Poštovane kolegice i kolege počinjemo sa radom. Danas ćemo raspraviti: - Prijedlog Zakon o muzejima, prvo čitanje, P.Z.E.br 791. Radi se o prvom čitanju i prijedlogu zakona P.Z.E.br. 791. Predlagateljica zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obrazovanje, znanosti i kulturu. Izvješća ste primili na sjednici. Ovako, prije nego što damo riječ predstavniku predlagateljice kolegica Nansi Tireli vidim traži riječ. Izvolite o čemu se radi?
Poštovani potpredsjedniče Sabora u ime kluba Laburista tražim stanku od 10 minuta vezno za DINA-Petrokemiju na Omišlju.
Vezano za što?
DINA-Petrokemiju na Omišlju.
DINA-Petrokemiju na Omišlju, nema baš puno veze sa Zakonom o muzejima. Ali dajem stanku od 10 minuta. Vidimo još ruku u zraku. Šuker izvolite.
Isto DINA-Petrokemiju.
Isto zbog DINA-e?
Isto.
Kajin.
Viza vi mišljenja komisije iz Bruxellesa i kompostane u Buzetu.
Kolega Kajin, kolega Kajin izvolite najprije ustati, uključite mikrofon i jasno i razgovijetno recite zbog čega vaš klub traži stanku.
Vi za vi ovoga mišljenja, mislim da je to i top tema u RH. Mišljenja navodno "monitoringa" koji priprema Bruxelles RH. Ali i jednu rečenicu ću reći o novim činjenicama vezano uz kompostanu u Buzetu.
HDSSB.
Hvala lijepo. Pa u svezi iste teme koju gospođa Nansi Tireli.
DINA-Petrokemija?
To je izgleda muzejska djelatnosti uskoro pa da zbog toga.
To je isto muzejska djelatnost? Dobro. Dajem onda stanku od 10 minuta, u 9,46 nastavljamo s radom. STANKA U 9,36 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9,46 SATI]] Kolegice i kolege, vrijeme za stanku je isteklo. Pozivam predstavnika Laburista poštovanu Nansi Tireli, izvolite.
Poštovane kolegice i kolege. Nisam sazvala stanku dakle zbog one situacije u DINA-i, to svi znamo, 30 neisplaćenih plaća, više od 300 radnika doma ali evo socijalna tragedija se u DINA-i već dogodila a ono na što bih htjela upozoriti i što građani mole da se uistinu upozori jeste opasnost od ekološke katastrofe. Zatvaranjem proizvodnje u petrokemiji DINA-e i otpuštanjem radnika, odnosno ne dolaženje radnika na posao, u DINA-i je ostalo oko 700 tona različitih kemikalija bez ikakvog nadzora. U subotu, prošlu subotu posjetili su DINA-u sindikalni povjerenici zajedno sa građanima koji su izuzetno zabrinuti za postojeće stanje. U DINA-i je zaposlen jedan jedini stražar na ulazu koji bilježi ulazi izlaz osoba i vozila, ogromno postrojenje koje je otvoreno sa svim strana koga apsolutno nitko ne kontrolira i ne vodi računa o tome što se u DINA-i dešava. U operativnoj sobi alarm cijelo vrijeme zvoni, nitko ne zna zbog čega, struja je odavno već isključena a … [[Govornik se ne razumije.]] nisu produženi. U koordiniranom inspekcijskom nadzoru 2013. i 2014. godine sve su inspekcijske službe od Ministarstva zdravlja do Ministarstva zaštite okoliša, preko Agencije za opremu pod tlakom dale negativna mišljenja za određene stvari, dale rokove od 60 do 90 dana da se određeni nedostaci poprave, isprave. Ministarstvo zaštite okoliša je čak i podnijelo kaznenu prijavu protiv DINA-e kao pravnog subjekta i direktora kao odgovorne osobe zbog upravo nezbrinjavanja otpada na kvalitetan način i mogućnost da se dogodi određena nevolja. Međutim, kao što znamo, ništa se ne dešava, to sve skupa traje već tri godine, postrojenja su napuštena, nisu održavana, kemikalije klorija, amonija koje se nalaze unutra izuzetno su opasni i ovo je sada pokazalo i našu nespretnost kada smo ukinuli Državni inspektorat da nemamo uistinu referentne točke koja bi bila odgovorna za poduzimanje određenih stvari. Sada nam se dešava da jedno ministarstvo i jedan inspektorat odgovornost stavlja na drugi inspektorat, drugi na treći, treći na četvrti i tome jednostavno nema kraja. Koristim evo priliku, neću dužiti da se stvarno upozori na vrlo, vrlo opasno stanje koje na otoku Krku vlada u postrojenjima DINA-petrokemija i da uistinu moramo svi zajedno sa županijskom skupštinom Primorsko-goranske županije iznaći način da se promptno reagira kako bismo izbjegli moguće posljedice. A kako sada stvari stoje posljedice su vrlo, vrlo izgledne. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a govoriti će poštovani Ivan Šuker.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege DINA znak jednakosti imamo zakone a ne provodimo ih. I to je ono nažalost što se u Hrvatskoj događa svih ovih 25 godina. I vrlo je interesantno kada govorimo o nekim drugim zakonima da znamo prozivati zašto nije napravljeno ovo ili ono, međutim, posljedica DINA-e je isključivo zbog toga što se ne provode pozitivni zakonski propisi, zato što netko nema političke hrabrosti to napraviti. E sada se postavlja jedno elementarno pitanje, čemu Stečajni zakon, čemu predstečaj, čemu razno razni zakoni oko zaštite okoliša, oko rukovanja opasnim kemikalijama ako se nitko toga ne drži? Hoćemo sutra tražiti stanku od 5 minuta za Petrokemiju Kutina? Hoćemo prekosutra tražiti za neku drugu? A istovremeno govorimo o nekakvom impuls ovakvom, impuls onakvom. Gledajte, bez velikih sustava nema niti malih niti srednjih poduzetnika. I ovdje je DINA možda samo subjekt kroz koji možemo povući nefunkcioniranje Vladinih institucija, ustvari državnih institucija. Nitko se ne želi zamjeriti nikome, međutim radnicima naprosto treba reći ako netko smatra da DINA ne može funkcionirati, onda im to treba reći da ljudi ne žive u lažnoj nadi. Jer kolegice i kolege, stavite se u poziciji ljudi koji praktički 3 godine nisu dobili plaću, kako žive oni i njihove obitelj, od čega žive. Ajmo početi od toga, od tog socijalnog aspekta. Ali da se tim ljudima reklo da ta tvrtka nema perspektive iako iz svih dokumenata koji proizlaze, zapravo koji izlaze iz te tvrtke se pokazuje da oni praktički 80% svoje proizvodnje mogu izvesti. Onda se postavlja pitanje da li je DINA žrtva nekih projekata koji bi se sutra trebali razvijati na otoku Krku, da li je odnos prema DINA-i DIOKI-ju bio na određen način ultimatum za ono zemljište gdje bi se trebao dogoditi LNG terminal i niz drugih pitanja. Međutim, svi smo ovdje zaboravili ono jamstvo od 5 milijuna eura … koje je protestirano, jamstvo koje je dano za nešto, a iskorišteno za nešto sasvim drugo. I gledajte, mi se ovdje … politički prozivat lijeva i desna strana, a nismo u stanju oko činjenice o kojoj se potajno svi slažemo otvoreno reći da je to tako. I sad gledajte, danas žmiri lijeva strana, a sutra žmirit desna strana za to. I u konačnici što imamo, imamo ovo što u Hrvatskoj imamo u proteklih 5 godina izgubljeno 210 000 radnih mjesta. To je posljedica ovakvog nečinjenja. I možemo pričat, gledajte kolegice i kolege, lijeva strana se hvalila jedno vrijeme kako su predstečajne nagodbe nešto sjajno, nešto fantastično, da se s tim sačuvalo ovo, ono, pa šta je DINA? Ona će sutra moći svim profesorima na Pravnom i Ekonomskom fakultetu služit primjer što znači kad imate pozitivne zakonske propise, a oni koji ih trebaju provoditi ih ne provode. To je ista priča oko neisplate plaća. Mi imamo zakon da neisplata plaća je kazneno djelo i onda dođete do toga da tvrtke koje su u vlasništvu države ne isplaćuju plaće. I onda kako možete nekog drugog prisilit? Tako i ovdje, imamo Stečajni zakon. Ako imamo predstečajni zakon pa onda ajmo ga primijenit. Netko mora politički imati hrabrosti tim ljudima reći čujte ljudi, vas može radit tu, ja govorim napamet 400, 500, međutim koliki će sutra bit porezni dug te tvrtke kad se obračunaju sve plaće i neplaćeni doprinosi. Tko će temeljem Zakona o neplaćanju doprinosa, protiv koga će se podnest kaznena prijava? A mi ovdje lagano lijepo lamentiramo i boli nas briga, međutim odgovorni smo svi. Svi smo odgovorni. Zašto, zato što mnoge tvrtke u Hrvatskoj u proteklih 25 godina su propale upravo zbog toga jer nije bilo političke hrabrosti da se naprosto nekom kaže u datom momentu nemojte se ljutit ali vi naprosto ne možete egzistirat. Pa gledajte, mi smo u brodogradnju dakle i lijeva i desna strana kad su bile na vlasti upucali 25 milijardi kuna proračunski i onda se prepucavamo koliki je deficit 2011. jer je to upucano u 2011. I gdje nam je brodogradnja danas, na koljenima. Prema tome kolegice i kolege, nemojmo sljedeći tjedan razgovarat o Petrokemiji ili nekoj drugoj tvrtki. Nažalost i Petrokemija se nalazi u užasnoj situaciji. Ajmo konačno ako donesemo ove zakone primjenjivat te zakon pa bez obzira sviđalo se to nekom ili ne sviđalo ali nemojmo ih donositi da bi pobrali političke poene, dati jamstvo od 5 milijuna za nešto pa onda s tim isplatit plaće i poslije toga se praviti oprostite mi na izrazu ludi. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba nezavisnih zastupnika poštovani Damir Kajin.
Sad da se ja na to nadovežem, i onda nam je stiglo i ovo pismo ili bolje rečeno ova studija Pierre Moscovici. Hrvatska je među 5 zemalja sa najvećim neravnotežama makroekonomskim. Tu su još Italija, tu je Bugarska, tu je Belgija, Francuska, znači nije ni to "društvo" tako loše. Još jedanput ću reći, tu su i Francuzi, Belgijanci i Talijani. Sve što nam sugerira gospodin Pierre Moscovici znamo i bez njega. Konačno, već 20 godina iste zamjerke slušamo od MMF-a, Svjetske banke, a i tko god je bio u opoziciji otprilike je govorio isto ali kad je došao na vlast radio je nešto bitno drugačije. I oni naprosto nam nude neke zapovjedi, reformirajte lokalnu upravu i samoupravu, smanjite pravnu nesigurnost na državnoj, lokalnoj razini, nastavite sa bržim restrukturiranjem javnih poduzeća. Tu se može uključiti ta DINA i DIOKI. Zatim čitav niz drugih momenata, da ne govorim pojačati borbu protiv korupcije jer među ostalim Europska komisija drži da je donesena strategija nedovoljno konkretna. Povećati transparentnost državnih financija itd., itd. A što mi radimo? Mi nikako da krenemo u tu reformu za početak državne uprave, lokalne samouprave. Samo u Istri u užem smislu se troši milijarda i 200 milijuna kuna, govorim glede lokalne samouprave. 100 milijuna kuna više nego prije dvije godine. Od izbora na ovamo zaposleno je stotinjak ljudi u 42 jedinice lokalne samouprave i komunalnim poduzećima i nikome ništa. Gospodin Bauk govori da će lokalnu i državnu upravu reformirati '20. godine. Što radi? Umjesto reforme uprave osniva ured za reformu javne uprave kako bi se tamo vjerojatno zaposlilo još 10-ak ili 20-ak ljudi. Što treba učiniti? Sustav treba vratiti na ono kako je izgledao do '90. godine. Jednom rječju usuđujem se kazati, ugasiti 2/3 jedinica lokalne samouprave, jasno radikalno decentralizirati Hrvatsku. Rekao je Šuker da je od krize izgubljeno 208 000 radnih mjesta, ali je zato u nadgradnji zaposleno 22 000 ljudi. Moscovici govori u Zakonu o osobnom stečaju novi, bolji stečajni zakon. Pa jasno, treba pojačati ovu borbu protiv korupcije. Što je učinjeno po tom pogledu zadnjih 4 godine, pa ja tvrdim ništa odnosno više se ne krade na državnoj razini ali se to preselilo u javna poduzeća odnosno lokalnu samoupravu i tvrdim da je tamo gore no što je bilo u periodu od 2003. do 2011. Svi su na ivici, nitko nije u marici, a osobna imovina tim čelnicima naprosto leti u nebesa. Svaka lokalna samouprava koja se opredijeli za nekog moćnog političara na vrhu države dobiva zaštitu od tog vrhovnika. Govore o parafiskalnom nametu, Zakonu o radu gdje je 93% novosklopljenih ugovora isključivo na određeno vrijeme. U trajni radni odnos zapošljavaju se ljudi jasno u nadgradnji gdje su apsolutno zaštićeni. A kad govorimo o malom sektoru on je doslovce na nogama. I samo jednu rečenicu, dvije o ovoj kompostani. Možda je vama smiješno kada ja to govorim, ali nama dole je naprosto tužno. Ja se borim na neki svoj način da naprosto ljudi mogu živjeti na način na koji su živjeli i do sada. Ekipa koja bi sad trebala doći u Buzet nedavno je istjerana iz puconcih u Sloveniji. Slovenci su rekli ne. Gradonačelnik Buzeta se uhvatio za tu kompostanu ko priljepak. Evo sad imam ovdje tekst koji bi danas trebao biti prikazan i gradonačelniku Krajani in živilski podjeti proti gradnji kompostarna vu Puconcih, Murska Sobota itd. Ti ljudi su pred dva, tri dana u utorak bili u Buzetu. Znači, u Sloveniji ne može se graditi, ali zato će svi ovi otpaci iz Slovenije i cijele Hrvatske dolaziti u Buzet. Ljudi u Buzetu su rekli ne, valjda će i lokalna samouprava shvatiti da nam to nije potrebno.
Zahvaljujem. I na kraju klub HDSSB-a i poštovani Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Zaboravili ste reći neizbježni, ali dobro. Dakle, zvono na uzbunu, alarm na Jadranu, na cijelom jadranskom području Republike Hrvatske zvoni a u svezi mogućih ekoloških katastrofa koje su neću reći izgledne, ali se vrlo lako mogu dogoditi. Dina Petrokemija je samo jedan od objekata koji može dovesti i vrlo blizu je da dođe do ekološke katastrofe na prvom ili drugom otoku po veličini u Republici Hrvatskoj, na otoku Krku. Naravno s obzirom na klimatske uvjete i sve ostalo ta ekološka katastrofa bi zahvatila sasvim sigurno široko područje. Ovih dana raspravljamo i o naftnim ili plinskim platformama u Jadranu. Imamo problem koji ističe najviše urbana desnica u Splitu, zna moj prezimenjak Grubišić, a u svezi problema Jabučke kotline i ribolova i izlova u Jabučkoj kotlini. Dakle, sve su to problemi koje mi u Hrvatskom saboru vrlo malo i vrlo rijetko raspravljamo i razmatramo. Dina Petrokemija Krk, Petrokemija uskoro Kutina 30 plaća koje nisu isplaćene, 300 radnika koji ne rade, 700 dakle različitih vrsta kemikalija, samo jedan stražar na ulazu ili kako kažu na porti, operativna soba u kojoj stalno sada zvoni alarm, plinovi, klor, CL NH3 amonijak u vrlo izglednoj situaciji da iscure ili da krenu u atmosferu u turističkom predjelu, u turističkoj sezoni. Mislim da bi s obzirom na to da se Hrvatska strateški opredijelila za turizam trebalo povesti od izvršne vlasti u RH, hrvatske Vlade, Ministarstva zaštite okoliša daleko više brige bez obzira čak i na one zakonske odredbe koje je gospodin Šuker govorio, o kojima je govorio, o stečajnoj, predstečajnoj nagodbi, o Zakonu o zaštiti okoliša itd. treba zaista ozbiljnije pristupiti tom problemu koji se nalazi kao tempirana bomba, dakle na otoku Krku. O vlasnicima, o odgovornosti, o da kažem Ježiću, Čermaku, Čaliskanu dakle turskoj kompaniji ne bih htio govoriti jer mislim da to nije predmet. Predmet je ovdje briga za taj alarm koji zvoni na uzbunu na otoku Krku. Kad sam razmišljao što reći ovdje onda sam pomislio vidi kako kod nas u Slavonskom Brodu postoji nije sličan, ali hajde jedan pogon ali preko puta u Bosni u Bosanskom Brodu, pa sam čak neću reći poželio, nego bi bilo vrlo dobro kada bi zapao u poteškoće bilo ekonomske, bilo kakve druge prirode pa da prestane sa radom ta rafinerija u Bosanskom Brodu što bi onda jamčilo puno bolju kvalitetu zraka građanima Slavonskog Broda i okolice, a navodno je i to na takvom putu da ruski vlasnik ulazi u poteškoće financijske prirode, pa se nadajmo da će staviti kako kažu kod nas … [[Govornik se ne razumije.]] ključ u bravu i te rafinerije. Međutim i tada i ako se ona zatvori trebat će zbrinuti, dakle brinuti se o ekološkoj sigurnosti i građana bosanskog ali i Slavonskog Broda. U svakom slučaju mislim da ova rasprava nije bez razloga i da neće biti bez odjeka kod onih koji bi se trebali o ovome pobrinuti. Prebacivanje odgovornosti sa Inspektorata jednog na drugog, sa jednog ministarstva na drugo ne vodi ničemu. Dakle, trebalo bi da ne kažem skupiti, okupiti sve one koji su odgovorni, svi oni koji mogu nešto dati poglavito oni iz izvršne vlasti i više nije u pitanju primarna stvar, dakle gospodarska. Jer naravno da je, da ljudima koji su bez plaća ostali 30 da je to bitno, ali je još važnije to da im ne budu ugroženi životi njih, njihovih obitelji i njihove djece i šireg okružja sjevernog Jadrana. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sad prelazimo na dnevni red, a na dnevnom redu je Prijedlog zakona o muzejima. Sad prelazimo na dnevni red, a na dnevnom redu je Prijedlog zakona o muzejima. Već sam pročitao da je to prvo čitanje, P.Z.E. br. 791. Izvješća nadležnih odbora ste primili na sjednici i sad pitam predstavnika predlagateljice da li želi dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Učinit će to zamjenik ministrice kulture poštovani Berislav Šipuš, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući, poštovane dame i gospodo par rečenica o nacrtu prijedloga Zakona o muzejima koji je u prvom čitanju. Dakle tim nacrtom uredit će se prije svega uvjeti i način obavljanja muzejske djelatnosti, ustrojstvo i način rada muzeja, muzejske građe, stručna muzejska zvanja te druga pitanja od značenja za muzejsku djelatnost. Uskladit će se obavljanje muzejske djelatnosti s Direktivom iz 2006. godine Europskog parlamenta i vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu s obzirom da se prema stajalištu stručne službe Europske komisije iz prosinca 2014. godine ova direktiva primjenjuje i na djelatnosti kulture. Ovo ima za posljedicu da se stranim muzejima i galerijama iz EU i članicama Ugovora o europskom gospodarskom prostoru mora omogućiti trajno obavljanje muzejske djelatnosti u RH uz uvjet upisivanja djelatnosti u sudski i drugi odgovarajući registar odnosno privremenoj povremenoj obavljanju te djelatnosti. Također, s obzirom da se obavljanje djelatnosti prema ovoj direktivi ne može ograničiti samo na neprofitne organizacije već se mora otvoriti i za druge pravne osobe privatnim muzejima omogućiti će se obavljanje muzejske djelatnosti u obliku ustanove ili trgovačkog društva, a uzimajući u obzir da pojedina trgovačka društva i prema sada važećim propisima u RH obavljaju muzejsku djelatnost. Propisuje se nadalje ovim prijedlogom zakona značenje pojmova muzej, galerija, zbirka, virtualni muzej, galerija i zbirka, muzejska djelatnost, muzejska građa. Propisuje se da muzejsku djelatnost mogu obavljati muzeji i galerije te muzeji, galerije i zbirke unutar pravnih osoba pod uvjetima propisanim ovim zakonom a što uključuje i podzakonski propis tj. pravilnik kojim će se detaljno urediti stručni i tehnički standardi za obavljanje muzejske djelatnosti. Muzejsku djelatnost u obliku virtualnog muzeja, galerije i zbirke mogu obavljati pravne i fizičke osobe sukladno ovom zakonu. Prema zakonu mogu se sukladno propisanim uvjetima osnovati i osnivati javni i privatni muzeji i galerije s time da javne muzeje i galerije kao javne ustanove osniva RH, županije, općine i gradovi odnosno ovi osnivači zajedno s drugim fizičkim i pravnim osobama. Privatne muzeje i galerije mogu osnovati druge fizičke i pravne osobe kao ustanove ili kao trgovačko društvo. Također, muzeji, galerije i zbirke mogu djelovati i unutar pravnih osoba što uključuje ustanove, udruge, zadruge, trgovačka društva u čijim sastavima imamo npr. danas već poznate muzeje. Podsjećam na primjer na Hrvatski željeznički muzej. Kao što je u uvodu i rečeno strani muzeji i galerije moći će obavljati muzejsku djelatnost u RH na privremenoj i povremenoj osnovi, opet sukladno ovom zakonu zatim Zakonu o uslugama, Zakonu o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara kojim se, podvlačim, zabranjuje trajno iznošenje i izvoz muzejske građe kao kulturnog dobra iz RH. Time je onemogućen odljev nacionalnog blaga iz naše zemlje. Važno je istaknuti da rješenje o osnivanju muzeja i galerija te muzeja, galerija i zbirki unutar pravnih osoba donosi Ministarstvo kulture po prethodno pribavljenom mišljenju Hrvatskog muzejskog vijeća da su ispunjeni svi propisani uvjeti. Na ovaj način će se osigurati ocjena stručnih i tehničkih standarda i uvjeta od strane Hrvatskog muzejskog vijeća kao najvišeg stručnog i savjetodavnog tijela u području muzejske djelatnosti u RH. Omogućit će se muzejima i galerijama obavljanje gospodarske djelatnosti sukladno posebnim propisima ako je to propisano statutom i pridonosi ispunjavanju misije muzeja s obzirom da gospodarsku djelatnost muzeji i sada, danas, uobičajeno obavljaju uz svoju muzejsku djelatnost. Spomenut ću trgovine, suvenirnice, određena ugostiteljska djelatnost, knjižara. I to naravno sukladno Zakonu o trgovini i Zakonu o ugostiteljskoj djelatnosti koji preciziraju koji dio djelatnosti iz trgovačke da tako kažemo branše i ugostiteljske djelatnosti mogu obavljati muzeji. Proširit će se popis stručnih muzejskih zvanja sa zvanjima koja su u međuvremenu tehnološkim razvojem i razvojem muzejske struke postala sastavni dio stručnog muzejskog osoblja, a što uključuje i zvanja voditelja marketinga i voditelja odnosa s javnošću. Moram podsjetiti da su ta zvanja još od 2006. godine obvezujući dio sastava stručnog muzejskog osoblja svih nacionalnih i regionalnih muzeja i to prema važećem Pravilniku o stručnim i tehničkim standardima za određivanje vrste muzeja, za njihov rad te za smještaj muzejske građe i muzejske dokumentacije. Ova zvanja predviđena su čak i u dokumentima ICOM-a, odnosno Međunarodnog savjeta za muzeje. Omogućit će se stručno napredovanje u stručnim muzejskim zvanjima i polaganje stručnog ispita za zvanja u muzejskoj struci kako zaposlenicima u muzejima i galerijama tako i samostalnim stručnjacima koji na profesionalnoj osnovi samostalno obavljaju poslove stručnog muzejskog osoblja što će se detaljno urediti podzakonskim propisom tj. pravilnikom. Ti samostalni stručnjaci koji steknu zvanja temeljem zakona i tog pravilnika moći će u samostalnom obavljanju poslova konkurirati na jedinstvenom europskom tržištu i deklarirati se odnosno pojavljivati se kao kustosi, kao muzejski savjetnici i naravno u drugim zvanjima. Uredit će se i funkcija i sastav Muzejskog vijeća. Prije je to bilo Upravno vijeće. Definirat će se zadaće novog Muzejskog vijeća te će se razdvojiti ovlasti ravnatelja i Muzejskog vijeća. Precizirat će se puno više uvjeti za imenovanje ravnatelja muzeja i galerija i njihove zadaće. I zadnje što bi spomenuo, omogućit će se centrima za kulturu otvorenim i pučkim učilištima i drugim organizacijama za izobrazbu odraslih kojima su osnivači općine i gradovi koji imaju do 10 tisuća stanovnika obavljanje muzejske djelatnosti unutar tih ustanova sukladno ovom zakonu i naravno ako je na taj način osigurana održivost obavljanja navedene djelatnosti za općine i gradove koji su osnivači tih ustanova. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo prijavljene četiri replike. Prve dvije se vjerojatno odnose na naziv zakona jer su pločice podignute čim je zamjenik ministra rekao pred vama je Zakon o muzejima. Pa da čujemo što imamo replicirati na naziv zakona. Prvo potpredsjednik Željko Reiner. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Usprkos vašem ironiziranju moga javljanja, da javio sam se na početku jer na početku želim reći da se suočavamo sa jednom lošom praksom a ta je da kad se radi o važnim zakonima mi ne vidimo ovdje gospođo ministricu, ne vidimo čak ni stručne ljude koji su radili na tim zakonima, a pomoćnici su recimo ministrice, nego vidimo zamjenika ministrice kojeg ja inače silno cijenim i koji je stručnjak vrhunski iz glazbe, ali najčešće je on eksponiran ovdje da odgovara na škakljiva pitanja koja bismo mi postavili i na primjedbe koje bismo postavili u vezi sa lošim zakonima koji izlaze iz tog ministarstva. Zato sam se javio, pa ne treba to ironizirati. No, zašto sam rekao da je to loš zakon? Postoji jedan cijeli niz razloga. Ono što ovaj zakon potiče tj. baljenje gospodarskom aktivnošću samo po sebi naravno nije loše i dobro je da muzeji dođu do dodatnih prihoda, ali je potpuno jasno da većina muzeja ne može biti financijski neovisna niti danas, niti će u skoroj budućnosti to biti i nitko to od njih ne može ni očekivati. Međutim, postoji opasno, jer to orijentiranje ka gospodarskim aktivnostima nije specificirano i naravno može se dogoditi, a to zapravo se indirektno i daje ta mogućnost da se muzej pretvori u trgovačko društvo koje će onda otići ad infinitum, možda ako se bavi nekim škakljivim aktivnostima u kojima će propasti, u kojima će napraviti manjak će se svesti na to da će morati možda i prodavati eksponate da bi se taj manjak vratio. I mogli bismo naravno teoretizirati i dalje, ali sigurno da rješenja koja su u ovom zakonu a koja to ne omogućuju nisu dobra. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Druga replika, Branko Vukšić. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora imam na naslov isto repliku jer repliciram u vezi zakona. A sad mi ne trebamo razloge vama pojašnjavati zašto dižemo naglu pločicu, pa mogli biste shvatiti iz potpisa ali nema veze. Ovaj zakon me podsjeća na zakon, kad smo odlučivali o tome da će Varaždinsko kazalište postati Hrvatsko narodno kazalište, da će postati narodno kazalište bez i jednog jedinog kriterija, ni jedan kriterij ne postoji da Hrvatsko narodno kazalište u Varaždinu postane … [[Govornik se ne razumije.]] Ovo je sličan zakon, na sličan način. Potrebno je puno političke prepotencije i puno kreativne impotencije da se napiše takav zakon. Zašto? Pa zato što se konzultira struka, čitava struka ili veliki dio struke, mnogi eminentni muzejski stručnjaci su rekli nismo konzultirani. Ovo je antimuzejski zakon. Prvo muzej se može tretirati kao trgovačko društvo, postavlja se niz pitanja, ne znam zbog čega zakonodavcu treba takav stav da struka nije bitna, nije struka bitna niti u kazalištu, nije struka bitna ni u ekonomiji, niti u muzejskoj djelatnosti bitni su činovnici i političke ruke u zraku. Samo je to bitno. Prema tome, ovaj zakon jest još jedan eksces. Ali ono što ste obećavali u Ministarstvu kulture a to je recimo, najavljuje se tri godine medijska strategija, toga nema, ali ima ono što ne bi trebalo mijenjati jer ono staro je bolje od ovog novog. Tako da ovaj zakon ja kao laik slušam struku, a tamo izgleda da ima puno laika koji ne slušaju struku.
