Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Dozvolite da ukratko dodatno obrazložim razloge zbog kojih Klub SDP-a ide sa ovim prijedlogom zakona koji nije velik obimom. Riječ je o jednoj maloj intervenciji u postojeći zakon o zdravstvenom osiguranju. No, koji nije niti preskup, ne traži previše novca ali koji nam omogućava da sa ovoga mjesta kao izabrani predstavnici naroda pošaljemo što je moguće jasniju poruku građanima Hrvatske o tome što to i kakvu to obiteljsku politiku zagovaramo i na koji način realiziramo i ostvarujemo i strategije i politike koje smo i u ovom Hrvatskom saboru čini mi se konsenzualno usvojili. Podsjetit ću da smo u tijeku prošle godine u Hrvatskom saboru usvojili vrlo kvalitetan opsežan, sveobuhvatan i operabilan nadasve projekt pod nazivom "Nacionalna obiteljska politika" koji je tiskan i koji na neki način, ne na neki nego na svaki način obvezuje sve one koji sudjeluju u kreiranju obiteljske politike da ono što smo usvojili i realiziramo. U tom se tekstu na jednom mjestu kaže da buduću obiteljsku politiku treba graditi na dvije uporišne točke. Prva je zapošljavanje žena odnosno drugog hranitelja obitelji. A druga je točka razvoja obiteljskih usluga kao potpora dvohraniteljskom modelu. Naravno, kaže se dalje u oskudici sredstava i masovnoj nezaposlenosti ne treba očekivati brze i radikalne promjene u obiteljskoj politici. Riječ je naime o dugoročnom usmjerenju razvoja obitelji, obiteljske politike. To znači da rješenja nikako ne treba tražiti u raznim oblicima retradicionalizacije i zadržavanja žena u obitelji kako je to implicitno proizlazilo iz nekih prijašnjih rješenja nego su kako se to u europskim dokumentima uobičajeno tvrdi potrebni rekoncilijacija rada i obitelji, preraspodjela uloga unutar obitelji odnosno moderna integracija rada i obitelji. U tom će kontekstu sama obitelj biti utemeljena drugačijim osnovama od modela tradicionalne obitelji koja je bila čvrsta, biološka, ekonomska i socijalna cjelina, neka vrsta bloka nasuprot prirodi. Taj dio zapravo implicite govori rekao bih o temeljnom usmjerenju onoga na čemu bismo trebali inzistirati u desetljećima koja su pred nama i zbog onoga o čemu se u više navrata i u ovom Saboru rekao bih bez obzira na političko, ideološko ili ne znam koje drugo opredjeljenje onih koji su te stavove iznosili lamentiralo, izdvajalo nad katastrofalnim reći će netko demokrafskim stanjem nacije. U ovome prijedlogu zakona pokušavamo napraviti jedan korak više ka rješavanju i toga problema iako moram reći da na prvom mjestu sasvim sigurno posljedice neće proizvesti kao učinak ne znam koliko povećano rađanje djece u Hrvatskoj. Naime, smisao je ovoga zakona da omogući delimitiranje iznosa porodne naknade onim ženama koje su prije odlaska na porodni dopust zarađivale više od limitiranih 4 tisuće i 250 kuna i čime su direktno te majke najneposrednije dovedene u nepovoljniji položaj jer im se plaća odnosno ta naknada često puta i dvostruko smanjuje u odnosu na ono što su zarađivale prije odlaska na porodni dopust. U obrazloženju Vlade koje ne prihvaća prijedlog ovih izmjena kaže se da je u Hrvatskoj svega takvih slučajeva oko 6% što jest točno ili da je riječ o svega 2 tisuće 67 slučajeva, pa bi valjda to trebalo biti ključna činjenica i argument da eto ne radi se o mjeri koja bi imala značajniji pronatalitetni karakter pa se eto ne radi niti o tome što bi trebalo biti prihvaćeno od strane ovog Sabora. Naprotiv, baš zato što je riječ o tako malom broju slučajeva od svega 2 tisuće 67 u prošloj odnosno u 2003. godini kako je riječ i o relativno malim sredstvima koja se pritom izdvajaju nema razloga da se ne pošalje poruka da hoćemo u ovoj zemlji žene koje rade na odgovornim i dobro plaćenim poslovima ali isto tako da hoćemo i to da one ne budu ni na koji način zakinute, oštećene ili hendikepirane zbog činjenice da također žele osim što su uspješne poslovne žene biti i majke. Nema razloga da se bilo koga zakida u njegovome pravu. A u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti izrijekom se kaže da svakoj ženi koja odlazi na porodni dopust priprada porodna naknada u punom iznosu, znači 100%-tnom iznosu. To se odnosi na sve žene osim na tih 6,25% mladih majki koje zarađuju više. To nije pravedno i to nije u skladu sa načelima i sa principima pravedne, socijalne politike. Ako će netko kao argument potegnuti i to kao što se to ponegdje može čuti da eto imamo sustav solidarnosti, onda se ta solidarnost odnosi na one koji nemaju prihoda. I sa zadovoljstvom možemo reći da smo u mandatu prošle Vlade uspjeli proširiti pravo na porodne naknade i na nezaposlene majke. Ali solidarnost ne znači da oštećeni moraju biti oni koji zarađuju više. Čak bismo mogli nači i ekonomski argument u tome da su te žene, zarađujući više od ovoga limita i više uplaćivale u fondove zdravstvenoga osiguranja. I nema nikakvog razloga da im se uskrati plaća, odnosno naknada samo zato što su one na porodnom dopustu. To su temeljni razlozi zbog kojih predlažemo, rekao bih zaokruživanje jednog sustava porodnih naknada i njihovih, rekao bih, konačnog dovršenja kao modela jer smo sada i proširili pravo a na ovaj način omogućili da svi pod istim uvjetima, istim ... [[Govornik se ne razumije.]] dakle ostvaruju, ostvaruju to pravo. Kako budemo imali kao društvo više, kako budemo bogatiji budemo imali više novca, siguran sam da će iznosi porodnih naknada moći rasti. U ovim okolnostima bilo bi sasvim dovoljno izvršiti delimitiranje kao što to predlažemo u Izmjenama zakona o zdravstvenom osiguranju. Evo, poštovane kolegice i kolege, ja sam uvjeren, s obzirom da prema našim procjenama ako bi se delimitiranje izvršilo da bi ukupni iznos porodnih naknada za tu kategoriju rodilja koje iznose 94 milijuna kuna godišnje, da bi se taj iznos povećao za oko 40%, to je naša procjena ili mjesećno za 3 milijuna kuna, što bi na godišnjoj razini iznosilo 36 milijuna kuna za ovu namjenu. Malo novca za ostvarivanje jednog poštenoga i pravednoga načela. Hvala lijepo.
Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Odbor za zakonodavstvo, obitelj, mladež i šport? Financije, državni proračun? Ne. Idemo na raspravu po klubovima. U ime Kluba SDP-a, poštovana zastupnica Jelena Pavičić-Vukičević.
Kolegice i kolege, gospodine predsjedniče, uvaženi predstavniče Vlade, dozvolite mi da nakon uvodnih riječi predlagatelja također kažem par riječi u ime Kluba SDP-a. Dakle, u posljednjih 6 mjeseci u ovoj smo Državi kategoriju rodilja zapravo spominjali vrlo često, usuđujem se reći da je to jedna od najspominjanijih kategorija građana Republike Hrvatske. O važnosti te kategorije doista ne dvojimo. Bez obzira ocjenjujemo li da se radi o brizi za poboljšanje demografske slike Hrvatske ili zapravo o nametanju jedne socijalne teme koja bi zaokupljala javnost kojoj Vlada HDZ-a, nažalost do danas nije ponudila niti jedan suvisao, gospodarski ili razvojni program. Koalicijska Vlada i SDP u proteklom mandatu do studenog 2003. godine nisu dovoljno promovirali ono što je učinjeno upravo za tu kategoriju rodilja. Činjenica je da nismo svakodnevno nastupali, da se nismo dovoljno slikali, pa da možda nismo niti govorili dovoljno o zaštiti interesa majki i djece ali smo posve sigurno radili. Proširili smo prava rodilja i uveli porodne naknade za majke studentice i nezaposlene majke, te majke koje obavljaju neku samostalnu djelatnost. Proširivši tako kategorije primateljica naknada smatramo da smo napravili važan korak u smislu kvalitetnijeg života cijelog niza obitelji koje nažalost ulaze u socijalnu kategoriju stanovništva. Usprkos smjeni vlasti i najavama HDZ-a za radikalno poboljšanje uvjeta mladim obiteljima i obiteljima sa troji i više djece realnost je drugačija. HDZ jest uveo trogodišnji porodni dopust, jednako tako i obitelji su, iste te obitelji oslobođene su od uplate 15% učešća ako sudjeluju u kupnji stana ili rješavaju svoje stambeno pitanje sukladno Zakonu o društveno poticajnoj stanogradnji što osobno smatram čak i dobrom mjerom. Ali usprkost smjeni Vlasi SDP-ov odgovor na takvu politiku bio je nastavak promoviranja mjera pronatalitetne politike. Tako je HDZ odbio SDP-ov prijedlog za oslobađanje od PDV-a na dječje potrepštine i uvođenje međustope PDV-a od 12% na najnužnije prehrambene namirnice ocjenjujući ga socijalno lošim rješenjem od uvođenja opće stope PDV-a od 20%, a eto sudbinu tog Zakona u ... [[Govornik se ne razumije.]] Sanaderove Vlade i MMF-a znamo. Takvu je sudbinu doživio i SDP-ov prijedlog uvođenja poreznih olakšica za npr. školovanje, tj. učenje stranog jezika. Tako je Vlada u svom negativnom mišljenju uspjela čak i konstatirati da strani jezik u tom slučaju ne uči porezni obveznik nego njegovo dijete. Danas je pred nama i nova inicijativa SDP-a za delimitiranje porodnih naknada. Naime, u protekloj je godini 2067 majki primilo Zakonom najvišu predviđenu porodnu naknadu od 4250 kuna. Polazeći od te brojke vrlo često razmišlja se o 2000 majki koje zarađuju iznad tog limita kao da je to neka sramota, a nikada se ne razmišlja o ženama i potencijalnim majkama koje bi se možda odlučile na prvo ili novo majčinstvo kada ta naknada ne bi bila limitirana, ili možda u ovom društvu sumnjamo da postoji određen broj žena koje ne zarađuju ispodprosječnu ili prosječnu plaću. Koliki je pak stvaran broj žena koje zarađuju izndadprosječnu plaću u Republici Hrvatskoj nedostupna informacija preko Državnog zavoda za statistiku što je moram ipak konstatirati nevjerojatno za zemlju koja je kandidat za Europsku uniju. I tu otvaramo iznimno važnu temu. Je li razgovor o pronatalitetnoj politici, o hrvatskoj demografskoj obnovi, o hrvatskim crnim brojkama o padu nataliteta, o hrvatskim majkama, hrvatskoj djeci, hrvatskoj obitelji doista iskren kada je Vlada na ovaj SDP-ov prijedlog jedne mjere koja bi sasvim sigurno doprinjela kvaliteti života u saborsku proceduru uputila negativno mišljenje sljedećeg sadržaja, citiram: "Osim toga valja napomenuti i činjenicu da se ovdje ipak radi o naknadi plaće u vrijeme kada majka ne radi i stoga, te stoga, ista ne bi mogla biti potupuno izjednačena sa onom plaćom koja se ostvaruje za postignute radne učinke, to tim više što se ostvarivanje prava temelji na principima solidarnosti u uvjetima ograničenih materijalnih sredstava.". Dakle, ipak se ne radi o tome da Vlada predloženu zakonsku mjeru smatra krajnje neadekvatnom već se radi o radničkoj produktivnosti i situaciji kada izostaju radni učinci. Radni učinak izostaje, da se poslužim istom terminologijom, i kada je radnik na bolovanju. Tada radnik dobiva 70% plaće i to 70% i ispod prosječne i prosječne i iznda prosječne plaće. Poštenije od ove odbijenice bilo bi kada bi Vlada recimo ponudila i takav model da rodilje, odnosno osobe koje koriste porodni dopust također budu na bolovanju i dobe naknadu kao i za svakog drugog radnika na bolovanju. Dakle ženi kada se odlučila za majčinstvo već unaprijed moramo reći da je, da je nažalost radno neučinkovita. To jest da joj državna administracija poručuje da je radno neučinkovita. Bez obzira radi li žena u tvornici na pokretnoj traci ili pripada akademskoj zajednici dakle žena je u fertilnoj dobi potencijalno radno neučinkovita. No bez obzira što vi mislili o ženi na porodnom dopustu i njezinoj radnoj učinkovitosti, a mislim da je to i njima posve svejedno razmislite i ipak pokušajte im dati naknadu kakvu zaslužuju zato što su radile, uplaćivale u fond, zato što rade i zato što podižu svoju djecu. Hvala.
U ime Kluba HSS-a poštovani zastupnik Zdenko Haramija.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege zastupnici. Iz statističkih podataka koje godišnje objavljuje Državni zavod za statistiku vidljiv je konstantan porast negativnog prirodnog prirasta stanovništva u Republici Hrvatskoj što znači da se više stanovnika, da više stanovnika Hrvatske umire nego što ih se rađa a taj broj je 2002. godini došao do 10 tisuća 475 stanovnika u korist umrlih. Mi u KLubu HSS-a mišljenja smo da treba poduzeti sve da se ovakav negativni trend zaustavi jer ukoliko to ne učinimo osuđeni smo kao narod na polagano izumiranje. Ovaj zakonski prijedlog koji je pred nama obuhvaća samo jedan mali segment rješavanja tog problema budući se predlaže ukidanje gornjeg limita u visini naknade za obvezni porodni dopust, a što bi moguće doprinjelo da se žene sa većim primanjima lakše odlučuju na trudnoću. Premda kao što sam rekao to predstavlja samo jedan mali segment cijelog kompleksnog problema. Budući se radi o 2067 rodilja iz te kategorije u 2003. godini možda doprinese većem broju novorođenčadi. Povećana materijalna davanja koja bi bila posljedica prihvačanja ovoga Zakona ne bi smjela biti prepreka donošenju zakona jer djeca su naša budućnost, a narod koji vodi računa o provođenju natalitetne politike te koji istu, a potiče stimulativnim mjerama ima osiguranu budućnost. 36 milijuna kuna koliko se predviđa godišnje za pokrivanje ovih izdataka namirilo bi se iz povećanog doprinosa za mirovinsko osiguranje, za zdravstveno osiguranje. Zbog svega rečenoga Klub HSS-a će podržati predložene izmjene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju. Hvala najljepša.
Zahvaljujem. U ime Kluba HDZ-a poštovani zastupnik Marko Turić.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi državni tajniče, dame i gospodo. Ispred sebe imamo Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o zdravstvenom osiguranju. Ovim izmjenama i dopunama predlaže se zapravo ukinuti limit, to smo čuli malo prije i od predlagača, takozvano delimitiranje naknade u visini naknade za obavezni rodiljni dopust do 6 mjeseci i djeteta koji sada ne može biti veći od 4 tisuće i 250 kuna. To je cilj, to je namjera. Namjera predlagatelja sasvim sigurno u njegovu, što proizlazi iz njegovog obrazloženja je poticanje pronatalitetne politike no moram odmah ovdje reći da zapravo dvojim da bi predloženi zakon ostvario taj cilj iz jednostavno, iz više razloga. Evo nekih. Za zaustavljanje, to smo već čuli, nepovoljnog trenda negativnog prirasta odnosno broja i stope živorođene djece u odnosu na umrle nužno je poduzeti niz gospodarskih i socijalnih mjera koje bi poticale stanovništvo na podizanje potomstva. U tom smislu svi se dobro sjećamo da je Hrvatski sabor usvojio u ožujku ove godine Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o radu, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o porodiljnom dopustu majki koje obavljaju samostalnu djelatnost i nezaposlenih majki te Zakon o izmjenama Zakona o zdravstvenom osgiuranju. Dakle sve to skupa predstavlja dio mjera pronatalitetne politike u rješavanju problema demografskog stanja. Nadalje, predložene izmjene doista bi dovele do poboljšanja materijalnog položaja zaposlenih majki za vrijeme korištenja toga prava ali zaista jedno stvarnog malog broja. Poslužimo se statističkim podatkom. Od ukupnog broja obaveznih rodiljnih dopusta koje su majke mogle koristiti u 2003. godini tek oko 6% majki ostvarilo je naknadu plaće u najvišem propisanom iznosu. Zato mislim da materijalni poticaj koji je usmjeren prema tako malenom broju korisnika ne bi značajno utjecao na rast nataliteta. S druge pak strane u današnjem sustavu obračuna plaća postoji dosta veliki raspon pa bi ukidanje gornjeg limita naknade plaća moglo izazvati jako veliki broj negativnih posljedica. Isto tako važno je osim toga istači da se naknada o kojoj je riječ isplaćuje na teret Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje iz sredstava osnovnog zdravstvenog osiguranja pa bi ovakav zakon narušio jedinstvenost određivanja naknade plaća u sustavu osnovnog zdravstvenog osiguranja, a koji je temeljen na načelu, točno je, uzajamnosti i solidarnosti. Sami smo ovdje čuli zapravo da se radi o maloj intervenciji ... [[Govornik se ne razumije]] mala intervencija gotovo negdje se dalo razabrati sitnoj dobiti, ali bitno je poslati kao poruku. Međutim ja sam zato i Klub Hrvatske demokratske zajednice da se pošalje poruka i to snažna, ali kako je Vlada Republike Hrvatske najavila izmjene Zakona o zdravstvenom osiguranju tijekom ove godine gdje će se cjelovito riješiti i urediti prava, obaveza osiguranih osoba mislim da ovakav prijedlog ne bi zapravo trebalo prihvatiti i zastupnici HDZ-a to će tako i postupiti. Hvala lijepa.
U ime Kluba HNS-a PGS-a poštovani zastupnik Antun Kapraljević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, pa evo pred nama se nalazi jedan, jedna sitna intervencija u Zakonu o zdravstvenom osiguranju kako je to rekao kolega Vidović međutim bez obzira što je to sitna intervencija HNS, Klub HNS-a i PGS-a će dati podršku i toj sitnoj intervenciji iz jednostavnog razloga što se ovim sitnim intervencijama ispravlja nepravda koja se stavlja pred one koji malo više zarađuju. Mislim da bi u svakom slučaju trebalo stimulirati razvoj obitelji na taj način da se svi oni koji doprinose tom razvoju jednako tretiraju, a to naše kako je već ovdje rečeno katastrofalno demografsko stanje je činjenica. 2002. kao što je i gospodin Haramija rekao je bilo 10 tisuća 475 više umrlih nego rođenih. To je u svakom slučaju znak za uzbunu. Znak za uzbunu da nešto u toj našoj, našem odnosu prema obiteljskoj politici ne valja, a ne valja puno toga. Ovom malom izmjenom želi se ispraviti jedan sitni detalj, a to je da budu svi jednako ravnopravni. Možda će neki reći da će to stvoriti uvjete da poslodavci zapošljavaju na određeno vrijeme svoju ženu, recimo, ili kćerku i zaposle ju samo toliko da bi ona ostvarila neku višu mirovinu, recimo 15, ovu porodiljski dopust, recimo, 15 tisuća kuna, ali gospodo takva situacija je i sada. I sada taj isti obrtnik ili poslodavac može prijaviti svoju ženu i ostvariti iste te uvjete samo ne maksimalne, ali od 4 tisuće i 250 kuna koliko je maksimalno. Međutim, sama nacionalna obiteljska politika i ovo katastrofalno demografsko stanje u Hrvatskoj se ne može riješiti ovime. Ovo je samo jedna sitna kockica, ja bi čak rekao ne crvena kockica u mozaiku, u mozaiku demografske politike nego recimo neka svjetlija, ne bijela, ali ono roza kockica u ovoj politici. Zato što čitavo vrijeme se stječe dojam da mi samo raspravljamo o te 3 godine. Znači, samo raspravljamo o porodiljskom dopustu i ja čak dobivam dojam da se trudnoća smatra bolešću. Ispada da kad je žena trudna da je ona bolesna jer ako pogledate nema nijednog poslodavca, garantiram da nema nijednog poslodavca koji je zaposlio ženu kad je čuo da je ona trudna. Nema nijednog poslodavca ili uvjetno rečeno možda par, jer vidim da mi neki sugeriraju da ima i takvih, ali je mali broj onih poslodavaca koji nakon isteka ugovora o radu ponovno zaposle ženu kad shvate da je ona trudna. Dobiva se dojam da je to nekakva bolest i da u ovom društvu uopće se ne smije biti trudan. Znači, ne smije se otić na porodiljski jer sve se svodi na samo jednu činjenicu, a to je pitanje djece dok su ona mala. Šta kad djeca krenu u vrtić, tada ih već opterećujemo roditelje sa 800 ili tisuću 200 kuna, ovisi kako u kojem dijelu domovine. Šta kad krene na, uvjetno rečeno, osnovno školstvo koje je besplatno, kažemo besplatno. Šta kad krene u srednju školu? Šta kad krene na fakultet? Sve to opterećuje ovu našu katastrofalnu demografsku sliku. A kako ju popraviti? I ovim sitnim kamenčićem, a i onim što očekujem da će Vlada napraviti, a to je da izađe pred Sabor sa kompletnim rješenjem koje treba promijeniti i Zakon o radu, Zakon o mirovinskom, zdravstvenom, školstvu, dječjem doplatku, a naročito Zakon o lokalnoj samoupravi. Jer čim ta djeca krenu u vrtiće već to spada lokalnoj samoupravi. I od tog trenutka ako lokalna samouprava ne može financirati vrtiće, a znamo koliko imamo vrtića i znamo koliko djece možemo smjestiti u vrtiće već tada dolaze pred roditelje nerješivi problemi. Uostalom, imali smo primjer i Gunje gdje su naši srednjoškolci se išli školovati u drugu državu, po drugom programu jer nisu roditelji imali novca da im plate prijevoz do naših srednjoškolskih centara. Sve je to ono što moramo mijenjati da bi ovu katastrofalnu sliku, demografsku sliku u Hrvatskoj popravili. I zato pozivam sve, u ovom prvom čitanju da podrže ovaj Prijedlog jer je on kamen, jedan mali kamenčić u mozaiku koji trebamo riješit. A isto tako pozivam Vladu da izađe sa konkretnim prijedlozima i da riješimo obiteljsko pitanje i demografsko pitanje Hrvatske u skoroj budućnosti. Zahvaljujem.
Hvala. U ime Kluba HSLS-a, DC-a poštovana zastupnica, potpredsjednica Doma Đurđa Adlešić.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Pronatalitetna politika, ali ona kvalitetna, odgovorna i ozbiljna nedeklarativna je doista jedno ozbiljno pitanje i zahtjeva puno ozbiljniji pristup od svega što smo mi do sada uradili ili gotovo od svega. Ozbiljniji pristup prema punoj, onoj potpunoj obitelji, ali isto tako i prema jednoroditeljskoj koju treba priznati kao činjenicu o kojoj smo mi govorili i pripremili moguća rješenja u zakonu o kojem će se nadam vrlo brzo raspravljati, a to je Zakon o alimentacijskom fondu. I svaka ovakva rasprava često je deklarativna. Ja se nadam da ova neće biti takva, obojena politikom, prikrivenim optužbama i obračunima bivše i sadašnje vlasti, nekad bolje nekad slabije prikrivenom, ali treba iskreno priznati da je u prošlom mandatu ipak učinjeno nešto dobro. A to je solidarnost prema majkama bez primanja, prema majkama studenticama i jednu činjenicu koju moramo priznati, a to je da postoje i majke srednjoškolke koje doista zahtijevaju da ozbiljno razmislimo gdje su učinjeni propusti, da li u odgoju ili obrazovanju, da li samo u obiteljima ili i škole ovdje imaju svoju odgovornost. Međutim, u svim dosadašnjima zakonima naprosto su ispuštene žene koje dobro zarađuju, koje su izgradile svoju karijeru, a koje se ne žele odreći majčinstva. I svu su do sada imali šansu, sve dosadašnje vlasti, ali uvijek imamo onaj sistem, počet ćemo drugačije od ponedjeljka, ili od 1., ili najbolje kad su prvi i ponedjeljak zajedno, što ne pokazuje dovoljnu ozbiljnost prema problemu i pokazuje jedno drugačije lice politike. Bilo bi dobro da je ovaj Prijedlog zakona dio paketa zakona koji bi na ozbiljan način rješavao pitanje pronatalitetne politike i kad bi za takav zakon doista bila osigurana sredstva. Sredstva za roditelj, sredstva za djecu, a znamo da ćemo za koji dan razgovarati i o sredstvima za umirovljenike kojima je također obećano generacijama rješavanje njihovih problema i njihovih zaostataka. Jedino ne znamo otkud bi se sav taj novac mogao pronaći. Pa je onda sve to na razini dobrih želja. Mislim da bi najbolji paket pronatalitetne politike zapravo bio onaj gospodarski paket zakona koji je najavljen za jesen. A to su zakoni koji će govoriti o poticanju ulaganja, o zapošljavanjima pa će tada i majke i žene, dakle, i rodilje imati jedan bolji standard i sigurno će sa takvim standardom više razmišljati o djeci. Mi moramo ovdje govoriti i o drugim problemima, ne samo o visini naknade, a to je cijena dječje hrane, dječje odjeće, pelena, svega onoga što je potrebno, ali isto tako i o problemima vrtića i jaslica u kojima nema mjesta. I ako gledate to su desetci tisuća djece koji čekaju mjesta u vrtićima i jaslicama. To su čitavi gradovi djece s kojima majke nemaju kamo poslije svog posla ili dok se trebaju vratiti na posao. A mnogi od njih rade samo u prvoj smjeni. Dolaskom trgovačkih lanaca je taj problem posebno otvoren, ali isto tako moramo priznati da više malo koja žena radi od 7 do 3 pa joj odgovara radno vrijeme vrtića do 14 ili 15 sati. I zato držimo u Klubu HSLS-a i DC-a da treba pripremiti jedan ozbiljan paket mjera koje će biti podijeljen na one mjere u lokalnoj samoupravi, dakle, na odgovornost lokalne samouprave gdje se također nešto može pomoći do one koja ide na državnu razinu. Mi ne očekujemo da bi izmjena ovog Zakona bitno povećala natalitet. Treba iskreno reći da žene, a naročito žene sa većim primanjima teško da ne rađaju zbog toga što su im samo male porodne naknade, nego i zbog drugih nesigurnosti koje su vezane upravo odlaskom na porodni dopust. Kolega Kapraljević je naveo dobar primjer što se događa sa ženama kada ostanu trudnice, što to znači za privatnog poslodavca najčešće, što to znači i za njihovu karijeru. Dakle, da bi pronatalitetna politika doista bila ozbiljna, odgovorna a ne imala ovaj deklarativni pristup kakav je bio već praksa onda to doista zahtjeva jedan ozbiljniji zakon u kojem bi svakako i ova inicijativa SDP-a trebala imati svoje mjesto ali u paketu jednog ozbiljnijeg pristupa. Hvala lijepo.
U ime Kluba LIBRE poštovani zastupnik Vilim Herman.
Gospodine predsjedniče, gospodine predstavniče Vlade, kolegice i kolege. Prvo bismo htjeli reći da se radi o veoma dobrom Prijedlogu zakona onom koji ukazuje na to da se doista s pravom treba pozivati na načelo pravednosti koje je zapisano u Ustavu, dapače i ono načelo koje govori o pravu rada, suvremena tumačenja, načela prava na rad polaze od prava na život, pa ako je to tako, ako se zapravo radi o pravu na rad, temeljenom na pravu na život onda je jasno da se i odgovarajuće naknade u pogledu porodiljskog dopusta moraju jednako pravno realizirati, i ne zasijecati administrativnom mjerom dapače dekretom kao što je to slučaj kod ovoga cenzusa ako se prelazi 4000 kuna da se onda ustvari za te rodilje, te majke taj iznos najedamputa doslovce najedamput limitira. Ovdje detonira nekakva administrativna zabrana, jedno zakonsko zasijecanje i ostaje pitanje zbog čega. Državi koja je zainteresirana da ima jednu društvenu stabilnost koja će iznutra iskreno i stvarno funkcionirati takva će država nastojati razvijati srednji sloj, onaj sloj koji doista čini socijanu stratificiranost stabilnom koja čini vezu između sasvim uvjetno rečeno siromašnih i bogatih, takvih će biti, kapitalizam nije društvo milosrđa ali može imati svoje korektivne mehanizme. Jedan od tih u socijalnom i osobito sociološkom smislu korektivni mehanizam je upravo srednji sloj i razvijeno društvo brine o srednjem sloju. Pa tko su te rodilje, tko su te mlade žene kojima treba, kojima se zasijeca zapravo na ovih 4000 kuna i ne omogućuje da ostvaruju ono što im pripada po pravu na rad, po pravu na život, a na kraju krajeva i po ovoj okolnosti jer doprinose stabilnosti društva. Prema tome, nemojmo onemogućavati, ili pak onaj koji daje mišljenje, a to je Vlada, da se ne doprinese srednjem sloju kao onom koje može stabilizirati, koje može umiriti ovo ovakvo ozbiljno raslojeno socijalno diferencirano društvo. Koji bi to zapravo bio drugi motiv, osim ako ne mora to biti svjesno upravo atak na ovaj društveni sloj i neki drugi primjeri iz poreznoga sustava ukazuju također na to da nema ne samo razumijevanja nego nema ozbiljne strategije prema srednjem društvenom sloju. U jednom razdoblju taj je srednji sloj doslovce razbijen i evo sada prilike da se izravno očituje ovdje svaki zastupnik u odnosu na ovo po mom sudu prevažno pitanje koje je na jednom detalju postalo doslovce simbolično, ono je dovedeno do jedne razine simbolike što učiniti zapravo i kako se ponašati prema srednjem sloju. Prema tome, ne zasijecati od oka i biti nepravedan, doslovce nepravedan prema ženama koje više zarađuju. Ipak se treba populističkim manirom prema ženama koje više zarađuju ponašati i na taj način reći više doslovce tako vrijede one rodilje koje manje zarađuju vrijede jednako ali trebaju svoju naknadu ostvarivati i prema onomu koliko su zapravo doprinosile na tržištu rada, i o tome se najviše i radi. Mi mislimo u Klubu LIBRE da je najbolja ona pronatalitetna politika koja će biti politika prije svega zapošljavanja, omogućavanja ženi da se ponaša na tržištu ravnopravno s muškarcem a ovo je jedan od primjera kada se upravo toj ravnopravnosti može doprinijeti. Suprotno ponašanje tomu je zapravo otklanjanje pronatalitetne politike na koju se Vlada zaklinje, i evo joj prilike unatoč negativnoga mišljenja da preko parlamentarne većine učini nešto i da pokaže da joj je stalo i do pronatalitetne politike i do načela pravednosti ali dapače i iznad svega do srednjeg društvenoga sloja. Uz ovu temu sigurno da se ne može zaobići i ovoga puta priča o decentralizaciji i regionalizaciji. Ako se pođe od toga da je infrastruktura koja prati sve ono što treba biti pronatalitetna politika, dakle jaslice, državni dječji vrtići onda je posve jasno da se na razini lokalne samouprave reklo bi se u žargonu mora pojavljivati više lovu. Ali uz pretjeranu, gotovo dovršenu centralizaciju, centralizaciju financijskih sredstava koji se toliko slijevaju u državni proračun, dapače i u Zagrebu otvoreno rečeno, kako će Osijek raditi dalje pa i cijela regija koja se zove Slavonija i Baranja zapravo na razvijanju ove infrastrukture koja se zove u minimumu jaslice i dječji vrtići. Treba dakle ne dati lovu nego je ostaviti tamo gdje se stvara i to je priča ustvari o decentralizaciji koje je naličje regionalizacija. Ovdje se očekuje uz onaj prijedlog kojeg smo već čuli da se napravi jedan paket prijedloga zakona i otvori tematska rasprava o ovoj rečenoj temi jednako tako važno da se uklopi u tu tematsku raspravu ili da se otvori posebna, dapače posebna tematska rasprava o regionalizciji i decentralizaciji ako ova Vlada doista misli na to da se krene putem razvoja a ne putem opipkavanja, putem naslućivanja stvari, putem jednoga neusmišljenova vizionarstva koje se reducira manje više samo na to kako ćemo stvoriti dojam. Silne su rezerve u projektima decentralizacije i regionalizacije pa i na ovome pitanju koje se zove kako ne učiniti nepravdu rodiljama koje ostvaruju kako se to kaže više novce pa im onda ne treba u onom prvom periodu naknade davati taj veći novac. Dakle, treba im to dati jer su na to pravo i ostvarile, pa to nije davanje nego je to zapravo ostvarivanje prava, kao što to treba pratiti onda naravno i ozbiljan projekt decentrlizacije i regionalizacije jer će to stvariti realne podloge da se vodi pronatalitetna politika. Iskreno i odgovorno, onako kako bi to Vlada doista trebala i raditi a ne na nečin da se povremeno javlja sa prijedlozima koji nemaju čak ni dovoljno analitike u sebi i da kažu, a što donosi ovaj ili onaj prijedlog zakona iz okvira pronatalitetne politike, pa se ovdje moglo čuti da je čak i "orwelovština" ako se traži stanovita analitike i da se vide što to mogu biti predložene mjere. Jer bez tih analitika i mogućih prognoza neće se doći naravno do onoga što su nerealno postavljeni ciljevi. U tom smislu zaključujem izlaganje u ime Kluba LIBRE sa podrškom prijedlogu Zakona Kluba SDP-a, također sa prijedlogom da se žurno pristupi raspravi tematskoj raspravi o regionalizaciji i decentralizaciji i sa posebnim osvrtom na ova pitanja koja smo danas otvorili. Gospodine predsjedniče hvala vam lijepa, kolegice i kolege hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSP-a poštovani zastupnik Slaven Letica.
Poštovani predsjedniče Šeks, kolegice i kolege. Klub HSP-a podržava i konkretni zakonski prijedlog i samu ideju. Naime, mi previše zbog toga što živimo u teškim i tegobnim vremenima gledamo malo unatrag, gledamo prema smrti umirovljenicima, starim ljudima i sirotinji. Ovaj zakon pokušava ispraviti jednu građansku pravnu nepravdu koja se tiče ograničavanja prava žena i obitelji iz srednjih klasa da imaju vlastita potmostva. Međutim, on ima i neke druge puno važnije konzekvencije. Moderna društva, prije svega tu mislim na europska moderna društva uspjela su riješiti problem demografskih kriza racionalnim definiranjem politike useljavanja i useljeništva. Bilo bi dobro da i Hrvatska donese odgovarajući Zakon o useljavanju, gdje bi proglasila između ostalog i nekakve prioritete useljeničkoj politici kao što imaju druge zemlje koje su odavno ušle u fazu depopulacije. Ali trebala bi se na neki način ugledati i na Nordijske zemlje koje su odavno shvatile da je tajna demografskih obnova u nekoliko bitnih procesa. Prvi od tih bitnih procesa je što ranije stupanje u brak, dok su ljudi mladi i dok njima dominiraju emocije, još su spremni raditi djecu. Međutim, kad su obrazovani, kad prijeđu nekakvi biološki uzbudljiva razdoblja, sve su manje skloni i ženidbi i sve su manje skloni imanju vlastite djece. U Hrvatskoj koliko sam upućen u generaciji djece između sadašnjih 20-tih i 30-tih godina vrlo je malo onih koji uopće razmišljaju o zasnivanju obitelji, tako da je koliko sam vidio ovako letimično u generaciji od 27 do 30 godine još uvijek otprilike 50 onih koji uopće nemaju djece i ne razmišljaju o zasnivanju braka. Zbog toga drugi proces je da se što prije ima prvo dijete, i ono što je važno za ovaj zakon da se stimuliraju ljudi da imaju drugo i treće dijete. A drugo i treće dijete su najrizičniji kod ljudi, odnosno žena koje se bave profesionalnim poslovima. Medicinske sestre, liječnice, sveučilišne nastavnice, učiteljice, tete u vrtićima, poduzetnice, znači svi oni ljudi koji imaju veća primanja od ovih primanja koja su sada limitirana, na koliko 4 tisuće i 600 kuna. Zbog toga Klub HSP-a podržava intenciju ovoga zakona. A dakako da će podržati ideju da će Vlada nadamo se ozbiljnije razmisliti o pronatalitetnoj i demografskoj politici, ali ponovno i time završavam potsjećam na jednu ranije izrečenu tezu da je previše demografa u tim različitim povjerenstvima različitih ministarstava koji bi trebali stimulirati ljude na zasnivanje brakova i imanje djece. Demografi su u tako dubokoj depresiji u Hrvatskoj da oni neće sasvim sigurno pripomoći demografskoj obnovi Hrvatske. Hvala vam lijepo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
… [[govornica se naknadno uključila, ne čuje se]] propisuje da porodni dopust do 6 mjeseci starosti dijeteta ne može biti niži od 1600 kuna, niti ta naknada može biti veća od 4 tisuće 250 kuna. Takvo riješenje je nepravedno, takvo riješenje nije u skladu s vladavinom prava i pravednosti. Naime, objašnjenje Vlade, a ovdje smo čuli i od strane Kluba HDZ-a da se radi o zanemarivom broju žena, svega negdje oko 6%, pa da onda briga o njima shodno tome dakle da bi se oslonio samo na tu populaciju, dakle na svega 6% žena koje bi doprinjele pronatalitetnoj politici nije ovako rečeno vrijedno truda, jer eto od tih 6% žena i ne možemo puno očekivati da mogu doprinjeti pronatalitetnoj politici. Međutim, kada je riječ o tome onda svakako zanemaruje se i nešto drugo, riječ o majci i o majčinstvu. Ali da tu je i onda jedan određeni koncept koji nedvojbeno sljedi iz mišljenja Vladinog. Ponovo je na dijelu jedna prokonzervativna politika. Jer vi žene, ima vas doduše malo od 6%, koje ste uspješne obrtnice, koje dosta zarađujete za naše prilike iznad prosijeka, žene menadžerice, žene bankarice, sutkinje, odvjetnice itd., pa šta biste vi još htjele i rađati i još za to da vam damo naknadu koju ste uplaćivali ipak onako prema svojim primanjima. Dakle, to je poruka. Poruka je da je rađanje i posao pronatalitetne politike jednostavno za žene koje imaju mala primanja ili uopće nisu zaposlene. i eto vidite, mi kao država vama dajemo 3-godišnji porodni dopust. A što je poslije toga? – a pa poslije toga, postoje i centri za socijalnu skrb itd. A onda nastupa naš akt milosrđa, kada onda prigodno za Božić, za Uskrs, za Novu Godinu dođemo s punim torbama nekakvih sitnica i onda darujemo djecu, darujemo obitelji i tako se onda hvalimo kako vodimo brigu. Briga pronatalitetne, odnosno provođenja pronatalitetne politike, briga za obitelj jeste upravo briga za više djece u obitelji, ali obitelji roditelja koji će biti sposobni uzdržavati tu djecu, a država da im to omogući, ali ne putem milodara i nekakvih socijalnih ovdje u ovom smislu nekakvih milosrdnih davanja. Logično je dakle, da se ovaj, ova izmjena zakona bazira na nacionalnu obiteljsku politiku. Ali koliko se uopće provodi ta nacionalna obiteljska politika? To je sada svakako pitanje i odgovornosti i ove Vlade, ili pak onda neka javno reče da je odustala od te nacionalne obiteljske politike, gdje se zagovara hraniteljstvo oba roditelja, partnerstvo u obitelji. Dakle i pomoć takvim naročito i takvim obiteljima da mogu imati više djece. Dakle, ovo je očito jedno ispravljanje nepravde. Ovaj prijedlog zakona stoga treba podržati. Ali u on u svakom slučaju doprinosi i pronatalitetnoj politici. Dakle, očito je da i sama Vlada ne smatra da je to nekakvi naročiti financijski teret. Dakle, 6% žena malo ih je ali ih ima i one odražavaju vjeru i nadu da će tih žena biti više, da je poruka da žene nisu samo stvorene za kreaciju, za prokreaciju, za rađanje nego jednakotako i za kreaciju, za rad i to je nešto što društvo, moderno društvo, država koja stupa prema Europi o tome konačno treba voditi računa i treba se jasno opredijeliti a ona se opredjeljuje i kroz ovaj prijedlog zakona. Dakle, takve žene ne bi smjele biti kažnjene. Odbijanje ovakvog prijedloga jeste jednostavno kažnjavanje tih žena, poruka je to da eto da im nije mjesto tu ako su se već izborile u svijetu rada da eto da ih ima malo da će ih društvo eto tolerirati ali da nemaju što ovdje tražiti u obiteljsko politici. Mislim da konačno trebamo stati na kraj s time i da zaista ova iznimka koja je sada moramo sve učiniti da ta iznimka postane i pravilo. Hvala.
Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Poštovana kolegica je rekla da je na djelu prokonzervativna politika. Netočno je. Vlada Republike Hrvatske uz niz netočnosti ostalih Vlada Republike Hrvatske u okviru programa Vlade koji je predložila Hrvatskom saboru je prihvaćen a to je vezano za ovaj zakon na djelu strategije demografske obnove Republike Hrvatske i ne radi se u navodu kolegice o kojem je govorila. A ujedno u predizbornoj kampanji upravo kolegica i neke njene kolegice iz Kluba SDP-a su dolazile i u moj grad Požegu i dijelile ono što nije predviđeno sredstvima proračuna u okviru predizborne kampanje a vezano uz pronatalitetnu politiku. Hvala.
Poštovana zastupnica Milanka Opačić.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Doista je riječ o jednom zakonu koji se odnosi na vrlo mali broj žena i točno je da oni koji su govorili da se sa ovim zakonom neće obuhvatiti ne znam kako veliki broj žena i da neće dati Bog zna kakve efekte u jednom povećanju i poboljšanju demografske politike u Republici Hrvatskoj. Mogli bismo se s time složiti jer po nekim pokazateljima 2003. godine u Hrvatskoj je bilo 2 tisuće i 67 slučajeva, dakle 2 tisuće i 67 žena kojima je isplaćena ova maksimalna porodna naknada u iznosu od 4 tisuće i 250 kuna. Bez obzira na to što je dakle riječ o vrlo malom broju žena ipak bi trebalo reći da je riječ o svojevrsnoj nepravdi, o ženama koje imaju puno veće plaće od ovoga iznosa i koje onog trenutka kada odu na porodni dopust dobivaju dakle znatno niža primanja a ustvari čitavo vrijeme zbog te svoje povećane plaće izdvajaju povećane i poreze i doprinose u hrvatski proračun. Prema tome, nije riječ o osobama koje bi sada uzele nekome nešto što nisu niti zaradile niti zaslužile nego je doista riječ o tome da te žene zbog povećane plaće, dakle povećana imaju izdvajanja i svoju participaciju u punjenju određenih fondova pa tako naravno i ovoga Fonda za zdravstveno osiguranje iz kojih bi im se trebala isplatiti dodatna sredstva. Prema tome, mi se zalažemo da se na neki način ta nepravda koja je negdje uvedena izmjenama zakona čini mi se 1996. ili 1998. godine, dakle da se ta negdje nepravda ispravi, to više što to ne zahtijeva vrlo velika sredstva iz proračuna, dakle riječ je o vrlo malim sredstvima koje bi hrvatski proračun mogao podnijeti. Ovdje se dakle prvenstveno radi o ženama koje su visoko obrazovane i koje rade na vrlo odgovornim mjestima. Mislim da bi nam svima trebao taj broj žena biti bitan i značajan zbog toga što u Hrvatskoj inače imamo vrlo mali broj obrazovanog stanovništva, visoko obrazovanog, dakle negdje oko samo 8%. I poznato je da se žene bez obzira na svoje vrlo visoko i kvalitetno obrazovanje vrlo teško penju na ljestvici dakle nekakvih mjesta koja su dobro plaćena ali koja su s druge strane odgovorna. Mi još uvijek imamo vrlo malo sutkinja Ustavnog suda i sutkinja Vrhovnog suda. Još uvijek na 100 menađera muškaraca dakle dolazi samo 6 žena, još uvijek u zdravstvu u nekim medicinskim granama su gotovo zatvorena vrata za žene. Prema tome, i sa te strane bismo morali malo dati više poticaja upravo toj grupaciji žena koje su visoko obrazovane i koje nastoje nešto napraviti u svom poslu, dakle nastoje se popeti na što je moguće višu stepenicu u svojoj struci i zbog toga ne smiju biti demotivirane jer i sam porođaj im na neki način znači jednu malu pauzu u njihovoj karijeri a onda još ako i dobiju znatno niža primanja u tih godinu dana mislim da ih se onda na taj način doista demotivira. Prema tome, ja bih evo voljela kada bi se ovaj zakon prihvatio s obzirom da dakle nisu velika sredstva u pitanju i s obzirom da je vrlo mali broj takvih žena i da one zbog svoje povećane plaće i povećano participiraju u svim porezima i doprinosima. A ovo što se tiče jedne opaske koja je ovdje bila da smo mi neki iz SDP-a u Gradu Požegi dijelili novce ljudima. Ja sam doista ponosna na gradonačelnika Požege koji je svakoj generaciji novorođene djece u Požegi donirao tisuću kuna kao znak pomoći dakle toj obitelji i toj djeci. Prema tome, ja sam ponosna na to što smo radili u Požegi.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Kolegica je rekla da je nepravda nanešena 1996. godine majkama. Ne, nepravda je nanešena 2000. kada su ukinuti zakoni o trogodišnjem rodiljnom dopustu koji se temeljio na strategiji obnove Republike Hrvatske, demografskoj strategiji. A ujedno, kolegica je rekla da je ponosna na ono što je u Gradu Požegi rađeno. Nažalost i kolegica Antičević, i Opačić i Biga-Friganović dolazile su i sudjelovale u dodjeli tisuću kuna obiteljima koje su dobile djecu koja nisu bila u proračunu predviđena. Mi smo svi kao gradski vijećnici bili za to ali ta sredstva nisu bila predviđena u proračunu a u predizborne svrhe kolegice na čelu s tadašnjim gradonačelnikom su dolazile i dijelile sredstva koja nisu bila predviđena proračunom. Hvala.
Poštovani zastupnik Kajo Bučan.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! Kažu predlagatelji zakona u obrazloženju prijedloga ovog zakona i to je istina da je jedan od instrumenata obiteljske politike kojim se nastoji pomoći obitelji novac tj. razne naknade i olakšice a u što spada i naknada plaće za obvezni rodiljni dopust. Postojeći Zakon o zdravstvenom osiguranju i to članak 38. propisuje da kada se naknada plaće isplaćuje na teret sredstava HZZO-a ne može biti više od peterostrukog najnižeg iznosa naknade plaće važećeg za mjesec za koji pripada naknada plaće, tj. ne može biti veća od 4 tisuće i 250 kuna. No, predlagatelji misle da je ovaj iznos destimulirajući jer stavlja u nepovoljniji odnos majke s višim primanjima u odnosu na one druge. Ja pitam vas i sebe koja bi to bila gornja granica koja bi bila stimulirajuća za one koji zarađuju više od ove naknade koja je ionako veća od prosjećne plaće u Republici Hrvatskoj? Zašto se to pitam? Pa evo tu imam članak od 12. prosinca 2002. godine u kojem piše kako su uoči blagdana Sv. Nikole članice Udruge roditelji u akciji prosvjedovale ovdje pred Banskim dvorima djeleći krampusove šibe tadašnjem premijeru i članovima Vlade prosvjedujući da se rodiljne naknade vrate na stanje 3. siječnja 2000. godine, na stanje prije 3. siječnja 2000. godine. Piše u istom ovom članku da se majkama sa djecom obratila gospođa Gordana Sobor, ministrica bez potfelja u tadašnjoj Vladi koja im je poručila, citiram: "Novca za veće porodiljne naknade nema niti će ih biti." I prenosi "Novi list", i poručila ima je da se svakako jave ako u proračunu pronađu novac. I što sada? Vreća s novcem je u nekog drugog i stav se pomalo mijenja. U uvjetima ograničenih materijalnih sredstava a i bez tih uvjeta također mislim da materijalni poticaj usmjeren prema takvom jednom relativno manjem broju majki koje su ostarivale naknadu plaće u najvišem propisanom iznosu neće biti značajan stimulans za rođenje djeteta jer u situaciji dobre situiranosti majke sa višom plaćom usuđujem se reći ne razmišljaju o činu rođenja u tom trenutku samo toliko o visini naknade i to samo za nekoliko mjeseci. No, nešto drugo je važno! Isto tako prilikom prošlogodišnjeg Uskrsa, dakle prije godinu i nešto dana, tadašnji predsjednik Hrvatskog sabora i tadašnji današnji predsjednik HSS-a posjetio je 10-tero članu obitelj Golner u njihovom jednosobnom stanu u zagrebačkoj Dubravi i pri tome je izajvio, citiram: "Žao mi je što su saborski zastupnici u ovom saborskom mandatu ukinuli porodiljne naknade. Grijeh ukidanja porodiljnih naknada nositi će svi koji su za to glasovali ali će to vrlo brzo biti ispravljeno.", završen citat. Ispravljeno je, grijeha više nema, pokora je stigla 23. studenog, bez iznimke vjerujem da nam je svima to drago jer je ispravljeno voljom većine zastupnika na prijedlog sadašnje Vlade. Sljedom navedenog nisam spreman podržati ovaj Prijedlog zakona očekujući izmjena Zakona o zdravstvenom osigurnju i cjelovito uređenje ovog područja. Hvala.
Replika. Prvo poštovana zastupnica Jelena Vukićevič.
