Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 107narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 104 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da niko nije prijavio sprečenost prisustva. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OSIGURANjU (nastavak u pojedinostima) Podsećam vas da smo na jučerašnjem delu sednice rad prekinuli u toku pretresa o amandmanu koji je na član 2. podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Pre nego što nastavimo po amandmanu na član 2. koji je podneo narodni poslanik Dejan Mirović, imamo javljanje po Poslovniku. Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, poslanička grupa SRS juče je obećala da se nećemo javljati po Poslovniku dok traje rasprava o amandmanima na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju. Bez nervoze, molila bih. Nećemo se javljati dok traje ta tačka, ali to ne znači, i rekli smo vam to, da ćemo tolerisati sve što zlikovački dvojac Tadić - Koštunica može da smisli i da uradi.
Gospođo Radeta, molim vas, upozoravam vas oštro da ne možete tako sa skupštinske govornice da se obraćate.
Gospodine Albijaniću, sa skupštinske govornice uvek ću da iznosim svoje mišljenje. Evo, sad ste me naterali da ponovim: znači, zlikovački dvojac...
Nemojte da ponavljate, gospođo Radeta, vratiću vam vreme, nemojte takve stvari da ponavljate za govornicom.
Gospodine Albijaniću, moram još jedanput, dokle god vi budete prekidali, ja ću da ponavljam. Dakle, zlikovački dvojac...
Gospođo Radeta, molim vas da takve reči ne upotrebljavate za skupštinskom govornicom. Javili ste se po Poslovniku da saopštite da hoćete da danas konstruktivno radite i molim vas, nemojte takve stvari da iznosite za govornicom. Izvolite.
Najpre, mi smo juče radili konstruktivno. To je prvo. Drugo, ne znam odakle vi znate zbog čega sam se danas ja javila. Samo sam u uvodnom delu rekla da mi ne želimo da opstruišemo rad parlamenta, ali i da nećemo dozvoliti udvorničko, zlikovačko ponašanje...
Gospođo Radeta, ja ovo radim zbog vas, da bih vaš integritet sačuvao, da vi ne izgovarate ružne reči za skupštinskom govornicom, reči koje nisu dostojne. Zato vas molim da ne pravimo loše stvari, nego da se prosto obraćemo na jedan dostojanstven način sa skupštinske govornice.
Vi ste sada drski i bezobrazni, gospodine Albijaniću. Ako mislite da ću ja da izgubim živce, neću. Dokle god vi budete isključivali, ja ću da ponavljam - zlikovački dvojac Tadić i Koštunica i reći ću šta su noćas radili. Shodno članu 226.... Kad završim izrecite mi opomenu, nije problem. Dvojac Tadić-Koštunica, zlikovački dvojac...
Gospođo Radeta, izričem vam opomenu kao predsedavajući.
Hvala lepo. Dakle, narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Moje pitanje odnosi se ... Odnosno, tražim obaveštenje, a vi, gospodine predsedavajući, morate da obezbedite objašnjenje od ministra policije Dragana Jočića, koji je očigledno treći član tog zlikovačkog udruženja. Gospoda Koštunica, Tadić i Jočić i ostala bulumenta svaki put kada im se pojavi Karla del Ponte u Beogradu moraju na najgrublji, najbezobrazniji, najbezobzirniji način da ponize Srbiju, da pokažu koliko udvorničku politiku prema Karli del Ponte vode. Noćas su, odnosno jutros rano, priveli Darka Mladića, sina slavnog generala Ratka Mladića. To je, dakle, pitanje na koje morate vrlo brzo da nam dostavite odgovor – zbog čega su priveli i uhapsili Darka Mladića? Da se možda ne nadaju, ta slavna trojka, da će Darko Mladić za milion evra da proda svog oca? Niti je njegov otac, slavni i legendarni general, prodavao Srbe i srpstvo, niti će to njegov sin, niti će to ijedan časni građanin Republike Srbije, časni Srbin. Dakle, dame i gospodo poslanici, vidite kakvu politiku vode Tadić i Koštunica, sve što traži Karla del Ponte, i više od toga, čak ne verujem da im je tražila da hapse Darka Mladića, jer ona je, izgleda, pametnija od njih i jasno joj je da ne postoji sin u Srbiji koji bi izdao svoga oca, čak i kad bi znao gde mu otac trenutno boravi. Ubeđena sam da to Darko Mladić ne zna, ali i da zna, ponašao bi se, uostalom, kao i svaki srpski radikal – i da znamo gde je Mladić, ne bismo ga izdali, ne bismo ga prodali. Insistiram da nam gospodin Jočić u što kraćem roku kaže, preko vas, zbog čega je priveo Darka Mladića.
Narodni poslanik Rajko Baralić po Poslovniku.
Gospodine Albijaniću, dame i gospodo narodni poslanici, član 225. stav 2. i 3. Ne bih se javio, ali je jedan broj ljudi u opštini Požega veoma uznemiren bahatim ponašanjem tzv. ravnogoraca koji pucaju na pošten svet kad se napiju i pri tom pevaju čuvene pesme, "Sprem'te se, sprem'te" i dr. Dakle, upućujem gospodinu Jočiću poslaničko pitanje – da li Radomir Lapčević iz Donje Dobrinje, opština Požega, ima dozvolu za držanje naoružanja, a ako je ima, da li poseduje dozvolu za nošenje naoružanja? On je sinoć, zajedno sa još jednim pijancem, pucao na pragu jednog invalida, čije je ime Milovan Arsenijević, iz sela Čestobrodica iz opštine Požega. Da li je moguće da naoružani ljudi hodaju Srbijom i da na ovaj način zastrašuju one koji pripadaju SPS-u? Ovi koji pucaju pripadaju SPO-u, takozvanom demokratskom bloku. Da li je dozvoljeno nekom ko pripada tzv. demokratskom bloku da puca na invalide u Srbiji? Tražim od gospodina Jočića da se za ovog gospodina uradi parafinska rukavica i da o tome obavesti Narodnu skupštinu Republike Srbije i mene kao postavljača ovog pitanja. Zato što nije normalno da se na ovaj način ponašaju ljudi, koji imaju pravo da budu alkoholičari, i to je bolest kao i svaka druga, i koji imaju pravo da pripadaju SPO-u, i to je bolest kao i svaka druga, ali nemaju pravo da pucaju na invalide u Srbiji zato što oni glasaju za SPS. Gospodine Albijaniću, ovo su vaše komšije, i Čestobrodica i Dobrinja su u vašem kraju. Molim vas da upotrebite vaš autoritet potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije i da takođe zamolite gospodina Jočića da ovu bandu strpa iza brave i da im oduzme naoružanje. Podsećam da je zaprećena kazna za neovlašćeno držanje oružja pet godina zatvora. Čekam odgovor na ovo pitanje i čekaju ga građani Požege sa velikim interesovanjem. Hvala vam lepo.