Zahvaljujem iako replika nema ali apsolutno nikakve veze sa onim što je govorio Berislav Šipuš na početku. Treće replika Krešimir Bubalo.
Hvala lijepo. Naime, evo zahvaljujem se, kad je zamjenik ministrice kulture gospodin Šipuš naime prezentirao ovo, odmah sam se prisjetio što je napravljano prije i moram priznati da sam se obradovao kad sam vidio prijedlog Zakona o muzejima jer sam mislio da će biti u pitanju samo europske direktive. Jer mi u Osijeku i u Slavoniji imamo bogata nalazišta, imamo muzej sa 500 tisuća predmeta. I ono što je učinjeno ne po europskoj direktivi, nego po direktivi HNS-a da je ukinut Arheološki muzej u Osijeku je itekako negativno utjecalo i na ljude, ali isto tako i na ono što se događalo u prošle dvije godine. Prema tome, očekivao sam ovim zakonom da ćete ispraviti tu nepravdu jer upravo ukidanjem Arheološkog muzeja napravili ste veliku devastaciju za Slavoniju i Baranju, a ono što potvrđuju i revizorska izvješća da upravo taj muzej u ovom trenutku djeluje na rubu legalnost, očekivao sam da ćete također progovoriti i o tome i očekujem nakon ove replike da se i očitujete. Jer učinili ste dosta toga lošeg za Osijek, za postav, za ono što se godinama stvaralo mukotrpno, za što su godinama ljudi radili ukinuto je u jednom danu. Prema tome, očekivao sam u europskoj direktivi, ali i sa izmjenama zakona da ćete tu nepravdu ispravit i da ćete konačno napravit ono što je dobro i za arheologiju ali i za postavu u Slavoniji.
Treće replika poštovana Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ja bih zaista voljela da gospodin zamjenik evo odgovori, odnosno da replicira, odnosno da odgovori na naše replike. Naime, činjenica jest da smo u klubove svih zastupnika dobili jedno pismo u kojem nam predlažu, odnosno mole nas da ne glasamo nikako za ovaj prijedlog zakona jer kažu da štetno djeluje na cijeli taj prostor o kojemu zakon govori, međutim i da dugoročno iznimno šteti ovoj djelatnosti. Ali i činjenica da to potpisuju ravnatelji Muzeja grada Zagreba, Muzeja za umjetnost i obrt, ravnateljica Arheološkog muzeja, Hrvatskog prirodoslovnog muzeja, Muzeja Mimara, Gliptoteke Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, Hrvatskog povijesnog muzeja, Moderne galerije, Muzejskog dokumentacijskog centra, Strossmayerove galerije, Tehničkog muzeja, Etnografskog muzeja, Hrvatskog školskog muzeja, Muzeja prigorja, Arheološkog muzeja i Muzeja za umjetnost i obrt. Dakle ljudi koji o ovoj djelatnosti znaju apsolutno više od svih nas ovdje zajedno, stavlja pred nas jednu veliku dvojbu. Dakle mi nismo stručnjaci i nitko od nas ne zna a dovoljno kao bilo tko od ovih eminentnih ljudi koji su potpisali. Ono što oni također ističu jest da se ovaj prijedlog zakona razlikuje od javne rasprave. I to zaista i mene iznimno zbunjuje pa bih voljela da na početku ove rasprave kažete par riječi o tome kako je moguće da svi ravnatelji ovih najvažnijih, najeminentnijih ustanova traže od zastupnika i zastupnica da glasaju protiv. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba HNS-a govoriti će poštovani Igor Kolman. Izvolite za govornicu.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene kolegice i kolege zastupnice i zastupnici, cijenjeni zamjeniče i pomoćniče ministrice kulture. Naravno da prvo riješimo ono što je očito, HNS će podržati ovaj zakon. Mi podržavamo i sadržaje ovog zakona i isto tako i podržavamo činjenicu da se donosi novi zakon a ne da se išlo sa izmjenama i dopunama. Ovaj zakon naprosto uzima u obzir, ali moram, ispričavam se, moram sam sebe prekinuti. Htio sam nešto na početku reći što mi se čini važno u kontekstu ove rasprave. Mi ovdje danas razgovaramo o Zakonu o muzejima, nažalost neki ljudi u nekim drugim krajevima svijeta, istovremeno to gledamo na onim zastrašujućim snimkama na internetu imaju situaciju da se 1000 godina stara kultura u isto tako muzejima uništava, razbija na najgori mogući barbarski način, to je nešto što bez obzira na političke razlike i na razlike koje ćemo imati oko ovog zakona čini mi se da Hrvatski sabor treba reći, osuditi tu vrstu barbarizma, tu vrstu zločina koji se dogodio u Mosulu, koji se događa nažalost u redovitim razmacima i u drugim dijelovima svijeta. A na neki način zapravo stavlja i naše brige i naše probleme i naše nesuglasice u neki kontekst u kojem onda zaista one izgledaju možda i manje dramatične i manje problematične kada vidimo s čime se neki drugi ljudi u nekim drugim krajevima nažalost, nažalost moraju suočavati. Ali da se vratim na raspravu o ovom zakonu. Nama se čini da ovaj zakon naprosto uzima u obzir činjenicu napretka kojeg nije moguće zaustaviti nigdje pa tako ni kada su u pitanju muzeji. Iako se mi u Hrvatskoj nažalost vrlo često intenzivno trudimo zaustaviti napredak u bilo kojem smislu, u bilo kojoj djelatnosti. Zakon regulira i omogućava obavljanje muzejske djelatnosti. On omogućava i obavljanje gospodarske djelatnosti sukladno posebnim propisima i ako je propisano statutom i pridonosi ispunjavanju misije muzeja, međutim, to je svejedno uzrokovalo cijeli niz kritika. Kritiziraju se uvjeti osnivanja muzeja i galerija kao samostalne ustanove te muzeji i galerije iz zbirke u sastavu drugih pravnih osoba, proširuje se popis muzejskih zvanja i omogućava stručno napredovanje te polaganje stručnog ispita kako zaposlenicima tako i samostalnim stručnjacima koji obavljaju poslove muzejskog stručnog osoblja itd., sve je to zamjenik Šipuš već spomenuo, sastav muzejskog vijeća, uvjeti za imenovanje i … [[Govornik se ne razumije.]] ravnatelja i sve ono što se ovim zakonom regulira. Sva polja života i sve ljudske djelatnosti u vremenu u kojem živimo ubrzano napreduju i ubrzano se mijenjaju i ovaj zakon naprosto tu činjenicu uzima u obzir i uvažava. I jedan od problema važećeg zakona i da njime nisu i zahvaćene npr. izložbene galerije, niti virtualni muzeji, galerije ili zbirke. Dakle nema mogućnosti formalno pravne valorizacije tih oblika obavljanja muzejske djelatnosti. Druga stvar koja nije uređena je obavljanje gospodarske djelatnosti uz muzejsku kako bi se i na taj način došlo do prihoda koji bi se mogli koristiti za daljnji stručni razvoj ustanova i djelatnosti. Obavljanje gospodarske djelatnosti je isključivo i samo potvrđivanje postojeće prakse u hrvatskim muzejima a posebno a posebno u svjetskim muzejima. Suvenirnica, restoran, kafić, prostori za najam, to su samo oni temeljni oblici gospodarskih djelatnosti koje muzeji mogu obavljati, oni najjednostavniji, ali uvijek i svuda prisutni u modernim muzejima. Ozbiljni muzeji imaju cijele timove koji se bave isključivo osmišljavanjem načina razvijanja partnerstava i djelatnosti s ciljem stjecanja vlastitog prihoda. I da odmah velim. Ja sam duboko uvjeren i mi smo duboko uvjereni da ništa od toga ne čini niti muzej niti njegovu građu manje vrijednom ili manje značajnom za bilo koji prostor ili za bilo koju kulturu. Dapače, dapače, što je više ljudi na razne načine uključeno u aktivnosti u i oko muzeja to je veća šansa da ono što u tom muzeju stoji ispuni svoju temeljnu svrhu a to je da nadahne i da obogati. Usklađivanje Zakona s Direktivnom o uslugama na unutarnjem tržištu i našim vlastitim Zakonom o uslugama znači samo jednu stvar. Muzej može osim ustanove biti i trgovačko društvo, naravno opet pod uvjetima propisanim zakonom i podzakonskim aktima. I zašto ne bi mogao biti, zašto ne bi? Zašto muzej ne bi mogao biti trgovačko društvo? Ako se nešto nekome dopušta ili omogućava to ne znači da se bilo koga na bilo što prisiljava. Ovim zakonom propisuje se tko može obavljati muzejsku djelatnost i kako se osnivaju muzeji i galerije. Muzeji i galerije kao ustanove, kao javne ustanove ili trgovačka društva te muzeji, galerije i zbirke unutar pravnih osoba, a dopušta se i virtualni muzej. Dopušta se i to je važno i centrima za kulturu, otvorenim i pučkim učilištima i drugim organizacijama za izobrazbu odraslih u općinama i gradovima do 10 000 stanovnika obavljanjem muzejske djelatnosti, opet u skladu sa zakonom i propisanim uvjetima. Osnivanje će biti regulirano pravilnikom koji se donosi na prijedlog Hrvatskog muzejskog vijeća. Ali naglašavam, sve to skupa samo ako su ispunjeni uvjeti propisani zakonom što rješenjem utvrđuje Ministarstvo kulture, a na temelju mišljenja Hrvatskog muzejskog vijeća. Dakle nema nikakvog govora da se u bilo kojem od propisanih i omogućenih oblika bilo gdje ide prečacima koji isključuju struku i znanje iz tog cijelog procesa. Ovaj zakon omogućava svima zainteresiranima i javnopravnim i privatnim subjektima da osnuju muzejsku ustanovu. I još jedna važna, važna, važna stvar ovog zakona. Zvanja u području marketinga i odnosa s javnošću obuhvaćena su zakonom kao muzejska što omogućava njihovo stjecanje i stručno napredovanje. To je inače i predviđeno pred gotovo 10 godina u dokumentima Međunarodnog muzejskog vijeća pred gotovo 10 godina. Stručno napredovanje i polaganje stručnog ispita omogućava se i samostalnim stručnjacima uz zaposlenike. I na kraju, uređuje se sastav, funkcija, zadaće i način imenovanja Muzejskog vijeća te imenovanje ravnatelja i njihovi međusobni odnosi i zaista još mnogo toga, da sad više ne nabrajam. Ono što želim reći u završnom dijelu izlaganja u ime kluba HNS-a, Liberalnih demokrata je sljedeće. Kritike koje je ovaj zakon doživio u javnosti u zadnje vrijeme najviše su se fokusirale na pitanja obavljanja gospodarske djelatnosti s jedne, odnosno osnivanje muzeja kao trgovačkog društva s druge strane i pitanje marketinških i stručnjaka za odnose s javnošću u muzejskim zvanjima. I te kritike nažalost ponovo pokazuju jedan od temeljnih problema koji mi kao društvo imamo, ne samo u kulturi, nije to samo nešto što vi u Ministarstvu kulture imate kao problem. Mi smo se ovaj tjedan u Hrvatskom saboru kolektivno izrugivali konceptu e-građanina, mi smo ismijavali mogućnost da upotrebom modernih tehnologija građani ostvaruju svoja politička prava. Mi smo se ismijavali i izrugivali modernoj državi. Mi smo raspravljali o zahtjevu da se bilo kojem privatnom poslovnom subjektu zabrani bilo kakvo poslovanje sa bilo kojom javnom ustanovom ili institucijom. Mi smo raspravljali o zahtjevu da se na svim cestama u Hrvatskoj, ne samo autocestama, na svim cestama u Republici Hrvatskoj i u njihovoj okolici zabrani bilo kakvo koncesioniranje za privatnu djelatnost. I sad naravno raspravljamo danas o muzejima i problem je da slučajno, problem koji se u javnosti i u stručnoj javnosti pojavljuje je da slučajno ne bi neki muzej nešto možda i zaradio povremeno, da slučajno ne bi neka privatna inicijativa ušla u sustav i da slučajno ne bi neki marketingaš ili PR-ovac osmislio kako djelatnost ili izložbu ili postav približiti širem broju ljudi. Naš problem je da smo mi društvo koje svako poduzetništvo, svaku inicijativu i svaku suvremenost pokušava ugušiti u kolijevci, bilo da je riječ o cestama, bilo da je riječ o muzejima i to je naš temeljni problem. I tobože velikim načelima uvijek skrivamo jednu te istu stvar, materijalne i statusne interese pojedinaca koji zbog vlastite lijenosti ili vlastite nesposobnosti nisu u stanju ništa drugo nego održavati status quo i dok si to ne priznamo napretka za nas nema. I ta kvazi intelektualna, a zapravo krajnje primitivna i snobovska poza da je izložba, da je muzej, da je umjetnost, da je kultura vrijedna samo ako ju nitko nije vidio, samo ako je izolirana, samo ako nije privlačna širem sloju ljudi, samo ako se sviđa onoj petorici koji su izložbu postavili i samo ako se plaća iz proračuna, je smrt svake umjetnosti i svake kulture i to je ono kao generalni stav, neovisno o temi što nas u Hrvatskoj ubija. Naravno kolegice i kolege da su neke stvari za širi krug ljudi, neke stvari su za uži krug ljudi. To uopće nije pitanje rasprave, ali a priorno odbijanje mogućnosti da prašinu u našim muzejima, osim besmislenim polemikama možda dižemo i većim brojem posjetitelja i sudionika cjelokupnog procesa je za nas neprihvatljivo. Ovaj zakon, ponavljam, nikoga ni na što ne prisiljava. Oni koji su odlučili odumrijeti oni su to slobodni učiniti ali bez svih nas ostalih, a oni koji su odlučili boriti se i raditi dalje u skladu s vremenom i prostorom u kojima živimo, njima će uz pomoć ovog zakona to biti nešto malo lakše. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. Prvi se javio uvaženi zastupnik Jasen Mesić. Izvolite.
Poštovani koelga, neobično sam vam zahvalan na vašem govoru. Neka vidi sva kulturna javnost koji su čiji stavovi i kog smatramo kvazi intelektualnim društvom. To mi je neobično drago. Jako ste dobro naglasili svoje stavove. Skoncentrirat ću se samo na jedan dio, a pokušat ću u raspravi svojoj biti malo opširniji. Zašto muzej ne može bit trgovačko društvo? Zato što muzej kad proglasite trgovačkim društvom, a istovremeno mičete razinu potrebne dokumentacije i zaštite onih … [[Govornik se ne razumije.]] i baštine u njemu onda ste otvorili vrata i mogućnost za nešto drugo. Onda zapravo niste omogućili privatnu inicijativu protiv koje nitko ništa nema, nego ste omogućili da se i neki drugi trgovački subjekti prikopčaju na javni novac. Nitko nije poštovani kolega protiv zarade, bože sačuvaj! Vaša stranka je kritizirala proteklu Vladu HDZ-a koja je uložila dosta sredstava ili u izgradnju ili u obnovu muzeja u Hrvatskoj, pa ste tvrdili da je ta austro-ugarska kulturna politika zastarjela. Vrlo baš suprotno. Dakle, ako na ovaj način definirate muzej kao što ste ga definirali, a definicija je muzeja zapravo neprofitna trajna ustanova u službi društva i njegovog razvoja koja je otvorena za javnost, te prikuplja, čuva, istražuje i komunicira i izlaže materijalnu i nematerijalnu kulturnu baštinu. Definicija trgovačkog društva je nešto drugo. Ako već hoćete staviti kao trgovačko društvo onda morate postaviti takve standarde zaštite … [[Govornik se ne razumije.]] da se ni na koji način ne može ta mogućnost otvoriti, a ovdje se paralelno miče i jedno i drugo i to nije slučajno poštovani kolega.
Odgovor na repliku, Igor Kolman.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Sabora. Kolega Mesić, što se tiče prve vaše opaske oko mojih stavova ja sam ih da, zaista vrlo jasno eksplicirao. Bit će zanimljivo vidjeti tko će se u njima prepoznati. Možda se nitko ne prepozna, možda sam bio u krivu, a možda se netko i prepozna. To ćemo tek vidjeti. Drugo pitanje oko trgovačkih društava pa nitko nikoga ne prisiljava da muzej postane trgovačko društvo, niti ovaj zakon. Mislim muzej je postojeći, ne može ni postati naravno, uopće to nije poanta. Poanta je sljedeća. Zašto ja ili bilo tko od nas ne bi mogao otvoriti trgovačko društvo – muzej? Zašto to država ne bi mogla dozvoliti? Propisana su pravila od prodaje, od nabavke, od Vijeća, od upravljanja, dakle sve moguće stvari su ovim zakonom propisane. Zašto imamo potrebu zabraniti nekome da osnuje trgovačko društvo – muzej? Ovaj zakon to naprosto omogućava. Nikoga ni na što u tom smislu ne prisiljava niti prijeti bilo kakva opasnost, da oni koji su institucije, javne institucije da postanu ili postaju trgovačka društva. Ali da tu mogućnost otvorimo nema razloga da je ne otvorimo, nema nikakvog razloga. Muzeji diljem svijeta su u raznim formama se osnivaju, u raznim formama funkcioniraju pa tako između ostaloga i kao trgovačka društva, a da ne govorim, da uopće stavim na stranu činjenicu da smo po direktivi to i morali napraviti, po razumnoj po mom mišljenju direktivi. Ne može vrsta djelatnosti određivati pravni karakter subjekta. To ne može biti i to je jedino pitanje koje ovdje zapravo se postavlja i meni se čini jedini odgovor koji je uopće moguće u jednoj razumnoj državi dati. Dakle, mogućnost da to bude trgovačko društvo je nešto što moramo otvoriti i to ovaj zakon otvara.