Hvala vam gospodine predsjedniče. Doista bih htjela replicirati uvaženom kolegi iz razloga što neke činjenice, činjenica je da danas interpretiramo na ponešto drugačiji način od onoga kako se to doista dogodilo. Naime, bivša vlast na čelu sa SDP-om uvela je porodne naknade za cijeli niz kategorija, dakle, nezaposlenih majki, majki studentica, majki na redovnom školovanju, odnosno majki koje vrše neku samostalnu djelatnost. Ali nije samo to problem, problem je i u tome što mi cijelo vrijeme danas govorimo isključivo o broju žena koje danas koriste tu limitiranu naknadu a ne razmišljamo o tome koliki je uopće broj žena koje danas zarađuju iznad prosjećnu plaću jer to bi nam uvelike pomoglo kada govorimo samo o ovom broju od 2000 žena. Takvih žena koje bi mogle koristiti naknadu iznad 4250 kuna, sasvim sigurno ima puno više. Hvala.
Isto replika, poštovani zastupnik Antun Peruško.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Bučan i više zastupnika već iz vladajućih klupa u više navrata iznose da je intencija ovog Zakona pronatalitetna politika. Ja ne držim da je to intencija ovog Zakona, jedan od mogućih efekata nego doživljavam ovo kao Zakon koji želi da prizna realnost da žena može u hrvatskom društvu može biti isto uspješna, menađer, radnik ili znanstvenik kao što je to muškaraca. I žalosna je zapravo činjenica da je tih i takvih žena samo 2200. To je neki podatak koji nas zabrinjava. I itencija ovog Zakona po meni je da se prizna ta realnost da u hrvatskom društvu žena može biti uspješna kao muškarac jer u protivnom uzalud su nam razno razni, razno razni uredi Vlade ili bilo koga o ravnopravnosti spolova ako ni kroz ovaj način ne želimo priznati tu ravnopravnost i priznati ženi ono pravo koje ona temeljem svojih radnih, intelektualnih i drugih sposobnosti treba da ostvaruje. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Kajo Bučan.
Gospodine kolega, pa ni u jednom trenutku nisam sporio ako ste, dati ću vam slobodno da pročitate ovo što sam i ja čitao jer sam se ozbiljno spremao za ovo. Ni u jednom trenutku nisam na takav način razmišljao ali sam htio povući, htio sam povući paralelu od prije onoga što se događalo prije 2 godine, što se govorilo i što se govori danas. Htio sam povući paralelu između jednakosti stava koji bi trebao vrijediti stalno. Htio sam povući paralelu ali ni u jednom trenutku ne umanjujući što je bilo tko u zadnjih ne znam koliko godina napravio na području pronatalitetne politike. Ali je činjenica da je rečeno, novca za veće porodiljne naknade nema niti će ga biti i javite nam se ako u proračunu pronađete novac. To je činjenica, ako to nije demantirano, to sam pronašao i ako to mi demantirate, ako mi nađete demant te izjave ja sam je spreman povući. Hvala vam lijepa.
Poštovana zastupnica Marija Lugarič.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. U ovom sazivu Hrvatskoga sabora samo nekoliko puta posve opravdano i posve potrebano raspravljali i pokušali naći koja su to najbolja rješenja koja bi trebala poboljšati lošu demografsku sliku Hrvatske i koja bi trebala pomoći roditeljima i majkama i očevima. Naravno da je dobro osmišljenja populacijska politika i konkretna, ona se obrača jasno definiranim, uglavno malim skupinama društva koje imaju svoje specifične potrebe. Ili slikovitije, dobro osmišljenja populacijska politika je poput mozaika brojnih kamenčića koje tek u svome međudjelovanju daju dobru i jasnu sliku. Mi danas ovdje imamo prijedlog da tu sliku pojasnimo još jednim kamenčićem i da ispravimo nepravdu. Da ispravimo nepravdu prema mladim majkama i očevima koji zahvaljujući uglavnom svom visokom obrazovanju zarađuju više od prosjeka i koji su postojećim Zakonom zakinuti. Populacija kojoj se ovaj Zakon obrača uglavnom je mlađa, urbana populacija koja ima dobre plaće, koja ima karijere i populacija koja se nažalost ne zbog toga nego i zbog brojnih drugih razloga najteže odlučuje na rađanje djeteta. Jedan razlog koji ih možda spriječava da imaju djete danas možemo otkloniti. Naime, već je ovdje i rečeno prema postojećim zakonima naknada za porodiljni dopust ne može biti niža od 1600 kuna ali niti viša od 4250 kuna. Taj limit od 4250 kuna je destimulirajući i nepravedan prema zaposlenim majkama i očevima koji imaju plaću veću od tih 4250 kuna. I ponovo ponavljam tu nepravdu danas možemo ispraviti. Sasvim usputno, kaže Vlada u svom mišljenju da bi se ovim Zakonom, citiram “pogodovalo prvenstveno onim rodiljama koje imaju osjetno veće plaće od uobičajenih.” Kolegice i kolege, ja ne mislim da se ovdje radi ni o kakvom pogodovanju. Ovdje se radi o ispravljanju nepravde. Pa zar je sramota zarađivati više od prosjeka. To bi nam trebao biti svima cilj. Da Vlada posve promašeno pomišlja o ovom problemu kaže i sljedeći citat iz tog mišljenja, ovo je još bolje: “Ovdje se radi o naknadi plaće u vrijeme kada majka ne radi, stoga ista ne bi mogla biti potpuno izjednačena s onom plaćom koja se ostvaruje za postignute radne učinke.” Od Vlade koja se navodno zalaže i zaklinje u rodilje, u djecu zaista neočekivano da iznosi stav da je majka koja je rodila, majka koja odgaja i podiže svoje dijete manje vrijedna od one koja radi, da je radno neučinkovita. U najmanju ruku nedoslijedno i dozvolit’ ćete mi posve diskriminirajuće prema majkama koje odgajaju svoju djecu. No dobro. Što konkretno znači ovaj zakon? Dok mi ovdje pričamo o najboljim mjerama, o povećanju nataliteta zaboravljamo jednu posve banalnu, ali u stvarnom životu neobično važnu stvar. Danas u Hrvatskoj imati dijete je, posebno ako zarađujete više od prosjeka, apsurda li, neobično skupa stvar. Ili konkretno. Uzmimo na primjer zaposlenu ženu koja prije odlaska na porodiljni dopust je imala plaću od 6 tisuća kuna, iznijela je trudnoću, imala jednogodišnji porodiljni dopust i plaćala je dvije godine čuvanje djeteta do vrtića. Ta žena i ta obitelj će to platiti 68 tisuća 850 kuna. Evo i kako. Ako hoće kvalitetno pratiti trudnoće s dovoljnim brojem ultrazvučnih i drugih pregleda mora se obratiti ginekologu privatniku što je mjesečno košta minimalno 150 kuna po pregledu. Nadalje u prvih šest mjeseci dopusta prima prosjeka iz prethodna tri mjeseca koji međutim bez obzira što je plaća bila 6 tisuća kuna ne može biti veći od 4 tisuće 250 kuna. Na tom neobičnom prosjeku u 6 mjeseci prihoduje točno 10 i pol tisuća kuna manje. Drugih 6 mjeseci porodiljnog dopusta, ako si ga uopće može priuštiti, prima 2 tisuće 540 kuna. Od plaće koju bi za to vrijeme dobila da se nije odlučila na tu financijsku avanturu rađanja to je 21 tisuća kuna manja. A onda kad krene raditi, ako u međuvremenu nije dobila otkaz, ako je čeka isto radno mjesto s kojeg je otišla i sad ako, ako i ako, a dijete ne može ili neće dati u jaslice i za to neće i za to ne može, postoje valjani razlozi, angažira nekoga tko čuva dijete za 1500 kuna mjesečno. Za dvije godine znači do djetetove treće godine života, do odlaska u vrtić to je 36 tisuća kuna. Dakle sveukupno 68 tisuća 850 kuna ćemu tek treba dodati troškove opreme za bebe, recimo možemo pribrojiti i PDV na dječju hranu i odjeću i sve ostalo što smo predlagali, a vi iz većine odbili. Naravno taj iznos od tih 68 tisuća 850 kuna može biti puno više ili puno niži. No iz osobne perspektive svake majke, svakog oca, svake obitelji on je posve destimulativan koliko god bio. Naravno bilo bi posve pogrešno tumačiti i ovu moju diskusiju i ovaj izračun na puko svođenje na brojke i gubitke. Naravno da nikom ne pada napamet da bi roditeljima trebalo platiti da imaju djecu. Djeca se trebaju rađati iz ljubavi, iz želje za djecom, a ne zbog ovakvog ili onakvog iznosa porodiljne naknade. No moja je poruka, a to se ovim Zakonom i predlaže ništa ne uzeti ženi koja je odlučila roditi. Ništa ne uzeti ženi koja je odlučila roditi. Stoga još jednom moja podrška ovom Zakonu jer ovim Zakonom ispravljamo nepravdu prema obrazovanim majkama i očevima koji se ionako zbog karijere teže odlučuju za djecu. Iako takvih roditelja ima svega nekoliko tisuća ne slažem se s Vladom kako takav mali broj neće značajnije utjecati na rast nataliteta jer poštovane kolegice i kolege tko ima pravo neke majke i neke očeve i neku djecu proglašavati značajnijima od nekih drugih, a neprihvačanjem ovog Zakona s takvim obrazloženjem upravo ulazimo u tu opasnu zonu, a to je ipak luksuz koji si mi kao zastupnici u Hrvatskom saboru ne smijemo priuštiti. Hvala lijepa.
Poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Poštovani predsjedniče, kolegice i kolege! Pred nama je Prijedlog izmjene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju koji se obrazlaže po načinu kako je predlagatelj to iznio da je on u cilju pronatalitetne politike odnosno proklamirane nacionalne obiteljske politike ne bi li popravili našu demografsku sliku koja je poznata loša. Taj, ta namjera sigurno je dobra i ona se može pozdraviti. Međutim ovdje se sad postavlja jedno drugo pitanje pravednosti i solidarnosti. Sad smo malo prije čuli od kolegice puno brojki, ali ja bih volio da sam čuo neke druge brojke i onda bi puno, s puno više argumenata mogli o ovom Prijedlogu zakona razgovarati. Naime barata se sa cifrom od 2 tisuće i šezdeset i pet žena koje su zakinute, koje su nepravedno zakinute. I da bi one vjerojatno imale puno više djece da to nije tako. Mislim da bi u to povjerovali onda je trebalo se potruditi napraviti anketu u toj populaciji žena pa vidjeti da li to stvarno, ako bi se više od 50% izjasnilo tako onda bi sigurno o ovom Zakonu trebali sasvim drugačije, Prijedlogu zakona kažem razgovarati. Međutim mislim da tu to nije učinjeno i zato je ovo nagađanje da bi to možda popravilo demografsku sliku, kažem samo bez potrebnih pokazatelja koji bi bili nužni. Ali ja bih se vratio uopće na sustav zdravstvenog osiguranja koji se bazira na solidarnosti. On se, poznato je puni po Zakonu o zdravstvenom osiguranju iz doprinosa i iz onoga što se iz, direktno iz Proračuna daje. To je bilo spomenuto da bi se moglo zbog toga iznosa koji kao nije velik, svega 36 milijuna godišnje, da bi se zbog toga digli doprinosi. Međutim postavlja se drugo pitanje. Po svim procjenama analitirača ekonomskih kaže se da mi i sad u postotku uzimamo za zdravstvenu zaštitu više nego zemlje koje imaju ovako niski bruto nacionalni dohodak. U nominalnom iznosu to je malo i zato smo mi osuđeni na limit. Podsjetio bih da princip solidarnosti u zdravstvu je da svi daju prema visini zarade. Dakle netko više, netko manje, ali svi jednako dobivaju. Dakle dobivaju tu osnovnu zdravstvenu košaricu usluga među koje spadaju i naknade. Dakle naknade spadaju u jedan paket zdravstvenih usluga kao što je direktna zdravstvena zaštita, kao što su lijekovi na recepte, kao što su ortopedska pomagala. Prema tome kad u jedan zatvoreni sustav ulazimo dizanjem jednog segmenta od tih prava automatski moramo nekom to uskratiti. I ja mislim da u ovom času ne, nije dobro na taj način pristupati jer moramo najprije osgiurati druge uvjete koji su u paketu zakona koji su u ovom Saboru već do sad bili, koji su na cjelovit način pokušavali riješiti ovu našu lošu demografsku sliku. Prema tome sam, sama promjena Zakona o zdravstvenom osiguranju na ovaj način kako predlagatelj predlaže mislim da ne bi postigla cilj i da o tom trebamo razgovarati kad budu došli paketi Zakona o zdravstvenom osiguranju koji se nadam da će biti do, u drugoj polovici godine. Hvala.
Hvala. Replika. Poštovani zastupnik Frano Matušić.
Gospodine predsjedniče, kolega Bačić je rekao da je u namjeri predlagatelja pronatalitetne politike da takvu namjeru čak i pozdravlja i dalje je obrazlagao svoje stavove, međutim, čuli smo iz redova samih predlagatelja da zapravo nije riječ o pronatalitenoj politici kao je to rekao u svom istupu kratkom kolega Peruško. Pa se onda postavlja zapravo pitanje koja je stvarno bila namjera ovog prijedloga. I zašto argumenti koje nama danas SDP iznosi, zašto ti argumenti nisu vrijedili u 4 godine njihove vladavine? Koji je razlog da oni te argumente koje nama danas iznose nisu vrijedili za vrijeme njihove vladavine kada su imali svoju većinu kada su mogli sve te priejdloge lijepo iznjeti i usvojiti? Što je zapravo stvarni razlog? Stvarni razlog je zapravo da se sa jednim površnim pristupom, neargumentiranim pokuša uvjeriti hrvatsku javnost kako HDZ nema namjeru poduzeti određene korake u smjeru jedne pronatalitetne politike, što je potpuno netočno. I dalje, čak u uvodnom slovu predstavnice kluba zastupnika se spominju nekakva slikavanja, kako se nisu dovoljno slikavali i tako. Međutim, treba posjetiti kolegicu ali i hrvatsku javnost da su se kolege iz SDP-a čak slikavali i za otvaranje nekakvih liftova. Prema tome, očito ste koristili svaku priliku za slikavanje ali za konkretne poteze niste. I zato i ovakav jedan konkretan potez koji nam navodno danas predlažete niste ni usvojili za vašega mandata.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Drago Prgomet.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Manje, više već je toga dosta rečeno pa ću doista pokušati biti kratak s par osvrta vezanih uz ovaj prijedlog koji doista se mogu složiti sa predlagateljem i sa kolegom Hermanom, koji je mislim o tome govorio, da prijedlog pokušava na određeni način riješiti određenu građansko pravnu nepravdu u ovom slučaju o ženama koje zarađuju više nego što je to prosjek u Republici Hrvatskoj. Moram priznati ovdje je netko rekao kako u tu kategoriju spadaju visoko obrazovane žene, nažalost to nije točno, priličan broj visoko obrazovanih žena ipak ne zarađuje toliko. Dakle, ispraviti nepravdu, međutim, postavlja se pitanje što je zadaća države. Da li ispravljati nepravdu u ovakvoj situaciji ili biti pravedan prema onima koji zarađuju manje ili koji uopće ne zarađuju a čini mi se da je to prije svega ... [[Govornik se ne razumije.]] od države. Te zbog toga i na takav način treba gledati ovo limitiranje sredstava koji se isplaćuju kao porodiljna naknada i onima koji zarađuju daleko više. Nije to umotvorina niti ove niti prošle Vlade, limitiranje sredstava kada je riječ o određenim socijalnim kategorijama poznata je i drugdje, pa jasno je da je kod nas, poznato je da na određni način i umirovljenici imaju limitirani iznos gornje mirovine. Što se tiče tog iznosa od 36 milijuna kuna godišnjeg kojeg bi, kako je netko rekao država treba isplatiti i doista možda i za državu nisu nekakva velika sredstva. Ja bih vas posjetio da u ovom trenutku u Zagrebu nedostaje vrtića za otprilike 1000 djece. Da li bi možda bilo bolje i korisnije tih 36 milijuna kuna iskoristiti za izgradnju vrtića i na određeni način pomoći ne onima koji su nerođeni nego onima koji su rođeni, koji žive tu oko nas i na takav način se uključiti aktivno u proces demografskog razvoja, odnosno populacijske politike. Pogotovo podsjetio bih na jedno istraživanje kolega sa Instituta "Ivo Pilar" koje je sprovedeno na ženama sa namjerom roditi da su upravo ti problemi odgoja rođene djece, vrtića itd., prioritetni razlozi zbog kojih se netko želi ili ne želi odlučiti na rađanje. I na koncu ovdje se dosta govorilo o ovoj mjeri kao jednom od kamenčića u mozaiku i doista može biti dobar kamenčić u mozaiku ali nije dobro za državu koja nema novaca da se pretvori u kamenčić u cipeli, pa zbog toga ćete morati oduzeti drugima da bi dali ovoj populaciji na kojeg se odnosi ovaj prijedlog zakona. Dakle, mislim da, to smo već govorili prije nekakvih tri mjeseca kada je ovdje bio prijedlog zakona da bi konačno bile, Sabor i Vlada trebali u potpunosti donjeti zakon ili paket mjera koje bi nacionalnu strategiju demografskog, demografske obnove realizirali u cijelosti i izbjegli ovakva parcijalna rješenja i parcijalne prijedloge. Hvala vam lijepa.
Hvala. Replika, poštovana zastupnica Jelena Pavičić-Vukičević.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Replika uvaženom kolegi, naime, mislim da predlagatelju, odnosno Klubu SDP-a nije namjera bila ući u četiri zida jedne obitelji i ni na koji način zadirati u privatnost i razmišljati o tome tko će se i na koji način odlučiti na prvo ili na drugo, treće itd., dijete. Mislim da je u ovoj situaciji važno reći da svaka Vlada i svojim državnim proračunom i inače politikom bira između socijalne i razvojne koncepcije. Pa ako je u prošlom mandatu nismo našli pravu mjeru pa smo na uštrop socijalne politike možda više razmišljali o razvojnim projektima onda je doista to naš krimen ili kako vi u HDZ-u volite reći naš deficit. Ali ova Vlada još nije dala niti razvojnu niti socijalnu podlogu nekakve politike za iduće 4 godine. Prema tome, kada niste dali razvojnu koncepciju mi smo smatrali u SDP-u da ćete možda podržati našu socijalnu.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovni zastupnik Drago Prgomet.
Dakle, nije moje braniti Vladu, Vlada će se braniti svojim prijedlozima, svojim radom, imati ćemo prilike vrlo brzo vidjeti koliko ta Vlada doista i vrijedi a ja ne sumnjam u njene dobre namjere niti u konačne rezultate. Moram priznati da ja nisam razumio zašto bi dosadašnji prijedlozi Vlade bili asocijalni ili manje socijalni nego ranije a pogotovo zašto bi ti prijedlozi bili u nekakvom kontrastu sa razvojnom politikom i s namjerom za dobrobit razvoja ove Države.
Poštovana zastupnica Katarina Fuček.
Gospodine predsjedniče, slušajući zapravo argumente zbog kojih bi trebalo prihvatiti ovaj zakon odlučila sam se javiti za raspravu kako bih istaknula i ono pozitivno a i ono što je zapravo i za, i što se ne vidi kada se raspravlja o takvim prijedlozima koji dolaze u Sabor a to je onaj dio političkog marketinga za kojeg su pogodni ovi zakoni. Istina je da loša demografska slika Hrvatske je alarmanta, i to smo se složili svi kada se raspravljalo o zakonima koji su iz tog područja već dolazili. I svaka ozbiljna država i ozbiljna vlada razmišlja na ozbiljan način o tome kako popraviti tu sliku, kako poboljšati uvjete koji će doprinjeti poboljšanju nataliteta. Jer ono što demografi stalno istiću i s čime nas stalno bombardiraju nije pozitivno. Svakih 35 minuta Hrvatska ima jednog stanovnika manje, svaka hrvatica gledano statistički rodi 1,2 djece, a za pozitivni prirast prosjek bi trebao biti 2,6 djece a 40% udanih žena ne želi više rađati. A nerijetko se iznose i podaci UN-a da će Hrvatska sredinom stoljeća pasti na svega 3 i pol milijuna stanovnika i treba naglasiti da su to optimističke prognoze. I to se svi slažemo i u proteklom mandatu kad je gospođa Kosor kao zastupnica upravo stalno ukazivala na te podatke pogotovo kad su se smanjivala prava iz porodiljnog dopusta nitko nije reagirao. Ona su se smanjivala. Drukčiji su bili razlozi. Kad se 1996. donosila Nacionalna strategija demografskog razvitka koja je trebala objediniti i obiteljsku politiku i pronatalitetnu politiku koja je trebala biti pravi nacionalni program na temelju kojeg bi se i operativno izrađivali zakoni onda je to bila HDZ-ovska populacijska demografska politika, onda se to ismijava. Nevjerojatno da sada to dobiva strašno na važnosti. Što želimo reći? Želimo reći da nismo iskreni zastupnici Hrvatskog sabora, da onda kad nam to paše predlažemo prijedloge, a ne cjelovita rješenja. Zemlja može ići naprijed samo s cjelovitim rješenjima za što je Vlada najavila u svom programu i preko drugih zakona i preko gospodarskih rješenja, preko razvoja i poticanja malog poduzetništva, obrtništva, obiteljskih gospodarstava i upravo sad se promoviraju i ti programi. To su cjelovita rješenja. Vlada je odgovorna za cjelovita rješenja koja će hrvatskoj obitelji omogućiti podizanje standarda, kvalitetan život i, i za djecu koja se školuju. Vidite i sada iz programe poticaja za kupnje računala mislim da je spomenuto kako Vlada nema sluha, itetako ima sluha ali ih zna i formulirati. Drugo, ravnopravnost žena se ne rješava zakonom. Rješava se podizanjem standarda, uvjetima da one mogu raditi, da mogu biti slobodne. Zakon je samo slovo na papiru ako nismo u njegovoj provedbi dosljedni. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Jelena Pavičić.
Hvala lijepo. Zapravo htjela bih samo ispraviti netočan navod da je bivša Vlada smanjivala prava. Bivša Vlada nije smanjivala prava, ona je dapače proširila prava kao što smo već nebrojeno puta rekli u sabornici, činjenica da je prošla Vlada proširila prava odnosno dodijelila naknadu i nezaposlenim majkama, majkama na redovnom školovanju, majkama koje se bave nekim samostalnim djelatnostima. Prema tome govoriti u tom segmentu o sužavanju prava nije istina. Mi smo ta prava proširili na veći broj kategorija, a uz to kad govorimo o trogodišnjem porodnom dopustu moram vas podsjetiti da je u prošlom mandatu taj porodni dopust bio dvije godine, dakle on nije bio ukinut. Samo je trajao dvije godine. A rekli smo svoje razloge zašto smo smatrali za ženu u hrvatskom društvu da je dobro ako već želi koristiti taj prošireni porodni dopust da je on dvije godine, a ne tri.
Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Jagoda Martić.
Kolegica je u svom obraćanju kada je govorila odnosno nabrajala brojčane podatke koliko se manje rađa odnosno o demografskoj slici onda između ostalog rekla. “Svaka Hrvatica rađa.” Ja bih ispravila netočni navod jer Hrvatskoj, u Hrvatskoj državi ne žive samo Hrvati i Hrvatice nego žive i ostale vrlo dobro znamo nacionalne manjine. Prema tome ne možemo reći da svaka Hrvatica rađa nego građanka i državljanka Hrvatske.
Poštovani zastupnik Davorko Vidović, ispravak netočnog navoda.
Evo koristim ovaj institut ispravka ne kao u ime predlagatelja, naprosto da upozorim na jednu netočnost koju je zastupnica Fuček izrekla. Naime govori o, da nama treba cjeloviti program. Cjeloviti program demografskog razvitka Hrvatske je napravljen. I otkrit ću vam malu tajnu. Ukoričen i stoje 2000 primjeraka tog Nacionalnog programa kojeg su eksperti napravili, bunkeriran u zavod, bivšem Državnom zavodu za obitelj, materinstvo i mladež. Program gotov, ekipe su napravile posao i nema nikakvog razloga da se neka nova povjerenstva osnivaju. Ja se nadam da ćemo imati priliku o tome porazgovarati u ovom Saboru.
Replike. Poštovani zastupnik Miroslav Korenika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Moram reći da u prošlom sazivu Sabora se nitko nije ismijavao gospođi Kosor. Naprotiv. Prošla Vlada i u prošlom mandatu ovoga visokoga doma je upravo na pronatalitetnoj politici napravila nekoliko značajnih iskoraka. Ako govorimo i već je nekoliko mojih prethodnika i prethodnica reklo da su oko prava rodilja ipak povećan krug rodilja koje su mogle dobiti financijska sredstva što za vaše vlasti ako možemo tako reći iako o tome ne treba previše politizirati, nije bio slučaj. Na drugoj strani podsjećam vas da je i krug roditelja odnosno djece koja su dobila upravo zaslugom ovog visokog doma u prošlom sazivu prošireni krug djece koji je mogao dobiti dječji doplatak. Prema tome ne možete reći da nije ništa napravljeno. A na drugoj strani ne mogu se nikako složiti s vama da se, odnosno djelomično se mogu složiti da se ravnopravnost žena ne postiže zakonima. Nažalost u jednoj državi poput naše u kojoj još uvijek mi do kraja nemamo vladavinu prava često puta bez obzira na sve dobre običaje žene svoja prava moraju izboriti na sudu. Evo ja ću reći jedan primjer iz Varaždina. Na natječajima za, čak i za mjesto u državnoj upravi žene koje su usput i braniteljice jednostavno na natječajima ne prolaze, prolaze neke druge koje imaju jače veze. Prema tome itekako je potrebna jaka zakonska regulativa, ali i sudstvo koje će takvu zakonsku regulativu provoditi. Hvala lijepo.
Sljedeća replika. Poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Kolegica je u svojoj raspravi izrekla a to su i neki kolege prije rekli da Vlada treba donositi cjelovita rješenja i uvijek kao argumente za odbijanje ovakvih, ovog našeg prijedloga i nekih prije, se koristilo tom isprikom. Kolega Vidović je već rekao da postoji cjelovita strategija koje je doslovce bunkerirana no međutim želim dodati jedan drugi aspekt cijeloj toj priči. Dok mi čekamo i raspravljamo cjelovita rješenja ljudi trebaju živjeti. Život teče. I mimo ovog Sabora. U Saboru se akti donose polako, a ja vas pitam što su cjelovita rješenja nego skup nekoliko pojedinačnih. Tako da se prestanimo iskoristiti takvim jalovim isprikama.
Sljedeća replika. Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa ja bih želio kolegici replicirati i u vezi računala, koja je rekla da upravo računalima za odlikaše Vlada podiže standard. Ne, Vlada tom mjerom samo potiče da odlikaši dobrostojećih roditelja će moći kupiti računala, ali nasuprot tome Vlada je odbila prijedlog SDP-a gdje je SDP predlagao da se smanji PDV na računala svima, i onima koji imaju 4,49 pa im ne može biti zaključeno petica na kraju školske godine. Mi smo predlagali da se svima smanji PDV i da računala budu dostupna, a i na, a i na ovako subvencionirana računala vidi čuda tvrtki koja je donirala Vladi notebooke će biti plaćeno 22% PDV-a. I bilo bi dobro vidjeti koliko roditelja odlikaša neće biti uopće prilici dati 2 i pol tisuće kuna za tako subvencionirano računalo zato što su im možda majke na porodiljnom dopustu pa im država ne isplaćuje porodiljni, porodiljnu naknadu u punom iznosu koliko bi to moglo biti da mogu kupiti i računalo. To bi bila pronatalitetna politika da omogućimo svim učenicima da dostupnije doći do računala, a ne samo odlikašima onih rodilja koji mogu izdvojiti 2 tisuće i 500 kuna povrh, povrh onoga svega što će morati izdvojiti ove godine i skupe knjige, i skupu obuću i sve ono što jednako tako Vlada nije prihvatila u Prijedlogu zakona o PDV-u gdje je SDP predlagao da se na potrebštine za djecu ukine PDV. Tada bi mogli roditelji možda ušparati u tih mjeseci nešto novaca i kupiti ovako subvencionirano računalo.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Katarina Fuček.
Gospodine predsjedniče, želim objediniti zapravo odgovor na repliku jer su manje-više sve kolege govorili o onome što sam rekla da cjelovita rješenja su zapravo skupo pojedinačnih rješenja, da nije točno ono što zapravo je točno, da Vlada ne radi ono što zapravo radi. Konkretno, mogu reći, cjelovita rješenja su iz života, ko što je rekla kolegica, i život nije zakon, u tom se slažemo. Znači, skupo poticajnih mjera koje objedinjuju više područja su upravo ti poticaji koje Vlada preko svih svojih ministarstva za podizanje standarda života čini sa svim svojim mjerama. Gledam ovoga da odgovorim i konkretno gospodinu Mršiću, što se tiče toga, evo sad su došli na red odlikaši. Sigurno da iskoristiti velik dio roditelja, velik je interes za to. Mjere su dočekane s nekakvim odobravanjem i mislim da moramo afirmativno gledati sve takve poteze jer ih kritiziramo onda kad ih nema. Znači, kad dođu imajmo onda snage reći dobri su. Hvala.
Poštovani zastupnik Vladimir Šišljagić.
Hvala lijepo, poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Temeljni razlog ovog Prijedloga koji danas imamo na klupama, kako sam ga ja shvatio je poboljšanje demografske slike i slažem se da je ona loša. Čuli smo i da je ona katastrofalna i osim toga da je tendencija ispraviti nepravdu prema jednom manje broju roditelja. Čuli smo i da je to prema statističkim podacima oko 6%. Dakle, svrha je u tom segmentu od 6% roditelja, rodilja delimitirati maksimalni iznos od 4 tisuće 250 kuna. Zbog čega? Da bi se povećao naravno natalitet i da bi se i u tom evo malom segmentu, čuli smo i da je to sitnica. Ja se slažem da je to sitnica. Povećali natalitet i time navodno poboljšali demografsku sliku Hrvatske. I ja osobno, a i moja stranka u svakom slučaju se slažemo u tome da smo nezadovoljni demografskom slikom, da nju treba popraviti, da treba sve na pronatalitetnoj politici učiniti da se ona popravi. Naravno, i savršeno je jasno da se to ne može učiniti brzo, da rezultati se ne mogu očekivati za mjesec, godinu ili dvje, ali kroz jedno dugoročno razdoblje i ja bi se složio jednim cjelovitim, a ne parcijalnim rješenjima. Mislim da smo na putu to i učiniti i polučiti rezultate, ali tek nakon više godina. Dakle, mislim da demografsku sliku i pronatalitetnu politiku treba sustavno rješavati, ne samo za 6% roditelja kako se ovom izmjenom i dopunom Zakona predlaže nego sa 100% roditelja. Ja se pitam šta je sa onih 94% roditelja, za koje sasvim sigurno ne možemo ustvrditi da su u nekakvom ako govorimo samo o naknadama, da su u nekakvom izrazito povoljnom položaju, a isto tako ne možemo tvrditi ni to da ćemo kod ovih 6% roditelja postići neke velike rezultate u poboljšanju demografske slike. Dakle, ja bih rekao da je naknada koja je osigurana Zakonom o zdravstvenom osiguranju samo jedan segment zaštite rodilja, odnosno zaštite majki. I mislim da on nije, a mislim da će se i većina s time složiti, odlučujući i najvažniji, odnosno jedini stimulirajući čimbenik za buduće majke. Što zapravo je ono što je presudno, po mom mišljenju, za majke roditelje, posebno za ovu populaciju od 6%? Mislim da im je daleko bitnije i da je daleko važnije karijera, da tu u obzir dolazi u svakom slučaju i sam poslodavac i interes poslodavca, ali ono što se ja pitam zapravo, što nakon naknade, što nakon ovih 6 mjeseci? Zar nije važnije sustavno riješiti i jaslice i dječje vrtiće i školovanje i dječji doplatak i sve ostale zapravo segmente koje čine u povećanju, odnosno poboljšanju demografske slike i u pronatalitetnoj politici. Ima još jedan zapravo važni razlog zbog čega ja osobno ne mogu prihvatiti ovakav Prijedlog povećanja naknada jer je poznato da se upravo naknade izdvajaju iz osnovnog zdravstvenog osiguranja, a temeljem Zakona o zdravstvenom osiguranju. I u članku 2., a s obzirom na ograničena sredstva, u članku 2. jasno kaže da je temeljno načelo ovog Zakona uzajamnost i solidarnost. Prema tome, u Zakonu o zdravstvenom osiguranju naknade su dane u okvirima mogućeg. Ja se ne bih složio da mi imamo cjelovito rješenje. Cjelovito rješenje pronatalitetne politike, da ga imamo, sasvim sigurno ne bi danas raspravljali o ovom Prijedlogu, a u cilju poboljšanja demografske slike mi smo upravo u ovom sazivu Sabora i ovih 6 mjeseci imali više prijedloga koji se odnose i na porodiljne naknade. Isto tako smo čuli da je u izradi, odnosno u radu i najavljen je, najavljene su izmjene Zakona o zdravstvenom osiguranju pa mislim da ipak u cjelovitom pristupu i u cjelovitom rješenju u mnogim segmentima treba zapravo malo strpljenja i onda na jedan sustavan i cjelovit način riješiti ovaj problem. Dakle, osobno i ne mogu ovakav način Prijedloga izmjene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju prihvatiti. Zahvaljujem.
Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Vilim Herman.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. U izlaganju se moglo čuti sa upitom da li je 94% rodilja, odnosno majki zakinuto. Sugeriralo je to da su i ovdje majke zakinute, no posve je jasno da u ovom dijelu što i zakon predlaže, ovdje majke nisu zakinute i to je netočan navod. Točan, točno je da je zakinuto 6% majki za onaj iznos gdje se, kako sam to rekao i u svom osnovnom izlaganju naprosto ulazi jednim dekretom, zasjeca se i kaže se, da ne ostvaruju ono na što su zapravo pravo, na što su imali pravo ostvariti, na tu naknadu. I tu treba otkloniti naprosto nepravdu. To se tako zove, a dio te nepravde je pretjerana centralizacija, odnosno treba pristupiti financijskoj decentralizaciji što i kolegi koji je iz Osijeka posve jasno jer zna veoma dobro kako izgleda mreža dječjih vrtića, jaslica, itd. Sa malo novca ili nikakvim novcem to se ne može napraviti.
Hvala. Imamo dvije replike. Poštovni zastupnik Kajo Bučan.
Uvaženi gospodine predsjedniče, slažem se sa kolegom Šišljagićom da rezultati koje bi trebala polućiti bilo kakva naša odluka se neće pokazati ni nakon tri, ni nakon šest mjeseci, da je to u strategiji, da su to, da je to jedan dugoročni cilj. No, jutros smo u svoje pretince dobili ovu knjižicu Državnog zavoda za statistiku u kojoj se kaže, a propo, informacijama ovdje koje smo imali, čuti, e mi povisili, e mi proširili, Vlada je napravila ono ali se nismo dovoljno slikali. Porodni dopust do treće godine djetetova života strana 36. 2001. godine koristilo 4434, 2002. 386. I ponovo vas podsjećam, 17.4.2003. godine izjava tadašnji predsjednik Sabora: "Žao mi je što se saborski zastupnici u ovom saborskom mandatu ukinuli porodiljne naknade. Grijeh ukidanja porodiljnih naknada nositi će svi koji su za to glasovali, ali će to vrlo brzo biti ispravljeno." Ispravljeno je. Hvala.
Samo da završim sa replikom. Još poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Gospodine presjedniče, dakle, zbog jedne nelagode da se radi o ovom SDP-ovom sasvim jednom logičnom, pravednom zakonu, Zakonu koji ima jednu poruku da ispravlja i neke naočigled vidljive, oblike diskriminacije našlo se ovdje spasomosno rješenje pa se svako malo kao i kolega koji je upravo govorio odbija prijedlog jer eto nije cjelovito rješenje. Itekako je cjelovito rješenje. To je što mogu reći odmah a drugo bih još napomenula, kolegi, jako je slabo slušao ministricu Kosor koja kada je predlagala upravo uvođenje trogodišnje porodiljnog, ovog, dopusta je rekla, ovo je samo jedan kamenčić u pronatalitetnoj politici. Dakle, ovdje imamo kamenčiće, tu su kamenčići dozvoljeni a ovdje, ovdje, samo što mi sa ovim prijedlogom želimo na jedan sustavan način riješiti ove oblike i diskriminacije i ono na čemu, na kraju krajeva smo sve u raspravi rekli, dakle, na jedan sasvim demagoški način u nedostatku prave argumentacije odbija se eto sa tom sintagmom necjelovitog rješenja. Ma molim vas!
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Vladimmir Šišljagić.
Da, ja sam, ja sam govorio o cjelovitom rješenju i da nema cjelovito rješenje, ali cjelovita rješenja kao i ove izmjene i dopune koje ste vi danas dali na klupe imali ste prigodu 4 godine rješavati u okviru nekakvog vašeg viđenja cjelovitog rješenja a to ste propustili učiniti. Nije ovo jedini slučaj ovih 6 mjeseci zapravo ovakvih i sličnih izmjena i dopuna imali smo jedan veliki broj a ja ne znam što ste radili 4 godine pa niste ta rješenja i te vaše zamisli ugradili u te 4 godine u vaše prijedloge zakona. Hvala lijepa.
U ime predlagatelja poštovani zastupnik Davorko Vidović.
Gospodine predsjedniče, pa evo ja sam mislio da će rasprava ići bez ovih vrsta argumentacija koje su se evo mogle čuti u posljednjih nekoliko rasprava i replika. A osjećam potrebu da onda i tu tom smislu nešto, da nešto kažem. Prvo oko same intencije, oko same intencije i osnovne nakane ovoga Zakona. Pronatalitetni aspekt ove priče nije nevažan, nije nevažan. 2065 žena je iskoristilo to pravo a imaju plaću veću od limita. Ali tko kaže da ih ne bilo 4130 da tog limita nema? To ja ne znam. Moguće ja ne bih pocijenio i restriktivni karakter i utjecaj tog restriktivnog karaktera na odluku žene da rodi tim više što je i kolegica Lugarić lijepo pokazala što to stvarno košta. Kada bi bio do kraja provokativan, nadam se da mi nećete zamjeriti, pa pitao bih se da li bi se koja saborska zastupnica recimo odlučila ostaviti svoju saborsku plaću i otići roditi? To bi doista bilo preskupo rađanje. Nešto je drugo ovdje bitno. Možemo li mi govoriti o obitelji, možemo li govoriti o rađanju djece a da pri tome jedino na umu imamo nekakav nacionalni dobitak. Ako je to dobro za našu naciju onda ćemo mi to prihvatiti. Možemo li prihvatiti argument, ako je nešto dobro za čovjeka, za pojedinca, za građanina, da i to može biti razlog da nešto prihvatimo. Iz ovoga ispada da ako je to za povećanje nacije. A ja kažem, da ako je to za povećanje prostora slobode, prostora dostojanstva, ako je to povećanje prostora pravičnosti, ravnopravnosti itd. Ako je i za 6%, ako je i za jednoga. To je zapravo krucijalno ispravljanje nepravde prema tih 6% žena. To je važniji razlog a ne to što je malo djece. Druga stvar im plicite se ovdje postavlja pitanje, da država treba stimulirati rađanje djece u siromašnim obiteljima. Što to znači da trebamo destimulirati onima koji su imučniji? Ma znam ja i nemam iluzija, te će majke i te žene rađati donjeli mi ovaj zakon, ne donjeli, maknuli limit ili ne maknuli, majčinstvo je stvar obitelji, osobnog izbora itd. Ali nemojmo ih, nemojmo ih zato kazniti. To je smisao ovoga prijedloga, a hoće li nacija narasti za te 2 tisuće ili 4 tisuće, to, to je u ovom slučaju ipak argument ali na drugom mjestu za prijedlog ovakvoga zakona. Reći da je argument što su te, što je taj limit viši od prosjećne plaće, jer su plaće tih žena veće od prosjećne plaće ... [[Govornik se ne razumije.]] ovaj radikalni egalitarizam ovdje nema mjesta, ovo nije prostor gdje se treba biti egalitaran. Ja ću vam reći čak i netko tko je u našoj percepciji izrazito socijalno neosjetljiv, danas sam čuo taj primjer. Recimo službenica u Svjetskoj banci nije službenica nego menađerica u Svijetskoj banci, hrvatica inače, ima pravo na punu naknadu svoje plaće za vrijeme obveznog porodnog dopusta a ako ju banka pozove da se vrati na posao jer su njezina menađerska znanja i ulaganja koja su oni imali u njezino obrazovanje toliko važni i vrijedni onda joj na tu plaću još da 50% te plaće za čuvanje djeteta kod kuće, itd., pogodnosti traže. Tako to rade, tako to rade u svijetu. A mi ćemo naše intelektualke, menađerice koje su se školovale, koje su se obrazovale mi ćemo njih kazniti, to nije, to nije pravedno, to nije društveno, to nije društveno dopustivo. Još nešto. Ovdje zaista nisam mislo da treba ponavljati a očigledno treba ponavljati, i prepucati se tko je šta napravio i zašto to niste napravili. Ja vas uvjeravam da je nacionalna obiteljska politika, Nacionalni program demografske obnove ovdje je 55 mjera i ovo je sustavno rješenje i sastavni dio cjelovitoga projekta. Ovo nije nikakvo pabirčenje iz prsta. Zašto to nismo napravili? E Bože moj da se moglo sve napraviti u 4 godine mandata. E, da se sve moglo. I točno je, citirali ste kolegicu Sobol, da, ali u drugom kontekstu je to bilo rečeno. Zašto nisu, zašto nije moguće bilo povećanje iznosa porodiljnih naknada? Da, zato što nije bilo novca. Ako smo htjeli proširiti pravo na sve onda nije bilo dovoljno novca. I to je bio razlog i to se pošteno reklo. I nema razloga da se i sad ne kaže. Nemojte intenciju odbijati, nemojte ići nečime što nije argument, govorim kolegama iz, iz, iz vladajućega bloka. Recite ako nema novca, Ok, ali nemojmo reći da to nije dobro. I ići sa formulacijama tipa evo vidite njima su važne karijere, oni ionako ne bi, one ionako ne bi rađale. To nije dobro. A što se tiče onoga što je bivša Vlada učinila dozvolite egzaktne brojke. Doplatak za djecu, 1999. godine prima 391 tisuća 571 dijete. 2002., 2001. 628 tisuća, pazite 391 na 628 tisuća djece. U 2002. je to bilo manje 513 tisuća, ali još uvijek vidite za nekih 50% više nego 1999. Zašto? Zato što je prošireno pravo na dječji doplatak i mnoge siromašne obitelji imaju, to je kao jedini prihod. Jedini prihod im je to što dobivaju dječji doplatak, a ne rade ni otac i majka koji prije to nisu mogli. Kad je riječ o novcu za dječji doplatak 1999. milijun 130, milijardu 136 milijuna. 2002. dvije milijarde 424 milijuna kuna. Možete misliti što mi je ministar financija rekao kao resornom ministru na tu činjenicu. Rekao je da sam prevario jer su to bili ogromni novci. To je bilo udvostručenje, više nego udvostručenje novca za dječje doplatke. Porodne naknade. 1999. 470 milijuna, a 2001. 504 milijuna. Sve je raslo. Ali očigledno niti izdaleka onoliko koliko bismo mogli, trebali i htjeli. U ovom trenutku nudimo kao rješenje dakle, kao zatvaranje jednoga, jednoga sustava ispravljanje jedne nepravde. I ništa više. Ispravljanje te nepravde ne košta puno novaca. Ne vidim razloga da se odbija ovaj prijedlog. Nema dobrih argumenata, nisam ih čuo ovdje protiv tog prijedloga. Hvala onima koji podržavaju i argumentiraju.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Kajo Bučan.
Gospodin Vidović me evo na jedan način prozvao da se javim pa kažem, ispravljam netočan navod da nije bilo novca, da je moja izjava možda bila parcijalna. Naime navodi se: Ne novca za veće porodiljne naknade nema niti će ih biti. Prema riječima gospođe Sobol za vraćanje porodiljnih naknada godišnje bi trebalo 200 milijuna kuna, a Vlada je preko noći pronašla u Proračunu dodatnih 200 milijuna kuna za nova pravila u platnom prometu. Trebalo se potruditi i novac naći i usmjeriti ga u ono što je važnije. Hvala lijepo.
Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovani kolega je netočno postavio tezu govoreći o restriktivnom karakteru vezano uz hrvatsku Vladu sadašnju. Naime ja neću spominjati 4 godine i, i nedonošenja ovakovih zakona jer upravo današnja hrvatska Vlada je na svojoj 2. sjednici ovog saziva Sabora predložila izmjene zakona vezano za trogodišnji rodiljni dopust i vraćanje ispravljanja nepravdi u tom dijelu. A također bih rekla kolegi kada je spomenuo nas zastupnice i majčinstvo. Majčinstvo je poštovani kolega dar, a ne kalkulacija i vjerujem da i u ime nas zastupnica Hrvatskog sabora mogu reći da ne bismo kalkulirali u tome. Hvala.
Ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Pa evo htio bih ispraviti isto netočan navod gospodina Vidovića da nije bilo novca. POznato je da su opremana ministarstva sa vrlo skupim da ne kažem skupocjenim namještajem koji je stizao doduše ove godine, a naručen u 7., 8. mjesecu prošle godine pa i u vašem ministarstvu i ponovno, ovaj, moram napomenuti da izgleda je peta godina za vas nevjerojatno inspirativna. Četiri godine toga nije bilo.
Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić.
Poštovani predsjedniče, državni tajniče, cijenjeni kolegice i kolege. Ja ću se nadovezati na kolegu Vidovića upravo s ovom tezom oko nas osobno. Znate lako je govoriti kad govorimo o imaginarnim pojmovima. Kad govorimo o imaginarnim roditeljima, imaginarnim rodiljama, imaginarnim obiteljima, nekim obiteljima. Ja postavljam pitanje koje je kolega Vidović pokušao postaviti ili postavio. Koliko će se kolegice zastupnica u ovom mandatu odlučiti na, da koristi porodiljni dopust i kako će se osjećati u to vrijeme kada budu koristile porodiljni dopust. Da li će se osjećati onako kao što je Vlada rekla radno neučinkovite i smatrat će da je za to sasvim u redu da namjesto sadašnjih 13 ili 14 tisuća kuna plaće dobijaju 10 tisuća kuna naknade manje ili će smatrati da bi bilo pošteno da i u to vrijeme dobijaju jednaku naknadu kao da ovdje zastupaju građane, građane Hrvatske. Drugo, koliko će se nas zastupnika kao očeva odlučiti koristiti drugih 6 mjeseci porodiljnog dopusta i pri tom ostvarivati namjesto jednako tako 13 ili 14 tisuća kuna zastupničke plaće 2540 kuna. Koliko ćemo mi osobnim primjerom govoriti i pokazati ovo o čemu je kolegica Bajt rekla da majčinstvo nije kalkulacija nego da je to dar. Ja se s vama slažem kolegice Bajt ali jednako tako postavljam osobno pitanje kako se te osobe, te majke osjećaju kada ih kažnjavamo zbog toga što su ovoj državi podarile dijete. Ne samo svojoj obitelji nego su podarile dijete i ovoj državi i sudjelovale u jednoj pronatalitetnoj, pronatalitetnoj politici. Znate lako je govoriti o nekom drugom. Jako lako je govoriti o nekom drugom kad ne poznajete takve osobe i kada se s njima, s njima ne susrećete. Drugi argument je bio govorim o malom broju žena ili malom broju osoba koje koriste, koje su 2003. koristile. Pa dajte recite koliko je potrebni broj. Da li je to 2500, 3500, 7312, koji je to broj? Za mene je svaka majka, svaka obitelj važna. I ako jednu majku, jednu obitelj, jedno dijete nečim zakidamo mislim da smo prema njima izrazito nepravedni. To je vrlo pogrešna teza da ih je bilo premalo 2067. Pa tu smo lomili koplja oko toga u prvom mjesecu da li je bilo 50 tisuća rođene djece ili 49 tisuća 900 i ne znam koliko. Oko svakog djeteta moramo voditi posebnu i izrazitu brigu. A ne oko 2067. I ono što je isto kolega Vidović rekao. Da li imamo statistički pokazatelj koliko žena u fertilnoj dobi trenutno u Hrvatskoj zarađuje iznadprosječne plaće Hrvatske. Jer ovdje ovih 4250 kuna je prosječna plaća trenutno koja se isplaćuje u Republici Hrvatskoj. Uzgred budi rečeno kad je definirano 4250 tada je prosječna plaća u Republici Hrvatskoj bila ispod 3000 kune. Prema tome bilo bi ako ništa drugo, barem korektno poravnati to sa rastom troškova života u Republici Hrvatskoj. Tko su te osobe koje nisu mogle ostvariti svoje pravo da imaju prosječnu plaću da porodiljnom dopustu? To su osobe očito koje imaju mjesečna primanja iznad 4 tisuće 250 kuna, ali te osobe plaćaju i više poreza, te osobe plaćaju i više doprinosa. One pune i Fond zdravstvenog osiguranja, one pune i lokalne proračune, one pune i ovaj državni proračun. Prema tome, one ne traže da se po sistemu solidarnosti iz jedne pozicije preraspodjeli da bi one mogle ostvarivati takvu porodiljnu naknadu, nego samo traže da ono što se kumulira u Fondu zdravstvenog osiguranja vrati za vrijeme tih 6 mjeseci koliko će biti na porodiljnom dopustu jer uplaćuju. Drugo, većina tih žena neće niti koristiti drugih 6 mjeseci porodiljnog dopusta jer već imaju ogromne financijske manjkove za vrijeme prvih 6 mjeseci. Prema tome, one ne da drugih 6 mjeseci neće biti na teret Zavoda za zdravstveno osiguranje nego će se ponovno vratiti na posao i ponovno će izdašno puniti taj Fond. Punit će Fond zdravstvenog osiguranja, punit će lokalne proračune, punit će državni proračun i ne vidim nikakvog razloga da onda u tome im ne omogućimo da dobijaju prosječnu plaću kao što su dobivale prije nego što su išle na porodiljni. Još jedan aspekt. Postavlja se pitanje što se i kako osobama koje su na porodiljnom dopustu isplaćuje, odnosno uplaćuje u mirovinskih fond. Da li te osobe u mirovinskih fond će dobivati onoliko koliko im je bilo uplaćivano za vrijeme dok su radile ili smanjeno? Da li, što je sa drugim stupom mirovinskog osiguranja? Ili doista te osobe trajno kažnjavamo. Trajno ih kažnjavamo na način da čak će im i mirovina biti manja zbog toga što su bile na porodiljnom dopustu. To možete lako iskalkulirati ako netko ne koristi drugih 6 mjeseci, ovih 2 tisuće 540 kuna, puta 6 mjeseci, to vam je 15 tisuća kuna. Bilo bi fer, ako ništa drugo, da makar za toliko povećamo ovaj limitirajući iznos, ali ženi koja plaća porez na plaću po stopi od 45% njoj je apsolutno apsurdno da sada dobija mjesečno u tih 6 mjeseci manje nego što je platila možda u 2 ili 3 mjeseca poreza na plaću i mirovinskog doprinosa. Nadalje, kada idete na bolovanje, onda imate nekakav prosjek plaće, ali kada idete na porodiljni onda vam država odredi koliko možete dobivati. Pa ispada da je porodiljni, status porodiljnog još gori nego da ste bolesni. Umjesto da država to stimulira, da potiče, da omogućava, da govori kako je to i nama, društvu važno da te osobe, dakle, da potaknemo obitelji na to da imaju djecu i da potaknemo obitelji da majke ostaju i dulje možda od 6 mjeseci sa svojom djecom, do godine dana. Barem tako dugo dok lokalna samouprava ne stvori uvjete da u jaslice se primaju djeca i sa 6 mjeseci. To su neka pitanja na koje danas ja nažalost nisam čuo odgovor. Moramo se doista zapitati da li želimo postići solidarnost i ravnopravnost ili želimo doista doći u situaciju ili ostati u ovoj situaciji, ovo je nepravda koja je učinjena. Mi sada dakle, samo pokušavamo korigirati nešto, biti u situaciji doista da stimuliramo osobe, majke i obitelji, koje zarađuju više od prosječne plaće. Dakle, mi ovdje ne govorimo o 2 tisuće eura, mi ovdje govorimo o limitu, limit je postavljen na prosječnoj plaći. Košarica, potrošačka košarica u Hrvatskoj je negdje na 5 i pol tisuća kuna, jel. To je daleko iznad ovoga što mi ovdje danas imamo predviđeno i iznad prosječne plaće u Hrvatskoj. Dakle, to su neka pitanja i ne radi se nikako o novcu. Država mora imati dovoljno novaca da stimulira jer nam je doista svako dijete važno i važno nam je da potaknemo i stimuliramo što je moguće više obitelji da se odluče na prvo i na drugo dijete. Jer ja sam i govorio, kad smo govorili o trećem djetetu, najveći problem u Hrvatskoj je drugo dijete. Prepuno obitelji se odluči samo na jedno dijete upravo zbog ovakvih razloga o kojima sam ja govorio. I najviše obitelji iz ovog statusa gdje majke imaju, zarađuju više od prosječne plaće se neće odlučiti za drugo dijete. Ne zato što je to kalkulacija, nego zato što ne mogu zbog toga ići na uštep svoje obitelji i kvalitete života koje su stvorile za svoju obitelj, pa i za to prvo dijete. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod kolege. Naime, u jednom dijelu bih rekla da mi zastupnici ovdje sigurno imamo brigu za pronatalitetnu politiku i demografsku obnovu, ali je netočno ono što je kolega rekao, da se dijete podaruje državi, ako je roditelj, ja ne znam jel je roditelj. Nitko nema dijete da bi ga podario državi. U tom dijelu, a članak Ustava 62. govori o tom da država štiti materinstvo, djecu i mladež, itd., ali se dijete nema iz tog razloga. Mi smo imali slučaj u Domovinskom ratu kada su se mladi darovali državi, ali to je bio njihov izbor, a ne izbor roditelja kod maloljetne djece, tako da teze baš nisu dobre. A zastupnice i sve intelektualke ne smatram da se osjećaju kako kolega kaže, radno neučinkovite ako postanu majke. Mislim da je tu, pobrkane su teze. Hvala.