Prosledićemo pitanje, gospodine Baraliću, i u okviru nadležnosti Ministarstvo unutrašnjih poslova treba da radi svoj posao kada su u pitanju pojedinci koji rade takve stvari, ali nemojte kvalifikovati politički neke druge ljude zbog toga. Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista, što kaže koleginica Radeta, jedva smo čekali da nam omogućite da radimo, jer vi vidite kako mi srpski radikali tretiramo ove vaše zakone i moramo da reagujemo. Videli ste iz obrazloženja i iz teksta amandmana uvaženog kolege magistra Dejana Mirovića da je to jedini moguć potez SRS u situaciji kada se vrše izmene i dopune jednog zakona koji je već dosta pometnji napravio u Srbiji i koji, po našem mišljenju, za razliku od vašeg, ne uvodi red u oblasti osiguranja. Naprotiv, baš kao što se to dešava u celokupnoj srpskoj privredi, što u procesu privatizacije, otvaranja lanaca marketa, otvaranja banaka, stvorio se jedan tajkunski lobi i mogućnost da se velika osiguravajuća društva, koja su pod patronatom vodećih srpskih tajkuna, bogate, a oni koji su, uslovno rečeno, mali i koji su radili posao do stupanja na snagu ovog zakona i do stupanja na snagu ovlašćenja koja je po Zakonu o Narodnoj banci Srbije dobio guverner Jelašić, sada su u situaciji da ne mogu da rade. Tipičan primer za to je osiguravajuće društvo ''Prizma'' iz Topole, a ima ih još mnogo. To su ljudi koji su imali redovne dozvole za rad. Ja ne bih pominjala i neka po solventnosti i po odnosu prema svojim komitentima poznata osiguravajuća društva, kao što je jedno iz Kragujevca, rekli biste da forsiram to i da pravim reklamu, međutim, pitanje je opstanka svih domaćih osiguravajućih društva čiji su vlasnici ljudi koji imaju svoj privatni kapital, a naročito zbog toga što im izmenom i dopunom ovog zakona i čak ovog člana 15. vi vezujete ruke, tako da oni ne mogu normalno da nastave da rade svoj posao. Naravno, vi to ne shvatate jer vas to ne dotiče, a, sa druge strane, takva tajkunizacija i u oblasti osiguranja apsolutno odgovara. Vi ste to lepo podelili po principu 3 : 2 : 1, kako već, i što se tiče učešća u upravnim odborima u javnim preduzećima, znate ono narodno ''neće maca slaninu''... Isti je slučaj i sa osiguravajućim društvom, naročito najvećim kod nas u zemlji - ''Dunav osiguranje'', koje je pod patronatom jedne tajkunske političke stranke, ako uopšte može da se nazove političkom strankom. Prema tome, stvar je apsolutno jasna. Magistar Dejan Mirović je sa pažnjom, a to možete da pročitate u današnjem dnevnom listu ''Pravda'' u njegovoj redovnoj kolumni, sagledao na koji način sada posluju i u oblasti osiguranja i u oblasti bankarskog sistema i uopšte kako žive stanovnici zemalja koje su već prihvatile sve standarde Evropske unije. On je to danas, pročitajte to pažljivo i biće vam korisno, jer su podaci sasvim egzaktni, pisao o Slovačkoj i o činjenici da se ta zemlja, nekoliko godina posle prihvatanja svega što je došlo od Evropske unije, iu oblasti zakonodavne delatnosti i u oblasti apsolutno svega što ste od njih tražili, nalazi u situaciji da građani Slovačke izuzetno teško žive i podnose takav proces koji je došao od strane Evropske unije. Sada ako pitate vlasnike ovih osiguravajućih društava... Ja sam samo jedno pomenula, preduzeće ''Prizma'' iz Topole, zato što mi je to poznat slučaj, ne samo zbog kraja iz kog dolazim, nego zbog činjenice da je bahatošću guvernera i aktuelnih vlastodržaca čovek izgubio dozvolu za rad, a sasvim je regularno radio svoj posao. Postavlja se pitanje, ne daj Bože da vi ostanete na vlasti nešto dugo, a nećete ni moći, jer su toliki animoziteti između vas i ja već nazirem kraj ovoj vladi i raspad na trulim kompromisima sačinjene koalicije... Ali, kada bi se takva politika nastavila, doživeli bismo istu sudbinu kao i građani Slovačke. Ili, pogledajte Rumuniju, koja je već ušla, odnosno na prvom je stepeniku integracija u Evropsku uniju – i tamo građani izuzetno teško žive. Sada, hajde malo razmislite kuda vas vode ovakvi zakoni i razmislite zbog čega ni na jedan od naših argumenata ili primedbi u načelnoj raspravi ministar Cvetković nije imao neki odgovor koji bi nas ubedio u suprotno. Dakle, ja ne znam ko je ovaj gospodin. Zaista, gospodine, uz dužno poštovanje prema vama, vi mi ne ličite na ministra, jedino ako niste preko noći obrijali bradu, pa tako izgleda Cvetković bez brade. Ja stvarno ne znam ko ste vi. Ali, ja se obraćam poslanicima koji podržavaju ovaj zakon, izmene i dopune, i govorim o štetnim posledicama zakona koji je usvojen, a o ovim izmenama i dopunama da ne govorimo, jer je činjenica da ništa dobro ovakav zakon ne donosi. Opet vam ponavljam, vi ćete veoma brzo, koliko vas bude bilo u poslaničkim klupama iz te dve stranke... Pitanje je šta će da ostane od pojedinih od vas, ostaće taj tzv. neki nedemokratski blok, kako vas mi zovemo, a i narod, građani Srbije, imaćete te poslaničke mandate u mnogo manjem broju. Ali, mi ćemo zaista biti u situaciji da u jednom danu ko zna koliko zakona stavimo van snage; ovo ne može da opstane u pravnom prometu i ne mogu ljudi da posluju po ovakvim nakaradnim zakonima. Jer, mi ne želimo lopovluk, tajkunizaciju zemlje, pljačku, otimanje, mi želimo da svi ljudi koji žele da rade ovaj posao osiguranja taj posao rade bez upliva države i bez direktnog mešanja vlastodržaca, koji i te kako onemogućavaju poštene i normalne ljude da rade. Gospodine ministre, vidim da se niste prerušili i da ste živi i zdravi, pa dobrodošli u Skupštinu, da nastavimo lepo da radimo. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić, po amandmanu, a zatim narodni poslanik Zoran Krasić po amandmanu, pa narodni poslanik Goran Rakovac, pa narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Gospodine predsedavajući, kolege poslanici, nadam se da nećete imati ništa protiv ukoliko budem pričao o predloženom zakonu i posebno ukoliko budem pričao, za razliku od svoje prethodnice, o predloženom amandmanu. Naime, o čemu se radi? Magistar, predlagač amandmana, bez obzira na svoju akademsku titulu, pisao je u amandmanu samo – briše se. Mislim da obrazloženje koje daje ne stoji, a posebno se u tom obrazloženju ne vidi želja predlagača amandmana da imamo jedno ozbiljno finansijsko tržište koje će imati u sebi ozbiljne osiguravajuće kuće. Šta se dešava ukoliko prihvatimo ovaj amandman? Naime, Predlogom zakona definisana je mogućnost da svaka osiguravajuća kuća ima mogućnost, zbog većeg stepena rizika, da osigura svoj posao vezan za osiguranje kod kompanije koja se bavi reosiguranjem, smanjujući rizik. To svakako doprinosi stabilnosti na finansijskom tržištu i uopšte na tržištu. Šta se dalje dešava? Ovim predlogom zakona omogućavamo da nemamo samo mogućnosti da reosiguramo preko naših osiguravajućih kompanija, kod domaćih firmi koje se bave reosiguranjem, već i kod inostranih. To praktično znači da mi naše tržište otvaramo ka svetu, a ja se nadam da smo svi ovde voljni da naša Srbija bude deo jedinstvenog svetskog tržišta i da na tom jedinstvenom svetskom tržištu svakako ima neki svoj kredibilitet i pre svega stabilnost, jer ta stabilnost je odlučujući faktor za ulagače, za investitore i za nova radna mesta, jer to je naš krajnji cilj. Ovim amandmanom, ukoliko ga budemo prihvatili, mi onemogućavamo tu našu intenciju i posebno sprečavamo mogućnost da naša zemlja postane član Svetske trgovinske organizacije. Zbog toga ja dovodim u pitanje znanje gospodina predlagača. Čini mi se da on nije dobro sagledao kada je potpisivao ovaj amandman, pre svega mislim da se radi o jednom političkom motivu, ali taj politički motiv ne donosi dobro našim građanima, već unosi jednu nestabilnost, pre svega na tržištu osiguranja, na tržištu finansija. Predlažem svim poslanicima da odbijemo ovaj amandman i da dopustimo da ove izmene i dopune Zakona o osiguranju omoguće da Srbija postane i u tom delu jedna stabilna zemlja, koja će biti magnet za strane investicije, za otvaranje novih radnih mesta. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodine Krasiću, molim vas, Jorgovanka Tabaković, pa onda vi. Izvolite, gospođo Tabaković.
Poštovane kolege, građani Srbije, amandman koji je u ime poslaničke grupe SRS podneo Dejan Mirović tiče se ograničenja koja unapred preuzima država Srbija, a zbog nekog budućeg, vrlo neizvesnog, vremena pristupanja Svetskoj trgovinskoj organizaciji i po kojem se reosiguranje ne vrši u zemlji, pa ako ga nema kod domaćeg osiguravajućeg društva - u inostranstvu, već se ta obaveza reosiguranja ostavlja potpuno otvorenom za osiguranje kod bilo koje kuće. Gospodine Matiću, ne znam o čijoj se ovde neobaveštenosti radi, ali vaša je evidentna. Ovaj će amandman stupiti na snagu, to ste mogli da vidite u prelaznim i završnim odredbama člana 25, tek pet godina nakon pristupanja Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Da li biste vi mogli da kažete neki okvirni rok, desetine godina, kada će se ovo desiti, pa da ovde opravdate hitnost donošenja ovakvog člana? To je smešno što iznosite kao argument, jer u obrazloženju Mirovićevog amandmana piše – predloženi član Zakona za sada je suvišan i preuranjen. Mi se zalažemo za Svetsku trgovinsku organizaciju, ali je on u ovom trenutku suvišan i preuranjen i ograničenje koje predviđa Svetska trgovinska organizacija treba postavljati u trenutku kada to za Srbiju bude interesantno. Međutim, osnovno pitanje je liberalizacija, koja se potpuno nekritički omogućuje donošenjem ovog zakona. Gospođa Kolundžija je juče govorila da mnogi od ovih amandmana imaju u osnovi različitu političku koncepciju. Sa tim bih se mogla načelno složiti. Samo načelno. Zašto? Liberalizacija, potpuno otvaranje tržišta za sve robe i usluge više nije pretpostavka, nije ničiji san, niti je naša noćna mora. Liberalizacija je stvarnost, sa svim pogubnim posledicama, u okruženju koje je već duboko zagazilo u procese tranzicije. Znači, gospođo Kolundžija, nije problem različitog konceptualnog pristupa, nego je reč o lošem iskustvu potpune liberalizacije u ovoj oblasti, o čemu nam npr. govori iskustvo Slovenije, na jednoj strani, i iskustvo Hrvatske, na drugoj, kao najbližih svedoka. Znači, zakon o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, koji je u stvari zakon o privatizaciji postojećih osiguravajućih društava i potpunoj liberalizaciji tržišta osiguranja, u ovom trenutku je vrlo sklon da udovolji zahtevima jedne od vodećih slovenačkih osiguravajućih kuća, to je ''Triglav'', koja je u državnom vlasništvu države Slovenije. Znači, najjednostavnije rečeno, mi stvaramo preduslove da se kao vrlo izvesni kupac, na primer, za DDOR iz Novog Sada pojavi slovenačka državna kompanija za osiguranje. Da vas podsetim, ta Slovenija u jednom bitnom delu privrede koji se zove bankarstvo, a deo je ukupnog finansijskog tržišta, preko 80% bankarskog tržišta drži u domaćim rukama. Znači, Slovenci su zadržali bankarstvo u najvećem delu pod svojom kontrolom. Najveća osiguravajuća kuća, ''Triglav'', koja drži 40% tržišta, nije dozvolila da joj strane osiguravajuće kuće zauzmu više od 2% tržišta osiguranja. Ponavljam,u Sloveniji strana osiguravajuća društva zauzimaju samo 2% tržišnog kolača. Zašto mi ne prepisujemo od Slovenije, na primer, nego prepisujemo i poštujemo naloge onih za koje otvaramo tržište? Daću odgovor na to. Sloveniju rukovodi odgovornost prema njenim