Kolegice i kolege, želim vam dobar dan i nastavljamo sa radom. Raspravit ćemo - Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2013. godinu Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova dostavila je izvješće temeljem članka 22. Zakona o ravnopravnosti spolova. Materijal ste primili. Vlada Republike Hrvatske je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za ravnopravnost spolova, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za rad i socijalno partnerstvo. Njihova ste izvješća primili na sjednici. Uvodno će izvješće obrazložiti pravobraniteljica za ravnopravnost spolova gospođa Višnja Ljubičić. Izvolite.
Dobar dan svima. Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvažene zastupnice i zastupnici. Dozvolite da vam se obratim ispred institucije pravobraniteljice za ravnopravnost spolova vezano za godišnje izvješće o radu institucije za 2013. godinu. Dakle kao i što ulazi u mandat institucije pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, bavili smo se provedbom organskog Zakona o ravnopravnosti spolova i svih drugih zakona koji ulaze u mandat pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, bavili smo se diskriminacijom temeljem spola, bračnog, obiteljskog statusa, rodnog identiteta, spolne orijentacije, u područjima koja su nam zadana Zakonom o ravnopravnosti spolova, dakle područja o radu, zapošljavanju obitelji, obiteljskog nasilja, edukacije, obrazovanja, političke participacije, medija i drugih područja zaduženih i osnovanih temeljem Zakona o suzbijanju diskriminacije. Moram reći da zbog prisutnosti institucije na lokalnoj razini posljednje dvije godine prisutni smo kako u medijima, povećanje evidentirano od 178%, tako se i povećao ukupan broj predmeta za gotovo 41% na kojima se radilo po pitanjima diskriminacije koja je ustanovljena u više od 2% u odnosu na 2012. godinu. Statistički podaci pokazuju da nam se građani i građanke uglavnom pritužuju na spolnu diskriminaciju i to u preko 77% slučajeva. U najvećem broju su oštećene žene, gotovo 2/3 žene su oštećene, 5% ih se pritužuje na diskriminaciju temeljem spolne orijentacije, 2% na bračni status, 1% na rodni identitet, 13% pritužbi pronašli smo da nije bilo osnova za diskriminaciju, nije bilo osnova za postupanje i to je jedan trend cca 13% gotovo koji se provlači posljednje 2-3 godine. U okviru kapaciteta institucije pravobraniteljice moram reći da smo mi institucija koja postoji već 10 godina, ima 9 zaposlenih osoba, proveli smo 9 samostalnih istraživanja, jedno u području pravosuđa i to je bilo istraživanje kakav je pravni položaj, kakav je status kažnjenica u kaznionicama u Požegi, jedno istraživanje u pristupu uslugama dakle prema pritužbama žena koje su trudnice i majke na rodiljnom dopustu, kako i na koji način im banke odobravaju odnosno ne odobravaju kredite. Dva istraživanja u području medija, dva istraživanja vezano za roditeljsku skrb očeva u području socijalne skrbi i pravosuđa, dva istraživanja u području obrazovanja i jedno istraživanje vezano za reproduktivno zdravlje, dakle kakav je tretman rodilja kod porođaja u rodilištima. Kao umješačica u sudskim postupcima na strani tužitelja i tužiteljice u predmetima diskriminacije temeljem spolne orijentacije nastavili smo pratiti tri sudska postupka temeljem ovlasti Zakona o suzbijanju diskriminacije, … što smo proveli dva postupka mirenja vezano za spolnu orijentaciju, vezano za spolnu diskriminaciju, spolno uznemiravanje u sustavu Ministarstva obrane i u sustavu Ministarstva unutarnjih poslova, uz mogućnost sklapanja izvansudske nagodbe i pristanak žrtve. Uputili smo 168 pismenih prijedloga, 227 upozorenja, 503 preporuke, inicirali pokretanje jedne prekršajne prijave i dali inicijativu za izmjenu tri zakona. Zbog ograničenih financijskih sredstava aplicirali smo na fondove Europske unije. Odobrena su nam sredstva od Europske komisije vezano za jedan projekt vezano za stakleni strop i odobrena su nam sredstva od Francuskog veleposlanstva, Britanskog veleposlanstva koja smo dobili temeljem prijavljenih natječaja. Aktivnosti koje smo temeljem pritužbi građana i građanki, analize i istraživanje koje su obilježile rad institucije u protekloj godini odnosile su se prvenstveno na područje rada i zapošljavanja, rad i zapošljavanje vidljivost problematike diskriminacije trudnica i žena temeljem majčinstva na tržištu rada i spolnog uznemiravanja u radnim odnosima. Najviše pritužbi koje smo zaprimili odnose se na područje rada i zapošljavanja, 61% pritužbi. Da bi ste vidjeli u kakvom odnosu su pritužbe u odnosu na ostala područja, moram reći da nakon toga slijedi samo 7% pritužbi koje se odnose na područje pravosuđa i uprave, 6 na područje informiranja i medija, 3 na područje obrazovanja, znanosti i sporta i 1 na zdravstvenu zaštitu. Uočit ćete veliku disproporciju u odnosu na područja gdje su građani i građanke diskriminirani. Razmatrani slučajevi pokazuju daljnje pogoršanje ionako nepovoljnog položaja žena na tržištu rada, povećava se broj ugovora o radu na određeno vrijeme. U 2013. to je bilo 94% svih novosklopljenih ugovora, 2012. godine bilo je 92%. Prijašnjih godina recimo posljednjih 7 godina od 80% do 94% smo došli u protekloj 2013. godini. Posebno zabrinjava stopa i povećanje nezaposlenosti među visoko obrazovanim ženama. Čak 67% žena sa visokom stručnom spremom je na Zavodu za zapošljavanje, novonezaposlenih žena u 2013. je 52%. JAZU plaćama čvrsto ostaje i dalje 10 do 11%. Posljedično JAZU plaćama reflektira se i u visinama mirovina, tako da muškarci godišnje prime 3 prosječne mirovinske naknade više. Žene su u povećanom riziku od siromaštva jer ih 53% nema dovoljno sredstava za život, 55% nema prihoda za uzdržavane. Kontinuirano zaprimamo pritužbe vezano za spolno uznemiravanje. 45,7% koje podnose isključivo žene. Oko 22% pritužbi podneseno je radi nepovoljnog postupanja temeljem rodiljnog dopusta, temeljem majčinstva. Svjedočimo neravnomjernoj zastupljenosti žena i muškaraca na upravljačkim strukturama. Ako se radi o društvima sa manjom tržišnom moći tada je to negdje između 16 i 17%. Zbog svega navedenog i javno smo govorili i razgovarali sa resornim ministarstvom, ukazivali smo na propuste i nedostatne odredbe postojećeg Zakona o radu, a i novog Prijedloga zakona o radu vezano uz zaštitu radnika i radnica kao i ovlastima Inspekcije rada kod samovoljnog postupanja poslodavaca i pribjegavanja kršenja antidiskriminacijskih jamstava. U okviru provedbe progres projekta kojeg provodimo od 2013. do 2015. godine ukazujemo na potrebu uravnotežene zastupljenosti oba spola jer se time povećava vjerojatnost da će poslodavci biti osvješteniji i da će biti osjetljiviji u pogledu diskriminatornih prepreka koje se pojavljuju unutar društva i s kojim se susreću žene ili muškarci, a znamo najčešće žene. Drugo područje po brojnosti pritužbi je obiteljsko nasilje. Inicirali smo u edukacijskom procesu policijskih službenika i službenica njihovu senzibiliziranost i rodno osjetljivi pristup u slučajevima obiteljskog nasilja. Sklopili smo Sporazum sa Policijskom akademijom vezano za njihovu edukaciju. Prema podacima Ravnateljstva policije ukupno je prekršajno prijavljeno 2013. godine negdje oko 16 i pol tisuća osoba. Primjenjuje se manji trend prijavljivanja. 64% oštećenih osoba su osobe ženskog spola, preko 73% žene su žrtve kaznenih djela. Ono što nas zabrinjava i na što ukazujemo da je relativno velik broj žena koje su prijavljene za nasilničko ponašanje ili su zadržane i privedene sudu za prekršaje čak u visini od 43,2% što je jedan neuobičajeno visok trend u odnosu na postojeću situaciju u Europskoj uniji i međunarodnoj zajednici. Spomenut ću na izvješće visoke povjerenice za suzbijanje nasilja gospođe Manju, Rashid Manju koja je rekla da li su žene u Republici Hrvatskoj postale nasilne ili se radi o tome da se ne prepoznaje tko je žrtva, a tko je počinitelj u obiteljskom nasilju. Zabrinjava što se događa i kako se manje prepoznaje i često ne prepoznaje ekonomsko nasilje u obitelji. Sve skupa nam ukazuje na potrebu edukacije, kontinuirane edukacije, senzibiliziranosti svih stručnih osoba. Spomenut ću iz protokola o postupanju obiteljskog nasilja da valjaju voditi računa o tome što nam protokol govori na koji način postupati i na koji način biti stručni, promptni u takvom problemu. Treće područje koje je obilježilo rad institucije pravobraniteljice je da su nam se kao oštećene osobe prituživali očevi vezano za ostvarivanje roditeljske skrbi slijedom čega smo proveli i dva istraživanja o stručnim mišljenjima i prijedlozima sa obuhvatom 118 centara za socijalnu skrb i analizirali smo 151 presudu na Općinskom sudu u Zagrebu vezano za dodjelu roditeljske skrbi očevima nakon brakorazvodnih parnica. Pratili smo i medije, davali smo javna priopćenja. Pitanje seksizma, seksističkih izjava, homofobnih istupa. Dakle, sve je to i dalje prisutno u medijima. Praćenje medija, rezultati istraživanja javne televizije, tiskovnih medija, Internet portala koju smo proveli pokazali su da 18 godina nakon pekinške platforme 10 godina nakon donošenja Zakona o ravnopravnosti spolova, nakon 5 nacionalnih politika za promicanje ravnopravnosti spolova mediji i dalje perpetuiraju spolne stereotipe, seksizam, u uredništvima medija postoje i dalje nerazumijevanja o tome koliku prepreku u postizanju ravnopravnosti spolova predstavlja način na koji se prikazuju žene, a u manjoj mjeri i muškarci. Želimo li stvoriti društvo ravnopravnosti žena i muškaraca tada žene i žensko tijelo ne mogu biti roba kojima se trguje kako bi se povećao profit ili posjećenost medijskih sadržaja. Zbog svega navedenog pristupili smo agencijama, institucijama koje se bave nadzorom medija. Održali smo s njima sastanke radi bolje suradnje i radi ujednačavanja kriterija i standarda kada se takvi istupi događaju u javnosti. Moram reći da je ovo druga godina za redom bila gdje smo održali edukacijske radionice sa urednicima i urednicama televizije i radija Hrvatske radiotelevizije naše medijske kuće. Proveli smo i dva istraživanja o zastupljenosti žena i muškaraca i tema vezanih uz ravnopravnost spolova u emisijama HTV-a i o načinu izvještavanja o obiteljskom nasilju u medijima. Dakako područje obrazovanja je jedan veliki izazov za svako društvo koje kreće u pravcu demokratskog razvoja. Analizirali smo u 2013. godini 66 udžbenika prirode i društva, prirode i biologije, analizirali smo eksperimentalno provođenje građanskog odgoja i obrazovanja u nekoliko škola. Pokrenuli smo inicijativu za uvođenje sustavne edukacije za primjenu antidiskriminacijskog prava u području visokog obrazovanja, stručnog usavršavanja. Naime, uočili smo da u sudskim postupcima javlja se jedan specifičan problem gdje se velik broj tužbenih zahtjeva koji ne sadrže osnovu, specifikaciju o kojoj diskriminacijskoj osnovi se radi pokazatelj je da je značajan broj odvjetnika i odvjetnica još uvijek nedovoljno educirano i još uvijek imaju nedoumice oko načina primjene antidiskriminacijskih jamstava. Takav način rada neosporno otežava posao sudova i umanjuje učinkovitost zaštite. U svrhu stručnog usavršavanja odvjetnika i odvjetnica, sudaca i sutkinja zatražili smo doprinose Hrvatske odvjetničke komore, Pravosudne akademije, pravnih fakulteta u RH, organizacija civilnog društva a sve u cilju unapređivanja učinkovitosti antidiskriminacijske zaštite. Moram reći da smo dobili veliku potporu Hrvatske odvjetničke komore koja je zainteresirana za takvu edukaciju, Pravni fakulteti u Zagrebu, Osijeku i Splitu već su pokazali određene pomake. Žene su i dalje podzastupljene u području političke participacije, bilo da se radi o uključivanju na kandidacijske liste, javnom predstavljanju stranki ili o konačnim izbornim rezultatima. Analiza lokalnih izbora u razdoblju od 2001. do 2013. godine pokazuje da je u 12-godišnjem razdoblju došlo do malih pomaka u zastupljenosti žena u predstavničkim tijelima i jedinicama lokalnih, područnih (regionalnih) samouprava. Uzimajući u obzir duljinu vremenskog perioda od 12 godina, činjenicu da su donesene i nacionalne politike i Zakon o ravnopravnosti spolova današnje stanje zastupljenosti žena od svega 18% na lokalnoj razini ne možemo smatrati zadovoljavajućim i ispunjenjem načela ravnopravnosti spolova posebno valja naglasiti uočljivu stagnaciju i neznatne pomake u odnosu na lokalne izbore od 2009. godine. Ovo izvješće drugu godinu za redom obuhvaća i pitanja, probleme s kojima se susreću posebno osjetljive društvene skupine koje ulaze u rizik višestruke diskriminacije jer su izložene većem riziku od nasilja, od siromaštva, ekonomske ovisnosti od partnera, podložne su rodnim stereotipima, predrasudama ili stigmatizaciji. Tako da smo u ovom izvješću obradili žene u ruralnim područjima, žene s invaliditetom, žene nacionalnih manjina, žene u kaznionicama, žene žrtve seksualnog nasilja u Domovinskom ratu, žene u prostituciji i žrtvama trgovanja ljudima. Zaključno, institucija je bila aktivno uključena kako u zakonodavne inicijative, mišljenja na zakonodavna rješenja. Ostvarili smo proaktivan pristup i sa tijelima državne vlasti i sa obrazovnim institucijama i sa sindikatima i sa trgovačkim društvima, međunarodnim regionalnim organizacijama u svrhu poštivanja načela ravnopravnosti spolova kako nam je to dato u mandat temeljem Zakona o ravnopravnosti i pravnom stečevinom EU. U ovom izvješću dali smo ukupno 56 preporuka. Predlažemo Vladi RH da ih razmotri i da se u ovom Saboru rasprave. Ja vam se zahvaljujem na pažnji. Hvala vam.
Hvala lijepa. Imamo nekoliko replika. Ivan Grubišić, izvolite.
Zahvaljujem na informacijama koje smo sada čuli, ali ja sam u načelu protiv Odbora za ravnopravnost spolova jer smo pred zakonom svi jednaki bez obzira na spol, nacionalnost, svjetonazor i treba to načelo poštivati. S druge strane ovdje je napravljena dobra analiza o položaju žena, ali kad bi se osnovalo Povjerenstvo za zaštitu muškaraca mislim da bi isto dobili uvjerljive analize koje bi ukazivale da su muškarci danas dosta ugroženi i da zapravo ili ćemo do toga doći ako ovako budemo ustrajali, da ćemo imati Povjerenstvo i za ravnopravnost spolova kad se radi o muškarcima. Mnoge su mi stvari poznate ali s njima sada ovdje ne bih izlazio, toliko. Samo želim reći poštivajmo načela Ustava da smo pred zakonom svi jednaki a onda ova povjerenstva koja su osnovana gube zapravo svoj smisao i svoj učinak. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospođa Višnja Ljubičić.
Ja vam se zahvaljujem na otvaranju ovog pitanja. Često se čuje u javnosti da pravobraniteljica govori isključivo o pravima žena. Ja uvijek ističem da je ovo institucija za ravnopravnost spolova i da govorim i o muškarcima i o ženama. Međutim, statistike, pritužbe koje dolaze jasno pokazuju da oni koji se pritužuju koji su najviše diskriminirani u svim ovim područjima su upravo žene. I zbog toga uvijek stavljam naglasak na one koje treba zaštititi i one koji su u nepovoljnijem položaju. Dakako, da kada govorimo o području rada i zapošljavanja jednako gube posao i muškarci i žene, međutim još uvijek postoje situacije koje sam i sada statistički obrazložila da su žene u daleko nepovoljnijoj situaciji. Jednako tako kada govorimo i o obiteljskom nasilju, obrazovanju, političkoj participaciji, stanju u medijima itd. Moram reći da pritužbe koje primamo od strane muškaraca u obiteljskom nasilju su vrlo sramežljive, vezano za spolno uznemiravanje posljednjih godina nismo imali niti jednu pritužbu. Muškarci nam se javljaju vezano za seksizam u medijima u nekoj manjoj mjeri ali se ipak kritički javljaju i promišljaju na način da smatraju da se ili diskriminiraju ili stavljaju u nepovoljni položaj oni osobno ili njihove partnerice, njihove kćerke, njihova djeca. Evo, ja vam se zahvaljujem.
Josip Salapić, replika.
Hvala potpredsjednice. Uvažena pravobraniteljice naravno da prihvaćamo vaše izvješće i sve podatke koje ste iznijeli. No, ja izražavam osobnu zabrinutost pomalo mogu slobodno reći da smo mi zemlja koja smo formalno ispunili našu formu i zadaću u članstvu u Europskoj uniji, a sadržaje ćemo ispunjavati još dugo godina. Kod nas se ova tema ravnopravnost spolova muškaraca i žena služi samo kao forma za predizborne utakmice, za razno razna busanja ko je veći zaštitnih prava bilo žena bilo muškaraca. Imali smo i referendum gdje smo definirali da je brak zajednica žene i muškarca, a upravo iza takvih jurišnika kriju se ljudi koji su obiteljski nasilnici koji ugrožavaju svoje žene, svoju djecu, ima takvih i u crkvenim redovima. I po meni osobno Crkva se malo bavi pitanjima zaštite obitelji i obiteljskog nasilja što je jedna od tema koja je kod nas kao kazneno djelo predviđeno u Kaznenom zakonu ali smo svjedoci da mnogi štite takve ljude u društvu, a posebno u politici, ima tu svega. Posebno se zalažem za edukaciju o kojoj ste vi govorili, zalažem se za prevenciju koja mora biti puno jača nego što je dana, ali za puno strožu sankciju u Kaznenom zakonu ima prostora. Dakle, educirani suci, naše pravosuđe, pravosudna tijela, pravosudna akademija sve je to lijepo za čuti, ali praksa pokazuje potpuno suprotno. Čak i lokalna zajednica bi se trebala više uključiti u ove probleme. Znamo da načelnici, i gradonačelnici, i župani a pomalo više načelnici u manjim sredinama imaju itekako informacije što se dešava s obiteljima. Ako ćemo biti zemlja povjerenja i zaštite djece i obitelji onda ovoj temi treba pristupiti ozbiljno a ne formalno, ako ćemo samo ispunjavati formu onda smo daleko od toga da smo mi zemlja koja u potpunosti poštiva i ustavna prava i naše međunarodne obveze. Hvala.
Odgovor na repliku, gospođa Višnja Ljubičić.
Poštovani gospodine zastupniče, ja vam se zahvaljujem na vašem komentaru. Dakako suglasna sam sa vama i kao čelnica ove institucije mogu reći da iznimno puno napora ulažemo na prevenciju, na edukaciju i na izmjene pojedinih zakona kako bismo ih unaprijedili. Međutim, držimo da je iznimno važna izmjena obrazovnog sustava gdje ćemo malo više učiti o građanskom odgoju i stvarnoj demokraciji, i o toleranciji prema različitostima. Ako budemo bili destruktivni na takav način da smatramo da imamo nešto … [[Govornica se ne razumije.]] , a da de facto teško provodimo, tada bismo mogli mnoge od ovih institucija koje su neovisne i koje se silno trude raditi na svim područjima transparentno, stručno mogli zatvoriti. Ja držim da svi kao dionici ovog društva, saborski zastupnici, predstavnici javnih institucija i javnih tijela zaista trebamo biti predani ovom poslu i zdušno raditi na provedbi svojih zadaća. Držim kao osoba koja je radila posljednjih 15 godina na harmonizaciji zakonodavnog sustava Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije da je zaista puno učinjeno, međutim još puno izazova stoji ispred nas ukoliko želimo prihvatiti standarde sjeverno europskih država koji su puno učinili ali koji imaju daleko demokratski staž od Republike Hrvatske. Hvala vam.
I Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvažena gospođo pravobraniteljice, pa evo prije nego šta počnem sa replikom, htjela bih reći i osvrnuti se između ostalog i na vaš odgovor gospodinu Grubišiću, jest on je rekao da su pred zakonom svi jednaki. Pred zakonom biste trebali vi biti svi jednaki, zaboravio je reći da su pred Bogom svi jednaki. A ono što vas ja želim sada pitati jest što ste učinili vezano i kakvu kampanju ćete raditi vezano uz konvenciju Vijeća Europe u sprječavanju i borbi protiv nasilja nad ženama? Znamo da mi smo jedna od članica zemalja EU koja to još uvijek nismo dovršili, odnosno ratificirali. Naši zakoni zaista ne slijede konvenciju, i drugo ono što je mislim jako važno, kada će vam početi kampanja u kojoj ćete tražiti očitovanje Vlade Republike Hrvatske o tome da predloži izmjenu Zakona o ravnopravnosti spolova kako bi se prije održavanja idućih parlamentarnih izbora uvela obveza političkih stranaka i drugih ovlaštenih predlagatelja lista da prilikom utvrđivanja i predlaganja kandidatkinja ili kandidata vode računa o uravnoteženoj zastupljenosti žena i muškaraca na izbornim listama. Ovo molim da se ne shvati i u Sabornici, ali i u javnosti da žene ne traže nekakve prioritete, nego jednostavno su to alati i naprosto već skoro pa sve članice EU, a mi to jesmo, imaju ovakav zakon i mislim da je on potreban. Idu na parlamentarni izbor, još uvijek se ne zna od kojih se parlamentarnih, odnosno od kojih se izbora računa onaj prijedlog o zastupljenosti žena na listama. Hvala.
Gospođa Višnja Ljubičić, odgovor na repliku.