Druga replika, potpredsjednik Doma Željko Reiner. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega Kolman, nemojmo obmanjivati javnost. I sada možete po postojećem zakonu osnovati muzej kao trgovačko društvo. Dakle, nema nikakvog razloga da se to po sadašnjem zakonu ne učini i neki su to učinili ovdje u Zagrebu i vi to znate. Prema tome, nemojmo pričati stvari koje ne stoje, da bismo opravdali nešto što se teško može opravdati. Ali spomenuli ste intelektualnu snobovsku elitu. Zar se to odnosi na sve ove puste ravnatelje raznih muzeja koji su struka i kao struka su dali primjedbe na ovaj zakon na koje se predlagač potpuno oglušio, potpuno. Dakle, kad govorimo o javnoj raspravi kako smo to nekoć zvali, a danas savjetovanje sa zainteresiranom javnošću, onda vas moram podsjetiti da se to odvijalo negdje u svibnju, lipnju čini mi se prošle godine, da je nakon toga zakon bitno izmijenjen, ali ne sukladno onome što su tražili razni kulturni djelatnici, ravnatelji muzeja itd. nego u jednom drugom smjeru i da takav izmijenjeni zakon nije prošao nikakvu javnu raspravu, nikakvo savjetovanje sa zainteresiranom javnošću, nego je naprosto došao na naše klupe. I nakon toga svejedno je upravo struka dala ponovo niz primjedbi. I sad mi imamo opet jednu situaciju da će se vjerojatno glasovima većine kao i redovito izglasovati nešto protiv čega se struka unisono izjasnila. To nije dobro. Saslušajmo struku [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] pa vjerojatno nešto ipak znaju pametno reći o tome više nego vi i ja koji nismo iste struke.
Hvala lijepo. Treća replika, poštovani Boro Grubišić. Žao mi je kolega Kolman, niste se javili za odgovor na repliku. To morate učiniti. Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega Kolman, dignite tablicu da vas upozorim. Dakle, govorili ste o djelatnostima trgovačkog društva muzej, dakle i to prije svega o onim djelatnostima koja se odnose na ugostiteljstvo, pa ste rekli citiram: "Suvenirnice, kafići, restorani." Što evo imate Muzej prekinutih veza odmah 100 metara od Sabora gdje ima kafić već sada u Saboru, pardon ima i u Saboru, ali ima i u muzeju. Nadalje, mogu zamislit recimo nekakav našu galeriju, spomen galeriju Ivana Meštrovića u Vrpolju gdje će ispred galerije pisati tabla "Danas dobar čobanac" kojega kuha direktorica galerije u Vrpolju jel'. Je li to želite da se zasmrdimo fino onom našom paprikom itd. eksponate u muzeju u Vrpolju, recimo tako. Nadalje, govorili ste o tome kako se ruše u Siriji antički eksponati. Pa bilo bi puno bolje da se pobrinemo još o onom ostatku eksponata koji su u Srbiji, da malo vaše ministarstvo povede računa o tome o povratu tih eksponata, da se malo pročita
Kolega Kolman nije u ministarstvu, njemu replicirate. Kolega Grubišiću!
Hvala lijepo.
Kolega Grubišiću, ja vas sad po ne znam koji puta upozoravam da se držite Poslovnika. Ako imate problema s razumijevanjem Poslovnika ja ću vam pomoći. Ali niste replicirali, kolega Kolman nije u ministarstvu, ne možete replicirati ministarstvu replicirajući kolegi Kolmanu. Ispadate smiješni pred cijelom javnošću. Pa nemojte to sami sebi raditi. Odgovor na repliku, Igor Kolman.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Sabora. Poštovani kolega Grubišić, mislim ja sam govorio, ja nisam naglasio kafiće i ugostiteljsku djelatnost kao djelatnost ja sam baš naglasio da se radi o najjednostavnijim i temeljnim dijelovima te djelatnosti ali to se najčešće spominje kao primjer pa sam onda to i ja uzeo kao primjer. I naravno da nije pitanje toga da muzeji postaju kafići, ali to opiranje bilo kakvoj mogućnosti da muzej na tržištu zaradi neku kunu ili neki euro više je ono što je meni nepodnošljivo, iskreno rečeno. Bilo koji svjetski muzej, odite u bilo koji svjetski muzej, ja sam zadnji u kojem sam bio vani je bio Science museum u Londonu nakon dugo, dugo godina. Na svakom katu je kafić, na svakom katu. Da li je taj muzej zbog toga manje vrijedan? Da li su eksponati u tom muzeju manje vrijedni? Da li je činjenica interaktivnosti koja je tamo omogućena od odraslih ljudi do male djece manje vrijedna? Da li su predavanja, konferencije, seminari koji se tamo održavaju manje vrijedni? Da li je činjenica da je Londonski science museum jedan od najuglednijih muzeja u svijetu u svom fahu i općenito ugrožena činjenicom da je tamo kafić na svakom katu? Ma nije, dapače tamo ljudi pristojni, kulturni, koji su bili u muzeju ili tek idu u muzej sjede, okruženi atmosferom, okruženi činjenicom da su na mjestu na kojem jesu, doprinose svojim novcem radu tog muzeja i osim toga od muzeja stvaraju mjesto koje nije elitistički izolirano i izdvojeno iz stvarnosti i iz društva nego je mjesto koje zaista ispunjava onu svoju temeljnu svrhu, a to je da bude obogaćenje duha i kulture. Dakle dapače, a ne usprkos.
Nova replika, poštovani Ante Sanader.
Poštovani kolega Kolman ne sumnjam u vaše dobre namjere i vašu želju za unapređenjem muzejske djelatnosti ali možda bi trebalo pogledati stvar i s druge strane od ovog što vi kažete jer ta privatna inicijativa koja se tamo može pojaviti, a vidimo da je trend društva outsorcing pa kad sutra će biti prvo izdvajanje, to nije primarna djelatnost muzejska i kad svi ravnatelji muzeja kažu pa nisu oni za to ne sumnjate li da je tu možda ispod žita nešto drugo? Da je možda ispod žita interes upravo ovo o čemu ste vi govorili? Dobro na svakom katu postoji kafić, postoji prostor gdje se ljudi mogu osvježiti, ali kad dođu ti koji su zainteresirani za voditi kafiće u nekim atraktivnim prostorima kakvi jesu muzeji pa kad onda u sferi odluke naše da idemo na outsorcing da sutra kažemo pa ti kafići bi trebali se izdvojiti iz muzeja. Pa onda će onaj vlasnik kafića primarno imati interes svog kafića, a ne muzejske djelatnosti. I on će nastojati širiti taj svoj kafić, a ne gledati hoće se razvijati muzejska djelatnost. Zato mislim da uz sve vaše dobre namjere i želje i ovdje prezentaciju da treba razmišljati i o drugoj strani koja može biti vrlo opasna i koja može biti upravo kontra muzejske djelatnosti. I uvjeren sam da ravnatelji muzeja su upravo o tom razmišljali ili upravo u strahu eventualno takvih inicijativa su protiv ovakvih stvari.
Na repliku odgovara poštovani Igor Kolman.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. O temi kafića, to vam se zove recimo slobodno tržišno poduzetništvo ili tako nekako. To je nešto za što smo se odlučili koliko se ja u magli sjećam, imao sam tada 10 godina, 1990. i na kraju krajeva neki od ovih ljudi koji danas stoje u Saboru i pred Saborom su gubili zdravlje i gubili noge i ruke i živote da bismo kao RH to imali. Problem s kojim se mi suočavamo je da mi 25 godina nakon te odluke i dalje nismo u stanju tu činjenicu prihvatiti. To je ključni problem s kojim se mi suočavamo. Mislim tko će biti vlasnik kafića u muzeju? Pa to je nevažno. Postoje pravila, postoje zakoni, pa nije to tema. Sav prihod koji se tamo ostvaruje po zakonu se mora ulagati u razvoj muzejske djelatnosti, po zakonu. Dakle, ako netko i dobije koncesiju na taj kafić, čak i da je iz nekog razloga hoće, on po zakonu ne može ništa drugo nego ulagati to u razvoj muzejske djelatnosti. A zašto se ravnatelji protive? To je možda bolje da na to pitanje ja ni ne pokušam odgovoriti. Ali sam naznačio jedan set mogućih motiva u svojem izlaganju.
Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba HDZ-a govorit će poštovani zastupnik Jasen Mesić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege, poštovani zamjeniče ministrice sa suradnikom zahvaljujem da ste i ovaj put došli u Hrvatski sabor braniti zakonski prijedlog. Dakle, tradicija muzejske djelatnosti u Hrvatskoj je starija od 150 godina, tradicija knjižničarstva isto toliko. Ttranzicija konzervatorsko-restauratorskih djelatnosti isto 150 godina. I onda se promjeni Vlada i onda odjedanput netko dođe s novim revolucionarnim zakonom i onda ih mi nazovemo intelektualnom kvazielitom. Sve te institucije koje imaju stoljetnu tradiciju, a istovremeno se pozivamo na to da bi trebali jačati i poštivati institucije, toliko za početak. Što se tiče gospodarstva u kulturi toliko je aktualnom ministarstvo tome posvetilo pažnje da recimo već postojeće strategije koje se tiču gospodarstva kao što je recimo gospodarsko korištenje, održivo korištenje kulturne baštine 3 godine nije izvadilo van iz ladice, bilo zbog neznanja, bilo zbog osobnih opstrukcija. U iste te 3 godine, u iste te 3 godine iz Ministarstva kulture dosada je ovo drugi prijedlog cjelovitog zakona, osim ta dva prijedloga su bile samo isključivo izmjene i dopune, niti jedan strateški dokument, niti jedan s kojim je trebalo početi na to ću se vratiti. Jedan jedna zakon koji je bio cjelovit umjesto ovog je bio Zakon o zakladi Hrvatska kuća ili Croatian house ako mi neko sad ovdje u Saboru od zastupnika kaže jedan projekt koji je taj zakon donio ja ću mu čestitati. Poduzetništvo u kulturi je posebna bila stavka u proračunu Ministarstva kulture koja je upravo imala za cilj da potiče privatnu inicijativu i gospodarsko održivo korištenje kulture. Taj program je bio razvijen u suradnji Ministarstva kulture i Ministarstva gospodarstva. U razvoju te ideje se stalo, tako se potiče privatna inicijativa. Tako da ćete mladim restauratorima koji oče osnovati svoj studio dati poticaj za opremu, tako da ćete mladim galeristima koji žele osnovati galeriju i od kulture nešto zaraditi i nešto promovirati dati poticaj da krenu, tako ćete stvoriti tržište rada, tako ćete moći zaposlit mlade ljude koji završavaju te vrste fakulteta. Ali nećete zakonom otvarati mogućnost trgovanja kulturnim dobrima, jer je to Ustavom zaštićena kategorija, to je kategorija koja nas definira ko narod. I ako tu nema poštovanog gospodina Kolmana, za one koji su možda zainteresirani, jer je vidim obilazio Londonske muzeje, onda mu je za objasniti da British museum nije i neće biti trgovačko društvo nikada. Jer da se tamo ne može pomaknuti niti jedan artefakt bez obzira iz kojeg god dijela svijeta je došao, a da će istovremeno Muzej voštanih figura biti trgovačko društvo. Ali zašto? Zato što je razlika u onom sadržaju koji u sebi ima, jer se nalazi u British museumu tretira ih ko kulturno dobro, a u Muzeju voštanih figura ne tretira kao kulturno dobro. Ako je čitava struka protiv, ako istovremeno imate situaciju da otvarate mogućnost muzejima da budu trgovačka društva i istovremeno smanjujete opseg potrebne dokumentacije koju je taj institucija čitaj trgovačko društvo mora imati da bi pohranila te dokumente onda otvarate mogućnost da se stvarno krene i sa prodajom takvih stvari. To što priča gospodin Kolman, restoran, kafić, suvenirnica to se sve može osnovati i sada bez ikakvih problema. I svaki novi projekt u vrijeme HDZ-ove vlade novog muzeja koji se radio mogu ih nabrojati, neki su u međuvremenu dovršeni, na nekima se još i radi, neki još nisu ni započeti, ćete vidjeti da je u svakom projektu to stvarno predviđeno i da stvarno u tom smislu nema nikakve zapreke da te institucije obavljaju određenu dohodovnu djelatnost koja će im koristit za obavljanje nikakvih sadržaja. Što se tiče, problem ovog zakona kreće već od definicije, jel ako jasno u definiciji muzeja točno ne propišete zašto je nešto muzeja ali nije muzej i zašto je nešto trgovačko društvo a nije muzej, vi možete osnovati trgovačko društvo koje se zove Muzej prekinutih veza, al u sebi nema registrirane artekulturne artefakte, oni nisu pod zaštitom Zakona o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara, nisu pod popisom muzejskih zbirki i kao takvi mogu inzistirati ko trgovačko društvo. Nema problema i po postojećem zakonu. Šta se s ovim zakonom zapravo omogućava? Omogućava se to da ona poduzeća sebe počnu deklarirati muzejima, koje imaju razno razne privatne zbirke, djelomično registrirane, djelomično neregistrirane, koje se bave galerističkom recimo djelatnošću, sebe podvuku pod naziv muzej i apliciraju za dodjelu javnog novca putem natječaja za javne potrebe u kulturi. Ako to u primisli imaju ravnatelji koji su kritizirali ovaj muzej i brane na neki način time javni novac koji dolaze u naše kulturne institucije svaka im čast. Pa da vidim tog ravnatelja muzeja, bilo nacionalnog, bilo županijskog, bilo gradskoga koji se ne bi branio svoju mogućnost da njegova institucija da dobije veći kolač sredstava u svom poslovanju. Dakle, niko nije protiv privatne inicijative. Mi smo osnivali mogućnosti da se privatna inicijativa koristi i da se od kulture i gospodarski dobro radi, i gospodarski dobro radi, međutim ne ovako, ne ovako. To je potpuno u suprotnostima sa onime što bi trebalo biti. Otvaranje pitanje tržišta, u suprotnosti je i s međunarodnim konvencijama gdje se inzistira na definiciji muzeja kao neprofitnoj instituciji. Sve druge mogućnosti koje se u raznim zemljama drukčije tretiraju vode razni sustavi. I teško je paralizirati recimo jedan engleski sustav gdje se sve bazira ili na zakladama ili na donacijsko sponzorskim ugovorima što je pravi put kako namaknuti dodatna sredstva za hrvatske muzeje, upravo tako. Pa kada gospodin Kolman bude obilazio opet muzeje ne znam gdje po svijetu pa će onda vidjeti da ispod mnogih vitrina i izložaka stoji financirala obitelj ta i ta, donirala obnovu obitelj ta i ta. Donirala ta i ta tvrtka, dala, donirala za obnovu. To bi bio onda neki iskorak koji bi bio u mogućnosti da se poveže gospodarstvo i kultura. Da bi uopće krenuli u ovakav zakon, bilo je prije toga potrebno napraviti analizu stanja muzejske djelatnosti u Republici Hrvatskoj kao bazu za izradu novog prijedloga. Ili napraviti strategiju koja bi onda na neki način ukazala na mogućnosti kako bi se novi, eventualno Zakon o muzejima mogao napraviti. Istovremeno kao što sam rekao i prije Zakon o muzejima mora se naslanjati i na Zakon o zaštiti i očuvanja kulturnih dobara, mora se naslanjati na Zakon o knjižnicama, jer ovaj zakon ne samo da je uzbudio muzeje, ravnatelje muzeja nego imate čitav niz primjedbi koje je uputilo Hrvatsko knjižničarsko društvo, čitav niz primjedbi. Dakle ako s time nisu zadovoljni knjižničari, ako nisu zadovoljni ravnatelji muzeja, onda se ponovno moramo vratiti koji je zapravo bio motiv donošenja zakona i kome to eventualno može ići na ruku. Točno je da je 2006. predviđeno da u muzejima trebaju biti voditelji marketinga, apsolutno, ali ne kao stručno muzejsko zvanje, to je nešto sasvim drugo. To bi vam otprilike bilo kao da na fakultetu ili sveučilištu poslovni ravnatelj ili šef računovodstva steče stručno zvanje, u nastavnom smislu odnosno u sveučilišnom smislu. Dakle jedno s drugim, jedno s drugim ne drži vodu. Virtualni muzeji i virtualna izložba. Dakle volio bih vidjeti bilo koju paralelnu situaciju i zakonsko rješenje kako se tretiraju virtualni muzeji i virtualne izložbe bilo gdje u Europskoj uniji. Ne postoji. Bez obzira što se to primjenjuje i što se takve tendencije pojavljuju. Međutim, zakonsko reguliranje tog problema još se nije uspostavio. Ukida se upravno vijeće i ide se na nešto što se zove muzejsko vijeće koje će imati više nadzornu funkciju i više savjetodavnu funkciju, ako sam dobro shvatio zamjeniče ministra a dati će se nešto veće ovlasti ravnateljima. Ne znam zbog čega je to tako i ne znam koje onda logike ima ovo što je rekao uvaženi gospodin Kolman da se ravnatelji muzeja bune zbog kvazi svojih osobnih interesa na zakon koji njima daje veće ovlasti. Dakle to je u suprotnosti sa zdravim razumom. Zamislite ovo je jedinstveni slučaj da se ravnatelji određene vrste institucija bune zbog svojih interesa na zakon koji im daje po zakonu veće ovlasti. Kako je to lijepo gospodin Kolman nazvao kvazi intelektualnom elitom. Problem je, veliki problem kada idete u ovakav, mi ga volimo u kulturi nazvati organski zakon, ima ih nekoliko, Zakon o kazalištima, Zakon o muzejima, Zakon o arhivima, takav veliki značajni zakon sa ovakvom polu provedenom, odnosno kvazi provedenom javnom raspravom. Zašto? Jer je javna rasprava bila na web stranici Ministarstva kulture, negdje u travnju i svibnju 2014. godine, ako se ne varam i taj nacrt zakona koji je bio tada u javnoj raspravi i ovaj nacrt koji je došao na saborske klupe nisu isti, nisu isti zakoni. Prema tome, pravilna javna rasprava bi trebala uslijediti upravo na ovaj nacrt zakona koji smo mi dobili na klupe a ne na onaj koji je bio prije eto u travnju i u svibnju 2014. godine. Da završim, HDZ je uvijek poticao privatnu inicijativu i mogućnost da kultura bude i gospodarski faktor, o tome smo pisali i strategije, predlagali takve zakone i i dalje to potičemo. Međutim, u kulturi se baš sa svim stvarima ne može trgovati jer to brani i Ustav i civilizacijska stečevina. I nije nam jasno zašto ministarstvo baš želi upravo sa tim stvarima trgovati a ne sa onima koje može. Zašto kada postoji taj program poduzetništvo u kulturi, zašto se on dalje ne jača ako se želi pojačati poduzetništvo? Zašto se ne otvori i jača mogućnost izdavačke djelatnosti? Zašto se ne otvore druge mogućnosti korištenja kulture za gospodarstvo? Zašto se ne pojačaju baštinski odjeli koji su dobro iznijeli recimo projekt obnove Jusuf Maškovića Hana iz sredstava Europske unije, sada se rade i neki novi, zašto se tu ne pojača? Ako se želi od kulture napraviti ono što bi nam trebao biti cilj a to je da sektor kulture nosi gotovo 5% BDP-a u pojedinim zemljama Europske unije. A to nije sam po sebi cilj da nosi kultura 5% BDP-a nego da na taj način oslobodite ona sredstva za one segmente kulture koje proračunski morate braniti da bi opstali jednako kao što je hrvatska muzejska struka, knjižničarska struka, arhivska struka, restauratorsko-konzervatorska struka branila svoje struke 150 godina, očuvala ono što danas u njima imamo, ostavila i pripremila ih najbolje što je znala za buduća vremena pa u tom smislu nisu baš zaslužili da ih se pa i u Hrvatskom saboru od naroda izabrani zastupnici nazivaju kvazi intelektualnom elitom. Hvala lijepa.
Čitav niz replika. Počet će Branko Vukšić.
Klub HDZ-a će bit protiv.
To smo shvatili da će klub HDZ-a biti protiv. … [[Upadica se ne razumije.]] Replika, Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Mesić, krenut ću od kraja vaše rasprave. Rekli ste u kulturi se ne može sa svim trgovati. U potpunosti se slažem s vama. Ima sad jedna zanimljiva situacija u kojoj javnost gotovo da, ona stručna javnost šuti, a to je prodaja recimo Croatia Recordsa u kojem postoji velika ostavština, kulturna ostavština koja je vlasništvo države. Država se još nije oglasila u vezi toga, a u tijeku je kupoprodajni ugovor. Ovo što ste vi govorili o tradiciji dugoj 150 godina koja može biti narušena upravo onim što ste govorili iako se vaša stranka zalaže za tržišno gospodarstvo, u kulturi pa i u kazalištima koja ipak mogu više prihodovati nego što to mogu prihodovati muzeji, sasvim sigurno da nikad se neće moći tržišno gospodariti. Muzeji su posebno mjesto koje trebamo čuvati, koje ne smije biti pretvoreno u restorane, ne smiju biti pretvoreni u mjesta za otuđivanje onoga što se 150 godina čuvalo. I prije je kolega Kolman rekao da su mnogi izgubili noge i ruke '90.-ih da se bore za slobodno tržište. To sam prvi put čuo u životu da je Domovinski rat izbio zbog toga. Mi smo se branili od agresora, ali nismo se branili za slobodno tržište. Pitajte one vojnike koji su bili, oni su branili svoju domovinu a ne slobodno tržište jer su postali neslobodni sa slobodnim tržištem.
Jasen Mesić, odgovor na repliku.
Poštovani kolega, dobre ste primjere spomenuli, mi smo s jedne strane blagoslovljeni sa nizom, sa velikom količine kulturne baštine. Na neki način to je naravno i teret jer treba iznaći načina kako ju očuvati ili još bolje rečeno kako joj dati novi smisao, novu funkciju i krajnji pozitivno cilj bi bio da ta baština sama sebe uzdržava, da na neki način se uz nju i struka razvija, da ona bude jedna čvrsta točka oko koje će se ako hoćete razvijati i humanost društva. Jer taj respekt prema onome što je bilo prije nas, to priznanje da baš sve ne počinje s nama mada neki ministri i ministrice u ovoj Vladi stvarno misle da je svijet počeo sa njima ili misle da su najbolji kao što recimo gospođa Vesna Pusić kaže mi smo najbolja Vlada ikad, uopće, u povijesti. Naravno da možda u toj varijanti nije lako shvatiti ovo što govorimo. Znate, politički konzervativizam i demokršćanstvo se dosta počiva na tome očuvanju tradicionalnih vidova kulture i baštine, ne zanemarujući time nove kulturne pravce, dapače, jer oni će sami po sebi nastojati. U jednom trenutku će biti paralelni sustav, bit će off program, međutim mnogi takvi su '40., '50., '60.-ih zapravo kasnije postali zapravo mainstream i na neki način se etablirali u ono što zovemo neke glavne kulturne pravce. U tom smislu ne postoji jači i integrativniji faktor u jednom narodu od kulture, pogotovo u Hrvatskoj koja nije imala državnost 1000 godina, gdje je kultura, jezik i vjerski običaj bio takav snažni integrativni faktor da smo se poslije 1000 godina mogli opet okupiti.