Povreda Poslovnika, poštovani zastupnik Mršić.
Kolegica Bajt je povrijedila Poslovnik rekavši da sam ja rekao da se zastupnice intelektualke osjećaju radno ...
Kolega, koji članak Poslovnika?
209., 214.
A što u 209. i 214.?
Kolegica Bajt je ispravljala navod koji ja nisam rekao.
Ispravljala je navod točno koji ste vi rekli, da se dijete daruje, da se dijete daruje, rađa državi.
Ne, ne, drugi dio navoda.
Savršeno točno.
Niste u pravu, niste ispravili netočan, nije povreda Poslovnika. Ne, ne govorimo o radnoj neučinkovitosti. Ne, o radnoj neučinkovito. Ja sam samo citirao što je Vlada rekla.
Kolega, mislim da ispravljate netočni navod. To nije povreda Poslovnika.
Ali kolegica Bajt je povrijedila Poslovnik ...
Nije povrijedila Poslovnik ...
... navodeći da sam ja ...
... jer je ispravljala vaš netočni navod.
Ne, ne, ali nisam ja rekao da su intelektualke radno neučinkovite, nego Vlada.
To je ispravljanje netočnog navoda.
Ja sam citirao ono što je Vlada rekla ... /Govornik isključen, pa naknadno uključen./ ... na porodiljnom radno neučinkovite, ne ja.
Hvala lijepa. Molim predstavnika Vlade, državnog tajnika u Ministarstvu zdravstva, Veljka Božikova. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, vrlo uvaženi državni sabornici. Danas slušajući, zastupnici Sabora. Slušajući danas izlaganja nije mi, jer u propustu nisam nakon predlagatelja govorio, ali imam sad priliku i cjelovitije cijeli problem i način rasprave. Počevši od prve hrvatske Vlade nakon uspostavljanja neovisne Hrvatske države, nakon Vlade demokratskog jedinstva, sljedeći HDZ-ova Vlada, i vi znate da je u žiži interesa bila pronatalitetna politika i mi tu svi danas vjerujem osjećamo tu tegobu i odgovornost zbog na neki način depopulacije Hrvatske, što nam nije za utjehu da je to zapravo i danas i jako razvijenih zemalja, gotovo isti problem. Nama je taj problem utoliko teži jer su u pitanju materijalna sredstva koja smo ograničeni, koja su jako ograničena. Vlada koalcijska, bivša, sami priznajete da ste sa 3 godine smanjili mogućnost majke da ostane kod kuće da dobiva naknadu za porodiljski staž, vi ste spustili na dvije godine jer sigurno imali ste na to pravo ali s druge strane su vjerojatno bili i materijalni uzroci zbog ćega ste to napravili. Nitko ne bi bio ni sretniji u ovom trenutku da možemo ovaj trenutak reći da ćemo stimulacijom ... [[Govornik se ne razumije.]] reći da ćemo stimulacijom, ovom ... [[Govornik se ne razumije.]] koju ja ne bih htio govoriti u postocima ali gdje su rodilje sa visokim primanjima, današnjem našem realitetu da bi taj bio, da bi se sada koji elimitira na 4250 kuna da bi se delimitirao. Iznešeni su argumenti da ne bi se sa time vjerojatno podigla, ali to ne bi, porast novorođenje djece. Međutim, pitanje je samo, ovdje je pitanje solidarnosti, mi smo upravo radi pitanja solidarnosti taj dio je naknade limitiran da bi bilo više za ove koji nemaju ništa. Znate da je, i također je ovaj Vlada podigla mogućnost da rodilje koje nisu zaposlene da imaju primanja za dobrodošlu prinovu i djecu. Budući ova Vlada misli promjeniti zakon, dopuniti Zakon o zdravstvenom osiguranju tijekom ove godine, u njemu će također biti i iz njega izlaze druga prava, iz zdravstvenog, socijalnog osiguranja, sve one dobre strane sigurno će biti razmatrane i adaptirane u tom novom zakonu. Prema tome, naš stav je da se ovaj prijedlog SDP-a za promjenom zakona trenutačno ne prihvati jer će se tijekom ove godine, biti će obuhvaćene sve promjene Zakona o zdravstvenom osiguranju iz kojeg izlaze i prava porodilja. Hvala na pozornosti.
Hvala. Ispravak netočnog navoda. Prvi, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Netočno je što je sada rekao predstavnik Vlade da sa delimitiranjem ovih porodnih naknada onako kako to predlaže u svom ovom prijedlogu Zakona Klub SDP-a ne bi se povećala, odnosno ne bi doprinjelo pronatalitetnoj politici odnosno povećanom većem broju rođene djece. Zasigurno je da bi. I ne znam odakle to vi možete tvrditi iz kojeg to iskustva to tvrdite, kada ja kažem, evo osobno kažem da bi, i mnoge žene tako misle, one koje imaju jedno, rodile bi dvoje, one koje nemaju ni jedno, rodilo bi jedno i tako dalje.
Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Gordana Sobol.
Gospodine predsjedniče. Predstavnik Vlade je pri završetku svog govora odbijajući prijedlog SDP-a o delimitiranju porodnih naknada uzeo argumenat o potrebi solidarnosti sa onim rodiljama koje nemaju nikakvih primanja pa je kazao da je ova Vlada omogućila dobivanje tih naknada i onima koje nemaju primarni odnosno one koje su nezaposlene. Gospodine predsjedniče Vlade, koalcijska Vlada je ta koja je u ime solidarnosti i pravednosti bila prisiljena smanjiti, smanjiti porodiljne naknde i koalicijska Vlada je ta koja je učinila proširenje porodiljnih naknada na one majke među kojima su i nezaposlene i studentice, majke koje obavljaju samostalnu djelatnost.
Želi li predstavnik predlagatelja završno iznjeti? Ne. Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, prvo čitanje, P.Z. br. 67. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju koji je predložio Klub zastupnika SDP-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 74 glasa za, 33 protiv i 10 suzdržanih donesen predloženi zaključak.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnice Vlade. Pred nama je Prijedlog zakona za koji ja uvodno želim reći kako ga je klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke preuzeo od Hrvatske seljačke stranke preuzeo od Hrvatske obrtničke komore koja zapravo već u nekoliko navrata želi aktualizirati ovo značajno pitanje jer o njemu doslovno ovisi sudbina, halo, dobro, sada je dobro? Da li je dobro? Hvala. Pred nama je Prijedlog zakona za koji ja uvodno želim reći kako ga je Klub Hrvatske seljačke stranke preuzeo od Hrvatske obrtničke komore i ona u nekoliko navrata već želi aktualizirati ovo značajno pitanje jer o njemu zapravo ovisi doslovno sudbina brojnih obrtnika koji nemaju u vlasništvu a često niti u dugoročnom najmu poslovni prostor a u njemu rade čak i desetljećima. Potpuno sam svjestan toga da će ovaj Prijedlog zakona biti prilično teško obraniti ne samo zbog negativnog mišljenja Vlade Republike Hrvatske i rezerviranost izostajanja do kraja podrške nadležnih saborskih odbora. Da budem iskren i ja bih možda bio sretniji da su neke odredbe zakona drugačije a posebno one koje direktno zadiru u nadležnosti jedinica lokalne samouprave znači općina i gradova. Unatoč tome ja sam više nego siguran da upravo ovaj prijedlog zaslužuje drugo čitanje jer sve date primjedbe se mogu uvrstiti u tekst novog Prijedloga zakona kako bi barem djelomično ispunili očekivanje i potrebe obrtnika odnosno malih poduzetnika. Donošenjem zakona prisilili bi državu na poduzetničko ponašanje jer je sigurno kako ona svojom imovinom ne upravlja racionalno i domaćinski o čemu nam zorno svjedoče brojni poslovni prostori koji su nekoliko mjeseci pa čak i godina obljepljeni plakatima što znači izvan funkcije. Protiv ovakvog Prijedloga zakona su i pojedine političke stranke. Mene to osobno ne čudi jer opće je poznato da one samo u gradu Zagrebu imaju po nekoliko desetaka poslovnih prostora koji se mjere tisućama metara kvadratnih. Ne treba ni spominjati, naravno da one za to plaćaju često puta simboličnu naknadu. Ne treba ni spominjati ni da taj prostor daju u podnajam i da ga rentiraju. Znači koriste ga neracionalno, aktivno svega po nekoliko puta godišnje, a istovremeno oni kojima taj prostor treba ne mogu ni na koji način djelovati da ga dobiju odnosno kupe ili u najam. Uvijek kada govorim o sektoru obrtništva deklarativno se zalažemo za taj dio poduzetništva svjesni činjenice kako u Republici Hrvatskoj imamo preko 102 tisuće otvorenih obrta i kako u tom dijelu gospodarstva radi oko 230 tisuća ljudi. I nakon eventualnog odbijanja ovog Zakona mi ćemo se i dalje ... [[Govornik se ne razumije]] obrtništvo kako je ono generator razvoja, generator zapošljavanja od kojeg država ima velika očekivanja ali svakako premalo mjera kojima bi utjecala na njegov razvoj. Ja predlažem da bez obzira na predložene pravne norme u ovom Prijedlogu zakona ovdje u Parlamentu provedemo raspravu o problematici i pronađemo mogućnosti iznalaženja podrške i promjene stanja. Kod korištenja poslovnog prostora u vlasništvu jedinica lokalne samouprave postoji nekoliko problema. Prvi je svakako vezan uz grad Zagreb i velike gradove u kojima su problemi najviše izraženi međutim stanje je slično a to znači jednako zabrinjavajuće i u drugim sredinama. Zorno će nam to pokazati istraživanje koje je provedeno za dvije kontinentalne i dvije jadranske županije. Požeško-slavonsku, Međimursku, Šibensku i Splitsko-Dalmatinsku. Broj obrtnika u poslovnom prostoru u vlasništvu Republike Hrvatske je na te 4 županije 1540, a u postupku denacionalizacije je 486 poslovnih prostora. Drugim riječima 2026 prostora u 4 županije. Svakako je najaktualniji problem vezan uz postupak denacionalizacije. Istovremeno ja želim naglasiti da je on i akutan jer smo svakodnevni svjedoci povrata prostora vlasnicima i istovremenog iseljavanja obrtnika. Interesantno je da oni koji su desetljećima rentirali taj prostor i u pravilu prikupili kroz najamninu nekoliko puta veća sredstva od vrijednosti prostora nemaju nikakve obaveze. Mrtvi hladni gledaju obrtnike pri iseljavanju, niti u primisli imaju namjeru uložiti dobivena sredstva u gradnju novog zamjenskog prostora. Pripremu građevinskog zemljišta ili eventualno za subvenciju kredita odnosno kamata kod obrtnika. Da li zapravo to baš i tako mora biti. Treba li se i smije država pa čak jedinice lokalne samouprave na taj način isključiti i nezainteresirano promatrati ovaj negativni proces. Probamo li mi isto činiti i u Saboru ili pak pokušati tražiti rješenja i dati podršku onima koji su uredno plaćali često puta i previsoke najamnine te državne i lokalne poreze, prireze i doprinose. Ništa nije bolja situacija niti kod obrtnika koji imaju višedesetljetni najam poslovnog prostora. Njih doduše nitko ne tjera van na osnovu rješenja o povratku vlasništva, ali svake godine imaju omču oko vrata koja se zove produljenje ugovora o najmu. Pokušajte se staviti u položaj tih ljudi. Znate li koliko je njih u podnajmu i da plaćaju duplo veću najamninu nekomu tko je političkim lobiranjem ili na drugi način, da ne spominjem korupciju, došao do ugovora o korištenju prostora. Upravo mi je o takvom primjeru pričala neki dan trgovkinja kod koje redovito kupujem namirnice. Ukoliko želite biti konkurentni na tržištu a to i brucoši danas na ekonomiji znaju u poslovanje treba stalno ulagati i to posebno u nabavku opreme i uređenje prostora. Što sa opremom koja se izrađuje prema gabaritima ukoliko je nakon godinu, dvije ne možete više koristiti jer morate iseliti zbog gubitka ugovora o najmu? Što ukoliko vam treba za uređenje kredit a banka traži hipoteku? Naravno taj uvjet ne možete ispuniti jer nemate vlasništvo. I konačno što sa izvršenim ulaganjem? Hoćete li ga moći koristiti i amortizirati ili poslije godinu, dvije putem suda tražiti povrat sredstava koji, koje ste uložili. Možemo li išta učiniti za te ljude u poduzetništvu koji su samo u protekle 4 godine otvorili preko 50 tisuća novih radnih mjesta. Za, za sada smo donijeli doduše upitno je i kako ih uspješno provodimo Zakon o prodaji stanova, Zakon o pretvorbi i privatizaciji, povratu imovine, poljoprivrednom zemljištu. Znate što je karakteristično za sve te zakone? Svi su oni zaobišli obrtnike i ovaj Prijedlog ima ambiciju da barem djelomično ispravi te nepravde jer sve ostale kategorije su imale neku prednost i pogodnost pri konzumiranju društvenog ili državnog vlasništva. Zakonom se pokušava kroz utvrđivanje interesa Republike Hrvatske urediti uvjete i postupak prodaje poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske, općina, gradova, županija i grada Zagreba, način određivanja cijene, popusti koji se priznaju kupcu, sredstvima koje je vlasnik uložio u uređenje prostora, način otplate i namjena sredstava dobivenih od prodaje. Prijedlog je zapravo jako jednostavan. Utvrđuje se obaveza države a to znači i općina i gradova i županija da poslovni prostor u svojem vlasništvu prodaju dosadašnjem zakupniku pri čemu se utvrđuje tržna cijena. Ona je na osnovu građevinske vrijednosti i položajne pogodnosti, a kupcu se odobrava popust s razmjerom u dužini zakupa i to 0,20% za svaku godinu zakupa. Naravno ovdje se vodi računa i o visini vlastitih sredstava uloženih u poslovni prostor. Maksimalni popust na predloženi način je moguć do 30%, otplata do 5 godina, a za jednokratnu uplatu se odobrava dodatni popust od 15%. Dobiveni novac od prodaje se koristi 50% direktno u Proračun vlasnika, a 50% vlasnik namjenski koristi za poticanje malog poduzetništva, a prvenstveno za ulaganje u preseljenje iz prostora koji su predmet povrata imovine. Vlada Republike Hrvatske ne podržava prijedlog ovog Zakona pri čemu je glavni argument konceputalne naravi jer su priložena zakonska rješenja previše slična odredbama Zakona o prodaji stanova. A pošto su slična Zakonu o prodaji stanova, kaže Vlada Republike Hrvatske onda se radi o prodaji društvenog vlasništva. Kako Ustav Republike Hrvatske ne poznaje društveno vlasništvo Prijedlog zakona je u suprotnosti sa Ustavom Republike Hrvatske. Interesantna slagalica pri čemu se zaboravlja da se u tekstu zakona nigdje ne spominje društveno vlasništvo već vlasništvo države i vlasništvo jedinica lokalne samouprave odnosno županija. Prijedlog je također naravno protuustavan jer je u interesu države vlasništvo se može ograničiti samo uz naknadu tržne vrijednosti pri čemu se zaboravlja kako je u članku 6. predviđeno da se poslovni prostor upravo predviđa prodati po tržnoj cijeni koja obuhvača građevinsku vrijednost uvećanu za položajnu rentu. Ono sa čime se ja poprilično slažem kod mišljenja Vlada kako ne bi trebalo ograničavati pravo vlasništva jedinica lokalne samouprave i stavljati ih u nepovljniji položaj kod zakupoprimca. Znači samo u tom elementu kad se eventualno stavlja u nepovoljniji položaj. Slična mišljenja i razmišljanja mogla su se čuti i kroz raspravu u saborskim odborima. Ali bez obzira na sve smatram da ovaj Prijedlog uz uvažavanje datih primjedbi treba doživjeti i drugo čitanje pri čemu se može obavezati Vladu Republike Hrvatske a možda naglašavam i jedinice lokalne i regionalne samouprave da pristupe ubrzanju privatizacije poslovnih prostora kao što se to čini i sa ostalom imovinom, a koja je smještena u Fondu za privatizaciju. Pri tome, možemo priznati pravo, ja smatram da i moramo priznati, prvokupa, višegodišnjim zakupnicima, moramo omogućiti obročno plaćanje u kupoprodajnu cijenu moramo priznati ulaganja izvršena u uređenje prostora. Naravno, možemo i ne učiniti ništa. Odbaciti Prijedlog zakona u prvom čitanju, danas a već sutra kao i do sada nastaviti se deklarativno prilikom političkih govora zauzimati za obrtništvo, kako je ono generator razvoja, zapošljavanja i svega ostalog. Jesmo li dovoljno iskreni, nemamo li previše očekivanja, a istovremeno smo spremni dati premalo, bolje rečeno ništa. Vjerujemo li u obrtnički proizvod kao brand? Hoćemo li i dalje na najkvalitetnijim lokacijama koje ima država gledati kako niču samo dućani svjetskih trgovačkih lanaca i proizvođača ili ćemo kao i do sada na tim mjestima moći kupiti cahonove šešire ili igrecove cipele. Ovaj Prijedlog zakona je samo mali iskorak u obliku podrške onima koji su desetljećima Hrvatskoj davali građanski štih i po čemu smo se razlikovali od drugih. Vjerujte, oni zaslužuju puno veću podršku od one koja je predviđena ovih Zakonom. Upravo zbog toga naglašavam kako je važno da ovaj zakon doživi drugo čitanje i nadam se kako ćete za to dati potrebnu podršku. Hvala lijepo.
Hvala vama, poštovani kolega Pecek. Jedna obavijest. Sjednica Odbora za obitelj, mladež i šport održat će se u 13,30 u dvorani 149. prvi kat. Molim članove Odbora da se odazovu pozivu predsjednika Odbora. Žele li predstavnici radnih tijela uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvi na redu su klubovi zastupnika. U ime kluba IDS-a poštovani kolega Damir Kajin. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni predstavnici Vlade, uvažena gospodo zastupnici. Meni je drago, kao što je rekao maloprije gospodin Pecek, da je i ovaj Zakon, prijedlog koji je preuzet ili u saborsku proceduru upućen od strane, mislim posredstvom Obrtničke komore. Znači da na neki način cijeli ceh stoji iza ovoga zakona, i na taj način će IDS i braniti njihovo mišljenje i doista bilo bi dobro kada bi se taj zakonski prijedlog našao barem u drugom čitanju. Usuđujem se reći da ako je neka kategorija građana Republike Hrvatske bila kažnjena u proteklih 50 ili 60 godina onda su to naši obrtnici. Za vrijeme socijalizma stoga što su bili neki vjesnici kapitalizma i promjene društvenog uređenja na prostoru Republike Hrvatske ili ex Jugoslavije, svejedno, a poslije 90. stoga što jednostavno ta kategorija ljudi nije mogla sudjelovati u pod navodnicima podjeli društvenog vlasništva. Svi su mogli, oni nisu u pravilu mogli. Nosioci stanarskih prava mogli su otkupiti stan, ali svi mi znamo da obrtnici u pravilu nisu mogli doći do društvenog stana. Tzv. socijalistički direktori ili odabranici bivše vlasti mogli su stjecati kroz pretvorbu i privatizaciju pojedine tvrtke, ali jasno obrtnici opet, jer nisu radili u tim tvrtkama ili poduzećima, iako su možda tada jedini imali nešto novaca, nisu mogli doći do dionica. Bilo bi stoga dobro kada bi si netko dao posla pa da se vidi kako su te 90. godine živjeli neki obrtnici, kako su živjeli neki direktori ili današnji naši tajkuni, koliku su ušteđevinu imali, što i kakve aute su vozili, u kakvim stanovima su naprosto živjeli. Želim reći još jedanput po ne znam koji puta za ovom govornicom, da je gro pretvorbe u ovoj zemlji bio najobičniji kriminal, međutim, to nije tema ovog zakonskog prijedloga. Tema su poslovni prostori. Svjestan sam činjenice da će neki i to svi normalno sa različitih razloga biti a priori za ovaj zakon, neki drugi će biti a priori protiv ovakvog Prijedloga zakona. Ja još jedanput želim reći da jedna kategorija ljudi u Republici Hrvatskoj jednostavno nije sudjelovala u otkupu tzv. društvenih stanova, a to su bili u pravilu obrtnici, odnosno da ti isti obrtnici nisu mogli sudjelovati u pretvorbi ili privatizaciji tzv. društvenih poduzeća i da to jednostavno nije fer. Da razlučimo i to odmah što su to poslovni prostori. To su uglavnom objekti koji su danas u vlasništvu, recimo, države, lokalne samouprave zbog nacionalizacije, u Istri, Rijeci, Zadru, otocima, itd., zbog tzv. opcije ili tzv. optanske imovine. Znači, to nije ona imovina koji su u pravilu stvarale jedinice lokalne samouprave ili države. Povrat stvarnim vlasnicima možda je moguć kroz denacionalizaciju u nekim izuzetnim slučajevima, ali doista rijetkim, dok povrat imovine u slučaju optanske imovine apsolutno nije moguć. Osim opet u nekim izuzetnim slučajevima. Šteta je s druge strane možda samo u tome što HSS nije podnesao ovaj Zakon pred 2 ili 3 godine kad je bio jedan od ključnih poluga vlasti kao što je isto tako šteta da se ovaj Prijedlog zakona o zdravstvenom osiguranju o kojem smo raspravljali do sada, također nije u ovoj saborskoj govornici našao recimo pred 3 ili 4 godine. Da se tim zakonskim prijedlogom koji je danas pred nama, kako da se izrazim, ucjenjivalo, kao što se možda sa nekim drugim rješenjima, bilo bi bolje barem za nekih 100-tinjak tisuća obrtnika. Ja ću još jedanput reći, dignut ću ruke za ovaj zakonski prijedlog. Jasno, ako bi netko kupio prostor mogao bi biti taj isti prostor i to treba jako striktno regulirati isključivo u njegovom vlasništvu. U slučaju prodaje, prvokup ponovo bi trebala imati ona jedinica koja je taj stan, pardon, taj obrt ili prostor prodala i to pod istim onim modalitetima pod kojima je do njega došao, nazovimo ga, novi kupac. Ako gledamo sada licitacije poslovnih prostora, ma nema teorije da do njega, ne znam, recimo kada je Pula posrijedi dođe domicilno stanovništvo. Jednostavno politička sprega u prvi plan stavlja neke druge. Pogledajmo sada i koje su to cijene postižu prilikom ovih natječaja i doista si postavljam pitanje, ma tko to može platiti. Možda samo oni koji naprosto trguju drogom. Prema nekim izračunima, može se, a o tome je dosta jer je sličan zakonski prijedlog u saborsku proceduru poslala i sadašnja ministrica pravosuđa, gospođa Vesna Škare-Ožbolt, znači prema nekim izračunima može se računati da bi se po tom osnovu moglo uprihodovati oko 500 milijuna eura, a uvjeren sam da su ovi zakupoprimci najmanje toliko, ako ne i dvostruko više novca uložili u kako bih rekao, adaptaciju tih prostora. Kada bi tih 500 milijuna eura došlo u naše gradove, državu, to bi na neki način značilo jednu snažnu investicionu klimu tih jedinica lokalne samouprave ili države. Pa nije sada valjda da je logično u ovoj zemlji bilo prodati sve banke, a da sada nije logično prodati poslovne prostore od kojih bi se uprihodovalo dva puta više nego što se u ovoj zemlji uprihodovalo od prodaje poslovnih banaka čija nas je sanacija prije toga koštala 50 milijardi kuna. Na zapadu, i to ako želimo se baš u svemu uspoređivati sa njima nema grada, nema općine koja u svom vlasništvu ima poslovni prostor a pogotovo nema općine ili grada koji na taj način kao u Republici Hrvatskoj dolazila do poslovnih prostora, znači putem nacionalizacije itd. Slažem se isto tako da se nikome ne bi smjelo ostaviti pravo da privatizira više od jednog poslovnog prostora, ne dva, ne tri, maksimalno jedan. Vjerojatno bi obrtnici u tom času u pravom smislu te riječi postali "oslonac našega društva", ovako su svi gotovo u nekom dužničkom lancu, često nemoćni da plaćaju zakupnine, pogotovo je to bilo pogubno za tu kategoriju Hrvatskih državljana kada su egzistirale "zatezne kamate" kada su se kamate pribrajale glavnici i gdje ih je uglavnom kamatarila država posredstvom sudova, odnosno ZAP-a koji je na taj način pristupao izračunu te zatezne kamate. Vis a vis povijesne nepravde koja je je po mom sudu na neki način učinjena prema toj kategoriji ljudi treba im omogućiti da dođu do jednog poslovnog prostora. Ponavljam u ovoj zemlji je 400 tisuća građana Republike Hrvatske, što je dobro došlo do svog stana, nije dobro što je jedna kategorija tih građana prodavala za znatno više te stanove trećina na tržištu u odnosu na sredstva koja je izdvojila za tu kupnju i konačno to bi po prvi puta omogućilo da u toj grani ti ljudi steknu kakvu takvu sigurnost i da ne slijede tu nesretnu sudbinu o kojoj je malo prije govorio gospodin Pecek. Točno je netko će kao što to Vlada kaže taj Zakon možda osporavati pred Ustavnim sudom, a tko je osporavao Zakon o prodaji tzv. društvenih stanova. Kondicije su naprosto identične, s time da su ovdje neusporedivo manji popusti u odnosu kod tih društvenih stanova. Jasno je da se od prodaje poslovnih prostora ne mogu isključiti niti ova mala trgovačka društva koja nemaju u svom vlasništvu poslovni prostor a imaju danas u zakupu taj poslovni prostor. Tu jednostavno ne smije biti nikakvih dinstinkcija nikakve diskriminacije. Međutim, to možda nije ni bitno spominjati jer u ovom članku 4. stavku 1. doslove se kaže da poslovni prostor može kupiti zakupac. Pitanje o kojem sigurno treba raspravljati je popust. Ovdje se kaže 0,20% po godini zakupa, da li je to puno, da li je to malo. Znači ako netko ima u zakupu 10 godina taj poslovni prostor on može dobiti popust od maksimalno 2%. Ako ima netko u zakupu 50 godina poslovni prostor znači puta 0,20 jednako 10%. Znači tu bi se taj popust trebao kretati negdje u odnosu na tržišnu cijenu između 10, 20% s druge strane ovo plaćanje u roku od 60 dana čini mi se da je malo kratko, tko je u stanju u tom roku doći do novca a tvrdim 99% naših obrtnika u ovom času u ovoj zemlji, preživljava iz dana u dan, tvrdim daleko su veće žrtve od onih ljudi koji rade u nekim javnim poduzećima, društvenom sektoru i tome slično. Isto tako rok obročne isplate 5 godina, doista tko to može, to mora biti najmanje 10 godina iako jasno to se može riješiti bančinim kreditima na drugi način. Sve u svemu ja podržavam ovaj Zakon, prodaja nije poklanjanje jer popust je defakto mali prije Pecek spominjao 20, 30% vrijeme da se sa time također krene jer obrtnici su također još jedamput ponovit ću jedina kategorija koja nije sudjelovala zbog "ideoloških" momenata ni u "pretvorbi ili kupnji stanova" jer do njih nije mogla doći i jasno nije sudjelovala u onoj pljački od pretvorbe tj. privatizacije. Ovaj Zakon možemo na neki način shvatiti kao apel za spas obrtništva i utoliko bi ga trebalo usvojiti. MI možemo ovdje propisati makar to opet ne bi bilo pošteno, da u tome mogu sudjelovati samo oni obrtnici koji nisu došli do društvenog stana koji nemaju niti jedne dionice međutim, ponavljam ovo je Prijedlog obrtničke komore. Društveni stanovi, svi mi to znamo jako dobro bili su vlasištvo lokalne samouprave pa nitko sada ne bi mogao u ovom Saboru postavljati ovo pitanje zašto se privatiziraju i "obrti u vlasništvu lokalne samouprave". Međutim, treba biti jednostavno dosljedan i na isti način kako u onim ranijim slučajevima pristupiti i u ovom slučaju. I na kraju držim da je potrebna jedna cjelovita rasprava o stanju obrtništva u Republici Hrvatskoj, ovaj Zakon može biti samo jedan kamenčić u jednom općem mozaiku funkcioniranja tog obrtništva i čudim se doista Vladi da ne podržava ovaj zakonski prijedlog jer bi upravo ona trebala biti ta koja će obrtništvo u Republici Hrvatskoj poticati a ne otežavati mu egzistiranje i poslovanje. Hvala.
Hvala lijepa poštovani kolega Kajin. Ispravak netočnog navoda poštovani kolega Tomljanović izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, ispravio bih samo kratko navod kolege Kajina koji je kazao u svojoj opsežnoj raspravi da su kondicije su identične, misleći naravno i govoreći naravno o dva zakona, prije Zakon o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, u odnosu na ovaj Prijedlog zakona. U tome upravo jest kolega Kajin problem, jer kondicije nisu identične, radi se o dva različita pravna instituta, jedno je stjecanje stanarskog prava koje je postojalo kao takvo kao pravni institut, ajmo reći jednom drugom sustavu, sustavu društvenog vlasništva, a sasvim različiti pravni status znači status za kupoprimatelja. To je osnovni problem i to su osnovne te formalno pravne ili pravne suštinske i konceptualne primjedbe u odnosu na ovo. Dakle, ispravio bih uostalom ću u raspravi ali radi toga da se to ispravi nisu isti preduvjeti u smislu primjene onog Zakona i prijedloga ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega. Na redu je poštovani kolega Pavlic u ime Kluba zastupnika LIBRE. Izvolite poštovani kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici ministarstva, predlagatelji, dame i gospodo. Dopustite da se u ime Kluba LIBRE kratko osvrnem na donošenje ovog Zakona. Klub LIBRE neće dati podršku ovom Zakonu jer se po našem mišljenju bitno ograničavaju nadležnosti, ovlasti jedinica lokalne samouprave i to u pogledu ograničavanja prava raspolaganja sa svojom imovinom tj. poslovnim prostorom, pri tome dakle ne negiramo intenciju ovog Zakona da se riješi problem poslovnog prostora kojeg koriste naši obrtnici ali osnovna je naša primjedba o tome da to moraju rješavati sami vlasnici a to su jedinice lokalne samouprave ne da im se to nameće sastrane. Na ovaj način po našem mišljenju krši se prvo pravilo raspodjele nadležnosti jedinica lokalne samoupravnoj razini sustavima lokalne samouprave ka čemu i mi težimo. To prvo pravilo je pravilo supstidiarnosti koje znači da u nadležnosti jedinica lokalne samouprave treba biti sve ono što se na odgovarajući način može na toj razini ostvariti. Posljedica poštivanja toga pravila u suvremenom svijetu je visoka nadležnost jedinica lokalne samouprave koja se k tome i kontinuirano povećava ili bi se trebala povećavati. Nažalost, ovim zakonom ona se smanjuje. Jer se jedinice lokalne samouprave ovaj zakon, dakle odredbe ovog zakona koje govorio prodajni poslovnog prostora samo da napomenem, važile bi za vlasništvo u vlasništvo Republike Hrvatske općine, gradove, županije i grada Zagreba. Dakle, ovim zakonom ograničava se pravo raspolaganja imovinom tj. vlasništvom tih jedinica lokalne samouprave, što mislimo da nije dobro. Ovim zakonom striktino se dakle određuju uvjeti i postupak prodaje, određuje se način određivanja cijene, određuje se popis, popusti koji se priznaju kupci. Određuje se način otplate. Određuje se ugovor o prodaji poslovnog prostora i namjena sredstava ostvarenih prodajom poslovnih prostora. Dakle, ovim zakonom namećemo jedinicama lokalne samouprave koje su, napominjem ističem vlasnici tog prostora, dakle da pod tim uvjetima kao prvo da su dužni prodati taj poslovni prostor člankom 5., a isto tako pod kojim uvjetima će tu prodaju i ostvariti. Ne, nema alternative u tome da jedinice lokalne samouprave sama odlučuje o tome, da li će to ići na javni natječaj kako bi ostvarila što bolji dakle prihod, ili će to biti dakle u obliku najamnine kao jedno kvalitetnog izvora financiranja jedinica lokalne samouprave, kvalitetne u tom smislu da je on dugoročan, dakle da se on kumulira iz godine u godinu, a ne da ga potrošimo možda za jednu godinu poslije ostajemo bez ikakvog prihoda s te stavke. Dakle, iz tog razloga što se samo financiranje također ograničava, Klub LIBRE ne može u ovakvom obliku podržati ovaj zakon. Naš je stav, dakle da nadležnost jedinice lokalne samouprave trebaju biti u skladu s njihovim financijskim kapacitetom, kako bi mogle biti ispunjene na pravilan način. U Republici Hrvatskoj za sada ne postoje mehanizmi usklađivanju ovih dio stvari, te se prilikom promjene bilo nadležnosti bilo prihoda to čini nasumice, nažalost to je slučaj i sada, nema nikakve projekcije na koji način bi donošenje ovog zakona imalo utjecaja na funkcioniranje i financiranje jedinice lokalne samouprave. Rezultat ovakvih aktivnosti je činjenica da 33 grada, 27% od ukupnog broja ili i 151 općina ili 35,8% od ukupnog broja općina ima tako male prihode da njima ne može pokriti niti svoje najskromnije rashode što znači da ne može udovoljiti i onako skromnim nadležnostima koje su im zakonom dodjeljene. Financijska snaga jedinica lokalne samouprave važne kao i pokazatelj njihove razvijenosti, odnosno pokazatelj decentralizacije zemlje. Prema podacima Državnog ureda za reviziju sve jedinice lokalne samouprave imaju tek 14% ukupnih javnih prihoda, a prema nekim podacima taj je postotak još niži. Tim udjelom jedinice lokalne samouprave na ukupnim javnim prihodima Republike Hrvatske se nalazi na začelju zemalja članica Vijeća Europe među kojima najviši udjeli prelaze i 50%. Ako ovome dodamo i činjenicu da od svih prihoda jedinica lokalne samouprave gotovo polovica oko 60% svih javnih prihoda otpada na grad Zagreb, stanje je još nepovoljnije. Kada spominjemo financiranje poseban problem vezan je uz prihode u Republici Hrvatskoj i njihova struktura. Tako u Republici Hrvatskoj ne postoji ni jedan važan izbor poreznih prihoda koji je u potpunosti u nadležnosti jedinica lokalne samouprave u smislu pripadanja samo jedinica lokalne samouprave i u smislu da jedinice imaju pravo raspisivanja nekog poreza i određivanja njegove stope vlastitog poreza. Ovaj zakon, dakle isto ide u tom smjeru, jer za sad naša općine i gradove i županije mogle samostalno raspolagati sa svojom imovinom, sa svojim poslovnim prostorima, evo sad i mi namećemo još jedno ograničenje. Isto tako najvažniji porezni prihodi jedinice lokalne samouprave su s državom zajednički porezi koje propisuje i porezne kvote određuje središnja vlast kao i u ovom slučaju. Osobito nepovoljan udjel potpora u ukupnim prihodima jedinicama lokalne samouprave kao i njihova struktura. Većinu čine namjenske potpore što zapravo više predstavlja prijenos, nego izvorne ovlasti. Evo, ova kratka slika financijskog stanja i financiranja jedinica lokalne samouprave isto nam je jedan argument, dakle da ne podržimo ovaj zakon. i naš je dakle stav da riješenje pitanja poslovnog prostora koje koriste obrtnici da treba ostaviti samim, dakle vlasnicima jedinicama lokalne samouprave, koje po mom mišljenju će znati kako pomoći obrtnicima. Mnoge od tih jedinica su i do sada na različite načine njima pomagale, a treba izbjegavati ovakve načine nametanja kojim se ovlasti ili izvori financiranja tim jedinicama lokalne samouprave ograničavaju ili smanjuju. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega Pavlic. U ime Kluba zastupnika HDZ-a, poštovani kolega Topić. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo državna tajnica, poštovane kolegice i kolegice, kolegice i kolege zastupnici. Odmah na početku želim jasno reći da mi iz Kluba HDZ-a nećemo prihvatiti ovaj prijedlog Zakona o prodaji poslovnih prostora u vlasništvu Republike Hrvatske u vlasništvu općina, gradova i županija, koji je ponudio Klub Hrvatske seljačke stranke u Hrvatskom saboru. Predlagatelj prijedlog Zakona o prodaji poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske i lokalne samouprave polazi od činjenice da su privatizirani društveni stanovi, i da su privatizirana društvena poduzeća. Pa bi slijedom iz toga moralo biti privatizirani i poslovni prostori koji su u vlasništvu Republike Hrvatske i općina, gradova, županija, najmoprimcima koji te prostore koriste i obavljaju određenu privrednu, odnosno obrtničku ili poduzetničku djelatnost. Mi u HDZ-u imamo puno razumijevanja za specifičan položaj obrništva i njegov značaj u cijelokupnom gospodarskom životu Republike Hrvatske. i mi smatramo da bi je potrebno posticati i pomoći obrtništvu. No, međutim, ovaj prijedlog zakona je toliko uopćeni i općenit, da on ne pravi nikakvu diferencijaciju, nikakvu razliku od obrta do obrta i od značaja obrta za pojedine gradove i općine. I smatram da određeni obrti i određene tradicionalni obrti koji su već desetljećima ili duže iz generacije u generaciju u vlasništvu obitelji da oni trebaju imati zaštitu Republike Hrvatske i da trebaju određenim posticaj od same lokalne uprave, jer oni doprinose bitno jednom kvalitetnoj, jednoj prepoznatljivosti određenih sredina, određenih gradova. Ali sam mišljenja kako je to predloženo, odnosno riješeno ovim zakonom da se to ne čini na pravi način. i zato prihvaćamo mišljenje Vlade Republike Hrvatske kojim se vrlo opširno obrazlaže pogrešno pravno polazište predlagatelja kod izrade ovog prijedloga zakona. I mi u Klubu HDZ-a nadalje smatramo da se ovim Prijedlogom zakona Kluba HSS-a ne može postići nijedan cilj koji je predlagatelj u svom izlaganju iznio pače po nama nastajale bi veće štete kako za odnose na tržištu, o tome nije bilo riječi tako i za državu, ovdje su kolege govorili i o jedinicama lokalne uprave. Odnosno prodaja odnosno privatizacija poslovnih prostora kako predlaže predlagatelj Zakona otvara veliku, veliku mogućnost zlouporabe i špekulacije ako bi se ova privatizacija odnosno prodaja odvijala po intenciji ovoga Zakona jer budimo iskreni i otvoreni tko je taj i tko će određivati cijenu poslovnog prostora. To može jedino tržište. Mislim da to ne može nijedan odbor, nijedna komisija ili ne znam koje drugo tijelo. A također ovdje je često govoreno i o ulaganjima obrtnika u održavanje odnosno u obnovu tih poslovnih prostora. Ja bih želio podsjetiti cijenjene kolege, kolegice i kolege da naravno obrtnici koji koriste taj prostor ili koji ulažu na tuđu imovinu, u ovom slučaju na ove poslovne prostore, da oni imaju instrument vraćanja tih uloženih sredstava kroz institut amortizacije, ali što je vrlo bitno i to želim posebno naglasnosti, sa, naglasiti sa gledišta jednakosti svih subjekata na tržištu ovaj Prijedlog zakona je nepravedan jer bi jedan broj poduzetnika, jedan broj obrtnika došao koji su u tim prostorima, došao u povlašten položaj da po nižim cijenama i uz te popuste i ako uzimamo i taj popust koji se, koji predlagatelj predlaže kod jednokratne isplate može biti 45% onda možete se zamisliti koji prostor za špekulacije i manipulacije se tu otvara. A on je nepravedan prema svim onim obrtnicima koji su rješavali svoju djelatnost odnosno poslovni prostor na slobodnom tržištu i plaćale su uvijek daleko veću cijenu nego šta su ova, ovaj dio, ovaj segment obrtništva koji je imao tu sreću da je bio u poziciji iznajmiti odnosno zakupiti poslovne prostore koje su bili društveno vlasništvo, a dragi prijatelji vi ako se malo vratimo unatrag u vrijeme samoupravnog socijalizma nije bilo lako odnosno nije svatko mogao dobiti poslovni prostor odnosno nije ga mogao iznajmiti. I te cijene poslovnog prostora to treba jasno i glasno reći su bile često puta i niže nego što su ekonomske cijene, a da ne govorimo o tržišnim cijenama. I sada imamo s jedne strane jednu grupaciju, jedan broj poduzetnika koji je uzeto općenito jer se stalno barata sa izrazom poduzetništva odnosno obrtništva kao da je netko protiv obrtnika, ali mi smo za to da se napravi jasna, jasno razlikovanje između određenih obrta koji stvarno ako su prepušteni goloj tržišnoj utakmici a značajni su za određene gradove i općine ne mogu se nositi na toj tržišnoj utakmici i njima je potrebna pomoć i podsticaj od strane državne i lokalne samouprave, a s druge strane mi imamo tu određene poduzetnike odnosno obrtnike koji su već bili u privilegiji da su koristili poslovni prostor po daleko nižoj cijeni nego šta su plaćali njihovi kolege koji su iznajmljivali prostor na slobodnom tržištu, a s druge strane on je nepravedan i prema mlađim poduzetnicima, prema mladim obrtnicima jer oni nikako ne mogu obuhvaćeni ovim zakonom. Iz toga svega što je rečeno ukratko možemo reći da mi iz Kluba HDZ-a ne možemo prihvatiti ovaj Prijedlog zakona iz ova 4 glavna razloga, a to je ovaj razlog pogrešnog pravnog pristupa koji je dala Vlada u svome mišljenju i vrlo je temeljito to obrazložila. Tu su i govoril i neke druge kolege. I zbog, drugi je razlog zbog otvaranja mogućnosti velike zlouporabe i špekulacije na štetu države i jedinica lokalne samouprave. I treće ovaj Prijedlog zakona ne razlikuje i ne izdvaja specifične djelatnosti koje treba zaštititi i poticati, o kojima sam već govorio. I četvrto. Bitno se narušava ovim Prijedlogom zakona princip jednakosti na tržištu jer se jedan dio poduzetnika dovodi u izuzetno povlašteni položaj u odnosu na druge kolege poduzetnike obrtnike koji nisu imali tu privilegiju da su mogli iznajmiti takav poslovni prostor i zato apeliram na kolege zastupnike da se ovaj Prijedlog zakona ne podrži. I ja osobno sam, mogu reći svoj osobni stav, i ja jesam za to da se uvede reda na ovom segmentu i jesam za to da se ide u, na neki način privatizaciju poslovnih prostora. To mnoge jedinice lokalne samouprave i čine. Prodaju poslovne prostore, ali onda pod jasno definiranim tržišnim uvjetima s tim da oni obrtnici, oni poslodavci koji koriste te poslovne prostore imaju prednost pri kupnji poslovnog prostora ali samo pod uvjetom da prihvate najbolju ponudu koja se postiže na natječaju. Mislim da bi se na taj način postigla i jedna i pravednost. S druge strane vjerujem da bi društvo, da bi država dobila značajna sredstva, gradovi bi bili puno uredniji i puno ljepši jer sigurno da privatnik i privatno poduzetništvo je u prednosti pred državnim, pred državom i jedinicama lokalne samouprave. Drugim riječima taj resurs, ta vrijednost, ti poslovni prostori oni bi bili bolje i primjerenije korištene i ja sam za to osobno, to je moj sad, sa osobni stav. Predlažem da bi bilo dobro kad bi Vlada izradila jedan Prijedlog zakona koji bi polazio od svih ovih načela o kojima smo upravo ovdje govorili. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega. Ispravak netočnog navoda, poštovani kolega Kajin. ... [[Govornik se ne razumije]]
Pa po mom sudu čitav niz, ovaj, netočnih navoda prije svega, prije je rekao gospodin da je ovaj Zakon općenit, nije općenit, da se njime ne može postići niti jedan cilj. Upravo suprotno ovaj Zakon je konkretan, on je životan. Ovaj Zakon je bit obrtništva. Bit obrtništva gospodo je poslovni prostor kao što je kod seljaka zemlja koju će država također morati prodati ako želimo spasiti selo koje danas u posjedu ili seljaka ima 2,8 hektara zemljišta. Ovdje se kaže da treba, HDZ neće prihvatiti prodaju poslovnih prostora, ali je HDZ recimo prihvatio privatizaciju svega i svačega pa tako i banaka koje su privatizirane za male novaca no što bi država i lokalna samouprava dobila od poslovnih prostora. A prodajom banaka privatizirali smo, pod navodnicima i ekonomski, gospodarski, financijski suverenitet Republike Hrvatske. Treba apsolutno doraditi zakon da nema prostora za špekulacije. U tome se slažemo. Ali nije istina da ovdje itko dobiva povlašteni, ovaj, položaj. Ne može ići na licitaciju. Zašto ne može? Ne može vam sada tamo nekome zakupcu netko [[Upadica: Hvala lijepa.]] drugi konkurirati jer će se nabijati cijena. Konačno nije se nikome konkuriralo [[Upadica: Hvala lijepa, vrijeme]] nije se konkuriralo ni onima koji su u društvenim takozvanim stanom.