Ja vam se zahvaljujem na otvaranju ovih pitanja. Dakako, Republika Hrvatska je u siječnju prošle godine potpisala Istambulsku, tzv. Istambulsku konvenciju koja je iznimno važna za sve države Vijeća Europe koje će je ratificirati. Zašto? Zato što je to prvi međunarodni dokument koji spominje da je nasilje nad ženama, bilo koji oblik nasilja rodno uvjetovano nasilje. Ta konvencija iziskuje niz prilagodbi u području obrazovanja, u području ekonomske neovisnosti, u području institucionalnih mehanizama, u području ravnopravnosti spolova dakle vezano za obiteljsko nasilje. Dakako, ja sam bila, evo vratila sam se jučer iz Sarajeva, mi smo popisali institucije koje se bave pitanjima ravnopravnosti spolova, regionalno jednu platformu o suradnji država regije, RH nažalost još uvijek nije ratificirala konvenciju, BiH je, poznato mi je i Srbija. Ta konvencija zaista držimo da bi trebala biti potpisana, ali iziskuje i niz obaveza koje država zaista treba preuzeti, većim dijelom te obaveze odnose se i na financijske aspekte. Pružanje besplatne pravne pomoći, financiranje skloništa, SOS telefona, itd. Vezano za izmjene Zakona o ravnopravnosti spolova, moram reći da se i na saborskom Odboru za ravnopravnost spolova razgovaralo o tome što će biti sa političkim kvotama, što će biti sa postojećim zakonom gdje se na neki način prolongiralo provođenje političkih kvota. Ja smatram da nije potrebno elaborirati koliko je potrebno, ima danas političke kvote jer istraživanja koja su provedena na razini EU država koje su imale političke kvote od prije 30 godina, primjerice Danska koja ih je i prekinula pomicati i propisivati zbog toga što su pokazale svoju efikasnost i provođenje svoje učinkovitosti. Dakako da ćemo inzistirati na tome u dogovoru i sa matičnim tijelima i konačno sa političkim strankama. Hvala vam.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HNS-a, kolegica Sonja König. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa poštovana potpredsjednice našeg Sabora. Poštovana pravobraniteljice sa suradnicom, kolege i kolegice. Živimo u patrijarhalnom društvu. Za to ne trebamo posebne dokaze, dovoljno je pogledati svugdje oko sebe. Dovoljno je pogledati tko sjedi na pozicija gdje se donose ključne odluke, dovoljno je pogledati tko sjedi na pozicijama moći. I to ne samo da nije pravedno… Kolega Šuker, pogledajte kod sebe u stranci i pogledajte koliko nas ima u Saboru, 24% je žena. Dakle, to ne samo da nije pravedno, to nije dobro za društvo jer se na taj način isključuje, odnosno ne koriste se mnoga znanja, mnoga iskustva i mnoge vještine mnogih naših sugrađanki. I na to je s pravom upozoravala i još uvijek upozorava pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Jer žene utječu na kvalitetu i razvoj našeg društva, na razvoj svakog društva i zanimljivo je i poučno jedno istraživanje koje smo već jedanput ovdje i spomenuli, a radi se o istraživanju svih naših jedinica lokalnih samouprava, radi se o istraživanju usporedbe indeksa razvijenosti svih općina, gradova i županija u RH sa brojem izabranih vijećnica u njihovim skupštinama ili vijećima. I ukratko istraživanje je pokazalo da su prema indeksu razvijenosti koje je donijela Vlada RH one općine, gradovi i županije u kojima je izabrano više žena i razvijenije. Mislim da je to važna i snažna poruka svima. A snažne poruke, upute, preporuke i aktivnosti imao je Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova kojem čestitam u ime kluba HNS-a na predanom radu svih proteklih 10 godina kao i što posebno pohvaljujemo njezin prošlogodišnji rad, a posebno jedan neuobičajeni za naše institucije, izuzetno proaktivan pristup. Dovoljno je navesti nekoliko brojčanih podataka o radu ureda i pravobraniteljice kako bi se vidjelo da se s prilično ograničenim financijskim sredstvima može u svom djelokrugu jako puno napraviti. Tijekom 2013. godine pravobraniteljica je javno istupala i upozoravala na pojave diskriminacije izlažući na 102 okrugla stola i konferencije u našoj zemlji, sudjelovala je i izlagala na 17 međunarodnih i regionalnih konferencija, sudjelovala je u 13 međunarodnih istraživanja, a sama je provela 9 istraživanja. Surađivala je i podržala rad 45 različitih organizacija civilnog društva iz cijele naše zemlje. 103 puta nastupala je u TV i radio emisijama, njezine izjave objavljene su u 363 novinarskih članaka, tiska i internet portala, a redovito ažurirane i informativne web stranice pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2013. godini posjećene su gotovo milijun i 255 tisuća puta. Surađivala je sa svim pravobraniteljicama u RH, a posebno je posvećivala i povećana suradnja ureda sa lokalnim, odnosno županijskim povjerenstvima za ravnopravnost spolova. Dakle, na takvom pristupu i takvom predanom radu, želim još uvijek još jednom u ime kluba HNS-a čestitati svim djelatnicama i djelatnicima Ureda za ravnopravnost spolova, odnosno Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. No, što se tiče ravnopravnosti spolova u našoj zemlji, situacija nažalost nije za čestitati jer živimo u zemlji u kojoj su za isti posao žene plaćene 10% manje od svojih muških kolega, živimo u zemlji u kojoj na upravljačkim mjestima u tvrtkama žene zauzimaju manje od trećine mjesta, a npr. u Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti koja se smatra našom najvećom znanstvenom institucijom i umjetničkom institucijom ima manje od 10% žena. Živimo u zemlji u kojoj je na posljednjim lokalnim izborima izabrana samo 1 županica u 21 županiji, u 127 gradova samo je 11 gradonačelnica, a od 429 općina 28 načelnica. Ovdje u Hrvatskom saboru kao što smo rekli 24 nas je posto. Takve nerazmjere moramo mijenjati odnosno moramo ih mijenjati brže jer pomaci istina je postoje ali oni se dešavaju se pre, pre, pre sporo. U tom procesu posebno su važni po mišljenju u klubu HNS-a obrazovanje i mediji. Što se tiče medija i pristupnosti primjerice političarki u medijima, istraživanje koje je provela u našem Saboru kolegica Martina Banić pokazuje da su zastupnice značajno manje prisutne u emisijama na HRT-u. zastupnice su u anketi s negodovanjem navele da ih se u emisije zove uglavnom kada se govori o temama vezanih i vezanim uz obitelj i socijalnu politiku, kao da o drugim temama mišljenje i stav žena nije relevantno. A to nije istinito i to nije dobro. Važno je čuti različite perspektive, iskustva i stajališta ali je važno i koga gledamo i slušamo u medijima, a u uredništvima medija ističe to i pravobraniteljica u ovom svom izvješću, postoji veliko nerazumijevanje o tome koliku prepreku u postizanju ravnopravnosti spolova predstavlja način na koji se javno prikazuju žene. Zato je edukacija o rodnim aspektima i načelima ravnopravnosti spolova neophodna upravo za medijske djelatnike i djelatnice, te bi se trebala sustavno provoditi na svim razinama. Mi u klubu HNS-a poštovana pravobraniteljice apsolutno podržavamo takav stav i takvu vaš preporuku. Ali dijelimo i vašu zabrinutost poštovana pravobraniteljice, vezanu uz odabir tema javne televizije jer kako se ističe u vašem izvješću tema vezanih uz ravnopravnost spolova izuzetno je malo. I slažemo se da dužnost javne televizije kao javnog servisa jest da prati društvena zbivanja i da o njima informira ali je njezina dužnost jednako tako da problematizira pojedine teme koje imaju širi društveni značaj, koje se moraju izvući iz ignoriranja ili marginaliziranja i staviti na dnevni red i medija i društva. A tema ravnopravnosti spolova se još uvijek, ako je suditi po medijima marginalizira iako se neke stvari ipak mijenjaju na bolje. Jer iako se na politiku ravnopravnosti spolova dugi broj godina gledalo isključivo kao na žensko pitanje, taj stav se ipak mijenja, stav da su isključivo žene te koje imaju koristi od ravnopravnih odnosa u društvu sve se ipak više mijenja. Mnoge su prednosti i pravednosti u ravnomjernom sudjelovanju oba spola u svim sferama života, i vi ste to pravobraniteljice naveli u svom izvješću. To moraju moći pokazati i pokazivati mediji, to moramo i učiti i tomu podučavati našu djecu, a na tom polju još uvijek kaskamo. Pokazuje to npr. istraživanje udžbenika prirode i društva, te udžbenika etike i vjeronauka za osnove škole koje je provela pravobraniteljica. Ako je suditi po udžbenicima etike i vjeronauka, tako barem pokazuje istraživanja, u odrastanju djece uloga oca je zanemariva, gotovo da i ne postoji. Situacija po tom pitanju bitno je bolja u udžbenicima prirode i društva i prirode i biologije gdje je ravnopravna raspodjela obiteljskih i roditeljskih obveza između partnera. Međutim u tim udžbenicima zabrinjavajuća je stereotipna podjela zanimanja. Naime, ženama se najčešće pripisuje profesionalno bavljenje tradicionalno ženskim zanimanjima, npr. učiteljica, knjižničarka, kuharica, prodavačica i slično, a muškarcima tradicionalno muška ili muške zanimanja znanstvenik, vladar, političar, poljoprivrednik i slično. U toj temi poštovana pravobraniteljice dijelimo vaše mišljenje i prijedlog da se sva nastavna sredstva oblikuju na rodno osviješten način kako bi se učenicima i učenicama uputila odgovarajuća poruka da mogu ostvariti sve svoje potencijale neovisno o spolu, spolnoj orijentaciji ili drugim razlikama. Iz tog razloga je važno težiti što ravnopravnijoj zastupljenosti i načinu prikazivanja pojedinki i pojedinaca u svim dimenzijama nastavnih sadržaja, ali i svugdje drugdje. Iako popis stanovništva RH iz 2011.godine pokazuje da su žene u ukupnoj populaciji postale obrazovanije od muškaraca jer je po prvi puta u Hrvatskoj visokoobrazovanih žena veći od broja visokoobrazovanih muškaraca jedna od najvećih kršenja ženskih ljudskih prava u Hrvatskoj događaju se sustavno upravo u okviru odgojno-obrazovnih procesa zbog ovakvih uvijek još uvijek diskriminatornih obrazaca i stereotipa u školskim udžbenicima i nedovoljne edukacije o seksualnosti i nedovoljne edukacije o zdravlju. A svjetska istraživanja su pokazala da se kod obrazovanih djevojaka i žena, rizik oboljenja od spolno prenosivih bolesti značajno smanjuje, a da kvalitetno obrazovanje snažno utječe na njihovo samopouzdanje. Nadam se da će i Ured pravobraniteljice nastaviti sa ovakvim, ali i sličnim istraživanjima iako raspolaže, kao što smo rekli i vi ste naveli pravobraniteljice sa prilično ograničenim sredstvima koja ste ipak dobro utrošila i u nekim projektima potpomognutim iz EU fondova. Možda se sredstvima iz tih fondova predlažemo na razmišljanje, može proširiti mreža odnosno Ured pravobraniteljice i na druga područja naše zemlje po uzoru na neka druga pravobraniteljstva. To bi svakako još više pojačalo opseg poslova pravobraniteljice za ravnopravnost spolova koja po našem mišljenju vrlo dobro radi ono za što smo je i kao Sabor zadužili i klub HNS-a će poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova podržati vaše izvješće. Hvala lijepo.
Jadranka Kosor, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Poštovana kolegice König, prva vaša rečenica u vašem izlaganju je glasila da je Hrvatska i dalje duboko patrijarhalno društvo čime se slažem jer valja navesti nekoliko primjera. Evo nedavno u raspravi u Hrvatskome saboru o referendumu o braku jedan lijepi broj zastupnika i zastupnica jest podržavao ideju o tome da je ne brak nego obitelj kako se govorilo isključivo zajednica muškaraca, žena i djece. Da, jest, jedan lijepi broj zastupnika je o tome govorio pa čak i u ime klubova. Neki naši euro zastupnici dakle koji su birani u Hrvatskoj nisu nedavno, na kraju prošlog mandata htjeli glasovati za ravnopravnost žena i muškaraca. Kada je jedan ugledni ginekolog, jedan liječnik sa velikim političkim ambicijama pak nedovoljno u intervjuu ukazao da ženama koje žive same, kako ih je nazvao samicama, o tome često govorim zato što je to za mene zaprepašćujuće treba zabraniti mogućnost medicinski pomognute oplodnje. Nitko, ali baš nitko ni iz redova liječnika, niti politike osim ureda pravobraniteljice nije na to reagirao. Dakle uputa vrlo jasna o tome da su žene koje žive same manje vrijedne. A čuli smo naravno i puno kvalifikacija iz političkoga života o tome da npr. samohrane majke ne znaju dobro odgojiti svoju djecu i tako redom, itd.. Prema tome, iznimno se slažem sa vašom konstatacijom da smo mi i dalje duboko patrijahalno društvo a da mnogi a osobito u politici teze o ravnopravnosti spolova stavljaju za zapučak tek kao ukras demokracije kada im to zatreba.
Odgovor na repliku Sonja König.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice Kosor apsolutno sve ste dobro rekli. Međutim, sve počinje iz obitelji a sve počinje i ili se nastavlja u obrazovanju, sustavu obrazovanja. Zato još jedanput iskazujem vrlo važan i značajan građanski odgoj i uvođenje građanskog odgoja i obrazovanja u škole koje ipak se nadam, od kojih ipak se nadam nećemo odustati nego ćemo ga što prije uvesti. Hvala lijepa.
U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista kolegica Nansi Tireli.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, poštovana pravobraniteljice sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo raspravljamo danas o jednom vrlo opsežnom izvješću od 273 stranica u kome su uistinu detaljno upisane sve aktivnosti pravobraniteljice za ravnopravnost spolova tijekom 2103. I klub Laburista podržati će izvješće i evo zahvaliti pravobraniteljici na uistinu iscrpnom izvješću iz koga možemo iščitavati jako puno podataka, informacija ne samo po pitanju ravnopravnosti spolova nego uistinu po velikom broju problematike. 2133 predmeta koji predstavljaju povećanje od skoro 41% u odnosu na 2012. godinu pokazuju samo ozbiljnost i širinu razmišljanja Ureda pravobraniteljice kada je u pitanju rješavanje svih problema koji se na terenu zatiču. I to uistinu i jeste ogledan primjerak kako bi se i na koji način trebalo pristupiti uočavanju problema a onda sa svim potrebnim alatima koji nam jesu na raspolaganju rješavati ih čim prije, čim promptnije na zadovoljstvo svih nas zajedno. Pravobraniteljica je pokazala u svom izvješću da surađuje sa svim institucijama, da sa svim institucijama pregovara i dogovara i iznalazi način na koji način se probleme treba rješavati i to je ono što mislim da bi svi trebali raditi a ne samo ured pravobraniteljice. S obzirom da je izvješće izuzetno opširno, da imamo malo vremena ja ću se fokusirati samo na nekoliko stvari. U izvješću je ukazano da je položaj žena na tržištu rada i dalje vrlo nepovoljan. Uz nisku stopu radne aktivnosti dodatno još i zabrinjava niža stopa zaposlenosti žena kao i povećanje stopa nezaposlenosti među visoko obrazovanim ženama. I koliko god mi bježali od toga da su žene jednakopravne muškarcima na tržištu rada sve statistike i svi pokazatelji govore suprotno o tome. Žene su obrazovanije ali su isto tako za isti posao i manje plaćene. I to su podaci s kojima se moramo suočiti. To je ono što nije dobro. Nismo bogato društvo, ne možemo si dozvoliti luksuz da kvalitetne, sposobne i vrijedne pojedince marginaliziramo samo zbog toga što su ženskog spola. To je nešto što moramo mijenjati, mijenjamo svijest i mijenjamo onaj dio naše racionalnosti gdje moramo postaviti pitanje što želimo, što su nam konačni rezultati. I kada budemo sebi odgovorili na to pitanje vjerojatno ćemo prestati gledati tko je kojeg spola nego ćemo postavljati samo jedno jedino pitanje koliko taj pojedinac ili pojedinka može doprinijeti sa svojim radom, sa svojim znanjem i sa svojom sposobnošću da nam bude svima zajedno bolje. Vezano za povećan prag tolerancije za seksualno uznemiravanje na radnom mjestu očito je da poslodavci još uvijek koriste odnos moći na tržištu rada. Poslodavci isto tako i zloupotrjebljavaju institut Ugovora o radu na određeno vrijeme tako da ima slučajeva žena koje čak i 10 godina rade na određeno pa čak i temeljem Ugovora o djelu što im uveliko otežava rješavanje čitavog niza egzistencijalnih pitanja. Skoro ćemo imati ovdje u raspravi Zakon o radu, posvetimo malo pažnju i tome jer definitivno rad na određeno remeti puno toga u društvu. Druga tematika kojoj se želim posvetiti jeste nasilje u obitelji. Što se tiče, evo i čuli smo danas da je sve veći broj prijavljenih žena kao nasilnica i moramo postaviti pitanje čemu je to tako, da li su se žene više osvijestile, da li su žene postale fizički jače pa se mogu obračunavat sa svojim nekakvim nasilnicima ili je ipak pitanje nečeg trećeg. Pitanje jeste u tome što prilikom intervencije policije u obiteljskom nasilju policajci još uvijek ne prepoznaju tko je nasilnik pa onda prijavljujemo i jedne i druge, što uvelike otežava sav daljnji postupak. To je nešto što evo moramo riješit, ne samo zbog toga da bi bilo statistički manje žena nasilnica nego zbog toga da bismo zadovoljili pravdu. Da bismo to mogli učiniti definitivno nam je potrebna puno veća edukacija pojedinaca u sistemu koji u određenom trenutku moraju intervenirat i moramo educirat svih da prepoznaju nasilje u obitelji. Policija je napravila izuzetno velik iskorak po tom pitanju, međutim tamo gdje još uvijek imamo velikih problema jesu centri za socijalnu skrb. Svi se slažemo s time, čak i Ministarstvo socijalne politike i mladih kaže da su podkapacitirani, da su stručnjaci u centrima nedovoljno educirani, a ja bih još tome dodala da smo možda dozvolili tim stručnjacima u centrima za socijalnu skrb da u velikom obimu svoga posla koga svakoga dana imaju sve više i više jednostavno više nemaju u sebi dovoljno snage da bi prepoznali kada se radi o nasilju, tko je žrtva, a tko je počinitelj. O tome moramo ozbiljno razmislit, te ljude moramo osposobit da rješavaju te probleme jer nerješavanje takvih problema definitivno urušava cijeli ostali sustav. Sljedeća stvar na koju se želim fokusirati jeste participacija žena u političkoj vlasti. Kada smo donijeli Zakon o ravnopravnosti spolova onda smo se svi tim zakonom zaklinjali da težimo tome da imamo jednaku zastupljenost žena i muškaraca, međutim svi dobro znamo da tamo piše i stoji da će se kvota od 40% zastupljenosti žena poštivati u trećem izbornom ciklusu. Dakle punih 9 godina pričamo o tome kako želimo imat 40% žena u politici, međutim još uvijek nismo ništa napravili da se to uistinu i dogodi što samo potvrđuje onu tezu da smo izuzetno dobri, sposobni, kvalitetni kada trebamo donosit lijepe i ugodne zakone, potpisivat rezolucije i konvencije o ravnopravnosti, međutim da smo izuzetno spori i neučinkoviti kada te iste zakone trebamo primijenit u praksi. To je nešto što je loše i to je nešto što samo govori da ozbiljno uistinu i ne razmišljamo o toj kvoti od 40%, nego da evo svi se nadamo da do toga baš i neće doći. Pravobraniteljica je govorila o pokazateljima i zastupljenosti i na lokalnim razinama u jedinicama lokalne samouprave i bez obzira što toliko godina imamo Zakon o ravnopravnosti spolova možemo reći da kad bismo gledali statistiku baš se i nismo maknuli dalje od početka. Netko će reći da žene ne žele participirat, a ja onda pitam da li ih je netko uopće pitao. Tu jeste puno faktora koji utječu na to da li se žena može ili ne može bavit politikom, međutim temeljni problem jeste da ne živimo ravnopravnost. Kada bismo kao i u slučaju zapošljavanja žena na tržištu rada težili tome da dobijemo kvalitetu onda bismo postigli i taj efekat da ne trebao pričat o kvotama i onda bismo došli do teze našeg kolege koji je rekao da pred zakonom moramo svi biti jednaki. Nažalost nismo, još uvijek nismo. Zbog toga je potreban i Ured pravobraniteljice i Odbor za ravnopravnost spolova i vladin Ured za ravnopravnost spolova i sve one institucije koje sa svojim radom mogu ukazati na nepravilnosti koje se dešavaju, da mogu ukazat na ugroženost pojedinih skupina, u ovom slučaju žena i da to evo kao i Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova vrlo uspješno i dobro rade. Isto tako smo od našeg kolege danas čuli da treba oformit povjerenstvo za zaštitu muškaraca. Ured pravobraniteljice podjednako se bavi i problemima žena i problemima muškaraca po pitanju ravnopravnosti spolova, međutim to je još jedno pitanje koje možemo analizirat, ali mislim da je bespotrebno. Žene ničim ne ugrožavaju muškarce ukoliko iščitavamo statističke pokazatelje i ukoliko tvrdimo da s obzirom na sve one zakone koje imamo, a prvenstveno na jednakost ispred zakonskih regulativa, žene jesu ugrožene u puno segmenata. O tome treba jasno i glasno govoriti, na to treba stalno upozoravati zbog jednog jedinog razloga, a to je svi smo podjednako vrijedni, svi smo podjednako važni, bez obzira kojeg spola bili. U zadnjem dijelu osvrnut ću se na medije. Da, mediji često prenose pogotovo nasilje u obitelji na jedan čudan način. Imamo situaciju da mediji napišu ime žrtve i slikaju žrtvu, međutim ne pišu o počinitelju. Dakle mi i dalje stigmatiziramo žrtvu kao nekoga tko je napravio nešto jako loše u našem društvu zato što je pretrpio nasilje, ali nasilnika nigdje ne spominjemo jer ne daj bože da bi netko pročitao nasilničko ime i da bi se o njemu razgovaralo. Mediji i dalje uporno vode kampanju koja nije dobra, koja potiče i dalje marginalizaciju žena i dalje uništavaju svu borbu što se tiče ravnopravnosti spolova u smislu da budemo jednaki. Mi smo i danas svjedoci medija u kome pričamo o barbikama, ali ne pričamo, nigdje nam nema Kena. I to jeste na tragu ovoga. Treba napraviti Povjerenstvo za zaštitu muškaraca, jer i ti Kenovi moraju doći negdje. I o njima se mora konačno početi pisati i njih se mora konačno početi spominjati. Dakle, puno imamo za odraditi posla i nije dovoljno da samo deklarativno i načelno kažemo da želimo i živimo ravnopravnost dokle god to ne pokazujemo u svakoj situaciji i na svakom primjeru. Iskoristit ću samo za kraj vezano za statistička izvješća. Mi još uvijek ne prikazujemo sva statistička izvješća po pitanju spola što nije dobro, jer dokle god tu mi budemo takvu praksu usvojili stalno ćemo se boriti za ravnopravnost žena u našem društvu samo deklarativno. Međutim, činjenica jeste ako uzmete statističke, odnosno uzmete financijska izvješća samo u jednoj županiji i uzmete broj pravnih subjekata žena i muškaraca. Dolazite do vrlo lijepih rezultata gdje je vidljivo da žene u većini slučajeva ostvaruju dobit u svojim firmama i svojim obrtima, da žene manje prijavljuju predstečajne nagodbe, da žene plaćaju redovitije porez nego što to plaćaju vlasnici poduzeća gdje su muškarci na vlasti. To jesu pokazatelji o kojima moramo razmisliti i s kojima moramo baratati. Kada bimo došli do podatka sa koliko posto žene učestvuju u BDP-u Republike Hrvatske onda bimo bili puno transparentniji i onda nam ne bi trebale kvote ni 20, ni 30, ni 40% nego bimo imali pokazatelje koji bi jasno govorili o tome koliko su žene sposobne i koliko žene mogu i znaju. Dokle god takvih pokazatelja nema ostat ćemo i dalje na izvješćima, ostat ćemo i dalje na analizama i dalje ćemo se boriti za isto. Ali očito jeste to velika borba s vjetrenjačama. Pravobraniteljice evo još jednom zahvaljujem na ovako iscrpnom, dobrom, kvalitetnom izvješću i nadam se da će sve ove preporuke koje ste u izvješću napisali institucije uistinu shvatiti ozbiljno i da će ih početi primjenjivati da bimo sljedeće godine vaše izvješće iščitavali puno, puno optimističnije.