Potpredsjednik Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa uvaženi kolega Mesić, vi ste zapravo vrlo dobro objasnili da je potpuno kriva predodžba koja se želi dati javnosti pa i nama da bi prihvaćanje ovakvog prijedloga značilo nekakvo dodatno omogućavanje pozitivno elemenata poduzetništva u kulturi. Potpuno ste to razobličili i jasno rekli da su neke stvari moguće i sada, a ne koriste se, a da ovo može odvesti stvar u krivom smjeru. Ja bih htio samo nadopuniti vezano uz opet neke predodžbe koje obično kod nas postoje pa se onda obično ubaci element nekakve direktive pa tako i ovdje u ocjeni stanja piše, spominje se direktiva Europske unije što je zapravo obmanjivanje javnosti jer europska direktiva o uslugama se odnosi na usluge u unutarnjem tržištu i zemlje Europske unije mogu i njihova je praksa da time rješavaju nešto potpuno drugo, a ne niti muzejsko pitanje niti ostala pitanja, recimo zdravstva, obrazovanja itd. Dapače, radi se o obrnutom jer se u ovom prijedlogu potpuno zanemaruje preporuka UNESCO-a koja upravo ukazuje na opasnosti neprimjerenog forsiranja ekonomskih interesa na uštrb očuvanja kulturne i prirodne baštine i to je nešto na čem ja mislim se mora inzistirati. A kad ste govorili o opasnostima, onda naravno trenutačnu Vladu to ne zanima jer više neće bit Vlada sljedeće godine, oni to dobro znaju. Međutim, kad se pojavi, ako bi ovaj zakon se izglasovao takav kakav je, kad se pojavi zahtjev recimo 300 galerista da ih država sufinancira jednako kao i Muzej umjetnosti i obrta recimo u Zagrebu volim si predočiti šta će se dogoditi budućem ministru kulture. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Jasen Mesić.
Nikad ministru kulture nije lako s obzirom na raspodjelu budžeta. Nije vjerojatno lako ni ministru zdravstva. Želim reći da što se tiče financiranja privatnog poduzetništva u kulturi, da i tu postoji način kako da država pomogne, ne da ih financiraš kao instituciju trgovačko društvo, nego da financiraš pojedini program koji će proći na natječaju i koji će kao program biti valoriziran kao nešto dobro što će nositi u hrvatskoj kulturi. Ali i na ovakav način otvaraš Pandorinu kutiju. Prema tome, ako se bilo kakva, bilo je festivala koji su aplicirali recimo na natječaj Ministarstva kulture koji su sami po sebi bili dohodovnog karaktera ali kojima je trebalo pomoći u početku da ostvare neku dobit i koji su nosili neku novu kulturnu dimenziju. Što se tiče svega ovoga što ste rekli vezano uz preporuke UNESCO-a. Dakle, jedno vrijeme je Hrvatska stvarno bila apsolutno zvijezda vezana za baštinu u UNESCO-u. U tri specijalistička komiteta imali smo tri predstavnika. Nikad prije i nikad poslije se to nije desilo. Govorim o godini 2009., 2010., 2011. Imali smo u jednom trenutku smo bili imali upisano 16 nematerijalnih kulturnih dobara na svjetsku listu, imamo ih hvala Bogu i danas i bili smo najzastupljenija zemlja u Europi i zastupljena smo danas. Koliko to zapravo govori o vrijednosti ovoga što se čuva i u hrvatskim muzejima gotovo je ono što kažu na jednoj reklami neprocjenjivo.
Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepa gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega, bili ste u prošloj Vladi mlad ministar i mislim da ste puno brige vodili o mladih. U ovom ste se vašem izlaganju dobro pitali što se omogućava ovim zakonom, krije li se neka opasnost? Pa ja bih samo evo željela navesti da smo imali mnoge dobre zakonske inicijative. Između ostalog je to u jednom dijelu i financiranje recimo neprofitnih medija koji su trebali služiti za razvoj civilnog društva. Želim ovo reći u interesu javnosti, ali želim čuti i vaš komentar. Naprosto je nevjerojatno kako je tri milijuna i više od tri milijuna kuna dodijeljeno neprofitnim medijima, ali kojima. Rekli ste u svom govoru da je teško ministrima dodijeliti sredstva. Vidite ministrici nije bilo to teško. Ona je uredno Portalu Crol i Muf čije su rubrike porno i vivisekcija dodijelila sredstva od 75000 kuna po valjda programu. Ali zato Portal Čitaj me koji se bavi književnim kritikama nije dobio ništa. U što se je izrodilo u stvarnosti nešto dobro što je trebalo, što je trebalo biti a to je kultura nova. Dakle, treba u stvarnosti uvesti porno sadržaje i treba navesti, pa ja bih rekla ljevičare koji će pisati o nečemu i tada se sredstva uredno mogu dobiti, jer se je jedan gospodin poigrao sa Ministarstvom kulture, naveo je portal. Nitko apsolutno nije provjerio da li postoji, da li postoji program ili bilo što. Međutim, on je naveo autore lijevo orijentacije i dobio je sredstva. Ali jednako tako nisu dobili sredstva Portal U duhu sa Kristom. To je ono što nije dobro. Jer ako gledamo što je kultura [[Upadica Zgrebec: Hvala lijepa kolegice.]] Evo samo ću završiti. Sa onim o čemu smo učili kultura je sve ono što bi trebala činiti čovjeka boljim i poboljšati ovaj svijet. To je onako rečeno u nekakvoj jednoj rečenici sažeto. Pa zar će taj Crol i Muf više poboljšati svijet osim portala, a portal Čitaj me neće.
Malo dugačka rečenica je bila. Jasen Mesić, odgovor na repliku.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa hvala vam na ovoj replici poštovana kolegice. Dakle, pogledajte ovu situaciju. U jednom trenutku idete sa izmjenama zakona da bi financirali nešto samo zato što je neprofitno, ne propisujete da tamo mora propisivati sadržaje od javnoga interesa. A s druge strane u istoj kući otvarate novi Zakon o muzejima gdje idete sa opasnošću od krajnje komercijalizacije i tržišnog gospodarstva na mjestu di on baš ne bi trebao biti promijenjen. Pazite vi taj disbalans u kulturnoj politici. Gospodinu Kolmanu koji se jako zalaže za poduzetništvo nije bio problem što smo tamo financirali nešto kojem je bitno da je neprofitno bez obzira na sadržaj. A mi smo tada savjetovali sjećam se i kolege da nije bitno da li je nešto profitno ili neprofitno, nego je bitno da proizvodi sadržaj od javnog interesa koji zavređuje tu potporu, tako i ovdje. Nismo mi protiv potpore kao što smo rekli putem Programa poduzetništva u kulturi, jer će to dat stvarno potporu za određeni dobar program. A ovdje otvaramo komercijalizaciju s nečim što se ne bi smjelo na taj način … [[Govornik se ne razumije.]]
Ante Babić, replika.
Hvala lijepa poštovana potpredsjednice. Kolega Mesiću, vi ste na samom početku, a i nekoliko navrata u svom izlaganju govorili o 150 godišnjoj tradiciji muzeja, ali i knjižničarstva u RH. Kada smo ovdje razgovarali u ovom Visokom domu onda smo govorili o tome da ova Vlada da gotovo nema niti jedne društvene skupine sa kojom ova Vlada nije zaratila i prevarili smo se evo, našla se jedna nova skupina sa kojom Vlada sa ovim prijedlogom zakona želi zaratiti. Ovaj prijedlog Zakona o muzejima zapravo otvara mogućnost da se jedno neprocjenjivo nacionalno blago može recimo tako prodavati ili biti u jednoj tržišnoj utakmici. Možda se varam, ali zar nismo svjedoci da primjerice se mnoge zemlje bore za povrat svog nacionalnog blaga. Znamo za ovaj slučaj Grčke u Velikoj Britaniji, a i kolega Grubišić je govorio nešto vezano i iz Domovinskog rata. Ono što me posebno interesira vezano ovim zakonom, a i bili su određeni upiti vezani za knjižničarstvo zapravo i treba to naglasiti da je ponižavajuće svrstavanje muzejskih i galerijskih knjižničara pod ostalo. I druga stvar je vezana za nedostatke ovoga zakona bez temeljitih analiza po onome što smo dobili ovdje ali i ovaj nacrt zakona nije uključio u svoj stručni sadržaj mnoštvo tema i rješenja koja su se formulirala vezano za UNESCO ili za određene stvari vezane za EU. Hvala lijepo.
Jasen Mesić, odgovor na repliku.
Je, zahvaljujem. Kolega pa sve ste točno rekli, gotovo da vam nemam što odgovoriti nego jedino ipak hvala Bogu ipak još nije došlo do toga da se baš rasprodaje nacionalno kulturno blago, ali ove izmjene zakona imaju tu tendenciju. I to je jedan korak prema tome. Jer još uvijek postoji zakonska regulativa u drugim zakonima jer valjda se u pretjeranoj ažurnosti ministarstvo još nije dočepalo prepravljanja tih zakona pa još uvijek postoje one ograde o pravu prvokupa da se svako kulturno dobro mora ponuditi prvo državi pa županiji pa gradu, one ograde vezane za zabranu izvoza kulturnih dobara sa … [[Govornik se ne razumije.]] A kako se tome države protive i da zbog kulturnih dobara mogu nastati pravi diplomatski incidenti odnosno pravi političko diplomatski sukobi vam je slučaj recimo Helenske Republike protiv British Museuma gdje su Ministarstvo kulture Helenske Republike gradilo potpuno novi muzej na grčkom Akropolisu kao preduvjet za eventualni, eventualni postupak vraćanja muzeja iz British Museuma o čemu se vode međunarodni sporovi. Vi se sjećate da je nekadašnja ministrica kulture i znanosti i obrazovanja Vesna Girardi-Jurkić u njeno vrijeme se vodio i onaj spor vezano za Zeusovo blago koje je Hrvatska bez obzira na skupo plaćene advokate izgubila. Znate zašto je izgubila, kolega? Koji je bio ključan razlog na međunarodnom sudu? Jer nije imala adekvatnu arheološku muzejsku dokumentaciju. A ovim zakonom se skida razina muzejske dokumentacije. Mudro, za budućnost.
Boris Blažeković, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa kolega Mesić iz jednog dijela odnosno skoro većeg dijela vaše rasprave i replike ispada da ovim zakonom naprosto privatiziramo sve muzeje i da pokušava ovaj zakon omogućiti rasprodaju 150 godina kulturne tradicije i kulturne baštine. Zbog javnosti to naprosto treba reći da to nije istina. Spomenuli ste kako British Museum nije trgovačko društvo pa nisu ni naši, nijedan naš muzej nije trgovačko društvo niti će biti trgovačko društvo i to treba jasno javnosti reći da ne bi došlo do naprosto zbunjivanja i obmanjivanja javnosti krivim informacijama. Hvala.
Jasen Mesić, odgovor na repliku.
Poštovani kolega vi ste pobrkali mene i uvaženog kolegu Kolmana. Ovo što vi kažete da sam ja otvorio mogućnost to je govorio gospodin Kolman, ne ja. Prema tome, vi očito razmišljate kao ja, a ne kao gospodin Kolman. On je otvorio tu mogućnost, a ovo što ti meni govoriš, da, da pa poslušajte njegov govor. Ma ne, meni je drago evo i ja vjerujem da ste shvatili o čemu sam htio reći. Dakle, kad sam govorio o British Museumu poštovani kolega želio sam usporedbom njega i Muzej voštanih figura napraviti ključnu razliku između onog što je muzej i ono što ima muzej samo u naslovu a trgovačko je društvo. Razumijete? Zbog toga sam to rekao. Kažem da ta mogućnost da je nešto muzej u naslovu a trgovačko društvo u naravi postoji i u sadašnjem zakonu, ali on ne može kao muzej koji je muzej i u naslovu i kao takav registriran ne može imati onakav tretman zbog toga što druga je vrsta materijala koji on, odnosno artefakata, koji on pohranjuje. A kako bi pohranjivao prave artefakte mora držati razinu dokumentacije koje se s ovim zakonom smanjuje. Tako da molim vas prenesite gospodinu Kolmanu kad budete odlučivali kako ćete glasovati.
Ante Sanader, replika.
Evo poštovani kolega Mesić vi ste govorili o privatizaciji u čemu se slažem s vama, ali je li i vas ovo podsjeća na jedan problem kontradiktornosti? Naime, u preambuli ovdje piše da će se otvoriti, potrebno je proširiti popis muzejskog osoblja za okretanje prema tržištu, a istovremeno se uvodi outsorcing i kaže da treba izbaciti sve ono što nije osnovna djelatnost, primarna djelatnost. I drugo, je li postoji mogućnost da ovi poslovni prostori postanu atraktivni pa da se širi ova sekundarna djelatnost odnosno tržišna djelatnost, a na uštrb osnovne muzejske djelatnosti?
Jasen Mesić, odgovor na repliku.
Poštovani kolega prilikom razgovora oko toga da li je i koji će biti omjer gospodarske i muzejske djelatnosti uvjeravanja sam primio iz ministarstva da će to biti riješeno podzakonskim aktima. Dakle, ne mogu vam točno reći, ali iz ovog zakona proizlazi stvarno da vi možete imat objekat sa 9 soba ugostiteljsko-turističkog karaktera i u jednoj sobi muzej. Naravno da malo karikiram, ali dobro ste iščitali. Kad bi se čovjek državo bukvalno ovoga što je napisano to stvarno tako može ispasti, to stvarno tako može ispasti. Uvjeravanja su da će se ići sa podzakonskim aktima koji će propisati te mjere ali da bi se ova vaša opravdana zabrinutost za hrvatsku kulturnu baštinu eliminirala onda bi bilo jako korisno da smo u privitku zakona na neki način imali barem naznake takvih podzakonskih akata koji bi nam to dali za objašnjenje. Jer naravno čovjek zabrinut, ja znam da ste vi i ko župan dosta ulagali i na obnovu kulturne baštine i za razvoj kulture posebno nešto što se veže uz tradiciju i na tome vam hvala ovaj puta, jer sam bio svjedok i koliko ste se bili angažirali za obranu tradicionalne ruralne baštine, i u obranu naše kamene arhitekture, i koliko ste pridonijeli recimo kad su bile i izložbe Zagora koji su pokazali šta sve kultura je, šta ona maže biti i kakav je to ako baš hoćete i brend koji se istovremeno može gospodarski koristiti ali istovremeno čuvati i ne stavljati ga u ovakve škare.
Stjepan Milinković replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa ja sam primijetio kolega Mesić onaj dio gdje ste govorili da po ovom zakonu postoje mogućnosti osnivanja muzeja o čem ste vi stručno govorili, ali mene kao čelnika jedinice lokalne samouprave posebno zainteresirao onaj dio gdje se kaže jedinice do 10 tisuća stanovnika će moći osnivati muzeje. I ja kažem odmah e taj sam, imam krasan prostor stari župni dvor, hvala Bogu Biskupija varaždinska nam ga je dodijelila na 99 godina, imam projekte, imam struku i još piše ne trebaju sredstava, koliko sam primijetio tu ne trebaju sredstva. E tu smo u problemu, velikom problemu. Sredstva za samo ajmo reći postavljanje trebaju velika ali i za funkcioniranje. Pa tu treba, ako ja se dobro razumijem u to funkcioniranje, dakle i ravnatelj muzeja, muzejsko vijeće, kustos i sve ostalo. I sad vi zamislite jedinice lokalne samouprave u današnje vrijeme koje su srezana sredstva po osnovu porezna na dohodak i po raznim vidovima, socijale je sve više, pa ja ih poznam sve i u mom okruženju ima ih mnogo koji imaju smisla za kulturu i za kulturni život, nije to samo ekskluzivno pravo samo nekih a mi smo ostali, svi smo takvi, jelte? To sam čuo od nekih kolega što nije dobro. I šta će se dogoditi sada, e vi možete osnovati muzej i onda ako ne ide funkcioniranje, ne ide financiranje znači dat ćeš birtiju otvoriti kraj njega. Zamislite vi, otvoriš birtiju i ovaj 7, 8 piva popije, kako će on instalaciju napraviti na tom muzeju? Pa to je strašno, to je strašno i mislim da ovo uistinu ne doprinosi kulturi života a poglavito ne u našim sredinama koje i tako muku muče sa svim ostalim teškoćama u normalnom funkcioniranju. Hvala lijepo.
Jasen Mesić odgovor na repliku.
Poštovani kolega, pa vi ste stvarno iz prve ruke, vidim da nije čudo što ste već toliko godina birani za vodećeg čovjeka u vašem kraju. Dakle, imate dvije opcije poštovani kolega. Prva opcija je da osnujete muzejsku zbirku i da se odmah prije nego što prođe ovaj zakon javite u roku na natječaj Ministarstva kulture i prije nego što se jave na njega ostala trgovačka društva ili poštovani kolega ako ne daj Bože ovaj zakon prođe brzo ne idite u osnivanje muzeja nego odmah osnujte trgovačko društvo. I nemaš problema, nemaš problema, može se zvati kako god hoće, stavite u naslov muzej, ovo, ono, onda su vaše brige riješene načelniče. Ne morate niti se baviti toliko dokumentacijom, normalno da ćete ovaj objekt javiti tako da ćete se javiti na natječaj za investicije Ministarstva kulture i onda vi ste zapravo u tom slučaju te brige riješili. E sad pitanje da li je to ono što ste vi htjeli zbog svoje brige u kulturu svojoj općini postići? Ja mislim da jer se s time zapravo skupio onaj problem koji će vam se u tom slučaju desiti a vi ste ga svjesni kad ste spominjali određene pive ako sam dobro čuo. Prema tome, to onda naravno stvarno može završiti u smislu da … [[Govornik se ne razumije.]] Nismo mi ovdje samo zbog apriori kritike. Ja sam rekao i na raspravi u odboru mi pozdravljamo napore Ministarstva kulture vezano uz ono što su završili projekt u Pleternici, pozdravljamo napore Ministarstva kulture vezano za završetak Muzeja u Metkoviću, Kninu, Muzeja Sinjske alke u Sinju. To su veliki, značajni projekti. Nama u HDZ-u nije problem reći ako se nešto učini konkretno i pozitivno, je mi to podržavamo. Ali nemojmo ići sa ovakvim zakonskim prijedlogom.
Hvala. Igor Kolman replika.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabor. Cijenjeni kolega Mesić, prvo sam vam dužan ispriku, ja sam nažalost zbog sjednice odbora morao otići u jednom djelu vašeg izlaganja i nisam vam veći dio uspio čuti. A onda taman kad sam se vratio ste me citirali i rekli ste da sam ja nekoga u ovoj zemlji prozvao kvazi intelektualnom elitom i da sam ravnatelje muzeja prozvao za nešto. Pa ja ću vam, ja ću biti slobodan da vam pročitam ponovno što sam rekao jer to je zanimljivo, to je jedna zanimljiva situacija. Ja sam izgovorio dva potpuno depersonalizirana koncepta. Prvi je bio slijedeći, imam zapisano pa mogu ponoviti. Mi smo društvo koje svako poduzetništvo, svaku inicijativu i svaku suvremenost pokušava ugušiti u kolijevci bez obzira na djelatnosti. Dakle tu sam čak odvojio da opće to nije specifikum kulture, nego svih djelatnosti i tobože velikim načelima skriva se uvijek ista stvar materijalni statusni interesi pojedinaca koji zbog vlastite nesposobnosti ili lijenosti ne mogu ništa drugo osim održavati status quo. Tvrde riječi, slažem se, ali potpuno depersonalizirana jedna izjava. I druga stvar koju sam rekao da je ideja, da je izložba, muzej, umjetnost, kultura vrijedna samo ako je nitko nije vidio, samo ako je izolirana, samo ako nije privlačna širem sloju ljudi, samo ako se sviđa onoj petorici koji su izložbu postavili i samo ako se plaća iz proračuna, tu ideju sam prozva kvazi intelektualnom a zapravo krajnje primitivnom i snobovskom. Tvrde riječi, slažem se. Ali ono što je zanimljivo je da je iz ta dva potpuno depersonalizirana koncepta vi izvlačite neke konkretne ljude, dakle vi ste u tome prepoznali neke konkretne ljude. Ja imam potrebu ispraviti netočni navod, dakle to niti jedno ni drugo što vi meni imputirate nisu stvari koje sam ja rekao ali to što vi u ta dva depersonalizirana koncepta prepoznajete očito neke konkretne ljude, to je onda na vama da odgovorite zašto je to tako. A vi vjerojatno, s obzirom da ste bili ministar kulture i imate to iskustvo, vjerojatno imate i alate da u te depersonalizirane koncepte stavite neke konkretne ljude i … [[Govornik se ne razumije.]] nego što ih ja imam.
Hvala. Jasen Mesić, odgovor na repliku.
Ma prihvaćam vašu ispriku i ja vama dugujem zahvalu vezano za naš jučerašnji dogovor oko rasporeda. Drugi cio citata vam je odličan sve osim zadnje rečenice, potpuno bih se sa time složio i potpisao bih ga. Stvarno nije kultura samo ono što može razumjeti pet ljudi, apsolutno se s vama tu slažem, apsolutno. Međutim i jasno vam je da ste to govorili zbog ovih dokumenata koje smo dobili kao saborski zastupnici gdje su ljudi reagirali i to imenom i prezimenom, znate što je vrlo pohvalno, ako baš hoćete i za razvoj i građanskog i civilnog i kulturnog društva. To je u redu da ljudi zastupaju svoje stavove i da idu prema saborskim zastupnicima braneći najbolje što znaju ili obrazlažući najbolje što znaju, otvoreno govoreći svoj stručni stav. Razumijete? Ne znam na koga bi se drugog odnosilo ta kvazi inteligentna elita ukoliko ne upravo na taj obuhvat. Nikog ja tu nisam prepoznao, zato sam i rekao koliku tradiciju takve djelatnosti imaju. Zato što sam rekao, jer sam zapravo ako baš hoćete prepoznao cijelu struku, apsolutno kompletnu, prepoznao sam tu i arhive i naše muzeje i naše knjižničare, cjelokupnu, ako hoćete djelatnike u kulturi, sve njih sam prepoznao u tome. Na neki način ste i sve etiketirati. To kolega nije u redu, nije u redu. Ja znam, evo ako baš hoćete cijeli ovaj dio drugi vezano umjesto za sve drugo, apsolutno se … [[Govornik se ne razumije.]] ali ako hoćete kolega jednom možemo pogledati natječaje Ministarstva kulture pojedinih uprava pa ćemo pogledati vi i ja zajednički koji programi financirani od ministarstva kulture upravo odgovaraju ovom opisu da ih razumiju samo 5 ljudi, pa kada ih se kritizira upravo sve druge optužuju da nisu kulturni nego primitivni.
Frano Matušić, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolega Mesić, čudi me da niste primijetili da je ovo još jedan u nizu, čisto usko stranačkih prijedloga zakona koji dolazi iz pera kreativnih članova HNS-a. Zašto jedan u nizu? Pa ja ću vas podsjetiti imali smo lex Vlahušić, u Hrvatskom saboru kojeg je kako je to, je tvrdio danas bivši gradonečlnik Vlahušić koji je usput pravomoćno presuđen za zlouporabu položaja i ovlasti, dakle koji je došao pred nas samo zahvaljujući tome što je on to predložio. Imamo kolegu Šipuša koji je obrazlagao taj zakon i koji je govori da je on u skladu sa svim dosadašnjim zakonima i sa Ustavom. Međutim, Ustavni sud je rekao da to nije u skladu sa Ustavom. Ja da sam na mjestu kolegu Šipuša ja bih se ispričao prvo Hrvatskom saboru pa bih se ispričao i Društvu prijatelja dubrovačke starine pa bih se ispričao i građanima Dubrovnika koji su doveli u zabludu da donese jedan prijedlog zakona koji je u skladu sa Ustavom i koji je nanio ogromnu štetu gradu Dubrovniku i Društvu prijatelja dubrovačke starine. No, zašto je ovo jedan u nizu? Zato što prema mišljenju stručnjaka kao što je konkretno predsjednik Društva povjesničara umjetnosti Hrvatske jedan od najvećih problema ovog zakona je marginaliziranje bitnih, strukovnih sadržaja muzeja zbog čega se struka digla na noge. Vidimo pobunu svih ravnatelja muzeja. Međutim, oni bi mogli doživjeti sljedeću sudbinu. Mogli bi doživjeti još jednu HNS-ovu sječu. Kao što je recimo konkretno sječu doživjela gospođa Goranka Horjan koja je bila predsjednica Društva europskih muzeja koje su istovremeno smijenili HNS-ovci, zbog čega? Vjerojatno zbog politike. Ili kao što je doživjela gospođa Vesna Kusin. Dakle mogu li sada ti ravnatelji očekivati i dalje smjenu i hoćemo li ovaj zakon zapravo nazvati Zakon Bulatović, Zlatar ili ne znam koga još sve trebamo staviti u naslov.