građanima, visok nivo dohotka po glavi stanovnika koji treba da ostvare, a našu političku elitu i vladajuću garnituru ne rukovodi proklamovani cilj boljeg života i veće zaposlenosti ljudi. Ponavljam, ne rukovodi vas ni veća zaposlenost, ni interes građana. Jer, da vas rukovodi, vi ne biste, kao jedan od osnovnih ciljeva u strukturnim reformama, naveli, čitav memorandum, objavljen u ''Službenom glasniku'' br. 96 od 22. oktobra ove godine – privatizacija društvenih preduzeća, banaka i osiguravajućih društva i početak privatizacije javnih preduzeća. Gospodo, privatizacija nije mantra i rešenje za sve, nije ključ koji otvara sve brave, a osnovna se zove - zaposlenost ljudi, pravo da rade, da zarade i da mogu da žive pristojno. Zašto se pozivam na vaš memorandum, gospodine ministre? Zato što je podatak iznet u njemu poražavajući. U odnosu na 2005, u 2006. zaposlenost je manja za 2,1%. Šta znači liberalizacija tržišta, u kojoj dozvoljavamo da nam uđu strana osiguravajuća društva, ako ona ne daju bolje uslove, što neko juče reče, paket-aranžmana, a daću vam podatke za to, ponovo iz vaših izvora. Kao što u bankarstvu nemamo niže kamate, ako ne zapošljavaju veći broj ljudi i ako tržište osiguranja jeste jedna od strateških delatnosti ove države, jer je finansijsko tržište i strateško u onoj meri u kojoj dobar menadžment i odgovorna država povećavaju vrednost tog preduzeća do neslućenih razmera, a bez stranih ulagača kojima bi omogućili da zarade. Gospodine Cvetkoviću, vi i ja smo svedoci ove moje tvrdnje. Kada su vaši prijatelji, a moji prethodnici u Vladi, 1998 - 1990. godine, gospodin Milan Beko, na primer, organizovali sastanke gde je "Robne kuće Beograd" trebalo prodati za smešne sume i kada se na tome insistiralo kao na jedinom rešenju, zato što niko nije, ne imao strpljenja ili znanja, nego imao preciznu ličnu računicu u tom poslu... Nažalost, osujećen posao da se "Robne kuće" tada prodaju u stečaju budzašto doveo je do toga da danas postignu vrednost... Neću ulaziti u detalje ko stoji iza kupca, kakve su namere, da li će to biti realizovano, šta je sa restitucijom, to su pitanja koja ste vi otvorili i biće predmet daljih razgovora, ali cena od 360 miliona evra za "Robne kuće Beograd" je upravo razlog zbog kojeg hoću da kažem da ove izmene i dopune treba odbaciti, jer vi pokušavate da danas tržište životnog osiguranja predate po najnižoj mogućoj ceni osiguravajućim kompanijama iz inostranstva. U tome vas ne rukovodi ništa drugo sem vašeg ličnog interesa i interesa najužeg kruga vaših saradnika. Na kraju, ovaj amandman, kao i svi ostali koji glase - briše se, a imaju vrlo duboku suštinu, ne različitog pristupa, nego vašeg slepila za loše posledice ovakvih postupanja, razlog je zašto ovaj zakon treba odbiti.
Narodni poslanik Nataša Jovanović, replika na izlaganje Slavoljuba Matića. Ne znam kako, ali prepoznala se u vašem izlaganju, gospodine Matiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, nikada nisam zloupotrebljavala Poslovnik, niti pravo na repliku. Ne da sam se prepoznala, nego je kolega Matić izgovorio moje ime i prezime. Ne samo moje, ne javljam se zbog sebe, nego je on sasvim pogrešno protumačio moje izlaganje. To ne bi bilo strašno, jer njegove paušalne ocene i neznanje mene uopšte ne čude, na to sam navikla u dugom nizu godina koliko posmatram sva njegova nevešta izlaganja, ali strašno je što je on rekao – zbog ovakvog amandmana i predloga koji je uputio jedan poslanik SRS sa akademskim zvanjem, mr Dejan Mirović, dovodi se u pitanje titula gospodina Mirovića. Gospodine Matiću, ne samo da ne znate ništa, nego ste i drski, da ne kažem bezobrazni. Gospodin Mirović, za razliku od vas, ne samo da prati sve ono što se dešava u zemljama Evropske unije, u Rusiji, u latinoameričkim zemljama, nego se sa naučnog i stručnog aspekta time bavi. Gospodin mr Dejan Mirović je, za razliku od vas, napisao mnogobrojne studije, mnogobrojne udžbenike, veoma pametno štivo koje vi treba da pročitate. Evo, uzeću za pravo, iako ste toliko nezahvalni i niste želeli ništa da naučite od poslanika SRS, da vam poklonim nešto od onoga što je izdala Srpska radikalna stranka, a što je napisao gospodin Dejan Mirović, da biste nešto naučili. Kad već govorite o tom hipotetičkom pristupanju Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji, o čemu je govorila i koleginica Tabaković, moram da vas podsetim, a to je više puta u svojim knjigama i u svojim člancima apostrofirao mr Dejan Mirović, da Rusija na prijem u Svetsku trgovinsku organizaciju čeka čitavih 13 godina. Prekjuče je predsednik Ruske Federacije gospodin Vladimir Putin izjavio: "Rusija neće pristupiti STO, iako na to čeka 13 godina, osim ako joj ne bude odgovaralo da otvori tržište". Eto kako pametni ljudi i mudri državnici, poput Vladimira Putina, štite svoju državu od tajkunizacije, od upada svih ovih raznih konzorcijuma i sumnjivih firmi, ne znam kako se sve već zovu, koje gutaju ova naša osiguravajuća društva, uništavaju naš bankarski i finansijski sektor. Ne mogu to vama da objasnim zato što vi imate danas, ili svih ovih dana, specijalan zadatak da, potpuno neobavešteni, u maniru vaše stranke i vašeg predsednika, pričate o nečemu o čemu blage veze nemate. Što se tiče mr Dejana Mirovića, on će vam biti na raspolaganju uvek, a ja javno obećavam i održaću obećanje, za početak, da nešto naučite, pokloniću vam jednu od niza njegovih knjiga, gde se sa stručnog i naučnog aspekta bavi i ovim pitanjima odnosa STO, MMF-a i Svetske banke prema zemljama kao što je Srbija i onima koje već imaju negativno iskustvo u proteklim godinama. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac, po amandmanu.