Hvala. Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvažena zastupnice Tireli. Zaista se slažem sa vašim izlaganjem i sa vašom aktivnošću i kao članice Odbora za ravnopravnost spolova. Krenut ću od medija. Dobro ste rekli, možda i obrativši se i gospodinu Grubišiću o zaštiti muškaraca u nasilju. Na žalost, vijest u medijima jest ta kad žena počini nasilje. Ali evidentno je evidentirano i vidjet ćemo u nekim izvješćima policije i državnih odvjetništava da je 80% registriranih nasilnika ponovo su muškarci. Ono što mene zabrinjava jest pojava i nepoznavanje uopće problema nasilja u vezama koje se ostvaruju među mladim ljudima. Rađeno je jedno istraživanje između 16 i 19 godina. Znači mladih ljudi koji su djevojaka i mladića koji su u vezi. Pokazalo se je da polovica njih uopće ne smatra fizičko nasilje nasiljem, a druga polovica su i sami nasilnici. I mislim da ste vi dobro rekli, ali i u raspravi prije toga da sve, naime ide iz obitelji. Ali na žalost jako puno ide pod utjecajem medija, politike, različitih drugih utjecaja na koje na žalost naši mladi ljudi u današnje vrijeme ne mogu se oduprijeti. Jer čini mi se da su se neke vrijednosti naprosto htjele potpuno zgaziti da ne postoje, da ne postoji poštovanje i da danas kad mi govorimo o ravnopravnosti spolova meni je jasno da je ravnopravnost spolova ravnopravnost između i žene i muškarca ali i svih ostalih.
Hvala lijepa. Nansi Tireli, odgovor na repliku.
Zahvaljujem potpredsjednice. Pa evo kolegice Sumrak, imate pravo da, sve kreće nekako od obitelji. Međutim, činjenica jest da imamo sve više i više rastava braka, da imamo u obitelji sve više i više nezaposlenih što rezultira u jednom dijelu povećanjem nasilja u obitelji. I to jeste stil življenja tih mladih koji u svojim vlastitim obiteljima vide ponašanje. To ponašanje smatraju da je normalno i oni ga i dalje manifestiraju kao nešto što nije loše, nego nešto što je sasvim prihvatljivo u društvu. Na tragu toga ide ovo zahtjev za promjenu kurikuluma u školama, zahtjev da se u školama čim više priča o ravnopravnosti spolova od najranije dobi. Jer očito jeste da roditelji u borbi za svoju osobnu egzistenciju najkasnije se sjete svojoj vlastitoj djeci pričati o ravnopravnosti spolova i uopće osjetiti potrebu da bi to bila tema koja bi se u obitelji trebala možda češće aktualizirati. Ali tvrdim da obrazac ponašanja roditelja najčešće jeste i obrazac ponašanja djece i da bimo svi zajedno tu trebali jako puno doprinijeti tome da se i taj obrazac, a i ove moralne vrijednosti o kojima vi govorite vrate ponovno u društvo jer je očito da smo ih izgubili.
Dujomir Marasović, replika.
Štovana gospođo dopredsjednice. Kolegice Tireli, vi ste se zapitali otkud porast nasilja, pogotovo sa ženske strane i uopće generalan porast nasilja? Ali za ovo bih želio jedan svoj stav, treba ukinuti sve ove pravobranitelje i pravobraniteljice i ostaviti samo pravobranitelja ili pravobraniteljice pučkog pravobranitelja i neka bude još za djecu, to kao posebna populacija, sve ostalo je višak državne administracije koje ni Amerika ne može podnijeti. I treba državnu administraciju ako Hrvatska misli gospodarski preživjeti najmanje za 25% smanjiti i u sklopu toga i ovo što sam prethodno rekao. Ali kolegice Tireli ako smo se mi odrekli vjere, a odričemo se javno, ako smo se odrekli u Hrvatskoj nacije, a odričemo se javno, ako smo se odrekli svjetonazora, a odričemo ga se javno, ako uživamo gotovo mazohistički uživamo odreći se naših korijena ne samo u Hrvatskoj nego i u Europi, mislim kršćanstva itd., što je onda ostalo? Ostao je hedonizam, materijalizam, potrošački konzumerizam i totalni relativizam kojemu je onda nasilje osnovni alat za ostvarivanje tih svojih ciljeva. I sad država kao smokvin list ili kao plaćanje grižnje savjesti stvara neke nazovimo komitete pravobranitelje kao da će oni što riješiti. Koga će oni braniti? Nasilje se vidi svaki dan sve više. Ali ono što, nisam impresioniran vašim nastupom, a oko 40% je kvota žena u politici. Politika je težak rudarski posao. Žene neće u politiku jer je to teško, jer ne mogu kući biti, jer ne mogu s djecom biti, jer moraju obitelj zapostaviti. Pa zrele demokracije, Amerika npr. gdje ne smijete ženi dati kompliment jer ste u krivu, toliko su žene zaštićene, nema ih u politici 40%.
Hvala lijepa kolega, vrijeme je isteklo.
Oprostite još jednu rečenicu važnu. Ja sam dermatolog, ovo je važno, molim vas da mi bude dopušteno, u Splitskoj bolnici kad se javlja na specijalizaciju 110, 60 se javi na dermatologiju, ja sam šef tog odjela a nitko, vrlo je malo žena na kirurgiji. I priznajmo jedan put da je politika težak posao i da je to objektivna okolnost.
Kolega Marasović, i ovo je nasilje, kad vas ja tri puta prekinem i kažem da je isteklo vrijeme.
Pa ja sam vas zamolio.
Svaka kolegica prekine raspravu za razliku od vas.
Ja lijepo sam vas zamolio i nisam bio nasilan.
Odgovor na repliku, Nansi Tireli.
Zahvaljujem potpredsjednice. Pa kolega Marasović vaša rečenica žene neće u politiku jer im je to teško, imaju obitelj i imaju djecu. Ja bih sad vama kad bismo mogli raspravljati postavila pitanje da li su te žene začele po duhu svetom? Imaju valjda oni i oca. Što znači da im je teško ući u politiku zato što imaju doma djecu i obitelj? Pa valjda tu djecu i obitelj ima i muškarac, ima muž. To nije opravdanje da vi kažete da žene neće u politiku zato što im je teško. Tvrdim da je ženama u politici puno lakše nego što je vama muškarcima, ako ćemo se tako sad prepucavati. Ali smeta me kad kažete da ne mogu žene nešto i negdje zato što doma imaju obitelj i zato što doma imaju djecu. Ja postavljam vrlo jednostavno pitanje da li tu obitelj i tu djecu ima i muškarac? I odgovor jeste uvijek da, ima. Samo je pitanje koliko je muškarcu teško i koliko on može brinuti o toj obitelji i toj djeci u odnosu na ono što žena može raditi i napraviti u politici.
Jadranka Kosor, replika.
Hvala lijepa. Kolegice Tireli govorili ste maloprije među ostalim i o Zakonu o ravnopravnosti spolova kao jednom od onih zakona za koji bismo mogli u mnogim dijelovima toga zakona reći da, a pogotovo u provedbi, da je mrtvo slovo na papiru. Slažem se s vama. Pa evo i maloprijašnja reakcija o tome da je politika težak posao pa zato žene ne participiraju i ne trebaju nego trebaju biti doma pokazuje da smo mi zemlja apsurda. Spomenut ću vam još jedan primjer, a važan je i u kontekstu ove rasprave, Zakon o suzbijanju diskriminacije. Dakle, Zakon o suzbijanju diskriminacije kolegice i kolege bio nam je mjerilo za otvaranje jednoga poglavlja u pregovorima za ulazak u EU. Da zakon 2008. nismo donijeli mi danas ne bismo bili članica EU jer je to bilo mjerilo. Zakon je donesen gotovo konsenzusom. Jedna zastupnica je bila, i to tada vladajuće koalicije, protiv toga zakona a danas je ona zastupnica u Europskom parlamentu i upravo je izabrana kao članica Odbora za prava žena i jednakost spolova. Mislim da većeg i boljeg komentara ne treba.
Odgovor na repliku, Nansi Tireli.
Zahvaljujem potpredsjednice. Da, činjenice jeste i to sam napomenula da potpisujemo i donosimo zakone, međutim da je uvijek jedno te isto pitanje zašto ih donosimo. Ispada da smo Zakon o ravnopravnosti spolova donijeli upravo zato jer bez Zakona o diskriminaciji ne bismo mogli ući u EU. I to se sad pokazuje. Dakle, mi ravnopravnost još uvijek kao društvo ne živimo i koliko god se mi zalagali za tu ravnopravnost nje jednostavno nema. I nije dobro da donosimo zakone samo zato što netko to traži od nas. Dokle god mi budemo zakone donosili zato što moramo, a ne zato što želimo nećemo te iste zakone provoditi u djelo jer smo ih donijeli i isti trenutak kad smo ih donijeli izvršili smo nekakvu obavezu i na to što smo u tom zakonu napisali mi smo zaboravili. I to se ogledava ne samo u ovom Zakonu o ravnopravnosti spolova nego se ogledava u puno drugih zakona koje smo morali donijeti po nekakvoj sili zakona jer je netko od nas tražio, a ne zato što smo osjetili da kao društvu trebaju i da su nam kao društvu u tom trenutku nužni. I to sam evo upozorila da moramo mijenjati jer inače nema smisla i nema potrebe raspravljati da li smo se maknuli dalje od početka jer nikad se nećemo maknuti dalje od početka ukoliko to stvarno u sebi ne želimo i ukoliko na svemu to i ne pokazujemo.
I Domagoj Hajduković, replika.
Hvala lijep gospođo potpredsjednice. Pa kolegice Tireli, mislim dotakli ste dobro pitanje u svojoj raspravi kada ste govorili o medijima i senzibiliziranju javnosti, ali to je nažalost tema o kojoj govorimo svaki puta kada pričamo o bilo kojem pravobraniteljstvu, tako i o pravobraniteljstvu o ravnopravnosti spolova. Dakle, svjedoci smo tome da mediji često filtriraju vijesti koje žele prenijeti, da vijesti o pravobraniteljstvima i ono što pravobraniteljstva rade, u ovom slučaju pravobraniteljica za ravnopravnost spolova često nisu vijest koju oni ocjene da je dovoljno atraktivna da bi bila u nekim udarnim terminima kad bi građani to i mogli vidjeti. Dakle, senzibiliziranje javnosti je jako bitno, mediji su tu jako bitni i jako utjecajni. Slažem s vama da je obrazovanje, dakle edukacija onaj drugi element ali i mediji su jako bitno i na tome ćemo još morati poraditi jer očito to je nešto, proces koji traje, dakle i koji neće završiti ni ovom raspravom, a kako kažem sva pravobraniteljstva se suočavaju sa istim problemima jer pravobranitelji često imaju presice, ili izjave za medije ili priopćenja za medije koja prođu potpuno ne popraćena. Hvala lijepa.
Nanasi Tireli, odgovor na repliku.
Zahvaljujem potpredsjednice. Kolega Hajduković, da slažemo se svi u tome da treba, međutim sad dolazimo u jednu kontradiktornost. Mi se slažemo da mediji ne prenose sve ono što se radi. S druge strane i u ovom izvješću iščitavamo o edukaciji novinara, o edukaciji svih oni koji sudjeluju na neki način u medijima upravo zbog toga da bi kreirali tu nekakvu politiku, nazovimo je to tako medija. Da te ljude osvijestimo uostalom koliko je ravnopravnost izuzetno važna u našem društvu. I opet se vraćamo na onaj početak, od obitelji. Dakle, ukoliko novinar u obitelji nije stekao nekakav senzibilitet prema ravnopravnosti teško da će ga on onda kao novinar i imati ukoliko mu netko ne ukaže na to da griješe, da treba upozoriti na to, to i to, jer to onda donosi boljitak društvu. Ali dolazimo sad u kontradiktornost sami sa sobom jer evo kao što čujemo mi želimo ukinut sva ta pravobraniteljstva, jer ta pravobraniteljstva nama nisu potrebna. Onda šta ćemo napravit školu za ravnopravnost spolova, višu školu, fakultet, šta trebamo to napraviti da bismo te ljude onda educirali i sve nas zajedno? Ne educiramo samo medije. Iščitavate sami iz izvješća koliko je tu posla. Treba educirati policiju, treba educirati sudstvo, treba educirati medije, treba educirati zdravstvene djelatnike. Dakle, činjenica jeste da cijelo društvo treba ići na nekakvo cijeloživotno obrazovanje po pitanju ravnopravnosti i ako želimo ukinut urede pravobraniteljstva onda si ja postavljam pitanje tko će nas educirat?
U ime Kluba zastupnika SDP-a kolegica Melita Mulić.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, kolegice i kolege mi Zakon o ravnopravnosti spolova nemamo 9 nego 11 godina. Taj zakon, rekla je jedna kolegica, donesen uz jedan glas manjka, odnosno konsenzusom 2008. godine jer prvi put nije imao organsku većinu. Ali mi ovdje ne govorimo samo o zakonu kojeg malo hoćemo primjenjivati, pa malo nećemo primjenjivati mi ovdje govorimo o temeljnim vrednotama ustavnog poretka Republike Hrvatske a to je ravnopravnost spolova. Koliko nje ima, odnosno nema u hrvatskom društvu mislim da zorno svjedoči svaka stranica ovog izvješća. Kao što je rečeno ima 273 stranice i meni je zapravo poražavajuće i mislim da je za društvo poražavajuće čuti da uopće još postoje ideje da bi se ukidala posebna pravobraniteljstva jer izvješće jednako tako govori dakle da su žene jedina većina u hrvatskom društvu koja su zapravo manjina i da smo još uvijek kao čitavo društvo jako daleko i od pariteta i od stvarne ravnopravnosti u hrvatskom društvu. Ove godine, zapravo i sam ured, odnosno institucija pravobraniteljice za ravnopravnost spolova obilježava 10 godina rada. I ja mislim da se možemo usuglasiti da je u ovih 10 godina zaista osigurala visoku prepoznatljivost u javnosti i izgradila stručan ugled. Broj predmeta kojima se pravobraniteljica bavi je u odnosu na prošlu godinu porastao za 41% i 1600 predmeta je sama pravobraniteljica pokrenula. Dakle, ona se bavi sa 2133 predmeta i to samo u prošloj godini. Brojene aktivnosti su koje ovaj ured pokriva, dakle od provođenja antidiskriminacijskih postupak po pritužbama građanki i građana, miješanja u sudske sporove, sudjelovanje u zakonodavnim inicijativama različitih analiza i istraživanja od kretanja na tržištu rada i usluga, analize medijskih i obrazovnih sadržaja do kampanje podizanja javne osviještenosti i provođenja edukacija na nekoliko razina. Ured pravobraniteljice je zaista napravio izniman posao, mi joj čestitamo zbog toga. Naravno svjesni svih i kadrovskih, i financijskih ograničenja i kad smo imali raspravu o ovom izvješću na matičnom odboru svi politički klubovi su ga jednoglasno podržali. Ja očekujem da će to i danas do kraja bit tako, ali mislim da bi nas sve ovdje pojedinačno i sve klubove zaista trebalo zabrinuti stanje koje se nalazi u izvješću a za njega nije odgovorna isključivo ni država ni politika, nego zaista svi dionici javnog života. Dakle, od medija, znanstvene zajednice, obitelji do pojedinačne odgovornosti. Jer izvješće, već sam rekla zaista pokazuje da su žene jedina većina koja je manjina, i u političkom, ekonomskom smislu na tržištu rada i u medijima. I kada gledate te pritužbe koje su stigle uredu pravobraniteljice one su se odnosile na žene u 70Ž5 slučajeva, a u 77% slučajeva osnova diskriminacije jeste spol. Kad govorimo o tržištu rada, u hrvatskom tržištu rada nominalno dominiraju muškarci. Niska stopa radne aktivnosti i specifični trendovi unutar kretanja tako niske stope ukazuju na poguban utjecaj spolno, i rodno uvjetovanih predrasuda i stereotipova na slobodan izbor i stvarnu mogućnost žena da je na hrvatskom tržištu rada sudjeluju ravnopravno s muškarcima. Drugo, uz nisku stopu radne aktivnosti jer je više od 60% žena u potpunosti isključeno s tržišta rada. Dakle, niti aktivno, niti ima posao, niti je samozaposleno, niti aktivno traži posao. Još je niža stopa zaposlenosti žena, što pak upozoravana na njihovu ekonomsku ovisnost i to najčešće o njihovim muškim partnerima. Ako pak imaju taj posao, žene unutar svih obrazovnih skupina su prve koje gube posao. A kada smo kod obrazovanja, 60% onih koji izađu s visokih učilišta u RH su žene, a ako pak budemo svjesni činjenice da među onima koji gube posao su isto tako najčešće visokoobrazovane žene i da je među nezaposlenim ženama sve veći udio visokoobrazovanih žena, onda su to posebno poražavajući podaci. Ako ste pak žena preko 50 godina, izvan ste tržišta rada, vaša šansa da se uključite na tržište rada je skoro pa minimalna. Neki su govorili o jednakosti plaća, vi u Hrvatskoj ako ste žena, radite barem mjesec dana jedan tjedan duže nego muškarac upravo zbog razlike u plaćama. Kada odete u mirovinu, onda 3 mjeseca zapravo imate manje mirovine nego vaše muške kolege. To kolegice i kolege nije ni fama, nije ni mit, to su brojke Državnog zavoda za statistiku, to su brojke dakle koje imamo sukladno svim drugim podacima i koji su jako razredni iz izvješća pravobraniteljice. Što je razlog tome? Razlog tome je vertikalna i horizontalna segregacija na tržištu rada. To znači da su u pojedinim zanimanjima žene nadzastupljene, a u pojedinim podzastupljene. Gdje žene uglavnom rade? Rade u ovim tzv. dakle pomagačkim djelatnostima, rade u zdravstvu, rade u obrazovanju i rade u financijskoj djelatnosti. A pazite sada, tamo dakle gdje rade, tamo su bruto plaće veće od hrvatskog prosjeka. Da li žene profitiraju od toga? Ne jer je tamo … plaća upravo najmanji. Mislim da bismo se svi nad time trebali zabrinuti, zapravo je hrvatsko tržište to koje profitira od ženskoga rada, a da li mi možemo ići naprijed kad je u pitanju gospodarstvo sa 60% žena koje su potpuno izvan tržišta rada, mislim da ne. Sva svjetska, globalna istraživanja pokazuju da bez pune aktivacije ljudskih resursa, ženskih resursa nema napretka ni u jednom društvu, nema njegovog punog ostvarivanja potencijala. Kad je u pitanju, kad su žene čak i na tržištu rada jako im je teško uskladiti obiteljski i profesionalni život. O tome pak govori u prilog neki drugi podaci, a to je da još uvijek samo između 3 do 4% muškaraca, roditelja, očeva ide na roditeljski dopust. Kad je u pitanju nasilje u obitelji, 73% žrtava kaznenih djela s elementima nasilja počinjenog među bliskim osobama su žene, a u prekršajnim postupcima žene čine 64% osoba oštećenih nasilničkim ponašanjem. Ukoliko ste žene u ruralnim krajevima, ukoliko ste žene pripadnice nacionalne manjine tada je zapravo rizik od izloženosti višestrukoj diskriminaciji puno veći, posebno i ukoliko ste žena s invaliditetom. Na sve to skupa poseban utjecaj imaju patrijarhalno društvo te spolni stereotipi, otežano zapošljavanje u pojedinim krajevima te nizak stupanj obrazovanja, odnosno u slučaju žena s invaliditetom, socijalna izolacija i zanemarivanje. Kada gledate isto tako statistike, osoba s invaliditetom, dakle mi u hrvatskom društvu imamo ih 12%, kad gledate dakle postotak žena i udio obrazovanih žena među ženama s invaliditetom, tada je on jednako tako značajno manji. Svi smo danas spominjali medije i naravno da svemu što sam izrekla u značajnoj mjeri pridonose mediji i obrazovni sustav. Ured pravobraniteljice je napravio analizu udžbenika prirode i društva te prirode i biologije. Žene zauzimaju samo četvrtinu zaposlenih osoba prikazanih na fotografijama, ilustracijama u udžbenicima. Kad se spominju zanimanja, u 90% slučajeva oni su muškog spola. Kakva je to slika koju nam dobivaju djeca u osnovnoj školi? Dakle, kako to, naravno da se onda stvari posljedično perpetuiraju, dakle od obrazovnog sustava do položaja na tržištu rada, do odlaska u mirovinu. Mediji, HT, javni servis u analiziranim emisijama, u snimljenim prilozima, u 71% slučajeva to su muškarci, a žene kao gošće, kao stručnjakinje za određeno područje u 2 puta manjoj mjeri se pozivaju u studio da bi o nečemu argumentirano raspravljale. Senzacionalizam u tekstovima, naslovima, portalima, trigijalizacija, prikaz partnerskog nasilja kao nekontroliranog čina ljubavi, prikaz silovanja kao raskalašene zabave s prizvukom incidenta, sve to vodi ka pojedinačnoj i kolektivnoj indiferentnosti te strahu da se silovani prijavi zbog straha od osude i osjećaja srama. Mnoga su područja u kojima je vidljivo koliko su žene diskriminirane, jedini pozitivni pomaci i ja se zapravo čudim da ću ovom prilikom to reći, jeste politička participacija jer stalno govorimo da smo dosegnule stakleni strop od 25%, ali kad kažem politička participacija mislim na referentnu godinu jer je ona obuhvaćala izbore za Europski parlament. I što se tada dogodilo, tad smo skoro pa dosegnuli ovu zakonsku odredbu od 40% zastupljenosti podzastupljenog spola na kandidatskim listama, one su bile čak i po redu skoro ujednačene, ali kakav tu fenomen imamo. To je fenomen koji nije samo prisutan u hrvatskom društvu već i u europskom i u svjetskom, dakle što je moć, politička moć od građana percipiranija kao jedan apstraktan fenomen, što je ona udaljenija od građana to je ona dostupnija ženama. Jer tako kad gledate broj načelnica, ovdje imamo u hrvatskom društvu samo 7% načelnica, dakle to su oni koji kao rješavaju pitanja građanki i građana. Jedino područje u kojem su muškarci možda diskriminirani, postoji sumnja, ali ne i dokazi, to je područje roditeljske skrbi nakon razvoda braka i to kada se gledaju odluke odnosno sugestije centara za socijalnu skrb, ali i sudske presude jer ovisno o brojkama to je negdje 80% slučajeva djeca se daju na skrb majkama. Sve navedeno što sam rekla zapravo pokazuje mislim da zorno ilustrira da smo u hrvatskom društvu daleko od ravnopravnosti, dakle od onoga što nam pripada kao svim pojedinkama i pojedincima i mislim da je zaista vrijeme da počnemo mentalnog sklopa i sa primjenom određenih preporuka i to ne sutra nego već jučer. Hvala vam na pažnji.