Hvala lijepa. Jasen Mesić, odgovor na repliku.
Nadam se da ipak nećemo doživjeti ponovne smjene kao što smo vidjeli sa gospođom Kusin i gospođom Horjan jer neki od ti muzeja su, drugo nisu nacionalni muzeji pa ministarstvo nema zadnju riječ. U ovom slučaju, kadrovskog naravno na sreću. Što se tiče pak dobro je poštovani kolega da ste ponovno podvukli zakon koji je donesen zbog, ja ću reći besramnog interesa, jednog gradonačelnika, odnosno njegove želje, bivšeg gradonačelnika, odnosno njegove želje da krpa svoje rupe u budžetu sa nečim što su generacije stvarale prije njega. Ali ne na taj način da to marketinški popularizira, bolje organizira dolazak turista, poveća broj dolaska turista, napravi programe paralelno sa time, raširi kulturnu ponudu u Prevlake do Stona jer i na Prevlaci imamo zidine i na Stonu imamo zidine. Ne, to mu nije bilo u interesu. Nego i ja mislim da mu je bio cilj tržiti prostorom za pojedine najprizemnije suvenir radnje na zidinama, da mu je bio cilj potencijalno pokrenuti tko zna kakvu gradnju na području …, vi to dobro znate o kojem se prostoru radi. A da smo vjerojatno i vi i ja onda imali pravo pokazuje najnoviji slučaj što se dešava vezano uz tvrđavu Revelin gdje ga se naravno optužuje da smo dobili jedan takav neprimjeren sadržaj u jednoj od najljepših tvrđava, kula dubrovačkih, Minčeta, Bokar, Sveti Ivan i Revelin i izdvojena tvrđava Lovrinac, dobili takav sadržaj a imamo toliko prostora gdje se to u okolici grada Dubrovnika mogao i takav sadržaj ponuditi gostima i nismo mi protiv sadržaja zabave nego zna se gdje što ide.
Hvala. Dubravko Bilić, replika.
Zahvaljujem potpredsjednice. Pa evo ja bih samo ispravio kolegu Mesića u dvije činjenice. 2007. godine smo proslavili 400 godina knjižničarstva u Republici Hrvatskoj, dakle ne 150 godina tradicije nego 400. A kad govorimo o muzejima, povijest muzejskih zbirki seže isto tako u 16. stoljeće pa evo u Splitu 720. odnosno muzej u Spalatinu i 750., 820. Arheološki muzej u Splitu ili kasnije kad Gaj osniva narodni muzej 836., dakle to su puno veće i puno duže godine koje govore i o tradiciji tih djelatnosti u Hrvatskoj. Složio bih se sa gospodinom Mesićem zapravo da su organski kulturni zakon i Zakon o knjižarstvu, Zakon o muzeju odnosno o knjižnicama i Zakon o arhivima i vezano na to s obzirom da sam i sam jednim dijelom i knjižničar, moram evo upozoriti na ovo što se stalno spominje da se degradira knjižarska struka. Dakle u članku 39. gdje se navode stručna muzejska zvanja navode se koja su zvanja u muzejskoj struci i u 2. Stavku stručne poslove u muzeju i galeriji obavljaju diplomirani knjižari, arhivisti itd. Dakle i to su stručna zvanja, nisu to ostala ili pomoćna zvanja. A napredovanje jer cijelo vrijeme ovdje zapravo govorimo o napredovanju u znanstvenom, stručnom zvanju, knjižari ostvaruju putem pravilnika o uvjetima i načinu stjecanja stručnih zvanja u knjižničarskoj struci, ne u muzejskoj struci, da se ta nepravilnost ili nejasnoća jednom razjasni. Imamo pomoćnoga knjižničara, knjižničara, diplomiranog knjižničara, višeg knjižničara i knjižničara savjetnika.
Hvala lijepa. Jasen Mesić, odgovor na repliku.
Ne, poštovani kolega ove godine koje ste nabrojali imate pravo. Ja sam rekao aproksimativno, imajući na pameti i mislim da sam točno aproksimativno rekao vezano kad se to institucionalno počelo ustrojavati. Ovo su svakako prvi koraci takvih djelatnosti, međutim institucionalno ako gledate i kad se organiziraju društva, kad se stvaraju veći koncepti itd., naravno kad to kreće sa ondašnjim muzejom u Zagrebu, današnjim Arheološkim muzejom itd., onda vidite da je to otprilike to vrijeme. Međutim, vezano za ovo što vi govorite za knjižničare, meni je posebno drago jer sam ja i osobno i privatno vezan za knjižničarsku djelatnost. Kad ste ovo spomenuli, činjenica je da evo knjižničari za koje ste se vi ipak založili kažu da su poslali 23. svibnja 2014. Ministarstvu kulture Prijedlog izmjena i dopuna Nacrta prijedloga zakona o muzejima i da do danas nisu dobili ništa, nikakvo obrazloženje nego prihvaća se/ne prihvaća se. Naravno da jedna djelatnost koja ima takvu tradiciju, koja je ako hoćete iznijela narodni jezik sa narodnim knjižnicama, dakle nemjerljiva uloga vezano od ilirskog pokreta pa nadalje za niz dijelova Hrvatske koji su bili pod znate kakvim pritiscima bilo da se potalijane ili pomađare itd., oni su na neki način bili osupnuti. Možda da je napravljena prava, adekvatna javna rasprava pa da se išlo sa programskim dokumentima tipa strategije vjerojatno bi se izbjegle ove stvari. Međutim, siguran sam da će knjižničari, a tu oni očekuju i vašu podršku, inzistirati da jednako mogu napredovati pa barem …
Hvala lijepa kolega. Krešimir Bubalo, replika.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Mesiću, naime rekli ste da se struka branila 150 godina u muzejima. U Osijeku je bio to slučaj gotovo 140 godina no dana imamo prigodu vidjeti da HNS brani muzeje od struke. Mi u Osijeku vidimo da je Arheološki muzej ukinut, a dobro se sjećamo da je 60-ak milijuna kuna upravo uloženo u taj objekt. To je napravljeno i spajanje samo zato što čovjek nije bio u HNS-u. Danas su vidljive dubioze upravo u spojenom muzeju, na rubu legalnosti rada i to pokazuju sva izvješća revizije. Ono što je vrlo važno, Osijek se priprema za europsku prijestolnicu kulture 2020. i ozbiljno radimo na kandidaturi, no gledajući uskratu sredstava, gledajući da nema novih programa, novih izložbi, novih postava itd. i kada vidimo ovaj zakon, ja bih rekao zakon nema problema d.o.o., a to je kad su u pitanju dobra lokacija, u pitanju su suvenirnice, kafići, u pitanju su restorani, onda se pitamo da li je to uopće Zakon o muzejima. Pa to nema problema d.o.o. mislim da će još štetnije utjecat upravo na postave i na razvoj naših muzeja, ali i osječku upravo kandidaturu za europsku prijestolnicu kulture. Prema tome, to je nedopustivo i na takav način ne ide se naprijed u razvoju muzeja.
Odgovor na repliku Jasen Mesić.
Slažem se kolega sa vama. Stvarno mi je bio i izuzetno sam bio razočaran kad je ta odluka o spajanju muzeja Slavonije i Arheološkog muzeja donesena. Žao mi je što je na žalost upravo zaštitu kulturne baštine u to vrijeme vodila osoba koju smatram potpuno odgovornom i nekompetentnom za tu situaciju. Time smo na neki način degradirali izuzetnog stručnjaka. Pretpostavljam da mislite na gospodina Bojčića o tome mislim koji je praktički imao jedan crimen jer se zalagao da u Osijeku bude arheološki muzej, ali ne zato da on bude tamo sam zbog sebe, nego je to omogućavalo platformu da se arheološki nalazi koji su se otkrivali sa arheološkim istraživanjima vezanim uz koridor 5C pohranjuju upravo čim bliže mjestu di su nađeni, a to znači na slavonici i na slavonskom koridoru što i je trend i arheološke i muzejske struke. Pa je tako evo ministarstvo radi Muzeja Apoksiomenusa na Lošinju najbliže moguće mjesto di je Apoksiomenos nađen. To je jedan trend. To je i bio motiv zašto su se ta sredstva investirala u Arheološki muzej na trgu u Osječkoj tvrđi, fenomenalan projekt sa onom staklenom kupolom natkrivenim dvorištem. Na neki način je spašena jedna stara prekrasna zgrada, dobio se novi sadržaj na samom glavnom trgu i stvoreni su preduvjeti da nalazi ne odlaze više iz Slavonije po svijetu, po Zagrebu, nego da ostanu tamo gdje su nađeni, da bi i ljudi imali dodatni motiv posjetiti taj grad i ostaviti im neku kunu tamo na tom trgu, pa ako treba i u kafićima preko puta da bi se na taj način kultura tome pridonijela.
U ime Kluba zastupnika HSU-a kolegica Ljiljana Cvjetović.
Poštovani zamjeniče ministra sa kolegom, kolegice i kolege. Raspravu ću započeti sa nekoliko općih pravno-proceduralnih primjedbi. Kao prvo nedostaje analiza stanja muzejske djelatnosti u Hrvatskoj kao osnovni dokument koji prethodi izradi prijedloga zakona. Analizu nitko nije vidio niti je dana stručnoj javnosti na uvid. Zatim, strateški plan Ministarstva kulture za razdoblje 2014. i 2016. ne navodi mijenjanje Zakona o muzejima. Novi Zakon o muzejima se ne spominje niti unutar predviđenih normativnih aktivnosti Ministarstva kulture za 2015. godinu. Postojeća statistika na webu ministarstva datira iz 2011. godine i bavi se isključivo proračunskim izdvajanjima, a uopće ne društvenim učinkom ustanova što je i jedna od preporuka Europske unije Komisije prigodom izrada statistike za područje kulture, pa ne može biti smatrana adekvatnom analizom. Prijedlog zakona je upućen u proceduru bez potrebne temeljite javne rasprave što je protivno demokratskoj praksi. Prijedlog spominje usklađivanje sa Direktivom Europskog parlamenta iz 2006. koja se odnosi na usluge na unutarnjem tržištu. Europske zemlje nemaju praksu njihovog povezivanja s baštinskim ili obrazovnim sektorom u zakonodavnom smislu, pa ovo predstavlja zaista opasan presedan. Sektor kulture usklađen je sa europskom regulativom u procesu pristupanja Hrvatske EU u kome je prisutno načelo supsidijarnosti koje omogućuje zemljama članicama veću slobodu u očuvanju i promicanju vlastite kulture i baštine. Otvarati u okviru Zakona o muzejima pitanje usluga na tržištu je nerazumno i predstavlja ugrožavanje interesa RH budući da nacionalno blago od neprocjenjive vrijednosti za Hrvatsku želi staviti u kontekst roba i usluga koje su primarno tržišne kategorije. Muzeji kao ustanove od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku koje čuvaju nacionalnu baštinu imaju veliku i obrazovnu i socijalnu ulogu, te se ne mogu dovodit u ovisnost o komercijalnom tržištu budući da ih reguliraju drugi mehanizmi. Stoga svako nacionalno zakonodavstvo štiti svoje neprofitne ustanove svjesno njihove uloge. Europska direktiva o uslugama zapravo ima za cilj lakšu uspostavu poslovnih modela u biznisu i pri tome izuzima čitav niz javnih usluga od zdravstva pa sve do društvenih usluga u čiji okvir se svakako mogu uključiti i aktivnosti u baštinskom sektoru. Zapanjujuće je da prijedlog zakona uopće ne uvažava najnovija razmišljanja struke i najnovije smjernice UNESCO-a koji priprema nove preporuke za muzeje. Upravo je namjera proširiti značaj i ulogu muzeja u očuvanju svih oblika kulturne i prirodne baštine, u materijalnim i nematerijalnim oblicima. Posebno se naglašava uloga muzeja u svim oblicima obrazovanja formalnog i neformalnog kao i u cjelovitom učenju u čemu prijedlogu zakona nema niti riječi. U cijelom svijetu je prihvaćena definicija muzeja kao neprofitne trajne ustanove u službi društva i njegovog razvoja otvorene za javnost koja prikuplja, čuva, istražuje, komunicira i izlaže materijalnu i nematerijalnu baštinu čovječanstva i njegove okoline u svrhu obrazovanja, proučavanja i uživanja u civilizacijskim dometima ljudskog stvaralaštva. Predloženi zakon zanemaruje osnovnu ulogu muzeja i usmjerava se na dnevno-politikansku i ekonomsku ulogu na uštrb opće društvene koristi. Upravo nacrt UNESCO preporučuje i upozorava na tendenciju neprimjerenog pristupa u kome se muzeji sagledavaju kroz ekonomske interese i time se dovodi u pitanje očuvanje kulturne i prirodne baštine. Posebno je nedorečeno pitanje obavljanja gospodarskih aktivnosti od strane muzeja. Kojim bi se to gospodarskim aktivnostima muzeji trebali baviti nije specificirano niti objašnjeno kako bi se registrirali kao trgovačka društva. Nadalje, gospodarske aktivnosti muzeji ne mogu propisivati svojim statutima nego se sukladno specifičnostima pojedine gospodarske aktivnosti za njih potrebno registrirati na Trgovačkom sudu. Također, nije objašnjeno niti razrađeno na koji način bi osnivači muzeja a i same ustanove odgovarali za gubitke uzrokovane bavljenjem gospodarskom djelatnošću, a da ne spominjemo početna ulaganja nužna za pokretanje gospodarskih aktivnosti a nisu predviđena povećanja u proračunu. Člankom 43. sredstva za rad Hrvatskog muzejskog vijeća osiguravaju se u državnom proračunu dok se u važećem Zakonu o muzejima sredstva osiguravaju u Ministarstvu kulture. Jesu li u Državnom proračunu za 2015. godinu predviđena ta sredstva? Dakle, tvrdnja da za provođenje ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna sredstva iz državnog proračuna niti u proračunskim jedinicama lokalne i regionalne samouprave ne odgovara istini. Primjerice, u klasifikaciju stručnih muzejskih zvanja uvode se nova zvanja, a prijedlog zakona predviđa i povećanje sredstava za osiguranje muzejske građe, muzejskih prostora i dokumentacije. Ukoliko nema osiguranih dodatnih sredstava u proračunu za provođenje tih odredbi smiješno je i inzistirati na njihovom uvođenju. Člankom 39. proširuje se krug stručnih muzejskih zvanja pa se uvode nova, voditelj marketinga, viši savjetnik za marketing, savjetnik za marketing, voditelj odnosa s javnošću, viši savjetnik za odnose s javnošću, što osim novih troškova predstavlja presedan u europskoj muzejskoj praksi. Zakonom bi svakako trebala biti obuhvaćena i Središnja hrvatska institucija koja se bavi muzejskom djelatnošću, a kojoj je osnivač država. Muzejski dokumentacijski centar koji ima koordinativnu ulogu u mreži muzeja nužno je i bolje definirati ovlasti nadležnosti ravnatelja i muzejskog vijeća. Klub zastupnika HSU-a drži da je prijedlogu Zakonu o muzejima potrebna temeljita dorada prije izrade konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Kolega Reiner već ste digli repliku. Potpredsjednik Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo poštovana gospođo potpredsjednice Sabora. Pa uvažena kolegice Cvjetović ja se zapravo slažem sa praktički svime što ste vi rekli jer ste ispravno ukazali na jedan cijeli niz propusta koje ovaj prijedlog zakona donosi. Ja se samo nadam da će to sve što mi govorimo imati uistinu odjeka, radi se o prvom čitanju, imati odjeka kod onih koji slažu ovaj zakon a da neće to po običaju potpuno ignorirati. Zašto kažem po običaju? Zato jer nažalost se uvriježilo da ta jedna bahatost i arogancija propisa pa i onoga što mi ovdje govorimo je postala uobičajena. Ako želimo upozoriti na formalne propuste koji su napravljeni evo pogledajmo primjerice Ministarstvo kulture je donijelo Strategiju 2014-2015. u kojoj se uopće ne navodi ovaj zakon. Dakle, ono uopće nije predvidjelo donošenje tog zakona. … [[Buka u dvorani, ne razumije se.]]
Samo trenutak kolega. Molim vas malo tišine, kolegica ne čuje što joj se replicira.
Naravno da vladajući nisu za to zainteresirani jer će pozitivno izglasovati kakav god prijedlog zakona bio pa ni ne trebaju slušati što oporba govori. I žao mi je ali to se redovito ponavlja. Hvala lijepo.
Nema odgovora jer nije ni čula o čemu ste govorili. Frano Matušić, replika.
Ajmo petkaši malo mira! Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolegice rekli ste da je ovo opasan presedan. Pa nažalost nije ovo presedan zato što je ovo samo jedan u nizu loših prijedloga zakona koji služi samo za kadrovska pitanja HNS-a. Samo zato služi ovaj prijedlog zakona i nizašto drugo. A da nije presedan još ću jednom podsjetiti na zakon lex Vlahušić. Dakle, pravomoćno osuđeni bivši gradonačelnik predlaže HNS-ovoj ministrici članak zakona koji je neustavan i ministarstvo pred Saborom inzistira na tom neustavnom članku zakona i Hrvatski sabor SDP i HNS i njihovi partneri podrže taj prijedlog zakona koji Ustavni sud obori i jednostavno stavi izvan snage te članke zakona. Da bude stvar gora taj pravomoćno osuđeni gradonačelnik ponovno se kandidira što u nijednoj demokratskoj zemlji ne bi moglo biti. Dakle, još bolujemo od komunističkih boljki da se kandidiraju kadrovi koji su opterećeni pravomoćnim presudama što u demokratskim zemljama nije slučaj. Takvo što se ne može dogoditi ni u Švedskoj, ni u Njemačkoj, ni u Italiji čak ni u nekim drugim zemljama da ih sad sve ne nabrajam, ali evo moguće je u Hrvatskoj zbog toga što neke stranke nisu prošle kroz transformaciju iz nekih totalitarnih stranaka u demokratske stranke. Samo se o tome radi. I danas nam dolazi još jedan prijedlog iz pera takvih stranaka, još jedan prijedlog zakona koji kažem će samo rješavati kadrovska pitanja HNS-a.
Ljiljana Cvjetović odgovor na repliku.
Pa ja smatram da je ovaj zakon presedan, ali zakon a ne vaši problemi u Dubrovniku i vaš gradonačelnik koga ja stvarno nisam spominjala i ne želim o njemu niti govoriti. Ja samo nadam kao što smo zamolili da se temeljitije doradi ovaj zakon prije drugog čitanja i prije konačnog prijedloga ovog zakona.
Hvala lijepa. Sada ćemo pričekati, evo stiže predsjednik pa ćemo pristupiti glasanju.
Sad ćemo se vratiti na raspravu. Kolegice i kolege možemo li nastaviti sa radom? Oni koji imaju nešto važnije ili im je na rasporedu neki drugi program molim da nam dozvole početak. Pozivam poštovanog zastupnika Dubravka Bilića u ime kluba SDP-a da iznese njihovo stajalište.