Uvažene kolege, gospodine ministre, vratimo se amandmanima. Poslanici DSS-a su jučerašnji dan, iako se uglavnom diskutovalo o Poslovniku, koristili da diskutuju o amandmanima. Između ostalog, govorili su o ovom amandmanu. Danas govorimo samo o amandmanima, takav je dogovor. Mi nećemo odstupiti od ovog dogovora, ali nije na odmet ponoviti nešto što smo i juče istakli. Naime, konkretno se radi o članu 15. osnovnog Zakona o osiguranju, gde je Vlada intervenisala, pre svega da bi omogućila društvu za osiguranje da višak rizika koji se ne može pokriti sopstvenim sredstvima reosigura. To reosiguranje se može izvršiti kako kod domaćeg tako i kod stranog društva za osiguranje, a čitava promena osnovnog zakona, koju je inicirala Vlada, izvršena je da bi Srbija mogla lakše i brže da pristupi STO. Podsetio bih da je Vlada Srbije usvojila Akcioni plan za otklanjanje prepreka za pristupanje STO, tako da je po ovom planu neophodno da se sve prepreke otklone do polovine 2008. godine. Vlada je iskoristila mogućnost, predlažući ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, između ostalog, da interveniše i kod člana 15. Amandman koji je podneo kolega Mirović, glasi: briše se. Dakle, briše se predlog Vlade o izmenama osnovnog Zakona o osiguranju. Kao takav, on ne može da se prihvati, upravo iz razloga zbog kojih je Vlada i podnela ovaj amandman. Iz ovih razloga, pozivam sve poslanike da u danu za glasanje ne prihvate ovaj amandman, jer ovaj amandman, u svakom slučaju, bitno poboljšava tekst osnovnog Zakona o osiguranju.
Da li još neko od narodnih poslanika želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Stefanović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo juče govorili o amandmanima koje su predlagali poslanici SRS pokrenulo se jedno pitanje koje su kolege htele da predstave kao nešto što pokazuje da poslanici SRS nisu na pravi način možda shvatili sistem postavljanja amandmana ili da nismo dovoljno duboko ušli u materiju kojom se zakon bavi, zato što neki amandmani glase - briše se, taj član se briše. Zbog čega? Mi time ne želimo da kažemo da je prethodni zakon bio dobar, pa time želimo da vratimo dejstvo prethodnog zakona. Ne, nego želimo da kažemo da je rešenje koje vi predlažete izmenama i dopunama ovog zakona daleko lošije i da će pogubnije uticati na građane Srbije od onog rešenja koje je bilo u prethodnom zakonu, za koje takođe smatramo da je loše. U obrazloženju amandmana mi smo ostavljali samo suštinu onoga o čemu pričamo u trenutku kada obrazlažemo amandman, jer bi u suprotnom ovih 15 minuta koje imamo da se obrazloži suština našeg amandmana bilo potpuno besmisleno. Ako bih ja uz svaki amandman dostavljao obrazloženje na 40 kucanih strana, onda bi bilo besmisleno da ovde izlazim i pričam pet ili deset minuta ono što želim da vam kažem. Ljudima iz stručnih službi ova jedna ili dve rečenice koje mi pišemo i kojima pogađamo suštinu onoga što želimo da izmenimo amandmanom potpuno su dovoljne da shvate da li ovaj amandman može da se prihvati, da li će biti u duhu zakona ili neće i da li i na koji način mi želimo da promenimo dejstvo ovog zakona koji je na dnevnom redu. U amandmanu na član 3, kojim sam ja predvideo, da kažem na član zakona... Inače, član 3. glasi: "U članu 26. stav 2. reči 'pod uslovima uzajamnosti' brišu se." Predviđam brisanje ovog amandmana jer smatramo da je princip uzajamnosti nešto je veoma važno i veoma vitalno za poslovanje i odnos svake ozbiljne države. Često smo imali priliku da vidimo štetnost nepostojanja ozbiljne državne politike u ovoj oblasti, ne samo kada se radi o osiguranju i u ovoj oblasti, već i kad se radi o trgovini, kad se radi o mnogim drugim oblastima. Nažalost, u ovom zakonu predviđamo da će sva strana osiguravajuća društva, pa čak i njihovi ogranci, imati maltene veća i bolja prava u našoj državi nego što ćemo mi moći da imamo u drugim državama. Čuli ste od moje koleginice Jorgovanke Tabaković, koja je lepo objasnila šta znači prerano i preuranjeno otvaranje tržišta na način kako se to sad predviđa ovim zakonom. Inače, zbog građana Srbije moram da kažem da je osiguranje, odnosno ova vrsta usluga, nešto na šta treba obratiti posebnu pažnju, jer spadaju u tzv. obećavajuće usluge, da klijent prvo avansno plaća uslugu a tek naknadno, kasnije, kada se eventualno šteta dogodi, može da dođe da realizuje tu svoju eventualnu dobit. Zbog toga smatramo da nije dovoljno da samo tržište može da reguliše ovu materiju, ovde je potrebna mnogo snažnija i vitalnija uloga države, koja mora da kontroliše i da obrati pažnju na to šta se na njenom tržištu dešava. Ako Slovenci predvide da na njihovom tržištu strane osiguravajuće kuće mogu da učestvuju samo 2%, a podsetiću, Slovenija je država koja je u Evropskoj uniji, onda ne vidim razlog zbog čega država Srbija mora da stavi ovakvu vrstu ukidanja uslova uzajamnosti i da svoje tržište em dodatno otvori, em ne obezbedi svojim kućama da učestvuju ravnopravno na utakmicama u tim drugim državama. Kad kažem da je potrebna ozbiljna i konkretna uloga države u kontroli i nadzoru, ne mislim na onakvu ulogu kakvu je država imala od 2000. godine npr. u bankarskom sektoru, kada je bukvalno razoren bankarski sektor i kad su domaće banke potpuno uništene da bi se otvorio prostor za strane banke. Nemam ja ništa protiv stranih banaka, ali imam protiv toga da vi sad imate situaciju da kamate u tim stranim bankama, bilo na kredite ili štednju građana, nisu uopšte niže nego u zemljama u okruženju, već su, naprotiv, više. Imate jednu zanimljivu pojavu kad pogledate čitav bankarski sistem u našoj zemlji – da su te kamatne stope, gotovo da smem da kažem, dogovorene, jer zna se da se one već dogovaraju iza leđa građana, što je protivzakonito, i da vi nemate šanse da postignete tržišnu utakmicu, onakvu kakva treba da bude. Takođe, tu je veoma značajno