Hvala. Potpredsjednik Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa uvažena kolegice Mulić teško se ne složiti sa praktički svim što ste vi rekli, no ponukalo me za javljanje jedna od vaših prva ili druga rečenica gdje ste rekli da se ne radi o tome da mi ovdje raspravljamo da li se neki zakon primjenjuje ili ne primjenjuje nego s radi o tome da govorimo o nekakvom temeljnom ustavnom pravu, određenju itd. i s tim se potpuno slažem. Međutim, pitanje da li se neki zakon primjenjuje ili ne primjenjuje je itekako važno, naprosto sam to uzeo kao poticaj da nas ipak sve skupa na to posjetim jer mi donosimo zakone sa idejom bar očekujem da se svi primjenjuju i da se primjenjuju onako kako ih donosimo. Međutim, svjesni smo da to nije tako i svjesni smo da čak ovdje, vjerojatno će se i danas usvojiti nešto što je protuzakonito, opet se vraćam na priču od prije dva dana gdje je izvješće revizije jasno reklo da je Vlada protuzakonito postupila u cijelom nizu postupaka pa svejedno će se to izvješće vjerojatno danas usvojiti i takva praksa nije dobra, da mi sami koji donosimo zakone svjesno prihvaćamo da drugi krše te zakone. Eto to me samo potaklo, naravno sa svim što ste drugo rekli se slažem. Hvala.
Odgovor na repliku Melita Mulić, ali okrenite repliku ne povredu poslovnika.
Ispričavam se. Odgovor potpredsjedniku Reiner. Ma zapravo ja se apsolutno slažem s vama kada je u pitanju primjena zakona, samo što je to na neki način bio osvrt na izlaganje prije mene kolegice Tireli koja je imala koja je rekla nemojmo donositi zakone ako ih nećemo primjenjivati. Dakle ovdje se pak radi o organskom zakonu i ustavnoj vrednoti i u tom smislu sam samo željela prisnažiti da to nije običan zakon prema kojem se, iako svaki zakon naravno u hrvatskom pravnom poretku se mora poštovati posebno ako ga donosimo. Hvala.
Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvažena kolegice drago mi je da ste u svom izvješću u stvarnosti odnosno u svom govoru spomenuli i žene i problem žena starijih, dakle žena koje su prešle 50 godina. Osobno spadam u tu skupinu i mislim da ste dobro determinirali problem. žene u tim godinama smatraju se da više nisu radno sposobne po evo mom kolegi nisu niti prije ni moguće da bilo šta rade pogotovo da se bave politikom jel on smatra da je politika isključivo za njega vjerojatno rezervirana i za takve muškarce, bez obzira što ću kasnije reći. Ali ovo vam želi reći, tu ima jako puno utjecaja zaista mediji i zaista ono što sam govorila svjetonazor. Žena mora ostati vječno mlada, ona mora biti stalno mlada, ona ne smije biti stara, ona ne smije biti sijeda, ne smije imati bore, ona mora penjati se u krakom roku na Sljeme, mora sve. Ženi se ne dozvoljava da ona pokazuje svoje godine, ali s tim svojim godinama ona intelektualno sazrijeva i mislim da su to neke godine kada žena može dati najviše od sebe ne samo svojoj obitelji nego i društvu i na poslu na kojem radi. Osobno znam moje prijateljice koje su u biznisu imaju zaposlenih preko 50 imaju i preko 55 godina, ta i takva poduzeća koje one vode ili takve ne propadaju jer apsolutno rade na nekoliko fronti, jako se brinu za svoje zaposlenike da na vrijeme dobiju plaću, brinu se za njihove obitelji, ne računaju 50 nego puta 4 i to je zaista ta zrelost žena bi se trebala uvažavati. Hvala što ste to spomenuli.
Hvala lijepo kolegice. Melita Mulić, odgovor na repliku.
Hvala vam potpredsjednice. Da kolegice Sumrak zapravo meni je drago da ste još jedanput podcrtali taj problem zaposlivosti žena preko 50 godina jer znate taj problem ne pogađa muškarce u hrvatskom društvu. A kada je politika u pitanju osim diplomacije, ovo je jedino privilegirano zanimanje u kojoj dob nije ograničavajući faktor. Dakle možete se kandidirati i sa 70 i sa 90 godina. I da imamo pravo i dobro je da to podcrtavamo i s jedne i sa druge strane da se bavimo politikom i da ne budemo uvijek lijepe, pametne nego da budemo najbolje što možemo. Hvala vam.
Dujomir Marasović, replika.
… [[Govornik nije uključen.]] Kolegice Mulić vi ste se uhvatili statistike. Pa statistikom možete dokazat da je mjesec zvijezda, a nije nego planet. Dakle ako vi sve znate, a ja vas pitam odgovorite mi u replici koliko je ukupno žena u državnom sektoru. Dobro to je nekakav posao koji može kontrolirati državna pamet ili državna odluka. U 270 tisuća koliko je žena, odgovorite mi sada u odgovoru na repliku? A ja znam neću vam kazati. To je prva stvar. Druga stvar, zašto onda od dvije žene nije ovdje jedan muškarac, jedan žene ako smo za ravnopravnost spolova? Odgovorite mi na to. O čemu vi pričate? Nemojte mi pričati. Ja sam govorio, ovdje sam izložen mobingu i od gospođe Tireli i od gospođe Kosor i od gospođe moje iz HDZ-a jer su rekle jedna i druga nešto što nisam rekao. Gospođa Kosor kaže npr. da sam ja rekao da ne trebaju žene u politici. … [[Govornik se ne razumije.]] kaže da sam rekao ovo i ono, da ne treba, nisam rekao ništa. Pokušao sam dati samo objašnjenje, teoretsko objašnjenje zašto žene manje idu u politiku. A nisam to rekao što su mi rekli da sam, ali ja im ne zamjeram. Treba zakon biti iznad svega. Kao ravnatelj splitske bolnice od 4 suradnika 3 su bile žene. Jer su vrjednije, jer su preciznije, jer su pouzdanije jer je 3,0 za žene, 3,0 a kod muškaraca može biti 2,7 i 3,6 koliko god hoćeš. Ali mi o tome, nemojte mi statistiku vrtjeti da bi dokazali nešto. Država je skupa, svi ti pusti ja sa rekao komiteti, ravnopravnosti itd. su i na razini županija i gradova. Hrvatska je preskupa država, ne može ni Amerika podnijeti. Razne udruge 3 milijarde plus ovih svih pravobranitelji, mi trošimo, neće biti za koji dan više za plaće nego samo za nas u Saboru.
Hvala lijepa. A možda od ove vaše tri suradnice bi bilo dobro da je jedna bila ravnateljica. Odgovor na repliku Melita Mulić.
Kolega Marasoviću odgovoriti ću vam opet statistikom. Dakle, oko 45% žena zaposleno je u državnoj i javnoj službi samo naravno tamo gdje trebaju biti čistačice, tamo gdje trebaju raditi pomoćne poslove, tamo gdje trebaju raditi srednje menadžerske poslove tamo su žene, a tamo gdje trebaju biti na upravljačkim pozicijama tamo su muškarci. Zašto tamo sjedi žena na tom mjestu, vjerujte mi u hrvatskom društvu nema interesa za takvo pitanje, to su uvijek kao nekakva navodno meka pitanja ta koja kao nisu važna i ta koja se kao marginaliziraju. I svaki put kada Ured pravobraniteljice raspiše natječaj javi se tek pokoji muškarac koji pak nema niti osnovna znanja i kompetencije za taj posao. A kolega Marasović ako vas ne razumiju kolegice s te strane zašto očekujete da vas razumijem ja ili zašto da očekujete da vas razumiju hrvatski građani?
I Jadranka Kosor, replika.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice Mulić, spominjali ste naravno i participaciju žena u politici. Ali da bimo bili potpuno pravedni treba reći i još jedan podatak koji je utemeljen i na istraživanjima jer nas je u Hrvatskoj žena čini mi se već oko 52%. Međutim, kada pogledate podatke o tome govori izvješće gospođe pravobraniteljice, onda je jasno da žene u načelu i u pravilu radije glasaju za muškarce. Dakle, ne za žene nego za muškarce. Evo u ovom izvješću podatak za kandidatkinju u prosjeku, kandidatkinja dobiva u prosjeku 1473,67 glasova a kandidat 2663,31 glasa. Znači a radije žene ipak glasaju za muškarce u politici smatrajući da je to ipak pretežito muški posao. Tako je općenito ali tako je bogme i u strankama. Dakle ako se pojavi žena koja ima muškarce protukandidate onda će u načelu pobijediti neki muškarac.
Melita Mulić, odgovor na repliku.
Hrvatsko društvo jeste patrijarhalno društvo i nažalost politika kao kako reče kolega rudarski posao, još uvijek je percipirana kao predominantno muško zanimanje. Samo ja još uvijek mislim i sigurna sam da to hrvatske biračice misle da je puno važnije sustav vrijednosti za koji se kandidat zalaže nego činjenica da li je žena ili muškarac. Dakle ja uvijek ću radije glasati za muškog kandidata ukoliko se on zalaže za određeni vrijednosni sustav.
U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolegica Branka Juričev-Martinčev.
Hvala poštovana potpredsjednice, poštovana pravobraniteljice sa suradnicom, kolegice i kolege. Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2013. je opsežno i detaljno opisuje sve aktivnosti pravobraniteljice u protekloj godini te se može zaključiti da je bila vrlo aktivna u rješavanju pritužbi, spornih pitanja, davala je prijedloge, preporuke i upozorenja za unaprjeđenje zakonodavstva na temu ravnopravnosti spolova. Pravobraniteljica je provela devet samostalnih istraživanja. Ne smijemo zaboraviti da ima svega devet djelatnika, odnosno od prije dva mjeseca još jednog, deset djelatnika. Čuli smo da je tijekom 2013. se radilo na ukupno 2133 predmeta što predstavlja povećanje za preko 40% u odnosu na raniju godinu. Ono što je još važnije da pravobraniteljica ne čeka i ne rješava samo predmete zaprimljene po pritužbama građana odnosno građanki već je 1687 predmeta otvorila samoinicijativno radi praćenja provedbe Zakona o ravnopravnosti spolova što je 60% više nego ranijih godina. Pravobraniteljica je uputila 168 pisanih prijedloga, 227 upozorenja, 503 preporuke, inicirala pokretanje prekršajnih prijava i dala inicijativu za izmjenu tri zakona. Znamo da je edukacija najvažnija u svim segmentima zato veliku pažnju posvećuje i ona edukaciji kada se radi o promicanju ravnopravnosti spolova u području rada, obrazovanja, obiteljskog nasilja, medija, političke participacije što je vrlo opsežan i zahtjevan posao. Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova obilazila je i lokalne zajednice, surađivala je sa povjerenstvima za ravnopravnost spolova sa lokalne razine kao i nevladinim udrugama te je takva prepoznata i prisutna na lokalnoj razini. Međutim, ako želimo da se nastavi sa kvalitetnim radom, te da se rade nova istraživanja, rješavaju brojni predmeti i obilaze područja od urbanih centara do otoka i sela neophodno je osigurati dodatna financijska sredstva. Za primijetiti je da drugi uredi pravobranitelja iz državnog proračuna dobivaju i gotovo 9 milijuna kuna. Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova ima na raspolaganju svega 2,5 milijuna a i posljednjim rebalansom je taj iznos smanjen. A povećanje broja predmeta od 40% je dokaz da je nastavljen trend pogoršavanja položaja žena. Povećana je stopa nezaposlenosti čak i među visoko obrazovanim ženama u odnosu na muškarce, a znamo da su visoko obrazovani otporniji na tradicionalne predrasude i stereotipe. Žene prve ostaju bez posla unutar svih obrazovnih skupina iako je dobro poznato i čuli smo i danas u raspravama i replikama da su žene odanije, pedantnije i odgovornije radnice. Više od 60 radno sposobnih žena u Republici Hrvatskoj je u potpunosti izvan tržišta rada i ne pokušava se aktivno uključiti u tržište rada što znači da bi ta brojka znatno povećala i onu broju nezaposlenih. Najveći broj pritužbi odnosi se na spolnu diskriminaciju i u najvećem se broju radi o ženama. Stoga je neophodno u proračunu za sljedeću godinu znatno više sredstava osigurati kako bi se Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova mogao dodatno ekipirati, rješavati i inicirati rješavanje ovih problema. I ovom prilikom želim naglasiti da sva izvješća i revizija, a to sam govorila i u raspravi o reviziji državnog proračuna, nisu sami sebi svrha. Upravo rasprave u ovom Visokom domu o radu pojedinih institucija trebaju nas upozoriti i pokazati u kojem smjeru treba ići. Treba iznjedriti zaključke kojima se treba u narednom razdoblju učiniti taj segment života i rada kvalitetnijim. Tako predlažem da preporuke pravobraniteljice što prije budu razmotrene te da se obveže da npr. u roku od 6 mjeseci svaka od institucija na koju se odnosi da se očituju o poduzetom. Besmisleni su zaključci i preporuke bez interesa da ih se razmotri ili uklone nedostaci. Ovom prilikom treba istaknuti da su neki novi zakoni kao npr. Kazneni zakon bio korak unatrag i donio velik broj novih predmeta, slučajeva, problema koje dolaze na rješavanje pravobraniteljici. Naime, od 1. siječnja 2013. nasilničko ponašanje u obitelji nije više propisano kao posebno kazneno djelo pa izvan dohvata Kaznenog zakona ostaje psihičko pa i ekonomsko nasilje u obitelji. Smanjena su sredstva provoditeljima psihosocijalnih tretmana što dovodi do smanjivanja broja stručnih ustanova i pojedinaca koja se bave istim što nije dobro. Kao što nije dobro ni izmjene instituta besplatne pravne pomoći kojim je ostalo neriješeno pitanje ostvarivanja prava na besplatnu pravnu pomoć žrtvama obiteljskog nasilja u kaznenom i prekršajnom postupku radi nasilja u obitelji. Ukinuti su i obiteljski centri, i to je bio korak unatrag. Sada je također prilika upozoriti medije koji svojim načinom izvještavaju o obiteljskom nasilju te dovode nasilje u kontekst ljubavi koja je krenula po zlu. Npr. iz prevelike ljubavi i ljubomore došlo je do smrtnog slučaja i u tome su upućivane preporuke i upozorenja medijima od pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Apsurdi se i dalje događaju pa tako žrtve koje su konstantno spolno uznemiravane i diskriminirane moraju pristati na premještaj na drugo radno mjesto koje ne odgovara ni njihovoj stručnoj spremi i to u drugi grad, dok počinitelj ostaje raditi gdje je radio i ranije. Istraživanja su pokazala da čak 55% žena dobije otkaz jer su trudne. Isto tako je ženama teže zadržati posao ili se pak vratiti na tržište rada nakon izbivanja zbog npr. rodiljnog dopusta. Iako zakon predviđa korištenje rodiljnog dopusta i očevima, na to se odlučuje svega 3% tati, a i ti si uglavnom formalno na dopustu zbog djeteta, a praktično opet gotovo svi poslovi oko djeteta dočekaju mamu nakon odrađenog radnog dana. Činjenica je da majke imaju vodeću ulogu u odgoju, posebno predškolske djece. Kako usluge brige o djeci nisu dostatno razvijene što predstavlja problem zaposlenim roditeljima, posebice majkama koje su prisiljene pronaći ravnotežu između obitelji i radnih obveza, često se majka treba odlučiti za ostanak na poslu ili za odlazak s tržišta rada. Različiti su i uvjeti dostupnosti javnih servisa, jaslica, vrtića, cjelodnevnog boravka u školama u velikim gradovima ili selima. Zato bi trebala veća pomoć države i društva u cjelini. Nije ista financijska mogućnost kojom mogu osigurati dobro zbrinjavanje djece u nekoj jedinici lokalne samouprave čiji proračun iznosi milijun ili čak manje kuna ili grada Zagreba. Opterećenost ulozi žene u obitelji i teškom balansiranju na tržištu rada svjedoči ne samo briga za djecu već i za starije osobe. Analiza pravobraniteljice za ravnopravnost spolova pod nazivom "Tko brine o starim i socijalno isključenim osobama u hrvatskom društvu" pokazao je da u našem društvu glavni teret brige o starijim, nemoćnim, bolesnim i umirućim ljudima imaju uglavnom žene. Zanimljivo je da se žene više i obrazuju za takva zanimanja, iako je većina korisnika ustanova, prihvatilišta, hospicija, domove za starije i nemoćne upravo su muškarci. Klub HDZ-a upozorava da je u Republici Hrvatskoj nažalost svakim danom sve teže svim građanima, i radno sposobnima i mladima i osobama s poteškoćama u razvoju i liječnicima i učiteljima, ali nemojmo dozvoliti da posebno ženama koje kroz ovo izvješće vidimo da nose glavni teret društva, svakim danom bude još gore. Nemojmo preletiti preko preporuka i ništa ne poduzeti. Možda upravo mi, naša sestra, kći ili majka osjete taj problem na svojoj koži, a mogli smo spriječiti. Ne mijenjajmo zakone na gore.
Potpredsjednik Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa uvažena kolegice Juričev Martinčev, vi ste dobro istaknuli posebice pod kraj ovaj veliki problem. Problem je naravno da u Hrvatskoj danas svi teško žive i žive svakog dana sve teže. Međutim, činjenica je jedna da žene iako su prosječno više obrazovane, podaci govore da u dobi od 25 do 34 godine života završeni fakultet ima 35% žena, a svega nešto više od 20% muškaraca. Svejedno žene, posebice visoko obrazovane žene na žalost imaju prosječno 18% nižu plaću negoli muškarci. To je nešto nad čim se svi zajedno moramo zabrinuti, jer to znači da ne samo one žene koje su uspjele dobiti posao, a to je vrlo teško dobivaju manje za podjednako vrijedan rad. I na tome ja mislim cijelo društvo mora poraditi da se takvo stanje promijeni. Hvala lijepo.
Branka Juričev-Martinčev, odgovor na repliku.
Hvala lijepo. Pa poštovani potpredsjedniče, istina. Iako su visoko obrazovani žene i muškarci otporniji na tradicionalne predrasude i stereotipe ipak kada se donosi odluka tko bi trebao na određenom radnom mjestu ostati bez posla nekako je uvaženo mišljenje bolje da to bude žena. Muškarac je hranitelj obitelji, a žena će već naći posla i u kući među svojom djecom i među kućanskim poslovima. Hvala.
Ingrid Antičević-Marinović, replika.
U potpunosti ste slažem sa vašom analizom koju je gotovo identično, možda još podrobnije istakla naša kolegica Melita Mulić u definiciji statusa žena u društvu. A istina je da i akcent stavljate na preporuku da se stanje promijeni. E sada ću ja upravo akcent staviti na to. Mi često čekamo nekakve dane obilježavanja, Dan žena i ostale, Dan borbe protiv nasilja nad ženama. Ovakve prigode da u Hrvatskom saboru progovorimo o statusu žena, pogotovo o njezinoj ekonomskoj moći, a i o čitavom nizu promjena zakona gdje je potrebno da sve žene bez obzira kojoj političkoj grupaciji pripadaju, dakle slože se oko toga da se i prikriveni oblici diskriminacije uklone kako bi žena dobila identičan položaj u društvu u svakodnevnom životu. Jer kako danas živote žive muškarci i žene gotovo u svim obiteljima sprječava žene da se javno bave politikom. Ja stalno to ističem i ponovo ću istaći. Rješenje svih ovih problema na koje ste vi ukazali i koje je neosporno i koje nitko i oko čega se svi slažemo kad o tome govorimo, čak i muškarci a kad treba to mijenjati onda ne. Počevši sjetimo se čitav niz zakona, zakona pogotovo kojih se tiču tijela žene. Koliko su tu muškarci upravo bili predominantni pogotovo unazad nekoliko godina koji su upravo i dalje htjeli da tijelo bude žene poligon za manifestaciju političke moći. I ono što je biologija žene, umjesto da bude njezina prednost često je upravo u svakodnevnom životu gdje je briga za obitelj i za ženu kao tobože neko prirodno pravo i dužnost žene što je apsolutno netočno. Evo ja tu pozivam i koristim ovu repliku, vjerujem da ćete se složiti da kroz sve zakone da se prije svega radimo na ekonomskom osnaživanju žene i jednostavno dajemo, predlažemo takve zakone i potporu takvim zakonima koji će izjednačiti položaj muškarca i žene u privatnom životu.
Odgovor na repliku, Branka Juričev-Martinčev.
Pa kolegice Ingrid, slažem se sa vama ali upravo zahvaljujući i podršci, vašoj podršci i vaših kolega i kolegica iz vašeg kluba donesen je novi Kazneni zakon koji nas je vratio korak unatrag upravo zahvaljujući vašim glasovima ukinuti su obiteljski centri, smanjena su sredstva provoditeljima psihosocijalnih tretmana, smanjena su sredstva pravobraniteljici za ravnopravnost spolova. Pa vas ja molim kad se budu donosili ti zakoni da onda date svoj glas i svoj doprinos za izmjenu u korist ravnopravnosti spolova.
Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvažena kolegice Juričev, jako sam ponosna na vas kad ste danas imali svoje izlaganje u ime našeg kluba zato jer ste upravo razbili jedan stereotip, jedno uvjerenje da je borba za ravnopravnost spolova i borba protiv nasilja rezervirana isključivo za kolegice ljevičarke. Pokazali smo, ne problemi su isti i isto smo ih shvatili. Na isti način se i borimo, a sami ste dokazali već treći mandat ste uspješna gradonačelnica jednog, pa rekla bih jednog turističkog grada koji nije baš mali, majka ste troje djece i evo ga uspješna političarka koja jasno i argumentirano govori o problemima. Danas su to problemi vezani uz ravnopravnost spolova. Neki dan je bio proračun itd. To samo govori o vama kao ženi, a može biti uzor i drugim ženama da mogu biti uspješne i majke i supruge i uspješne poduzetnice, evo i gradonačelnice, ali i uspješne i vrlo kvalitetne političarke. Oprostite što sam vas morala ovako, nisam morala, osjećala sam potrebu da vam evo ovo kažem. Hvala.
Branka Juričev-Martinčev, odgovor na repliku.
Pa evo ja se kolegice zahvaljujem. Malo mi je neugodno, ali mislim da sve zajedno žene bez obzira odakle dolazimo i sa koje strane moramo se izboriti za sve one koje nemaju mogućnost nešto reći i promijeniti nešto u životu žena, a gotovo da nema neuspješne žene. I ona žena koja je na selu, koja se bavi poljoprivredom i ona koja je na nekoj višoj poziciji samo njen rad je možda više u medijima istaknut pa se o tome više govori, ali gotovo da nema žene koja ne daje maksimum na svim poljima. Hvala.
Nadica Jelaš, replika.