Zahvaljujem predsjedniče Sabora. Evo na početku bih rekao u ime kluba SDP-a da pozdravljamo inicijativu i proceduru Ministarstva kulture za donošenje novog Zakona o muzejima te ćemo naravno podržati ovaj prijedlog za drugo čitanje. Također mi je drago da se u postupku donošenja izmjena i dopuna postojećega Zakona o muzejima iz 1998. godine koja je započela još početkom 2013., dakle u siječnju 2013. kada je Hrvatsko muzejsko vijeće imenovalo Povjerenstvo za izradu izmjena zakona iz 1998. godine. No, nakon cjelogodišnjega rada povjerenstva utvrđeno je početkom 2014. godine i odlučeno je da se ide zapravo u izradu novoga zakona. Mislim da je gotovo 17 godina primjene postojećega zakona bilo dovoljno i da je došlo vrijeme da se zakon osuvremeni te da se prilagodi stanju u hrvatskom životnom prostoru. Ono što je na početku važno napomenuti jest činjenica da stručna i javna rasprava traje gotovo dvije godine i ne stoji često izražavana zlonamjerna netočna tvrdnju da je rasprava provedena tajno da se priprema rasprodaja hrvatskog kulturnog blaga, degradira muzejska djelatnost ili nešto slično. To što je hrvatska javnost kulturna javnost bila relativno nezainteresirana u ove dvije godine sve dok se rasprave, javne rasprava, sve dok se u priču nije uključilo dovoljno žute boje to je već jedan drugi problem koji muči hrvatsko društvo a posebno intelektualnu zajednicu. Umjesto da se raspravlja o mjestu muzeja u društvu, o njihovim postavima, izložbama priča se svela na stručna zvanja unutar muzejska struke što je jako zapravo žalosno za sve nas. Jučer smo također raspravljali o Izvješću HRT-a koje smo uglavnom sveli na informativni program, na Dnevnik i Otvoreno, a zaboravili smo na sate i sate glazbenoga programa, dramskoga, poezije, dokumentarnoga programa, dječjeg programa, te brige, sustavne brige o hrvatskom jeziku o čemu se je nešto malo i govorilo. No, vratimo se muzejima koji su, Zakonu o muzejima koji su pred nama je i tih 50 članaka kojima se pokušava sagledati sadašnje stanje i u manjoj mjeri revolucionirati budućnost muzeja i muzejske djelatnosti iako ovaj zakon ni po čemu nije revolucionaran nego evo jednostavno sagledava situaciju u kojoj se nalazimo. Na početku bih iznio jednu osobnu primjedbu na nedostatak u zakonu. Naime, već je kolegica koja je raspravljala prije mene u ime kluba HSU-a da nema jasne definicije muzeja. I meni se doista čini iako se u članku 3. u točki 1. i u točki 5. objašnjava što je muzej, što je muzejska djelatnost, doista bi trebalo prenijeti onu ICOM-ovu definiciju muzeja koja je donesena 2007. godine na njihovoj skupštini u Beču koja na posebno mjesto stavlja posjetitelja, pojedinca, demokratskog građanina koji u muzeju ući, proučava i u konačnici uživa. Nadam se da će se u periodu do drugog čitanja u kulturnoj javnosti upravo oko mjesta muzeja, njegovoj ulozi u razvoju demokratskog, propitujućeg, tolerantnog i kreativnog društva razviti najjača rasprava. Da će se postaviti pitanje komuniciraju li muzeji samo sa poviješću ili sa sadašnjošću. Da li su mjesto deponiranja ili su mjesto otkrivanja novoga? Koliko je važno da publika vidi, ocjeni, sudjeluje i kritički promišlja svoju povijest, sadašnjost i u konačnici svaki pojedinac svoje bivanje. Govorim to jer je tijekom 2014. godine gotovo 300 hrvatskih muzeja, zapravo njih 280 ili 281 posjetilo 4 milijuna i 700 tisuća građana. Miliju više nego 2013. godine. A samo u noći muzeja koja je doista u mnogome pomogla da se muzejska djelatnost, muzeji općenito približe našim građanima 300 tisuća ljudi. To je znak da publika treba muzeje ali i da muzeji trebaju publiku. Bitno je ukratko naglasiti i da se ovim izmjenama da u sklopu svoje redovite muzejske djelatnosti sami muzeji ostvaruju i prihode što su mnogi već i do sada, evo mnogi su rekli i do sada radili ali i da se ti prihodi usmjeravaju u razvoj muzejske djelatnosti. I da se muzeji sve više oslanjaju upravo na taj dio prihoda. Malo istražujući o muzejima vidio sam recimo da norveški muzeji gotovo 40% prihoda ostvaruju upravo od svojih posjetitelja dok je u Hrvatskoj to u mnogome manje jer evo i u ovim brojkama od 4 milijuna i 700 posjetitelja jako puno muzeja je zapravo bilo besplatnih ulazaka. Međutim, bitno je da muzeji upravo odredbom ovoga, prijedlogom ovog zakona tu taj prihod koji ostvaruju ulažu u razvoj muzejske djelatnosti. Ono što je još važno naglasiti je članak 47. a to je da se izmjeni novi članak koji mijenja članak 58. staroga zakona kojima se omogućuje manjim sredinama do 10 tisuća stanovnika prije svega centrima za kulturu, pučkim učilištima ili drugim ustanovama da organiziraju muzejsku djelatnost. U starom zakonu se je stvorio jedan veliki problem jer su mnoge sredine bile prisiljene izdvajati muzejsku djelatnost iz učilišta ili centara za kulturu i nažalost to se je pokazalo neodrživim. Evo kolega Milinković je nešto, Milinović je nešto zapravo rekao o tome jer su se muzeji sveli na ravnatelja koji je bio sve i ravnatelj i kustos i muzejsko osoblje i onda je naravno bilo problema u samom funkcioniranju i samoj biti koju bi muzej trebao ostvarivati. Ovim se omogućuje manjim sredinama da prezentiraju javnosti građu koju su prikupili na svome području, tu se prije svega nalazi o etnološkim, manjim dijelom arheološkim zbirkama te da na taj način povećaju i ponudu, kulturnu ponudu za svoje sugrađane ali ne samo za njih nego i za turiste koji im dolaze. Ono što je isto važno napomenuti a to je i da se po prvi puta spominje pojam virtualnoga muzeja iako tu doista vlada, u svjetskim razmjerima vlada priličan kaos i priličan nered jer je vrlo teško upravljati nečim što je virtualno, pogotovo jer imamo puno samostalnih inicijativa, puno samostalnih projekata koji se nazivaju različitim imenima. Međutim, važno je da se ovo spomene i da će se definirati, ja se nadam kroz pravilnik o stručnim i tehničkim standardima za određivanje vrste muzeja koji je najavljen da će se donijeti nakon usvajanja samoga zakonima. Ono što je izazvalo najviše bure, to su zapravo zvanja i stručno napredovanje. Potrebno je razjasniti da se dakle ne radi o borbi za veću plaću i prelasku u veći platni razred nego o stručnoj identifikaciji i znanstvenoj valorizaciji rada unutar same ustanove, unutar samoga muzeja, odnosno same struke. Također je, evo ima primjera da ima muzejskih djelatnika koji imaju i viša stručna zvanja a zapravo su plaćeni za niže radno mjesto jer jednostavno takvih zvanja, odnosno takve kategorizacije plaćenih radnih mjesta u tim ustanovama nema. Dakle ovdje je važno napomenuti da se radi o stručnim zvanjima a javna rasprava koja će uslijediti pokazati će zapravo da li je popis stručnih zvanja preširok ili preuzak i po meni bi trebalo zapravo ostaviti javnosti da donese konačni sud, a onda Ministarstvo kulture zapravo da vidi kako će to javnost reagirati na ovaj prijedlog. Već sam u replici obrazložio, a to moram reći u ime knjižničara, dakle da su knjižari nepravedno tu prozvani zapravo kao ostalo osoblje. Oni jesu stručno osoblje. Isto tako u povijesti muzeja je poznato da su zapravo knjižari često bili i osnivači odnosno utemeljitelji muzejske djelatnosti i da su se kroz svoj radni vijek zapravo brinuli i ustrojavali rad muzeja tako da oni ni u kom slučaju ne mogu biti ostalo ili ne daj Bože pomoćno osoblje. Međutim njihovo stručno napredovanje, njihova stručna zvanja riješena su drugim zakonskim prijedlozima. I već je ovdje bilo zapravo riječi da je ovo uz Zakon o knjižnicama, Zakon o arhivima i još neke druge zakone koji reguliraju životni i radni prostor u kulturi zapravo jedan od organskih kulturnih zakona i zato je važno da ga se osuvremeni. Mnoge su zemlje različito pristupile rješavanju ovog problema. Evo spomenuta Norveška recimo uopće nema Zakon o muzejima, a ima daleko više muzeja, daleko više zaposlenih ljudi u muzejima i daleko više posjetitelja u muzejima što ne znači da se država ne brine o muzejima, dapače. Država se izrazito i jako puno brine o muzejima, ali rješavaju upravo ove zakonske okvire kroz tzv. bijele papire koje donosi savjet muzejskih djelatnika zajedno sa vladom. Bilo je govora i o financiranju muzeja drugdje pa se često spominjala Engleska. U Engleskoj također postoji zakonski definirana obveza financiranja samo nekolicine muzeja. Djeluje jako veliki, veliki broj muzeja regionalnih, lokalnih, gotovo seoskih koji ostvaruju ne samo materijalno odnosno ekonomsku zadaću nego prije svega kulturnu zadaću za svoje male sredine. I ono što je zanimljivo, isto tako u Engleskoj ne postoje standardi za muzejsku djelatnost nego se oni donose unutar same struke koju čini evo doista veliki, preko 2000 različitih muzeja. I ono što je bio veliki prijepor, a to je osnivanje trgovačkih društava. Ne mogu iščitati iz ovoga prijedloga da se namjeravaju postojeći muzeji pretvarati u trgovačka društva, dapače oni ostaju javne ustanove jer ih osniva ili Republika Hrvatska ili lokalna zajednica, a svi oni koji se osnivaju privatnom inicijativom zapravo mogu postati trgovačka društva i jesu trgovačka društva. Ono što je najveći strah zapravo je da država ne bi financirala ta trgovačka društva. Međutim, Ministarstvo kulture već dugi niz godina financira zapravo projekte, a ne ustanove i to je važno naglasiti. To je započelo ne znam točno koje godine, ne mogu se ovaj čas sjetiti, ali to je proces koji razdvaja instituciju od samoga projekta. Doista država financira one muzeje, one ustanove kojih je osnivač i to je u redu. Međutim, pojavljuju se evo mnoge male ustanove u kulturi koje zapravo putem ovih programa ostvaruju državne potpore za određene projekte, stoga ne vidim strah da bi se novac poreznih obveznika slijevao u privatna trgovačka društva i na taj način se evo recimo osiromašivala supstanca hrvatskih građana. Ono što je možda još evo iz ovih inicijativa i prijedloga s kojima smo kao zastupnici bili obasuti tijekom javne rasprave je činjenica da u Hrvatskoj postoji 10-ak eko muzeja, dakle malih nekakvih botaničkih kombinacija, botaničkih, etnoloških, etnografskih i različitih tradicijskih oblika prikupljanja i prezentiranja građe pa bi možda evo moglo se napomenuti da i oni postoje, da djeluju i da mogu…
Hvala vam lijepo poštovani kolega Bilić. Imamo dvije replike. Poštovani zastupnik Jasen Mesić, prva replika.
Prvo sam vam samo htio reći predsjedniče da Boro Grubišić nije iz kluba HDZ-a, to se možda on tako želi predstavit što piše na tabli pa molim da se… … [[Upadica se ne razumije.]] Čisto da se zna da govori drugi klub. Ali što se tiče kolege mislim da je kolega dobro i razumno i dobronamjerno želio sagledati zakon. Niti mene ne bi to kolega brinulo pa me možda pomalo i plašilo, ove bojazni što ste na kraju rekli, da istovremeno nemate ključnu promjenu koja baca novo svjetlo ovo vezano za trgovačka društva. Imate pa i sami ste rekli ajde da kažemo kolokvijalno labavu definiciju, imate promjenu nivoa potrebne dokumentacije i imate odjedanput u definiciji i trgovačka društva. E sad kad to troje povežete u jednu liniju hipotetski se otvaraju različite mogućnosti, istovremeno ne vidite podzakonske akte koji će biti ili neće biti i naravno da to izaziva bojazan. Muzeji su ponegdje, ovo što ste vi govorili primjere industrije. Imate muzeje u svijetu koja imaju više posjetitelja godišnje nego cijela Hrvatska turista godišnje, ogromni brojevi, ogromna industrija. Ovi muzeji koji ste rekli da se vani financirani od države interesantno ulaz je besplatan.
Nova replika, poštovani zastupnik Boro Grubišić ili će govoriti odmah u ime. Repliku? Dajte onda.
Imamo vremena, pa ne žurite, pa polako. Dakle, u HDZ-u nisam nikad u životu nisam bio a neću ni bit, da tako da je ova ispravka vrlo dobra. Hvala lijepo na, gospodine Mesiću na ovom dobrom zapažanju, još uvijek ste skoncentrirani. Kolega govorili ste o muzejima u gradovima do 10 tisuća stanovnika, članku 47. ovoga zakona. Zar vi mislite da nakon izglasavanja Zakona o dohotku, pardon kojim je oduzeta dio novčanih sredstava našim općinama i gradovima, da će muzeji nakon što moraju financirati dobrovoljna vatrogasna društva, pa ako žele dječji vrtić moraju ga i sami osnovati i djelomično financirati zaista mogu steći toliko novaca ili imati toliko novaca da bi te općine i gradovi do 10 000 stanovnika mogli, dakle biti osnivači i financijeri jasno muzeja u svojoj sredini. Bilo bi dobro kada bi ova brojka od 10 tisuća bila promijenjena na 35000. To bi već bilo onda već drugačije. Evo mislim da bi bilo to bolje da bude 35000, nego 10000.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Dubravko Bilić.
Pa mislim da je ova brojka ipak, zahvaljujem predsjedniče, mislim da je ova brojka od 10 tisuća stanovnika ipak dobra, jer u Hrvatskoj zapravo većina gradova je malih i manjih gradova, a nešto od njih su i općine koje imaju i kulturne potencijale, ali isto tako i kulturne strategije i financijske kapacitete da mogu osnovati i imati takve institucije. Uvijek je stvar i prioriteta u budžetiranju da li ćete odvojiti 500 tisuća kuna za nogometni klub ili ćete pronaći 200 tisuća kuna da u sklopu već postojeće institucije, učilišta ili Centra za kulturu omogućite zapošljavanje jednoga kustosa i da uz postojeće resurse u zaposlenicima, dakle u ravnatelju, u računovodstvu, čišćenju itd. omogućite svojoj zajednici da se predstavi svijetu i sebi kao jedna evo zrela kulturna sredina koja se brine o svojoj baštini, koja se brine o svome nasljeđu ali ga onda i na jedan način evo suvremeno propituje. Mislim da u Hrvatskoj ima dovoljno sredina koje će iskoristiti ovu mogućnost nakon usvajanja zakona i da će krenuti tim putem i ne treba se tu bojati za srozavanje struke, jer ionako tu djelatnost kontroliraju matični muzeji u županijama, a niti se ne mogu otvoriti bez odobrenja Ministarstva kulture. Dakle, moraju ispuniti sve i prostorne uvjete, moraju imati i zbirke, dakle moraju imati i građu. Evo i zaposlenike, odnosno stručne djelatnike, tako da će siguran sam biti onih koji će krenuti ovim putem.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima. Na redu je klub HDSSB-a i poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine zamjeniče ministrice. Nakon što su otišli ovi glavni likovi u obliku onoga iz romana Robinson Crusoe zovu se Petko, a možemo sad na miru raspravljati i o ovom zakonskom prijedlogu koji je vrlo ja bih rekao osebujan na način kojem ministarstvo i pripada pri raspodjeli, a i dolazi iz krugova HNS-a kao što je osebujna bila i vladavina člana iste stranke u Đuri Đakoviću, dakle jednog gospodina koji je temeljio svoj gospodarski program na uzgajanju lavande valjda ono iz one pjesme lavanda i veranda. Pa evo na žalost fala bogu da je u Đuri Đakoviću ipak glavni proizvodni artikl su tenkovi, vagoni i ono za što je zapravo odavno postojao Đuro Đaković, a ne lavanda i ne znam ni ja što iako je lavanda vrlo unosan posao. Mislim da s obzirom na ja neću reći da sam ja nekakvih starinskih nazora i da vidim, da je moja percepcija muzeja to što o čemu piše ovdje u ovom materijalu da su oni, ne vode posebnu gospodarsku politiku a o čemu je gospodin Kolman prije svega bacio težište na ugostiteljstvo spominjući suvenirnice, kafiće, restorane koje bi trebalo otvoriti. Pa evo, hajmo sad kad smo ovdje ovako možda možemo se skoncentrirati na nas malo, pa možemo priupitati sami sebe što bi to bila gospodarska aktivnost jednog muzeja brodskog Posavlja, tko mi može reći što bi to muzej brodskog Posavlja ako prođe u drugom čitanju mogao kao svoju gospodarsku aktivnost prijaviti kada postane trgovačko društvo. Kovačnicu novca rimskog u okvirima ili zgradi muzeja? Ili pak da možda posjetiteljima nudi juhu od mamutovih rebara ili ne znam kako bih to možda tako da napravimo nešto. Ili pak da se u muzeju prodaju šalovi Trenkovih pandura iz onog doba kada je Franjo barun Trenk imao svoje pandure u onoj tzv. jedanaestoj i dvanaestoj pukovniji uz rijeku Savu, graničnom području prema Bosni. Ja već sad razmišljam što će trgovačka društva koja će se iznjedriti, dakle iz muzeja moći poduzimati i pokušavam zaista pripomoći idejama koje sam čuo danas ovdje u Hrvatskom saboru. I zaista ne mogu naći neku suvislu, možemo mi ići i u Norvešku i u British Museum i u Louvre jel', nisam baš naišao na nekakvih posebnih gospodarskih aktivnosti iako je posjećenost zaista tih grandioznih muzeja najposjećenijih valjda u Europi ogromna. Tamo se i čeka za ulaznicu i naručuje čak da bi dobio ulaznicu da bi ušao u Louvre. U našoj županiji postoji i spomen galerija Ivana Meštrovića u Vrpolju koja ima dva zaposlenika, ravnateljicu i još jednu djelatnicu koja je u tzv. po novom u outsorcingu jel'. Je li outsorcing i posao knjižničara u novom ustroju muzeja kako ga predlaže ovaj zakon? Dakle u članku 39. kaže stručne poslove u muzeju i galeriji te muzeju, nije mi jasno zašto se ponavlja ponovno, znači stručne poslove u muzeju i galeriji te u muzeju, galeriji i zbirci pa može muzeju, galeriji i zbirci unutar pravne osobe obavljaju diplomirani knjižničari jel'. A onda još pomoćne stručne poslove pomoćni knjižničari. Dakle, ono što je namjera bila kod javnih ustanova, bolnica, škola i drugih da se uvede outsorcing zapravo se u neku ruku možda i ovdje svrstavaju knjižničari koji su u velikom broju slučajeva bili čak i osnivači pojedinih muzeja, galerija i zbirki u RH. Ono što je bilo dakle zabranjeno Društvu prijatelja Dubrovačke starine koje je upravo to provodilo što vi kažete gospodarsku aktivnost, prodavalo je ulaznice, bavilo se čak i graditeljstvom obnavljajući starine od Stona do Konavala, do Sokol grada, Dubrovačkih tvrđava itd., dakle to je koliko ja znam gospodarska aktivnost. To sad uvodite ali ste uporno zastupali tezu da iznose novca koji se ostvari na ulaznicama Dubrovačkih zidina predaju gospodinu gradonačelniku koji dolazi iz redova HNS-a. Pa vidim da ste u kontradikciji po tom pitanju s ovim zakonom i sa onim prijašnjim zahtijevanjem da ti novci koji ostvari Društvo prijatelja Dubrovačke starine se predaju u da kažem nadležnost grada Dubrovnika kojim bi naravno krpio rupe u proračunu i još neke druge stvari ostvarivao. O tome sud ima svoju riječ i ne bih ulazio u sudske presude o kojima je bilo danas riječi. Gledajte još nešto, u Hrvatskoj postoje kažu više od 100 tisuća nevladinih, nestranačkih i građanskih udruga. Od toga je 55 tisuća onih koji kažu su registrirani, žive i prijavljuju svoje postojanje u zadnju godinu dana, dakle 55 tisuća. Za sredstva koja se izdvajaju za te nevladine, nestranačke ja bih rekao nazovi i građanske udruge su oko 3 milijarde kuna. Što iz državnog proračuna, a što iz proračuna jedinica lokalnih i regionalnih samouprava. 3 milijarde kuna, gotovo 3% hrvatskog državnog proračuna godišnje se izdvaja. Kada bismo gledali važnost, iako su to možda netko će reći jabuke i kruške, jednih i drugih, ili kada bismo gledali broj i uspoređivali broj od 291 muzeja, galerije i zbirke koje postoje sad u RH i ovih 100 tisuća udruga je li potreba za opstankom i postojanjem ovih 291 muzeja, galerije i zbirke veća negoli da postoji 100 tisuća raznoraznih udruga koje se financiraju sa 3 milijarde kuna u državi Hrvatskoj. Ja sam za onu prvu soluciju da su važniji muzeji. Dobili smo i primjedbe na prijedlog Zakona o muzejima i rekao bih, kao što je netko ovdje spomenuo Noć muzeja, mislim da je ovo pomalo ako bi ostalo u ovom obliku, ako bi ovaj zakon ostao u ovom obliku ne noć nego sumrak muzeja. To bi zaista bio ili pak da proglasimo trajno noć muzeja u RH, ali ajde neću biti tako drastičan nego da to zaista nazovem sumrak muzeja i muzejske djelatnosti u RH. O obrazloženjima tih primjedbi čuli smo danas ovdje prije svega od gospodina Mesića i drugih zastupnika koji su govorili i ja se ne bih ponavljao u tom smislu. Naime, još nešto sam htio reći. Dakle, napravljena je jedna administrativna ne pogreška nego podvala gdje se Direktiva EU upotrebljava u smislu direktive koja regulira stanje na unutarnjem tržištu. Ta direktiva se ne odnosi i nije isključiva i nije apostrofirala muzeje ni bolnice ni škole. Prema tome, ne naređuje direktiva EU da muzeji uđu u to unutarnje tržište ili borbu za tržište. Zašto iskorištavamo tu direktivu da bismo proveli ovo što želimo provesti? Dakle, nema potrebe da upotrebljavamo, pa čak ni da nosi ovaj oznaku E ovaj zakon, upravo zbog toga. Staviti tako jednu direktivu koja to ne određuje je pokušaj prevare saborskih zastupnika koji raspravljaju o tome. E sada, što će proizvesti ovaj efekt trgovačkih društava? U slučaju postojećih muzeja može proizvesti to da zapadnu u poteškoće kao što i zapadaju firme na tržištu, kao i svako drugo trgovačko društvo, i da dođe do toga da bi se pokrili gubici itd. eventualno do prodaje eksponata, kako netko kaže artefakata. Hoćemo li osiromašiti naše muzejsko blago upravo ovakvim zakonom koji može dovesti trgovačko društvo, muzej, nije bitno koji, do poteškoća, a međunarodnim diplomatskim ugovorima ili kanalima kao što nismo ostvarili ni ono Seusovo blago, neko je već govorio o tome, može se dogoditi da mi ne možemo ostvariti ono što je prodano i dato u inozemstvo i šta ćemo onda? Ja bih se složio sa nekim govornicima ovdje pa i sa vama gospodine Šipuš da trebamo oživjeti muzejsku djelatnost i da ih podsjeti sve veći broj ljudi da oni postanu dostupniji, da naše školske, da se o tome pobrinemo, da naše školske ekskurzije obiđu naše značajne muzeje, ne samo značajne nego svake gdje se odlaze na ekskurzije. Dakle, da tu organiziramo i da se pobrinemo da ti muzeji postanu dostupni, da postanu vidljivi, da se prezentiraju pa čak i u medijima itd. ali mediji muzeji nisu uopće zanimljivi oni to, njima je puno zanimljivije žutilo itd. teško je nagovoriti nekoga da piše o vrijednostima te naše Spomen galerije Ivana Meštrovića koji se rodio u Vrpolju kraj Slavonskog Broda. Iako je od Drniša tamo, pa dobro tu je na pola puta između Đakova kako kaže kolega Mandić, da ne zaboravimo naše Đakovo, imamo mi i Strrosmayera u Đakovu itd. i katedralu. Prema tome, imamo mi puno toga blaga koje možemo i trebamo pokazati. Zbog toga uz ono zatvaranje Arheološkog muzeja, u Osijeku je također vaša stranka naložila i ostvarila koji ima 5 stotina tisuća eksponata ili artefakata. I ovo je još jedan od zakona koji onako ja bih rekao da ste to tako, nešto vam je sinulo u glavi ali negiram vašu želju da privatna lica, privatne osobe, pravne osobe itd. u sklopu ovoga zakona otvore neki muzej koji će biti ono da ne kažem muzej koji će imati, evo kaže kolega eko, eto park. Imao i takvih, ali gledajte ja znam eko, etno parkove koji su pored tog djela koji nude u smislu arhitekture, pa ekologija, pa travnjaci, arboretumi nude i aquapark. Aquapark, dakle tobogane i sve ostalo, bazene itd. Pa može li bilo koji muzej koji sad postoji u Hrvatskoj otvoriti aquapark ili treba li otvarati da bi postao dostupan i pristupačan posjetiteljima. Mislim to je nemoguće, meni se čini nemogućim. Evo, ajmo Arheološki muzej Zagreb, ili Muzej Brodskog posavlja ne znam kako i gdje otvoriti to. Dakle, teško je ostvariv, on je i štetan po postojeće muzeje, za nove muzeje za koje je neko ovdje govorio da imaju pravo osnovati da nek se osnuje kao trgovačko društvo i neka onda radi u tom svom muzeju što god hoće da privuče pozornost pa i turiste da i tako obogatimo svoju turističku ponudu. To da za nove, ali za ove postojeće stare ovaj zakon nije, ne da nije dobar, nego čini mi se da nije adekvatan. Ne bih htio biti tako oštar u tome je stvar. Prema tome klub HDSSB-a će biti, kada bude glasovanje, kada se steknu uvjeti, klub HDSSB-a neće biti za ovakav prijedlog zakona, čekamo još drugo čitanje pa možda neke naše primjedbe i usvojite, možda ublažite određene stavove u smislu ovoga pa ćemo vidjeti. Eto, za sada ne. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Poštovani zastupnik Igor Kolman ima repliku.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče Sabora. Uvaženi kolega Grubišić, tri su stvari oko kojih bi samo kratko htio. Prva je stvarano zbog istine. Ja nisam, i to sam danas već govorio u jednom trenutku, ja zaista nisam stavio naglasak na ugostiteljsku djelatnost na način na koji se to pokušava interpretirati, ali ono što je činjenica je da je jedna od tih gospodarskih djelatnosti kojima se muzeji mogu i vrlo često bave u sebi uključuje i kakav kafić u sklopu, ili restoran u sklopu muzeja, uključuje suvenirnicu, ali tu su i razne druge aktivnosti, tu je naravno prvenstveno iznajmljivanje prostora kao takvo, pa onda iznajmljivanje … radionice, seminari, sudjelovanje muzejskih ljudi i muzejske ekspertize u nekim drugim projektima. Dakle, to je cijeli jedan niz stvari na koje, načina na koje muzej može zarađivat novac. Temeljni i osnovni događaj koji privlači ljude i na koje ljudi dolaze je postav, izložba u bilo kojem obliku, a onda sve ovo okolo je povezano na taj način da muzej s jedne strane s time upotpunjava svoj proračuna, a s druge strane i činjenica da je on onda atraktivan i nekom širem sloju ljudi na neke druge načine i da ima još nešto za ponuditi i zapravo onda opet dovodi veći broj posjetitelja na ovu osnovnu aktivnost. I na taj način se taj krug zatvara na dobrobit muzeja. Što se tiče gospodarske djelatnosti i trgovačkih društva to su dvije različite stvari, dakle nije to isto. Jedna stvar o kojoj razgovaramo je mogućnost da se muzeji, institucije bave gospodarskom djelatnošću, a druga mogućnost koju ovaj zakon pruža je da se muzej osnuje kao trgovačko društvo. To nisu dvije iste stvari. Vi imate recimo Muzej u Stuttgartu, imate Muzej Mercedes Benza, ima i Porsche svoje muzeje. To su trgovačka društva, ali to su muzeji u pravom smislu riječi. Dakle vi u Muzeju Mercedes Benza u Stuttgartu imate cijeli odjel o Holokaustu, pa onda imate recimo cijeli dio za djecu u kojem djeca uče o dizajnu, o bojama, sami mogu izrađivati. Dakle, to su muzeji u pravom smislu koji govori ne samo o povijesti industrije, kreacije i dizajna i mudrosti nego i o kulturi zapravo tog prostora.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Kolega Kolman, vi znate da je već i sada postoje muzeji koji imaju radionice, koji nude upravo ono što ste vi govorili. Dakle, postoje muzeji, evo moj unuk je išao ovdje u Prirodoslovni muzej u, kako se zove ova ulica, Mesnička gore, gdje su učili crtanje životinja koje su izložene u Prirodoslovnom muzeju itd. Dakle, i to je djelatnosti jel tako. Postoji Muzej suvremene umjetnosti u neposrednoj blizini gdje naš predsjednik stanuje ali tamo malo tko baš popije kavu, imaju i kafić, rađe odu u Avenue Mall pa na svakom katu imate kafić i puni su, a u Muzeju suvremene umjetnosti nema tri čovjeka. Dakle, treba gledati život a ne samo ono kako se odvija živit. Tehnički muzej Zagreb, pa gledajte što on sve organizira gotovo svaki tjedan je nova nekakva nova, nova tema dakle poglavito za škole i školsku djecu, pa zaista su ljudi kreativni u prezentaciji svoje ustanove, dakle toga muzeja. Ja ne znam što bi još oni trebali učiniti u gospodarskoj djelatnosti da privuku te. Ima oni koji su učmali to je točno. Jedino kažem da naš muzej … [[Govornik se ne razumije.]] koji ima mamuta i mamutove kosti koje su nađeni u rijeci Savi da … [[Govornik se ne razumije.]] da kuhamo juhu tamo pa da nudimo kao atrakciju. Ne znam šta bi drugo.