pitanje monopola. Imali smo vest koja je mene uznemirila kao građanina, da je mleko koje se proizvodi u našoj zemlji za 10 dinara jeftinije kada se kupuje u Crnoj Gori nego u Srbiji. Šta se dogodilo nakon toga? Apsolutno ništa. Građani Srbije i dan-danas kupuju skuplje mleko koje se proizvodi u našoj zemlji, nego što to rade građani u Crnoj Gori, što vam pokazuje jasno da je na delu monopol. Sve ove plastične primere vam dajem da nam se to ne bi desilo u osiguranju. Ako vi dozvolite da strani sektor u potpunosti preuzme domaća osiguranja, jer to je ipak važan sektor za našu državu, pošto se radi o još jednom tržištu kapitala, doći ćete u situaciju da nećemo imati ni mrvicu mogućnosti da utičemo na ono što se u tom sektoru dešava u državi. Posebno skandalozan je, takođe, i član 21. predloženog zakona, koji predviđa izmenu člana 243v Zakona, koji govori o tome da će biti moguća isplata posebnih naknada tj. provizija za učesnike privatizacionih procesa osiguravajućih društava. Imali smo priliku da vidimo da se naknade isplaćuju često direktorima, ministrima, pomoćnicima, zamenicima, raznim savetnicima koji već primaju državnu platu da sprovode taj proces i da se staraju o društvenom kapitalu, odnosno državnom kapitalu, koji treba privatizovati. Da ne pričam o tome da se ovim zakonom u ruke ministra stavlja odluka o visini provizije za privatizaciju ovog kapitala, što je potpuno skandalozno. Znate kakve zloupotrebe je to proizvodilo u prethodnom periodu od 2000. godine, a kakva tek mogu da se otvore, o tome ne treba posebno ni da pričam. Imamo svež primer privatizacije "Robnih kuća Beograd". Početna cena za privatizaciju "Robnih kuća Beograd" bila je 140 miliona evra. Prodato je za 360 miliona. Kada saberete kvadratne metre poslovnog prostora, prosečnu cenu vrednosti kvadratnog metra u pojedinim gradovima, a znate da "Robne kuće" imaju poslovni prostor u centru svakog grada, ne na periferiji, da je to jedan veoma atraktivan lanac za bilo kog distributera bilo čega; kad saberete poslovni prostor, kvadratne metre, hektare zemljišta koje imaju npr. na Bežanijskoj kosi, gde imaju ogroman magacinski prostor, što je otprilike najkvalitetnije zemljište kada bi neko danas kupovao u Beogradu, jer ga uglavnom nema; kada biste sabrali sve to i kada biste uračunali dug (da ne ulazim u priču kako se u "Robnim kućama" fiktivno stvarao taj dug da bi bile prodate na način kako su prodate), dođete do cifre od nekih 550 miliona evra. To je gruba cifra, ne računam tržišnu poziciju, ne računam ništa drugo. Time dolazite do čistog podatka da je država na ovaj način, veoma niskom startnom cenom, oštećena za bar 200 miliona evra, a da li će neko za privatizaciju i privatizacioni proces dobiti neku proviziju, da li će sutra neko za privatizaciju nekog od osiguravajućih društava upravo na ovaj najjeftiniji način, na šta mi upozoravamo, dobiti proviziju, ostaje građanima da se pitaju, a mi pokušavamo upravo da to izmenama i dopunama ovog zakona sprečimo. Ono što je važno takođe pomenuti, to je da posledice ovakvih zakona, ono na šta mi upozoravamo, upravo dovode do toga da mi u Srbiji danas već imamo začetak ozbiljnih i snažnih socijalnih, ekonomskih protesta radnika. Imate blokade puteva poljoprivrednika, imate proteste i demonstracije skoro svakodnevno, imate ljude koji ostaju na ulici, smanjuje se broj radnih mesta, upravo sprovođenjem i implementacijom ovakvih zakona, umesto da se povećava. Uvođenjem ozbiljnog učešća stranog sektora, bez domaće kontrole, bez prisustva domaćeg sektora, imaćete priliku da se desi upravo ono što se dešavalo svugde gde se slično dešavalo u poslednjih desetak godina, a to je drastično smanjenje broja radnih mesta i faktički čak i smanjenje primanja u tim određenim strukturama. Zbog svega ovoga, zbog svega što se dešava i sa radnicima "Strele", koji štrajkuju, i "Tamnave", "Jumka", "Robnih kuća" itd., zbog svih tih dešavanja, zbog želje da amandmanima poboljšamo zakon, da omogućimo da građani Srbije žive zaista bolje i kvalitetnije, ali da vas sprečimo da možda iz neznanja, da ne kažem zle namere, uradite ono što radite Srbiji, mi podnosimo amandmane i borimo se u ovoj skupštini svojim izlaganjima da ih prihvatite i da tako zajedno omogućimo da građani Srbije imaju budućnost i da žive bolje, a ne da se za to samo deklarativno zalaže. Hvala vam puno.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ja ću morati povodom ovog amandmana da obuhvatim i ovaj prethodni zato što su i član 2. i član 3. Predloga zakona fizički spojeni odredbom 25. Predloga zakona, a to u ovom predlogu zakona treba da budu prelazne i završne odredbe. Gospodine Cvetkoviću, u međunarodnim odnosima postoji taj tzv. sistem uspostavljanja odnosa sa nekom državom i postoje neke klauzule i onda se tim klauzulama manifestuje koliko dobro treba da izgledaju odnosi između dve države. Postoji neki sistem povlašćene nacije. Vrlo često se taj sistem prosto ugrađuje u neke bilateralne sporazume, koje potvrđuje i ova Narodna skupština. Taj sistem treba da znači da se neka država u odnosima prema Srbiji razlikuje u odnosu na neke druge. Tako se manifestuje nešto što se na kraju zasniva na principu uzajamnosti, a taj princip uzajamnosti narodski može da bude tante za kukuriku, koliko ti meni toliko ja tebi, ti mene voliš ja tebe volim, ti mene mrziš ja tebe mrzim. Vi u članu 3. Predloga zakona izbacujete elementarni princip. Vi svojim amandmanom brišete reči "pod uslovima uzajamnosti". Znači, više uzajamnost ne postoji kao uslov da bi neko iz inostranstva došao na naše tržište osiguranja, gde bi trebalo da posluje po propisima koji kod nas važe. To znači da može i krvni neprijatelj gospodina Cvetkovića, kada se usvoji ovaj zakon, da osigura gospodina Cvetkovića životno. (Predsedavajući: Molim vas, nemojte tako, gospodin Cvetković nema neprijatelje