Hvala poštovana potpredsjednice. Pa kolegice Branka rekli ste u svojoj raspravi da žene dobivaju otkaz kada ostanu trudne. Dakle, to je možda malo nespretna formulacija, žene ne dobivaju otkaz nego im se ne produžuje ugovor o radu jer je činjenica da se 95% ugovora danas sklapa na određeno vrijeme. Dakle, zaista je nevjerojatno koliko se često ženama spočitava da ne rađaju dovoljno, dakle da se ne odlučuju za djecu, a onda kada se ipak odluče ostati trudne i roditi dijete onda je prva stvar koja im se dogodi eto da im se ne produži ugovor o radu. I ja doista mislim da ovoga trenutka i ne samo ovoga trenutka, pogotovo dugoročno nije najveći problem Hrvatske državni deficit, odnosno deficit u državnom proračunu nego je to deficit novorođenih. Dakle, za vrlo kratko vrijeme vidjet ćemo koliko je to veliki problem.
Odgovor na repliku, Branka Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Istina je da uglavnom se potpisuju ugovori na određeno vrijeme s tim da muški kolega ima ponovno, još dobiva mogućnost na produženje, odnosno potpisivanje još jednog takvog ugovora a kad se sazna da je žena, djevojka zatrudnjela tada nema više mogućnost potpisati još jedanput takav ugovor. Ja se nadam da mi svi zajedno možemo nešto promijeniti u životu žena, ne samo radi žena nego upravo radi naše budućnosti i radi djece, jer onda ćemo manje primjedbi imati kako nam je veći mortalitet od nataliteta i što nas čeka sutra kad dođemo u mirovinu, tko će odrađivati, tko će raditi, koliko će to biti radno sposobnih? Hvala.
Sonja König, replika.
Hvala lijepa poštovana potpredsjednice našeg Sabora. Poštovana kolegice spomenuli ste korištenje roditeljskih dopusta, odnosno njihovog nekorištenja od strane očeva. Pa možda bismo i mi trebali kao što to propisuju neke europske zemlje propisati u nekom skorom ili narednom periodu da i otac i majka u jednakom vremenskom periodu koriste roditeljski dopust. Pokazalo se to da je to dobro i za oca i za majku kao i za njihovo dijete ili djecu. Na taj način bi dijelom i spriječili ona diskriminatorna pitanja koja se još uvijek pojavljuju prilikom intervjua za posao, a to je da se žene pita mislite li rađati? Hvala lijepa.
Branka Juričev-Martinčev, odgovor na repliku.
Hvala lijepo. Pa evo kod nas u Hrvatskoj nažalost svega 3% očeva uzima rodiljni dopust i to se radi uglavnom o slučajevima kada mama bolje zarađuje ili ako je mama zaposlena, a tata nije zaposlen ali koji je smisao kad mama nakon određenog radnog dana mora ponovno se baviti djetetom i svim kućanskim poslovima, a tata je u biti potrošio to svoje vrijeme kao i inače? Hvala.
U ime Kluba zastupnice Jadranke Kosor i HGS-a kolegica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa poštovana gospođo potpredsjednice Hrvatskoga sabora, poštovana gospođo pravobraniteljice sa suradnicom, kolegice i kolege. Nekako mi se čini da je uglavnom sve rečeno ali evo valja još možda ponešto dodati. Nikako ne bih voljela da ova rasprava na kraju završi i da oni koji nas prate imaju dojam da je ovo rasprava samo o ravnopravnosti žena i da je ovo rasprava samo o ženama i o položaju žena u hrvatskome društvu jer Ured pravobraniteljice zaista dobro i kvalitetno balansira u tom smislu prije svega provedbe Zakona o ravnopravnosti spolova, Zakona o suzbijanju diskriminacije ali naravno i provedbi temeljnih vrednota Ustava RH koji kaže i da smo pred zakonom svi jednaki i koji naravno ne pravi razliku ni prema kojoj osobini pa onda naravno ni prema spolu. Međutim, dosada u ovoj današnjoj raspravi uglavnom govore žene u ime klubova, a evo čast muškaraca spasit će kolega Češek koji će govoriti u ime kluba HDSSB-a. Tako da ne bi bilo dobro da se stekne dojam, ja sam sigurna da su i muškarci jednako zastupnici, zainteresirani za ovo izvješće. U izvješću naravno nažalost ništa osobito novog. Pri tom naravno ne bih htjela da me se krivo shvati, izvješće je odlično napisano, odlično je strukturirano, donosi niz vrijednih podataka koje ćemo vjerojatno koristiti vjerujem i u drugim raspravama o drugim zakonima, o drugim pitanjima i drugim problemima hrvatskoga društva. Ali ono što se izvlači kao zaključak ne može nažalost nikako biti da u smislu ravnopravnosti spolova i jednakosti pred zakonom da napredujemo. U tom smislu izvješće nažalost, jer izvješće govori o podacima, ne daje potporu da sa nekim osobitim i velikim optimizmom gledamo u budućnost pogotovo ako uzmemo u obzir činjenicu da se broj pritužbi, odnosno broj predmeta o kojima je ured u prošloj godini raspravljao odnosno razmatrao povećao za oko 40% i pogotovo ako se ponovno ponavlja činjenica da se uglavnom Uredu pravobraniteljice javljaju žene, uglavnom žene. Dakle, i uglavnom su žene oštećene. Znači, dvije trećine žena koje su se obratile uredu su oštećene. Najviše diskriminacije bilo je zabilježeno prošle godine temeljem spola, dakle gotovo 78% I to je podatak koji pokazuje ne da ne možemo biti zadovoljno nego podatak koji govori da ne napredujemo, ponavljam čak ni da stagniramo nego da ne napredujemo, a sudila bih se reći kad se uzmu u obzir neke izjave o kojima sam ja i danas govorila u replika, da u nekom smislu i napredujemo. Dakle, oni vrhunci u poštivanju ljudskih prava, temeljnih ljudskih prava, jer o tome danas govorimo, mi danas govorimo o poštivanju ljudskih prava koja su zajamčena Ustavom Republike Hrvatske, ne napredujemo a u nekim segmentima nazadujemo. Najteže područje, odnosno područje u kojima ima najviše problema po mom mišljenju, o čemu se opsežno govori u ovom izvješću jest područje zapošljavanja i rad. To je područje koje uostalom najvažnije za svakog građanina i za svaku građanku jer o tome ovisi kao ćemo živjeti. I zato apeliram da kad nam za koji dan na klupe dođe, i kad ovdje budemo raspravljali o Zakonu o radu, da se prisjetimo izvješća pučke pravobraniteljice, odnosno pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i da kad budemo razmatrali odredbe Zakona o radu koje govore i o položaju žena, jer samo žene rađaju, samo su žene trudne, pa se naravno i samo žene uglavnom i pita kakav je njihov bračni status, samo se žene pita jesu li u braku i žele li imati djecu, ako već imaju djecu žele li imati još djece i dakako jesu li u trenutku kad se javljaju na posao trudne. Dakle, kolegice i kolege zapamtimo ovu raspravu i sve pozitivno izrečeno u potpori pravobraniteljici i njezinim stajalištima, pa to ugradimo u konačnu verziju Zakona o radu. Puno je puta ovdje spominjana činjenica da su žene za isti rad manje plaćene, ali su zbog toga što su za isti rad, za iste kvalifikacije, za isto obrazovanje manje plaćene onda su naravno i kada odu u mirovinu u težoj poziciji jer imaju i manje mirovine. I to je nešto što bi trebalo posebno razmatrati kad govorimo o položaju žena, odnosno o ravnopravnost spolova a osobito je zabrinjavajuća činjenica koja se u ovome izvješću navodi na 4 stranici, koja kaže da je udio visoko obrazovanih žena koje su nezaposlene i dalje sve veći. Dakle, sve više žena koje su visoko obrazovane ne mogu naći posao, a više od 60% radno sposobnih žena u Hrvatskoj je u potpunosti izvan tržišta rada i ne pokušava se uključiti u tržište rada. Dakle, to mi se čini i najalarmantniji podaci iz ovoga izvješća u zemlji u kojoj je 28 članica EU već puno godinu dana. I također vjerujem da će se ta činjenica uzeti u obzir kad se bude donosio Zakon o radu, ali i zakoni primjerice, odnosno mjere Vlade koje će se okrenuti prema poticajima ženama poduzetnicama, poticajima ženama koje žele raditi i stvarati, i ženama koje žele zapošljavati. U tom smislu mislim da se nismo osobito proslavili. Što se tiče nasilja u obitelji, naravno već su ovdje bile i spominjane izmjene Kaznenoga zakona što također smatram da nije dobro. Nasilnici su kolegice i kolege, dame i gospodo uglavnom muškarci, odnosno većim dijelom muškarci. Ovdje dosada koliko sam pratila raspravu, a mislim da sam zaista pozorno slušala sve koji su govorili u ime klubova, nije osobito bila spomenuta praksa sudova jer u konačnici kad se radi o teškom nasilju u obitelji takvi slučajevi dolaze do sudova. I vezano za odredbe Kaznenoga zakona primjerice o silovanju, odnosno o silovanju u braku. I već sam jednom kad smo raspravljali o izvješću spominjala jednu presudu, nije tome bilo tako davno, dakle presudu na temelju prijave žene koja je bila sustavno diskriminirana, ugrožavana, maltretirana, prebijana i silovana u braku gdje je sudac na kraju presudio da ona nije mogla podastrijeti valjane dokaze o silovanju u braku jer nije imala svjedoke i sudac je presudio u korist supruga. Prema tome, kad govorimo o suzbijanju nasilja u obitelji, odnosno nasilja nad ženama moramo govoriti naravno i o sudskoj praksi, sudska praksa ne smije u Hrvatskome saboru u ovakvim raspravama biti nedodirljiva jer nažalost suci vrlo često imaju prigodu odlučiti o sudbini mnogih ljudi koji su, odnosno i muškaraca i žena koji su na bilo koji način izloženi diskriminaciji, ali isto tako nasilju. Osobito je zanimljivo područje ovoga izvješća, odnosno dio izvješća koji govori o rizicima višestruke diskriminacije i posebno osjetljivim društvenim skupinama, svakako ovdje mislim na žene u ruralnim područjima, žene s invaliditetom i o tome bismo mogli zaista naširoko i nadugačko raspravljati. Evo povezujem ovo izvješće, odnosno dijelove izvješća sa izvješćem pravobraniteljice za osobe s invaliditetom jer su žene s invaliditetom višestruko diskriminirane zbog invaliditeta na tržištu rada, u mogućnostima zapošljavanja, u mogućnostima školovanja i obrazovanja, ali onda nažalost i višestruko diskriminirane u obiteljima, vrlo često izložene obiteljskome nasilju koje ostaje iza zatvorenih vrata. I to je diskriminacija o kojoj se vrlo malo ili gotovo nikada ne govori u javnosti. Svakako žene pripadnice nacionalnih manjina, ali isto tako zanimljivo je izlaganje u ovom izvješću koje govori o ženama u prostituciji i o tome do sada nitko nije ništa spomenuo. Ja se slažem gospođo pravobraniteljice da bi išlo u izmjenama naših zakona za tim da se kažnjavaju korisnici prostitucije, a dapače kao što će se vjerojatno mnogi od vas sjetiti, čuli smo nedavno i puno puta i od jednog bivšeg saborskoga zastupnika koji se zalagao vrlo jasno i precizno za legalizaciju prostitucije, pa u budućnosti tko zna što nas čeka. Ali ovo ne smije biti tabu pitanje, ovo mora biti pitanje o kojem ćemo otvoreno raspravljati i otvoriti raspravu koja mora biti naravno prije svega politička rasprava. Oko obrazovanja naravno slažem se sa svima koji su govorili o stereotipima, oni su i dalje nazočni, stereotipi u medijima dakako, u udžbenicima dakako, to nije do kraja iskorijenjeno i važan je ovaj dio koji govori o istraživanju koje je provedeno u emisijama javne televizije jer to ne samo da je, kad govorimo o HRT-u da je javna televizija, ona je televizija u državnome vlasništvu, prema tome ako bi negdje morali očekivati ravnomjernu zastupljenost muškaraca i žena, onda je to svakako na HRT-u, za koju svi među ostalim plaćamo i pretplatu, a ponavljam, je u državnom vlasništvu pa onda valjda tu nešto kao zaključke jednog dana možemo i donijeti. Što se tiče ravnopravnosti u području političke participacije, rekla sam već, sigurno je da jedan od razloga zašto nema više žena jest i u tome što se žene još uvijek smatraju pridošlicama i smatraju se ukrasom demokracije i svakako što se još uvijek u Hrvatskoj posao u politici participira kao isključivo muški posao. Čuli smo to i danas, a ženama je mjesto kod kuće sa kuhačom i eventualno viklerima na glavi. Zato mislim da je iznimno važno pročitati preporuke i time završavam, ima ih 60 pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, a još bitnije je da kada ova rasprava završi, sve ono što smo ovdje pročitali, ne zaboravimo i u strankama i u političkom životu i u Saboru i u Vladi ne nastavimo po starom. Naš klub će prihvatiti izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Hvala.
Ali nećete mi zamjeriti jednu digresiju sa ove rasprave, na jednom portalu je izvješće kako se naš kolega Marasović posvađao sa zastupnicama. Dakle, to je izašlo u javnost. Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Ovo, kolegice, kao i često u svom javnim nastupima što je svakako dobro, upozoravate na nasilje nad ženama, na neadekvatno sankcioniranje. Moramo se i prisjetiti da do 2000. godine žene nisu ni znale, nisu imale pojam što se to događa, pogotovo u obiteljima njima. Nije postojao pojam obiteljsko nasilje. Mi smo tada bili uveli, dakle i kazneno djelo obiteljskog nasilja, nedugo zatim donijeli smo i Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji i više-manje možemo biti zadovoljni sa zakonodavnim okvirom. Međutim, nasilje se i dalje događa, muškarci i dalje tuku žene i tu se nešto bitno nije promijenilo. Zašto to rade? Zato što to mogu još uvijek raditi. A zašto to radi? Budimo realni i ajmo se uhvatiti u koštac sa pravim izvorom problema koji proizlazi iz ekonomske nadmoći muškarca nad ženom iz svih oblika vlasti muškarca nad ženom, gotovo u svim društvima pa tako i u našem. I dalje muška dominacija u industriji, u vojsci, religiji, kulturi, znanosti, u svim polugama moći izravne i neizravne imamo dominaciju muškaraca. Danas kad se govori o tome još uvijek se to sa smiješkom i sa podsmijehom sluša o tome, ako se već koliko toliko biva politički korektan pa se ne izusti ni jedna, zato što se smatra da je to još uvijek nekakva daleka utopija. Mi kroz, govorim stalno, kroz čitav niz zakona kojim će se muškarci, ja neću reći prisiliti, ali jednostavno potaknuti jer muškarcima samo to treba pružiti da osjete čari i blagodati obiteljskog života. To je jedna stvar jer podređeni položaj upravo proizlazi i iz toga. Kažete da se žene smatraju ukrasom u politici, itd. Ne da se one smatraju, nego muškarci ne žele dobrovoljno podijeliti vlast sa ženama jer imaju veliku konkurenciju i unutar sebe, a kamoli još sa ostalom polovicom…
Kolegice, privedite kraju repliku. Hvala lijepa. Hvala. Jadranka Kosor, odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Slažem se uglavnom sa svime što ste rekli. Oko nasilja u obitelji, naravno, tuku muškarci žene sa zakonom i bez zakona, dakle i prije nego što smo donijeli i uredili zakonodavni okvir u tom smislu i nakon toga. Zašto? Zato što po mom mišljenju nema društvene osude, nema stvarne društvene osude, a nema je zbog toga što velik dio ljudi ipak misli da je to nešto normalno i da je to pravo koje muškarcu pripada bez obzira bio on suprug, bio on partner, bio on sin jer nemojmo zaboraviti u nasilju u obitelji se vrlo često zaboravlja, kad se govori o tome, da i sinovi tuku majke, odnosno sinovi tuku sestre. Prema tome, to je nešto što se smatra pravom koje je nasljedno pravo i koje pripada muškarcima. Spomenuli ste ekonomsko nasilje, ono je zapravo jedno od najstrašnijih jer veliki broj žena i danas trpe nasilje samo zbog toga što su ekonomski ovisne i što se zbog straha od budućnosti ne mogu maknuti od nasilnika, a kamoli ga prijaviti.
Goran Marić, replika.
Hvala lijepa. Gospođo Kosor govorili ste o nasilju u obitelji, ali važno je nasilje općenito. Jednu rabijatnost i nasilnost u društvu pokazuje muški dio svijeta u nepodnošljivoj količini. Udariti dijete, udariti ženu koja hrabrost, neš ti hrabrosti. Nek udari malo jačega, lako je slabijeg udariti. I o tome nije sporno, protiv toga se nedovoljno borimo. Kada je o neravnopravnosti u nezaposlenosti ugroženosti u nezaposlenosti, svi su ugroženi i muškarci i žene, čak u uvjetima krize statistički podatak pokazuje da se nezaposlenost muškaraca povećala za 2%, a nezaposlenost žena manje od 2%. Dakle muškarci su još ugroženiji po pitanju nezaposlenosti. Ali najugroženiji su visokoobrazovani jer se udvostručio broj nezaposlenosti visokoobrazovanih, jednako muškaraca i žena. Žene nesporno su diskriminirane, žene su ugrožene, žene su ekonomski ugrožene i ekonomski ovisne, to je nešto nepodnošljivo. Toliko seksizma, aluzija, dvosmislenosti doista odurno. Reklame kako samo prikazuju žene kao objekte, čine ih raznoraznim neprihvatljivim, doduše reklame čine glupima i muškarce samo pogledajte reklame za pivo pa to ne znam tko bi mogao sudjelovati u tome. Istina za reklame za telekomunikacije čine i muškarce i žene glupima i ograničenima. A kada ste govorili o ženama i izborima i politici rekli ste da je diskriminacija da žene gube izbore zato samo što su žene. Pa predsjednici županijskih i gradskih organizacija gradonačelnice pokazuje da nije to baš tako, ne gube zato što su žene, a i kada dobiju mogućnost da stave na liste žene onda i ne iskoriste takvu mogućnost, a bilo je i takvih slučajeva. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku Jadranka Kosor.
Ne nisam ja rekla, počet ću od ovog zadnjega, iako se s većim dijelom vaše replike slažem da žene gube zato što žene nego sam malo prije kada niste bili ovdje spominjala podatke koje je iznijela pravobraniteljica o tome da žene u načelu radije glasaju za žene i to je činjenica i to je statistički podatak i to je opće poznata činjenica u Hrvatskoj osobito. A što se tiče sastavljanja lista naravno ako ste mislili na nedavnu praksu ja sam se oko toga jako trudila, međutim to je za neku drugu priču. Što se tiče reklama, slažem se s vama. Za jedno vrijeme jednog nogometnog prvenstva, a to će vam isto vjerojatno blisko, pa ćete se vjerojatno složiti bila je reklama gdje se uoči svjetskog prvenstva u nogometu pokazala reklama gdje je muškarac ženu zavezao na WC-u i stavio joj još flaster preko usta kao poruku da bi eto za mir u kući da bi se moglo gledati nogometno prvenstvo najbolje je da žena bude zavezana. Što se tiče nezaposlenosti, podaci govore da 60% visokoobrazovanih žena ne može naći posao i to je nešto što nas jako zaprepastiti, a što se tiče rabijatnosti muškaraca prema ženama, slažem se. Ja mislim da obiteljski nasilnici koji su evidentirani kao obiteljski nasilnici nikada, nikada ne bi više mogli obavljati bilo koju dužnost, a osobito dužnost u politici. Nažalost i danas takvih koji su tukli i koji tuku žene ima u politici.
U ime Kluba zastupnika HSU-a kolegica Marija Ilić. Izvolite.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice sa suradnicom, zastupnice i zastupnici. Evo iz ovog rekla bih opsežnog prikaza u izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova vidljivo je da je u izvještajno razdoblju provodila ispitne postupke, postupak mirenja uz mogućost sklapanja izvansudskih nagodbi, davala niz preporuka, upozorenja, prijedloge političkim strankama, provela više neovisnih istraživanja, analiza i predavanja, dakle niz radnji i niz predmeta. No i dalje je zadržan trend povećanja predmeta gotovo 40% u odnosu na 2012.godinu, naročito vezanih na spolnu diskriminaciju u pogledu ostvarivanja socijalne sigurnosti i radnih prava, zatim na rad pravosuđa i uprave te javnog informiranja i medija i to većinom na štetu žena. Postavlja se pitanje kako je moguće i nakon 10 godina postojanja Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova da nije bilo znatnih iskoraka. Unatoč rekla bih svim naporima pravobraniteljice, njene ekipe i svih bivših pravobraniteljica, te niza ženskih udruga koji itekako zastupaju jednaka prava i zalažu se za ravnopravnost među spolovima pa do vrlo rekla bih agilnih i prepoznatljivih javnih i utjecajnih osoba, žena kako na političkoj sceni tako i van političke scene pa i dijela civilnog društva. Naravno ovo nije atak na rad pravobraniteljice, dapače, sve pohvale izražavamo njoj i njenom timu, već sam htjela reći da na sve strukture koje su kočnica za rješavanje problema u postizanju ravnopravnosti spolova. I primijećeno je da i dalje iz godinu u godinu ponavlja se problem nezaposlenosti i potplaćenosti žena o kojem su danas uglavnom sve kolegice govorile. I danas posebno zabrinjava i nezadovoljava položaj žena posebice na području tržišta rada. Uz više stope nezaposlenosti i činjenicu da žene češće od muškaraca rade na određeno vrijeme žene su također većinom zatupljene i na poslovima slabo plaćenim poslovima te im je mnogo teže i napredovati na poslu. Prema pokazateljima kao što je već rečeno muškarci su obično i bolje plaćeni za svoj rad. Ovo stanje dijelom izvire i iz činjenice da su žene dodatno opterećene njihovom ulogom brige o obitelji što proizlazi upravo iz ovih razloga za koje s mi zalažemo a to je jednakost obveza i podjele poslova oba spola. Žene nadalje moram naglasiti da žene koje žive u ruralnim područjima posebno su ranjiva skupina koja treba trajnu pažnju, ulaganje i nadzor. Stoga bi državne institucije i nevladine udruge svoja sredstva trebala usmjeriti da im pomognu podići rekla bih standard života, životne uvjete, osiguravajući time dakako bolju kvalitetu života za njih a samim time onda i za njihove obitelji. U novije vrijeme suočeni smo s grubim kršenjem ženskih prava i očitom diskriminacijom prema ženama i djevojkama na društvenim mrežama, na Facebooku posebno. Povećava se govor mržnje prema ženama, ismijava ih se i neovlašćeno im se objavljuju njihove fotografije. Iako nakon prijave Facebook ili neka druga mreža ukine takav profil njegov tvorac otvara odmah novi a način procesuiranja i kažnjavanja tvorca takvih profila još uvijek nije riješen. Iako je zakon tu izričit i to sa mogućnošću visokih novčanih kazni. Iako je napredak u zaštiti socijalnih prava evidentan potrebno je dalje ulagati u poslove u kojima su žene više zastupljene, u socijalnu zaštitu žena i borbe protiv siromaštva. Potrebno je više pozitivnih mjera koje bi za sobom mogle povući usklađivanje obiteljski i poslovnih obveza kao jednaku podjelu svih obiteljskih dužnosti između muškarca i žene. Programi potpore ženama poduzetnicama koje su se donekle provodili nedostatni su da bi se ovaj problem nejednakih mogućnosti žena i muškaraca na tržištu poboljšao te je potrebno osmisliti i druge programe aktivnosti usmjerene prema Hrvatskom zavodu za zapošljavanje. Nisu pronađeni načini adekvatne podrške ženama koje trpe spolno uznemiravanje na tržištu rada jer one još uvijek nerado o tome govore i neprijavljuju ga iako je na formalnoj razini donijet i protokol. I nadalje se prijavljuje velik broj slučajeva nasilja u obitelji i ono uglavnom nije samo fizičko nego su žene najčešće izložene kombinaciji više oblika nasilja fizičkom, psihičkom ali i u zadnje vrijeme ekonomskom. Ekonomsko nasilje još uvijek se gotovo i ne prepoznaje te u takvim slučajevima žene ne dobivaju adekvatnu potporu niti zajednice a niti institucija. U političkom djelovanju žene su i dalje podzastupljene, porazni su rezultati zastupljenosti žena u predstavničkim i izvršnim tijelima jedinica lokalne, područne i regionalne samouprave i nakon provedenih lokalnih izbora. Pravobraniteljica u predmetnom Izvješću o radu za 2013. daje ukupno 60 preporuka od mjera ekonomske politike za aktivno uključivanje žena na tržištu rada do zaštite žrtava spolnog nasilja, nasilja u obitelji, izmjenu zakona sustavnog provođenja edukacije svi osoba koje sudjeluju u postupcima protiv diskriminacije i nasilja kao i podizanju svijesti društva o tome da obiteljsko nasilje nije samo privatna stvar. Nadalje, jačanje potpore organizacijama civilnog društva uključenih u rješavanje nasilja u obitelji. Jačati međuresornu suradnju na nacionalnoj i lokalnim, posebno lokalnim razinama te promicanje i poštivanje načela ravnopravnosti spolova kao i sustavnog osnaživanja žena u ruralnim područjima što sam već naglasila. Donijeto je i niz dokumenata, zakona, strategija i protokola kao što su Nacionalna politika za ravnopravnost spolova za razdoblje 2011.-2015. koji je osnovni je, mislim strateški dokument Republike Hrvatske koji se odnosi, donosi s ciljem uklanjanja diskriminacije žena i uspostavljanja stvarne ravnopravnosti spolova provedbom politike jednakih mogućnosti. Ured pravobraniteljice u 2013. proveo je i preporuku Odbora ministara Vijeća Europske državama članicama.