Nema replike kolega na ispravak netočnog navoda [[Upadica: Ni ja?]] U ime Kluba HNS-a, PGS-a poštovani kolega Srećko Ferenčak.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažena gospođo državna tajnice, dame i gospodo zastupnici. Ovim Prijedlogom zakona se utvrđuju uvjeti i postupak prodaje poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske i jedinica lokalne samouprave, županije i Grada Zagreba za koje je sklopljen ugovor o zakupu. Kao glavni argument predlagatelj navodi načelo pravednosti i jednakosti svih i poduzetničke ravnopravnosti. Međutim, Prijedlog zakona svojim člancima upravo čini obratno i stavlja poduzetnike u nepravnopravan položaj i favorizira samo jednu skupinu, odnosno one koji su u zakupu poslovnih prostora. Nadalje, ovakovim Prijedlogom zakona predlaže se ne prodaja putem javnog natječaja, ne bi li dobili najvišu cijenu, već rasprodaja poslovnih prostora u vlasništvu Republike Hrvatske i jedinica lokalne samouprave. Valja ovdje reći i naglasiti da davanjem u zakup jedinice lokalne samouprave ostvaruju znatne prihode i shodno pune svoje budžete. Npr., Grad Zagreb od zakupa prihoduje 135 milijuna kuna godišnje, s tim da vodi računa o svojim obrtnicima, tu apsolutno treba voditi računa o tim ljudima, i u dogovoru sa Obrtničkom komorom Grada Zagreba dobili smo popis starih zanata i obrta koji imaju onda minimalne najamnine koje su znatno ispod tržišnih cijena i na taj način vodimo brigu o svojim obrtnicima. Osim toga, ako prisilimo jedinice lokalne samouprave da prodaju poslovne prostore više ne mogu kontrolirati namjenu tih prostora. Imat ćemo stope karmica, imat ćemo ne znam zlatarnice, a nećemo imat ono što mi mislimo da u gradu trebamo imat, nor. u Ilici. Ukoliko predmetni zakon bude usvojen u predloženom tekstu, jedinice lokalne samouprave imat će značajne gubitke u proračunu. Jasno, to se može nadoknaditi jedino dodatnim porezima, a mislim da to nitko ne želi. Osim toga, nitko nema pravo oduzimati prihode jedinicama lokalne samouprave kad im Zakon o vlasništvu i drugim stvarnima pravima garantira i dozvoljava da je čisti prihod najma prihod njihovog proračuna. Dakle, ovaj je Zakon u direktnoj suprotnosti sa Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Nadalje, Prijedlogom ovog zakona obvezuje se jedinica lokalne samouprave da mora prodati prostor na zahtjev zakupca. To je upitno iz dva razloga. Prvo, time se vrijeđa pravo vlasništva kao jedno od najviših vrednota pravnog poretka Republike Hrvatske. Citirat ću vam Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, članak 35., koji kaže, Republika Hrvatska i druge pravne osobe javnog prava koji su nositelji prava vlasništva imaju kao vlasnici u pravnim odnosima jednak položaj kao i privatni vlasnici. Znači, nama bi moglo sutra past na pamet da mi privatnim vlasnicima koji imaju zakupce naredimo da na zahtjev zakupca moraju prodat svoje poslovne prostore. Nadam se da neće nikom past na pamet. Drugo, ovaj Prijedlog prisiljava jedinice lokalne samouprave da moraju prodati prostor zakupcu, ali pri tome ne prepoznaju da li on plaća redovito najamninu, ne plaća najamninu, možda je čak i u sudskom sporu sa svojim zakupodavcem. To ovaj zakon ne prepoznaje i zbog toga je neprihvatljiv. Predlagatelj dalje tvrdi da je u interesu RH da se privatiziraju poslovni prostori, a da pri tom nijednom rječju ne govori gdje, kakav i kako se ostvaruju taj interesi. Takav problem najvjerojatnije proizlazi iz pogrešnog shvaćanja predlagatelja da se ti poslovni prostori nalazi u društvenom vlasništvu pa ih onda treba privatizirati jer su društveni. Ti prostori nisu u društvenom vlasništvu, a društveno vlasništvo u Republici Hrvatskoj ne postoje. Točno je, sad ste čuli iz članka 35. ovog zakona da je titular vlasništva vlasnik je poznat. Prema tome, ne treba ih privatizirat kad znamo čije je to. Nadalje, ovaj Prijedlog predviđa 0,2% popusta za svaku godinu zakupa. Ova odredba stvarno nema smisla ni zakonskog uporišta te je upravo protivna načelu pravednosti i jednakosti svih i poduzetničke ravnopravnosti. Naime, popust bi se dobivao na osnovi toga što je kupac imao samo jedan sasvim odvojen pravni odnos sa dotadašnjim vlasnikom što nema nikakvog smisla. Odnos zakupodavca i zakupoprimca je uređen Zakonom o zakupu poslovnog prostora i tu je sve jasno i zna se. Naposljetku, zakupnici poslovnog prostora stjecali bi vlasništvo po manjoj cijeni od ostalih poduzetnika što je nepravedno i neprihvatljivo. Jedina realna cijena moći će odrediti javnim nadmetanjem na kojem se mogu svi natjecati i jednako pravno sudjelovati. Dakle, donošenje ovakvog zakona protivi se načelu pravednosti, jednakosti svih i poduzetničke ravnopravnosti. Vrijeđa pravni institut prava vlasništva, omogućuje kupnju imovine bez javnog natječaja, dakle, opet mimo zakona. Ispod svih tržišnih vrijednosti te je stoga neprihvatljiv. Još jednu mogućnost ovakav zakon uopće ne razmatra. Što ako zakupoprimac nema sredstava da kupi prostor. Znači, opet će ostat u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. To se je dogodilo, ako ste pratili, u Srbiji je donesen takav zakon i prodani su samo neki prostori za koje se već zapravo unaprijed znalo tko će ih kupiti, za koga je taj zakon, tamo namijenjen pa je puno prostora ostalo neprodano. Ja se slažem da apsolutno obrtnicima treba pomoći, naposljetku i sam sam iz takve obitelji, ali ako želimo pomoći obrtnicima, onda se to najefikasnije može učiniti niskim najamninama za određene skupine obrtnika. Rekao sam ranije, takav zakon je donesen u Srbiji, prozvan je Šešeljevim zakonom, to već samo po sebi puno govori, a kako je tak zakon tamo funkcionirao samo par naslova. Kaže, kupovina bez para, nasilje na kvadrat, slab odaziv, gubici Beograda. I na kraju možda vrlo interesantno što naši predlagatelji rijetko gledaju, kako će taj zakon funkcionirati u praksi. Svi poznati, prostor Sige na Trgu bana Jelačića, tko je iz Zagreba i vi ste već dosta tu pa znate, izuzetno atraktivan prostor, da je to moj prostor kojom srećom, ja ga nikad ne bi prodao, a siguran sam ne bi nitko od vas nego bi ga rentao, imao mjesečno toliko tisuća kuna najamnine. Pa zašto prisiljavati jedinice lokalne samouprave da one to prodaju. Osim toga, taj prostor koji ima oko 613 kvadrata, po nekakvim procjenama vrijedi recimo 3 i pol milijuna eura. Ako primijenimo članke ovog zakona 70. i onaj članak o ulaganjima, dolazimo do popusta od 47%. Dakle, taj bi prostor sadašnji zakupac kojem neću spominjati ime, a koji je vrlo bogat čovjek, znači ne treba mu ovaj zakon sigurno, bi dobio prostor za milijun 700 hiljada eura jeftinije od tržišne cijene. Pa zašto mi to njemu omogućavamo? I na kraju, iz svega navedenog jasno proizlazi da Klub HNS-a i PGS-a ne može podržati ovaj Prijedlog zakona u ovakvom obliku. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Samo jedan ispravak netočnog navoda pa onda. Ispravak netočnog navoda, poštovani kolega Kajin.
Ovako, u ovoj zemlji se štite sve ne obrtnike. Oni su bili ideološki nepoćudni do 90. i danas. Mi smo prodali banke ili rasprodali smo tvrtke ...
Kolega Kajin, ispravite netočni navod, nemojte diskutirati.
Ostali su poslovni prostori, da ispravim netočni navod. Poslovni prostori su bit obrtništva. Nije to rasprodaja kao što tvrdite. Ne može to ići na natječaj jer će institut zakupoprimca, taj institut istisnuti u 99% slučajeva. Možda ne u onom vašemu jednom koji, gdje spominjete ovoga Singera ili ne znam kako se zove. Da su išli stanovi na licitaciju pa 200 ljudi bi kupilo 400 tisuća stanova u Republici Hrvatskoj. Druga, drugi netočan navod. Gubitke će imati enormne lokalne samouprava. Neće imati gubitke. Neće imati jer će lokalne samouprava upravo na početku imati strašan dobitak, dobit kao za 50 godina davanja u zakup tih poslovnih prostora. Ali slažem se da treba institute urediti. Ne da se ...
Hvala lijepa. Isteklo je vrijeme.
... da to bude realno.
U ime predlagatelja, predstavnik predlagatelja, poštovani kolega Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Ma samo bih želio reagirati na izlaganje gospodine Ferenčaka za koje mislim da je bilo izuzetno nekorektno kada radi paralelu između ovog zakona koji je predložen u Hrvatskoj i nekih zakona koji navodno na sličan način reguliraju to područje u Srbiji, uspoređujući to sa Šešeljevim zakonom i slično. Ne trebate čitati gospodine Ferenčak novine u Srbiji, čitajte novine u gradu Zagrebu, pa ćete vidjeti kako grad Zagreb, odnosno vi upravljate tim prostorima, ja tvrdim da bi 135 milijuna kuna dobio samo za plakate koji su naljepljeni na izlozima, a u onim prostorima za koje grad Zagreb ne naplaćuje najamninu jer su ti prostori pod zakupom. Pa vas ja stoga i molim pošto ste tako dobro informirani da upravo vi kažete koliko prostora u Zagrebu koriste političke stranke, koliko imate nenaplaćenih potraživanja, ja mislim da je to preko 500 milijuna kuna sigurno unatrag 4 godine, ako ne znate vi ja znam pa vam to mogu reći i konačno nemojte se zaklinjati toliko u obrtništvo, pa čak i obiteljsko naslijeđe i govoriti sve protiv pa dajte neki prijedlog da ovo riješimo. Ja se slažem da prijedlog možda nije idealan, ja se slažem da bi trebalo uvažiti puno argumenata koji su dati u smislu primjedaba Vlade ili rasprava koje smo čuli na odborima ili ovdje u Saboru, međutim, vi ne nudite ništa novo, vi nudite samo ono što smo do sada već toliko puta čuli. Da želimo upravljati sa imovinom, želimo za razliku od onih zemalja u Europi koje su to davno shvatile da to nije racionalno, da imovinu treba dati poduzetništvu koje će uložiti u razvoj koje će zapošljavati a demagogija je pričati kako će lokalni proračun izgubiti, ne dobit će jednokratko će dobiti, dobit će novac po tržnoj cijeni. Gube, to sam ja spreman na osnovu brojaka pokazati, gube upravo kroz najamninu. Kroz najamninu koja je mala, koja je često puta i nepravedna i koja se često puta ne naplaćuje. A naročito gube jer država i lokalna samouprava se ne zna ponašati prema svojoj imovini, pa ne zna niti naplatiti te najamnine koje se koriste. Hvala.
Hvala vama kolega Pecek. Ispravak netočnog navoda kolega Ferenčak izvolite.
Moram ispraviti nekoliko netočnih navoda, prvo ja ne čitam novine u Beogradu ni u Srbiji nego se služim internetom, možete to i vi napraviti, pa si pročitajte, nisam želio nikoga povrijediti s tim nego je jednostavno takav Zakon u Srbiji donesen. Isti takav i znalo se tko će kupiti te poslovne prostore, promašen je tamo je promašen pa se bojim da ne bude i tu kod nas promašen. Nadalje, prostori u gradu Zagrebu koji su zavtvoreni su u postupku povrata, vraćaju se bivšim vlasnicima i ne mogu se iznajmljivati gospodin Pecek to znate. Treće, grad Zagreb je svoju naplatu od 2000. sa 50% podigao skoro na 90% što je izuzetan uspjeh u ovakvim uvjetima i četvrto grad Zagreb brine o svojim obrtnicima, rekao sam primjer kako to radimo, vi ste rekli da su najamnine često niske, ja se slažem da su najamnine niske za obrte koji su proizvodni koji su stari i za koje su nam ljudi ... sugerirali da imaju takve najamnine. Upravo je to način kako pomažemo obrtnicima u gradu Zagrebu.
Hvala lijepa kolega Ferenčak. Nastavljamo dalje s raspravom. U ime Kluba HSP-a poštovani kolega Pero Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Klub HSP-a podržava nakanu predlagatelja da skrene pozornost i javnosti i Vladi kakva je sve problematika vezana, koje probleme imaju obrtnici i kako i na koji način se sve postupa sa poslovnim prostorima i općini, gradovima i u samim državnim poslovnim prostorima. I sami smo svjesni jedne činjenice da se vrijedne nekretnine gdje ima i puno poslovnih prostora, to su nekretnine u vlasništvu države da su za kunu za bagatelu poklanjani gradovima i općinama, i onda su gradovi i općine došli u situaciju, to su mahom bili vojni objekti za razno razne poslovne zone i neke druge stvari, a te iste gradove i općine su tužili vojsku za plaćanje komunalnih naknada koje vojska nije plaćala, i sada ti isti općine i gradovi će iznajmljivati taj poslovni prostor a ovrhom sjedaju na račun Ministarstva obrane. Znači puno je takvih razno raznih situacija i ovdje se govori o ovoj varijanit što je pravno ispravna da je problematično ustavno utemeljenje, za prodaju na ovakav način kao što je Klub HSS-a predložio i mi se s time slažemo, to je problem i Ustav točno kaže da se može izvlastiti ali pod uvjetima da je tu riječ o tržišnoj cijeni. I u tome dijelu se puno govorilo i napadalo se, ali gospodin Ferenčak ja sam očekivao da će on malo više toga kazati budući je on u gradu Zagrebu najodgovorniji, koliko znam vodi taj dio poslovnoga prostora. Znamo i sami kakva je situacija, prošećimo gradom Zagrebom i vidjet ćemo koliko zjapi praznih poslovnih prostora, onda se to službeno govori da je to sve dio koji se treba vratiti jer je to nacionalizirano na koji način oduzeto vlasništvo, a s druge strane opet mi govore obrtnici ljudi koji su zainteresirani za par mjeseci netko drugi dobije taj poslovni prostor. Točno je on rekao da postoji tih poslovnih prostora za koje općine i gradovi nisu zainteresirani prodati, to se ja slažem s time, ali što u varijanti ako općine i gradovi hoće prodati nitko ih ne može spriječiti. To automatski znači da onaj koji je u tome poslovnom prostoru, slučaju Šestinskog kišobrana i drugih razno raznih obrta o kojima je gospodin Ferenčak govorio što onda. A kako i na koji način su znači iz društvenog vlasništva gradovi i općine došli do tih poslovnih prostora. Došli su na način da je to njima pripalo, normalno društvenom vlasništvu kao takvo više ne postoji, što je bilo uknjiženo u gruntovnici da je to društveno vlasništvo općina, to je postala općina vlasnik, što je pisalo gradova grad i oni sada gospodare time a taj isti obrtnik i svi ljudi koji žive u tome dijelu oni su u onome bivšem sustavu izdvajali pa je ... u mnogim situacijama takve varijante. Prema tome, naše je stajalište da Vlada mora stvarno reagirati na ovu problematiku koja je nazočna posebno u ovim razno raznima slučajevima a to su varijante obrtnik dobije u najam na 2 ili 4 godine, i nakon toga budući je to atraktivan poslovni prostor onda on ne može više produžiti ugovor o najmu nego se to ide na javno licitiranje ili će se ići putem prodaje što nitko u ovom trenutku ne može spriječiti općine i gradove, znači opet će kupovati netko drugi ali budimo svjesni ti obrtnici nemaju baš novaca, znamo kojim se poslovima bave i na koji način, prema tome, može netko doći do toga prostora. Znači naše će biti stajalište ona prva varijanta, ukoliko jer nitko ne može ni grad ni općine, ne može obvezati da ona ne smije prodati taj poslovni prostor ona ga smije prodati jer to je njezino vlasništvo onda u takvim varijantama ukoliko bi grad ili općina išao u ... da se onda ima pravo prvokupa onaj tko je bio unutra ali normalno sa jednom varijantom da se pogotovo za ove obrte koji znamo kako obrtnici žive, na način da mu se omogući dulja otplata obročna, recimo na 10 godina na takvim varijantama, gdje bi on i ti radnici koji tamo rade ostalo bez posla. To je znači jedna ta prva varijanta, a i druga varijanta je u onima situacija kada poslovni prostor istekne ugovor o najmu, odnosno o zakupu da se onda ima pravo produžiti taj dio. Znači da onaj koji je već ušao unutra, jer mnogi, recimo uzmite samo varijantu sa poslovnim prostorima obitelji recimo poginulih hrvatskih branitelja, hrvatski ratni vojni invalidi su dobili u najam, u onoj prvoj varijanti negdje 95. godine bilo je to na dvije godine poslovne prostore, i što se sada događalo, to sada od vojske je preuzelo ovaj ured sada je to Središnji državni ured za upravljanje državnim nekretninama, ni dan danas to pitanje nije razrješeno. Ljudi su mnogo uložili unutra, ovisi već čime se bave, on nema sada niti najma niti može otkupiti tako da ih je situacija totalno nerazrješena, takvih situacija imate puno, prema tome, postoji obveza reagiranja pravnoga, ne u ovima dijelovima koje sadrže u smislu prodaje na ovaj način što je predloženo, ali svakako pojedina rješenja iz prijedloga treba uvrstiti na način da se zaštite obrtnici, da se zaštite oviljudi koji su uložili puno u te poslovne prostore, a ne samo da raspravljamo o tome kako taj prijedlog je Ustavno pravno problematičan u tome jednome dijelu, jer mi ovdje moramo voditi računa o tome da zaštitimo i sitne obrtnike i sve one koji jesu u tim prostorima, jer znamo da uvijek sa poslovnim prostorima su razno razne igre i licitacije. Prema tome, znači podržavamo nakanu i predlažemo da Vlada u drugome čitanju zajedno sa Klubom HSS-a daju cijelovito i Ustavno pravno utemeljena riješenja gdje ćemo i zaštiti i obrtnike, ali, i u smislu da ima pravo na, ako je riječ o zakupu da ima pravo tražiti produljenje zakupa kad mu ističe rok ili u varijantama, ako je riječ da će grad ili općina prodati taj poslovni prostor, da onda može pod ovim varijantama čak koje je rekao gospodin u ime Kluba HSS-a na taj način se riješiti. Jer kažem, ovdje je govoreno o privatizaciji, kako privatizirano su i trgovačka društva. Kako su privatizirana znamo i sami na koji način su privatizirana. Kako su banke privatizirana i sva ostala varijante, sve je to nama svima poznato. Prema tome, nemojmo bježati od ovoga problema, nego ne napadati ovaj prijedlog HSS-a, nego vidjeti da se, da dođemo do jednog kvalitetnog riješenja da se ova materija riješi na učinkovit način. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega Kovačević. Kolegice i kolege isteklo je vrijeme za prijavljivanje za raspravu, pojedinačnu raspravu po 10 minuta. Na redu je poštovana kolegica Ljubica Lalić u ime Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je još jedan prijedlog zakona koji Vlada Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru da ga se ne prihvati. Takvim mišljenjem Vlade mi u Klubu Hrvatske seljačke stranke nismo iznenađeni, jer je ono uobičajeno za sve prijedloge koji dolaze iz oporbenih redova. Za razliku od saborske većine prethodnog saziva Sabora koja je nerijetko oporbene prijedloge propuštala u drugo čitanje, današnja saborska većina će odbiti ovaj prijedlog već u prvom čitanju. Na taj način zatvoriti će se rasprava o temi koja je za mnoge obrtnike u ovom trenutku najvažnija. Imajući na umu značaj obrtništva u gospodarskom životu Republike Hrvatske imamo potrebu progovoriti u obranu ovog zakona, pa makar to bio i glas vapujućeg u pustinji. Napominjemo ovo je prvo čitanje. i možda prijedlog nije u cijelosti savršen, ali je sigurno da nije nepopravljiv do drugog čitanja. Ma koliko se trudila, Vlada nije uspjela uvjetljivo i održivo obrazložiti da je prijedlog u cijelosti neustavan. Dopustivim, pa čak i održivim, smatramo onaj dio primjedbi koji se odnosi na prodaju poslovnog prostora u vlasništvu jedinice lokalne samouprave. Međutim, u preostalom dijelu mišljenje o razlozima je neodrživo. Pa tako se u mišljenju kaže, citiram "kako Ustav Republike Hrvatske ne poznaje društveno vlasništvo, to je predmetni prijedlog u suprotnosti sa Ustavom Republike Hrvatske". Iz te rečenice dalo bi se zaključiti kako je u prijedlogu, kako se u prijedlogu zakona govori o prodaji poslovnog prostora u društvenom vlasništvu, što nije točno. Ovaj prijedlog zakona govori o načinu i uvjetima prodaje poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske. Društveno vlasništvo je prošlost. Većim dijelom je pretvoreno u državno vlasništvu koje se najvećim dijelom privatiziralo po različitim modelima i na različite načine, ali svi ti modeli i načini moraju biti definirani i uređeni zakonom. Ovaj prijedlog zakon uređuje model privatizacije poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske jedinice lokalne i područne samouprave i grada Zagreba. Nadam se da nas se ne treba potsjećati na državno vlasništvu u bankama i poduzećima u bivšem društvenom vlasništvu koje se privatiziralo raznim modelima. Tadašnja Vlada usput rečeno istog političkog profila kao i današnja nije smatrala da se u tim slučajevima radilo o izvlaštenju bez plaćanja tržišne naknade, kao što se u mišljenju govori. Radilo se o privatizaciji na temelju zakona. Danas je dokazano da se proces privatizacije odvijao na pogrešan način, ali je bio zakonom uređen. Iz toga prošlog procesa treba izvlačiti pouke kako se više nikada ne bi dogodilo da se kupljenim bez isplate ukupovnine upravlja i raspolaže zadužuje i stavlja pod hipoteku radi osiguranja vraćanja kredita u korist treće osobe i na kraju razvrgne ugovor o stjecanju dionica ili udjela uz povrat eventualno plaćenih iznosa. Takav način privatizacije ovaj zakon ne predviđa. ON ne predviđa niti prodaju poslovnih prostora koji se nalaze u objektima predviđenima za rušenje niti prostora koji se nalaze u objektima ili na području pod posebnom državnom zaštitom, odnosno za koje je posebnim zakonom predviđena zabrana raspolaganja. Kao ni onih prostora koji se vraćaju prijašnjim vlasnicima temeljem Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme Jugoslavenske komunističke vladavine. Motiv predlaganja ovog zakona jesu oni obrtnici koji niz godina, pa i generacijama obavljaju obrt u iznajmljenim prostorima. Trebalo biti nesporno da su godinama uz plaćanje zakupnine ulagali u održavanje prostora koji nije bio njihov i za koji nisu imali niti imaju bilo kakva jamstva da će nakon isteka ugovora o zakupu biti ponovno u njemu. Polazeći od činjenice vlastitog ulaganja predlažemo da se kupcu prizna vlastito ulaganje, ali ne više od 30% vrijednosti cijene poslovnog prostora. Polazeći od načina privatizacije u ostalim segmentima čini nam se pravednim da obrtnik ostvari popust od 0,20% vrijednosti cijene poslovnog prostora za svaku godinu zakupa poslovnog prostora koji se otkupljuje, stim da popust ne može iznositi više od 30% vrijednosti cijene poslovnog prostora. Ako se prisjetimo, po kojoj cijeni su otkupljeni stanovi, ako se sjetimo kako i po kojoj su cijeni privatizirana poduzeća, onda moramo priznati da je ovaj zakon u odnosu na prijašnje pravedan. Za razliku od drugih oblika privatizacije po ovom prijedlogu sredstva koja se prikupe prodajom u 50%-tnom dijelu namijenjena su poticanju obrtništva i malog poduzetništva posebno za pribavljanje poslovnog prostora za preseljenje za kupoprimatelja iz poslovnog prostora koji se vraća u vlasništvo prijašnjem vlasniku. Smatramo da ovakvo riješenje daje doprinos ubrzanju povrata naknada oduzete, nekada oduzete imovine. A obrtnik se zbrinjava zamjenskim prostorom u kojem može nastaviti obavljanje djelatnosti. Dorađenim prijedlogom zakona dovršio bi se proces privatizacije uz istodobno prikupljanje znatnih sredstava za poticanje razvitka malog poduzetništva. Poticanje malog poduzetništva dovodi do bržeg gospodarskog rasta u uvjetima tržišnog privređivanja. Razvoj obrtništva dovodi do novog zapošljavanja. Za vrijeme poticanja obrtništva zabilježeno je 70 tisuća novih radnih mjesta, a stručnjaci govori da je dvostruko veći broj sačuvanih radnih mjesta. Iz odnosa Vlade prema ovom prijedlogu zakona iščitava se odnos Vlade prema obrtništvu uopće. Vlada sdvojim postupcima demantira ono što je sama napisala u svome programu koji je prezentirala ovom Saboru. Time bi se mogao steći dojam, a posebice analitikom događanja sa Haškim optuženicima, ribolovno ekološkim pojasom da imamo Vladu koja jedno misli, drugo piše, a treće radi, u što ja ne vjerujem. Ne vjerujem da imamo takvu Vladu. Međutim, kako se ne treba čuditi što smo u programu pročitali kako će Vlada poticati obrtništvo a sada djelom dokazuje da joj to nije ni na kraj pameti. Ako Vlada smatra da zakonom nije moguće utvrditi način prodaje poslovnog prostora to nam nameće pitanje. Nije li i ta državna imovina namijenjena rodbini, prijateljima, kumovima, podobnima, naravno mimo zakona i ovo uistinu nije smiješno jer na takovim iskustvima imamo određene spoznaje i te spoznaje se otkrivaju upravo u procesu revizije pretvorbe i privatizacije. Kolege, ukoliko ovaj prijedlog zakona odbijemo već u prvom čitanju mi zatvaramo jednu temu koja je itekako bitna i itekako značajna za značajni dio gospodarskog života u Republici Hrvatskoj. Ukoliko dopustimo drugo čitanje dakako da do drugog čitanja uz uvažavanje primjedbi koje su ovdje iznešene možemo zajednički donijeti prijedlog zakona koji će uistinu postići i cilj i svrhu za koji pretpostavljam da ga zajednički promišljamo i oni koji sjede s desne strane u ovoj sabornici ali isto tako i oni koji sjede i s lijeve i u centru. Hvala lijepa.
Hvala lijepa, kolegice. Ispravci netočnog navoda. Prvi je poštovani kolega Tomljanović.
Uvaženoj kolegici ispravit ću tri netočna navoda. Prvi je da je Vlada u svom mišljenju nije obrazložila protuustavnost ovog prijedloga zakona. To je netočan navod ne samo da je obrazložila protuustavnost nego suptilno razradila sve one elemente protuustavnosti u odnosu dakle prijedlog zakona na odredbe Ustava, to ste vi kazali. Dakle, ja ispravljam točno, vi ste kazali da Vlada u svom mišljenju nije obrazložila elemente protuustavnosti. To je jedno. Drugo, kazali ste isto tako da je ovo Zakon o privatizaciji. Ovo nije Zakon o privatizaciji, ovo je Zakon o prodaji poslovnog prostora. Neću se upuštati u obrazloženje, to su dva bitno različita pojma. Jedno je kupoprodaja ili elementi ugovora o kupoprodaji a drugo je ono što podrazumijevamo pod pojmom privatizacije. I treće, isto ne manje važno. Kazali ste da Vlada očitujući se o ovom prijedlogu zakona demantira sve ono što je u ovoj oblasti navela u svom programu. To naprosto nije točno i Vlada u svom mišljenju i u očitovanje Vlade niti u jednom dijelu ne ide protiv malog i srednjeg obrtništva ili privatnog poduzetništva nego je gro mišljenja Vlade upravo na elementima protuustavnosti i protuzakonitosti a kao kolegica složit ćete se u tome da ti elementi su sami po sebi dovoljan razlog da se o njima na ovakav način i porazgovori. Hvala lijepa.
Povreda Poslovnika, poštovana kolegica Lalić. Izvolite!
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa kolega je povrijedio članak 209. stavak 2. i to iz sljedećeg razloga. Institut ispravak netočnog navoda podrazumijeva ispravak netočnog navoda. Kolega je ispravljajući mene navodno da kaže da Vlada nije obrazložila, da sam rekla da Vlada nije obrazložila neustavnost. Ja sam rekla nije uvjerljivo i održivo obrazložila, uvjerljivo i održivo. A da li je ovo uvjerljivo i održivo, to je kolegino mišljenje isto kao i u preostalom dijelu kao navodi dva ispravka. To je ispravak mišljenja. Mi kao narodni zastupnici dakako imamo pravo na svoje mišljenje i to nam je mišljenje dužnost iznijeti ovdje i mislim da bismo morali prestati sa praksom dopuštanja da se ispravljaju mišljenja a ne navodi.
Moram reći da je ipak kolega po mojoj procjeni ispravio netočni navod jer ste kolegice i vi i kolega na temelju vaših mišljenja iznijeli svoje sudove, i o tome da li je uvjerljivo ili nije uvjerljivo obrazložena neustavnost a kolega da li je ta neustavnost obrazložena i u tom pogledu je ispravljao netočni navod. Nastavljamo dalje s ispravcima netočnih navoda. Poštovani kolega Matušić. Izvolite!
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Kolegica je rekla da je riječ o pravednom prijedlogu zakona, međutim on je definitivno nepravedan i to kako prema samim obrtnicima jer nema diferencijacije po vrstama obrta i naravno po godinama rada tih istih obrtnika i jednako tako dakle ne tretira ih jednako. I isto tako, taj prijedlog nije pravedan prije svega prema vlasnicima tih poslovnih prostora što znači govorit ću samo o vlasnicima kao što su na primjer jedinice lokalne samouprave, gradovi i općine koji svoj proračun baziraju upravo na prihodima od poslovnih prostora.
Kao što je ono prethodno bilo ispravak netočnog navoda tako ovo nije ispravak netočnog navoda nego iznošenje vlastitog stava odnosno mišljenja. I molim vas kolege, nemojte zloupotrebljavati institut. Ispravak netočnog navoda, poštovani kolega Jarnjak. Izvolite, kolega!
Kolegica Lalić je rekla da ova Vlada ima namjeru ne prihvaćanjem toga zakona prostor u državnom vlasništvu pokloniti svojim otprilike političkim mišljenicima. To je netočno. Ova Vlada je dala točno obrazloženje iz kojih razloga ne može prihvatiti ovako sročeni i predloženi zakon a isto tako postavljam sada još jedno usput dodatno pitanje kako to da četiri godina na vlasti upravo ste imali ministra za tu djelatnost niste donijeli takav ili neki sličan zakon predložili. Hvala lijepa.
Ispravak netočnog navoda, poštovani kolega Pleško.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Gospođa zastupnica je u svom izlaganju rekla da ovakvo Vladino mišljenje i ovakav Vladin stav o neprihvaćanju ovog zakona će dovesti do uništavanja dijela privatnog poduzetništva malog i srednjeg pogotovo obrtništva. Smatram da takvo mišljenje i takav stav nisu točni jer ja moram podsjetiti na jednu ustavnu odredbu koja govori o slobodnoj tržišnoj utakmici za sve pod istim uvjetima jednakim za sve i tu onda moram napomenuti i postaviti protu pitanje a što je sa onim privatnim poduzetnicima koji su godinama stvarali, gradili samostalno svoje objekte u kojima rade gdje je tu jednaka i pod istim uvjetima tržišna utakmica za sve privatne poduzetnike.
Hvala lijepa. Poštovane kolegice i kolege, sada ćemo odrediti stanku do 15 sati. U 15 sati imamo još jedan klub. U ime Kluba SDP-a govorit će prvi Mato Arlović. Hvala.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. U ime Kluba SDP-a poštovani zastupnik potpredsjednik Doma gospodin Mato Arlović!
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovani kolega Pecek u ime predlagatelja! Moram reći da je vrlo interesantna situacija zapravo sa Zakonom o prodaji poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske općina, gradova, županija i grada Zagreba iz prostog razloga jer se koncentrirano gotovo istovremeno pojavila tri prijedloga zakona. Jedan koji predlaže evo Klub HSS-a, drugi koji predlaže Klub DC-a odnosno HSLS-a i DC-a i treći naravno koji predlaže Klub HNS-a, PGS-a i SBHS-a. Moram reći da mi u Klubu zastupnika SDP-a s velikom pažnjom smo proučili sva tri prijedloga zakona i o ona druga dva ćemo se očitovati kad dođe za to vrijeme a o ovome sada. Zašto? Zato što smatramo da rješavanje poslovnog prostora obrtnicima i malim poduzetnicima može biti itekako valjana stimulativna mjera za ubrzani razvoj obrtništva i malog poduzetništva koji bi na taj način omogućilo ne samo razvoj proizvodnih djelatnosti nego i uslužnih radnji koje obavljaju naši obrtnici i mali poduzetnici s jedne strane a s druge strane povećavalo zapošljavanje nezaposlenih osoba. I s treće strane, otvorilo mogućnost da se obrt i malo poduzetništvo oslanja na krupne gospodarske subjekte u jednoj kooperacijskim odnosima, u kooperativnim odnosima u bilo komplementarnoj bilo ne znam pojedinačnoj proizvodnji. No, ono što nas ovdje ipak moramo reći posebice interesira jeste dva pitanja koja su sadržana u jednom. Jedno je zakonodavno urediti što Republika Hrvatska bi mogla prodaju poslovnog prostora Republike Hrvatske kao države i u takvoj situaciji o tome se može itekako razgovarati da se čak eventualno država i ide kao nositelj vlasničko-pravnih ovlaštenja na tom dijelu poslovnog prostora sa stimulativnim mjerama ili sa određenim pogodnostima u prodaji tog prostora. Međutim, za nas je dvojbeno upitno i sa ustavno-pravnog aspekta a i sa aspekta same biti pojma regionalne i lokalne samouprave da li bi se zakonom moglo naložiti kao obaveza prodaja poslovnog prostora koji je u vlasništvu jedinica lokalne samouprave broj jedan. I broj dva da li bi se uopće zakonom moglo propisivati uvjete i načine kako iskorištava vlasničko-pravno ovlaštenje jedinica lokalne samouprave na bilo kojoj njenoj imovini pa onda i na poslovnom prostoru. Prvo bi htjeli podsjetiti da je po Ustavu prema članku 4. jedinice lokalne samouprave odnosno kod nas prihvaćena tzv. vertikalna podjeljenost vlasti, dakle ne samo vodoravna kojom se kaže da se između ostaloga da je ograničena Ustavom zajamčenim pravom na lokalnu i područnu samoupravu. Dakle, zakonodavna, izvršna i sudbena vlast je time ograničena. E sada, kad se sa tog aspekta posmatra onda valja podsjetiti da je prvo po Zakonu o lokalnoj samoupravi u članku 67. jasno rečeno da sve pokretne i nepokretne stvari te imovinska prava koja pripadaju jedinici lokalne samouprave odnosno područnoj regionalnoj samoupravi čini njezinu imovinu. Drugo je rečeno u istom tom članku u stavku 2. da jedinice lokalne odnosno područne regionalne samouprave mora upravljati i koristiti se i raspolagati svojom imovinom pažnjom dobrog domaćina. Prema tome, da li će se opredijeliti jedinica lokalne samouprave na prodaju, jednokratno osigurati prihode s naslova prodaje stvari odnosno imovine, djela imovine ili će se primjerice opredijeliti da dugoročno ostvaruje određene prihode kroz poduzetničku rentu iznajmljujući primjerice svoju imovinu u konkretnom slučaju na poslovni prostor to je njeno zapravo ustavno zajamčeno pravo i teško bi bilo propisati da ona mora prodati tu imovinu. Drugo je pitanje raspravljati kada bi išli kroz porezne stimulacije da se izdvoje nekakva posebna sredstva decentraliziraju od strane države ili prepuste jedinicama lokalne samouprave koje sada ona nema a da se namjenski koriste za izgradnju poslovnog prostora koji bi jedinice lokalne samouprave stavljale u prodaju. To je nešto drugo. Međutim, ovako kako sada stvari stoje teško bi bilo zakonom ... [[Govornik se ne razumije.]] Vrijedno je da eventualno zakonodavna vlast preporuči da se i kroz prodaju pomogne rješavanje poslovnog prostora obrtnicima i malim poduzetnicima ali da propiše se kao obaveza to bi teško išlo. Drugo što također moramo naznačiti jeste činjenica da samo po sebi u zakonu kada se kaže da se uređuje u interesu Republike Hrvatske uvesti i postupak prodaje poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske to bi još mogli i razumjeti ali onda bi teško mogli razumjeti da se to ide i ispod kriterija tržišnosti u odnosu na povlastice ili popuste koji se daju. E sada, ako je to još kad se odvoji državno vlasništvo nad poslovnim prostorom razumljivo ono je potpuno nerazumljivo kada se radi o jedinicama lokalne samouprave. Naime, prema članku 50. Ustava jedinice lokalne odnosno u interesu Republike Hrvatske moguće je oduzeti ili ograničiti vlasništvo samo uz punu naknadu, tržišnu naknadu a u iznimnim slučajevima, stavak 2. se kaže, poduzetnička sloboda i vlasnička prava mogu se iznimno ograničiti ali kada, prvo zakonom i drugo da se ispune Ustavom propisani uvjeti a to je zaštita interesa sigurnosti Republike Hrvatske, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi. Prema tome, očigledno je da se ne bi mogla poduzetnička sloboda i vlasnička prava ograničiti s ciljem da se zapravo kroz ograničavanje poduzetničkih prava i sloboda podupire jednu kategoriju poduzetnika u odnosu na sve ostale poduzetnike čime bi se praktički narušio i članak Ustava koji govori, članak 59. koji govori o poduzetničkoj i tržišnoj slobodi koja se temelji na gospodarskom ustroju Republike Hrvatske. I u takvoj situaciji mi smatramo da ova dva pitanja prije konačnog donošenja zakona, dakle u drugom čitanju se sigurno moraju rasvijetliti i razjasniti, inače taj zakon ne bi se mogao donijeti a da u isto vrijeme ne bi bili pri svijesti da on u tim elementima sadrži i elemente protuustavnosti. Treću primjedbu koju mi također moramo naznačiti jeste da je vrlo interesantno da ovdje zakon predviđa i jednu mogućnost i klasičnog vlasničko-pravnih odnosa gdje zapravo kupac bi mogao zatražiti, pokrenuti postupak i zatražiti od suda presudu koja u cjelosti nadomještava ugovor. Prvo, on ne može biti kupac ako nije ušao u kupoprodajni odnos. Drugo, da bi ušao u kupoprodaji odnos i ostvario kupoprodajni međusobna prava, obaveze i odgovornosti instrument za to ostvarivanje mu je sam ugovor. Prema tome, ako nije stekao status kupca jer nije ušao u kupoprodajni odnos kako može pred sudom zatražiti da mu zamijeni ugovor presuda kojeg ugovora ni nema jer zapravo druga strana odnosno jedinica lokalne samouprave jednostavno ne želi prodati svoju nekretninu odnosno svoju imovinu, u konkretnom slučaju poslovni prostor. I u takvoj situaciji ovaj instrument koji se ovdje u članku 5. stavku 2. predlaže jednostavno zapravo ni po analogiji se ne bi mogao prihvatiti, teško bi mogao ići. Iz svega toga mi smatramo da bi bilo daleko važnije razmotriti u ovom prijedlogu zakona a na tragu onoga koji predlaže praktički Klub zastupnika HNS-a i PGS-a da se izvidi mogućnost, da se putem natječaja daje u zakup poslovni prostor kada se radi o ... [[Govornik se ne razumije.]] odnosu a da se prednost pod jednakim uvjetima da naravno zakuprimcu koji sada se nalazi unutar poslovnog prostora. To je broj jedan. Broj dva, naravno da ne treba spriječavati, dapače, treba podstrekavati i preporučavati jedinicama lokalne samouprave da se koriste i instrumentarijem prodaje poslovnog prostora radi osiguravanja poslovnog prostora za obavljanje obrtničke odnosno malopoduzetničke ili poduzetničke djelatnosti. To je sasvim u redu, ali kada? Onda kad ona ima ekonomski, trgovački i svaki drugi interes i u takvoj situaciji to moramo, htjeli, ne htjeli prepustiti ako hoćemo priznati autonomiju i slobodu jedinica lokalne samouprave njima da oni to mogu procijeniti i da u takvoj situaciji mogu prosuditi. To tim više što stimulativne mjere kao što je primjerice po povoljnim uvjetima davanje u zakup ili ne znam, osiguravanje povoljnijeg prostora na određenim dijelovima grada s obzirom na primjerice položajnu pogodnost ili položajnu rentu, kako se to zapravo kaže, gdje bi se moglo olakšati pojedinim djelatnostima, to onda zapravo govorit može jedinice lokalne samouprave vodeći računa o tome da se određene djelatnosti u obrtu i malom poduzetništvu koje su deficitarne a koje su neophodno potrebne za obavljanje i pružanje usluga bilo proizvodnih, bilo drugih usluga građanima na području jedinica lokalne samouprave da to može koristiti. Ovakako kako je predložio zakon koji predlaže da se radi isključivo o obavezi, i to ne samo o mogućnosti prodaje, nego dužnosti prodaje od strane jedinica lokalne samouprave teško bi se moglo taj dio zakona prihvatiti i u tom pogledu mi predlažemo iz Kluba zastupnika SDP-a da predlagatelj do drugog čitanja razmotri mogućnost da se zapravo zakonom preporuči pod određenim uvjetima, jedinicama lokalne samouprave da mogu koristiti i institut prodaje što oni inače, načelno po Zakonu o obveznim odnosima i po Zakonu o vlasništvu i stvarnim pravima mogu koristiti, ali onda treba vidjeti šta je to sada šta bi zakonodavac, dakle država, koje bi to ona povlastice i jednom i drugim, i jedinici loaklne samoprave i obrtniku u slučaju stjecanja poslovnog prostra prodajom, odnosno kupnjom od strane jedinica lokalne samouprave mogla učiniti. Da li je to recimo oslobađanje od plaćanja od poreza na promet nekretnina, ili recimo da se taj porez uplaćuje jedinicama lokalne samouprave, ili ne znam, da li je to nešto drugo ili treće, također tu bi trebalo vidjeti, tako da zapravo svoj interes jedinice loklane samouprave kroz tzv. inomativne ugovore, bezimene ugovore koji proizlaze iz zakona voljom zakonodavca mogu naći i nadomjestiti onaj dio interesa koji bi eventualno mogli izgubiti ako bi se zakonom propisala obveznost, odnosno prisilnost prodaje poslovnog prostora kojom jedinice lokalne samouprave sada upravljaju, odnosno gospodare i raspolažu. Naravno, ima grad i država može imati i drugi interes. Šta je sa onim jedinicama lokalne samouprave koje raspolažu velikim dijelom poslovnog prostora a na taj dio poslovnog prostora su kolege iz HSS-a vjerojatno ciljale i značajno usmjerile ovaj Zakon koji se praktički nije stavljao ni u kakvu funkciju, zjapi prazan, ne koristiti se itd.. E tu treba vidjeti kako zapraov država mora zaštiti interese da se imovina mora koristiti ili bolje rečeno kako ostvariti ustavnu obavezu da vlasništvo obvezuje. Dakle, ne samo da stvara terete i obavezu, i obvezuje, da se mora koristiti kako kaže nositelj vlasničkog prava i njihovi korisnici dužni su i pridonositi općem dobru. Prema tome, napuštanjem poslovnog prostora ili bilo koje imovine koja nije u nikakvom gospodarskoj i socijalnoj funkciji sasvim sigurno, da se ne doprinosi općem dobru, prema tome, tu bi trebalo vidjeti šta učiniti. Ali svakako ovako kako je predloženo ovo rješenje ne bi bilo dobro i ne bi se moglo prihvatiti. Posebno naznačavamo članak 18. i mi bi kao peto o našoj primjedbi htjeli nešto reći. Ne bi se moglo zakonom propisati da novac ako bi se čak i prihvatila obaveza prodaje, a upozoravamo da bi to sa ustavnopravnog aspekta bilo valjano, još manje bi se moglo propisati da tako ostvareni novac jedinica lokalne samouprave od njihove imovine se mora koristiti i to tako da bi se 50% koristilo za poticanje obrtništva i malog poduzetništva, posebno za pribavljanje poslovnog prostora za preseljenje zakupa ili poslovnog prostora koji se vraća u vlasništvo prijašnjem vlasniku temeljem Zakona o naknadi imovine odnosno i za vrijeme i ostavinske imovine i drugih 50% za namjene utvrđene proračunom odnosno odlukom vlasti. Iz jednostavnog razloga jer se ovdje radi o nećemu drugome, ako država želi propisati razvoj i daljnje širenje poslovnog prostora, izgradnji poslovnog prostora, stvaranje novih kapaciteta poslovnog prostora onda moraju odrješiti kesu, jer ne mogu obvezati jedinicu lokalne samouprave da svojim imovinama i svojim prihodima zapravo nešto rade i što zapravo želi država da učini. Prema tome, ovdje se jednostavno mješaju ingerencije države i jedinice lokalne samouprave i te ih treba razdvojiti. U takvoj situaciji bi trebalo voditi više računa o nećemu drugomu, o zakonskoj obavezi Zakona o lokalnoj samoupravi koji kaže da jedinice, odnosno lokalna samouprave, odnosno regionalne samouprave mora upravljati, koristiti i raspolagati svojom imovinom pažnjom dobrog domaćina. Šta bi zapravo značilo ovo pažnja dobrog domaćina? Sasvim sigurno da ne bi značilo da se upravljanje određenom imovinom jedinice lokalne samouprave znači razbašćivanje jedinica lokalne samouprave i ne osiguravanje zamjenskog supstituta, tako imovine itd.. Prema tome očigledno bi trebalo raspravljati o nećemu drugome. Da imovina koja se privatizira, ako to čine jedinice lokalne samouprave da tako ostvareni prihodi se mogu koristiti samo za razvoj i širenje slične imovine unutar jedinica lokalne samouprave ali ne za postrojkavanje zapravo obrta i poduzetništva, ne razvoja lokalne samouprave, to je nešto sasvim, sasvim drugo. I u takvom pogledu je po nama i to zaključno moram reći ovakva rješenja koja se odnose a ovaj dio koji se tiče poslovnog prostora općina, gradova i naše županije dakle, lokalne i regionalne samouprave, po nama on zapravo bitno zadire u tzv. autonomiju u sferi poduzetničke slobode jedinice lokalne samouprave koja je i po Ustavu i po zakonu prepuštena jedinicama lokalne samouprave i između ostaloga na taj način jedinicama lokalne samouprave omogućuje da obave jednu od svojih temeljnih ustavnih funkcija, rješavanje socijalnih problema i pitanje na području jedinica lokalne samouprave otvarati će radna mjesta i zapošljavajući ljude i na taj način otvarajući mogućnost da oni najkvalitetniji riješe svoju socijalnu politiku i svoje probleme i svojih obitelji. Hvala lijepa.
Zahvaljujem gospodinu potpredsjedniku Arloviću. Idemo na pojedinačnu raspravu. Prvi je poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Iako se jedinice lokalne samouprave ne bave baš poduzetničkom djelatnošću, prihod od iznajmljivanja poslovnih lokala u velikim gradovima je značajan. Gradovi i općine pored toga mogu utjecati čak i na vrstu djelatnosti ako žele, dakle, mogu prilično uzeti nam izgled, atraktivnost četvrti, konačno mogu biti dobri gospodari ali točno je da mogu biti i loši gospodari što je čini mi se i potaklo donošenje, odnosno ovaj Prijedlog zakona. Ali zato posljedice snose na izborima. Ono što nije dobro, ovaj Prijedlog poništava pravo jedinicama lokalne samouprave da raspolaže vlastitom imovinom i mislim da je to u svemu najgore. Zakon je predložen upravo na temelju nekoliko pojedinačnih slučajeva a nažalost to je kod nas godinama praksa da se na temelju nekih potreba grada Zagreba, Rijeke, Splita, Osijeka, nekog drugog donose čitavi zakoni a najmanje se gleda prema manjim gradovima, općinama, gdje bi tamo doveo do apsurdnih situacija. Npr. postoji niz lokala u društvenim domovima, u sportskim objektima, konačno sjetimo se da je lokalna samouprava postala vlasnik igrališta ali iz grada uz igrališta. Čini mi se da jedan od argumenata predlagača je zapravo ova situacija koju vidimo na zagrebačkim ulicama gdje su lokali obljepljeni plakatima, gdje se ne koriste, ali mislim da predlagač nije uzeo u obzir da je čitav niz tih lokala pred vraćanjem vlasnicima, da je sudsvo ovdje već stravićno sporo da već godinama traje taj proces vraćanja vlasnicima, a mislim kada se to dogodi da će lokali ponovo zablistati konačno da će dati izgled gradu koji zaslužuje. Evo na obali recimo ima malo različitih tih vrsta lokala. Konačno ako se ovaj zakon primjeni imati ćemo zlatarne, slastičarne, pekarne i eventualno još ponešto drugo gdje zlatari nisu obrtnici, tu i tamo nešto proizvode, a uglavnom je to roba koja dolazi po švercu iz vana. Prema tome sumnjam da i na taj način štitimo obrt, jer iznimka je možda, evo, grad Rab gdje ja mislim da to bolje funkcionira. Zatim, predloženim zakonom korisnici prostora kupuju lokale povoljno, veliki je broj obrtnika koji se zanatima koji izumiru gotovo nema nasljednika. Konačno dođite kod ovih poznatih zagrebačkih obrtnika u čije ime se svi zaklinjemo vidjet ćete da sam obrtnik sjedi unutra, star, pred mirovinu ili već konačno u godinama za mirovinu i sad omogućite mu da kupi taj lokal. Ako nema on novac dati će rodbina. Jer za godinu dvije ta ista rodbina prodati će te lokale vrlo skupo, dakle mislim na taj način nećemo uspjeti ovo što smo htjeli. Jer gotovo nitko nema taj obrt i nastaviti. Konačno svaki grad mora voditi brigu o tradicionalnim obrtima. Mi ovdje spominjemo u argumentima dva, tri obrtnika, dva, tri imena koji se u Zagrebu, koji su poznati Zagrebu i mislim da bi tu poglavarstvo grada ne samo Zagreba nego i drugih gradova po Hrvatskoj moralo voditi brigu radi vlastitog turističkog imidža radi obrta koji izumiru da da pod izuzetno povoljnim cijenama što poglavarstvo ima pravo i na taj način zapravo se može postići ono što je ovim Zakonom, što se htjelo. Čitav niz obrtničkih djelatnosti ne događa se u lokalima. Dakle zato postoje obrtničke radionice. Mnogim obrtnicima je i preskupo da osim svoje radionice još i negdje imaju nekakav lokal pa mislim da tu ne bi trebalo inzistirati na tom. I konačno da se malo prisjetimo, ne mogu a da me ovo ne asocira na 1947., 1948. kada su lokali oduzimani na sve moguće načine bilo potpisima, zatvorom, metkom i slično, da isto tako kasnih sedamdesetih godina da je ljudima oduzimana zemlja za minimalnu naknadu pa preprodavana, a mislim da je u to bilo vrijeme kada je HSS u svojoj stogodišnjoj tradiciji valjda imao pauzu pa to nije primjetio. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče netočan je navod da su svi zlatari šverceri i preprodavači. Konkretno imam dobrog prijatelja u Trogiru koji radi jako dobre replike starog dalmatinskog i trogirskog nakita. Mislim da bi se trebali u ovoj sabornici čuvati da čitavu jednu branšu dakle nazivamo da su šverceri. To nije točno.