Poštovani zastupnik, potpredsjednik Doma Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa uvaženi kolega Grubišić ja mislim da danas pogotovo nakon ekstenzivne rasprave tijekom prije podneva je svakom jasno da nam je svim stalo do toga da muzeji ne budu zarobljenici svojih eksponata nego da oni uistinu imaju i druge aktivnosti ali oni to i imaju mnogi. Mnoge treba dodatno potaknuti ali sadašnji zakon to sve omogućava. Prema tome, izgovor da se mora napraviti novi zakon je samo izgovor. Dakle i sadašnji zakon to sve omogućava. Ono što međutim, je različito od muzeja u svijetu gdje je to posebice razvijeno i čemu trebamo i mi težiti jest međutim nešto što ovaj zakon uvodi kao novum. A to je pitanje toga da stručni aspekt muzejskih aktivnosti je ovim zakonom potisnut na margine a on bi trebao biti u središtu. I opet različito od stvari u svijetu. Vi imate situaciju da u muzejska vijeća ulaze recimo muzejski tehničar. Osoblje koje uglavnom sa srednjom stručnom spremom, ponekad samo čak i osnovnom školom itd., to je nešto što naravno nije dobro. Jer uvažavajući vrlo veliku važnost ostalog osoblja u muzeju činjenica je ipak jedna da se ova novo uspostavljena zvanja relativiziraju, zapravo ona primarna za rad muzeja i galerija a to su kustosi, to su kustosi koji su najstručniji tim muzeja, koji vode zbirke, priređuju izložbe itd.. I nije naprosto sukladno ničemu u svijetu da ostalo osoblje, sudjeluje na taj način da definira i radi profil ustanove nego i da su podjednako važni u upravljanju muzejom kao oni koji nose muzealnu aktivnost. To je bila primjedba i struke, to je primjedba mnogih od nas i zapravo na tu primjedbu nikad nismo dobili jasniji odgovor. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega Reiner vi ste u neku ruku prepričali to što sam i ja se zalagao jer zaista evo galerija, ponovo ću jedan primjer iz običnog života, iz moje blizine, dakle spomen galerija Ivana Meštrovića u Vrpolju 40 km od Slavonskog Broda ima dva zaposlena. Brodsko-posavska županija dakle koja je osnivač te galerije godišnje izdvaja 450 tisuća kuna za tu spomen galeriju od čega za plaće 350 tisuća, ostalo je dakle za materijalne rashode itd.. Ja bih volio, i predlagao sam i na toj županijskoj skupštini 100 puta da se oživi aktivnost te spomen galerije ali ta se aktivnost mogla oživjeti i bez ovog zakona. Nažalost, neću govoriti o imenima, nema inventivnosti, dakle i nema sposobnosti da ravanteljica privuče, dakle puno veći broj posjetitelja jer znamo tko je Ivan Meštrović i to je jedinstvena prilika, jedinstveno mjesto uz ono u Otavicama i u Splitu da se vide eksponati Ivana Meštrovića i galerija da se napravi priča o Ivanu Meštroviću koji je rođen, eto igrom slučaja u Vrpolju dok su mu roditelji bili na radu i zarađivanju da bi preživjeli u Dalmatinskoj zagori. Dakle postoje, ali znate šta je učinjeno, samo su posljednje dvije table smeđe one boje spomen galerija Ivana Meštrovića. To neće skrenuti turiste ni dobronamjernike u Vrpolje a mislim da se moglo puno toga napraviti, nažalost, mislim da nema potrebe mijenjati zakon da bi se privuklo nekoga u tu spomen galeriju. Moglo se to napraviti drugačije ako je dobar ravnatelj, kustos ili kako već god hoćete i ako zna taj posao obaviti. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Idemo u pojedinačnu raspravu u trajanju od 10 minuta. … [[Upadica se ne čuje.]] Da, hvala lijepa. Idemo u pojedinačnu raspravu zastupnika u trajanju od 10 minuta. Na redu je poštovani zastupnik potpredsjednik Doma Nenad Stazić.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče, uvaženi zamjenice ministrice, kolegice i kolege. Da li je Hrvatskoj potreban novi Zakon o muzejima? A vjerojatno da ako ministarstvo procjenjuje da je on potreban, vjerojatno zato ima dovoljno opravdanih razloga. I ovaj predloženi tekst može biti dobra podloga da se izradi novi zakon. Ali ovaj je tekst opterećen mnogim dubiozama na koje upozorava struka. I mislim da bi te dubioze trebalo otkloniti do konačnog prijedloga zakona i to u suradnji i u dogovoru sa stručnom javnošću. Jedna od osoba vrlo stručnih osoba koja ima značajne primjedbe na ovaj predloženi tekst je i uvaženi gospodin Zvonko Maković, … [[Govornik se ne razumije.]] historik, teoretičar, kritičar, kustos, selektor umjetničkih izložbi, predsjednik Društva povjesničara umjetnosti Hrvatske. Pa ove moje primjedbe koje ću sada iznijeti na ovaj tekst zakona uz one moje biti će i primjedbe gospodina Zvona Makovića, pa dakle ovu moju raspravu nemojte shvatiti kao raspravu jednog političara opće prakse koji je diplomirao filozofiju i komparativnu književnost pa s muzejskom djelatnošću nema nikakve osobite veze nego ih shvatite kao glasnogovorništvo jednog dijela struke. Jedna od osnovnih prijepora koje smo danas čuli u ovoj raspravi je prijepor oko toga da li treba dopustiti da se muzeji osnivaju kao trgovačka društva. Pretpostavimo da ne promijenite tekst zakona i da se muzeji mogu osnivati kao trgovačka društva. Imate ozbiljan problem, gotovo nerješiv. Trgovačka društva se ravnaju, dakle njih određuje Zakon o trgovačkim društvima i oni se moraju ponašati po tom zakonu. Muzeji su pak ustanove i moraju se ponašati po Zakonu o muzejima. Zakon o trgovačkim društvima i Zakon o muzejima ne stoje u odnosu subordinacije, oni su koordinirani zakoni. Nijedan nije lex specialis i nijedan nije lex … u odnosu na prethodni zakon. E sad, da se plastično izrazim, to bi značilo otprilike ovako, kao da kažete igrat će se, odsad će se igrati rukomet po pravilima nogometa. To ne može. Rukomet se igra po pravilima rukometa, nogomet se igra po pravilima nogometa. Možemo mijenjat pravila rukometa, možemo mijenjat pravila nogometa, ali ne možemo rukomet igrati po pravilima nogometa. Vi nikako nećete moći dovesti ta dva zakona u sklad koliko god se trudili jer su oni neuskladivi. Trgovačko društvo ima jednu svoju logiku, to je logika dobiti. Ustanove, muzeji imaju drugu funkciju, to je ispunjavanje jedne potrebe u kulturi. Muzeji ne mogu biti ekonomski samostalni. Gledajte, kod nas se zatvaraju tvornice, obrti i teško je zamisliti da bi jedan muzej mogao biti financijski samostalan. Da se razumijemo, ja kad ovo govorim protiv trgovačkih društava, ja pri tome ne mislim na privatne muzeje. Ja mislim da bi trebalo omogućiti fizičkim osobama da osnivaju muzeje, ali da ih osnivaju po Zakonu o muzejima. Primjerice, Muzej prekinutih veza. Tamo ne treba čuvat eksponate, tamo su eksponati stari plišani medvjedić koji je on njoj poklonio dok su se voljeli, a ona ga je sačuvala kao uspomenu sad kad ju je ostavio i kad je veza prekinuta. I tamo eksponati nemaju vrijednost, tamo je vrijednost priča oko njih. Ja mogu zamisliti muzej nogometnih lopti sa svim nogometnih prvenstava. Zašto ne? Ali ne po Zakonu o trgovačkom društvima. Dovodi se tu u pitanje i očuvanje kulturne i prirodne baštine. Evo primjera. Bivši Muzej pošta i telekomunikacija osnovan je 1953. godine. Do 1998. je bio u sastavu Hrvatskih pošta i telekomunikacija. Tvrtka se razdvojila, muzej je pripao Hrvatskim telekomunikacijama, a one su od 2001. u većinskom vlasništvu Deutsche Telekoma. Ode sva muzejska građa Deutsche Telekomu. Hrvatska ako hoće doći do tih eksponata mora ih kupovat od Dutsche Telekoma ako ih Deutsche Telekom hoće prodati. Šta su oni napravili Deutsche Telekom s tim muzejom? Riješili su se djelatnika, skupi su im, ostavili su jednog jedinog i taj jedan jedini se mora brinuti o 100 000 muzejskih artefakata. Pa naravno da se ne može brinuti, propast će. Dok je to bila ustanova u vlasništvu Republike Hrvatske, dok smo se mogli o tom muzeju brinuti brinuli smo se, ovako će to propasti. To je sudbina pretvaranja u trgovačka društva. Opasnost je vrlo velika. Šta je s dobiti? Članak 6. predloženog zakona kaže da se dobit mora upotrebljavati jedino, isključivo za obavljanje i razvoj muzičke djelatnosti. Ali za koga? Za one muzeje koje je osnovala Republike Hrvatska, ali se odredba ovog članka ne primjenjuje na muzeje i galerije osnovane kao trgovačka društva. Teoretski, ja ću osnovat galeriju, ne moram imati ni fundus, uzet ću u komisiju od slikara slike, čak ću aplicirati kod vas u ministarstvo da mi date neke novce za to, a dobit koju ću ostvariti ne moram upotrebljavati za svoju galeriju nego ću ju spremit u džep. Ja zamjeniče sam potpuno uvjeren da ministarstvu, ni vama, ni ministrici to nije cilj, u to sad ne morate me razuvjeravati ali izmijenite tekst. Nemojte dopustiti da netko zloupotrijebi ovakav zakon i da to radi jer ćemo za to biti odgovorni vi koji ste predložili i ja koji ću glasat za zakon. Muzejima se preporučuje obavljanje gospodarske djelatnosti. U redu, može, zašto ne suvenirnice, zašto ne kafići, zašto ne restoran unutra. Postoji jedna opasnost, da ja osnujem trgovačko društvo, da mu core biznis bude restoran, povješam pet slika u njemu i to proglasi muzejom. Nemojte odmahivati rukom jer je to po ovom zakonu moguće. Ajmo to izbjeći, ajmo izbjeći zloupotrebu ovoga zakona. Onda, ajde u muzeju se osnuje neka gospodarska djelatnost i propadne, ne ide. To se događa, pa propadaju kafići, propadaju restorani. Tko snosi gubitak? Muzeji? Od čega, od osnovne djelatnosti, od novca koji je dobio iz Ministarstva kulture? Nisam za to. Nisam za to. Novo stručno osoblje. E sad tu se uvode marketinški stručnjaci i PR stručnjaci. Ja ne vidim kakve oni imaju veze sa muzejskom djelatnošću. I oni će biti u muzejskom vijeću i njihov glas i tog tehničara i tog PR-ovca i tog marketinškog stručnjaka vrijedit će kao glas kustosa, a oni će određivati osnovnu djelatnost muzeja. Vodimo računa da to izbjegnemo. Prestanak rada muzeja, članak 20. kaže da kod prestanka rada muzeja građa mora biti, mora sadržavati odredbe o zaštiti i smještaju muzejske građe i muzejske dokumentacije ali to opet ne vrijedi za one muzeje koji su osnovani kao trgovačka društva. Prema tome, opasnost od toga da dopustimo da se muzeji osnivaju kao trgovačka društva su opasnosti su brojne i velike. I mislim da je to potrebno sve primjedbe sagledati do drugog čitanja zakona, ne srljajmo u nešto s čime ćemo naštetiti muzejima i muzejskoj djelatnosti. Hvala vam.
Hvala i vama poštovani kolega. I kao zadnja pojedinačna rasprava, poštovana kolegica Karolina Leaković. Izvolite kolegice Leaković.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, poštovani zamjeniče ministrice sa suradnikom. Evo na kraju današnje rasprave moj skromni doprinos, dakle raspravi o Prijedlogu zakona o muzejima koja je i tijekom današnjeg dana u Hrvatskom saboru u plenarnom zasjedanju, dakle izazvala rekla bih zanimljivu i živu raspravu koja se naravno vodila prije toga i na internetskim stranicama Ministarstva kulture RH ali isto tako i osobito, dakle u stručnoj javnosti. Pa i u medijima vidjeli smo protekloga tjedna jednu vrlo zanimljivu emisiju na trećem programu Hrvatske televizije simbolično nazvanu "Treća runda", dakle u kojoj su se sukobili, odnosno argumentima su se sukobili spomenuti … [[Govornica se ne razumije.]] kao što je kolega Stazić rekao gospodin Maković i pomoćnica ministrice kulture. Iz te rasprave se zapravo vidjelo koliko su na žalost još uvijek udaljeni stavovi, djela muzejske odnosno muzeološke struke vezane uz povijest umjetnosti i onoga, onih stavova koje u ovom smislu u prijedlogu zakona koji ovdje, dakle u prvom čitanju zastupa Ministarstvo kulture. Kolega Bilić je spomenuo kako prijedlog zakona nije izazvao toliko zanimanje šire javnosti, ali doista jest stručne javnosti. I drago mi je zapravo što imamo priliku o ovome zakonu, o prijedlogu zakona raspravljati u dva čitanja budući da ćemo sigurno, odnosno ministarstvo je predlagatelj će sigurno u ovom razdoblju između prvog i drugog čitanja itekako pomno razmotriti sve primjedbe, mišljenja koja su danas iznesene u ovoj raspravi. Ja se mogu složiti samo sa dijelom onoga što smo danas čuli ponajprije sa onim stavovima koje je zastupao kolega Kolman, a ne mogu se u cijelosti složiti sa stavovima koje su zastupale ponajprije, dakle kolege iz HDZ-a. Ono što bih željela naglasiti je zapravo da mi se čini kako evo nakon šest godina od zadnje izmjene Zakona o muzejima ovaj prijedlog zakona na prikladan način je uvažio i uvažava promjene koje su se dogodile u muzejskoj struci, one koje se događaju u odnosu na porast ne samo značaja muzeja i galerija i drugih zbirki u Republici Hrvatskoj nego i u odnosu na to kako se promijenila, čini mi se sigurna sam kulturna politika RH, pa onda naravno vezano za to i u odnosu na pridruživanje Republike Hrvatske Europskoj uniji, dakako posve novim okolnostima u kojima se hrvatska kultura i naša domaća kulturna proizvodnja u tom smislu mora nositi sa izazovima koji joj na tom velikom europskom kulturnom tržištu i u tom velikom europskom prostoru predstoje. Ono što treba naglasiti i što svi mi i kao konzumenti kulture znamo, a to je da su muzeji i galerije u mnogim gradovima osobito u manjim sredinama itekako mjesto žive kulturne proizvodnje, mjesto okupljanja i dijaloga, mjesto na kojemu se obrazujemo, mjesto razmjene a to je dakle pokazala i nedavna "Noć muzeja" jedna od zasigurno najznačajnijih kulturnih manifestacija na nacionalnoj razini koju u Hrvatskoj uopće imamo uz one noći kazališta i noći knjige koju također odnedavno imamo. I čini mi se da je ovo tradicionalno poimanje muzeja kako je to rekao kolega Bilić. Dakle, ova njegova uska primarna funkcija itekako nadrasla ono što poimamo pod muzejom. U tom smislu bih rekla da se nesumnjivo i ovim prijedlogom zakona intencija iščitava u smislu demokratizacije, dakle i muzeja i načina na koji se muzejima upravlja, ali i onime dakle što ti muzeji jesu, kakvi oni mogu biti, da je riječ zapravo o mreži kulturnih institucija koje doista imaju nacionalno značenje jer muzejska djelatnost ima nacionalno značenje. Kada govorimo o tome koga bismo mi trebali ovdje predstavljati ili u čije bismo ime trebali govoriti ja bih dakako najviše voljela govoriti u ime onih koji pohode muzeje, dakle svih naših građanki i građana koji su manje zainteresirani za formu u kojoj je muzejska djelatnost organizirana, a više za ono što taj muzej, dakle svojim sadržajem nudi poreznim obveznicima, građankama i građanima koji njegovu djelatnost financiraju. I zato razumijem isto tako poziciju dijela stručne javnosti koja moram se s kolegom Kolmanom složiti doista u jednu ruku brani svoje stečene pozicije, pa se možda neki od uvaženih kolegica i kolega i ukopavaju u tim pozicijama. No, smatram da mora postojati zakonski okvir, dakle da se iskorači u skladu sa naprosto novim okolnostima u kojima se nalazimo, u skladu s novim trendovima i potrebama koje se otvaraju i s obzirom na kao što sam već rekla članstvo Hrvatske u EU. Kulturna politika za koju se ja zalažem zapravo jest takva koja uključuje, koja je otvorena i koja podrazumijeva integraciju, demokratizaciju i dijalog s drugim i drugačijim i u tom smislu ja nemam straha u odnosu na to hoće li muzejski tehničar kao osoba sa srednjom stručnom spremom ili netko tko radi u muzeju a nije kustos ili povjesničar umjetnosti znati dakle kao dio tog radnog kolektiva na odgovarajući način doprinijeti tome da muzej postane mjesto koje je otvoreno dakle i drugima i drugačijima, ali i mjesto koje može okupljati a koje nije rezervirano samo za poziciju koju zastupa kulturna ili bilo koja druga elita. U tom smislu mislim da Hrvatska mora biti otvorena u iskoraku u odnosu na djelovanje muzeja kao važne sastavnice kulturnoga turizma RH. U tom smislu mogu podržati sva nastojanja. Kada o tome govorim dakle ne mislim kako podržavam neku vulgarnu eksploataciju ili komodifikaciju ili naprosto komercijalizaciju muzejske djelatnosti koja bi dovela do narušavanja stručnog integriteta muzejskih djelatnika stručnjaka kao niti degradiranja njihove javne funkcije, dapače, u ovom zakonu sam ja pročitala i nadam se da će to biti osnaženo i u konačnom prijedlogu zakona dakle otvaranje mogućnosti razvoja muzejske djelatnosti, odnosno svih onih djelatnosti koje muzej uz to može i obavljati. A čuli smo mnoge primjere pa i tu na Gornjem gradu, dakle imamo nekoliko muzeja i privatnih i javnih koji mogu poslužiti kao primjer kako se upravlja muzejima, baštinom i tome slično. U tom smislu također mogu pozdraviti, za razliku od mnogih kolega danas, širenje obuhvata stručnih muzejskih zvanja i ne zvanja koja su evo podigla mnogo prašine i u javnosti pa i danas ovdje u Hrvatskom saboru. Dakle, riječ je o zvanjima u području odnosa s javnošću i marketinga. Dopustite mi jednu osobnu paralelu koju mogu povući, a odnosi se na određenu vrstu skepse koja se uvijek javlja sa nekim novim zvanjima koja se pojavljuju i u kulturi. Pa recimo tako odnedavno na Akademiji dramske umjetnosti imamo studij kazališne i filmske produkcije, tek 10-ak godina, dakle prije toga nije postojao takav studij u Hrvatskoj. Osobno znam koliko je skepse izazvalo uopće uvođenje takvog studija na Dramsku akademiju a pogotovo činjenica da bi se producenti mogli zaposliti u gradskim ili javnim kazalištima. I sigurno je da se i dan danas producenti u tom smislu susreću sa podsmijehom kad je riječ o njihovoj pa i naobrazbi pa i dakle onome na koji način oni mogu doprinijeti kazalištima odnosno razvoju kazališne umjetnosti i struke u Hrvatskoj. I mislim da imam pravo povući sličnu paralelu sa ovim ovdje, nažalost i u javnoj raspravi i ovdje toliko podcijenjenim zvanjima odnosa s javnošću i marketinga. Ja bih podržala naravno prijedlog u ovom smislu ali bih dakle isto tako pozvala da razmotrimo i neka druga zvanja, odnosno drugačije napredovanje u muzejskim zvanjima. Ja ću dakle podržati prijedloga ovoga zakona, vidim da mi je vrijeme isteklo. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku, poštovani potpredsjednik Sabora Nenad Stazić.