Kolegice i kolege molim vas. Molim vas da kolegica može u normalnim okolnostima završiti izlaganje.
Dana 22. siječnja 2013. Republika Hrvatska je potpisala i Konvenciju o sprječavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i obiteljskog nasilja. A u preambuli istog dokumenata nasilje nad ženama definirano je kao rodno uvjetovano nasilje i sredstvo dominacije muškaraca nad ženama. Konvencija ujedno predstavlja i prvi međunarodni ugovor koji daje definiciju … nažalost konvencija nije ratificirana. Držimo da je to vrlo važno pitanje vezano za primjenu načela ravnopravnosti spolova. Ono što moram primijetiti, a naravno i primjedbama je da proklamirane jednake mogućnosti na tržištu rada u dosad donesenim nacionalnim politikama za ravnopravnost spolova s ciljem uklanjanja diskriminacije žena i uspostavljanja stvarne ravnopravnosti spolova donose vrlo slabe rezultate jer je u izvješću pravobraniteljice vidljivo da je i nadalje prisutna izrazita diskriminacija žena na tržištu rada. I dalje se diskriminiraju žene trudnice, naročito su u nepovoljnom položaju žene iz ruralnih područja, žene s invaliditetom i žene predstavnice nacionalnih manjina. Rodni stereotipi ni u 10 godina postojanja Ureda pravobraniteljice, kako i ureda za ravnopravnost spolova nisu razriješeni u našem društvu. Kao klub HSU-a nudimo i neke prijedloge. Dakle iako upozorenja i preporuke pravobraniteljice nisu obvezujući potrebno je uvesti mehanizme kad pravobraniteljica izda upozorenje ili preporuku poslodavcima koji diskriminiraju da se postupi po takvom upozorenju. Ukoliko tako ne postupe dajmo pravo pravobraniteljici na mogućnost objavljivanja na web stranicama imena takvih poslodavaca. Republika Hrvatska treba žurno ratificirati Konvenciju o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i obiteljskog nasilja te uvesti tijelo za nadzor i praćenje primjene, ubrzati postupak harmonizacije svih nadležnih institucija sa zakonima i pravnim aktima radi što uspješnije provedbe Zakona o ravnopravnosti spolova i naravno u Izborni zakon ugraditi, a temeljem i Zakona o ravnopravnosti spolova u dijelu koji govori o kandidacijskom postupku i listama na kojima mora biti zastupljenost oba spola jednaka, a najmanje 40%. Uključenost muškaraca u ostvarivanju ravnopravnosti spolova gotovo je zanemariva. Zar ona ne bi trebala biti zajednička? Znači li to da samo žena štiti prava žena? Zar samo žena mora tražiti taj put ka jednom društvu u kojem bi spolna razlika postala nevažna. Ja moram reći da… … /Buka u dvorani./…
Malo pozornosti molim kolegice i kolege. Nastavite vi kolegice.
Ja moram napomenuti i to mi je izuzetno drago da imamo jedan svijetli primjer udruge statusa M s programom pod nazivom "Inicijativa mladića s osnovnim ciljem pronalaženja rodno ravnopravnih normi, zdravih životnih stilova i nenasilnog ponašanja mladića i mladih u našem društvu", a to je u suradnji sa ministarstvom i držim da je to dobra podloga da muškarci i žene zajednički stvaraju društvo jednakih mogućnosti oba spola. I na kraju, izvješće bi trebalo biti podloga za poduzimanje afirmativnih akcija i programa za djelotvoran i efikasan način, a sve u cilju saniranja svih zabilježenih diskriminacija bilo koje vrste jer ne smijemo zanemariti da ravnopravnost osoba ženskog i muškog spola je jedno od osnovnih ljudskih prava i osnovnih vrijednosti demokratskog društva. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovana kolegice. Ali imamo nekoliko replika na vaše izlaganje. Poštovana zastupnica Mirela Holy, replika.
Hvala vam poštovani predsjedniče. Poštovana kolegice, u svojoj raspravi ste rekli kako je moguće da nakon 10 godina postojanja pravobraniteljice imamo i dalje ovako prisutnu diskriminaciju spolova. Ja bih na taj način se nadovezala na vas i upitala kako je moguće da mi u Hrvatskom saboru, evo recentan događaj, danas bi trebali izglasati razrješenje doktorice Romane Jerkoviće sa mjesta predsjednice Odbora za zdravstvo te gospođe Dragice Zgrebec sa mjesta predsjednice Odbora za regionalni razvoj kako bi na njihova mjesta došli nedavno razriješeni kolege. Nemam ništa protiv kolega, ali smatram da bi razrješenje imalo smisla da kolegice nisu dobro radile svoj posao, ali samo ih razriješiti zbog toga što su muški kolege koji imaju veći politički značaj vraćeni u Sabor i da naprave mjesto za svoje kolege je najgora manifestacija seksizma i diskriminacije na temelju spola koju sam imala prilike u posljednje vrijeme vidjeti u Hrvatskom saboru i u tom smislu pozivam kolegice i kolege da ne glasaju za ovakvu sramotnu odluku.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Marija Ilić.
Poštovana kolegice Holy, nema razloga da ne vjerujem u ovaj vaš iskaz. Naravno, ja pozadinu ne znam ali u svakom slučaju složila bi se s vama da zastupamo žene, jer očito da samo žena ženu može zastupati. A ono što ja sad ovom prilikom mogu istaći je da mi u Hrvatskoj stranci umirovljenika, a očito je dokaz da u klubu nas ima 50, 50% i da žene su postigle posebno u našoj grupaciji ono za čega se mi zajednički trebamo zalagati. Hvala.
Hvala i vama. Poštovana kolegica Dunja Špoljar, replika.
Ispričavam se poštovani predsjedniče, ali malo je nemir u Saboru. Dakle, uvažena kolegice govorili ste o rodnim stereotipima pa bih se ja samo pridružila vrlo kratko tome. U nedavnom jednom istraživanju pitali su osobe različite kronološke dobi što muške, što ženske. Pokaži mi što znači trčati kao djevojčica, što znači bacati kao djevojčica, što znači boriti se kao djevojčica ili djevojka. Odgovori su bili jednoobrazni za mlade ljude i za odrasle ljude. Dakle, svi su u svojim odgovorima karikirali nemoć slabijeg, odnosno ženskog spola. Zanimljivi su bili odgovori mlade, odnosno potpuno male djece koji su svi do jednoga rekli da bacati kao djevojčica znači najbolje što možeš, da trčati kao djevojčica znači najbrže što možeš, da boriti se kao djevojčica znači najbolje i najjače što možeš. Svi mi ovdje zato se moramo zapitati od koga su naučili taj obrazac da li je to samo obitelj, da li su to i mediji i obrazovni sustav. Jesmo li to i mi kolegice i kolege političari. Hvala vam.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Marija Ilić.
Zahvaljujem predsjedniče Sabora. Pa kolegice slažem se sa vama, ali nađimo modele, nađimo moduse i tražimo izlaz iz takve situacije gdje se ti stereotipi provode. Dakle, moramo sustavno raditi od obitelji koja educira prvenstveno svoje dijete, dječjih vrtića, osnovnih škola i naravno svim ostalim posebno nama u Saboru.
Poštovani zastupnik Branko Hrg, replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa poštovana kolegice i vi i svi ostali ili sve ostale govornice danas puno govore o tome kako su žene diskriminirane, kako je teško u politici ženama, kako ih nema u politici. Pa ja ću reći ovako samo jednu generalno. Evo možda neke političke opcije, svi smo mi ovdje članovi stranaka. Možda neke političke opcije ipak pokazuju jedan drugi smjer. pa bilo bi dobro možda spomenuti da je za EU izbore evo od šestero EU zastupnika sa liste koalicije ove Centar desno četiri žene su izabrane u EU parlament. Znači, dobar pomak, ali nisam se zato javio. Javio sam se zato jer ste u svojoj raspravi spomenuli diskriminaciju žena, posebno žena u ruralnom prostoru. Pa ja ću sad reći ovako. Različite vidove možemo ovdje gledati diskriminaciju što se tiče žena u ruralnom prostoru od nasilja i svega ostalog o čemu se govori. Naravno da svega toga postoji. Ali ja bih rekao ovdje da postoji jedna vrsta diskriminacije sa državne razine spram žena u ruralnom prostoru, da li o njoj možemo govoriti. Da li možda ta diskriminacija sa načinom vođenja brige o selu i poljoprivredi može u stvari izazvati sve one diskriminacije ili barem u jednom dobrom dijelu diskriminacije koje se događaju kasnije kad nastaju problemi u obiteljima kad nema novaca, kad dolaze krize, kad nema za plaćanje kredita, kad propadaju gospodarstva. Da li i to iziskuje također, da li to u stvari izaziva određene vrste diskriminacije. Znači, vi kao članica vladajuće koalicije ja vjerujem da ćete se i u tom dijelu zalagati da se spriječi diskriminacija žena na selu na način da se počne voditi drugačija briga o hrvatskom selu i poljoprivredi.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Marija Ilić.
Zahvaljujem predsjedniče. Pa nema razloga poštovani zastupniče da ne vjerujem izvješću pravobraniteljice. Dakle, moja rasprava se temelji na njenom izvješću. Moja rasprava se temelji na pokazateljima koje je ona podastrla u koje ja uopće ne sumnjam. A bilo bi lijepo da recimo manje repliciramo da bi samo replicirali, a više da učvrstimo taj lanac zajedništva vas i hajde da kažem nas žena u nastojanjima da nam sutra bude društvo jednakih mogućnosti, a onda samo da vas pitam jel' mislite da bi žena trebala u ruralnom području voziti traktor, da je to pravilo.
Hvala lijepo. Iscrpili smo replike i odgovore na repliku. A sada ćemo uobičajeno zastati da raspravom o Izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2013. godinu i pristupit ćemo dopuni dnevnog reda i odlučivanju o odrađenim točkama dnevnog reda, odnosno prijedlozima akata o kojima je Hrvatski sabor raspravio. A sada se vraćamo na ono što smo zastali prije odlučivanja o određenim stvarima. Dobro, poštovane kolegice i kolege molim malo pozornosti prije nego napustite sabornicu, zakazujemo plenarnu sjednicu, nastavak plenarne sjednice Hrvatskog sabora u utorak u 9,30 sati sa prvom točkom, konačni prijedlog Zakona o uspostavi institucionalnog okvira za provedbu europskih strukturnih i investicijskih fondova u Republici Hrvatskoj u financijskom razdoblju od 20114. do 2020. godine, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.br. 678. Molim sve predsjednike radnih tijela da odrade, održe sjednice i odrade materijale koji su na dnevnom redu. Danas će sve biti na web stranicama Hrvatskog sabora, dnevni red i raspored rada. Radimo do 15.7. do 24 sata, do kraja. Dakle, i u ponedjeljak i u utorak, dakle 14.i 15. je plenarno zasjedanje Hrvatskog sabora. Moramo neke stvari odraditi, tako se je posložilo pa ćemo odraditi. Hvala. Poštovane kolegice i kolege, jesu se stekli uvjeti za nastavak rasprave o Izvješću o radu Pravobraniteljice za ravnopravnost spolova? Jesu. Je li tu poštovana Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova? Doći će, najavila je. Poštovani kolega Češek, Igor Češek, klub HDSSB-a. Da, da, zato i kažem. Izvolite kolega Češek.
Zahvaljujem predsjedniče. Poštovana pravobraniteljice, kolegice i kolege zastupnici. Sačekao sam par sekundi da dođe gospođa pravobraniteljica jer kako su ju svi klubovi pohvalili, nju i njezin rad, evo htio sam i ja uživo čestitati joj na ovom iscrpnom izvješću koje uistinu pokazuje rad Ureda pravobraniteljice. Kako smo mogli iščitati iz ovog izvješća koliko je ona nastupala i u TV emisijama, radio emisijama, na razno raznim portalima i to je uistinu pohvalno, vidimo da je povećan nastup u TV i radio emisijama za 178,4% što je uistinu pohvalno. Isto tako i internet stranice, web stranice su posjećene milijun 254 tisuća 770 puta što je po mome razmišljanju vrlo odlično, nadam se da će se tako nastaviti u budućnosti i kao što su svi klubovi pohvalili ovo izvješće i klub HDSSB-a će ga naravno podržati i pohvaliti, nadam se da će ove pohvale biti dodatna motivacija za još intenzivniji rad. Govorilo se u prijepodnevnoj raspravi, 3 glavne teme su bile, žene u politici, žene u obrazovnom sustavu i žene na tržištu rada. Žene u politici 40% što je cilj, bojim se da će biti teško ostvarivo u sljedećem vremenskom razdoblju jer vidimo da 24, 25% žena sjedi u Saboru, vidimo da u jedinicama lokalne samouprave imamo 15-ak% žena u županijskim i gradskim skupštinama i samo 8% žena zastupljenim u općinskim vijećima. Dakle, što su manje sredine, što je ruralno područje izraženije, manji broj žena sjedi u općinskim vijećima. Ja moram prije svega biti iskren i prilikom formiranja nekakvih kandidacijskih lista za lokalne izbore, mnoge žene su izrazile mišljenje kako ne žele biti na listama. To je ono što zasigurno treba mijenjati jer treba mijenjati svijest kod žena, mnoge one smatraju da politika je mjesto za muškarce. Naravno, vidjeli smo da tamo gdje su žene, da se mnogo obavljaju određeni poslovi, one su i imaju veću radnu disciplinu i manje su podložne razno raznim utjecajima i u tom slučaju je to za svaku pohvalu. Kad gledamo obrazovana žena prema podacima, statističkim podacima iz 2011. godine, vidimo da magistrica znanosti ima 699, a muškaraca 530 što je dakle, što je viši stupanj obrazovanja, veći je udio žena. Taj postotak se od '62. godine do 2011. mijenjao u korist žena, 1962. godine su žene bile malo manje zastupljene što se tiče obrazovne strukture, danas je nešto drugačija stvar. Što se tiče doktorica znanosti imamo ih 609, a 463 muškaraca. Ali kad pogledamo po područjima obrazovanja, muškarci prednjače jedino u tehničkim znanostima. Dakle, žene su zastupljenije u svim ostalim znanostima, osim u tehničkim znanostima gdje su zastupljeniji muškarci. Kada gledamo po zaposlenosti onda vidimo da su žene zastupljenije u trgovinama, u djelatnostima pružanja smještaja te pripreme usluživanja hrane, financijskim djelatnostima i djelatnostima osiguranja, u obrazovanju, u djelatnosti zdravstvene zaštite i socijalne skrbi te u umjetnosti, zabavi, rekreaciji. Isto tako moram napomenuti da iz osobnog iskustva znam da programe dodatnih edukacija radi lakšeg pronalaženja posla mahom polaze žene u većem postotku od muškaraca upravo zbog toga što je dokaz da su spremnije dodatno učiti kako bi došle do željenog radnog mjesta. Dakle, više su motiviranije od muškaraca. Da li zato što su podzastupljene, jednostavno imaju veću motivaciju. A ne smijemo isto tako zaboraviti da je Hrvatska tradicionalno patrijarhalna zemlja, odnosno država i veći dio RH spada u ruralna područja. Tamo još uvijek se dijele poslovi na muške i na ženske, tu tradiciju treba polako prekidati, trebaju žene doći na svoje, što bi se reklo, što se tiče samog rada. Kada gledamo žene na tržištu rada, one su većinom zaposlene u prehrambenom sektoru i to u manjim sredinama u ruralnim područjima, radi se o sezonskim poslovima gdje su naravno i manje plaćene i dakle, sigurno da ne prijavljuju sve diskriminacije na poslu, ne prijavljuju slučajeve mobinga upravo zbog toga jer se boje da ostanu bez tog toliko potrebnog radnog mjesta. Isto tako, nažalost tekstila industrija u RH je uništena, što zbog privatizacije, što zbog uvoza jeftine robe i zbog toga su takve žene ostale bez posla. Ženama treba pružiti uvjete i mogućnosti za rad, isto naravno kao i muškarcima. Još jednom zahvaljujem se pravobraniteljici na ovakvom izvješću, želim vam puno uspjeha u radu. Hvala vam lijepo. Klub HDSSB-a će podržati ovo izvješće.
Hvala i vama i vašem klubu. Sada prelazimo na pojedinačnu raspravu zastupnika u trajanju od 10 minuta. Na redu je poštovana zastupnica Dunja Špoljar.
Hvala predsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvažena pravobraniteljice i suradnice. A evo uzvišena i najodgovornija životna uloga je ustvari biti roditelj. Što može učiniti roditelj da bi dijete živjelo u ljubavi i razumijevanju, te da bi steklo samopouzdanje, kako djetetu pomoći da otkrije svoje sposobnosti, mora li roditelj preispitivati svoja vrijednosna mjerila, kako obaveze koje traži od djeteta uskladiti s uzrastom djeteta, kako ostati umjereno brižan, na koji način djeci pružiti više ljubavi i složnog rada, postoji li način da u obitelji prevladava demokratičnost i otvorenost, kako biti i ostati jasan i dosljedan u odgoju? Sve su samo neka od pitanja koje roditelji i majka i otac svakodnevno postavljaju pred sebe. A otac sve više želi biti prisutan u svim segmentima života svog djeteta i mijenjati ono što smatra neprikladnim. Ponekad se očekivanje i stavovi majke i oca bitno razlikuju. To ne pokazuje nužno da su jedni ili drugi bolji roditelj nego govori o normalnim različitostima koje ne samo da ne treba uvijek izbjegavati nego čak treba poticati i tako dodavati energije u taj odnos. Većina roditelja koji po svojoj naravnoj i društvenoj funkciji su prvi i najvažniji odgajatelji svoje djece ulaže mnogo napora u njihov psihofizički razvoj i odgoj kako bi postali čestiti ljudi i građani i postigli željene rezultate. To obvezuje roditelje da im dosljedno služe primjerom dobrog postupanja i održavanja zdravog obiteljsko ozračja u organizaciji obiteljskog života, u rasporedu rada, dužnosti, obveza, poštivanju reda i pravila oko žene u kući i izvan kuće što vodi potpunoj samostalnosti i njegovanju zdrave društvenosti, znači i majku i oca. Očevima se omogućuje da uživaju najljepše stvari na svijetu u roditeljstvu kroz još jednu dimenziju roditeljski ili rodiljni dopust. Uz to što je najljepša to je ujedno i najteža stvar na svijetu, a za nju smo vrlo često nepripremljeni posebice očevi. Pelene, hranjenje, uspavljivanje, kuhanje nisu laki jednako ni mamama ni očevima. To nije čak ni glavni problem, glavni je problem činim li sve kako treba, jesam li dovoljno dobar odnosno jesam li dovoljno dobra. Većini očeva odluka da ostanu na roditeljskom dopustu nije laka i često je uvjetovana prvenstveno financijskim razlozima. Još uvijek u društvu vlada mišljenje pogotovo među muškarcima da muškima nije mjesto doma s bebom već da je majka u tom periodu bolji roditelj za dijete. Međutim dijete od najranije dobi treba uz sebe oba roditelja ako je to moguće. Očevi nisu samo zamjena za trenutačno odsutnu majku. Ništa ne mijenja muškarca toliko koliko činjenica da je postao otac. U RH roditeljski dopust do sada na njega se odlučivalo do sada svega 2,5% očeva u 2012.te 4,54 u 2013.dok je europski prosjek čak do 30%. Postotak očeva na rodiljnom dopustu u 2013.gotovo zanemariv tek oko 0,39%. Od ukupnog broja svih oblika rodiljnih i roditeljskih dopusta žene su koristile prava u 126.738 ili 97% odnosno gotovo 98% slučajeva, a muškarci svega u 2,35% slučajeva. Podaci su to što je u ovom izvješću iznijela pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, a dobila ih je od Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Zavod o rodiljnim i roditeljskim potporama u primjeni je od 1.1.2009., a njegova osnovna svrha bila je između ostalog zaštita majčinstva, olakšavanje usklađenosti obiteljskih i poslovnih obaveza te omogućavanja većeg sudjelovanja očeva u ranom podizanju djece. Hrvatski sabor je u ovom sazivu na sjednici 19.travnja 2013.usvojio Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o rodiljnim i roditeljskim potporama koje su stupile na snagu 1.7.2013. izmjene i dopune su prvenstveno motivirane usklađivanje zakona s pravnom stečevinom EU te se produžuje minimalno trajanje roditeljskog dopusta s 3 na 4 mjeseca za svakog od zaposlenih i samozaposlenih roditelja, te se određuje mogućnost prijenosa 2 od 4 mjeseca roditeljsko dopusta na drugog roditelja najčešće na majku djeteta. Tako se povećava mogućnost da očevi ostave svoje bebe u najosjetljivijem razdoblju njihovog života uz prema konačnom prijedlogu naknadu plaće u iznosu od 100%. Biti roditelj većini ljudi najljepše je na svijetu ali zasigurno nije bajkovito. Biti roditelj ne znači samo osigurati obiteljsko ognjište i ljubav ma kako to gordo zvučalo nego i pravilnim doziranjem ljubavi kroz odgoj uputiti dijete od ovisnosti k samostalnosti, uvesti u svijet igre kao životne potrebe i sredstva učenja i iznaći pravilne oblike poticanja odnosno nagradu i kaznu, održavati roditeljski autoritet da djeca ne gledaju roditeljsku zdvojnost, a to svakako nije kratkotrajan postupak. Nije kratkotrajan a nije ni lak. 2 do 4 mjeseca roditeljskog dopusta za drugog roditelja najčešće oca neće kategorično riješiti sve roditeljske nedoumice i strepnje ali će barem tome pridonijeti. Slijedom preporuke pravobraniteljice neka i ova rasprava pridonese kontinuiranom podizanju razine svijesti i znanja o usklađivanju obiteljskih i profesionalnih obaveza u smislu poticanja očeva na veće sudjelovanje u podizanju i odgoju djece.
