suprotnosti sa Poslovnikom, da govori repliku, sa željom da reklamira povredu Poslovnika, imam pravo po Poslovniku na repliku. Da vas podsetim na Poslovnik, koji ste vi ovde doneli. Gospodine Petroviću, ako se dobro sećam, nas je zbacio sa vlasti Vojislav Koštunica, a ne Zoran Đinđić. Ako se dobro sećam, nisam rekao ništa što bi povredilo bilo kakvo sećanje ili uspomenu na čoveka koji više nije živ. Ali vi ste, gospodine Petroviću, pošto toliko volite gospodina Đinđića, iz stranke očistili gotovo sve njegove najbliže saradnike i u okviru vaše stranke se formira frakcija "Zoran Đinđić", a ne u okviru SPS. Što se toga tiče, tačno je da sam rekao o Zoranu Đinđiću i vašoj vlasti sledeće - vrh vaše vlasti je bio povezan sa kriminalom. Niko od nas nije ni poznavao one koji su optuženi da su ubili Zorana Đinđića, a vaši ljudi, koji su bili u vrhu vlasti, sa njima su se družili, pravili poslove, pravili političke planove. Uostalom, gospodine Petroviću, i ti ljudi koji su ubili Zorana Đinđića učestvovali su u vašoj revoluciji 5. oktobra i u hapšenju Slobodana Miloševića u vili "Mir". Štose nas tiče, mi nemamo veze s tim. Mi žalimo zbog ubistva Đinđića, ali su ga ubili oni sa kojima je sarađivao. Što se nas tiče, SPS se ne plaši izbora. Ako vi mislite da treba da se ide na izbore, otkažite podršku ovoj vladi, vi ste ovde takođe podupirači i šprajcevi, kako neko ovde kaže. SPS javno podržava ovu vladu, a vi je podržavate tajno. Ponekad vi, jednom prilikom i SRS, ali nije bitno. Što se toga tiče, SPS nikad nije javno ili tajno imala različite stavove. Mi pružamo podršku ovoj vladi Vojislava Koštunice. Što se vas tiče... (Predsedavajući: Gospodine Dačiću, prekoračili ste vreme.) ...vodite računa o DS. DS nije oličenje demokratije. DS jeste oličenje hapšenja 11.000 ljudi u vreme akcije "Sablja", medijske cenzure, veze sa kriminalom, korupcijom, sankcijama međunarodne zajednice prema Srbiji. Kada o svemu tome govorite, nemojte mešati temu. Zašto ste osetljivi kada se ovde traži formiranje anketnog odbora? To je ovde bila tema i sada je to tema. Mi podržavamo formiranje anketnog odbora. Ako vi imate sličan primer, tražite i vi formiranje anketnog odbora, mi ćemo to podržati. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o Predlogu odluke, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstven pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u celini. S obzirom da je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama Druge sednice Drugog redovnog zasedanja u 2004. godini, saglasno članu 81. stav 3. Poslovnika, određujem 2. novembar 2004. godine, sa početkom u 10,00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, osim o prvoj i drugoj tački, o kojima je Narodna skupština već obavila glasanje. Hvala najlepše.