Poštovana kolegice Leaković nova zvanja, ne da se to uspoređivati sa kazališnom produkcijom. Zašto? Zato što je to dio studija na Kazališnoj akademiji. Kada bi na Likovnoj akademiji postojao kolegiji muzejski marketing ili muzejski PR e onda biste vi bili u pravu. Onda bih se ja složio s time da to budu nova zvanja u muzejima. Ali ovako kad se PR-ovcem danas može proglasiti tko god hoće sa završenim fakultetom i bez završenog fakulteta takoreći s osnovnom školom. Osnuje svoje PR poduzeće kod kuće u kuhinji i on je PR stručnjak. Jer to je danas moguće. Gdje se polaže danas PR? Gdje se stječe takvo zvanje? Nigdje. I sad da takav jedan pokupljen, doveden s ceste bude izjednačen s onim kojemu je to stvarno struka koji je to izučio to je oprostite neusporedivo. Ako se uvedu takvi kolegiji na akademiji vi ste u pravu i ja ću podržati ovu vašu tvrdnju.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Karolina Leaković.
Poštovani kolega Staziću koliko znam na Filozofskom fakultetu u Zagrebu na Odjelu za informacijske znanosti preddiplomski i diplomski studij muzeologije upravo u svojem programu ima kolegije koje ste spomenuli, dakle i muzejski PR koji se možda ne zove tako ali sigurno dakle obuhvaća sadržaj onoga što bi trebali zaposleni u muzejskom PR-u i marketingu raditi i nipošto ne bih željela da javnost stekne dojam da se raditi u muzeju, u galeriji može samo po završenoj Akademiji likovne umjetnosti. Dakle, u muzejima i galerijama radi jedna široka paleta rekla bih stručnjaka i stručnjakinja koji završavaju informacijske znanosti na kojima predaje i naš kolega Miroslav Tuđman, ali isto tako i mnoge druge visoke škole pa i poslijediplomske studije. Prema tome, uska specijalizacija o muzejskom PR-u i marketingu je nešto što odavno postoji, dakle to nije nešto što donosi ovaj zakon.
Hvala lijepa. Da li želi predstavnik predlagateljice zaključno? Da. Izvolite poštovani zamjenik ministrice kulture Berislav Šipuš.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Sabora. Poštovane dame i gospodo dozvolite mi da se malo osvrnem koliko je moguće na ono sve što je rečeno danas u ovoj konstruktivnoj raspravi u prvom čitanju ovog nacrta prijedloga Zakona o muzejima. Prvo, krenut ću od kraja malo mi je lakše, pa ću se vraćati na samo finale, znači neko retrogradno čitanje tematike. Pročitat ću vam stranicu 5. iz Pravilnika o stručnim i tehničkim standardima za određivanje vrste muzeja, za njihov rad te za smještaj muzejske građe, muzejske dokumentacije koji je 2006. godine od 10. ožujka potpisao ministar kulture Božo Biškupić. Stručno muzejsko osoblje, muzejsku djelatnost obavlja stručno muzejsko osoblje utvrđeno Zakonom o muzejima. Stručno osoblje nacionalnog, regionalnog, lokalnog i matičnog muzeja članak 33.u nacionalnom muzeju stručne poslove obavljaju najmanje sedam kustosa, od kojih najmanje tri moraju biti u zvanju muzejskog savjetnika, jedan dokumentarist, jedan muzejski pedagog, jedan informatičar, jedan diplomirani knjižničar, jedan restaurator i pazite sad ovo jedna osoba zadužena za marketing i odnose s javnošću. Toliko o tome da su to nova zvanja. Uvrede i ponižavanje koji su ti ljudi doživjeli u tzv. javnoj raspravi od osoba ili kako hoćete baš jedne koji je gospodin Stazić čak i imenuje, i čiji je on glasnogovornik očito su nedopustive. To nije ta razina rasprave koju bi ja uopće želio nazočiti, a kamoli bi kao neki danas zastupnici ovdje čitali doslovno od riječi do riječi ono i onaj materijal koji su dobili na mail, elektroničkom poštom iz Muzeja za umjetnosti i obrt sa sastanka misterioznog ravnatelja muzeja. Niti jedan od tih navoda koji je pročitan, a danas je čitala jedna gospođa zastupnica u ovom časnom domu, nije rezultat njenog čitanja zakona i ovog prijedloga, nego je čitanje doslovno od riječi do riječi tog materijala kojeg i ja imam isto. A da netko čita članak u novinama koji će doživjeti svoj demanti i još to proglašava stručnom javnošću to mi je isto neprispodobivo. Niti sam ja muzejalac, nisam čak ni povjesničar umjetnosti, ali vidi vraga bio sam student Zvonka Matkovića, ali sam diplomirani akademski muzičar. U jednom trenutku sam se odlučio za neki drugi put, nije mi žao. Malo dalje, Hrvatska pošta, trgovačka društva, privatni muzeji o čemu zakon govori i ovaj nacrt prijedlog Zakona o muzejima? Pa dobro jel bi netko zbilja htio pročitati taj zakon od članka do članka kao prvo, a ne čitati intervjue, ne čitati komentare, ne čitati intervjue koji ministricu kulture proglašavaju opasnom osobom i osobom koja podvaljuje hrvatskoj javnosti i ovom Saboru zakon, opasan zakon. To je stručna rasprava? Nigdje u ovom zakonu niti u nacrtu prijedloga zakona ne piše da će sutra Muzej za umjetnost i obrt postati trgovačko društvo, niti to itko može napraviti, niti će ova država to od bilo koga tražiti ili Ministarstvo kulture niti buduće Ministarstvo kulture ili bilo koje Ministarstvo kulture koje će doći. Pa postoji Zakon o zaštiti kulturnih dobara koji uistinu štiti svako nacionalno blagu u bilo kojem muzeju pa čak i u privatnom muzeju, u ovoj republici, u RH od iznošenja i od prodaje i od izvoza to je naše i to ćemo čuvati, točno kako je gospodin Mesić to rekao. To nas i definira kao naciju i kao narod. Trenutno mislim da zamislite jedan nogometaš izlaže svoj fantastičan fundus slika i umjetničkih djela u Umjetničkom paviljonu u Zagrebu. Gospodin Vugrinec ima apsolutno pravo kao građanin ove zemlje sutra poželjeti osnovati muzej kao ustanovu i sad pazite riječ ili kao trgovačko društvo. To je njegov rizik, to je njegova kolekcija i on neka uđe svjesno u to. Ova država mu ovim zakonom daje tu mogućnost. Da li će on dobiti muzej kao ustanovu ili kao trgovačko društvo odlučit će Hrvatsko muzejsko vijeće koje će zaprimiti njegov prijedlog i reći da ili ne. Ako on sad propadne a više ne može igrati nogomet da bi zaradio opet neku lovu, neki novac neće samo tako moći prodati to niti otići s tim u Sloveniju ili u Austriju. Jer opet to blago koje jest njegovo štiti opet Zakon o kulturnim dobrima RH. Što se tiče Hrvatske pošte i odlaska tog fundusa moram podsjetiti da je nažalost RH to prodala u pretvorbi tek toliko da se zna. Što se tiče gospodarskih djelatnosti, slažemo se tu, kolega Jelić i ja da do drugog čitanja se stvari mogu precizirat, uokviriti. Ali potpuno mi je smiješno da uistinu ljudi koji su posjetili velike muzeje nedaleko zapravo od Zagreba recimo u Beču ili ako je netko otišao zaista, netko je govorio danas o Louvreu pa je rekao da tamo ne zna da tamo ima nekih gospodarskih djelatnosti. Pa ja sam uglavnom novac u Louvreu potrošio ne zato da bih kupio neku umjetničku sliku jer za to nemam novaca ali sam kupio knjigu u knjižari, kupio sam CD u CD shopu i DVD neki film koji ima umjetničku tematiku. Sjeo sam negdje i nešto sam pojeo ili popio. Otišao sam u kino unutar kompleksa pa sam gledao i neki film. Zašto to govorim? Zato jer bih želio napraviti paralelu s nečim što se zove hrvatski povijesni model novi. I o tom, vrsni stručnjak, sveučilišni profesor … [[Govornik se ne razumije.]] uglavnom priča bedastoće. Jer ne zna da je recimo jučer Ministarstvo kulture pokrenulo postupak javne nabave da bi se platile 4. i 5. izmjena i dopuna idejnog projekta, glavnog projekta i izvedba projekta novog Hrvatskog povijesnog muzeja. Sve u želji da se ovoj državi napokon dogodi da jedan privatnik izgradi muzej. Sada ćete naravno pitati ili neki će … [[Govornik se ne razumije.]] stručnjaci pitati pa to će onda sve biti njegovo. Neće. Nikada ono što je u Hrvatskom povijesnom muzeju neće biti privatno niti će pripasti privatniku, ali bi bila velika stvar da muzej vrijedan 150 milijuna kuna izgradi privatni partner. I ako bude sve po zakonu a želimo da bude po zakonu, a znamo da u Hrvatskoj kada ide po zakonu ide sporo, pa neka ide, u jesen ove godine mogu početi građevinski radovi na novom Hrvatskom povijesnom muzeju koji će imati i zato su rađene izmjene i dopune, kino dvoranu, koncertnu dvoranu, igraonicu za djecu i radionicu. Ova sva tri prostora koja sam spomenuo mogu biti konferencijske sale, simpoziji, seminari. Imati će restoran, imati će cafe, imati će suvenirnicu, imati će knjižaru. Ako želimo muzej koji će uglavnom držati vrijedno kamenje i helebarde i zastave a bez ovih sadržaja, popratnih, možemo i takav muzej napraviti. Ali tvrdim na 9600 kvadratnih metara iskoristivog prostora a to je 8 puta više nego što je sada Hrvatski povijesni muzej vrijedi riskirati i imati i ove djelatnosti. A to jesu gospodarske djelatnosti iste one koje će u Louvreu svaki od nas sresti kada se uputi tamo. Još bih htio malo spomenuti upravo neke dimenzije vrijednosti rada onih koji su doživjeli takve objede da ti isti ljudi sada, s obzirom da su oni upravo tako školovani, točno ste rekli da su jedna normalna veza između gospodarstvenika, privatnih kompanija i naših kulturnih institucija i ustanova a to su ti marketingaši kako stoji u jednom naslovu. Oni u 281 muzejskoj, galerijskoj … [[Govornik se ne razumije se.]] ih ima 31. A od 2006. stoje kao obavezno osoblje, u muzejskim ustanovama. Slučajno imam ispred sebe jedan podsjetnik jednog kolege ili kolegice, jedne osobe koja u jednom zagrebačkom muzeju radi taj posao. On je napisao jedan dopis ministrici kulture koji nema nikakve veze sa ovim. Ali ja sam se sjetio toga pisma od prije nekoliko mjeseci i pročitati ću samo jedan pasos, to je povjerljiv podatak, možemo otići na kavu s tom osobom. "Prosječan broj događaja u zadnjih 10 godina u tom muzeju x je 250 do 300 događaja godišnje. Od toga 96% je vezano za marketinšku aktivnost muzeja. 26% je vezano uz kongrese, seminare, predavanja, konferencije i sl. 31% su koncerti. 14% su promocije knjiga. 25% marketinško komercijalne prezentacije, festivali, eventi i slično. Izložbe 4%." Evo što rade ti ljudi o kojima danas govorimo da su nova zvanja i da će nekome smetati u muzeju. Dakle nema novih zvanja, nema niti novih radnih mjesta. Ti ljudi već danas rade, ali nisu imali mogućnost napredovanja. Mi im dajemo mogućnost a možemo se uvijek dogovoriti da se i na neki drugi način to dade. Ali tim ljudima se mora omogućiti da napreduju. Što se tiče analize tzv. koja se isto ovdje zazivala, znate, ja bih javno, evo ovako zamolio ako smijem kao zamjenik ministrice kulture ravnatelje muzeja i galerija u Hrvatskoj da mi samo na dva pitanja pošalju odgovore pismene. Prihod, od prodanih ulaznica u 2014. godini i broj posjetitelja u njihovom muzeju u 2014. godini, to je jedno pitanje. A drugo pitanje bih uputio svim ravnateljima muzejima, galerija, posebno ovim 12, 13, 15 koji su se sastali i posebno ravnatelju Muzeja za umjetnost i obrt. Koliko zbirki ste prijavili i upisali u registar kulturnih dobara Republike Hrvatske. To je vrlo zanimljivo pitanje. Evo, dva pitanja i to je analiza postojećeg stanja naših muzeja. Što se tiče javne rasprave i tu smo imali neke podatke, znači u 7. mjesecu, u listopadu prošle godine, u prosincu i u siječnju ove godine još su bili sastanci Hrvatskog muzejskog vijeća na kojima su mogli intervenirati oni koji su to željeli. Osim toga ponavljam, nalazimo se u prvom čitanju i spremni smo dapače za svaku konstruktivnu raspravu i raspravu na razini, ali ne na podmetanja. Kaže da nacrt zakona eliminira članak koji govori o središnjoj hrvatskoj instituciji koja se bavi muzejskom djelatnošću. Pa nije je niti bilo u važećem zakonu, Muzejski dokumentacijski centar, ali će biti u Pravilniku o načinu i mjerilima za povezivanje u sustav muzeja Republike Hrvatske. To je cijeli naziv tog pravilnika u kojem će apostrofiran biti Muzejski dokumentacijski centar, upravo ona institucija koja će se baviti tim poslom. Kaže nacrt zakona nije ugradio izuzetno važnu obvezu muzeja od 2007. godine, a odnosi se na registraciju muzejskih zbirki kojom se utvrđuje svojstvo kulturnog dobra za muzejske zbirke. To je to pitanje koje sam uputio. I to nije istina. Članak 9. jasno piše da su muzeji obavezni registrirati u Registar kulturnih dobara svoje zbirke, osim one koje su povremeno i privremeno u Hrvatskoj. Pa nećemo valjda Guercina registrirati u Registar kulturnih dobara. Dakle sve u svemu rekao bih da se dezinformira javnost kroz pumpanje, da tako kažem i ispade doslovno nekih koji bi željeli predstavljati struku, ne čita se zakon niti važeći niti ovaj prijedlog nego se barata paušalnim ocjenama, a koliku štetu su nanijeli upravo ti napisi, intervjui u odnosu naših kulturnih institucija sa onim čimbenicima koji se zovu kompanije, gospodarstvenici, osiguravajuća društva, banke od kojih mi očekujemo da daju novac za naše projekte. To će se tek vidjeti. Nažalost, ravnatelji muzeja bi morali dobro promisliti jesu li uistinu te primjedbe koje su oni napisali utemeljene. Nisu, niti jedna koju su poslali mailova okolo ne stoji. Ponavljam, ključno je sljedeće. Svaka osoba punoljetna u ovoj državi će imati pravo osnovati svoj muzej, bilo kao ustanovu, bilo kao trgovačko društvo. Da li će to dobiti kao dozvolu, o tom će odlučiti struka. Zakon o muzejima, uz Zakon o trgovačkim društvima ukoliko ja ili vi želimo da to bude trgovačko društvo, Zakon o ustanovama ukoliko će to biti ustanova. Ali moj je rizik, dopustite, kao vlasnika ponosnog nekoliko slika Marijana Trepšea da osnujem ja zbirku Šipuš pa da vidim jel ću zarađivati ili neću. Pustite me da probam i da propadnem. Nisam siguran da će moja zbirka i mojih 4-5 slika obiteljskog nasljeđa štetiti ovoj državi ili nekom velikom muzeju u ovom gradu ili ovoj državi. Hvala lijepa.
Poštovani zamjeniče ministra, pustio sam vas da sve iskalite u saborskoj govornici, ali moram vas sada upozoriti kao što ste vi javnost upozoravali sa saborske govornice da ni ja ni saborski zastupnici s vama ne polemiziraju o vašoj stručnoj ocjeni, niti ih možete ograničiti da govore stručno u Hrvatskom saboru jer oni ovdje nisu otvorili niti sam ja rekao otvaram stručnu raspravu o muzejima. Ovo je politička rasprava i svaki zastupnik može sukladno svojim stajalištima ili čak političkim uputama ako ih želi primiti, raspravljati o prijedlogu. Drugo što želim također reći, bez obzira koliko se vi slagali ili ne slagali, ovaj Sabor će donijeti zakon onako kako on bude htio. Da li ste vi zadovoljni sa stručnošću saborskih zastupnika ja bih volio da jeste, ali bih više volio da su građani Hrvatske zadovoljni sa političkim stavom saborskih zastupnika pa makar bio ponekad izvan struke. Posebno kad je riječ o usklađenosti zakona, a to više nije muzejska struka nego zadaća Hrvatskog parlamenta i njemu u tom smislu nadređene institucije Ustavnog suda. A polemizirat sa saborske govornice sa napisima u medijima, posebno ako ti mediji nisu prisutni ovdje, nisu prisutni ovdje i stručnjaci koji su iznosili pa ne mogu odgovoriti ni vama, ni meni pa zadržimo se na raspravi vezano samo za Sabor. Ispričavam se, ovo sam morao reći jer je moja zadaća da omogućim zastupnicima da govore prema svojem nahođenju. Niti ja, niti vi možemo dati štambilj da je to bila stručna ili nestručna rasprava. A sad se ispričavam svima vama koji ste pokazali strast za ostvarivanje zastupničke dužnosti do krajnjih granica, pa dajem repliku poštovanom kolegi Jasenu Mesiću.
Pokušat ću vrlo kratko. Nadam se da ću imati vremena. Pročitao sam sve članke zakona [[Upadica predsjednik: Molim vas kolegice Jadranka pustite neka.]] Ispričavam se gospođo Blažević, bitno mi je vrlo ovo. Dakle, članak 9. kaže sljedeće uvaženi vi ste bili moj dragi ravnatelj … [[Govornik se ne razumije.]] glazbenih večeri, ja vas cijenim i cijenim vaš … [[Govornik se ne razumije.]] Muzejska građa i muzejska dokumentacija štite se kao kulturno dobro i na njih se primjenjuju propisi o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara. Načelno točno, ali ne do kraja. Da bi se primjenjivali mora imati rješenje o registraciji. Ako ga nema ovo ne vrijedi boba. Prema tome, ne mora Vugrinec ako ne želi registrirati kulturno dobro i onda mu je ne možemo zaustaviti ako nije registrirano ili ako služba u međuvremenu samoinicijativno nije prišla. Prema tome, to nije skroz do kraja točno, nije do kraja točno. Načelno da, ali shvaćate kako je ovo formulacija zakulisna. To je jedna stvar. Druga stvar. Ići u izbornoj godini potpisivati projekt javnog privatnog partnerstva za Hrvatski povijesni muzej u iznosu od 150 milijuna kuna ja se u izbornoj godini 2011. nisam usudio, nisam usudio i nisam želio potpisati natječaj za izbor izvođača i za dodatnu projektnu dokumentaciju. Jer sam smatrao u izbornoj godini ići na takav projekt da je možda malo prehrabro, da ne upotrijebim težu riječ. Ja vjerujem da će i nastojim vjerovati da će to biti po zakonu, ali pogledat ćemo na kraju trošak. Ja sam tada radio samo one velike projekte koji su bili započeti prije, koje jednostavno dinamikom sam raditi morao. Takve nove projekte ja ne bih išao u izbornoj godini. I na kraju, pardon. Gotovo?
Je, na žalost. Iscurilo je vrijeme. Odgovor na repliku. Da? Izvolite zamjeniče ministra.
Hvala lijepo. Evo kolegi Mesiću samo da repliciram. Dakle, muzejske ustanove za koje važi i sadašnji Zakon o muzejima, a za koje će važiti nadam se i sljedeći zakon obvezne su u nekom trenutku svoje zbirke koje imaju registrirati u registar. I zato sam postavio to pitanje kao jedno od ključnih. Vi znate kao bivši ministar da je to i je jedno od problematičnih pitanja naših muzeja. … [[Upadica Mesić, ne čuje se.]] Evo ga, znači to je jedan veliki posao, odgovoran posao za koji su i ravnatelji vrlo odgovorni i zato na taj način je to već jedno pitanje koje bi dalo analitički odgovor o situaciji u našim muzejima. Što se tiče Povijesnog muzeja rizik je velik. Ono s čim bih bilo Ministarstvo kulture zadovoljno to je sljedeće. Nastavljen je posao koje je započelo Ministarstvo kulture kada ste vi bili tamo i gospodin Biškupić kada je otkupljena zgrada. Uistinu je postojao jedan sporazum koji gospodin Mesić nije potpisao u toj 2011. godini između Tvornice duhana Zagreb i Ministarstva kulture kojeg smo realizirali. … [[Upadica Mesić, ne čuje se.]] Tako je, prošle godine. Ali smo isto tako željni, voljni da kompletna dokumentacija bude gotova, da su sve dozvole građevinske, lokacijske spremne i ako bude sreće onda će ići po jednom modelu financiranja, ako neće ići će po drugom. Ali bilo tko da nastavi imat će spremnu kompletnu projektnu dokumentaciju.
Poslije ćete to na moj trošak, osobni trošak kavu popite i doći ću dolje, platit ću. Dakle, iscrpili smo listu prijavljenih za raspravu, listu prijavljenih za repliku i odgovora na repliku i završno izvješće. Sve smo to završili. Dakle, raspravu zaključujem. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Zakazujem nastavak plenarnog zasjedanja Hrvatskog sabora u srijedu 4. ožujka ove godine u 9,30 sati sa točkom dnevnog reda Prijedlog zakona o osiguranju s konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 799. Želim vam ugodan vikend, želim da odradite sve što trebate. Vidimo se u srijedu. SJEDNICA PREKINUTA U 14,38 SATI.
Prijedlog Zakona o muzejima, prvo čitanje, P.Z.E. br. 791. Rasprava je zaključena. U skladu s prijedlozima radnih tijela dajem na glasanje sljedeći zaključak: 1. Prihvaća se prijedlog Zakona o muzejima 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim glasajmo. Utvrđujem da je većinom glasova prihvaćen zaključak, 75 za, 3 suzdržana i 25 protiv.
I kao zadnje, mišljenje Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav na temelju zahtjeva za davanjem mišljenja o povredi Poslovnika Hrvatskog sabora poštovane zastupnice Đurđice Sumrak. Molim predsjednika Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav kolegu Peđu Grbina da nas upozna sa mišljenjem odbora.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav je na 82. sjednici održanoj dana 20. veljače 2015. godine raspravio zahtjev za mišljenje o povredi Poslovnika uvažene zastupnice Đurđice Sumrak. Na temelju rasprave odbor je većinom glasova dao sljedeće mišljenje, u pogledu djela navedenog zahtjeva koji se odnosi na povredu odredbe članka 238. Poslovnika Odbor za Ustav mišljenja je da predmetni navodi zastupnika Damira Rimca ne izlaze izvan okvira dopuštenog u parlamentarnoj praksi uobičajenog demokratskog načina izražavanja. Drugo, u pogledu djela navedenog zahtjeva koji se odnosi na povredu odredbi članka 237. i 239. Poslovnika potrebno je istaknuti da je odredbama Poslovnika zastupniku zajamčeno pravo da sudjeluje na sjednicama Hrvatskog sabora, da na njima raspravlja te na taj način javno iznosi svoje prijedloge, mišljenja i stavove. Predsjedateljeva dužnost je svakom zastupniku sukladno odredbama Poslovnika omogućiti da na što kvalitetniji način raspravlja o određenoj temi dnevnog reda a njegovo je pravo vodeći računa o osiguranju reda na sjednici diskrecijski procijeniti razloge za izricanje opomene sukladno odredbi članka 239. Poslovnika. S obzirom na navedeno odbor je mišljenja da nisu povrijeđene odredbe članka 237., 238. i 239. Poslovnika Hrvatskog sabora. Hvala.
Hvala lijepa. Molim, dajem na glasovanje mišljenje odbora, molim glasujte. Hvala lijepa. Glasovanje je završeno. Utvrđujem da je većinom glasova, 73 za, ništa suzdržanih i 27 protiv prihvaćeno mišljenje odbora u tekstu kako ga je predložio. Hvala vam lijepa.