Hvala lijepa poštovana kolegice. Poštovani zastupnik Branko Hrg, replika.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo da ne bude samo ispalo stvarno da samo žene govore o ovom izvješću pravobraniteljice koje je normalno da je točno jer su to podaci koji su obrađeni. Ali u raspravama u kojima se govori, često se spominje, znači naravno najčešće se spominje odnos muškarca i žene i odnos žene spram muškarca, što je to što žena može, muškarac ne može ili obrnuta stvar. I stvarno mi je zanimljivo slušati sve ove rasprave pa sada i vi kolegice kada ste govorili o ovom dijelu kako pronaći tu ravnotežu. I ja si razmišljam ovako slušajući vas da li mi ustvari u nekim raspravama kada govorimo o tome što treba žena raditi i što treba otac obitelji raditi i majka obitelji, da li mi želimo ženama pomoći ili im ustvari tovarimo još neke poslove na leđa. Zamislite si ženu u ruralnom prostoru u ravnopravnom položaju sa svojim mužem. Uzme žena motorku, ide u šumu i ruši drva. Ja li bi to bilo u redu da tražimo to da bude takva ravnopravnost, naravno da ne bi, po meni ne, nije logično. Logičnije je da taj teški fizički posao obavi fizički jača osoba. Govorite o tome da muškarci trebaju ići na porodiljni dopust, žene ostati, žene ići raditi, muškarci ostati doma jer se gubi smisao ili da bi otac trebao biti više sa djetetom. Drago mi je da govorite o mužu i ženi ali mi nije drago kada istovremeno pripremate zakon o istospolnim zajednicama. Je li i tu možemo govoriti o ravnopravnosti isto. Malo možda skrećem s teme ali ovakva izvješća, ovakva izvješća ustvari iziskuju da se o svemu razgovara u dubinu.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Dunja Špoljar.
Hvala lijepa. Poštovani kolega u ime sviju žene odgovorno i ruralnim i urbanih ja vas lijepo molim nemojte nam pomagati.
Dobro. Poštovana zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče, poštovana pravobraniteljice sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Dakle, ovaj izvještaj rezultat je zaista jednog vrijednog i predanog rada Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Broj predmeta na kojima se radilo u tijeku 2013. godine povećan je eto 41% i to doista govori da je odrađen jedan zaista veliki posao. Kada kod osjetljivih tema kao što je ravnopravnost spolova imamo ovako visok porast onda se redovno pitamo je li taj porast posljedica toga što ima više problema na terenu ili je naprosto to rezultat činjenice da smo osvješteniji dakle da više o tome govorimo pa onda i prijavljujemo. Želim vjerovati da je u pitanju ovo drugo i u tom smislu treba pohvaliti te mnogobrojne aktivnosti pravobraniteljice u 2013. koje su nesporno pridonijele većoj vidljivosti ureda ali i podizanju te jedne ukupne razine osviještenosti o još uvijek rodnoj neravnopravnosti. Kada se pogledaju brojke o svim aktivnostima Ureda pravobraniteljice onda se može sa zadovoljstvom konstatirati da su u komuniciranju te rodne problematike korišteni doista svi dostupni komunikacijski kanali od predavanja i radionica, preko konferencija, javnih rasprava, tribina do radio i tv emisija, novina i Internet portala. Kad već spominjem javnost moram reći da nije dobro da se toj istoj javnosti iz Hrvatskoga sabora kao najvišeg predstavničkog i naravno zakonodavnog tijela ove države šalje poruka da borba za ravnopravnost nije potrebna jer smo svi pred Ustavom i pred zakonima jednaki. To je obmana, nismo jednaki. Dakle nismo jednaki, muškarci i žene nisu u svakodnevnom životu izjednačeni u pravima. S time da naglašavam da se žene ne bore da budu jednakije od muškaraca, od svojih partnera kao što je bilo u nekoliko navrata ovdje u replikama pokušano, biti sugerirano, žene samo žele biti ravnopravnije. Ono što je posebno vrijedno u aktivnostima pravobraniteljice je uspostavljanje i održavanje suradnje s lokalnim sredinama, s terenom i to preko gradskih i županijskih povjerenstava za ravnopravnost spolova. Jer zašto je to bitno? Zato što problemi zapravo jesu lokalni, živi se lokalno. I još nešto treba pohvaliti to da ured nije pasivan u pogledu iznalaženja dodatnih sredstava za svoje aktivnosti već se pripremaju projekti za europska sredstva pa je eto tako dobivena financijska podrška za projekt "Stakleni strop" a financijski suport dale su i kao što smo iz izvještaja pravobraniteljice čuli francuska i engleska veleposlanstva. Ono što iz izvještaja zabrinjava jesu mnogobrojni slučajevi diskriminacije vezani prvenstveno uz rad i radne odnose pri čemu je naravno ugovor o radu na određeno vrijeme postao u posljednje vrijeme glavni diskriminacijski instrument poslodavaca koji osobito pogađa žene kada odlučuju postati majke. Upravo je dakle neshvatljivo a to sam pokušala naglasiti i u replici u prijepodnevnom dijelu rasprave dakle neshvatljivo je koliko se s jedne strane optužuje moram taj izraz upotrijebiti, žene što se u većoj mjeri ne odlučuju na rađanje djece. I ja bih rekla da ovoga trenutka a pogotovo dugoročno nije najveći hrvatski problem deficit u državnom proračunu nego upravo deficit u rađanju djece. Dakle, s druge strane pak kada se žena eto odluči da rodi dijete onda joj zapravo ta činjenica o postojanju trudnoće i o rađanju djeteta postaje najveća prepreka u karijeri odnosno u napredovanju u poslu. Ono što je dodatni problem je spolno uznemiravanje na radnom mjestu. Dakle gotovo svaka druga pritužba vezana uz rad i radni odnos odnosi se na spolno uznemiravanje, s tim da pritužbe za spolno uznemiravanje dakle isključivo podnose žene. Nema slučaja da bi za uznemiravanje pritužbu podnio muškarac. Dakle spolno uznemiravanje je vrlo raširena pojava na tržištu rada jer ga velik broj poslodavaca doživljava kao nešto što zapravo ide ruku pod ruku sa ugovorom o radu. Zaposlit ćemo ženu i onda naravno podrazumijeva se i usput je seksualno uznemiravati. Međutim, interesantno je da u usporedbi s 2012. godinom broj pritužbi zbog spolnog uznemiravanja opada. Naravno da to ne znači manje slučajeva uznemiravanja. Mislim da je razlog u podizanju praga tolerancije žena na spolno uznemiravanje na radnom mjestu. Dakle dugotrajna kriza vratila nas je definitivno u tom smislu korak unatrag. Naime, zbog postojanja velikog broja nezaposlenih, ja bih rekla postojanja te jedne rezervne armije radne snage u kojoj je nažalost više žena nego muškaraca poslodavci koriste sve vidove eksploatacije radnike pa nažalost i onu spolnu, a žene su prisiljene trpjeti i podnositi sve više samo da bi zadržale radno mjesto. Poslodavci upravo računaju s time da se žene boje, ne samo gubitka radnog mjesta nego i svojevrsne osude svoje okoline. Stoga ni ne čudi da pritužbe najviše podnose osobe s visokom stručnom spremom koje su u tom smislu osvještenije, dakle snažnije, nešto manje osobe sa srednjom stručnom spremom dok osobe niže kvalifikacijske strukture gotovo da i ne podnose pritužbe. To je dobar razlog da se u sklopu izmjena radnog zakonodavstva afirmira rad na neodređeno vrijeme i s tom namjerom u Zakonu o radu upravo se predlaže bitno olakšavanje otkaza ugovora na neodređeno vrijeme, dakle da procedura otkazivanja bude maksimalno jednostavna, da bi poslodavci više zapošljavali na neodređeno vrijeme kako bi zaposlenici mogli dobivati kredite u bankama ili koristiti neke druge benefite i neke druge stvari koje za sada ne mogu jer su zaposleni na određeno vrijeme. Isto tako treba u većoj mjeri koristiti mehanizme, dakle alate za suzbijanje rada na crno. Imamo podsjećam e-prijavu po kojoj poslodavac mora prijaviti novog radnika u roku od 24 sata. Dakle kada dođe inspektor rada na teren, u radni prostor ne može se dogoditi da poslodavac kaže ovaj mi je radnik došao prije pola sata ili jutros, još ga uvijek nisam stigao evidentirati, odnosno prijaviti. Upozorit ću na još jedan izvrstan alat za detektiranje i suzbijanje rada na crno. To je obrazac JOPPD, sjećate se o njemu smo govorili, iz kojeg je u svakom trenutku vidljivo da li su za radnika uplaćeni doprinosi za mirovinsko i zdravstveno osiguranje, dakle radnik to može redovno i kontrolirati. Umjesto zaključka evo na kraju citirat ću jednu našu popularnu psihologinju s čijim se stavom u potpunosti slažem. Dakle ona kaže ovako: Odnosi u društvu definiraju se u obitelji i moja kolegica je to izvrsno maloprije govorila. Mi smo konzervativno društvo i to sve više. Hrvatski mladi su najkonzervativniji u Europi zato što ih odgajaju konzervativni roditelji. Utjecaj crkve je sve jači, a ona podstiče da žena bude u kući. Majke odgajaju sinove da oni grade karijeru, a da njihova žena odgaja djecu i brine se o kući i suprugu. Žene su patrijarhalnije, one zapravo takav odnos podržavaju, međutim one su i odgovornije u odgoju djece jer odlučujuće utječu na njihov odgoj. Žene moraju vjerovati da su jednako sposobne kao muškarci. U nekim područjima bolji su muškarci, a u nekima žene, samo žene moraju početi u to vjerovati. Jednom rječju, žene su jednako odgovorne za položaj žena kao i muškarci. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Poštovani zastupnik Branko Hrg ima repliku.
Hvala lijepa. Ja se slažem sa dobrim dijelom vašeg izlaganja i stvarno mislim da nitko, barem ja ne znam tko bi to trebao imat nešto protiv toga da žene u društvu zauzimaju status, imaju status i bolji od muških. To bi bilo po meni logično, samo moramo pronaći tu ravnotežu u različitosti spolova muškaraca i žena. Znači to bi trebao biti cilj. Vjerujem da i vi tako mislite. Nisam se zato javio. Rekli da su problemi zapravo na lokalnoj razini jer tamo ljudi žive i to je točno i drago mi je da ste to rekli jer često puta i sam naglašavam da je lokalna razina mjesto gdje se život događa, ali postavljam sad pitanje što mislite zašto na tim lokalnim razinama u zadnjih nekoliko godina se povećava broj razvoda. Govorili ste o obitelji, o braku muškarca i žene, o obitelji dakle kao temelju društva, zdravog društva. Razaraju se brakovi, ostaju bez posla i ljudi se jednostavno razilaze. Govorili ste o deficitu u rađanju djece i tu se apsolutno slažem s vama. To je trenutno najveći problem, ali što poduzimamo pobogu da ne dođe do tog deficita. Zašto imamo nesrazmjer i diskriminaciju na lokalnoj razini? U jednom gradu imate besplatne udžbenike, u drugom gradu nemate besplatne udžbenike, u nekoj općini imate, u nekoj drugoj nemate. Dakle radimo diskriminaciju praktički u zakonodavnom okviru i nakon toga imamo posljedice. Tako da jednostavno to sve treba sagledat kao takovo i probati naći nekakvu ravnotežu da ne bude te lokalne diskriminacije, da se ljudi stvarno odlučuju da imaju djecu, da majka bude majka, ali da bude ravnopravna mužu.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Nadica Jelaš.
Poštovani kolega Hrg, rekli ste da nemate ništa protiv da žene eto budu ravnopravne, da bude taj odnos između muškaraca i žena u društvu ujednačen. Međutim, postavljate pitanje kako doći do te ravnoteže. Vidite, vi muškarci se bojite naprosto da se to još jedno dugo vrijeme neće dogoditi. I sami zapravo dajete odgovor [[Upadica predsjednik: Nemojte generalizirati kolegice. Pustite vi to.]] Dobro. Govorim općenito zaista. Zapravo vam da tako kažem i ne pada na pamet da je zapravo problem u tome što su žene dobile svojim javnim, svojim većim javnim angažmanom jedan veliki dodatni teret. Samim time naravno što je i velik broj žena danas zaposlen, a da istovremeno nisu rasterećene u kući. Mi još uvijek volimo reći da žena drži tri ugla u kući. Dakle, nama bi bilo izuzetno drago kada bi se ti uglovi izjednačili. Dakle da i muškarci preuzmu još jedan ugao pa da drže dva jednako kao i žene. U tom slučaju oslobodio bi se ženama taj prostor, dakle da budu i javno angažirane, da ostvare svoje karijere, da ostvare sebe, a da istovremeno obitelj ništa ne izgubi. I velite zašto ima toliko razvoda. Velim, upravo zato što žene imaju preveliki teret na svojim leđima, a muškarci ne pokazuju ni osviještenosti, ni volje da im pomognu u obavljanju kućnih poslova, u odgajanju djece, u brizi za starije osobe i u vođenju kućnih poslova. Kad se to dogodi onda će biti i više ravnopravnosti i više ravnoteže.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena kolegice. U velikom dijelu rasprave se vaše slažem, međutim morala sam reagirati vezano na vaše slaganje sa gospođom psihologinjom koju ste čitali. Pretpostavljam da je to prof. Krizmanić i kad ste govorili da upravo o svim problemima koji dolaze ženama je problem i u crkvi. Evo ja ću vam reći da smatram da to uopće nije nikakav problem. Ja sam vjernica, katolkinja sam, pohađala sam i vjeronauk i kao u osnovnoj školi i u srednjoj školi i zaista nikada i nikada nisam čula da bi crkva propovijedala podređenu ulogu žene u društvu. Ne, nije. Dapače, njegovala su se neka druga. Danas smo o tome govorili. Dakle i poštovanje i uloga žene je bila uvijek stavljena u središte, pa evo ja sam sasvim slučajno to već negdje za svoju raspravu od koje sam odustala pronašla. Između ostalog, nadbiskup New Yorka kaže razina svake civilizacije procjenjuje se prema visini na kojoj se nalazi žena. Znači, žena je, ali ako gledate ne znam koliko poznajete uopće i Bibliju i koliko poznajete Evanđelje zaista stavljena u središte, pa konačno i majka božja odnosno Marija kojoj se mi vrlo često molimo i zazivamo na neki način je i uzor ženama katolkinjama. To ne znači. Ako mi žene katolkinje i želimo to da imamo tu svoju jednu ulogu pomiriteljice, darovateljice života, da kao što vidite i iz našeg izlaganja danas ovdje sa desne strane zalažemo se i protiv nasilja jer to ne propovijeda crkva. I za ekonomsko osnaženje žene, jer to propovijeda crkva.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Nadica Jelaš.
Poštovana kolegice Sumrak, dakle kažete da crkva ne zagovara podređenu ulogu žene. Ne slažem se s time i ilustrirat ću samo jednim jedincatim primjerom. Ilustrirat ću to primjerom zlostavljanja, obiteljskog zlostavljanja koji je zapravo vrlo, vrlo čest. Ne jednom sam doživljavala kao predsjednica Županijskog povjerenstva za ravnopravnost spolova da su mi žene prepričavale svoja iskustva. Dakle, pogotovo je riječ o ženama u ruralnim sredinama. Dakle, kada su bile prebijene doslovno od svojih muževa vrlo su često potražile pomoć u crkvi, obraćale su se svećenicima, župnicima. I kada su im se požalile oni su redom, dakle redovno odgovarali ma to je bio njegov trenutak slabosti to mu morate oprostiti. Dakle, to je strašno.
Pustite da kolegica kaže, ne morate se složiti. O.k. Ja sam samo htio da ne bi ostalo u zapisniku upozoriti sve govornike da je članak 14. Ustava Republike Hrvatske važeći i da definitivno on određuje jednakopravnost i ravnopravnost i ja ću ga pročitati. Svatko u Republici Hrvatskoj ima prava i slobode neovisno o njegovoj rasi, boji kože, spolu, jeziku, vjeri, političkom ili drugom uvjerenju, nacionalnom ili socijalnom podrijetlu, imovini, rođenju, naobrazbi, društvenom položaju i drugim osobinama svi su pred zakonom jednaki. Uzmite u obzir to i uzmite u obzir da nigdje nije kodificirana ravnopravnost. Svatko od trenutka do trenutka prilike i okolnosti za sebe misli da je ravnopravan ili da nije ravnopravan. Govorim o društvenim odnosima koji su vrlo osjetljivi, pa pustimo da iznosimo stajališta, svoje viđenje na društvene okolnosti. Volio bih da u tom ozračju i završimo raspravu. Poštovana zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicom. Mogu nastaviti na ovo što ste rekli gospodine potpredsjedniče, možemo govoriti o konkretnim stvarima jer upravo su one odraz i trenutka u kojem mi živimo, pa možemo o konkretnim brojevima koji jednostavno pokazuju odnose da primjerice kada govorimo o broju nezaposlenih na današnji dan u Hrvatskom zavodu za zapošljavanje je 304 tisuće 396 nezaposlenih osoba, od toga preko 173 tisuće nezaposlene su žene. Ako raščlanimo to još malo dublje i ako pogledamo onu kategoriju koja se odnosi na korisnike novčane naknade od 52 tisuće korisnika novčanih naknada preko 27 tisuća korisnica novčanih naknada jesu dakle žene. Sve ovo o čemu su govorile kolegice i kolege ranije a i u svom izvješću pravobraniteljica jesu činjenice, a to je da su žene podzastupljene u ukupnoj strukturi zaposlenih osoba što vidimo iz dana u dan i nažalost ta se činjenica neće tako brzo promijeniti. Nastavno na ono što je govorila i kolegica Jelaš ja ću uputiti pohvale uredu, a to je ne samo obraćanje na drukčiji način ili konkretniji način hrvatskoj javnosti kako bi se senzibilizirala za ovaj nazovimo ga još uvijek nejednak problem u hrvatskom društvu što nije priznajmo si sami samo slučaj u našoj zemlji već i u zemljama u okruženju. Kada pogledate koliko primjerice zemalja u svijetu ima ženu na čelu države ili koliko žena je na najvišim funkcijama u Europskom parlamentu ili u politici konkretno tada možemo se osvrnuti i na istraživanje koje je proveo Ured pravobraniteljice, jedno sjajno istraživanje koje nas dovodi do sadašnjeg trenutka. Dakle, ako ne govorimo samo o prošlosti, o 2013. godini, ono što dobro kaže pravobraniteljica da u Hrvatskoj postoji vrlo visok prag tolerancije prema predrasudama i stereotipima o sudjelovanju žena na tržištu rada. Istraživanje koje je provedeno na svim razinama rukovodećih pozicija žena je u prosjeku 35% pri čemu je na najvišim razinama njih tek 23%, a na nižim nešto više od 40%. Dakle, stakleni strop postoji. Ako ga razbijemo ne znamo gdje ćemo završiti, odnosno na koga će se on zapravo srušiti. Ovog trenutka od 928 članova upravo anketiranih poslovnih subjekata većina, 751 ili 81% njih, su muškarci, a tek 19% ili 177 su žene. To je sadašnjost u našoj zemlji. Na čelu 91% uprava kao predsjednik je muškarac, a isti su postoci i na čelu nadzornih odbora iako su u nešto većem postotku žene na poziciji zamjenika predsjednika to još uvijek nije dovoljno da bi se moglo reći da u Hrvatskoj ne postoji izuzetno velika podzastupljenost žena u najvišim i najplaćenijim tijelima odlučivanja. Vrlo često čujemo sintagmu ili volimo povući paralelu žene moraju biti tamo gdje mogu o nečemu odlučivati, tamo gdje se o nečemu odlučuje je novac, a novac je nažalost moć. To su tri koraka koje svi znamo i kojih se nećemo tako lako riješiti. Ako ih obrnuto postavimo, dakle muškarci u ovom trenutku u Hrvatskoj imaju novac i imaju moć. No ono što je neka od kolegica rekla zašto se žene obraćaju kada imaju neku situaciju u svojoj obitelji i zašto se ponovno vraćaju u tu obitelj i tu je najvjerojatnije onaj materijalni status u pitanju ili je žena bez posla, jednostavno nema kamo, ili ima djecu, ne želi ih ostaviti u obitelji. Dakle, to su sve problemi koje svi dobro poznajemo. Kada vam se obrati žena, a meni se obratila, za pomoć, bila je u Sigurnoj kući, vratila se ponovno u obitelj mužu zlostavljaču koji je još uvijek tamo, živi s njom i ona moli za pomoć. I kada je uputite u svoju instituciju onda ona ipak ustukne, napravi korak nazad i kaže ali ja nemam od čega živjeti. Dakle, vrtimo se u začaranom krugu i tako već godinama i već godinama govorimo o tome. Tek je neznatan pomak u onome što bi ženama omogućilo da budu hrabrije, da naprave iskorak i ostave neki ružan život iza sebe ili ružan dio života iza sebe. Kada se zapošljavaju žene, već je i o tome bilo riječi, uglavnom se zapošljavaju na određeno vrijeme što izaziva naravno čitav niz drugih prepreka, a kad se zaposle u prosjeku ostvaruju niži prosječno bruto dohodak na području djelatnosti na hrvatskom tržištu rada. To pokazuju sve relevantne statistike koje imamo. I istraživanje pravobraniteljice u krajnjem slučaju prikazano u ovom izvješću pokazuje da za tu razliku nisu uglavnom krivi poslodavci već da postoje strukturalne prepreke koje žene doživljavaju, društvo kao cjelina koje je u načelu podređeno interesima i potrebama muškaraca. Jedan od velikih uzroka manje zaposlenosti i manjih plaća od žena leži u njihovom obrazovanju. Žene su u Hrvatskoj obrazovaniji dio hrvatskog stanovništva ili hrvatskog društva, a od ukupnog broja diplomiranih na našim sveučilištima 58,6% je žena. A 70% žena je od ukupnog broja doktora znanosti. Dakle, obrazovna struktura ili njihovo formalno obrazovanje zapravo nije problem. Međutim, problem je kada ako i kada uspiju doći na razgovor za posao i danas neizostavno će naići na pitanja jeste li udani, imate li djecu, mislite li imati djecu? To su pitanja koja naravno su diskriminatorne prirode i ne bi smjela biti postavljana ali ona se još uvijek postavljaju. Danas u velikoj mjeri elektronički i pisani mediji u RH kreiraju javno mnijenje. Govoreći iz perspektive politike politika je percepcija. Nas javnost doživljava onako kako nas vidi u medijima, kako nas čuje u medijima jer je to zapravo njihov realan kontakt s nama osim u izbornim jedinicama gdje vas ljudi poznaju, gdje vam priđu i gdje razgovaraju s vama. Naravno da političare ili političarke mediji različito prikazuju. Skloni smo diskriminaciji na različite načine pa ćemo se sjetiti i prošle godine, naš gospodin predsjednik vrlo dobro se uključio u našu raspravu kada smo pozvali sve zastupnike da se uključe u jednu hvalevrijednu akciju koja se zvala "Ispeglajmo ravnopravnost". Dakle, radilo se o jednoj sjajnoj inicijativi mladih koja je eto pozvala i muškarce da ispeglaju svoje košulje. I samo ću podsjetiti naš predsjednik je rekao da Bogu hvala ima košulja koje se ne peglaju. Pa eto snašao se, ali mislim da evo i na ovakav način možemo se zapitati s one obiteljske razine kako teče naš odgoj u obitelji i što zapravo se percipira kao neko muško ili žensko zanimanje. No, vratit ću se još malo na medije, kad se komentira političarka ili žena na poziciji gdje se donose odluke nerijetko se događa da se povezuje sa svojim spolom, a povezivanje dobro ili loše određenog posla ili ponašanja političara nikada se ne dovodi u vezu s vrlinama ili manama stereotipno vezano uz njihov spol, pa je tako razlikovanje u načinu prikazivanja žena u odnosu na muškarce i na bilo kojem položaju pokazatelj diskriminirajućeg odnosa žena, prema ženama u politici. Koliko mi god na deklarativnoj razini govorili da smo ravnopravni vrlo dobro znamo da to nismo. Mi bismo htjeli da to tako bude, međutim tome još nije tako i to nećemo tako brzo promijeniti. Ulazak u svijet rada, dakle nije lišen diskriminatornih pitanja. I mislim da je dobro da ured nastavi sa svojom proaktivnom politikom na tragu kao što je i radio, da bude što više ovakvih istraživanja koji će nam dati konkretne podatke i da se ne svede sve na ono da je žena ravnopravna ako ima posao prije i nakon braka jer to ne bilo dobro. I za kraj, s obzirom da mi vrijeme ističe, najnovije ažuriranje baze podataka Europske komisije o ženama i muškarcima u odlučivanju dovršen je u svibnju ove godine i samo vam želim reći da trenutno su tri predsjednice država uključene u ovo istraživanje i da u nacionalnim vladama na razini EU žene čine 27% pripadnika nacionalnih vlada i da nacionalni parlamenti imaju jednako tako vrlo malo žena uključujući i naš, onih naših famoznih 40% tek je pred nama. I samo ću završiti gospodine predsjedniče, s obzirom da je bilo nekih kolega koji su se ovdje nekako našli ugroženima ili diskriminiranima, samo ću podsjetiti da se zakon odnosi, ovih 40% na trenutno podzastupljeni spol, a tko zna možda će to jednom biti i muškarci. Hvala lijepa.