Ja da nisam takve čuo da su svi nazvani [[Upadica: Možete fonogram vidjeti.]] Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Nema ga, gubi prvo na riječ po ovoj točci. Poštovani zastupnik Josip Leko. Isti slučaj. Poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Gospodine predsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade, kolegice i kolege, uvodno bih htio naglasiti da je predloženi Zakon o prodaji poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske općine, gradova, županija i grada Zagreba na koje postoji pravo zakupa načelno i konceptualno neprihvatljivo. Naime zakonska rješenja koja nudi predmetni prijedlog pravno su neodrživa i to sa pozicija obvezno pravnih odnosa, stvarno pravnih odnosa ali i sa pozicija ustavno pravnih odredbi. Naime nedvojbeno je da je predmetni prijedlog zakona direktno u suprotnosti sa Ustavom Republike Hrvatske, sa Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima ali i sa onim odredbama obveznog prava koji reguliraju osnovne pojmove ugovora o zakupu poslovnog prostora. Očigledno je da je predlagatelj u cijelosti preuzeo ili preuzima u smislu zakonskog rješenja model Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo što je pravno nedopustivo sagledavajući u cjelini ustavno-pravni sustav Republike Hrvatske. Naime složit ćemo se sa činjenicom da je stanarsko pravo po svom pravnom karakteru bilo specifično pravo i karakteristično samo u režimu društvenog vlasništva i kao takvo bilo je zaštićeno kao apsolutno pravo koje se stjecalo a i njegov prestanak bio je reguliran Zakonom o stambenim odnosima. Posljednji iz mjeseca prosinca 1985. godine dakle člankom 59., 59. tog Zakona bilo je regulirano da se stanarsko pravo stječe danom useljenja u stan na osnovi pravomoćne Odluke o davanju stana na korištenje ili koje druge valjane pravne osnove, a samo pravo stjecalo se na neodređeno vrijeme ako zakonom nije drugačije bilo određeno. Ako ovome dodamo definiciju društvenog vlasništva i to po samo jednom, dakle po tzv. vlasničko-pravnom konceptu odnosno da društveno vlasništvo predstavlja ili predstavljalo je viši oblik prava vlasništva u socijalizmu apsolutno dolazimo do zaključka da su ti pojmovi upravo nespojivi sa institutom zakupa poslovnog prostora kao pojmom posebno uređenim odredbama obveznog prava. Po definiciji zakup je konsenzualni, dvostrano obvezni ugovor kojim se jedna strana zakupodavac obvezuje da će uz naplatu, zakupninu prepustiti drugoj strani zakupcu neku stvar na korištenje. Odredbom članka 567. Zakona o obveznim odnosima određeno je da se Ugovorom o zakupu obvezuje zakupodavac da preda određenu stvar zakupcu na upotrebu, a ovaj se obvezuje da mu zato plaća određenu zakupninu s tim da upotreba obuhvaća i uživanje stvari, pribiranje plodova ako nije drugačije ugovoreno ili uobičajeno. Dakle obzirom da je predloženi zakonski koncept rađen osnovicom Zakona koji je uređivao odnose nastale u režimu društvenog vlasništva nedvojbeno dolazi u pravnom i stvarnom smislu do primjene pravnih pojmova koji se međusobno isključuju i ne mogu predstavljati osnov za ma kakva kvalitetna pravna rješenja. Apsolutno treba razlučivati pojam zakupa poslovnog prostora od pojma stanarskog prava jer su oni uistinu i po svom sadržaju, ali i u odnosu na karakter prava vlasništva nespojivi. Nadalje što se tiče mogućnosti disponiranja vlasništvom sve navedeno treba sagledavati u odnosu na odredbe Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Tu je ... [[Govornik se ne razumije]] mislim jedan od kolega spominjao članak 35. citiranog Zakona pa ga ja ne bih ponavljao ali dopustite mi da pročitam odredbe članka 391. istog Zakona. Dakle stavka 1. i 2. koji nedvosmisleno određuje da nekretninu u vlasništvu jedinica lokalne samouprave i jedinica lokalne uprave i samouprave poglavarstva tih jedinica mogu otuđiti ili njom na drugi način raspolagati samo na osnovu javnog natječaja i uz naknadu utvrđenu po tržišnoj cijeni ako zakonom nije drugačije određeno, a pravni poslovi sklopljeni protivno odredbama ovog članka ništavi su dakle ne proizvode nikakve pravne učinke. Što se tiče ustavnih odredbi naravno situacija je sljedeća. Člankom 48. Ustava Republike Hrvatske jamči se pravo vlasništva dok je člankom 50. propisano: “Zakonom je moguće ali samo u interesu Republike Hrvatske ograničiti ili oduzeti vlasništvo”, ovo naglašavam “uz naknadu tržišne vrijednosti”. Svako raspolaganje, u ovom slučaju prodaja poslovnog prostora pa makar se radilo i o izvlaštenju u interesu Republike Hrvatske ako u svojoj osnovici nema naknadu ustanovljenu na tržišnoj vrijednosti nekretnine u suprotnosti je i sa citiranim zakonom i sa navedenim odredbama Ustava Republike Hrvatske. Konkretno i načelno neprihvatljivo je bez obzira o kome se radi stavljanje određenih subjekata u nepovoljniji položaj odnosno uspostavljenje nedvosmisleno sustava pogodovanja bez ikakve osnove. Zaključno nitko se ne protivi poduzetničkim interesima obrtnika, naročito ne sa pozicija kako se to u samom Prijedlogu navodi, privatizacije tog segmenta poduzetništva ili malog i srednjeg poduzetništva. Upravo je u obrtničkom sektoru i dijelu gospodarstva malog i srednjeg poduzetništva privatno vlasništvo osnov i temelj razvitka tog važnog segmenta hrvatskog gospodarstva. Tim više ili shodno izloženom, ovakav Prijedlog zakona iz ovih razloga uistinu se ne može podržati. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi gospodin zastupnik maloprije je rekao, citiram: "da sa pozicije lokalne samouprave, Zakon o obveznim odnosima, Ustava, itd. predloženi Zakonski prijedlog nije u skladu znači sa tim pozitivnim propisima". Ta tvrdnja jednostavno ne stoji, bit je o nečemu drugome, da li postoji ili ne postoji politička volja. I jedino to je bitno. Da je kojim slučajem gospodin Sanader, potpredsjednica Vlade gospođa Kosor ...
Kolega Kajin, kolega Kajin, kolega Kajin, ovo nije ispravak netočnog navoda.
Ja vas uvjeravam ...
Kolega Kajin, ovo nije ispravak netočnog navoda. Hvala lijepa, hvala lijepa, kolega Kajin. Zaustavite se. Ovo nije ispravak netočnog navoda. Imate raspravu pa u raspravi to sve iznesite. Poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Dosta je već bilo riječi o ovom Zakonu koji zapravo vrlo kratak, 20-ak članova i tim Zakonom osnovno što možemo reć, doista se propisuje obveza i nalaže se Republici Hrvatskoj, gradovima, općinama, županijama, Gradu Zagrebu da poslovne prostore su dužni na zahtjev zakupoprimca prodat po uvjetima i kondicijama koje propisuje ovaj Zakon. Ovdje su se, možemo reć, ispolemizirala dva mišljenja, jedno je da je to bitno u interesu obrtnika, drugo je da postoje ustavnopravne dvojbe da li je opravdano donositi ovakav Zakon. I ja moram reć da neću podržat ovakav zakon jer smatram da nema opravdanja niti da se Republici Hrvatskoj, niti županijama, niti gradovima, niti općinama, pa ni Gradu Zagrebu nameće jedna ovakva obveza da su dužni prodat svoje poslovne prostore. Zbog čega? Oni poslovne prostore mogu kao što je već i bilo riječi, prodat na koncu na temelju stavova svoje poslovne politike koju su dužni vodit i to im nitko ne priječi. I ne vidim razloga zbog čega bismo im to nametali ovakvim zakonom kao obvezu. Što se tiče samih obrtnika koji jesu unutra, mislim da bi trebalo biti malo više podataka u obrazloženju ovog Zakona koliko je to obrtnika, koje vrste su ti obrti kojima se ljudi bave unutar tih prostora, pod kojim kondicijama i na koncu konca, svi obrtnici koji su u prostorima u vlasništvu ovih subjekata imaju i pravo da im se priznaju ona ulaganja koja su u tim prostorima imali, a temeljem Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Tako da s te strane ja vjerujem da su kod sklapanja ugovora i ti pravni subjekti vodili računa o tome i da su ta ulaganja koja su obrtnici imali ili priznali kroz zakupninu ili ih benificirali na neke druge načine. Mislim da je situacija ovdje nedvojbena da ovakva Zakon ne bi trebalo prihvatiti, ne bi trebalo previše niti licitirati, upuštat se u rasprave. Pa ako je donijet Zakon o privatizaciji ovakav ili onakav, e sad bi bilo dobro donjest ovakav zakon. Smatram da postoji vrlo ozbiljne ustavne dvojbe, i na koncu rečeno je već u obrazloženju Zakona da je on na prijedlog Obrtničke komore. Ja mislim da kada bismo ga donijeli da bismo imali ozbiljne primjedbe i od strane općina, gradova i županija vezano za donošenje ovoga Zakona. I stoga, gospodine predsjedniče, da ne ponavljam sve ono što je istaknuto u dosadašnjoj raspravi, završavam i ne prihvaćam ovaj Zakon. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Dopustite da svojim mišljenjem i stavovima doprinesem raspravi oko Prijedloga zakona o prodaji poslovnih prostora. Poslovni prostori u Zagrebu, odnosno zakupnina koja se ostvaruje davanjem u zakup istih, jedan je od vrlo značajnih izvora prihoda jedinica lokalne samouprave. Danas je primjerice u Gradu Zagrebu takva situacija da je prihodovanje po ovoj stavci znatno smanjeno nakon donošenja Zakona o naknadi za imovinu oduzetu u vrijeme Jugoslavenske komunističke vladavine jer je negdje oko 65% ukupnog fonda poslovnih prostora ili u postupku povrata ili je već vraćen ranijim vlasnicima. Veliki dio na ovaj način Grad Zagreb ostao je primjerice od jednog značajnog dijela bez financiranja od strane Fonda iz poslovnih prostora, te se fond raspoloživih prostora rapidno i dalje smanjuje, a i time se prihod koji se ostvaruje sa te osnove znatno smanjuje. Usvajanjem ovog Zakona u predloženom tekstu kojeg je predložio Klub HSS-a jedinice lokalne uprave, a time i Grad Zagreb ostao bi bez značajnih sredstava. Ovaj gubitak na neki bi se način morao pokriti, a izvjesno je na čiji teret. Jasno, na teret građana, poreznih obveznika i uostalom gospodarstvenika. Gradski ured Grada Zagreba za upravljanje imovinom Grada danas upravlja sa cca 4 i pol tisuće poslovnih prostora i temeljem detaljnije analize koju smo s njima obavili prihoda i rashoda, smatra da bi prodaje poslovnih prostora s naslova dobrog gospodara trebalo pristupiti vrlo, vrlo selektivno. Odnosno prodavati samo one prostore koji su očevidno već duži niz godina neprofitabilni, a ne mogu se uključiti u skupinu onih prostora koji su namijenjeni za potrebe raznih drugih građanskih inicijativa. Predmetnim prijedlozima Zakona koji je predložio Klub HSS-a i DC-a ranije, nameće se obaveza jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave da poslovne prostore prodaju zakupcima koji ih koristi ako su isti zainteresirani za kupnju. Cijena koja bi se plaćala izrazito je nepogodna za kupce, zakupce te s obzirom da nema ograničenja za zakupce, čak i oni koji neredovito podmiruju svoje obaveze iz ugovora o zakupu mogu tražiti prodaju, odnosno kupnju predmetnog prostora, a vlasnici su ima ga dužni prodati. Uvidom u tekst Prijedloga zakona Kluba zastupnika HSS-a utvrđeno je u samom početku da se radi o zakonu u interesu Hrvatske. Slijedom čega se ograničava pravo vlasništva. Ograničavanje vlasništva ili oduzimanje istog moguće je uz naknadu, tržišnu vrijednost, ali iznesenim Prijedlogom ne dobiva se puna naknada tržišne vrijednosti. Primjerice, puno je preveliko predloženi popust od 15% koliko se predlaže u slučaju jednokratne kupnje. Nizom popusta predlaže se da se do cijene koja je daleko ispod stvarne tržišne cijene i ostvari prodaja svede na rasprodaju imovine. Dakle, ne na prodaju nego na rasprodaju. A prisjetimo se što je za posljedicu donijela ne tako davno donesena odluka o prodaju društvenih stanova, iako se ovdje ne radi o društvenom već o stvarnom vlasništvu. Neselektivnim pristupom u najboljoj namjeri stambeni fond sveden je danas na 96% stanova u privatnom vlasništvu. No nedostatak najamnih stanova u vlasništvu Grada ili jedinice lokalne uprave, na pojavu špekulantske stambene politike, na visoke najamnine privatnih iznajmljivača, na nisku cijenu pričuve po kvadratu, danas je u Zagrebu 1,53 kune po kvadratu iz koje nije moguće civilizirano građanski održavati zgrade i obnavljati pročelja, pa se kao pješaci svakodnevno ugibamo postavljenim zaštitnim skelama na pločnicima koji nas štite od oronule žbuke i obaveze koje formalno vlasnici stanova imaju prema građaninu susjedu. Dakle, danas gotovo 10-ak godina otkad smo rasprodali stambeni fond u nadi da ćemo definiranjem privatnog titulara povratiti brigu za nekretninu u cjelini i obnoviti gradski stambeni fond upravo ta briga i dalje izostaje a zgrade naročito one u užem centru grada i dalje se urušavaju. Podcrtajmo još jednom, poslovni prostori vlasništvo su države Republike Hrvatske jedinice lokalne ili područne samouprave, nisu kako se to implicite sugerira društveno vlasništvo. Društveno vlasništvo u Republici Hrvatskoj ne postoji, a poslovni prostori u vlasništvu su navedenih subjekata. Republika Hrvatska, općine, gradovi, županije, Grad Zagreb u pogledu svoje imovine u jednako pravnom su položaju kao pojedinci vlasnici, pa ih se ne može i ne smije prisiljavati na bezuvjetno sklapanja ugovora o kupnji ili prodaji jer se time vrijeđa pravo vlasništva kao jedno od najviših vrednota poretka Republike Hrvatske. Uprihođena zakupnina prihod je proračuna, iznesenim prijedlogom ne bi se provodila privatizacija poslovnih prostora po uzoru na kupnju dionica zaposlenih u poduzećima u društvenom vlasništvu, kao što je to navedeno u obrazloženju Zakona, već bi se nekretnine u vlasništvu Republike Hrvatske prodavale pojedincima neselektivno i to još bez javnog natječaja. Donošenje ovakvog Zakona protivi se načelu pravednosti, jednakosti svih i poduzetničke ravnopravnosti vrijeđa institut prava vlasništva i omogućuje kupnju državne imovine bez javnog natječaja te kao takav šire gledano štetan za građane Republike Hrvatske. Svakako zalažem se da se drugim naročito poreznim i inim olakšicama omogući stimulacija malog gospodrstva i naročito tradicionalnog obrtništva kao što je to ovdje neko spomenuo, zalažem se za dobivanje popusta i omogućavanje prednosti kod ponovnog zakupa, na javnom natječaju, postojeći zakupac ima pravo prvenstva zakupa prema uvjetima najpovoljnije pristigle ponude, te da se visina zakupnine veže uz tržišnu visinu zakupnine uz mogućnost korektivnog snižavanja, naročito u slučajevima kada se koristi u nekim općekorisnim neprofitnom interesu ili na područjima od posebne državne skrbi. Danas smo svakako svjedoci i mnogih napuštenih poslovnih prostora koje su ili pod povratom ili su već vraćeni ranijim vlasnicima ali zbog velikih najamnina ili velikih vlasničkih apetita ostaju zatvoreni i veći niz godina. Mislim da bi se jedinice lokalne samouprave i Grad Zagreb morali razmišljati o uvođenju rente za sve one lokale koji nisu u funkciji i ustvari nagrđuju centar grada. IZ svih gore izloženih razloga ne podržavam Prijedlog zakona o prodaji poslovnih prostora. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Frano Matušić.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Pridružujem se svima onima, to su izgleda većina zastupnika u ovome Hrvatskom saboru koji neće dati podršku Prijedlogu ovog zakona, prije svega zbog grubog zadiranja u prava jedinica lokalne samouprave, i zbog mogućnosti da se upravo ovakvim Zakonom dođe do toga da se manipulira prodajom poslovnog prostora koji su vrlo atraktivni. Naime, da bih ovo obrazložio dat ću vrlo jasne slike stanja. Zapravo, danas se vrlo često spominje riječ obrtnici itd. Kada se spominje riječ obrtnici onda vrlo često mislimo na tradicionalni obrt, mislimo na one obrte koje ne bi trebalo ugasiti koje doista treba poticati, mislim da tu svi smo jednodušni u takvoj ocjeni, da treba posebnim mjerama stimulirati tradicionalne obrte, a na terenu odnosno u pojeidnim gradovima znam primjere gdje se stimulira tradicionalni obrt, konkretno novčanim sredstvima, kreditima, raznim pogodnostima oko zakupa tih istih poslovnih prostora, prema tome, očito je da postoji svijest u jedinicama lokalne samouprave da usmjeravaju na taj način svoju gospodarsku politiku. Međutim, tko su generalno gledajući zakupci na najatraktivnijim prostorima u raznim gradovima možemo vrlo jasno pogledati ako napravimo jednu laganu šetnjicu kroz centar Zagreba ili kroz bilo koji centar, u našim gradovima, pa ćemo lako doći do zaključka da su u tim prostorima vrlo često oni koji se bave isključivo uslužnim djelatnostima, da su u tim prostirima često razne svjetske modne kuće, koje su trenutno zakupci takvih prostora preko svojih firmi koje djeluju i u Hrvatskoj, na ovaj način bi pogodovali upravo i najviše takvim tvrtkama. DA bih ilustrirao to reći ću jedan primjer konkretno iz Zagreba i Dubrovnika recimo, zašto da mi ovakvim zakonom omogućimo tvrtkama kao što su recimo jedan Benetton ili ne znam koja firma koja je u zakupu određenih poslovnih prostora, da dođe do vlasništva jednog atraktivnog prostora za 40 i nešto posto sredstava manje nego što bi to netko drugi došao. Koji je razlog da mi pogodujemo upravo takvim, nema nikakvog opravdanja za takav potez i to bi značilo samo još više propadanje obrtništva jer stvarni obrtnici ne bi došli u takvu priliku. Također jedan od glavnih načina punjenja budžeta proračuna jedinica lokalne samouprave je najam poslovnih prostora ali ne samo to nego i određivanje razvojne politike tih istih sredina vezano uz najam poslovnih prostora. Dakle, ti isti gradovi, općine, županije, jedini način nakoji oni mogu utjecati koji će se sadržaj pojaviti u njihovim sredinama do kojeg je njima stalo jedino je zapravo kroz najam poslovnih prostora. I kroz taj najam se razvojna politika tih sredina vrlo jasno izražava. Zašto da se proda nekom zakupniku atraktivan poslovni prostor, nakon čega se neće moći utjecati na to koji će sadržaj biti u tom poslovnom prostoru. MI s ovim Prijedlogom zakona ne znamo budućnost tog poslovnog prostora, taj vlasnik, obrtnik ili kako ga već u ovom slučaju ga isključivo se tretira kao zakupnik, prema tome taj budući vlasnik može sutradan prodati taj isti poslovni prostor na tržištu po ne 47% većoj cijeni nego možda duplo većoj cijeni ili tri puta većoj cijeni i da novi vlasnik recimo bude ne bude nikakav obrtnik, da bude isključivo nekakva uslužna djelatnost ili nešto što uopće nije adekvatno sredini u kojoj dolazi. Sve to upućuje da je ovaj Prijedlog zakona itekako manjkav, dopustite mi samo nešto da kažem što mi se čini izuzetno važnim. U gradovima koji se bave turizmom na našoj Hrvatskoj najljepšoj obali, upravo središtima tih istih gradova je jagma za poslovnim prostorima. Da bih to ilustrirao reći ću vam jedan primjer iz Dubrovnika gdje je nedavno na javnom natječaju za prostor od 20-tak četvornih metara postignuta cijena od 46 tisuća kuna mjesečno. Dakle 46 tisuća kuna mjesečno je zakup 20-tak metara četvornih u jednom gradu kakav je Dubrovnik i to nije sam centar, nije Stradun dakle nije na najelitnijoj poziciji, može zamisliti kako bi se to odrazilo na prostore kakvi se nalaze u strogom centru. Dakle, to je prije svega izvrstan izvor prihoda za jedinice lokalne samouprave ali kao što sam već rekao i vrlo jasno usmjeravanju razvojne politike odnosno sadržaja koje je određena sredina želi imati a mislim da to pravo ni u kom slučaju ne smijemo odreći niti bilo kojoj našoj sredini, bilo kojoj jedinici lokalne samouprave, jer to njihovo izvorno pravo i zadirati u to pravo doista bi bilo šteta grijeh i bilo bi loše da to ovaj dom napravi. Prema tome, doista ću se pridružiti svima onima koji će ovaj prijedlog odbaciti već u prvom čitanju mislim da nema nikakvog razloga da se dalje iscrpljujemo kod ovakvog Prijedloga koji nema smisla, ni uporišta i neće pridonijeti razvoju obrtništva već suprotno. Doprinijet će tome da će to ispasti manipulacija, da će netko htjeti zaraditi na poslovnim prostorima i da ćemo u gradovima i općinama u županijama imati jedno obrazno ne znam, nedaj Bože da se uvodi, na jednu stranu imamo samo sladoledarnice, što je moguće ovakvim prijedlogom u konačnici bi se moglo doći čak i samo do toga. Hvala lijepa.
Poštovana zastupnica Katarina Fuček.
Gospodine predsjedniče, Prijedlog Zakona o prodaji poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske općina, gradova, županija i grada Zagreba na kojem postoji pravo zakupa i o kojem sada raspravljamo sigurno je imao kao intenciju pomoć jednoj grupaciji u gospodarstvu, to je grupacija obrtnika koja je u proteklim desetljećima zapravo i bila nekakvi najvitalniji dio našega društva i koja se osjetila zapostavljenom u trenutku kad nije mogla doći do poslovnih prostora u kojima se odvijao obrt. Međutim, način razmišljanja i provedbene mogućnosti u zakonu sigurno ne mogu riješiti onaj najbitniji dio problema s kojima se obrt i obrtnici snalaze, a to je, da je društvo otišlo naprijed i da nije samo problem cijene poslovnog prostora onaj koji njih muči. Nije sigurno jednom postolaru isto sada ili prije 20 godina, jer su došle znači, došla je industralizacija, došle su serijske proizvodnje, došlo je novo vrijeme. Nije isto da isti posao ima sada brijač kao što je imao prije 20 godina i tako da ne nabrajam, znači nešto je u tome kao promjenu učinilo i vrijeme. Drugo što se tiče aspekta utjecaja ovoga problem na jedinice lokalne samouprave o kojemu su govorili moji kolege, on je vrlo bitan i vrlo efektan u negativnom smislu efektan. Zašto? Pa to je normalno jedan od osnovnih prihoda. E sad, pogledajmo Zagreb. Nije isto imati poslovni prostor u centru na Trgu ili u Knežiji, gdje on može biti i dvije godine, a da ga nitko niti želi iznajmiti niti želi kupiti. Nije isto imati u Zagrebu, imati možda u nekom manjem mjestu gdje se stvarno jedinice lokalne uprave muče kome to iznajmiti, a kamoli prodati. No, ali ipak kao nekakva zajednica oni ipak dođu do riješenja, jer upravo su u mogućnosti da tako i kreiraju razvoj svojeg mjesta, da biraju sadržaje, da određuju kako će i kulturološki mjesto izgledati. Jednom tradicijskom obrtu društvo i gospodarstvo i Vlada i zajednica u kojoj živi ima mogućnosti pomoći i mora pomoći. Može mu se pomoći promocijom njegovog proizvoda, marketing je sada glavna strana promocije, znači promocija je jedna glavna strana marketinga. Pogledajmo, da li možemo tom čovjeku pomoći kako nastupiti na sajmovima, kako promovirati njegov proizvod i na taj način i promovirati i sebe i svoju tradiciju i na taj način ga održati. Lokalna jedinica to uvijek ima mogućnosti. Drugo, poslovni prostor, odnosno zakup je jedno dobro riješenje i svaka jedinica lokalne samouprave napravila je svoja pravila vodeći računa o svojim potrebama i svojim uvjetima na temelju Zakona o zakupu poslovnog prostora. Ako uzmemo primjer grada, onda su sigurno tu propisani uvjeti i postupak javnog natječaja za koje bismo mogli čak reći bez obzira na sve da sadržaj i određene socijalne kategorije koje su vrlo bitne u određenim segmentima pojedinih djelatnosti kao što je to i znači koliko dugo je čovjek u tom određenom prostoru, da li je to obiteljska tradicija, da li je bio branitelj i da ne ulazim u detalje. Znači, uređena je i zakupnina. A isto tako i zone koje obuhvaćaju određena područja nisu sva područja grada jednako atraktivna niti na isti način ista obrt može biti u centru tu kod Trga Bana Jelačića ili u Novom Zagrebu u nekakvoj sporednoj ulici. Zatim isto tako uređen je i prijenos prava zakupa. Uređeno je i zajednički zakup, podzakup i u svemu tomu gradsko povjerenstvo za davanje poslovnog prostora u zakup preko javnih natječaja vodi računa, ima sve elemente pokriti sve potrebe grada. Mislim da smo ovim zakonom otvorili jednu temu o kojoj sigurno možemo voditi raspravu kod donošenja i drugih zakona i poticati možda druga riješenja koja će pomoći sačuvati našu tradiciju, identitet preko određenih obrtničkih zanimanja, koje će voditi računa o etnološkim elementima, kulturološkim elementima i mislim da bar s tog gledišta možemo to pozdraviti, ali ni u kojem slučaju nije načelo pravednosti to koje je kao što je zakonodavac, odnosno onaj koji je predložio zakon obrazlagao, znači nije načelo pravednosti to koje bi bilo kao glavno načelo da se ovaj zakon mora donijeti, a prije svega ovaj zakon nije tržišan zakon. A svi naši zakoni moraju biti načinjen na čelu tržišnog gospodarstva, jer ono je jedino gospodarstvo u kojem mora biti taj natjecateljski karakter i pružiti između ostalog i mogućnosti koje daju prostora za dokazivanje za konkurenciju i za napredak. Hvala.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik predlagatelja završnu riječ? Da. Poštovani zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovana dame i gospodo. Ja na kraju zapravo želim reći kao što sam to i uvodno rekao da je rasprava bila očekivana. Manje više svi smo se deklarativno zauzimali za razvoj obrtništva, svi shvaćamo njihove probleme. Međutim, neki drugi puta ćemo napraviti nešto konkretno za njih i opet će oni pričekati, jer za to smo našli pravne prepreke, tumačimo kako je to protuustavno, jer zakon, prijedlog zakona previše sliči na koncepciju po kojoj smo prodavali stanove u državnom vlasništvu, što je jedna interesantna poveznica kada nestane argumenata, onda to vežemo s nečim što se uopće ne spominje u prijedlogu zakona, već u zakonu nedvosmisleno piše da se radi o vlasništvu države, odnosno jedinice lokalne samouprave. Interesantno je bilo u raspravi čuti kako je to i dodatna mogućnost kako bi se dogodila i korupcija. Interesantno je bilo čuti kako se ti obrtnici još u socijalizmu dobili neke pogodnosti, pa valjda bi trebali onda i u ovo vrijeme to dodatno platiti. Zapravo obrtnici su i kroz raspravu manje više i ovaj puta ostali krivi. Mene nitko neće uvjeriti da je prijedlog ovoga zakona protuustavan, odnosno da ništa ne možemo učiniti do drugog čitanja kako bi te pravne norme prilagodili onomu što se od nas očekuje. Pa kada smo raspravljali o društvenoj stanogradnji, odnosno prodaji stanova, prodali smo ih za 30% vrijednosti, pa to se dogodilo. U privatizaciji 50% popusta je bilo, naravno sve je bilo u skladu sa zakonom. Međutim, ovdje sada koristimo kao argumenat prihode koje će izgubiti država a oni se zovu najamnina. Lijemo krokodilske suze nad jedinicama lokalne samouprave pa evo čuli smo da i Zagreb ima 4,5 tisuća tih prostora za koje ubire ili ne ubire, bolje rečeno naplaćuje 133 milijuna kuna a istovremeno u četiri godine nije uložio niti jednu kunu u izgradnju poslovne zone kako bi onim obrtnicima koji moraju napuštati poslovni prostor koji se vraća vlasniku omogućili da brže, jednostavnije izgradi. Eto, zaključak je snažno podržavamo obrtništvo ali na podršku će taj sektor gospodarstva još malo pričekati. Doživljavamo ga kao na ljude koji žive u lokalima jedan čovjek i jedan orkestar a zapravo ne shvaćamo da je to najdinamičniji sektor gospodarstva koji ima 102 tisuće subjekata, koji zapošljava 230 tisuća ljudi i koji se intenzivno razvija u zadnje vrijeme i u pravu su kad traže da se konačno nešto učini i za njih jer zaobiđeni su kroz povijest. Međutim, ovdje je još jedan problem koji se događa nama u sabornici da se često puta pojavljujemo kao homo duplex, pa tako je bilo interesantno izlaganje gospodina Markovinovića koji se također pojavljuje kao načelnik općine i kao saborski zastupnik. Pa naravno jedinice lokalne samouprave bi htjele imati te igračke u svojim rukama pa da one određuju tko će, kako i po kojim uvjetima dobiti taj poslovni prostor. Pa još je bolje ako ga dobije na godinu dana ili na dvije pa opet mora obijati vrata, bolje rečeno moliti načelnika, gradonačelnika da opet uđe u zakup. A o koncesiji ili o prodaj koje puno kvalitetnije rješavaju to područje naravno govorit ćemo drugi puta. Onaj koji ima objekat ili lokal u najmu ne može koristiti kredit, nema hipoteku, boji se ulagati jer za dvije, tri godine može izaći van naravno ukoliko se to svidi čelništvu lokalne samouprave. Zapravo, činjenica je da očito ovaj sektor nema gotovo nikakva prava a i također je činjenica da to nekome i odgovara. Sa zanimanjem sam pratio izlaganje gospodina Kajina koji je upravo i uočio da ukoliko nešto ne učinimo na ovom području kako će dosadašnji korisnici pa i domicilno stanovništvo ostati bez najkvalitetnijih objekata, najkvalitetnijih lokala u kojemu se i dodatno mogu razvijati. Za mene obaveza prodaje i to naročito države nije gubitak jer jednokratna naplata znači mogućnost daljneg ulaganja u razvoj znači traženje novih lokacija i novih rješenja. Upravo zbog svega toga najvažnije je zapravo što smo mi za 15 godina po prvi puta otvorili raspravu u Saboru na ovu temu. U nekoliko navrata je to Hrvatska obrtnička komora pokušavala ali joj nije uspjelo ovaj puta makar i nekvalitetno o tome razgovaramo. I interesantno je da ovdje imamo puno više specijalista od same Hrvatske obrtničke komore koji sve znaju, koji znaju u čijem su vlasništvu lokali, koji znaju što je sve najbolje ali ja vjerujem da je ovo upravo bio jedan dobar prijedlog koji je zasnovan na snimci stanja i koji može kvalitetno riješiti budući razvoj. Međutim, ono što ne bih htio da se ovdje čuju dodatne nove optužbe za obrtnike kako će oni dobiti privilegiju, kako su to dobili i u vrijeme socijalizma, kako će se dogoditi dodatne zlouporabe, kako će se dogoditi špekulacije na račun države. To bi bile nove nepravde navodno ali zapravo bi pravedno bilo ne učiniti ništa za njih. Ja mislim da je upravo rješenje učiniti nešto kvalitetno i zbog toga očekujem i molim vas da ovaj prijedlog dobije podršku za drugo čitanje u kojem bi naročito obavezali Vladu Republike Hrvatske da nešto učini na ubrzanoj privatizaciji ovog prostora a to može, tu nema nikakvih prepreka niti ustavnih. Čuli smo procjenu da je to negdje oko 500 milijuna eura koji bi se mogli oprihodovati a naravno da taj novac možemo pametno potrošiti pa ako ni u što drugo rezervirati ih za povrat duga umirovljenicima a o tome ćemo narednih dana očito raspravljati jer nemamo kvalitetnih izvora kako bi taj prostor riješili. U drugom čitanju bi također mogli nešto reći o prvokupu za one koji su bili u zakupu 10, 20 pa čak i 40 godina a ukoliko ništa ne učinimo moglo bi se dogoditi da već sutra budu na ulici. Naravno, nitko nam neće zabraniti da im omogućimo obročno plaćanje i da priznajemo također u slučaju kupoprodaje iznos sredstava koji je uložen u uređenje prostora. Evo, to su ti elementi o kojima bi vjerojatno u drugom čitanju trebalo voditi računa. Zbog toga je upravo i važno da ovaj zakon i doživi drugo čitanje i ja se nadam da ste to prihvatili i da ćete upravo zbog toga i podržati ovaj prijedlog. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Pa evo ispravljam netočan navod kolege Peceka da su lokali igračke gradova od gradonačelnika i načelnika. Evo, moram reći samo primjer, možda da pojasnim. Općina Sveta Nedjelja iako ima 17 tisuća stanovnika ima samo 6 lokala. Od tih 6 lokala 4 su kafići da ne kažem birtije, jedan frizeraj i jedna trgovina. Bili bi izuzetno sretni da od naših 500-600 obrtnika koje imamo netko pokazao interes za jedan od tradicionalnih obrta. Dali bi mu uz minimalnu naknadu ali takvog nažalost interesa nema i ja kad sam govorio govorio sam zapravo u ime svih tih malih gradova i općina gdje nažalost za takve lokale nema interesa. I opet se vraćamo na Zagreb čini mi se.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu po ovoj temi. Prijedlog zakona o prodaji poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske, općina, gradova i županija i Grada Zagreba na kojem postoji pravo zakupa, prvo čitanje, P.Z. br. 68. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o prodaji poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske, općina, gradova i županija i Grada Zagreba na kojem postoji pravo zakupa, koji je predložio Klub zastupnika HSS-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 74 glasa za, 28 protiv i 13 suzdržanih donesen predloženi zaključak.
Poštovane kolegice i kolege, pred nama ili pred sobom imamo Prijedlog Zakona o političkim strankama. Prije nego kratko ga obrazložim dopustite da vas podsjetim da je o ovom ili bolje rečeno sličnom tekstu zakona već bila provedena rasprava u prošlom sazivu Sabora, tada je predlagatelj zakona bio Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav koji je izradio u suradnji sa Hrvatskim pravnim centrom i stručnjacima jednu verziju prijedloga Zakona o političkim strankama. Naš prijedlog zakona Kluba zastupnika SDP-a naravno temelji se na tom prijedlogu zakona ali i na raspravi koja se u to vrijeme o tom prijedlogu zakona u ovom visokom domu provela jer je tadašnja rasprava u prvom čitanju pretvorena u opću raspravu i iz tog razloga mi smo koristili naravno primjedbe i sugestije svih klubova, kako tadašnje opozicije i pozicije da se zapravo ugrade u ovaj prijedlog zakona. Zbog čega je potrebno donijeti prijedlog zakona? Postoji nekoliko razloga. Prvi je svakako onaj koji raduje a to je da je sada važeći Zakon o političkim strankama donešen još 1993. godine, on je tri puta mijenjan. A šta raduje? Raduje činjenica da višestranačje u Republici Hrvatskoj je vrlo ozbiljno zaživilo, da višestranačka demokracija je daleko otišla ispred u odnosu neka od rješenja koja zapravo u tom zakonu političkim strankama već sada imamo i sasvim sigurno da neka pitanja kao što su pitanja financiranje kao što je pitanje demokratskog ustroja, nastupa u obavljanju javne vlasti, zatim pitanja stupanja i demokracije unutar ostvarivanja stranačke demokracije također zapravo su do te mjere se razvila da traže jedno novo zakonodavno rješenje i drugačiju priliku. Drugo je to potreba da se uskladi sa izmjenama i dopunama Ustava koje su obavljene u 2000. i 2001. godini. Zbog toga dopustite da posjetimo da je zaknom potrebno osigurati sukladnost unutarnjeg ustrojstva političkih stranaka temeljem ustavnim demokratskim načelima, razraditi način na kojem će političke stranke javno polagati račun o porijeklu svojih sredstava i imovine te u cijelosti urediti položaj i financiranje političkih stranaka. Po nama je nedvojben interes da se svim političkim strankama zbog njihovog posebnog i jedinstvenog ustavnog položaja i ustavnih zadaća zakonom na jednak način pod jednakim uvjetima ograniči slobodno stjecanje i slobodno ... [[Govornik se ne razumije.]] nekretninama, novcem i drugom imovinom te da im se ograniči sloboda poduzetništva u mjeri koja neće onemogućiti da one kao neprofitna udruženja građana nesmetano i učinkovito obavljaju svoju ustavnu zadaću osiguranja i razvitka demokrtakog višestranačkog sustava Republike Hrvatske iz članka 3. Ustava te oblikovanja političke volje građana u svim područjima javnog života. Ovaj naš Prijedlog zakona polazi od stajališta da su političke stranke izvorni subjekti konstitucije parlamentarno demogratskog sustava vladavine Ustava i vladavine prava, ustanovljenjem države stranka, moderna država kao tip vlasništvo postavlja se kao predstavnički vladavinski sustav u kojem političke stranke uspostavljaju posredno identitet naroda i vlast kao ... [[Govornik se ne razumije.]] i demokratski ideal. Prijedlogom zakona predlažu se urediti pitanja političke, pitanja političke stranke kao subjekta izbora i kako subjekta organizacije. I same organizacije. Stoga se predlažu urediti pravila za provedbu postupka unutar stranačkog predlaganja i utvrđivanja kandidata za predsjednika Republike, zastupnike i članove predstavničkog tijela lokalne, područne (regionalne) samouprave dok se postupak kandidiranja i sam izbor kandidata političkih stranaka u Hrvatski sabor u predstavnička tijela jedinica lokalne i područne regionalne samouprave kao i za predsjednika samog Republike uređuje se izbornim zakonima. Politička stranka kao organizacija je sa svojstvom pravne osobe podliježe pravilima u hijerarhijskom ustrojstvu i jedinistvu upravljanja, a prema trećim se pojavljuje kao sudionik u pravnom prometu. Politička stranka kao organizacija su upravo razgranate i složeni upravni sustavi koji zahtjevaju interne propise i pravila rada i poslovanja kao i vlastiti proračun. Na nju se i u tom segmentu neposredno primjenjuju zakonski i drugi propisi koji se odnose na financiranje neprofitnih organizacija a njezino financijsko poslovanje pod nadzorom bi moralo biti države ... [[Govornik se ne razumije.]] Rad i djelovanje političke stranke kao organizacije glavni je predmet uređenja ovoga prijedloga zakona. Prijedlogom zakona, prijedlog zakona uvažava činjenicu da se u djelatnosti političkih stranaka isprepliču privatno pravni i javno pravni elementi uz prevlast ravnopravnih. Pitanja kao što su naziv političke stanke, sadržaj statuta, sadržaj političkog programa, način donošenja pojedinih odluka, političko djelovanje stranke prema biračima, odnos prema političkim institucijama, odnosno institucijama pravnog poretka, financiranje političkih stranaka, nadzor nad financijskim poslovanjem i slično, uređuju se normama javnog prava. Nasuprot tome, politička stranka u pojedinim je pitnajima vezana uz svoj rad u pravilu je zaštićena od uplitanja javne vlasti. Radi se o autonomnom pravu koje se stvara, koje stvara sama politička stranka svojim internim propisima u prvom redu statutom, a koje se javna vlast u pravilu nema pravo mješati sve dotle dok su ti ... [[Govornik se ne razumije.]] akti u skladu, odnosno nisu u suprotnosti sa Ustavom i zakonom. Važno je međutim, naglasiti da je zbog posebne ustavne i javnopravne uloge koje političke stranke imaju u političkom pravnom poretku zemlje, člankom 6. stavkom 2. Ustava propisano da unutarnje ustrojstvo političkih stranaka mora biti sukladno temeljnim ustavnim i demokratskim načelim, dakle, i članku 3. našega Ustava. Na temelju te ustavne odredbe predmet zakonskog uređenja je i propisivanje zakonskih pravila koje će se osigurati do unutarnjeg ustrojstva, političkih stranaka bude demokratsko. Prijedlog zakona ograničava se na uređenje onih pravnih pitanja koje se odnose na pravni položaj političkih stranaka u Republici Hrvatskoj na njihov unutarnji ustroj u mjeri koju osigurava njihov demokratski karakter te na djelovanje i financiranje od samih političkih stranaka. Posebno se uređuju pitanja vezana za ostvarivanje načela javnosti u djelovanju političkih stranaka i dostupnosti javnih podataka o njihovom djelovanju i unutarnjem ustrojstvu. Detaljnijim uređivanjem načina financiranja političkih stranaka i njegove kontrole a osobito propisivanjem pravila o financiranju i parlamentarnih starnaka iz državnog proračuna u situacijama razdvajanja ili pripajanja stranaka tijekom mandata jednog saziva Hrvatskog sabor otklanjaju se manjkavosti u važećem tekstu zakona te se popunjava pravna praznina na koju je ukazao i Ustavni sud 1990. godine, 09. godine odlukom Ustavnog suda. Podrobnim uređenjem postupka prestanka političke, ili postojanja političke stranke kao pravne osobe otklanja se mogućnost eventualnog spora, eventualnih sporova koji u praksi mogu nastati u tom pitanju osobito glede imovine političkih stranaka prilikom njihovog prestajanja. Htjeli bi također naznačiti i izraziti svoje dvojbe kluba zastupnika glede mišljenja Vlade Republike Hrvatske ili bolje rečeno glede stajališta i argumenata Vlade zbog koga, zbog kojih ona ne bi podržala ovaj prijedlog zakona. Prva primjedba je da je zakon prenormiran, pitanje postavlja se zapravo sa koga aspekta i u kom segmentu se gleda, ako se zakon gleda kao pravni instrument koji treba osigurati i propisati ne samo organizaciju nego i osnovne postavke njenog ustroja a da bi osigurao temeljna načela ustavnog poretka između ostaloga višestranačje, ravnopravnost, onda mi smatramo da ovaj Zakon nije prenormiran, dapače da on daje dovoljno prostora za kreativnu ulogu političkih stranaka u da putem statuta i drugih njihovih akata praktički urede unutrašnje ustrojstvo naposev način njihovog rada i djelovanja s jedne strane i s druge strane u isto vrijeme zakon priječi da se unutar političkih stranka razvija tzv. patokratska struktura vlasti koja je odvojena praktički od članstva jer time se onemogućuje da se dogodi da praktički stranke kao višestranački sustavi ili elementi više stranačkog demokratskog sustava vode u demokraciju i šire demokratske odnose a da same unutar sebe ne bi bile demokratske. Dapače, ovaj Zakon ih tjera na demokratsko određeno ponašanje, organiziranje i djelovanje, ne samo prema trećima nego i unutar same starnke kao i osiguavanje transparentnosti kako prema članstvu tako prema građanima, odnosno u krajnjoj liniji biračima. Druga primjedba koja se stavlja vezana je za pitanje da li ovaj Zakon prelazi okvire ustavne ovlasti za donošenje predloženog zakona. Moramo reći da tu primjedbu odbijamo i ne prihvaćamo ih prostog razloga Ustav upozorava i kaže u članku 6. da se Zakonom uređje rad političkih stranaka, njihov ustroj i njihov ... [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome, nema nikakvog razloga da bi on bio prekoračenje ustavnih ovlasti, dapače u odnosu na ustavne ovlasti uređuje ova pitanja, e sada da li on previše detaljno uređuje ta pitanje, to je drugo pitanje ali sigurno nije prekoračio ovlasti u odnosu na Ustav na pitanja. Posebice je interesantna primjedba koja je izrečena u mišljenju Vlade Republike Hrvatske da su neka pitanja koja uređuje zakona ne predstavljaju pravna pitanja kao npr. računovodstvo političke stranke, odnosno pitanje promidžbe, provedbe izbora itd., zatim pitanje odredaba koje se odnose na darove, vrste darova, registar darova političkih stranaka, zabranu davanja, primanja darova novčanih ili ne novčanih darova, neizvorna potpora aktivnostima političkih stranaka i sada se mi počinjemo postavljati, sami sebi postavljamo pitanje. Ako su ovo nepravna pitanja zbog čega smo mi onda donosili zakon u sukobu interesa i zbog čega mi imamo između ostalog u Zakonu o izborima, ili izbornom zakonodavstvu čitav niz odredbi o kandidatima, o zabrani sprječavanju darova itd., o ... [[Govornik se ne razumije.]] novca dakle, ona sama po sebi već jesu pravna pitanja su zakonom uređena i sa formalno i faktičkog sadržajnog akspekta a pogotovo jesu demokratska pitanja bitno mogu utjecati na to da li se netko od pojedinaca ili članova ili čitavih grupa, unutar političke stranke mogu naći u situaciji ne samo da budu u sukobu interesa prema trećima nego da budu u sukobu interesa prema pojedinim grupacijama unutar političke stranke da na taj način zatvaraju se u pojedine krugove unutar političkih stranaka i da zapravo demokratski ustroj, razvoj i način rada političke stranke moguće da time zapravo onemogućuje i rad i demokracije u cjelini i ako to prenose, a sasvim sigurno će takvo ponašanje prenositi i na svoje odnose u, prema trećim u ostvarivanju odnosa prema političkim institucijama i institucijama naravno pravnim institucijama sistema. Naravno za nas je dosta interesantna i primjedba koja kaže također: “Vlada Republike Hrvatske smatra da nisu prihvatljive odredbe prijedloga zakona kojim se stvara dodatne obaveze kako u državnom proračunu tako i u proračunu jedinica lokalne samouprave prema kojim odredbama bi ti proračuni trebali izdvojiti sredstva za namjensko financiranje političkih stranaka koji nisu zastupljeni u Hrvatskom saboru i koji, i predstavničkim tijelima jedinica lokalne samouprave. Naime postavlja se zapravo pitanje da li mi odustajemo od potpore političkim strankama vezano za razvoj više stranaka koje imamo do sad. I ovdje nije pitanje samo da se podupiru političke stranke koje su parlamentarne nego i inače političke stranke koje imaju određene djelatnosti dakle ne samo s naslova izabranih predstavnika bilo u jedinicama lokalne samouprave i državi nego to tim više što se naš Prijedlog zakona polazi po ugledu na germanske zakone kao što su njemački, austrijski i tako dalje da ako određeni broj godina zaredom političke stranke ne ostvare status parlamentarnih stranaka prestaju ... [[Govornik se ne razumije]] poostojati. Prema tome u tom segmentu sasvim sigurno treba osigurati odgovarajuću potporu poglavito sa aspekta i s, i iz razloga da se političke stranke ne vežu previše uz privatni kapital, a u isto vrijeme trebaju kao nositelj javno pravnih ovlasti sutra obnašati funkcije zapravo u interesu svih, a ne u interesu privatnog ... [[Govornik se ne razumije]] kapitala. Prema tome tu dvojbu treba razriješiti. U tom pogledu mi smatramo da je potrebno takvu mogućnost zakonom propisati, a naravno koliko će u proračunu, pojedini proračun jedinica lokalne samouprave poglavito i same države moći izdvojiti sredstava to će ovisiti o njihovim mogućnostima, ne o zakonskoj obavezi da moraju baš toliko izdvajati ili ne. Naravno mi također napomenu da predmetni Prijedlog zakona nije u skladu s nomotehničkim pravilima i propisima, propisa da je nekonzistentan i neobično pravne stilizacije moramo reći da je teško možemo prihvatiti ovakvu kvalifikaciju u mišljenju Vlade Republike Hrvatske te tim više što Vlada Republike Hrvatske svoju tvrdnju nijednim argumentom ne prihvaća. Mi možemo prihvatiti činjenicu da većinska koalicija odnosno vladajuća stranka ili većinska stranka u većinskoj koaliciji teško može ovako značajan zakon koji je zapravo jedan od temelja zakona političkog sustava Republike Hrvatske, ne samo Republike Hrvatske nego i svih država suvremene demokracije višestranačkih država te teško može prihvatiti ako takav Prijedlog zakona da i predloži opozicija. Nama nije za cilj bio da nužno baš ovakav Prijedlog zakona u ovakvom sadržaju bude prihvaćen i da se donese, dapače mi smo htjeli ovim Prijedlogom zakona prije svega pokrenuti pitanje rješavanja ovih problema koji su vezani za politički sustav osobito za položaj, mjesto i ulogu političkih stranaka u višestranačakom sustavu u Republici Hrvatskoj jer je potpuno jasno postalo da sada u ovakvu situaciju u kakvoj se mi nalazimo jednostavno nije moguće i nije prihvatljivo zapravo nakon tri godine, nakon 1993. godine nakon toga čitavog niza događanja koja se polako pojavljuju na političkoj sceni, a prije svega se odnose na netransparentnost upotrebe i korištenja financijskih sredstava i financijskog poslovanja kod političkih stranaka. Zatim na jedan dio zatvorenosti političkih stranaka. Na sve više i sve češće prigovore koji su i vezani uz partitokratsko upravljanje političkih stranaka pa zapravo i partitokratsko sudjelovanje političkih stranaka u javnom političkom životu vezano za odnose prema političkim institucijama i institucijama pravne države, da to jednostavno više ne može se opstati, da je potrebno ta pitanja itekako urediti, otvoriti prostor i dostupnost javnosti podataka tih mogućnosti. Na kraju krajeva o mogućnosti javnosti ne samo uvid u rad političkih stranaka nego izvjesnu kontrolu, javnu kontrolu naravno koja ima prije svega politički karakter, ne pravni karakter, zapravo demokratskog ustroja i demokratskog rada političkih stranaka. Iz tih razloga mi ponovo smatramo da je neophodno potrebno da Prijedlog zakona dođe, dođe, dovede do jednog jasnijeg određenja značenja uloga i zadaće, zadaća političkih stranaka u demokratskom višestranačkom sustavu zatim načina njihovog financiranja, kontrole financiranja, njihovog unutrašnjeg ustrojstva zatim izbora njihovih političkih dužnosnika i odnosa njihovih dužnosnika prema članstvu unutar stranke i stranke prema institucijama političkog i pravnog sustava. Mi vjerujemo i uvjereni smo da će rasprava o našem prijedlogu zakona biti kvalitetna, da će zapravo rasvijetliti i ona pitanja koja smo i mi u Zakonu ostavili kao moguća dvojbena pitanja sa ciljem da se iznesu sva moguća rješenja, viđenja kako urediti što kvalitetnije ovo pitanje u interesu zapravo da se jedno od temeljnih načela, jedno od temeljnih vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske a to je višestranačje, višestranačka demokracija može dalje razvijati i da ona u krajnjoj liniji ne bude više kočnica nego da bude jedan od instrumenata koji će doprinjeti daljnjem razvoju demokracije, demokratskih odnosa u Republici Hrvatskoj a onda i uspostavi vladavine prava, kontrole svih subjekata političkog sustava na, zasnovanih prije svega na zakonu, a onda i kontroli u okviru zakona pa tako i samih političkih stranaka koje su i konstitutivni elementi višestranačke demokracije u Republici Hrvatskoj. Zbog toga na kraju dopustite da unaprijed kažem da će Klub zastupnika SDP-a razmotriti sva mišljenja, prijedloge i primjedbe koje će se iznijeti u raspravi kako, kako bi se s Konačnim prijedlogom zakona predložila rješenja koja će se razvijati i osigurati demokratski višestranački sustav kao jedno od najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske dakako ukoliko Hrvatski sabor odluči da ovaj Prijedlog zakona pusti u drugo čitanje, a ukoliko pak ne odluči u tom pogledu i ne donese takvu odluku mi smo uvjereni da će ovaj Prijedlog zakona i ova rasprava koja će se odvijati danas u Hrvatskom saboru biti validna osnovica za pripremu novog Prijedloga zakona o političkim strankama koji će onda predložiti vladajuća stranka bilo putem svog kluba zastupnika ili putem Vlade Republike Hrvatske i u tom pogledu mi ćemo biti sretni i zadovoljni da smo dali doprinos razvoju višestranačja u Republici Hrvatskoj i kroz ovaj mehanizam i na ovaj način dakle kroz parlamentarnu raspravu. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora? Ne. Onda raspravu po klubovima. Prvi je poštovani zastupnik Dragutin Lesar u ime Kluba zastupnika HNS-a i PGS-a.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zasigurno je i nama u Hrvatskoj potreban novi Zakon o političkim strankama jer u vrijeme, donašanja postojećeg puno se toga promijenilo i još uvijek i mijenja na političkoj stranačkoj sceni u Hrvatskoj no ako bi se i prisjetili točaka o kojem do sad u ovih 6 mjeseci raspravljali pa možda je čak i pola točaka dnevnog reda, ali zasigurno više od 70% vremena u sabornici pa i na radnim tijelima bilo potrošeno na raspravu o temama za koje nam obično ljudi kažu da raspravljamo sami sebima. Ovo je jedna takva tema gdje možemo doći u situaciju da nam građani Hrvatske prigovore da smo opet otvorili jednu temu rasprave nadmudrivanja ili prioriteta samo kada su u pitanju interesi političara, a dobro je da danas ova tri prijedloga zakona koja također su direktno vezana na interese političara istog dana nismo raspravljali. Zasigurno je potrebno u Zakonu o političkim strankama regulirati i to dosta jasno, dosta precizno pitanje uvjeta i način vođenja upisa političkih stranaka u registar kao i njihovih brisanja iz registra po sili zakona ili drugih razloga. I načela djelovanja i demokratski ustroj političkih stranaka, njihovo financiranje, a posebice transparentnost njihovog financiranja i uvjeti i način pristupa političkih stranaka u izbore, bilo da se radi o lokalnim, regionalnim ili državnim izborima. No smatram da Zakonom o političkim strankama zasigurno ne bi trebali regulirati kako će se tijela stranke zvati, kako će biti nazivi pojedinih funkcija unutar stranke, kako će se voditi arhiva stranke, pa organizacijski ustroj, pa visina članarine, pa vođenje knjigovodstva jer postoji nešto što je isto tako bitno, autonomija, samostalnost političkih subjekata u svako društvo, pa tako i u Hrvatskoj. I bojim se da razlozi zbog kojih trebamo novi zakon ne dovedu do toga da i ovo područje u Hrvatskoj prenormiramo, što se desilo nekim od država koje su imali takve ili slične probleme kao i mi u Hrvatskoj i koje su pokušale prevelikom normom riješit problem pa su dobili sasvim drugačije efekte. Ima država u Europi koje u Zakonu o političkim strankama daju minimum regulative i propisa, koje ne uvjetuju osnivanje stranaka potpisima birača ili najmanjem brojem članova stranaka da bi ona bila osnovana. Ima i onih koji postavljaju dosta visoke granice da bi se stranka uopće mogla registrirati, ne samo sa potpisom, brojem članova stranke nego i potpisom birača, a ima i europskih iskustava gdje prilikom registracije političke stranke se plaćaju ne mali troškovi ili takse prilikom registracije kao očita posljedica toga da se djeluje na sprječavanju toga da nastane ili nastaje veliki broj malih, uskih ili teritorijalno lokalno vezanih političkih stranaka. Ima i suprotnih iskustava, gdje takvih propisa ograničenja nema, ali najveća iskustva zapravo se vuku u tome kad analiziramo u kojem i kakvom okruženju je nastao politički život u pojedinoj zemlji. I zbog toga smatram da pripisivanje određenih pravila, a ne uvažavajući političke okolnosti, povijesne okolnosti, kulturu, tradiciju i sve ono što utječe na razvoj parlamentarne demokracije i političkog života, možemo napraviti samo nove pogreške, doći možda do jako dobrog i velikog zakona kojega u ovoj državi opet nitko neće poštivati. Zbog toga dozvolite samo par konkretnih prijedloga u načelnoj raspravi, a ako zakon dođe do drugog čitanja onda ćemo stvari konkretizirati. Kad je u pitanju registracija političke stranke dvojbeno je da li bi ju trebalo voditi posebno državno tijelo, upravna organizacija ili možda izborno povjerenstvo. Imamo jednih i drugih iskustava u Europi, a broj građana koji mogu osnivati političke stranke najčešće se kreće između 100 pa do 2 tisuće. Mislim da su prošli parlamentarni izbori bili povod različitih stavova i promišljanja u tome jer je dosta veliki broj birača negodovao velikom broju listi koje su se pojavile na prošlim izborima i to posebice zbog onih stranaka koje na pojedinom teritoriju, u pojedinoj izbornoj jedinici prije toga nikad nisu postojale ni djelovale. I u velikoj mjeri su dovele do rasapa glasova. Drugo načelo koje zakona zaista mora regulirati, to je načelo djelovanja i dvije zaštite koje moramo imati, a to je da pitanje ustavnih načela i poštivanje Ustava, a posebice zabrana svake rasne, nacionalne, vjerske, spolne ili bilo kakve druge diskriminacije ili na toj osnovi djelovanja nije dozvoljeno. Treće je bitno pitanje demokratski ustroj, a posebice osiguranje zakonom, aktivno i pasivno biračko pravo na unutarnjostranačkom odlučivanju svakom članu stranke. Što se financiranja stranaka tiče, mislim da pitanje financiranja i kroz članarinu i kroz donacije i proračunskim sredstvima trebamo objediniti, a ono što je tu najbitnije, da financije, izvješće i rezultati poslovanja stranke u financijskom smislu budu transparentni, javnosti dostupni na isti način kao što se to propisuje i za druge organizacije, udruge, udruženja i poslovne subjekte u ovoj državi. Završno područje ove materije i velikog interesa su uvjeti pod kojim pojedina stranka može izlaziti na izbore. Tu opet imamo iskustva da negdje, kao što je i u Hrvatskoj političke stranke ne trebaju prikupljati potpise za svoje liste ili kandidate, ali imamo iskustva posebice iz zemalja članica Europske unije, gdje i politička stranka mora prikupiti određeni broj potpisa, bez obzira da li se radi o lokalnim, regionalnim i državnim izborima. I po mom uvidu, koji ja imam, taj broj potpisa kada se postotci ili promili birača preračunaju u brojke, kreće se od minimalno 50 do 2 tisuće. Ima i rješenja gdje je broj članova stranke u odnosu na broj birača bude uvjetom prava sudjelovanja u izbornoj trci, ali mislim da je jedno područje koje ni ovaj Prijedlog zakona ne regulira, a postoje pozitivna iskustva, da pitanje postojanja organizacijskog oblika na području i teritoriju na koji se izlazi na izbore je zapravo osnovni uvjet da bi stranka mogla podnijeti kandidaturu, bilo da se radi o kandidaturi za listu ili kandidata. Naime, zaista je teško prihvatljivo da stranka izlazi sa svojim kandidatima i listom kandidata u općini u kojoj nema svoj organizacijski oblik, u gradu ili u županiji ili u izbornoj jedinici jer je to sasvim suprotno od ciljeva i svrhe postojanja stranaka. Ako odvojimo samo izbornu trku, a osnovni smisao i cilj postojanja stranaka je razvoj daljnjih demokratskih odnosa, parlamentarizma i svega ostalog. Postavlja se pitanje kako je moguće da stranka djeluje i doprinosi razvoju društva, ako na nekom području za koji se takmiči u izbornoj utrci nema svoj organizacijski oblik. Zbog toga upućujem i prijedlog predlagaču ovog Zakona da razmisli o tom dijelu izuzetno bitne regulative. I na kraju, oko kontrolnih mehanizama, nadzora, povjerenstava, komisija i izvještaja koje postoji u dosadašnjim propisima ili se predlažu u ovim propisima ili će doći u vladinom prijedlogu. Sva iskustva koja sam analizirao pokazuju da svi nadzorni mehanizmi jesu u Zakonu regulirani, da se izvještaju podnašaju i pišu, ali gotovo ni na jedan primjer nisam naišao da bi zbog bilo kojih propusta u toku nadzora i kontrole bilo koja stranka u tim državama bila brisana iz registra, zabranjeno njihovo djelovanje ili na bilo koji drugi način, ili bilo kojim drugim sankcijama došle do toga da ovdje ne bude osim pluralizma i anarhije, da tako velim. Našao sam dva izuzetno dobra načina, izuzetno kvalitetna načina kontrole, nadzora i sankcija. Ima iskustva gdje stranka koja izlazi na izbore i predlaže ili podnosi liste kandidata državnom, lokalnom ili regionalnom izbornom povjerenstvu prilikom predaje liste mora deponirati akontaciju u novčanom iznosu koje se kreću, mislim da sam najveći iznos našao 17 tisuća eura, možete li zamisliti koliko je bilo manje listi u takvim državama nakon donašanja takvog propisa, naravno nakon izbora imaju pravo na povrat tih novca, te deponiranih sredstava zavisno o ostvarenim rezultatima na izboru, a najveći efekat kontrole nadzora i kažnjavanja nepravilnosti u unutarnjim demokratskim odnosima, u načinu utvrđivanja lista kandidata, transparentnosti financiranja stranak ipak mislim da ćete se sa mnom složiti ne daju ni komisije, ni nadzorna tijela, ni ustavni sudovi nego birači. Hvala.