i nemojte improvizovati.) Gospodine Albijaniću, uvek sa ove govornice mogu da konstatujem da imam problema sa vašom neobaveštenošću. Gospodin Cvetković i veliki broj ministara iz one DOS-ovske vlade i ove DOS-ovske vlade ima veliki broj krvnih neprijatelja. To su građani Republike Srbije koji su ostali bez posla, gospodine Albijaniću. Gospodine Albijaniću, vi me stvarno zbunjujete vašim neznanjem. Ja ću vam to blagonaklono objasniti, da više ne pravite grešku u životu. Gospodine Albijaniću, postoji jedan lep vic koji glasi ovako: učiteljica je rekla deci - deco, donesite sutra po sto dinara za gladnu decu Ruande. Sva deca donela, mali Perica nije doneo. Pita ga učiteljica - zašto, Perice? Pa, moj tata kaže da tamo nema gladne dece. Prošlo nekoliko dana, učiteljica kaže - deco, donesite po sto dinara za nezaposlene Ruande. Sva deca donela, Perica nije. Zašto, Perice? Moj tata kaže da nema nezaposlenih u Ruandi. Prošlo mesec dana, učiteljica kaže - deco, svi sutra po sto dinara da se pomogne demokratska stranka Ruande. Niko nije doneo pare, Perica trista dinara. Pita ga učiteljica - zašto si doneo trista dinara? Moj tata kaže ako u Ruandi postoji demokratska stranka, onda postoje i gladni i nezaposleni. Pošto je ovo bio citat da biste se malo urazumili, gospodine Albijaniću, dozvolite mi da dalje ubeđujem gospodina Cvetkovića. (Predsedavajući: Imate još jedan minut.) Imam ja vremena. Za vas ja imam neograničeno vreme. Ovo ne radim sa mukom, nego sa zadovoljstvom. Kada je u pitanju zadovoljstvo onda vreme nikakav faktor nije. Vreme kao faktor ograničenja ne postoji ovde. Sedam godina žarko želim da vas rasturim na paramparčad, sve što radim u životu je to. Stečajni upravnik, završiću ja to. Gospodine Albijaniću, pošto poštujem Poslovnik, sada vas upozoravam, ističe pet minuta i odmah posle toga se javljam po Poslovniku. Ako smo rekli da nećemo po Poslovniku, to nije značilo da pravite neke...
Hvala vam, gospodine Krasiću, molim vas da ne pričate viceve za govornicom. Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono što sigurno većina u ovoj Srbiji želi, to je da Srbija bude sastavni deo Evropske unije, a naravno i da bude sastavni deo Svetske trgovinske organizacije. Da bi Srbija bila sastavi deo Evropske unije i sastavni deo Svetske trgovinske organizacije, za to treba stvoriti određene uslove, ne može se primiti u članstvo Evropske unije bez određenih uslova, i zato mi ovde treba da donesemo jedan set zakona koji će omogućiti da Srbija uđe u sastavni deo Evropske unije, da uđe u taj savremeni svet koji će imati normalne tokove i gde će život biti drugačiji nego što je sada u ovom trenutku u Srbiji. Takođe, ako Srbija želi da bude sastavni deo Svetske trgovinske organizacije, potrebno je stvoriti određene uslove i preduslove da bi vas neko primio u to članstvo, a za to je potrebno vreme, to je jedan proces. Naravno, zakon koji danas treba da donesemo je jedan od preduslova da bi Srbija mogla da bude sastavni deo trgovinske organizacije. Evo, član 3, koji kaže: "pod uslovima uzajamnosti" briše se. Zašto se to briše? Šta se tu podrazumeva? Podrazumeva se da takav jedan zakon koji se nalazi u Evropskoj uniji sigurno ne podrazumeva da mora da postoji ta uzajamnost. Ne vidim tu nikakav problem konkurencije. Ovim zakonom koji predlaže Vlada niko ne sputava konkurenciju i niko naše osiguravajuće kuće ne briše gumicom, kako neko želi to da prikaže. Da se malo vratimo unazad i vidimo kakve smo mi to osiguravajuće kuće u prethodnom periodu imali, a imali smo ih. Imali smo osiguravajuće kuće koje je mogao da otvori ko je hteo. Znači, nije bilo ograničenja u otvaranju osiguravajućih kuća. Imali smo možda najjeftinije osiguravajuće kuće u Evropi. Osiguranje vozila je bilo bagatelno, osiguranje života je bilo bagatelno, osiguranje imovine je bilo bagatelno, ali ako dođe do oštećenja, ako preživite, ako neko od osiguranika ima materijalnu štetu, tu materijalnu štetu od osiguravajućeg društva niste mogli da naplatite. Sada se postavlja pitanje da li treba da imate osiguravajuće društvo koje će vas osigurati po možda bagatelnoj ceni, a da eventualnu štetu sutra ne možete naplatiti. Znači, imate osiguravajuće društvo pro forme. Pričalo se ovde o bankarskom sistemu, pa se kaže da je došlo dosta inostranih banaka ovde, pa su sada kamate velike. Kamate su interesne. Ono što je roba za banku, to je novac. Prema tome, kamata je onakva kakva se u ovom trenutku diriguje. Nema više komandne privrede, nema komandnog tržišta, postoji jedna zdrava konkurencija. Hajde da vidimo, od ovih naših banaka, koje se ovde uporno godinama štite, pa se kaže - uništene su, da li postoji jedna za koju neko od poslanika može reći da u onom prethodnom periodu nije prevarila svoje komitente? Ima li jedna koja je pošteno isplatila štednju, deviznu, dinarsku, našim građanima? Nema. Svi su u datom trenutku prevarili građane. Šta smo doživeli? Doživeli smo da su građani Srbije izgubili poverenje u bankarski sistem Srbije. To poverenje nije tako lagano bilo vratiti, ali, evo, polako se vraća opet poverenje u bankarski sistem, građani opet ulažu i dinare i devize, stavljaju na štednju, pa stavljaju sada i kod naših banaka, jer naše banke moraju da imaju ozbiljniji stav prema svojim komitentima, prema štedišama, prema građanima Srbije. Naravno, to je nametnula konkurencija raznih svetskih banaka. Ne kažem da su sve te banke koje se nalaze u Srbiji idealne, dobre, neke imaju bolje, neke lošije uslove, ali sve će to vremenom regulisati tržište, pa i tu kamatu na neki način će da spušta, ali to je proces. Teško da neko može sada da kaže - od sutra će kamate u bankama biti jedan ili dva posto, ono što bi privreda i privrednici želeli, ali to nigde nije bilo, ni u jednoj zemlji tranzicije, niti je to u ovom trenutku moguće. Mislimo da je Srbija u jednom prethodnom