S određenom dozom straha sam intervenirao da je kraj. Imao repliku, poštovana zastupnica Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena kolegice, govorili ste o nasilju i o nekim oblicima nasilja naravno i psihičko, i ekonomsko, i fizičko nasilje ne zna čovjek što bi rekao koje je gore. E sad, željela bih reći slijedeće, i govorili ste o tome da se vrlo često žene vraćaju natrag u obitelj gdje su zlostavljanje na bilo koji način. Zašto se vraćaju? Vraćaju se zbog toga jer vrlo često zbog needuciranih sudova, čak i sutkinja, i sudaca kad dođu naprosto ni ti needucirani suci i sutkinje ne mogu razlučiti da li je to nasilje ili nije. Pa dobro, mislim ako te je baš sad ošamario, pa nije to tako strašno i onda ode gospodin van i dobiju oni zajedno, lijepo podjele troškove suda. Još je jedna stvar, kad se pozove policija, policija, bilo tko da pozove policiju, susjed ili netko drugi ako čuje nasilje, dolazi policija ali ne zato što oni to, a nemaju razumijevanja, ali nisu ni educirani i ne mogu prepoznati. I onda prekršajnu prijavu dobije i zlostavljač što je normalno kojeg bi trebalo odmah, imamo hvala Bogu protokol, ali dobije i žrtva. Jer ako ona ima šljivu i razbijena je, a on ima potrgan nokat onda on kaže ona je meni strgala nokat i šta će, policija napiše prekršajnu prijavu. I o tome se radi, o tome se radi i kad sam govorila o tome da nema Crkva, da Crkva ne zagovara potlačenost žena i rekla sam da sam katolkinja. Želim reći da se to odnosi na sve Crkve i na sve vjeroispovijesti, nigdje nije žena zadužena da bude potlačena.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ovo nije News bar što ću sada reći ili nije rubrika vjerovali ili ne, ali to se dogodilo u mojoj izbornoj jedinici, nije važno sad u kojoj županiji, ali doista. Došao je muž na sud jer ga je žena prijavila i onda je on rekao: A čujete gospon sudac to se tak pri nama dela." Dakle, doista vam dočaravam onako kako jest. U nekim sredinama udarit ženu, to se tako radi u čemu je problem? Dakle, čovjek je to najozbiljnije pitao i on doista se nije osjetio krivim. Dakle, da ne banaliziramo vrlo, vrlo ozbiljan problem. Dakle, ovo je izravna, ovo je izravna diskriminacija, ovo je izravno zlostavljanje, međutim ono što jest još opasnije, o čemu smo govorili, o čemu je govorila i pravobraniteljica to je postojanje prikrivene spolne diskriminacije i različitih vidova diskriminacije u našem društvu i mislim da je to još opasnije. A naravno što je obrazovanije društvo, mislim da ima i veće prilike da i ovakve prepreke budu sve manje. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovana kolegice. Poštovana zastupnica Nadica Jelaš, repliku.
Poštovana kolegice Glavak, rekli ste u svojoj raspravi da poslodavci kad zapošljavaju žene da ih pitaju da li su trudne i da li će biti, odnosno da li će rađati, imati djecu. Evo, vidite gospodine Hrg, vi ste pitali zašto se žene više ne odlučuju na rađanje? Zašto nema više djece? Pa evo, gospođa Glavak vam je odgovorila, upravo zato što se poslodavci ponašaju tako kako se ponašaju, dakle što, zapravo zaprječavaju žene da rađaju jer se boje da ako rode da će biti više odsutne s rada jer će biti na bolovanju s djecom, a žena nije, sad ću grubo reći, samo maternica. Dakle, žene se ne žele ostvarivati samo u jednoj ulozi, u funkciji materinstva i majčinstva. Dakle, žene se žele ostvariti kao kompletne osobe [[Upadica predsjednik: Replicirajte kolegici Glavak, molim lijepo.]] Da, da, da, njoj odgovaram, gospođi Glavak odgovaram, samo sam malo uvukla i kolegu Hrga. Dakle, žene žele napredovati i u karijeri, žele ostvariti kompletno, pogotovo vezano za činjenicu da su kao što smo višekratno danas čuli obrazovanije od muškaraca i doista nije primjereno, nije u redu, nije prihvatljivo da se društvo pa eto i hrvatsko odriče onog obrazovanijeg dijela, dakle potentnijeg dijela svojega humanoga korpusa.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Sunčana Glavak.
Možda mogu u ime kolege Hrga, ali nije mi dao instrukcije da u njegovo ime odgovorim. Kolegice Jelaš, točno je ovo što ste rekli u dijelu kada ste replicirali meni. Dakle, koliko god mi se ne slagali ili slagali u onim glavnim političkim smjernicama, mislim da smo ovdje na istom tragu. Jedna mlada osoba, jučer sam sjedila s njom, diplomirala je, jedna mlada žena. I silno je u velikim razmišljanjima hoće li se sada udati ili će prvo tražiti posao. Evo, od jučer slučaj, doista. Onako iskreno je rekla, nisam sigurna što prvo da napravim. U ovom trenutku kada toliko ljudi u Hrvatskoj nema posla, kada ne može možda platiti one osnovne režije, moramo razmišljati o tome da je i to jedan od razloga što se mlade obitelji možda ne odlučuju u ovom trenutku imati djecu. Dakle, čitav niz socijalnih, gospodarskih prilika ili gospodarska kriza, neimaština dovede nas i do toga da je i to jedan od razloga što se žene ili obitelji dogovorno možda ne odlučuju imati djecu i mislim da je to još jedna od tragedija koja može zahvatiti zemlju, koja nažalost nema u ovom trenutku načine kako će poboljšati situaciju svih nas ili kako da zaposli, još jednom ću reći, preko 50% mladih ljudi u Hrvatskoj je trenutno nezaposleno. Ako jesu zaposleni, to su za 1600kn, a od 1600kn oni teško mogu platiti stan, a kamoli imati obitelj, odnosno djecu.
Nije sporno da postoji društveni problem, zato postoji i društvena institucija i rasprava u Saboru o problemu koji je evidentan. Dakle, postoji problem ravnopravnosti spolova, oko toga sasvim sigurno problem je veći jer postoji neravnopravnost žena u društvu i to na razini provedbe. Slažem se. Kolega, Tomislav Žagar. Dobro je da muškarac završi pojedinačnu raspravu o ovom problemu.
Hvala predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena pravobraniteljice sa suradnicom, kolegice i kolege. Da, čast mi je da, evo kao muškarac završim ovu raspravu. Pretpostavljam da će mi neka žena dati repliku, da ne bi muškarčeva bila zadnja. Da se malo našalim. … [[Upadica se ne čuje.]] Evo ovako, ja bih svoju raspravu počeo sa, kolega Damir me posjetio, na jučerašnji dan se rodio Franz Kafka pa je rekao ovako, žene imaju veliku moć, kad bih nekoliko žena koje poznajem mogao nagovoriti da zajedno rade u moju korist, mogao bih uspjeti. Što se tiče izvještaja, on je napravljen i kvantitativno i kvalitativno dobro. Nećemo sada ponavljati sve ono što govori, ono što nam govori izvješće, znači da stanje nije dobro. A zašto je tako? Da li je to zbog stupnja razvoja društva u kojem živimo? Ovdje se često spominjalo da mi živimo u patrijarhalnom društvu. Da li je to neznanje koje je inače najveći neprijatelj u napretku? Predrasude i stavovi koji se jako teško mijenjaju. Da li je to tradicijska podjela profesija na muške i ženske poslove u području rada i radnih odnosa? Svrha povjerenstva je kontrola poštivanja Zakona o ravnopravnosti spolova i, ne samo tog zakona, nego i drugih zakona i možemo reći da povjerenstvo ispunjava svoju zadaću. Ono što ja vidim kao ključno pitanje koje si možemo postaviti, što danas iz rasprava zapravo ovdje mi se činilo da je u zraku. A što je svrha ravnopravnosti spolova? Što želimo mi postići zapravo s tim? Da li je to civilizacijski doseg ili administrativno mjerilo koje, eto, zbog nekih drugih želimo ispuniti? Pokušat ću to prikazati na primjeru spolne strukture zaposlenosti. Neki podaci iz istraživanja koji nisu baš najnoviji, ali nažalost su aktualni, kažu da, a pokazuje to ovo izvješće da odnos žena i muškaraca u hrvatskim poduzećima je 40 na prema 60%. To je aritmetička sredina dok najčešće srednja … vrijednosti ukazuje na odnos trećine žena naspram dvije trećine muškaraca. Izrazito muških poduzeća gdje je zaposleno muškaraca iznad 75%, imamo 39%, a muških više od 50, gdje je zaposleno muškaraca više od 50% je 27%. Dakle, ukupno dvije trećine. Izrazito ženskih poduzeća 13%, a ženskih 16%, a jednaki broj muškaraca i žena u svega 5% poduzeća. Analiza spolne strukture u hrvatskim poduzećima pokazala je da postoji statistički značajna povezanost između djelatnosti poduzeća te vlasničke strukture poduzeća i postotka zaposlenih muškaraca i omjera muškaraca dok koleracija između spolne strukture i veličine poduzeća ne postoji. Građevinarstvo i tzv. ostale djelatnosti su izrazito muške djelatnosti jer u više od 80% poduzeća u tim djelatnostima dominantno rade muškarci. Što se tiče vlasništva, primjećujemo da sva poduzeća bez obzira na vlasništvo pretežito zapošljavaju muškarce, no da su oni značajno više zastupljeni u poduzećima s pretežito državnim vlasništvom. Dakle, situacija u području ravnopravnosti spolova u području rada i poduzetništva nije ni malo zadovoljavajuća. Danas raspravljamo o ravnopravnosti spolova u kontekstu izvješća povjerenstva i poštivanja Zakona o ravnopravnosti spolova. Međutim, ravnopravnost spolova ima duboke implikacije na sve ljudske djelatnosti, sva područja ljudskih djelatnosti i mogli bismo o toj temi razgovarati npr. i u kontekstu svih zakona koji se tiču gospodarskog razvoja društva. Da se vratim na ovo ključno pitanje koje sam postavio na početku svoje rasprave što je svrha ravnopravnosti spolova. Dat ću ilustraciju dva primjera, jedan je općeniti, jedan je iz područja ovog izvješća. Postavimo si ovako pitanje, koji je smisao moralnog života i poštivanja moralnih zakona? da li je to slika nama koju stvaramo kod drugih ili je to u religijskom shvaćanju očekivanje života nakon života jer ako u ovom životu živimo moralno u skladu sa moralnim načelima zaslužit ćemo u drugom životu, ajmo reći ovako karikirano povoljniji položaj? Filozof Uspenski daje vrlo jasnu poruku, "Moralan život je put ka spoznaji samog sebe i svijeta oko nas", on čak ide dalje i kaže "Nema drugačijeg puta ka spoznaji osim ćudoređa i poštivanja moralnih zakona". Kada govorimo o smislu ravnopravnosti spolova unutar obitelji ona je vrlo jednostavna, funkcioniranje i opstanak obitelji. Ako nema ravnopravnosti brzo odlazimo u krajnost, a to je onda nasilje i razaranje obitelji. Jednako tako možemo povući korelaciju između spolne strukture zaposlenosti, uspješnosti i konkurentnosti. Naravno bilo bi pretenciozno zaključiti da djelatnosti koje zapošljavaju manje od 50% bilo kojeg spola nisu konkurentne odnosno da ne koriste prednosti oba spola jer postoji prirodna sklonost pojedinim vrstama posla s obzirom na spol. Ipak može se zaključiti da većina hrvatskih poduzeća nema konkurentnu strukturu gledano s aspekta omjera spolova. Naime u poduzećima gdje spolovi ne sudjeluju ravnopravno u odlučivanju u najvišim razinama menadžmenta i slično, zaposlenici nemaju prilike shvatiti prednosti i naučiti drugačiji stil ponašanja i vođenja. Prema suvremenoj menadžerskoj teoriji poduzeća današnjice koja žele biti uspješna uvažavaju potencijalne i radne karakteristike oba spola. Iz tog se razloga smatra da je optimalan odnos zaposlenih prema spolu 50:50%. I da zaključim, interes svih nas da ravnopravnost spolova zaživi na svim područjima ljudske djelatnosti ako želimo biti uspješno društvo, a ovo izvješće treba prihvatiti. Hvala.
Hvala i vama poštovani kolega. Imamo jednu repliku poštovane zastupnice Đurđice Sumrak.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega evo odlučila sam se da vama u replici u stvarnosti pročitam nešto što sam dobila na svoj mail. Oprostite možda će biti malo smiješno ali vjerujte na vaše pitanje zašto danas smo ovdje, ja bih rekla ovako zbog čega. "Nije lako biti žena bilo gdje na svijetu, pametna, lijepa i ambiciozna onda te druge žene mrze, muškarci te se plaše, lijene žene misle da ćeš im uzeti radno mjesto. Ako imaš novaca ili si sponzoruša ili si ljubavnica, ako sama zarađuješ glupa si, ako puno trošiš rasipnica si, ako ima dugačak jezik kučka si, ako šutiš mutava si, ako se dotjeruješ imaš nekog drugog, ako se ne dotjeruješ zamijenit će te drugom koja se dotjeruje, ako imaš muške prijatelje ili su ti ljubavnici ili tko zna, ako si neudata nešto ti fali, ako si udata budala si, ako si ipak udata zašto nemaš karijeru, ako imaš karijeru zašto nisi udata. Kada se udaš kada ćeš roditi, kada rodiš kada ćeš roditi drugo dijete, kada rodiš dvoje ti ništa ne radiš pa zar nisi imala nikakvu karijeru".
Nadam se da se nijedna žena ne bi odrekla svojeg spola. Odgovor na repliku? Ne. Hvala lijepa. Poštovana pravobraniteljica završna riječ. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Bilo je iznimno zadovoljstvo danas raspravljati o našem izvješću i čuti da smo se dodirnuli gotovo svih segmenata izvješća. Manje zadovoljstvo je suočiti se sa činjenicom da smo se suglasili o podacima, statistikama, situacijama i preprekama koje su poražavajuće. Želim reći da smo se kao društvo još 2001.godine opredijelili za ravnopravnost spolova i načelo ravnopravnosti spolova unijeli smo kao temeljne ustavne vrednote u Ustav RH. opredijelili smo se za paritetnu demokratsku odgovornost i smatram da smo svi osobno i kao dionici ovog društva odgovorni za provođenje ovih ustavnih vrednota. Moram reći da smo se načelno sporazumjeli o političkoj demokraciji, o političkom paritetu muškaraca i žena uvođenjem prije pet godina političkih kvota. Političke kvote još uvijek nisu zaživjele, a daleko smo od toga da smo se usuglasili oko ravnopravnosti spolova odnosno demokratskom donošenju gospodarskih odluka. Kao što smo imali prilike danas čuti, žene su nam visokoobrazovane i čini mi se da kao malo društvo smo se vrlo olako odrekli visokog potencijala jednog dijela hrvatsko društva. Danas se govorilo i o medijima, medijima čija je velika moć u kreiranju društvenih vrijednosti. U pauzi imala sam priliku čuti što je sa današnje rasprave od niza pitanja otvorenih pitanja koja smo danas otvorili, stanja na koja smo ukazivali na što su se mediji referirali. Na senzacionalizam kako jedan zastupnik se posvađao sa drugim zastupnicama. Inače pitanje ravnopravnosti spolova vodeći ovaj posao treću godinu za redom moram reći da gotovo na svim razinama negdje u većoj negdje u manjoj mjeri percipira se kao pitanje prava žena, kao manje važno pitanje, a ne kao pitanje koje zaista za jedno demokratsko građansko društvo važno za ostvarivanje prosperiteta u svim segmentima o kojima sam govorila. Danas smo mogli čuti i primjedbu vezano za postojanje neovisne institucije pravobraniteljice, pa i zahtjevi za ukidanje institucije. Dakle, to je jedno od pitanja koje se ponovno otvara, otvara pitanje postojanja ne samo institucije pravobraniteljice već koliko sam shvatila i pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Podsjetiti ću na postojanje i djelovanje jedinstvene institucije, institucije pučkog pravobranitelja koja u 15 godina svoga rada i davanja izvješća ovom vrijednom Domu je problematici ravnopravnosti muškaraca i žena, pitanjima djece posvećivala jedva 3 do 5 stranica. Toliko govori o tome u kojoj mjeri su kao institucija prepoznati, u kojoj mjeri su se bavili ovim pitanjima i na kojoj ljestvici prioriteta su raspravljali o tim pitanjima. Podsjećam da kada govorimo o diskriminacijskim osnovama na prvom mjestu građani su diskriminirani temeljem dobi, na drugom mjestu temeljem nacionalne pripadnosti, na trećem mjestu diskriminacija temeljem spola. Interesantno je da se ne postavlja pitanje o ukidanju brojnih agencija koje niću na godišnjoj razini a podudaraju se sa segmentima resornih ministarstava i da se u tim trenucima ne govori o financijskoj opravdanosti takvih institucija. Napominjem ovdje se radi o zagovaranju ukidanja ideje nadzornog mehanizma koji je dakle nadzorni mehanizam kontrole, djelovanja i provođenja odluka, zakona, međunarodnih propisa od strane državne, javne vlasti, lokalne vlasti, pravnih osoba u području ravnopravnosti spolova. I pitam se kako ćemo se boriti protiv diskriminacije, birokracije, korupcije ako ukidamo nadzorne mehanizme i prepuštamo žrtve inicijativnom vođenju isključivo sudskih postupaka u okvirima i djelovanju sudskog pravosuđa i vijeka trajanja i neizvjesnosti sudskih postupaka kako danas traju. Osvrnuti ću se i na kapacitete djelovanja, rekla bi ograničena djelovanja ove institucije što se tiče ljudske podkapacitiranosti, financijske kapacitiranosti. Teško da će biti održivo voditi ovu instituciju jednakim intenzitetom, jednakom vizijom, jednakom proaktivnošću ukoliko ćemo imati i dalje ograničavanje financijskih sredstava jer nećemo moći biti vidljivi na lokalnoj razini. Velika je disproporcija u prepoznatljivosti institucije sa područja grada Zagreba, Zagrebačke županije i ostalih 20 županija Republike Hrvatske ukoliko nemamo mehanizme kojima ćemo moći biti prisutni na lokalnoj razini. A ja prepoznajem županijska povjerenstva za ravnopravnost spolova kao naše produžene ruke djelovanja s kojima možemo provoditi nacionalne politike na lokalnoj razini, dok još uvijek u zakonskom određenju Zakona o ravnopravnosti spolova njima koordinira Vladino tijelo sve prepušteno je osobnom entuzijazmu i dobroj volji i suradnji lokalnih povjerenstava. Veliku inicijativu pokazujemo za medijacije u spornim predmetima, veliki interes pokazujemo za umješavanje u sudske postupke u odnosu na ostala antidiskriminacijska tijela za što je potreban ljudski resur i potrebna su financijska sredstva za odlazak na terene na pravosudne rasprave koje se održavaju diljem Republike Hrvatske. Na kraju bih zaključila sljedeće, zahvaljujem se svim na potpori, zastupnicima i zastupnicama. Smatram da je veliki posao ispred nas, rekla bih sviju nas, sviju nas koji težimo odgovornom, demokratskom, paritetnom i progresivnom društvu. Ja vam se zahvaljujem.
Ja nemam šta dodati, zastupnici rekli sve. Sada ćemo zastati, vidjeti se u utorak na plenarnoj sjednici a u ponedjeljak molim da odrade radna tijela Sabora sjednice kako bismo mogli nesmetano raspravljati. Molim lijepo, hvala lijepa. SJEDNICA PREKINUTA U 14,17 SATI Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2013.godinu. rasprava o izvješću je zaključena. U skladu s prijedlozima radnih tijela Hrvatskog sabora, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2013.godinu". Molim da se izjasnimo tko je za ovaj zaključak? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 100 glasova za i 2 suzdržana glasa prihvaćen predloženi zaključak. Obavještavam … Odbora za ravnopravnost spolova nije predložen u skladu sa Poslovnikom Hrvatskog sabora pa se ne odlučuje o njemu.