Hvala vama poštovani kolega Lesar. U ime Klub IDS-a poštovani kolega Damir Kajin. Nema ga, gubi pravo govora o ovoj temi. U ime Kluba HDZ-a poštovani kolega Bošnjaković izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Očito da su kolege iz SDP-a koji su predlagatelji ovog Zakona uložili dosta truda u njegovu izradu jer je Zakon doista iscrpan i opsežan i nudi cijeli niz rješenja. Možemo reći o strašnoj situaciji vezano za političke stranke u Republici Hrvatskoj, ono što obilježava sadašnjost i sadašnji trenutak je zaista iznimno veliki broj stranaka na našoj političkoj sceni, to najbolje možemo vidjeti kada dođu izbori za državni parlament i kada vidimo one popularne "emisije" HTV-a gdje stranke predstavljaju svoje liste kandidata, mislim da te emisije uopće nisu gledane jer zapravo u njima sudjeluju stranke za koje nitko nikada nije čuo. U njima se predstavljaju kandidati koji su to vrlo često to shvatili kako nekakvu zabavu iza pola noći i zapravo to je prilično žalosno za nešto tako ozbiljno kao što je politika i što su izbori. Međutim, to je posljedica prvenstveno činjenice da Hrvatska ima više stranačje tek 14 godina, to je jedno vrlo kratko razdoblje i stvari procesa da se naša politička scena isprofilira i da na njoj ostanu relevantne političke stranke. Malo me situacija podsjeća na ono razdoblje još u bivšoj državi kada je donesen Zakon o poduzećima i ljudi su masovno osnivali poduzeća misleći neka mi se nađe sigurnost, radi dobro imati poduzeće, bez obzira što to poduzeće nije nikada radilo jer su se ... sudovi bili doslovce pretrpani sa prijavama i dokumentacijama radi kojih su zapravo problema imali one firme, ona trgovačka društva koja su zaista radila. Dobro, nije to isto teško je povući paralelu ali smatram da će se zapravo kroz tijek vremena i naša politička scena isprofilirati da ćemo doći na nekakav razuman broj stranaka. Možda ne bi bilo loše razmisliti i o povećanju potrebnog broja osnivača stranaka, jer i važeći zakon ima minimum os 100 osnivača i ovaj Zakon koji je sada predložen predviđa 100 osnivača. Ako ima Slovenija koja ipak ima manje građana nego mi, ima osnivački minimum 200, onda ja mislim da bismo zaista mi trebalo razmisliti o povećanju toga, ne kažem da će to dovesti do profilacije političke scene ali u svakom slučaju mislim da bi bilo daleko objektivnije i sasvim sigurno teže okupiti 500 osnivača nego 100. Što se samog Zakona tiče Klub Hrvatske demokratske zajednice se slaže ovdje sa mišljenjem Vlade i mi nećemo Zakon podržati, ali u svakom slučaju ono što je najbitnije smatramo da je Zakon prenormiran, doista ima odredbi na koje je već kolega prije mene upozorio da nema mjesta u Zakonu jer ima dosta uredbi koje nešto sugeriraju, koje nešto predlažu pa se navodi da se u statutu može odrediti ovakvo rješenje ili onakvo rješenje, već se u Zakonu sugerira kakvo bi to rješenje trebalo biti, imamo članci 29., 31., 33., 35. recimo da su statutu može predviditi da biračko pravo unutar stranke se može urediti da ovisi o plaćanju članarine. Po našem mišljenju takvih odredaba u Zakonu ne bi trebalo biti, to treba naprosto prepustiti internim aktima stranke, znači statutu i drugim aktima da stranke autonomno to reguliraju i da one same ta pitanja riješe, jer ovakve odredbe u samom Zakonu gdje mi kažemo statutom se može to i to, to je jedna sugestija koja po nama u jednom Zakonu ne bi trebala zauzimati mjesto. Također Zakon se i previše detaljno bavi unutrašnjom organizacijom stranaka, tijelim stranaka, predviđa se statutarno sudište i ima cijeli niz odredbi vezano za unutarnji ustroj. Također mislimo da je to stvar same stranke i njenih temeljnih dokumenata i da se Zakon sa tim stvarima ne bi trebao baviti. Također značajno pitanje koje ovaj Zakon postavlja je financniranje i kontrola financiranja stranaka i što se toga tiče to je očito posljedica želje predlagatelja da financiranje mora biti transparentno i da kontrolni mehanizma financiranja moraju biti daleko učinkovitiji nego što je to sada. I mi se zalažemo također da to financiranje bude daleko transparentnije da ti podaci budu javni, da budu dostupni i određena rješenja nudi i važeći Zakon a imamo i ustavnu obvezu da stranke su dužne podastrijeti zapravo svoje i prihode i rashode koje imaju javnosti. Međutim, stvar je primjene tih odredbi i na tome treba ustrajavati i na tome treba inzistirati da se to u praksi primjenjuje. MI kao što sam već rekao, smatramo da je ovim Zakonom dobro da je on na dnevnom redu, njime je otvoreno pred ovim Saborom vrlo bitno i značajno pitanje funkcioniranja političkih stranaka. Ovaj Zakon je ukazao na određene probleme koji tu postoje, ovaj Zakon je ponudio i određena rješenja koja su vrlo relevantna, međutim, upravo zbog ovih određenih nedostataka koje sam rekao mi Zakon nećemo podržati ali u svakom slučaju smatramo da je on vrlo vrijedan jer će se kod izrade novog Zakona pretpostavljamo Vlada i kao što je njegov predlagatelj rekao sasvim sigurno da jedan dio rješenja koje ovaj Zakon nudi zaslužuje da se nađe i u novom Zakonu. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa vama, poštovani kolega Bošnjaković. Na redu je u ime Kluba HSP-a poštovani kolega Pero Kovačević izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Klub HSP-a drži da je stvarno sazrijelo vrijeme za donošenje novog cjelovitog Zakona o političkim strankama, znamo i sami kakva nam je trenutna politička scena, stranaka ima i svaki dan niču kao gljive poslije kiše, a kako prolaze na izborima, kakva im je infrastruktura i sve ostalo to isto dobro znamo. Naime, po nama je Zakon o političkim strankama uz zakon o prijenosu vlasti i Zakon o sukobu interesa da su izrađeni na način kao što smo mi ova dva zakona predlagali su bitni zakoni za daljnju demokratizaciju hrvatskoga društva i za uspostavu pravih demokratskih načela vezano kako za funkcioniranje unutar političkih stranaka na političkoj sceni tako i za sam dio obnašanja vlasti i spriječavanje svih razno raznih oblika sukoba interesa. U tome smislu mi pozdravljamo prijedlog Kluba SDP-a i zakonski prijedlog o političkim strankama. No, mišljenja smo da je taj zakonski prijedlog u mnogima stvarima išao u detaljno nepotrebno reguliranje unutarnjih odnosa, zbog činjenice što su to stvari koje bi se oko rada skupštine onoga potanjega unutarnjega ustrojstva, to su stvari koje se trebaju regulirati statutom političkih stranaka. Također odmah ovdje moramo kazati da je po našem sudu stranka koja nema najmanje 10 tisuća članova pitanje je opstanka i upitnosti takve stranke na političkoj sceni. Znamo i sami da je recimo na prošlim parlamentarnim izborima da su se javljale stranke koje se javljaju od izbora do izbora i da su dobile manje glasova od onoga koliko su javno prikazivali da imaju broja članova. Prema tome, u svim takvim, po nama bi trebalo napraviti reda u tome dijelu da one stranke koje nemaju 10 tisuća članova, da bi se trebali brisati iz registra političkih stranaka. Normalno da je, za osnivanje bi trebalo biti najmanje preko 100 ljudi, dakle slažemo se s ovim dijelom da bi trebalo biti 500, ali ukoliko u godinu dana se ne dođe do toga brojke od 10 tisuća članova, to bi po nama isključivalo sudjelovanje stranaka u političkom životu, jer očito da taj program koji je ta stranka osnovana ili koja djeluje na političkoj sceni iznijela, da ona nema podrške, jer nema ni dovoljnog broja samih članova. Također znamo i samu situaciju da mnoge stranke se, koje sad postoje i djeluju na političkoj sceni u Hrvatskoj se ne pridržavaju ni svojih statutarnih odredbi vezano recimo na dio kad moraju Sabor sazvati, kad moraju obaviti određene stvari koje im je statut odredio i to su po nama isto također razlozi da bi se u tim slučajevima trebale te stranke brisati iz registra stranaka. Također i stranke koje nemaju 10 tisuća članova. Ako uvedemo prijelaznim i završnim odredbama, ako ne ispune u roku od 6 mjeseci također se trebaju brisati. Mislimo da je rok od 6 godina koji je predložen za ovaj dio pojavljivanja stranaka bilo na parlamentarnim ili drugim izborima da treba skratiti rok od četiri godine. A također trebalo bi razmisliti o tome dijelu koliko bi stranka trebala u biti dobiti najmanje da bi mogla opstati na pojedinom dijelu, ovo što je govorio i gospodin Lesar, stim da bi se tu trebalo vidjeti jedan odnos koji bi broj glasova ona morala ostvariti, ako ima 10 tisuća članova, prema tome, najmanje bi trebala 50 tisuća glasova ostvatiti na izborima. Prema tome, postoje tih puno mogućnosti i mjerila koji bi nam mogli pomoći u smislu da dođemo do pravog zakonskoga prijedloga. Mislim da je ovaj zakonski prijedlog Kluba SDP-a dobar za jednu cijelovitu raspravu i kao poticaj da se napravi kvalitetan, gdje bi mi tu unutar Hrvatskoga sabora postigli o tima značajnijima i najvažnijima pitanjima određeni koncenzus, ali je problem u tome što evo nije me normalno iznenadilo da je gospodin Bošnjaković rekao da Klub HDZ-a ne podržava, jer slaže se s mišljenjem Vlade, mene bi iznenadilo da je drukčije rekao. Ali žalosno je što neće doživjeti ovaj zakon drugo čitanje, pa će se očito desiti, dogoditi varijanta da će se čekati dugo, dugo vremena dok Vlada ne izađe sa svojim zakonskim prijedlogom, a čujte, tu su nam ovo i predsjednički izbori, pa i novi lokalni izbori su. Prema tome, nema baš puno vremena. Ako hoćemo napraviti pravi zakon i da se u najznačjnijim najvažnijim pitanjima postignemo pun koncenzus. Moramo pohvaliti riješenja koja su sadržana u prijedlogu ovoga zakona, a prije svega koja se odnose na demokratizaciju unutarnjeg ustrojstva stranaka što je ovdje kazano, što je jedan još dodatni poticaj da se i taj dio demokratizacije napravi i unutar samih stranaka. I također pozdravljamo ova riješenja vezana za jednu jasnost u financiranju, da se zna kako i na koji način se mogu političke stranke financirati i da je uvijek svima znači dostupan taj dio vezano i za lokalne i za parlamentarne izbore, da se uvede obveza objavljivanja zna se koliko stranka dobiva ako je riječ na lokalnoj razini od lokalne, od gradova i općina gdje ostvaruje određene rezultate, zna se na parlamentarnoj. E sad se mora, trebalo bi se točno znati da i porezni obveznici i svi mogu u svakom trenutku provjeriti koliko je utrošeno u kampanji, bilo da je riječ o parlamentarnim ili bilo drugim izborima, bilo predsjedničkim izborima. i da se zna od koga je to dobiveno. Tu bi napravili još jedan dodatan demokratski korak koji bi mogao dati i dobre rezultate. Prema tome, postoji znači puno pitanja kojima, koja su ustvari prenormirana ovim prijedlogom zakona. Ali ga mi podržavamo, zbog toga što je to bitan prijedlog za novu demokratizaciju Hrvatskoga društva. I predlažem u ime Kluba HSP-a da se o tima najvažnijima stvarima se mi parlamentarne političke stranke dogovorimo, tako da ovaj zakon u drugome čitanju ili kad dođe Vladin da ga donesemo konsenzusom, znači vezano za broj članova stranke, za financiranje, za ona temeljna načela demokratičnosti rada i unutarnjega ustrojstva. A i za pun nadzor i kontrolu onoga načina rada stranaka u smislu da li se pridržava svojih statutarnih odredbi, tako da konačno uvedemo reda na političku scenu, a tu također bi trebalo i razmišljati usko s time i onima zakonima o parlamentarnim izborima, tu je vezani zakon o izboru predsjednika države i drugi zakoni, gdje bi trebali također razmotriti one varijante recimo imali ste i sami da je trebalo 500 potpisa za parlamentarne izbore, znači ljudi su skupili 500 potpisa, a kad su se gledali rezultati nisu dobili ni 100 neki ljudi. Tako da ima puno tih nelogičnosti, vjerojatno u nekim varijantama stranci ili strankama koje su na vlasti ne odgovara da malo stranaka sudjeluje na izborima, ili možda ljudi to i prate vezano preko sredstava javnog priopćavanja, ako je veliki broj što je kolega Bošnjaković govorio, normalno to više nitko ne prati ili se javljaju ljudi koji se pojavljuju od izbora do izbora, a u međuvremenu ih nigdje nema. Evo, prema tome, toliko, hvala.
Hvala vama poštovani kolega Kovačević. Na redu je poštovani kolega Ivan Čehok u ime Kluba HSLS-a, DC-a. Nema ga, gubi pravo govora o ovoj temi. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi na redu je poštovani kolega Zvonimir Mršić. Nema ga, gubi pravo govora o ovoj temi. Kolega Josip Leko, također ga nema, gubi pravo govora o ovoj temi. Poštovani kolega Ivas je tu, izvolite poštovani kolega.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici. Političku stranku možemo definirati kao organizaciju koja osigurava zastupanje građana dajući im posebni legitimitet za vršenje zastupničke funkcije. One omogućavaju biračima da biraju makar i … svoje zakonodavce i upravljače određujući okvire i glavnu orijentaciju politike za koju želi da se ostvaruju. Zakon o političkim stranaka sada aktualni donesen je 93. godine i do sada je tri puta mijenjan. No, unatoč tim višestrukim izmjenama taj zakon nije, ne uređuje ovo pravno područje na zadovoljavajući način. Pred nama je danas Prijedlog Zakona o političkim strankama koji predlaže Klub zastupnika SDP-a. Predlagač zakona polazi od ocjene da politička stranka ima tri temeljne uloge. Prvo, da je subjekt obnašanja vlasti, stranački predstavnici sjede u Saboru, biraju Vladu, biraju druge funkcionere na lokalnim i regionalnim razinama itd. To nije predmet ovog zakona, to se uređuje Ustavom i Zakonom o Vladi. Drugo, da je politička stranka subjekt izbora i izborna stranka predmet su uređenja ovog prijedloga zakona pravila za provedbu postupka unutar stranačkog predlaganja i utvrđivanja kandidata za predsjednika Republike, te zastupnike i članove predstavničkih jedinica lokalne i područne samouprave dok se postupak kandidiranja i izbora kandidata političkih stranaka uređuje mjerodavnim izbornim zakonom. Dakle, samo dio materije kandidiranja uređuje se ovim zakonom. I treće, politička stranka je upravna organizacija i djelovanje političke stranke kao organizacije glavni je predmet uređenja prijedloga zakona. Također predlagač smatra da je promjenama Ustava iz 2000. godine na drugačiji način uređeno pitanje političkih stranaka te da dosadašnjim izmjenama zakon nije usklađen sa ustavnim odredbama te je novim zakonom potrebno osigurati da unutarnje ustrojstvo političkih stranaka bude sukladno temeljnim ustavnim demokratskim načelima, da se razradi način na koji će politička stranka javno polagati račune u porijeklu svojih sredstava i imovine i u cijelosti da se uredi položaj i financiranja političkih stranaka. Ustavom Republike Hrvatske člankom 6. stavkom 5. propisuje da se zakonom uređuje položaj i financiranje političkih stranaka. Političko udruživanje kao pravno zagarantirano Ustavom podrazumijeva autonomno pravo političke stranke kao pravne osobe da svojim internim propisima uređuje svoje unutrašnje ustrojstvo. Zato i osnovna primjedba na prijedlog ovog zakona njena prenormiranost jer detaljno razrađuje određena pitanja vezana za ustroj političkih stranaka kao što je skupština, njezin sastav, djelokrug poslova, vrijeme održavanja skupštine od ... [[Govornik se ne razumije.]] tijela, zatim vođenje knjigovodstva itd. Kako se radi o prijedlogu zakona u prvom čitanju iznijet ću samo tri načelne primjedbe na prijedlog ovog zakona a o tim primjedbama se očitovala Vlada odbijajući ovaj prijedlog. Tako je u Glavi III. prijedloga zakona koji nosi naslov "Unutarnje ustrojstvo političke stranke" propisano da svaka stranka mora imati neko osnovno tijelo, da ono bude kompatibilno, da se zna da u svakoj stranci postoji neka opća skupština, da postoji izvršno tijelo izabrano od te opće skupštine trajnim i jednakim pravom glasa. Čini mi se da je ovako detaljno propisivanje pitanja koje se odnose na unutrašnje ustrojstvo i djelokrug političke stranke prelazi okvire ustavne ovlasti za donošenje predloženog zakona. Drugo, prijedlogom zakona nepotrebno se uređuje materija koju bi trebalo urediti posebnim propisima. Tu se u prvom redu misli na računovodstvo političkih stranaka, te na računovodstvo, razvoj izborne promidžbe i provedbu izbora što je propisano člancima 70. i 71. Suvišne su i odredbe koje govore o darovima, vrsti darova, registru darova, propisano u člancima 55. do 63. No, sigurno je da financiranje političkih stranaka treba biti transparentno i jasno i javno i jasno utvrđen sa jasno utvrđenim pravilima. Treba uvesti kriterije uz potpuni uvid javnosti u financiranja političkih stranaka, naročito u financiranje u izbornim promidžbama. I treća načelna primjedba, nisu prihvatljive ni odredbe kojim se uvode dodatne obveze kako u državnom proračunu tako i proračunu jedinica područne i lokalne samouprave. Naime, u članku 50. prijedloga zakona propisuje se izdvajanje sredstava za namjensko financiranje političke stranke koji nisu zastupljeni u Hrvatskom saboru kao i u predstavničkim tijelima jedinica lokalne i područne samouprave. Znamo da u Hrvatskoj ima veliki broj političkih stranaka koje nisu parlamentarne i koji kako je netko kazao niču kao gljive poslije kiše. Ima ih danas već preko 90 i sigurno je da je potrebno dodatne kriterije uvesti kako bi se koji su potrebni da bi se stranke mogle registrirati i čini mi se da propisivanjem kao što je u prijedlogu da je dovoljno 100 članova, da je to premalo i da bi trebalo tu brojku daleko povisiti i da bi to zasigurno smanjilo broj političkih stranaka. Za sve njih nije moguće osigurati dodatna sredstva kako u državnom proračunu tako i u proračunu jedinica lokalne i područne samouprave jer bi to zasigurno opteretilo te proračune. Iz ovih a i drugih primjera koje će iznijeti predstavnici HDZ-a ovaj prijedlog zakona ne možemo prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala vama, kolega Ivas. Na redu je poštovani kolega Tomljanović.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege! Ustav Republike Hrvatske u svojim temeljnim odredbama, dakle članku 6. odredbi kojom razrađuje demokratski višestranački sustav izražen kroz slobodu osnivanja političkih stranaka zapravo daje osnov i ustavno-pravni okvir osnivanja rada i djelovanja političkih stranaka u Republici Hrvatskoj. Dakle, osnivanje političkih stranaka je slobodno zajamčeno Ustavom i definirano kao temeljno pravo Ustavom zaštićenih vrijednosti. Međutim, Ustavom Republike Hrvatske propisane su i iduće kategorije. Prvo, protuustavnost političkih stranaka kao takvih. Drugo, unutarnje ustrojstvo kao način osnivanja i djelovanja političkih stranaka. I treće, odredba o porijeklu sredstava imovine uz naznaku ustavnog određenja da se zakonom, dakle posebnim propisom trebaju urediti pitanja položaja i financiranja političkih stranaka u Republici Hrvatskoj. Što se tiče protuustavnosti ustavna definicija protupravnosti političkih stranaka određuje da su političke stranke koje pod a) svojim program ili nasilnim djelovanjem smjeraju podrivanje slobodnog, demokratskog poretka ili ugrožavaju opstojnost Republike Hrvatske. O samoj protuustavnosti odlučuje Ustavni sud Republike Hrvatske a ne treba posebno isticati da su osnovni elementi protuustavnosti, dakle struktura i sadržaj programa političke stranke i djelovanje. Dakle, konkretan rad političke stranke koji bi u tom smislu naravno trebao biti obilježen nasiljem. Što se tiče unutarnjeg ustrojstva temeljem ustavnih odredbi unutarnje ustrojstvo političkih stranaka mora biti sukladno temeljnim ustavnim demokratskim načelima. Ako pođemo od činjenice da je sam temelj za tumačenje Ustava Republike Hrvatske pa samim tim i ustavnih demokratskih načela razrađen i propisan člankom 3. Ustava kojim su određene najviše vrednote ustavnog poretka. Dakle, nije ih na odmet i ovdje ponoviti. Sloboda, jednakost, nacionalna ravnopravnost, ravnopravnost spolova, mirotvorstvo, socijalna pravda, poštivanje prava čovjeka, nepovredivost vlasništva, očuvanje prirode i čovjekova okoliša, vladavina prava i demokratski višestranački sustav. Nedvojbeno dolazimo do zaključka kako zapravo treba biti unutarnje ustrojstvo političkih stranaka ali i njihov rad. Ovdje se u potpunosti slažem sa onim mišljenjima koje ističu upravo činjenicu da je stupanj demokratičnosti unutarnjeg ustroja političkih stranaka te njihov rad osnovni preduvjet demokratizaciji društva i promicanja već spomenutih ustavnih vrijednosti.I postojeća zakonska definicija političkih stranaka isto tako upućuje na takva razmišljanja ili razmišljanje. Naime, političke stranke po odredbi zakona su pravne osobe koje politički djeluju u skladu sa ciljevima utvrđenim njihovim programom i statutom, dakle, ponovno se vrača na takve pojmove kao bitne krucijalne, program i statut političke stranke. Što se tiče porijekla sredstava i imovine, vrlo bitno pitanje, Ustavom je proklamirano načelo javnosti koje treba shvaćati kao dužnost svih političkih stranaka da moraju, doslovce moraju javno polagati račune o porijeklu svojih sredstava i imovine. Javno polaganje računa kao ustavna kategorija, ovdje se nužno mora povezati sa člankom 6. stavak 5. Ustava koji određuje da se posebnim zakonom uređuje i način financiranja političkih stranaka gdje načelo javnosti postaje temelj za određivanje zakonskih odredbi. Nadalje, sloboda udruživanja osnovica je političkog sustava zasnovanog na priznanju pluralizma interesa. Slobodno udruživanje građana u političke stranke uvjet je djelotvornog funkcioniranja demokratskog političkog sustava koji se temelje na takmičenju političkih stranaka koji svoji bitni izraz dobiva na slobodnim izborima a svakako treba naglasiti da je osnovni preduvjet demokratskog načina djelovanja pojedinog političkog sustava postojanje periodične, mirne i nadasve civilizirane smjene stranaka na vlasti putem slobodnih izbora shvaćen kao normalan i redovit način funkcioniranja političkog poretka, demokratskog ustavnog sustava u kojem periodična smjena stranaka na vlasti voljom birača putem izbora predstavlja nužan i redovit način i potvrdu zbiljskog funkcioniranja političkog sustava ali temeljnom potvrdom djelotvornosti ustavnih ili navedenih ustavnih vrijednosti. Da bi se uspostavio takav sustav u konačnici lišen svih u prvom redu pravnih nejasnoča, potrebno je nedvojbeno donjeti, odnosno u pravnom sustavu imati kvalitetan Zakon o političkim strankama kao nužan preduvijet institucionalniziranja demokratske politike sustava, između ostalog u kojem se političke stranke takmiče, izmjenjuju na vlasti bez političkih, socioloških, egzistencijalnih i drugih bespotrebnih kriznih situacija u društvu. Što se tiče konkretnih odredbi predloženog zakona ističem sljedeće, dakle, pod 1., po mom mišljenju prijedlog zakona je uistinu prenormiran naročito kada govorimo o poitanjima vezanim za sam ustroj političkih stranaka. Naime, političko udruživanje kako je to već i kazano pravo je zagarantirano Ustavom Republike Hrvatske, po mom mišljenju treba ga tumačiti kao autonomno pravo svake pojedine političke stranke kao pravne osobe da svojim internim propisima i odlukama uređuje svoj konkretan unutarnji ustroj, naravno i ovo napominjem uz potpunom suglasju i sve mora biti u potpunom suglasju sa ustavno-normativnim okvirom. Norme, financijskog računovodstvene prirode isto tako ne bi trebale nači po mom mišljenju mjesto u predloženom propisu a odredbe na političku stranku kao daroprimca, ili daroprimatelja treba, trebalo bi možda na jedan drugi način urediti. I treće, iz više razloga neprihvatljive su po meni one odredbe zakona kojima se stvaraju preduvjeti za financiranje onih političkih stranaka koje nisu zastupljene bilo u parlamentu bili u Hrvatskom saboru, na državnoj razini, bilo na razinama jedinica lokalne ili pak regionalne samouprave. Ne samo što bi takvo rješenje dodatno opteretilo proračunska sredstva, možda i to nije jedini ili najveći problem, već bi na hrvatskoj razmrvljenoj političkoj sceni nepotrebno upravo stimuliralo osnivanje novih političkih stranaka ali neznatnog političkog utjecaja i ne prepoznatljivog političkog profila što u političkom životu svake zemlje mislim da, a i vidimo iz naše prakse i ne daje baš Bog zna kakve rezultate a i kolege su o tome, mislim na kvalitetan način raspravljale. Zaključno, nedvojbeno postoji potreba za donošenje zakona o političkim strankama, naravno na još ili koliko je god to moguće kvalitetniji način ili kvalitetnijih rješenja, nego što je to u predloženom nam zakonu. Međutim, donošenje zakona u predloženom obliku i bez sveobuhvatne ili još šire stručne i javne rasprave ne bi predstavljalo u ovom momentu po mom mišljenju najkvalitetnije rješenje. Međutim, apsolutno i ovom prilikom i na kraju moje rasprave treba odati priznanje autorima samog prijedloga zakona jer je tu uloženo dosta truda, dosta ono što se kaže struke i ovaj Zakon ili prijedlog zakona u smislu rasprave ili osnovnih pozicija za raspravu da svi skupa dođemo u konačnici do najkvalitenijih rješenja zapravo je dobra podloga za takav jedan, jedan proces. Ali naravno apsolutno se slažem sa mišljenjem i stavom Vlade, odnosno onim što je Vlada kao mišljenje dala očitujući se na sam prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega. Na redu je poštovana kolegica Lugari, izvolite poštovana kolegice.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, ovdje su se svi sudionici u raspravi uglavnom držali jedne teme, a vi mi, obzirom da je prvo čitanje dozvolite da progovorimo o jednom posve specifičnom problemu i da možda dam jedan prijedlog a koji se odnosi na sudjelovanje mladih u radu političkih stranka ali i u društvenom životu općenito. Konkretan prijedlog da se razmisli i u članak 25. ili neki drugi u kojem se govori o načelima za ustrojavanje političkih stranke, da se u to sve skupa uključi i načelo dobne uključenosti, odnosno umanjivanja dobne diskriminacije. Naime, Hrvatski je sabor 2. listopada 2002. godine, jednoglasno, to volim isticati da je to jednoglasno donio nacionalni program djelovanja za mlade i kada smo o tom Nacionalnom programu ovdje u Hrvatskom saboru raspravljali, doista je pozornosti i zastupnika i svih uzela mjera koja je upravo govorila o tome da se u Zakonu o političkim strankama a to je Zakon o kojem raspravljamo danas uvedu i instrumenti pozitivne diskriminacije mladih a radi se zapravo o, između ostaloga i o uvođenju kvota za mlade ali ne i samo o kvotama. To sve skupa nije izmišljotina niti moja niti bilo koga drugoga, to je bio prijedlog mladih ali i stručnjaka koji se bave mladima, koji istražuju mlade kao posebnu društvenu skupinu. Iako oko uvođenja kvota postoje brojne kontraverzije s kojim se dobrim dijelom mogu i složiti valja ipak istaknuti nekoliko razloga zašto stručnjaci koji se bave mladima, ipak ja osobno smatram da treba uvesti neke od tih insterumenata i u političke stranke. Želim napomenuti, ja mislim da je to i dosta važno, da to ne govorim zbog sebe, zbog svoje stranke, zbog svojih godina, zbog svojih kolega iz Foruma mladih SDP-a, jer je SDP jedna od rijetkih stranaka koji te instrumente već ima uvedene i imamo s time dobra iskustva, pa i osobno mislim da bi to trebao postati i opći model. Zašto? Naime, mlade danas u Hrvatskoj karakterizira minimalan društveni i politički utjecaj, pa i onda kada se radi o problemima koji se tiču prvenstveno naše generacije, iako mladi od 15 do 29 godina predstavljaju, odnosno od 18 do 29 godina predstavljaju od 22% hrvatskog biračkog tijela i predstavljaju između 15 i 30% članstva u političkim strankama. Mladi su u tijelima vlasti od Sabora do lokalnih razina krajnje podzastupljeni. Primjerice 90.-te godine do danas udio mladih zastupnica i zastupnika u Hrvatskom saboru kretao se između 0 i 2%, danas u Hrvatskom saboru mlađih od 30 godina je nas troje, za SDP dobro, za državu i ostale stranke ne znam, svi troje smo iz SDP-a, niti jedna druga stranka nema niti jednog zastupnika niti zastupnicu mlađu od 30 godina.Slična je stvar i sa tijelima izvršne vlasti. U ovom mandatu od oko 130 imenovanih najznačajnijih dužnosnika nema gotovo nikoga mlađeg od 30 godina, a budući da kadrovsku bazu i za te izvršne funkcije i izborne ipak formiraju političke stranke očito je da je većina stranaka još uvijek nije sklona niti afirmaciji niti promociji svojih mladih članova niti aktivista. Naravno ima izuzetaka. Već sam spomenula jedno od tih izuzetaka je i SDP, moja stranka koja ne samo zbog orijentacije, zbog političkog programa već i zbog formalne obveze i statuta koji poštuje zastupljenost mladih. Osim nas ovdje u Saboru dobar primjer je i zagrebačka Gradska skupština gdje od 20 zastupnica i zastupnika SDP-a njih je petero mlađih od 30 godina što je rezultiralo nizom inicijativa za mlade u gradu Zagrebu. Evo zadnja sada će se u srpnju usvojiti gradski akcijski program djelovanja za mlade i svega toga ne bi bilo da nije bilo tih mojih mladih kolega i prijatelja. Još jedan argument. Sukladno istraživanjima mladi su danas vrlo odlučni u podršci demokracije. Oni žele u njoj sudjelovati no međutim prevladava nepovjerenje prema tim institucionalnim strukturama. Oni su, mladi su danas manje nego u prošlosti odani tim tradicionalnim strukturama političkog i društvenog djelovanja. Prvenstveno se to odnosi na političke stranke, na sindikate pa i njihova uključenost u taj demokratski dijalog na nižem stupnju. S druge strane stav mladih prema politici se može smatrati ambivalentnim. S jedne strane sudjelovanje u politici smatraju potrebnim ali ne prepoznaju negativan utjecaj odsutnosti tog sudioništva na njihov ukupni društveni položaj. I jedno i drugo su snažni indikatori i poziv na akciju. Sljedeće što želim istaknuti jest činjenica da zadnja istraživanja o mladima pokazuju da je većina mladih svjesna vlastite političke marginaliziranosti te da razloge tome pronalaze u nespremnosti starijih da im prepuste dio političkog i društvenog prostora, ali i u nekompetentnosti vlastite generacije. Postoji nedovoljna informiranost u građanskom društvu, u demokraciji, procesu političkog odlučivanja i načinu političkog djelovanja. Iako većina mladih smatra da političko angažiranje ima smilsa vrlo mali broj se odlučuje na aktivno sudjelovanje. Većina je mladih nezadovoljna zastupljenošću svoje generacije u tijelima vlasti zbog čega oni uglavnom i drže da bi za poboljšanje te participacije trebalo primjeniti kvote za mlade ili slične instrumente u političkim strankama ali i prvenstveno na stranačkim izbornim listama. Situacija je nešto bolja što se tiče sudjelovanja mladih u nevladinim organizacijama ali mladi koji su aktivni u nevladinim organizacijama izbjegavaju suradnju s političkim institucijama i s političkim strankama. Stoga mislim da je vrlo važna, tu vidim i ulogu ovog Hrvatskog saboru ustrajati na promjeni svijesti, javne svijesti o važnosti aktivnog sudjelovanja mladih te na otvaranju društvenog i političkog prostora za njihovo djelovanje, otvaranje prostora za informiranje i obrazovanje mladih, za sudjelovanje u demokratskom društvu i poboljšanje suradnje vladinog i nevladinog sektora. Napokon zadnje ali ne najmanje važno treba istaknuti da će priključivanju Republike Hrvatske Europskoj uniji jedan od važnih uvjeta biti i uključivanje mladih u društveni život. Upravo JUT program Europske komisije odnosno Europske unije nameće u tom smislu vrlo visoke standarde o uključenosti mladih u društveni život no međutim isto tako propisuje, daje odgovornost provedbe i dostizanja tih standarda isključivo na zemljama članicama. Da u tom smislu mladi postaju možda i top tema pokazuje posljednje izvješće UNDP-a o društvenom razvoju Hrvatske koju ove godine posvećenu isključivo mladima. Zbog svega toga što sam izrekla mislim da bi bilo dobro da još jednom i možda i više o tom ovdje u Hrvatskom saboru i raspravljamo da se razmotri mogućnost i uvođenja kvote za mlade odnosno instrumenata pozitivne diskriminacije mladih u političkim strankama sad konkretno, a i možda negdje drugdje. Nažalost većina hrvatskih političara je protiv takve odluke iako većina mladih oko, prema istraživanjima između 60 i 75% ovisno o izvoru misli da bi oni bili, ti instrumenti vrlo djelotvorni. Politička je praksa već pokazala da povećanje participacije marginalnih skupina ovisi o javnoj svijesti koja otvara prostor za njihovu afirmaciju ali da su u međuvremenu političke stranke s interno utvrđenim korektivnim kvotama davna poluga mijenjanja nezadovoljavajućeg stanja. Iskustvo oko žena, oko sudjelovanja žena u tom političkom životu je pokazalo da gotovo nigdje javna svijest nije takva da bi se sve moglo prepustiti samo regulaciji i kompeticiji. Drugim riječima kako se promjene u društvenoj svijesti zbivaju usporenim tempom za ubrzavanje tog procesa društvena se regulacija i pozitivna diskriminacija marginalnih skupina pokazuju kao djelotvorni korektivni instrumenti. Sve to skupa bi pomoglo unutar stranačke demokratizacije, a posebno demokratizacije političkog života u Hrvatskoj te omogućilo autentično zastupanje interesa mladih na mjestima odlučivanja. Ujedno bi pridonjeli osvještavanju činjenice da u Hrvatskoj osim regionalne, rodne i ostalih nejednakosti postoji i stratifikacija po dobi čija je posljedica dobna diskriminacija posebno u političkim procesima. I na samome kraju obzirom da imam nešto vremena mi smo, ja sam gotovo identičnu raspravu ovoj održala i prije dvije godine. Nažalost se ništa ne mijenja. Čak mi se čini da stvari idu prema natrag a to svakako nije dobro i nije i za razvoj Hrvatske niti za mlade niti za budućnost dobro. Hvala vam lijepa.
Hvala vam kolegice Lugarić. I posljednji diskutant kolega Antun Vujić. Izvolite poštovani kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. ... [[Govornik se ne čuje zbog kvara na mikrofonu]]
Dobili smo obavijest da izgleda mikrofoni ne rade pa za govornicu kolega. Izvolite.
Moram reći, gospodine potpredsjedniče, da sam mislio manje pretenciozno manje diskutirati o ovom problemu, ali smo došli do one točke u kojoj želim također nešto reći. A to je, dakle, da osim Izbornog zakona, Zakon o strankama može mnogo štošta učiniti u smislu izbora karaktera demokracije u Hrvatskoj. I dakle, još jednom napominjem, obzirom na mikrofone da bih se mogao složiti da nije neophodno da zakon koji će se donijeti, ovaj ili onaj koji će Vlada predložiti ili neka kombinacija svih tih zakona bude i manje normiran u svim dijelovima osim po mom mišljenju u jednom dijelu. To je dio koji nam od prvog dana u stvaranju demokracije u Hrvatskoj nedostaje, a to je vrlo, vrlo jasna određenja koja se tiču financijske politike i financijskog poslovanja stranaka. To bi moralo biti po mom mišljenju razrađeno najmanje ovako rigorozno kako je to sada razrađeno, a pretpostavljam da bi možda i još bolja razrada toga bila i još bolja. Upozorit ću samo na nekoliko iskustava koja se javljaju na zapadu, i to jedno je kanadsko, a drugo je austrijsko. Ukoliko, na primjer, u Kanadi, gdje se također bira na neposrednim izborima pojedinačno kandidate, se utvrdi da je neki kandidat potrošio na svoju kampanju više nego šta je bilo dozvoljeno da potroši, on se suspendira. On, dakle, ne može konzumirati svoj mandat, on je suspendiran jer nije smio potrošiti toliko koliko je potrošio. To je jedna od elementarnih zaštita demokracije u demokratskim zemljama. Da, dakle, se ne može pretpostaviti da netko tko će imati mnogo sredstava, tko će dakle moći da kupuje ne znam kakve kampanje, tko će moći biti prisutan u medijima, itd., itd. istodobno može i vladat nekom zemljom, pa čak i tako velikom kao što je Kanada, a kamoli mnogo manjom kakva je Hrvatska ili kakva je na primjer i Austrija pa su i tamo isto tako, zato sam i spomenuo, vrlo rigorozni zahtjevi kada su u pitanju financijsko poslovanje stranaka, pogotovo troškovi vezano na izbore. Pa dakako, uz cijenu da kao što je poznato, tko se sjeća i tko je pratio posljednjih jedno desetak godina šta se tamo događalo, velikih afera koje su potresale neke stranke i u Austriji i koje su se završile i sa demisijama pojedinih inače vrlo istaknutih ljudi u političkom životu Austrije, koji i dalje, dakle, nisu mogli obnašati te svoje funkcije. U tom smislu nije pitanje hoćemo li mi imati prag od stotinu, dvije stotine i ne znam koliko JMBG-ova koje će potpisati pristup ovoj ili onoj stranci, nego je pitanje hoćemo li stimulirati demokratski karakter stranaka unutar kojeg ćemo moći dobivati ravnomjernije, kvalitetnije, politička razlikovanja i istodobno stimulirati jedan, da tako kažem, kreativan proces odnošenja između stranaka. Jer zapravo sve što dolazi i preko financijskih privilegija koje ima pojedina struktura vraća se kao političko neprijateljstvo u političkom životu, pa onda isto tako i u parlamentarnom životu. To je, mislim, zamka ovoga dinamike odnosa između sredstava i nelegalnoga stjecanja sredstava, pa onda i trošenja sredstava. Što ono samo, tj., ta sredstva postaju politički odnos. Zato bih zdušno podržao da se, dakako, ovaj zakon još jedanput preispita, da ide u drugo čitanje i da se doista možda na neki način oslobodi i određenih elemenata normiranja koja i nisu možda toliko najbitnija. Ja govorim, dakako, vrlo u osobno ime, ali da se u svakom slučaju inzistira na jednom vrlo, vrlo jasnom, da vrlo jasnim, dakle, klauzulama koje se tiču financijske načina stjecanja sredstava i trošenja sredstava u stranaka i da se to shvati kao zapravo temeljni prilog budućeg razvitka stranačkog života u Hrvatskoj, pa onda zapravo i karaktera same demokracije u Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala vama, poštovani kolega. Zaključujem raspravu. O ovom zakonu će se glasati kad se za to steknu uvjeti.
Prijedlog zakona o političkim strankama, prvo čitanje, P.Z. br. 81. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o političkim strankama koji je predložio Klub zastupnika SDP-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 74 glasa za, 35 protiv i 9 suzdržanih donesen predloženi Zaključak.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda. - Prijedlog zakona o jednokratnom porezu na imovinu, predlagatelj Klub zastupnika SDP-a, prvo čitanje P.Z. br. 82. Predlagatelj zakona je Klub zastupnika SDP-a. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun, Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu. Njihova izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti Prijedlog zakona? Da. Riječ ima kolegice Zgrebec u ime predlagatelja. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ovaj Zakon zapravo je direktna posljedica stanja koje je utvrdila revizija pretvorbe i privatizacije, odnosno izvješća koja smo primili od Državnog ureda za reviziju i Državnog odvjetništva, u kojima se kažem da je ogroman broj nesankcioniranih nezakonitosti koje su nesankcionirane zbog zastare u procesima nastalima pretvorbom i privatizacijom. Naime, proces pretvorbe i privatizacije jedno je od najintrigantnijih političkih i gospodarskih pitanja u Republici Hrvatskoj već gotovo jednu deceniju. On je bio politički usmjeravan, neadekvatno nadziran i kontroliran, a utvrđene nezakonitosti zbog toga ostale su u najvećem broju nesankcionirane. Da je to točno, pokazala je revizija i kroz svoje izvješća, ali u dugotrajno odbijanje tadašnjih Vlada da se donese poseban zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije uz obrazloženja da je kontrolu postupaka i pretvorbe i privatizacije i sankcioniranje moguće vršiti i po postojećem Zakonu o pretvorbi i privatizaciji, što zapravo u praksi nije bio slučaj. A zapravo što se utvrdilo dosadašnjim postupkom revizije pretvorbe i privatizacije? Rješenje o pretvorbi dobilo je ukupno 2 tisuće 911 društvenih poduzeća, sa temeljnim kapitalom od 28 28,2 milijarde maraka. Sam Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije koji je donesen u svibnju 2001. godine predviđao je da će se revidirati poduzeća za koja pristignu prijave u roku od 60 dana od dana nastupanja, stupanja na snagu toga Zakona i u tom roku pristiglo je ukupno tisuću 357 zahtjeva za reviziju koji su se odnosili na 927 poduzeća, ali revizija je po samom Zakonu trebala biti vršena i u poduzećima u kojima je provedena kuponska privatizacija, zatim u poduzećima koja su financirana iz proračuna ili iz sredstava izvan proračunskih fondova i u poduzećima u kojima je izvršena zamjena dionica ili davanje dionica na upravljanje. Kao i u poduzećima u kojima je izvršen otpis potraživanja za neplaćene poreze i doprinose ili otpis potraživanja Državne agencije za sanaciju banaka, Hrvatskog fonda za privatizaciju, Mirovinskog i Zdravstvenog fonda. Revizijom će do kraja ove godine, dokle je zakonski rok, biti obuhvaćeno tisuću 560 društvenih poduzeća koja su sudjelovala u pretvorbi, te oko 2 tisuće njihovih povezanih društava. Do posljednjeg izvješća koje smo ovdje razmatrali u Saboru, bilo je obuhvaćeno tisuću 269 društvenih poduzeća sa svojim povezanim poduzećima i temeljnim kapitalom koji je u vrijeme pretvorbe iznosio 23,4 milijarde njemačkih maraka, ili je to 83% ukupnog temeljnog kapitala svih poduzeća koja su učestvovala u procesu pretvorbe i privatizacije. I što je utvrdila revizija? Utvrdila je da u procjenu vrijednosti poduzeća nije uključena imovina u vrijednosti od 408 milijuna njemačkih maraka. Da je manje procijenjena imovina u vrijednosti od 119,3 milijuna njemačkih maraka. Da su precijenjene obveze za revalverzirane kredite u bankama u iznosu od 356 milijuna njemačkih maraka i da u procjenu nije uključeno zemljište površine 2,3 milijuna kvadratnih metara i građevinski objekti u površini od 81 kvadratnih metara. Dakle, u ovih 1269 poduzeća što se desilo sa temeljnim kapitalom zaposlenima i drugim ekonomskim kategorijama. Temeljni kapital u tim poduzećima u vrijeme pretvorbe iznosio je 23,4 milijarde, njemačkih maraka, dok je u vrijeme revizije on iznosio svega 19,4 milijarde ili 3,9 milijardi manje ili 16,9% manje u odnosu na kapital u vrijeme pretvorbe. U Poduzećima je u trenutku pretvorbe radilo 538 tisuća 726 radnika u vrijeme revizije zatečeno je 209 tisuća 300 zaposlenih ili 61,1% manje. U stečaj je od 1269 do sada revidiranih poduzeća otišlo 245 ili 19,3%. Ukupna vrijednost imovine koja nije uključena u procjenu vrijednosti u ovih 1269 poduzeća iznosi 883,2 milijuna njemačkih maraka. O ukupno 1269 revidiranih poduzeća samo je 63 poduzeća ili 5% dobilo posebno mišljenje državnog ureda za reviziju o ispravnosti provedene pretvorbe sukladno članku 19. Zakonu o reviziji pretvorbe i privatizacije. Revizijom je do sada utvrđeno 1429 nepravilnosti od toga je za 521 nepravilnost propisana zakonom sankcija, a čak zamislite za 908 utvrđenih nepravilnosti zakonom uopće nisu propisane sankcije i to prvenstveno Zakonom o pretvorbi i privatizaciji. Podneseno je 68 kaznenih prijava, i od 10 8 prijava u vidu posebnog izvješća državnom odvjetništvu, za pojedine nepravilnosti postoji 85 kaznenih prijava koje su podnesene ranije, dakle prije nego što je Državni ured vršio reviziju u tim tvrtkama. Za 197 nepravilnosti utvrđeno je da imaju obilježaj prekrašaja ili privrednog prijestupa po ranije važećim zakonima a koja su posebnim izmjenama Kaznenog zakona 1996. godine prestala, nemaju više obilježja prekršaja ili privrednog prijestupa a za 73 nepravilnosti utvrđeno je da imaju kažnjivo obilježje ali donošenjem novog Zakona o izdavanju i prometu vrijednosnim papirima nemaju kažnjivo obilježje. Još samo eto nekoliko podataka da kažem o tome što je u svom izvješću utvrdilo državno odvjetništvo koje je također dalo pregled podnesenih prijava vezanih uz proces pretvorbe i privatizacije u razdoblju od 1991. do lipnja 2002. godine. U tom razdoblju ukupno je prijavljeno 1028 osoba u strukturi prijavljenih kaznenih djela 64% se odnosilo na kaznena djela zlouporabe položaja i ovlaštenja po članku 337. Kaznenog zakona, 22,3% na zlouporabe ovlasti u gospodarskom poslovanju. Od 1028 prijavljenih osoba do 1. lipnja 2002. godine odbačene su prijave koje se odnose na 308 osoba, dok je optuženo 281 osoba, donešene presuda odnose se na svega 85 osoba od čega 81 osuđujuća i 34 oslobađajuća i odbijajuća. U izvješću državnog odvjetništva istiće se da rad na prijavljenim kaznenim djelima utječe težina pribavljanja dokaza, protok vremena složenost kaznenog djela, nedostatak kvalificiranih stručnjaka koji su spremni vještačiti u gospodarskim predmetima. Veliki broj negativnih odluka odnosno odbačenih prijava odnosi se na zastaru rokova za podnošenje prijava, postoji široka lepeza radnji kojima su izvršene zlouporabe i druge nezakonitosti u pretvorbi i privatizaciji. Državno odvjetništvo konstatira da sve utvrđene nepravilnost i nezakonitosti nemaju uvijek obilježje kaznenog djela te da se samo kroz kazneni postupak ne mogu postići zacrtani ciljevi u ispravljanju nezakonitosti u provedenim postupcima pretvorbe i privatizacije. Drugim riječima, da bi se ovaj proces koji vrlo negativno je ocijenjen u Hrvatskoj javnosti mogo koliko toliko dovesti u red potrebna je politička volja. Stoga je raspravljajući o reviziji pretvorbe i privatizacije Hrvatski sabor u svibnju 2002. godine donio čitav niz zaključaka između ostalog i sljedeći zaključak: Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana Saboru predloži donošenje izmjena i dopuna i novih Zakona potrebnih da se sankcionira učinjeni kriminal u pretvorbi i privatizaciji, odnosno zaštite gospodarski i drugi javni interesi Republike Hrvatske u vezi sa pretvorbom i privatizacijom a koji će omogućiti da počinitelje nezakonitih radnji tijekom procesa privatizacije budu pravedno i zakonito procesuirani i sankcionirani. DA se utvrdi porijeklo novčanih sredstava kojima je privatizacija izvršena te sankcioniranje nezakonitog stjecatelja. Vlada je temeljem tog Zaključka u studenom 2002. godine dostavila Prijedlog zakona o jednokratnom porezu na imovinu o kojem je provedena opće rasprava. Naš prijedlog ovog Zakona o jednokratnom porezu na imovinu temelji se na temelju toga predloženog zakona i primjedbi koje su proistekle iz rasprave koja se tretirala kao opća rasprava. A koje su to najčešće nepravilnosti koje se odnose na privatizaciju u poslovanju. Državno ured za reviziju kaže da su stjecatelji neotplaćenih dionica ili udjela nisu primjerak ugovora o prijenosu dionica ili udjela dostavljali fondu. Novi stjecatelji koristili su se upravljačkim pravima na temelju prenesenih dionica od malih dioničara a nisu uredno otplaćivali dionice a zbog neplaćanja fond je raskidao ugovore sa zakašnjenjem od nekoliko godina. Zatim, dionice i udjele stečene pretvorbom društvenih poduzeća fond nije pokušavao prodavati i po nekoliko godina što nije u skladu sa odredbama članka 31. Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća. Kod prodaje dionica javnim prikupljanjem ponuda često puta Fond nije ugovarao instrumente osiguranja plaćanja dionica ili je naknadno dodacima ugovora mijenjao kvalitetne instrumente kao što su jamstava banaka, manje kvalitetnima naprimjer zalogom dionica. U slučaju neredovite otplate, Fond i Hrvatsko mirovinsko osiguranje su raskidali ugovore sa zakašnjenjem, sve dionice su vraćale u svoj portfelj a kupcima vraćali uplaćeni iznos, kupac je koristio u međuvremenu upravljačkim i imovinskim pravima sve do raskida ugovora. Društvo je iz vlastitih sredstava uplaćivalo dionice malih dioničara ili je kreditiralo male dioničare. Stjecatelji su kupovali dionice od malih dioničara, branitelja ili Fondova po cijenama znatno nižim od nominalne cijene te ih kasnije prodavali društvu po višim cijenama čime je društvo stjecalo trezorske dionice da prethodno nisu ispunjeni uvjeti propisani Zakonom o trgovačkim društvima. Trgovačka društva su prodavala imovinu koja nije uopće bila uključena u procjenjenu vrijednost poduzeća prema odredbi članka 47. Zakona o privatizaciji takva imovina koja nije procijenjena i unesena u društveni kapital trebala je biti unijeta u Hrvatski fond za privatizaciju. Uprava nije ustrojila knjigu dionica a promjene vlasnika dionica ili udjela nisu pravodobno evidentirane. Trgovačka društva nisu uplaćivali pripadajuću dividendu Fondu iako je skupština izglasala isplatu dividende i ona je bila isplaćena nekim od dioničara. Trgovačka društva nisu provela sanaciju u skladu s programom sanacije. A u samom postupku pretvorbe državni ured za reviziju ističe sljedeće nepravilnosti, da procjena vrijednosti poduzeća izvršena je na jedan datum, a potvrda o ispravnosti i realnosti bilance koje su davale revizorske tvrtke odnosila se na drugi datum. Na dio imovine poduzeća nije uključen u procijenjenu vrijednost, iako je bio iskazan u poslovnim knjigama, a za imovinu koja nije procijenjena naknadno nije obnovljen postupak niti je ta imovina prenesena fondu. Potraživanja koja nisu naplaćena u roku od 60 dana od dospijeća trebala su biti ispravljena, ali ako su i procijenjena vrijednošću nula, ali ako su naplaćena trebala su biti naknadno unesena u temeljni kapital, odnosno prenešena fondu, ukoliko je prije toga izdato riješenje. Potraživanja na temelju obračuna te revalorizaciju u pravilu nisu bila evidentirana u poslovnim knjigama poduzeća. Razvojni programi ne sadrže ocijenu izvodljivosti i financijske aspekte poslovanja te nije moguće pratiti njihovo ostvarenje. Dokapitalizacija uglavnom nije obavljena u skladu s programom pretvorbe i uložena sredstva nisu utrošena namjenski itd. Prema tome, iz ova dva izvješća, jedno se odnosi na izvješća državnog ureda za reviziju o do sada obavljenim revizijama pretvorbe i privatizacije. A drugo se odnosi na državno odvjetništvo koje kaže, da je i odvjetništvo ali i sudstvo jednim dijelom neosposobljeno za vođenje ovakvih procesa, a drugim dijelom da je većina takvih procesa otišlo u zastaru. Smatramo da treba imati političku volju da se ipak u jednom dijelu, a mi predlažemo da se to poreznom politikom sankcionira dio ovakvih nezakonitosti. I što predlažemo ovim zakonom. Prijedlogom zakona o jednokratnom porezu na imovinu predlažemo da se uredi plaćanje jednokratnog poreza na imovinu fizičkih i pravnih osoba koja je stečena tijekom i u vezi s pretvorbom i privatizacijom ili sredstvima ostvarenim na temelju tih postupaka, kao i u onih koji su u poslovanju s Republikom Hrvatskoj, jedinicama lokalne i područne samouprave, i s pravnim osobama u kojima je Republika Hrvatska i jedinice lokalne i područne samouprave bile isključivi ili većinski dioničari ili udjelničari. Prihodi koji bi bili ostvareni po ovom zakonu bili bi namijenjeni poticanju razvoja i zapošljavanja. Prijedlog zakona trebao bi biti jedan od programskih prioriteta djelovanja protiv kriminala u pretvorbi i to na način da se usporedi imovinsko stanje obveznika prije procesa pretvorbe s današnjim, te razrezivanje kaznenog, neki kažu da bi bolji izraz bio pravednog poreza. Ukoliko se ukupni porezi koje obveznik platio u tom razdoblju ne poklapaju s porezima, koje je bio dužan platiti, s obzirom na razliku u imovinskom stanju kao i intenziviranje progona počinitelja kaznenih dijela u pretvorbi i privatizaciji i davanje prioriteta sankcioniranju tih kaznenih dijela od strane ovlaštenih državnih tijela. Prijedlogom zakona bi se jednokratno oporezivala imovina fizičkih i pravnih osoba koja stečena iz izvora za koje se ne može u postupku oporezivanja utvrditi valjana pravna osnova stjecanja, kao i izvora koji nisu bili oporezivani prema propisima koji su bili na snazi u vrijeme stjecanja tih izvora. i posebnim pogodnostima koje je imao njezin stjecatelj. Naime, često se dešavalo da su se dionice i udjeli kupovali pozajmnicama iz državnih fondova kao što su Fond za zdravstveno, Fond za zapošljavanje, zatim mirovinski i zdravstveni fond i slično, bez adekvatne visine kamatnih stopa u uvjetima kada inflacija, mjesečna inflacija bila dvocifrena. Prijedlogom zakona uređuje se i utvrđivanje porezne osnovice i to na način da nju čini imovina na dan 31. 12. 2003. godine i propisuju se progresivne stope oporezivanja. Temeljni cilj prijedloga zakona da se jednokratno oporezuju osobe koje su sudjelovale u pretvorbi i privatizaciji kao i osobe koje su imovinu stekle naslijeđivanjem ili drugim načinom bez naknade od poreznih obveznika koji su sudjelovali u postupku pretvorbe i privatizacije, a protivno propisima i osobe koje su imovinu stekle u poslovanju s Republikom Hrvatskom, jedinicama lokalne i područne samouprave i s pravnim osobama u kojima je Hrvatska jedinica lokalne i područne samouprave bile isključivi dioničari ili udjelničari. Riječ je o osobama koje su stekle imovinu izbjegavanjem plaćanja zakonskih obveza, odnosno korištenjem posebnih pogodnosti koje nisu bile dostupne svim osobama Republike Hrvatske. I nekoliko riječi konkretno o samom zakonu. U članku 1. se utvrđuje uvođenje jednokratnog poreza na imovinu fizičkih i pravnih osoba koja je stečena u postupku pretvorbe i privatizacije. U članku 2. utvrđuje se predmet oporezivanja imovine koja je stečena izravno ili neizravno u postupku pretvorbe i privatizacije iz izvora o kojima sam već nešto prije rekla. Člankom 4. određuje se porezna osnovica. A člankom 3. porezni obveznik. A člankom 5. utvrđuju se progresivne porezne stope i to na način da se iznad 600 tisuća porezne osnovice iznad 600 tisuća plaća, odnosno do 600 tisuća plaća stopa od 35%, a iznad toga do milijun i 400 utvrđuje se fiksni iznos plus varijabilni iznos u iznosima od 70 do 510 tisuća kuna, odnosno dodatno od 40 do 80%. Predlažemo da postupak oporezivanja vodi Porezna uprava ili u alternativi da to bude posebno Vladino povjerenstvo ukoliko to ne bi bila u mogućnosti raditi Porezna uprava. Člancima 9. do 16. propisuje se postupak utvrđivanja jednokratnog poreza i to na način da se poreznom obvezniku daje nalog, istodobno s početkom postupka. Propisuje se i sadržaj toga naloga i obveza poreznog obveznika da dade izjavu o svojoj imovini na dan koji je utvrđen zakonom, dakle 31. 12. 2003. godine. U člancima od 17. do 23. propisane su mjere osiguranja radi naplate porezne obveze koje u postupku utvrđivanja će biti utvrđene. I u člancima 24. do 25. utvrđuju se kazne za prekršitelje koji neće postupiti po odredbama ovog zakona. I još nekoliko rečenica da kažem oko mišljenja Vlade koja predlaže Hrvatskom saboru da se ne prihvati ovakav zakon. Naime, Vlada se poziva u svom mišljenju da bi plaćanjem jednokratnog poreza time protupravno stečena imovina postala zakonita i da se zapravo nezakonitosti mogu utvrđivati samo pred sudom. Međutim, ovdje mi ističemo da se ne radi o onim postupcima koji se mogu još uvijek voditi pred sudom, nego o postupcima koji su otišli u zastaru i više se uopće ne mogu pojaviti pred sudom. Zato ponavljam, mišljenja smo da donošenje ovakvog zakona i oduzimanje na neki način nelegalno stečene imovine kroz oporezivanje visokim progresivnim stopama zapravo pokazujemo političku volju da barem djelomično sankcioniramo takve osobe koje su na takav način sudjelovale u procesu pretvorbe i privatizacije. Međutim, ako bi postojala politička volja, mi bismo mogli donijeti posebni Ustavni zakon kojim bi sankcionirali ovakve kažnjive radnje koje više se ne mogu pojaviti pred sudom jer su otišle u zastaru. Vlada također kaže da bi ovaj prijedlog bio u suprotnosti sa Ustavom Republike Hrvatske kao i da on ne poštuje ustavne odredbe koja jamči prava na stečena ulaganja i koja se ne mogu umanjiti zakonom ni drugim pravnim aktom.. / . Mi se ovdje pozivamo na to da Ustav ni u jednom svojem članku ne jamči prava stečena ulaganjem kapitala koja su stečena na nelegalan, protupravan i protuzakonit način. Također se kaže da ovo ne bi mogla po dužnosti voditi porezna uprava. Mi mislimo da to nije točno. Porezna uprava uvijek može utvrđivati ako porez nije plaćen, iz kojih razloga nije plaćen. Uvijek može utvrđivati obvezu plaćanja poreza, pače može uvoditi i kaznene mjere što ona to ustvari i radi jer obračunava i zatezne kamate ali ako se dogovorimo može to raditi, mi u alternativi predlažemo i posebno Vladino povjerenstvo. I na kraju, Vlada kaže da samim činom potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju članstvu Europske unije Hrvatska ne bi mogla u zakonsku proceduru slati prijedloge zakona koji nisu u skladu s pravnom stečevinom Europske unije. Mi nismo još uvijek članica Europske unije. Koliko znamo Europske unije ne, za sada se još ne upliće kroz svoje zakonodavstvo u porezne sustave članica Europske unije a s obzirom da se ovdje radi o jednokratnom porezu koji je mimo sustava porezne politike u Hrvatskoj mislimo da ni ovaj navod u mišljenju Vlade ne spriječava nas ukoliko imamo političke volje da donesemo ovakav zakon da ga u parlamentu izglasamo. Eto, toliko za uvod. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora? Ne. Predstavnik Vlade također ne želi. Otvaram raspravu. Klubovi. Prvi nam je Kajin u ime Kluba IDS-a. Nema ga, gubi pravo na riječ o ovoj temi. Drugi poštovani zastupnik Gordan Jandroković u ime Kluba HDZ-a.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici! Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice u potpunosti podržava mišljenje Vlade Republike Hrvatske te neće podržati donošenje Zakona o jednokratnom porezu na imovinu čiji je predlagatelj Klub zastupnika SDP-a. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice smatra da je Vlada Republike Hrvatske u svom mišljenju vrlo jasno i argumentirano objasnila zašto navedeni prijedlog zakona nije dobar, zašto ne nudi rješenja koja će ispraviti počinjene nepravde i zašto takav zakon neće koristiti građanima Republike Hrvatske. Htio bih se stoga osvrnuti na mišljenje Vlade i pokazati da se namjere predlagatelja svode uglavnom na nevješt politički marketing pa i političku demagogiju. Analizirajući spomenuti prijedlog Vlada u svom mišljenju kaže sljedeće. Plaćanjem jednokratnog poreza a kako se to predlaže predmetnim prijedlogom zakona protupravno stečena imovina postala bi zakonita budući da bi se oporezivala imovina stečena iz izvora bez valjane pravne osnove a osobito imovina koja je stečena radnjama koje imaju značenje kaznenog djela ili koje je stečena pravnim poslovima koji su protivni načelima pravnog poretka, prisilnim propisima i javnom moralu. Ta ista imovina u kaznenom ili prekršajnom postupku mogla bi biti oduzeta. Odredbe predmetnog prijedloga zakona u suprotnosti su s Ustavom Republike Hrvatske. Cilj koji se želi postići ne može se postići donošenjem ovakvog zakona već treba sudskim postupcima kazniti one koji su imovinu stekli nezakonito. Vrlo interesantno da danas nakon četiri godine svoje vlasti SDP želi legalizirati protupravno stečenu imovinu, pa postavljam pitanje čiji je interes da se umjesto kaznene odgovornosti uvede porez na imovinu stečenu bez valjane pravne osnove. Podsjećam da je Vlada Republike Hrvatske još 2002. poslala ovaj zakon u saborsku proceduru, no tada nije bilo interesa da se zakon i donese. Nadalje, Vlada Republike Hrvatske u svom mišljenju kaže da predmet i prijedlog zakona ne sadrži jasno određenje koje se radnje u procesu pretvorbe i privatizacije inkriminiraju, što se smatra stjecanjem imovine u poslovanju s Republikom Hrvatskom, jedinicama lokalne i područne samouprave i s pravnim osobama koje su isključivom ili u većinskom vlasništvu Republike Hrvatske i jedinica lokalne i područne samouprave, što se smatra imovinom stečenom pod posebnim pogodnostima, što se smatra primjerenom cijenom za stečenu imovinu pod posebnim pogodnostima i kako identificirati imovinu stečenu pod posebnim pogodnostima odnosno po kojim kriterijima se došlo do iznosa za imovinu stečenu pod posebnim pogodnostima. Isto tako, nije prihvatljivo da postupak po službenoj dužnosti vodi porezna uprava jer su za to nadležni sudovi a porezna uprava treba biti nadležna za prijedloge i zahtjeve za pokretanje postupka. Također je neprihvatljiva odredba članaka 6. i 7. gdje je ostavljeno na volji porezne uprave određivanje koga će se odrediti kao poreznog obveznika. Predlaže se da porezna uprava rješavanja pitanja za koja su nadležni sudovi što je u suprotnosti s Ustavom Republike Hrvatske jer bi to značilo koncentraciju sudbene vlasti u rukama izvršne vlasti. Nadalje, predmetnim prijedlogom zakona su obuhvaćene i uvjetno govoreći porezno sankcionirane pravne situacije koje su okončane i po svojoj pravnoj naravi predstavljaju svršene akte te se može zaključiti da u konkretnom slučaju postoji retroaktivnost i to ne pojedinih odredaba što je ustavno-pravno dopušteno već retroaktivnost cijelog zakona. Dakle, usvajanjem ovog zakona uvela bi se pravna nesigurnost i poslala takva poruka domaćim i stranim investitorima koja bi ih zasigurno odvratila od investiranja i uključivanja u proces privatizacije u Republiku Hrvatsku. I zaključno, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice neće podržati predmetni prijedlog zakona jer smatra da je osim svoje pravne nedorečenosti i neutemeljenosti štetan za političke i gospodarske interese Republike Hrvatske i njenih građana. Hvala.
U ime Kluba SDP-a poštovani zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović. Izvolite, kolega!
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Za razliku od Kluba zastupnika HDZ-a Klub zastupnika SDP-a će poduprijeti donošenje ovoga zakona i glasati za njega i to je sasvim normalno. To je jedan od zakona ili jedno od pitanja na kojem postoji razdjelnica između ova dva kluba pa ako hoćete i ove dvije stranke jer sasvim drugačiji pristup problemu pretvorbe i privatizacije i imovini stečenom pretvorbom i privatizacijom ima HDZ u odnosu na SDP i obratno. I ovdje je sasvim jasno šta mi tražimo, da ona imovina koja je stečena a koja na temelju nalaza državne revizije utvrđeno da je stečena na zapravo nezakoniti način ili ako hoćete i na nemoralni način između ostaloga zloupotrebom položaja ovlaštenja, zloupotrebom ovlasti u gospodarskom poslovanju itd. da se takva imovina ako se radi o imovini koja je posljedica pretvorbe i privatizacije, ako se radi o imovini koja je stečena u poslovanju Republike Hrvatske s jedinicama lokalne i područne regionalne samouprave s pravnim osobama u kojima Republika Hrvatska i jedinice lokalne i područne regionalne samouprave su isključivi ili većinski ... [[Govornik se ne razumije.]] ili udjelničari da se zapravo takva imovina oporezuje i plati se porez ukoliko za tu imovinu nije, takvu stečenu imovinu nije plaćen porez. Naime, poštovane kolegice i kolege, veliki broj negativnih odluka odbačenih prijava odnosi se na zastaru rokova. Za podnošenje prijava postoji široka lepeza koji su izvršene zloupotrebe i druge nezakonitosti u pretvorbi i privatizaciji i vi i mi, svi to skupa znamo od pretvaranja potraživanja u udjele dioničkih društava, neunašanja imovine u temelje kapitala društva a potom prodaja na štetu Hrvatskog fonda za privatizaciju, postupanje protivno članku 8. stavku 2. Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća, financiranje ... [[Govornik se ne razumije.]] dioničara prilikom stjecanja dioanica, fiktivnih dokapitalizacija i drugih različitih oblika nepopusnog stjecajnja dionica kod interne dokapitalizacije, različite manipulacije oko predmeta dionica stečenih popustima pravima uglavno malih dioničara, protupravna konstituiranja tijela dioničkih društava i njihov rad vezano za većinski broj glasova, oštećivanje prava malih dioničara u radu tih tijela, zatim štete i nesavjesni ugovori izravne zloupotrebe u cilju izvlaćenje novca iz dioničkih društava, stjecanje i promet vlastih dionica, nerealno smanjenje i povećanje temeljnog kapitala, manipulacija prilikom utvrđivanja i isplaćivanja dividenti na štetu Hrvatskog fonda za privatizaciju, nesavjesni rad i sklapanje štetnih ugovora itd., itd. Zapravo zašto sam rekao da mi svi to sada znamo? Jer o ovome SDP osobito a bivše stranke vladajuće koalicije u prošlom sazivu Sabora govorilo je jako glasno i jako puno i prije 2000. godine i prije 2003. godine. Sada svi znamo jer nakon što je donešeno za vrijeme vladajuće koalicije Zakon o reviziji, pretvorbi i privatizaciji, državna revizija upravo ove nepravilnosti utvrdila i to je citirano na temelju njenog nalaza, da se na temelju takvih propusta zloupotreba položaja i ovlasti stjecala imovina pretvorbom i privatizacijom i u poslovanju između pravnih osoba sa Republikom Hrvatskom ... [[Govornik se ne razumije.]] lokalne samouprave i njihovim trgovačkim društvima u kojim oni imaju većinski udio ili većinski dio. Da je tome tako i da smo svi se ozbiljno zabrinuli potvrđuje i čitav niz zaključaka, između ostaloga koje je Sabor donosio a kojima je primjerice citiram: "Obvezivao Vladu Republike Hrvatske ...", citiram: "... da u roku od 60 dana Hrvatskom saboru predloži donošenje izmjene i dopune novih zakona potrebnih da se sankcionira učinjeni kriminal u pretvorbi i privatizaciji, odnosno zaštite gospodarski i drugi javni interesi Republike Hrvatske u svezi s pretvorbom i privatizacijom a koji će omogućiti da počinitelji ne zakonitih radnji tijekom procesa privatizacije budu pravedni, zakonom procesuirani i sankcionirani. Da se utvrdi porijeklo novčanih sredstava kojima je privatizacija izvršena te da se sankcionirani zakon ... [[Govornik se ne razumije.]] Nažalost, umjesto toga dogodile su se promjene u okviru pravnog sustava pa i u okviru kazneno pravnog sustava, osobito kod Kaznenog zakona po kojem su rokovi zastare smanjeni, po kojem su neka od ovih kaznenih dijela brisana kao kaznena dijela, i u takvoj situaciji zapravo se otvorio proces legalizacije, nezakonito stečene imovine, ili bolje rečeno onemogućilo se postupanje pred sudovima i ostvarivanje protupravo, odnosno zaštite od protupravnosti interesa i Republike Hrvatske i njenih građana u odnosu na počinitelje kaznenih dijela. Vidite poštovane kolegice i kolege, prigovore koje stavlja Vlada Republike Hrvatske jednostavno ne stoje. Prvo, treba poznavati jedno od temeljnih načela porezne politike, ne samo kod nas nego uopće u svijetu a koja je na kraju krajeva i zacrtana u općem poreznom Zakoniku da se porez plaća neovisno o tome kako je imovina stečena. Na imovinu se mora platiti porez. Prema tome, ovdje nije točno da bi se primjerice kao što ovdje prigovor stoji da ako se plati ovako porezna, ovako stečenu imovinu da bi se došlo do legalizacije tako stečene, nezakonito stečene imovine, ne i da bi se time isključili sudski postupci. Ne, nego naplaćivanje poreza bi se zapravo osiguralo da se namiri jedna protuvrijednost, srazmjerna protuvrednost tako stečenoj imovini u financiranju javnih troškova i javnih dužnosti koje poručuju, svatko po Ustavu dužan činiti i financiranje. A to ne isključuje postupanje u slučaju nezakonitosti ili počinjenih kaznenih dijelova pod sudom niti postupanje organa gonjena da postupe i da zapravo procesuiraju takve slučajeve, naravno tamo gdje je to moguće gdje neće biti istaknut prigovor zastare kao što je u većini slučajeva već učinjen i gdje se zbog prigovora zastare praktički postupci moraju obustaviti i ne mogu se više voditi ali to onda omogućuje da usljed toga faktički postaje ta zakonita imovina koja je na protupravnoj i od strane državne revizije utvrđeni način stečena. Moramo isto tako sami naznačiti da kada je u pitanju porezna uprava nije točno da porezna uprava može samo pokretati postupke ili voditi postupke, ona može i pokretati i voditi postupke po službenoj dužnosti kada se utvrdi da se ne poštuju porezni zakoni. I u tom konkretnom slučaju mi ovdje predlažemo da u ovim slučajevima gdje se utvrdilo da se tako stečena imovina, da se radi o tako stečenoj imovini za koju nije plaćen porez, niti su plaćena ikakva davanja, da se obešteti društvena, odnosno državna zajednica i da se plate porezi i da na taj način se zapravo bar po tom osnovu osigura koliko toliko ako smijem tako reći ne bi bilo u redu reći kažnjavanje nego pravedno postupanje prema onim koji su i tako stekli imovinu da plate poreze sukladno ne samo svojoj zakonsko nego i ustavnoj obavezi. Jer zbog svih tih razloga poštovane kolegice i kolege mi smatramo da je ovo potreban zakon, da njega treba svakako donjeti i da iz tih razloga mi ćemo podržati ovaj zakon i glasati za njega a naravno oni koji smatraju da je ovo neprihvatljiv zakon, da ga ne bi trebalo donjeti pa i iz razloga kojega je Vlada donjela u svom mišljenju i naznačila ih u svom mišljenju i oni ga ponavljaju, moraju nedvojbeno razmisliti o pokušaju mogućnosti ili traženju mogućnosti da daju odgovor sebi, nama, hrvatskoj javnosti i hrvatskim građanima. A koje će mjere uopće poduzeti prema onima koji su na ovaj način stekli ogromnu imovinu, neće biti procesuirani jer je nastupila zastara a nisu čak ni porez platili na tu imovinu. Šta će te učiniti? Ili šta ćemo učiniti? Pitanje koje je i moralno i pravno i političko i gosopdarsko i socijalno, kako god hoćete, i mi možemo reći da u ovom Zakonu treba nešto doraditi da treba nešto bučiniti, nešto treba promijeniti ali da treba ga i prihvatiti, da ne treba pristupiti rješavanju toga pitanja, to jednostavno ne može biti, jer svi smo znali, netko ovako, netko ovako, netko naslučivao, netko sa više ili manje dokaza i osporavao je onako provedenu pretvorbu i privatizaciju sa aspekta prije svega tako stečene imovine koja je prešla u privatne ruke pojedinaca ili pojedinih grupa. No, više se ne možemo praviti da manje znamo nego što znamo nakon nalaza državne revizije. Državna revizija je jednostavno pokazala u 1028 slučajeva koliko je ona završiloa ako se dobro sjećam brojke do sada revizija, a naravno do kraja godine će obaviti kompletnu reviziju, do toga da je došlo, do 1269 društvenih poduzeća, da je došlo do čitavog niza nepravilnosti koje upućuju citiram: "... da između ostaloga od 91. do 2002. godine ukupno je prijavljeno 1028 osoba u strukturi prijavljenih kaznenih dijela 64% se odnosi na kaznena dijela zloupotreba položaja i ovlaštenja, na zloupotrebe ovlasti u gospodarskom poslovanju, od 1028 prijavljenih osoba do 1. lipnnja 2002. godine samo odbačene su prijave koje se odnose na 38 osoba dok je optuženo 281 osoba, donesena je presuda samo 85 osoba od čega 81 osuđujuća i 34 oslobađajuće i odbijene.". Poštovane kolege samo ponovo kažem 81 osuđujuća u slučajevima od 1028 za koje državna revizija utvrdila i poslala državnom odvjetništvu da pokrenu postupak. E, sada kada uzmete zadnji nalaz, izvješće državne revizije koje smo raspravili iz kojeg se lijepo vidi koliki je broj predmeta otpao zbog zastare, zbog propuštanja radnji, zbog ne utvrđenog činjeničnog stanja ili pogrešaka u postupku onda odjedanputa dođete do poraznih rezultata a u isto vrieme onima koji su stekli takvu imovinu čak kažemo e pa gospodo vidite mi smo dovoljno bogata društvena zajednica da od vas nećemo naplatiti ni porez a čak kada bi i bili, ne samo dovoljno bogata nego i prebogata društvena i državna zajednica da nam taj novac ne treba, sa načela pravednosti, socijalne pravednosti ne bi smjeli ih osloboditi plaćanja tih poreznih obaveza jer svatko onaj tko stječe bilo kakvu imovinu mora platiti porez društvenoj zajednici polazeći od temeljnog ustavnog načela da svatko doprinosi financiranju javnih troškova srazmjerno svojim mogućnostima i svojim ... [[Govornik se ne razumije]] I iz tog razloga mi iz Kluba zastupnika SDP-a ne samo da predlažemo ovaj Prijedlog zakona nego podržavamo njegovu potrebu za njegovim donošenja kao što ćemo podržati i sva druga zakonska rješenja od kazneno pravnih do prekršajno pravnih odredbi koje će biti usmjerene na to da se svi oni koji su počinili ili postoji osnovna sumnja da su počinili bilo kaznena bilo prekršajna djela u stjecanju imovine i prijestupe, ili učinili prijestupe u stjecanju imovine kroz pretvorbu i privatizaciju ili u gospodarskom poslovanju na štetu društvene i državne zajednice da se procesuira i da se primjereno naravno u skladu sa zakonom i na temelju zakonom provedenog valjanog postupka kazne i odrede kao što isto tako smatramo da se nitko ne smije kazniti tko je u pretvorbi i privatizaciji ... [[Govornik se ne razumije]] sudjelovao poštujući zakone na odgovarajući način u skladu sa zakonom došao do stjecanja te imovine. Ali je nemoguće da je netko stekao imovinu primjericu između ostaloga u pretvorbi tako što nešto nije uvrstio u pretvorbu, proglasio svojom imovinom, koristi to nekoliko godina i onda mi kažemo neće ni platiti porez na prihode koje po toj osnovi ostvaruje. Pa tu stvarno nema nigdje, možda samo evo kod nas i zato se ja slažem s kolegama da tu postoji velika razlika između Kluba zastupnika SDP-a i SDP-a kao Socijaldemokratske partije u odnosu na HDZ i Klub zastupnika HDZ-a jer to i jeste linija razdjelnica između nas vezano za naš pristup, drugačiji pristup vezano za ustrojstvo društvene i državne zajednice i naravno odnosa ljudi prema radu i odnosa kako trebaju ljudi živjeti od rada i na temelju svoje legalno i legitimno stečene imovine koju stavljaju u gospodarski i socijalni sustav. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime Kluba zastupnika HSS-a poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Ovaj Prijedlog zakona nastao je na tragu spoznaje činjenica koje su se dogodile u procesu privatizacije. Očekivanja od revizije bila su daleko veća i ona se nisu ostvarila. Državni ured za reviziju u obavljenoj reviziji utvrdio je radnje koje imaju obilježja kaznenog djela, utvrdio je i osobe za koje postoji osnovana sumnja da su ta djela počinila. U njihovoj nadležnosti još samo podnošenje prijava nadležnom Državnom odvjetništvu što je također učinjeno. Podnesene su prijave protiv 1028 osoba i to do 1.6.2002. godine. Dakako da je taj broj povećan nakon najnovijeg izvješća Državnog ureda. Nakon toga nadležnosti se prenose na sudbenu vlast. Prema izvješću Državnog odvjetništva od podnesenih prijava odbačene su prijave koje se odnose na 308 osoba. Optužena je 281 osoba. Za pravnike prilično jasan podatak odnosno potpuno jasan. Doneseno je samo 85 presuda od čega je 81 osuđujuća. Dakako da hrvatska javnost nije i ne može biti zadovoljna sa konačnim rezultatom revizijskog procesa uključujući i sankcioniranje počinitelja. Veliki broj prijava odbačen je zbog isteka roka zastare i prema stanju stvari počinitelji tih kriminalnih radnji ostat će nekažnjeni i zadržat će sve koristi koje su privatizacijom stekli i to je ono najbolnije. U svom izvješću Državno odvjetništvo konstatira da sve revizijom utvrđene nepravilnosti i nezakonitosti nemaju uvijek obilježja kaznenog djela, a ako je to tako onda je sasvim sigurno da se samo kroz kazneni postupak ne mogu postići zacrtani ciljevi u ispravljanju nezakonitosti u provedenim postupcima pretvorbe i privatizacije. Smatram da nam je svima cilj na bilo koji ali pravedan način sankcionirati počinitelje zla počinjenog u privatizaciji i ne dopustiti nikome da izmakne ruci pravde. Predlagatelj smatra da ovaj prijedlog sadrži način postizanja cilja revizije. Međutim s obzirom da bi se po ovom Prijedlogu oporezivala imovina stečena iz izvora bez valjane pravne osnove, a osobito imovina koja je stečena radnjama koja imaju obilježja kaznenog djela ili koja je stečena pravnim poslovima koji su protivni načelima pravnog poretka, prisilnim propisima i javnom moralu tim načinom protupravno stečena imovina postala bi zakonita. Legalizacija makar i dijela protupravno stečene imovine nije cilj revizije pretvorbe i privatizacije. To bi bilo dodatno razočarenje svih onih koji su u tom procesu ostali bez svojih radnih mjesta bez prihoda i materijalne sigurnosti ne samo pojedinaca nego i cijelih obitelji. Svih onih koji su cijeli svoj radni vijek ne samo radili nego vrlo često i uobičajeno odricali se dijela plaće radi investicija unutar poduzeća kako bi stvorili uvjete za otvaranje novih radnih mjesta na kojima su gledali svoju djecu. Njihov san se nije ostvario. Došli su odnekud njima nepoznati ljudi, postali vlasnici onoga što je do jučer radniku bio njegov drugi dom, a taj dom se na očigled njih pod novom upravom i novom poslovnom politikom počeo urušavati do samog nestanka. S urušavanjem se poduzeća urušavalo se stotine tisuća života onih od kojih bi sada trebali očekivati zadovoljstvo što bi glavni krivac njihove nesreće od stečenog bogatstva dio platio državi kao jednokratni porez dok bi u preostalom dijelu nastavio uživati uz blagoslov države. Takovo razumijevanje ne možemo niti očekivati a kamoli ga dobiti. Iz izloženog niti u kom slučaju ne proizlazi kako zastupamo stav zaustavljanja na konstataciji da jesu počinjene nezakonitosti i nemoralnosti ali se od toga ništa više ne može napraviti. To je naprosto neprihvatljivo. Kao pravniku potpuno mi je jasno što znači istek zastarnog roka. To znači da nema kaznene odgovornosti, ali niti u tom postupku oduzimanja protupravno stečene imovine. U tom dijelu mišljenje Vlade Republike Hrvatske je potpuno neosnovano kada kaže da se nezakonito stečena imovina treba oduzeti u kaznenim i prekršajnim postupcima. Bez prekršajnog i kaznenog postupka nema niti oduzimanja protupravno stečene imovine. Tako bi trebalo biti ali tako nije jer dio je u zastari, a dobar dio zastara čeka jer kako reće Državno odvjetništvo postupci dugo traju, između ostalog i zbog nedostatka kvalificiranih stručnjaka koji su spremni vještačiti u gospodarskim predmetima. Čini mi se da se upravo tu nalazi vrlo ozbiljan problem. Na temelju nalaza Državnog ureda za reviziju stručnjaci moraju istražiti i pronaći načine i puteve odliva kapitala koji se preselio u privatne džepove. Taj kapital mora se vratiti tamo odakle je uzet i to u cijelosti. To je jedino pravedno rješenje i o tome moramo težiti i ne samo težiti nego to i ostvariti. Prošla Vlada to nije uspjela i kažnjena je na izborima zajedno s mojom strankom. Biračko tijelo nije pronašlo ispričive razloge da joj oprosti niti u činjenici da je trebala ispravljati tuđe grijehe niti u činjenici da je netko drugi snižavanjem zapriječenih kazni skratio zastarne rokove ni u činjenici da je prethodno trebalo izvršiti reviziju a potom slučajeve prepustiti sudstvu koje je već tada imalo milijun i po neriješenih predmeta. Narod je htio pravdu ali ju nije dobio. On ju hoće još uvijek i zbog toga je sada zadaća na ovoj vlasti koja treba i djelom dokazati da je drugačija od one koja je katastrofalnu privatizacijiu dozvolila, podržavala i počinitelje prikrivala. Raspravljajući po jednom izvješću Državne revizije o provedenim revizijama i dokazala sam na koji način je podržavala jer još 1996. godine bili su zahtjevi legalnih tijela iz određenih županija da se napravi revizija privatizacije, da se poništi ono što je nezakonito i nemoralno, a da se počinitelji kazne. Te 1996. godine ništa nije učinjeno. Ta zadaća je sadašnjoj vlasti nešto lakša nego prethodnoj jer ispravlja vlastite greške. Bilo je zahtjeva za revizijom još 96. godine, ali nije bilo političke volje niti da se ona sa svim svojim kobnim posljedicama zaustavi, a posebno ne da se revidira. Namjera i vizija pravednog okončanja ove tužne epizode hrvatske povijesti morala bi biti sadržana u mišljenju Vlade Republike Hrvatske o Prijedlogu ovog zakona, ali toga nažalost nema. Ona se protivi prihvaćanju ovog Prijedloga zakona, ne niječe da je došlo do nezakonitog stjecanja imovine, ali kaže da se ta imovina može oduzeti u kaznenim i prekršajnim postupcima iako zna da protiv najvećeg dijela obogaćenih neće biti ni kaznenih ni prekršajnih postupaka jer je nastupila zastara ili će vrlo brzo nastupiti. Koja je poruka građanima iz ovog mišljenja? Ona glasi ovako. Protivimo se ozakonjenju imovine stečene iz izvora bez valjane pravne osnove, imovine stečene radnjama koje imaju obilježja kaznenog djela ili one koja je stečena pravnim poslovima koji su protivni načelima pravnog poretka, prisilnim propisima i javnom moralu. Plaćanjem jednokratnog poreza, ali tu imovinu ne želimo vratiti tamo odakle je oduzeta i želimo ju u cjelosti ostaviti onima koji su ju nezakonito stekli. I zbog toga predlažemo da se ovaj Prijedloga zakona odbije. TO je poruka koja proizlazi iz mišljenja Vlade. Takva poruka je nedopustiva. To znači podržavanje svega onoga što se dogodilo, to znači nastavak zaštite onih koji su sve to zlo počinili, to znači zatvaranje očiju pred činjenicom da su neki životima branili domovinu dok su drugi od nje uzimali sve što su mogli i to pod parolom vlastitog velikohrvatstva. Da li to želi svojim građanima poručiti ova Vlada? Ako ne želi, a ja vjerujem da ne želi tada ova točka dnevnog reda ne može i ne smije završiti samo odbijanjem ovog Prijedloga zakona. Ona mora završiti zaključkom koji bi obvezao Vladu da iznađe načine i mehanizme oduzimanja protupravno stečene imovine u procesu pretvorbe i privatizacije. Pretpostavka takovom zaključku jest postojanje iskrene političke volje da se dođe do pravednog rješenja, a da li takva iskrena volja postoji, pokazat će nam glasovanje, a bojim se da ćemo nakon glasovanja moć samo složit se sa našim bivšim kolegom Rojsom koji je jednom ustvrdio da izgleda da se sve svodi na to tko je jamio, jamio.
Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Netočan je navod uvažene kolegice, sada ne bi konotirali da se radi o mišljenju, ja ću citirati. Dakle, citiram, kolegica je kazala: "Prošla vlast prikrivala je počinitelje kaznenih djela počinjene u pretvorbi i privatizaciji." To jednostavno nije točno. Jer niti jedna vlast pa pogotovo ne shodno primjeru koji ste vi kazali ne može, pogotovo ne na taj način prikriti počinjenje kaznenih djela. U krajnjoj liniji ono u sebi implicira također počinjenje kaznenog djela. Dakle, ne radi se ni o kakvom prikrivanju kaznenih djela, radi se o nečemu sasvim drugom. Hvala.
Povreda Poslovnika, poštovana zastupnica Ljubica Lalić.
Pa kolega je počinio povredu Poslovnika, članka 209. stavak 2. jer je pokušao netočnošću ispraviti točnosti. Ja sam usput i obrazložila da sam zadnji puta točno navela i pokazala ...
Kolegice, vi ispravljate netočni navod, ne radi se o povredi Poslovnika jer vi ste vrlo jasno i precizno rekli, ustvrdili da je prošla vlast, aludirajući na onu vlast prikrivala počinitelje kaznenih djela. Kolega zastupnik je ispravljao taj vaš navod tvrdeći da je netočan. Dakle, nema nikakve povrede Poslovnika.
Pa netočnošću ispravlja točni navod.
Ne možete to, oprostite. To je netočan navod, ali vi ste se javili za povredu Poslovnika, a povreda Poslovnika je nešto različito od ispravljanja netočnog navoda. Vi to jako dobro znate kao pravnica vrsna.
Da.
Hvala lijepa.
A sad ste mi oduzeli i vrijeme, gospodine ...
Jesam, ali zato što sam vas, bio sam dužan jer ste počeli da se radi o povredi Poslovnika, a ne radi se. Očito se ne radi o povredi Poslovnika.
Pa, gospodine predsjedniče, ali je povreda Poslovnika ako se ...
Nije, to je ispravljanje netočnog navoda.
To je zlouporaba instituta, gospodine predsjedniče.
Ja ne ulazim šta je, ja ne smijem ulazit šta je istina, ali vi ste iznijeli jednu tvrdnju. Zastupnik je vašu jednu činjeničnu tvrdnju osporavao kao netočnu. To je to. Molim predlagateljicu, poštovanu zastupnicu Dragicu Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Sada kada su završile rasprave po klubovima, htjela bih se osvrnuti na neke od rasprava. Mislim da je simptomatično što je predstavnik Kluba HDZ-a zakon okvalificirao kao političku demagogiju. Zapravo, tu se radi o dva koncepta kako gledamo na posljedice pretvorbe i privatizacije jer nije politička demagogija napor da se barem dijelom riješe nemoralne i nezakonite radnje u pretvorbi i privatizaciji, a za što je i naša javnost s prava ogorčena i osjetljiva. Jeste, kolega. A to je i naš dug barem prema onih 320 tisuća radnika koji su u tom procesu ostali bez posla. Dalje se predstavnik kluba HDZ-a pita zašto SDP želi legalizirati nezakonito stečenu imovinu i u čijem je to interesu? Ovdje se ne radi o legalizaciji nezakonito stečene imovine, ta imovina je zapravo legalizirana na način što sudovi i nisu sankcionirali nezakonita djela i oni su otišli u zastaru. Međutim, ja mogu isto tako pitati zašto je to HDZ učinio jer je on zapravo legalizirao ove postupke na način da je mijenjao Kazneni zakon u dijelu koji se odnosi na gospodarski kriminal, kroz smanjenje zastarnih rokova, nevršenjem ili nekvalitetnim vršenjem nadzora nad pretvorbom i privatizacijom, a definitivnom zastarom pred, definitivnom zastarom pred sudskim progonom. Učinjeno je to i kroz Zakon o pretvorbi i privatizaciji jer jedan veći dio djela koja su utvrđena u postupku revizije da se nisu bila u skladu sa zakonom, nije uopće propisana sankcija. Pa ću reći koja su to djela. Npr., Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije kaže da suglasnost o rješenju na pretvorbu treba donijeti u roku 60 dana. Ne propisuje sankcije ako nisu, ako to rješenje nije doneseno u tom roku. Ne propisuje sankcije ukoliko ugovori o kupnji dionice nisu pravodobno raskinuti, a koristilo se pravom upravljanja i svim pravima koja proističu iz prava upravljanja. Također nije razvidno kako je Fond utvrdio konačnu vrijednost poduzeća jer su npr., primijenjena vrijednost poduzeća iz dokumentacije nisu vidljivi razlozi promjena, odnosno nije vidljivo na koju se imovinu odnose promjene. Jer je promijenjena samo ukupna vrijednost, a ne vrijednost po stavkama. Zato također nema nikakvih sankcija za one koji su tako u Fondu radili. Stjecatelj, ako stjecatelj nije dostavio Fondu primjerak ugovora o prijenosu dionica ako je to vršio, prijenos dionica a to zakon kaže, također ne postoje nikakve sankcije. Ako su ugovori o prijenosu dionica ne sadrže sve elemente predviđene odredbama Zakonom o pretvorbi društvenih poduzeća, također ne postoje sankcije. Ako je procjena obavljena sa stanjem na jedan datum, a često se to činilo. Npr., 31. prosinca 92., a potvrda o ispravnosti i realnosti bilance na temelju koje se obavlja procjena ima datum 31. prosinca 91. godine, ne postoji nikakva sankcija. Ako imovina nije uključena u procjenu vrijednosti poduzeća ne postoji sankcija a imovinom se upravljalo a često se i prodavala 10-tak godina. Ako dokapitalizacija nije obavljena u skladu s programom pretvorbe nema sankcija, ako razvojni program ne sadrži ocjenu izvodljivosti i financijske aspekte poslovanja nema sankcija. Ako odluku od prodaji dionica iz portfelja fonda nije donijelo nadležno tijelo zakon ne propisuje nikakvu sankciju. Ako stjecatelj neotplaćenih dionica nije u roku od 6 mjeseci fondu nije otplatio stečene dionice, a upravljao, i imao je pravo upravljanja i imao je pravo na isplatu dividende po tako neotplaćenim dionicama nema sankcija, čak nije morao niti vratiti tu dividendu. Kod prodaje dionica ako nisu ugovoreni instrumenti osiguranja plaćanja ili su oni zamijenjeni, prije sam govorila jamstvo banke zamijenjeno je zalogom dionica, ne postoji nikakva sankcija za ljude koji su na takav način postupali. I dalje kažete da je to negativna poruka ulagačima, ne nije, jer se ovaj Zakon ne odnosi na trgovačka društva, ovaj Zakon se odnosi na pojedince koji su nemoralno i nezakonito stjecali imovinu u pretvorbi i privatizaciji. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Gospodine predsjedniče ja ću opet citirati pa da ne bi došlo do eventualnih mišljenja o povredi Poslovnika. Uvažena kolegica je doslovce kazala sljedeće: "HDZ Hrvatska demokratska zajednica je legalizirala počinitelje kaznenih djela izmjenom Kaznenog zakona". To jednostavno nije točno, ja sada opet mogu doći na onu gospodo imali ste 4 godine, i to je mandat iza ovog HDZ-ovskog o kome vi govorite onda svi mi možemo kazati da koalicijska Vlada je isto tako i još gore legalizirala te iste počinitelje kaznenih djela ako govorimo o zastari kako vremenskom periodu ili proteku vremena onda je ... vaš pa usudio bih se reći 4 puta veći. Hvala lijepo.
Poštovana zastupnice Gordana Sobol.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, ... samo sa nekoliko rečenica. Nije valjda u SDP-u nego negdje drugdje. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, dakle sa nekoliko rečenica se želim uključiti u raspravu na ovu temu bez obzira što se održava naravno bez kamere bez obzira što se održava uz mali broj prisutnih zastupnika i u biti uz mali broj na moje stvarno iznenađenje predstavnika klubova koji su učestvovali u ovoj raspravi. Naime, ja ću kazati ono što smo kao i SDP govorili prije 2000. godine, govorili smo i u protekle 4 godine kada smo bili na vlasti, a govorimo i danas i u tome je SDP ostao principijelan. A to je da je Zakon o pretvorbi i privatizaciji koji je donešen u periodu HDZ-ove vlasti u onim 90-tim godinama u biti nemoralan zakon. I najveći dio hrvatske javnosti se složio sa time da je to bio nemoralan zakon je omogućio legalnu pljačku društvenih vrijednosti, poduzeća, sada se vi kolega možete smijati, možete i na glas što se mene tiče ali taj Zakon je bio nemoralan. Na žalost, ni u tom periodu, na žalost niti u periodu koalicijske vlade nije postojala politička volja da pokušamo na koliko toliko pravedan način sankcionirati tu pljačku ali kada vi kažete da je SDP četiri puta praktički odgovorniji ili krivlji za to da se nije ništa učinilo to vi naravno možete misliti ja vam na to ne ... pravo ali obzirom da ste vi stalno govorili da ćete vi znati na puno bolji način riješiti stvari u ovoj državi, ja sam očekivala da ćete sada kada ste ponovno došli na vlast imati političke volje da riješite ovakve slučajeve, na bilo kakav način, bez obzira na to što je najveći dio tih slučajeva otišao u zastaru. O tome, se radi, vaša politička volja, danas vi imate mogućnost da iskažete tu političku volju. Meni je osobno jako žao što ste u puno stvari promijenili svoje mišljenje i što niste bili principijelni do kraja a baš na ovim stvarima ostajete principijelni u skladu s onim kao što ste vodili politiku do 2000. godine. Mene kao saborsku zastupnicu možda najviše smeta, boli ne samo danas nego jučer da mi jednostavno dolazimo pred zid i kažemo ne možemo ništa napraviti, papala maca, kao što kaže kolegica Lalić tko je jamio je jamio i nikome ništa, pozivamo se na ustavne vrijednosti, na ovo i na ono, a ustvari da li se uopće pitamo kako i što o tome misli Hrvatska javnost, a ja vas samo želim podsjetiti da prije dvije godine, krajem 2002. godine kada je ista ova rasprava o istom ovom Zakonu bila u ovom parlamentu, tada su ankete pokazivale da 86% Hrvatskih građana je podržavalo ovakav prijedlog zakona o jednokratnom porezu na imovinu, 86% građana, osobno sam duboko uvjerena da danas radite tu anketu da bi isto to učinili i pri tom se 86% građana ove države pitalo ... ustavno je li to ovakvo je li onakvo kada je u pitanju pljačka najvećih vrijednosti koja se desila u 90-tim godinama za vrijeme HDZ-ove vlasti.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Uvažena kolegica je rekla i to decidirano da sam ja kazao da je SDP četiri puta krivlji, tako u tom kontekstu, nisam ja kazao SDP nego koalicijska vlada. To nije jedno te isto to je ... Isto tako bih pod dva ispravio krivi navod da mi tvrdimo i da je netko tvrdio da se ne može ništa po ovom pitanju napraviti, to je krivo, može se napraviti ali ne na ovaj način u smislu predloženog zakona. Hvala.
Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Citirat ću najprije kolegicu koja je rekla "Nemoralnim zakonom koji je omogućio pljačku", pretpostavljam da se to ponovilo nekoliko puta, međutim, ja se dobro sjećam vašeg predizbornog obećanja za godinu 2003. znači za siječanjske izbore u 2003. godini bilo je najveće predizborno obećanje vaše koalicije pogotovo, pardon 2000. je revizija pretvorbe...
Kolegice koji navod ispravljate netočan?
Nije točno da su bili principijelni jer su imali 4 godine, trebali su ono što su obećali Hrvatskom narodu to i učiniti, zatvoriti sve one koji su napravili pljačku stoljeća među inima našli bi i vaše kolege iz SDP-a.
Poštovani zastupnik Ivo Josipović. Poštovani zastupnik Anton Peruško izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Pretvorba i privatizacija u Republici Hrvatskoj je nakon žrtava koje su naši branitelji da li u Domovinskom ratu i koje se ne mogu ničim upoređivati. Ostavila daleko najteže tragove u tkivu hrvatskog društva, to je sigurno i nedvojbeno. Taj proces koji se u Hrvatskoj provodio po zakonu kojeg je donijela prva HDZ-ova Vlada, nanio je ogromne štete našim građanima i gospodarstvu ukupno svim segmentima hrvatskog društva. Da potsjetim da se pored toga pretvorba i privatizacija provodila u neprimjereno vrijeme, u vrijeme Domovinskog rata kad su jedni Hrvatsku branili, a drugi po Hrvatskoj grabili i to počesto grabili po zakonu, i to po Zakonu kao izrazu određene političke volje. Po meni je dobro što je za vrijeme bivše koalicijske vlasti donešen Zakon o reviziji pretvorbe i privatiazcije kojim je zakonom među ostalim nadležnog državnog ureda za reviziju proširena i na reviziju svih poslova vezanih za pretvorbu i privatizaciju bivšeg društvenog i državnog kapitala. Pred nekoliko mjeseci u ovom smo domu imali na dnevnom redu među ostalim i izvješće o radu državnog ureda za reviziju. Također i izvješće o reviziji postupka pretvorbe i privatizacije bivšeg društvenog i državnog kapitala. Da se potsjetimo u tom je izvješću navedeno, o čemu je kolegica Zgrebec dala detaljne podatke, pa ja neću zamarat iznošenjem tih podataka, ali ću generalno reći da je u reviziji bilo obuhvaćeno 2911 pravnih osoba kod kojih je pretvorba i privatizacija izvršena u periodu u proteklih 10-tak godina i koja je bila generalna ocijena i zaključak državnog ureda za reviziju. Da ni jedan od temeljnih ciljeva pretvorbe i privatizacije nije ostvaren. Prvo da je umanjena vrijednost društvenog kapitala. Drugo, da je oko 400 tisuća radnika ostalo bez svog radnog mjesta. Treće, da je na oko 30 društava otvoren stečajni postupak. i četvrto, da u oko 59% društava nije ostvaren razvojni program. To su nalazi državne revizije koje su se konstatirali tom izvješću. Evo to su ti naši rezultati pretvorbe i privatizacije koji su nacionalna bogatstva oduzeli od onih koji su ih stvarali i dodijelili politički podobnim tajkunima. Jedino što je stvoreno je nažalost to da su se politički … [[govornik se ne razumije]] obogatili. U obrazloženju prijedloga zakona o jednokratnom porezu na imovinu kojeg je u saborsku proceduru uputila moja stranka i o kojemu danas raspravljamo u ovo kasno vrijeme i pred malim brojem prisutnih, nabrojena je široka lepeza radnji kojima su izvršene zloupotrebe i druge nezakonitosti u pretvorbi i privatizaciji te ih ja ovdje radi racionalnosti i korištenja vremena neću ponavljati. Državno odvjetništvo konstatira da je utvrđene nepravilnosti uvijek i nemaju obilježje kaznenog dijela i da se onda dakako sve nepravilnosti ne mogu ispraviti kroz kazneni postupak, ako pak uzmemo u obzir neefikasnost sudstva, onda je jasno da mnogi krivci neće nikad odgovarat za svoja dijela, ali će im bogatstva ostati nažalost. Radi toga smo mi upučujući u saborsku proceduru prijedlog izmjena Kaznenog zakona da vas potsjetim pred 10-tak dana i predlagali da se rok zastare bude produžen, no, kao što znamo voljom većine u ovom Saboru naš prijedlog izmjene Kaznenog zakona nije prošao, ne prolazi produljenje roka zastare, ne prolazi uvođenje jednokratnog poreza na nelegalno stečenu imovinu, što onda ovdje uopće može proći. Kad već to sve i nepravilnosti nalažu s njim moguće ispraviti, ništa normalnije, a da kažem, naši građani to od nas i očekuju, nego barem to uvesti jednokratni porez na stečenu imovinu, jer najmanje što se ovdje može reći je da su poreznici prevareni. A što znači prevariti poreznike, odnosno državu primjerice u Americi da ne činim nepotrebne usporedbe. Nama je svima poznato, što znači u Americi na primjer prevarit poreznika. Zaista najmanje što se može učiniti je da razno razni novopečeni tajkuni plate barem porez na imovinu što je lako dokazati. Pogotovo je donošenje takvog zakona obveza nas zastupnika i da prihodi ostvareni po ovom zakonu budu prihodi državnog proračuna namjenski za poticanje razvoja i zapošljavanja i da onda dio onih otprilike 400 tisuća radnih mjesta radnika koji su ostali bez svog posla nađu posao i sigurnost. Na ove primjedbe koje su iznešene u raspravi mislim da je dosta argumentirano kolegica Zgrebec, kolega Arlović, a i kolegica Ljubica Lalić argumentirano potvrdila da navodi Vlade i neka razmišljanja ne stoje i da se ovdje jednostavno ne radi o uplitanju u sudsku vlast, već se ovdje radi o tome da li postoji i politička volja da se ovaj zakon donese ili ne. Ja sam uvjeren nakon ovih rasprava koje su večeras ovdje vođene, da će i Klub većinske stranke promijeniti svoje mišljenje, što bi bilo dobro i da će ovaj zakon biti donesen, a ne bude li donesen da znate i svi moramo to znati da naši građani to od nas očekuju. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Niko Rebić.
Želio bih naime, ispraviti netočnost koja se često ponavlja. Ako vi gospodine zastupniče mislite da su politički podobni bili u pretvorbi HDZ-ovci, onda vam ja kažem da se ljuto varate. Sjetite se samo farse koju smo imali sa 200 najbogatijih obitelji. Sjetimo se zakona koji ni za cijelo vrijeme, dakle vaše vladavine koalicijske ni u jednom članku nije promijenjen, dakle … sa 200 najbogatijih obitelji farsu, …
Kolega Rebić, koji navod ispravljate netočni?
Netočno je da su podobni bili za pljačku u pretvorbi HDZ-ovci. Točno je da su podobni bili komunistički direktor koji su bili na čelu velikih tvrtki kao što je Viktor Lenac itd. To je ispravak netočnog navoda.
Replika. Povreda Poslovnika.
Gospodine predsjedniče, povreda članka 204. jer kolega nije ispravljao moj netočan navod. Ja uostalom i nisam rekao da su bili politički podobni HDZ-ovci, ja sam rekao samo da su se obogatili politički podobni tajkuni, pogledajte fonogram. i nisam rekao ni HDZ-ovci ni SDP-ovi. Što se tiče komunističkih direktora, pogledate malo okolo sebe, najviše ih je među vama. Hvala.
Treba pogledati jasno fonogram. Šta ćemo. Replika, poštovani zastupnik Marko Turić.
Poštovani gospodine predsjedniče, evo jednostavno ovaj trenutak nekako osobno ne mogu proći, a da ne repliciram na neke stvari koje se ovdje žele provući. Ja se slažem sa uvaženim kolegom i gospodinom zastupnikom koji je rekao, u ovih 8, 9 godina stvaranje Hrvatske države da se svega dogodilo, i oni koji to nisu željeli i oni koji su napuštali sabornicu u odlučnim trenucima, i oni koji su dobivali za stvaranje Hrvatske države metak i oni koji su dobivali i metak i to ovako u desetercu. Slažem se s vama. To je velika mrlja. Ali, moramo biti dosljedni i kazati, da društveno vlasništvo nije tada prešlo u državno i društveno vlasništvo su uzeli oni koji su se zatekli kao veliki direktori, to je komunistički kadar. Kolega vi to vrlo dobro svi znadete. Prema tome, u tom trenutku neki su dobivali metak to je točno, ali neki imetak, a to se zna tko ga je dobio. i 90% to je istina. Ja ne eskultiram nikoga Bože sačuvaj, ali radi istine, radi javnosti sreća sad se ne prenosi, to je istina. Hvala vam lijepa.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Anton Peruško.
Teško da bi mogao nešto suvisloga odgovoriti u replici.Zapravo, kolega, ja i on se u 99% navoda slažemo i to je moj odgovor na njegovu repliku. To je činjenica. To su činjenice koje sam ja iznosio. Jedino ne stoji navod da nije bilo pretvoreno u državno vlasništvo jer je bilo zakonom pretvoreno u državno vlasništvo a u svemu ostalom se mi slažemo i to bi bio moj odgovor na vašu repliku.
Hvala lijepa. Predstavnica predlagatelja poštovana zastupnica Dragica Zgrebec, zaključna vaša riječ.
Hvala, gospodine predsjedniče. Eto, na kraju ove rasprave htjela bih sa još nekoliko rečenica komentirati ovaj drugi dio rasprave nakon izlaganja klubova. Činjenica jeste da je Kazneni zakon mijenjan 1996. godine u jednom većem obimu, da su tada brisana određena kaznena djela iz područja gospodarskog kriminala i da su smanjeni rokovi zastare. Dakle, takav izmijenjeni zakon bio je na snazi više od četiri godine kolega od dolaska koalicijske vlasti, dakle od 1996. godine a on je izmjenjen početkom 2001. godine. Međutim, sam postupak pretvorbe i privatizacije vršen je početkom 90-tih godina i činjenica je da najveći broj tadašnjih društvenih poduzeća u kojima se vršila pretvorba i kasnije u drugom postupku, koraku privatizacija izvršen između 1992. i 1993. godine, dakle sedam do osam godina. Možemo nagađati zašto Zakonom o pretvorbi privatizacije za niz kaznenih djela nisu propisane kazne. Ja sam ovdje rekla da je to također legalizacija određenih nezakonitih radnji u privatizaciji. O tome mi možemo na različite načine raspravljati i na različite načine gledati ali ako zakon utvrđuje određene radnje koje se moraju po određenom postupku provesti a ako se to ne čini, ne propisuju nikakve kazne što je to onda nego legalizacija. To upućuje upravo one koji su u takvom postupku da krše takav zakon jer iza toga ne postoji nikakva sankcija. Predizborno obećanje SDP-a jeste bila revizija pretvorbe i privatizacije. Mi smo došli do zaključka da po postojećem Zakonu o pretvorbi i privatizaciji koji također je imao određene odredbe o kontroli postupka pretvorbe i privatizacije ali se ona nije vršila. Mi smo bili mišljenja da treba donijeti posebni zakon koji će u detalje propisati kako će se ta revizija vršiti. Takav prijedlog Klub SDP-a imao je u parlamentu još 1999. godine, ili 1998., 1998. godine. Dakle, to nije bilo samo predizborno obećanje uoči izbora 2000. godine, to je bio naš zakonski uobličen prijedlog 1998. godine kolega. SDP je kao i sve hrvatske stranke demokratska stranka a kad bi neke stranke zatvarale ljude onda one ne bi bile demokratske i to u demokratskim sustavima nije moguće. Mi se nadam se svi slažemo koji sjedimo ovdje u parlamentu i koji ne sjedimo u parlamentu da treba poštivati trodiobu vlasti u Hrvatskoj, da nijedna stranka ni parlament ni Vlada ne može nikoga ni zatvarati ni kažnjavati. Zahvaljujem zapravo svima koji su uzeli učešće u ovoj raspravi. Zahvaljujem onima koji su podržali ovaj zakonski prijedlog. Mogu nakon ovakvih rasprava konstatirati da ipak nakon više o deceniju od kako je provedena pretvorba i privatizacija u Hrvatskoj, nakon toga što je Državni ured za reviziju kroz dosadašnji postupak revizije u kojem je revidirao 83% temeljnog kapitala tvrtki koje su učestvovale u postupku pretvorbe i privatizacije uočio odnosno utvrdio niz nezakonitosti i nepravilnosti da još uvijek nemam političke volje da se takvi postupci i takvi pojedinci kazne i adekvatno ili adekvatno kazne za tako nemoralno i nelegalno stečenu imovinu. Još jednom hvala svima koji će podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Prijedlog Zakona o jednokratnom porezu na imovinu, prvo čitanje, Prijedlog zakona broj 82., rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se prijedlog zakona o jednokratnom porezu na imovinu koji je predložio Klub zastupnika SDP-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i Izvješćima radnih tijela. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 74 glasova za, 38 protiv i 6 suzdržanih donesen predloženi Zaključak.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Nadam se da ovaj prijedlog zakona neće izazvati previše polemike, ja ću odmah na početku reći. Za ovo što se sada predlaže krive su sve dosadašnje Vlade po redu, dakle od one prve, preko one druge, koalicijske naše posljednje a i ove sada koja ne čini nešto. A zašto inače kada govorimo se svi slažemo da treba učiniti, pa vas molim da zapravo onda razmotrimo ovaj slučaj koji se ovdje predlaže izmjene i dopune i da ga usvojimo bilo u ovom obliku kako ga mi predlažemo u ime Kluba SDP-a bilo u nekom drugom obliku ali da učinimo nešto u odnosu na jednu vrlo značajnu a ne veliku kategoriju naših građana a to su dakle prvenstveno ljudi koji svoj radni vijek provode u području znanosti, u području prosvjetno-pedagoškog rada i najvećim djelom zapravo negdje oko 80% i više u raznim kulturnim područjima književnici, skladatelji, arhitekti, kipari itd., itd. Naime, odlukom Hrvatskog sabora još od 1993. godine i Zakonom o dodjeli stalnih novčanih naknada zaslužnim osobama Vlada Republike Hrvatske je dakle 1993. također donijela odluku o kriterijima za dodjeljivanje stalne novčane nadoknade. I temeljem ta dva propisa administrativna komisija Vlade Republike Hrvatske je redovito zaključivala i odobravala zasluženim osobama određene iznose i koji se nisu mijenjali od 1. srpnja 1994. a i tada su bili vrlo žalosni. Oni su zapravo iznosili 300 kuna za prvu kategoriju takvih osoba, za drugu kategoriju stotinu, do 200 kuna a za iznimne slučajeve do 5 stotina kuna. Kada sam rekao da je to na neki način teret svih naših odgovornosti zajedno i nezavisno mislim od pozicije u kojoj se trenutačno nalazimo onda sam imao u vidu sljedeće. Mi smo u posljednje vrijeme i zato isto možemo na neki način zahvaliti i obim vladama, i ovoj prethodnoj i onoj prije nje, učinili neke ozbiljne pomake, pozitivne pomake u socijalnom položaju ovih osoba. Dakle, kažem pritom djelatnika u kulturi onda mislim i na znanost i na prosvjetu jer je tih najviše koja se sastojala i od toga što se pokrenula institucija samostalnih umjetnika u kojem dakle država na sebe preuzima plaćanje mirovinskog, socijalnog, zdravstvenog itd., za određene kategorije koje se i revidiraju i gdje dakle je jedna inovacija koja je bila pozitivna. Ali isto tako smo učinili i u posljednjih dakle u ovome razdoblju još isto tako vrlo mnogo, tako da smo oslobodili autorske honorare od 20% koliko je bilo prije na 40% plus još na 25% po osnovi umjetničkog stvaralaštva, da smo očuvali instituciju da se dakle obavezni doprinosi ne moraju plaćati umjetnici itd., i na svoje honorare, i da dakle cijeli taj korpus je dosta dobro zahvaćen osim u tom jednom nesretnom broju slučajeva u kojima najviši umjetnici, umjetnici, kulturni djelatnici i znanstvenici se na neki način, najistaknutijim stvaralaštvom vrlo često dolaze u nemoguću situaciju da ne mogu ostvariti elementarne, elementarne uvjete za život što je na neki način nelagodu izaziva za svakoga kada god pojedinačno raspravlja o ovome pitanju bez obzira i na stranačku pripadnost, bez obzira na to da li je riječ o saborskom odboru ili je riječ o ministarstvu ili je riječ naprosto o klubovima zastupnika. Zato vas pozivam da se ovdje nešto učini. Upozoriti ću samo na dva karakteristična slučajeva iz kojih će možda mnogima kojima nije potpuno jasno ovo područje sve postati jasnije. Jedan od naših najvećih likovnih umjetnika koji je slavu stekao i u Hrvatskoj a onda otišao raditi u Njemačku i tamo je jedno vrijeme imao da tako kažem profetski status. Došao je kako je umjetnik u situaciju da na kraju živi od socijalne pomoći u Njemačkoj. On se želi vratiti natrag, mi nemamo na koji način da reguliramo, mislim njegovo elementarnu, da tako kažem egzistenciju, jer nema se po kojoj osnovi učiniti osim po ovoj, on dakle nema ovdje ostvarene mogućnosti za ozbiljniju neku mirovinu, tamo je dakle možda i svojom krivicom, ali molim vas, to su umjetnici nije ostvarivao, nije ostvario neka prava. I dakle, jedno od velikih imena na koje bi inače bili ponosni, i jesmo poznati kada se treba pozivati u svijetu na njega, mi ne možemo sanirati u tom elementarnom, egzistencijalnoj njegovoj, zadovoljavanju egzistencijalnih potreba. Drugi slučaj je slučaj jedne poznate i vrlo, vrlo slavljene operne pjevačice. Bez toga da navodim imena, nadam se da ćete razumjeti da to i nije ugodno čuti i osjetiti se primjerom, dosta je reći sljedeće. Da je dakle toj našoj umjetnici bilo mnogo bolje uzeti 70% mirovine od njenoga supruga koji nije bio ni na kakvoj funkciji i to je bila dakle jedna mirovina, recimo jednoga injžinjera, ajmo reći u kategoriji više srednje klase. Dakle, imamo stvarno jedan broj slučajeva koji zaslužuju da na neki način budu riješeni i taj broj nije velik. To je u svim kategorijama koji se spominju to je negdje 800 tinjak takvih slučajeva koji se dakle dijele i na te nesretne kategorije, međutim, smisao ovoga Prijedloga zakona nije bio da na neki način hvata obujme od kojih se neće moći osloniti na već neku postojeću praksu. Nego da u okviru postojeće prakse nađe se naćina kako da se ova situacija popravi. I to se našlo na način da se, regulacija visine tih naknada veže uz prosjećnu plaću i to tako da za, da se jednom godišnje to valorizira i da dakle za najvišu kategoriju ona iznosi 25% od prosjećne plaće i vidite u ovom prijedlogu zakona kako to dalje stoji, to se smanjuje ovisno o kategoriji. A što sve skupa zapravo dovodi do toga da bi se ukupan trošak ovoga cijeloga fonda kretao umjesti od 4 milijuna koliko je sada odobreno negdje na 8 milijuna. A to znači da bi naknada za te izuzetne osobe koja je sada bila kada je bila najveća 5 stotina kuna iznosila negdje oko 1000 kuna koliko iznosi 25% prosjećne plaće. Ja ped sobom imam dakako i negativno mišljenje Vlade. U redu. Neka bude mišljenje negativno ako će se to riješiti nekako drugačije. Ali stvarno je trenutak da pređemo preko naših nekakvih da tako kažem ... [[Govornik se ne razumije.]] tko će biti predlagač ovog ili onog zakona, da se tu nešto učini. Međutim, ne mogu prihvatiti argumentaciju iz Vlade koja ne daje način kako da se to riješi ali istodobno sljedećim argumentima opovrgava ovaj prijedlog zakona pa kaže da je titno obilježe novčanih nadoknada u tome da se one dodjeljuju osobama kao priznanje za njihov doprinos u području znanstvene, kulturne i druge društvene djelatnosti te stoga njihova visina nije relevantna u smislu da se treba usklađivati sa prosjećnom, sa redovito sa prosjećnom mjesećnom plaćom zaposlenih u Republici Hrvatskoj. Također visina nadoknade nikako se ne bi trebala vezati uz iznos prosjećne mirovine o ćemu se u prijedlogu zakona nije vodilo računa, to se niti ne govori o prosjećnoj mirovini nego o prosjećnoj plaći. Zašto? Pa to je stvar, mislim naše volje da to uspoređujemo sa ovim ili sa onim a to pruža jednu dakle, ne fiksni nego jedan da tako kažem varijabilni faktor koji osigurava nekakvu minimalnu pravdu i minimalno sigurnost da u ovim nekim izuzetnim kategorijama oni mogu pratiti dakle u svojim mirovinama i plus, dakle preko svojih nadoknada da mogu osigurati život. Nije to priznanje nažalost za izuzetne doprinose, to je zapravo priznanje da se osigura kako tako pristojan, pristojna mirovina i pristojan život u dobi kada se više ne stvara i kada se više ne zarađuje. U tom smislu molim da se uzme u obzir ta situacija da se dakako izjasnimo u korist ovakvoga prijedloga zakona ako bi došao prijedlog od strane Vlade koji bi u principu zadovoljio na otprilike sličan način ovako nešto ne bi bilo nikakvoga razloga da se i Klub SDP-a ne složi s time. Međutim, od Vlade dakle dobivamo samo odbijenicu u odnosu na mogućnost donošenja ovakvog jednoga zakona odnosno izmjene i dopune zakona ali ne i soluciju. Dok te solucije nema ja vas pozivam da prihvatimo ovaj prijedlog izmjenam i dopuna zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora riječ? Ne. Predstavnik Vlade? Ne. Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Jagoda Majska-Martinčević u ime Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Zakon o dodjeljivanju stalnih novčanih nadoknada zasluženim osobama te Odluka o kriterijima za dodjeljivanje stalne novčane naknade doneseni su 1993. godine, dakle, prije punih 11 godina. Valja se prisjetiti, bilo je to ratno doba, plaće, a osobito one umjetnika i to u svim djelatnostima, bile su vrlo niske a inflacija galopirajuća. U takvim uvjetima i zakon i spomenuta odluka tadašnje Vlade Republike Hrvatske bili su mogući instrumenti kojima se nastojalo barem donekle popraviti više nego tešku materijalnu situaciju zaslužnih osoba. Međutim, vrlo brzo životna je praksa donekle promjenila prvotnu ideju pa se krug zaslužnih onako kako je bio kriterijima zamišljen proširio i nužno promijenio te kriterije jer su oni postali važeći više sa stanovišta socijalnog a manje kulturnog, umjetničkog ili općenito općeg društvenog vrednovanja. U kategorijama za dodjelu stalne novčane nadoknade našle su se tako uz dramske, operne ili baltne prvake istaknute dirigente i redatelje, slikare, književnike i ostale pripadnike znanstvenih, pedagoško-prosvjetnih i umjetničkih djelatnosti i oni drugi koji su također sudjelovali i doprinosili svojim radom spomenutim djelatnostima ali su se teško mogli svrstati u klasifikaciju zaslužnih ili iznimno zaslužnih osoba. Jer svatko tko je u ovim pa i drugim djelatnostima proveo svoj radni vijek obavljajući ga predano i časno jest dakako zaslužan ali zakon o kojemu je ovdje riječ imao je druge intencije. Međutim kako je već rečeno okolnosti su bile takve da se naprosto gotovo nikoga tko je podnio molbu nije odbijalo. Mirovine su bile male, mnogo manje nego što su to danas iako i danas nisu zadovoljavajuće i broj stalnih korisnika nadoknade do 1. siječnja ove godine iznosio je 803 odnosno 862 korisnika uključujući one koji koriste obiteljsku nadoknadnu dakle umjesto preminulog korisnika pojedinca. I dalje se javljaju novi potencijalni korisnici, a najveći broj njih je iz skupine kazališne i glazbene djelatnosti. Uz dramske, operne i baletne prvake, ugledne skladatelje, dirigente ili soliste tu su i brojni članovi raznih ansambala, orkestara, zborova, baleta i tako dalje. Svi oni imaju male mirovine i svi smatraju da se mogu pozvati na kriterije odnosno zakon koji je donesen prije 11 godina, a čije, o čijem Prijedlogu izmjena i dopuna danas ovdje raspravljamo. Dakako da je intencija Kluba SDP-a u osnovi dobre namjere. Poboljšati materijalni položaj korisnika ove naknade. No rečeni prijedlog ovakav kakav jest ne zadire u samu bit problematike postojećeg zakona kojeg svakako treba mijenjati, ali na drugačiji način, a ne vodi i računa o trenutnim mogućnostima države bez obzira koliko bila mala izračunata svota koja bi se sad trebala nadoknaditi. Riječ je ponajprije o tome da treba razgraničiti je li stalna novčana nadoknada koju država dodjeljuje zaslužnim osobama socijalna kategorija u što se tijekom vremena nužno pretvorila ili doista nekakvo priznanje za zasluge, za doprinos na području znanstvene, kulturne ili neke druge društvene djelatnosti. Ukoliko se složimo da je riječ o vrednovanju doprinosa tada je to vrsta nagrade koja se ne bi trebala usklađivati niti s prosječnom plaćom niti se povezivati s prosječnom mirovinom. Ona je na neki način priznanje i kao takva je posebna kategorija. Ukoliko pak raspravljamo o naknadi kao socijalnoj mjeri tada bismo se morali dovesti u čudnu situaciju da onima koji imaju veću mirovinu dodjeljujemo manju nadoknadu, a onima s manjim mirovinama veću što bi dovelo do totalnog negiranja pojma zaslužnosti na kojem se postojeći Zakon, a i Prijedlog izmjena i dopuna temelji. Zakon dakle treba svakako mijenjati, ali i s njim prvenstveno kriterije koji bi morali mnogo jasnije postaviti odredbe za uvjete po kojima se uopće stječe pravo na stalnu novčanu nadoknadu. To naravno ne smije značiti anuliranje one recimo to otvoreno mnogobrojnije skupine djelatnika koji s obzirom na male mirovine također očekuju ovu nadoknadu iako ne pripadaju kategoriji uvjetno rečeno zaslužnih nego to znači da se zakon mora iz temelja promijeniti kako bi se i odredila njegova karakterizacija, njegova funkcija, a zapravo bit zbog koje on i postoji. Dakako da je o ovakvom problemu vrlo delikatno raspravljati u današnjim nimalo lakim materijalnim uvjetima, a osobito ovima u kojima se Vlada Republike Hrvatske našla nasljeđujući dugove bivše Vlade. Uostalom moglo bi se postaviti i pitanje zbog čega bivša Vlada nije poduzela korake i predložila ove izmjene i dopune Zakona o dodjeljivanju stalnih novčanih nadoknada zaslužnim osobama u svom mandatu koji je trajao pune 4 godine nego to čini sada te predlaže i ove promjene kao i niz drugih gotovo demagoški u prvih 6 mjeseci mandata naše nove Vlade. Pa ipak da ne bi sve ostalo mrtvo slovo na papiru ova Vlada već radi na izmjenama Odluke o kriterijima za dodjeljivanje i obustavu stalne novčane naknade zaslužnim osobama. U međuvremenu su se i dosadašnji iznosi promijenili pa više nitko neće dobivati niti 100, a ni 200 kuna nadoknade. Najniža će granica do nove Odluke o kriterijma biti 300 kuna. U drugoj kategoriji ona će iznositi 500 kuna dok će najviša iznimna kategorija biti 700 kuna i to za sve dobitnike najvećega državnoga priznanja nagrade Vladimir Nazor za životno djelo. Prema tome Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ne prihvača Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni zakona o dodjeljivanju stalnih novčanih nadoknada zaslužnim osobama nego će podržati Vladu koja će donijeti izmjene za, Odluke o kriterijima jer su oni bitan preduvjet za konačno pokretanje novog zakona. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Kluba HNS-a PGS-a poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče. Gospodine predsjedniče, štovane kolegice i kolege, činjenica je da ovo, ovakav prijedlog zakona se svodi da je to ustvari socijala. Međutim mora se postaviti pitanje zašto je došlo uopće do takve socijale? Ako godinama nismo ništa usklađivali i ako znamo da su te novčane nadoknade toliko smješne, a u ovom slučaju moram reći da su smješne jer ako se radi o 100 kuna mjesečno onda je to zbilja smješno, a naročito ako znamo o kojim se tu ljudima radi i jasno je i meni i svima je jasno da to ustvari nije vrednovanje njihovog doprinosa kojeg su oni dali kao kulturni djelatnici u bilo kulturnim bilo šta ja znam redatelji, glazbenici, umjetnici na bilo koji način, doprinos svoj koji su dali ovoj našoj domovini i našoj kulturi, to u svakom slučaju nije vrednovanje njihovog, njihovog doprinosa kojeg su oni dali, ali smješno je da istim takvim ljudima koji su svoj rad uložili u, u kulturu, u umjetnost ove naše domovine da vrednujemo sa 100 i 200 kuna. To je zbilja smiješno, jadno i žalosno, a ako je to ono što njima njihovu mirovinu koja je stvarno mala treba popraviti onda u svakom slučaju da to bude i socijalni zakon i da to bude socijala koja njima treba popraviti njihov materijalni položaj. Također se slažem sa prijedlogom HDZ-a da Vlada izradi novi Prijedlog zakona. Međutim ja pitam kad će to biti jer ako će to biti nagodinu ili ako će to biti za dvije godine ili ne znam kada onda postavlja se pitanje da li ima smisla ovako rješenje odgađati. Ja predlažem u svoje ime ove izmjene pa Vlada će u međuvremenu doći sa drugim prijedlogom. Tada ćemo usvojiti onaj prijedlog koji vjerujemo da će biti kvalitetan, vjerujem da će Vlada tada, tada usvojiti sve te doprinose koje su ti ugledni građani dali Hrvatskoj pa ćemo tada mi vjerujem i oporba a i vladajući usvojiti taj prijedlog kojeg će Vlada nama dostaviti. Međutim mi vladin prijedlog nemamo a ne znamo ni kada će biti i zbog toga Klub HNS-a i PGS-a će u svakom slučaju podržati ovaj Prijedlog zakona.
Zahvaljujem. Više nema prijavljenih. Želi li poštovani zastupnik Antun Vujić u ime predlagatelja?
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege budući da je sve rečeno i svaki je mogao vagnuti argumente, nisam mislio koristiti ovu govornicu nego tamo za stolom, ali u klupama očito ne rade mikrofoni. Dakle ovako nije osporen meritum potrebe za ovim, a informirani smo ne od predstavnika Vlade nego od jednoga saborskog zastupnika da će Vlada nešto sprema. To stvarno jedan zanimljiv prilog našem odnosu između izvršne i zakonodavne vlasti no eto dobre komunikacije imamo. A imamo i dobre prakse pa tako ovo ne promatramo u kategoriji i socijalnih da tako kažem kategoriji kako bi to trebalo i zbog čega i postoji između ostaloga jer je u opisu razloga zbog čega se ona daje uzeto u obzir i socijalno stanje nego dakle u kategoriji isključivo vrsnosti. Pa će prema tome oni koji su toliko vrsni da već imaju sve nagrade i tako dalje to sada još jednom potvrditi, a oni koji su ovakvi slučajevi kakva su samo 2 opisana, to neće moći. To nije pravedno i to nije smisao ovoga Prijedloga kojega možemo realizirati neposredno bez velike zakonodavne promjene i bez velikih, da tako kažem, rasprava, a istodobno na trenutačno, na trenutačan interes urgentnih slučaja od kojih sam 2 opisao, a mogao bi ih opisati još mnogo, mnogo više. Prema tome, mislim da ako budemo pošteno vagali, ove argumente da nam neće biti teško se odlučiti da učinimo nešto odmah, što nije u suprotnosti sa interesima trajnoga razvijanja materijalne baze egzistencije naših kulturnih, znanstvenih i drugih stvaralaca. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni zakona o dodjeljivanju stalnih novčanih naknada zaslužnim osobama, prvo čitanje, Prijedlog zakona broj 83., rasprava je zaključena. Sukladno prilozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni zakona o dodjeljivanju stalnih novčanih naknada, zaslužnim osobama, koji je predložio Klub zastupnika SDP-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i Izvješćima radnih tijela. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 74 glasa za, 46 protiv i 2 suzdržana donesen predloženi zaključak.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj zapravo polazi od temeljne pretpostavke da se predloži da se naselja Gornji i Donji Babin potok iz općine Plitvička jezera pripoje općini Vrhovine. Razlozi za to postoje veliki i prije svega se radi o činjenici da su naselja Gornji i Donji Babin potok u sastavu općine Vrhovine, a da se nalaze nažalost u sastavu kako smo mi zakonom uredili, općini Plitvička jezera i da su praktički od središta općine Plitvička jezera udaljeni više od 29 kilometara što sasvim sigurno izaziva različite poteškoće pa i troškove stanovnicima naselja Babin Gornjeg i Donjeg potoka i da u takvoj situaciji trebaju ostvarivati čitav niz pitanja. Drugo što je jako važno, dakle, da bi se ovaj Prijedlog zakona prihvatio jeste da rješavanje zdravstvenih, geodetskih, zemljišno knjižnih, upravnih, prometnih i svih drugih pitanja, stanovnici Gornjeg i Donjeg Babinog potoka i dalje rješavaju u općini Vrhovine, a ne u svojoj općini Plitvička jezera. Prema tome, oni su samo formalno u sastavu općine, a stvarno zapravo obavljaju i zemljopisnu i stvarnu i život sa stanovnicima općine Vrhovine. Treće, ispunjeni su svi zakonski preduvjeti iz članka 30. Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj da se pokrene postupak pripajanja, odnosno prvo izdvajanja ova dva naselja iz općine Plitvička jezera i njihovog pripajanja u Babin potok. Naime, još u veljači 2002. godine stanovnici oba dva ova naseljena mjesta su pokrenuli postupak i svojim potpisima podnijeli zahtjev da se izdvoje iz općine Plitvička jezera i pripoje općini Vrhovnik. Tu njihovu želju je prihvatila još ... [[govornik se ne razumije.]] skupština Ličko-senjske županije koja je dala pozitivno mišljenje da se Donji Babin potok i Gornji Babin potok trebaju izdvojiti iz sastava općine Plitvičkih jezera i pripojiti općini Vrhovine. Isto tako, oko tog pitanja nema dvojbe niti osporavanja od strane općine Vrhovine koja prihvaća na svojoj sjednici da se u općinu Vrhovine nakon ponesenog zahtjeva pripoje ova dva naselja i to prihvaća općinsko viječe jednoglasno. Također sama općina Plitvička jezera se ne protivi. Dapače, oni donose zaključak, ja ću citirat: "Poglavarstvo općine Plitvička jezera podržava ovu inicijativu i želju pučanstva naselja Gornjeg i Donjeg Babinog potoka da se izdvoje iz općine Plitvička jezera i pripoje općini Vrhovine." Prema tome, svi subjekti koji su bitni u postupku odlučivanja uključuju i sredstva koja su potrebna za financiranje ove djelatnosti su zapravo osigurani i sve je, što se kaže, ispoštivano u proceduralnom smislu. Jedino imamo Prijedlog Vlade koji zapravo ne podržava Prijedlog donošenja zakona. I sad je to vrlo interesantno s jedne strane, ne s aspekta ovo sve da su ispunjena volja građana, da je ispunjena volja jednog gradskog, odnosno općinskog vijeća, drugog općinskog vijeća, županijske skupštine. Nego zapravo iz jedne druge činjenice što Vlada sama kaže, citiram, "Vlada ističe da će predmetnu inicijativu uvrstiti u Nacrt prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj koji u sklopu reforme lokalne samouprave planira uputiti u daljnju saborsku proceduru". E sad vidite, dakle, ako Vlada predloži zakon onda će se to ozakoniti, a ako predlože saborski zastupnici to se neće ozakonit iako Vlada u svom mišljenju kaže da su ispunjeni svi zakonski preduvjeti, da se provodi cjelokupni zakonski postupak promjene područja, te postoje podaci da je izjašnjavanje građana provedeno u skladu sa zakonskim odredbama. Prema tome, sve je ispunjeno da može, jedino Vlada kaže, mi ćemo ići sa svojim Prijedlogom zakona. Postavlja se pitanje kad će taj Prijedlog zakona doć. I drugo pitanje koje je isto tako važno, radi se o činjenici da bi uskoro trebalo imati i redovne izbore, a s obzirom na to da nakon donošenja zakona o pripajanju pojedinih mjesta treba osigurati izmjene i u biračkim spiskovima, u čitavom nizu djelatnosti koje su vezane za lokalne izbore i u takvoj situaciji mi smo mišljenja da ne bi trebalo ovaj puta se pridržavati mišljenja Vlade Republike Hrvatske u nepodržavanju ovoga zakona, nego da pozivamo sve kolege, i većinske i opozicijskih stranaka da podrže donošenje ovog zakona. Jer eto, time će zapravo udovoljiti volji stanovnika i ne samo stanovnika naselja Gornjeg i Donjeg Babinog potoka da se izdvoje iz općine Plitvička jezera i pripoje općini Vrhovine nego i građana, odnosno njihovih predstavnika u općini Vrhovine, odnosno u općini Plitvička jezera i Ličko-senjske županije koji podržavaju ovo izdvajanje i ne protive se da se ova dva naseljena mjesta pripoje općini Vrhovine i da istovremeno se osiguraju uvjeti i formalni i stvarni za lakše i kvalitetniji život građana ova dva naselja u općini Vrhovine. Hvala vam lijepa. Mi smo uvjereni da ćete podržati donošenje ovog Prijedloga zakona.
Hvala lijepa. Budući da nema ni izvjestitelja odbora ni drugih zastupnika, zaključujem raspravu. Kolegice i kolege zastupnici, sutra u 9 i 30 je nastavak sjednice sa objedinjenom raspravom Prijedloga zakona o Državnom fondu za privremeno održavanje djece, predlagateljica zastupnica Đurđa Adlešić i identičnog naziva Prijedloga zakona Kluba zastupnika SDP-a, broj 42. Nakon rasprave o ta dva zakona bit će rasprava o, nastavak je rasprave o Izvješću o provedbi Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji za razdoblje od 1. siječnja do 31. prosinca 2003. godine. Ne može se provesti rasprava o Prijedlogu zakona o Hrvatskom memorijalnom dokumentacijskom centru Domovinskog rata gdje je predlagatelj klub zastupnika HSP-a jer nema mišljenja mjerodavnih odbora ni Vlade. Dok ta mišljenja ne stignu, dotle će se rasprava pomaknuti. I dalje još ova izvješća onda idu o radu Nacionalne zaklade za znanost, pa izvješće o obavljenim poslovima i sredstvima utrošenim za popis kućanstva, godišnje izvješće o radu Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja i time bi bio iscrpljen uz petak gdje dolazi ona rasprava odmah nakon glasovanja o pravnim aspektima kvalifikacija optužnica. S time mi apsolviramo dnevni red 7. sjednice. Hvala lijepa. Sutra u 9 i 30. Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj prvo čitanje, Prijedlog zakona broj 84., rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj, koji je predložio Klub zastupnika SDP-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i Izvješćima radnih tijela. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 74 glasa za, 40 protiv i 6 suzdržanih donesen predloženi Zaključak.