periodu... Poslanici Nove Srbije smatraju da sama privatizacija koja se odigrala nije bila ni korektna u svakom segmentu, niti je zadovoljavajuća ni po privredu, ni po državu, ni po građane Srbije, ali moramo da priznamo da je privatizacija, koja je unazad već više godina u procesu, bila u jednom vrlo trusnom području, politički nesigurnom području. Došlo je tu iks firmi za koje mi smatramo da možda nisu dobre, nisu kvalitetne i vreme koje je za nama je to i pokazalo. Ono što nama treba u budućnosti jesu ozbiljne kompanije, ozbiljne firme koje će zaživeti na ovim prostorima. Da bi došle te ozbiljne kompanije i ozbiljne firme, koje mogu ozbiljno da apsorbuju nezaposlenost u Srbiji i da zaposle nezaposlene ljude u Srbiji, moraju da se stvore preduslovi, da se stvore stabilni zakoni, da bi ozbiljne firme došle u jednu ozbiljnu državu koja politički ozbiljno razmišlja i vidi negde sebe u zdravijim, normalnijim uslovima, ali i u uslovima konkurencije. Zbog tih firmi, zbog tih ozbiljnih kompanija potrebno je napraviti stabilne zakone, konkurentne zakone, a jedan jeste i ovaj zakon o osiguranju. Ozbiljne kompanije hoće da imaju mogućnost da se reosiguraju kod jakih kuća. Niko neće ovde sputavati domaće osiguranje da može da vrši i osiguranje i reosiguranje, niti neko ograničava nekoga da bude privrednički jak ili da bude jaka osiguravajuća kuća. To niko ne sputava, ali, naravno, doći će i ozbiljne osiguravajuće kuće, ozbiljne firme. Zato mi smatramo da možda kod određenog broja poslanika opozicije, gde je strašno lagano napisati za nešto - briše se... To je mnogo lako i to je najlakše, to je samo jedna reč, ali ne možemo izbrisati ni budućnost Srbije, ne možemo izbrisati ni prosperitet Srbije, ni budućnost ovih građana, ni budućnost onih koji će sutra živeti u Srbiji. Ali, naravno, ne možemo zaboraviti ni prošlost, ne možemo zaboraviti kakva smo osiguravajuća društva u Srbiji imali, kakav je odnos tih osiguravajućih društava u Srbiji bio prema građanima Srbije, ne možemo zaboraviti kakav smo bankarski sistem u Srbiji imali, kakav je odnos bankarskog sistema i banaka u Srbiji prema građanima bio, a možemo reći da je bio negativan. Iz tih razloga, Srbiji je potrebna konkurencija. Srbija nije Rusija, Srbija nije moćna država da može sada ucenjivati sve, Rusija je druga sila na svetu, a Srbija je mala zemlja. Ako je na globusu tražite jedva da je nađete. Ako mi mislimo da možemo zaustaviti svetski trend privrede, da možemo zaustaviti svet, Evropu, da možemo stopirati sve i da smo mi sada i najlepši, i najmudriji, i najpametniji i da možemo pobediti sve, onda se grdno varamo. Mi treba da budemo sastavni deo EU, sastavni deo razumnog, naprednog sveta, da ne traćimo naše živote. Pa, i ako traćimo naše živote, to je naše pravo, ali nemamo prava da traćimo živote onih koji tek treba da žive, nemamo prava da sputavamo budućnost mladim ljudima, već treba da im omogućimo da imaju mnogo kvalitetniji život no što smo imali mi. Mislim da smo i mi imali kvalitetniji život no što su imali naši roditelji, pa imamo tu neku obavezu, shodno trendu napretka nauke, da omogućimo našim porodicama, našoj deci i ovim mladim ljudima koji su rođeni, koji će se tek roditi, da žive u mnogo boljem i kvalitetnijem društvu no što je ovo u kojem živimo mi danas. Zato poslanici Nove Srbije žele i hoće da podrže ovaj zakon, zato što ovaj zakon stvara konkurenciju, zato što ovaj zakon omogućava da Srbija ima bolji prosperitet no što ga je imala do sada, ima konkurenciju, pa neka konkurencija odluči. Niko neće naterati nikoga da se osigurava kod nekog stranog osiguravajućeg društva ako ima svoje i ako je zaljubljen u svoje. Prema tome, svi ćemo se mi kod naše jake osiguravajuće kuće osigurati, reosigurati, mi ćemo, ako treba, ignorisati inostrana osiguranja, ali pod uslovom da budemo stabilno osiguravajuće društvo i da se ne desi ono što joj se dešavalo u prošlosti. Prema tome, smatramo da je konkurencija zdrava i da je komandna privreda, komandno tržište iza nas i to ne može biti budućnost, to može biti samo prošlost, a budućnost je nešto čemu treba da se okrenemo i zato ćemo mi ovaj zakon podržati. Hvala.
Da li još neko od narodnih poslanika želi reč o amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Krasić, po Poslovniku.
Gospodine Albijaniću, za predstavnike Vlade javljam se po članu 136, a za vas se javljam po članu 121, pa se vi zabavljajte malo, gospodine Albijaniću. Narodni poslanici dužni su da identifikacione kartice nose sa sobom pri izlasku iz sale Narodne skupštine. Nema one vaše ekskurzije, da razmišljate; zovite službu, neka povadi ovde ove kartice ovih poslanika koji su pobegli, pošto su oni zaboravili i nisu ispunili svoju obavezu, a ja da radim svoj posao dok se vi zabavljate. Naravno, ono što je moj prethodnik malopre pričao, to možete sve da zaboravite, jer ništa nije ni rekao. On je pričao po sistemu - majke mi, ja sam dobar. Gospodine Cvetkoviću, zar vam se ne čini da nešto nije u redu sa ovim vašim izmenama i dopunama ovog zakona, na mentalno logičkom planu? Ako vi ovo sada izbrišete, pa članom 25. kažete da će to da se primenjuje tek posle šest godina, pošto imate godinu dana za ovaj akcioni plan, pa pet godina posle toga itd., šta će da ostane u zakonu? Moram da vam objasnim jednu stvar. Ovo je zakon, ovo su izmene zakona. Kada se i jedno i drugo objavi onda u primeni dolazi do spajanja ta dva teksta, pa kada ta dva teksta spojite, uzmite neki kompjuter, kažite mi šta vam ostane. Član 25. ostaje u prelaznim i završnim odredbama. Gospodine Cvetkoviću, taj problem imate i sa članom 2, on je još veći. Pre nekoliko dana sam vas upozorio, pripremite se, vidite šta ste pogrešili ovde. Ono što ste napisali u obrazloženju i ono što stoji u izmenama i dopunama su dve različite stvari, međusobno ne komuniciraju. Ne znam ko vam je to pisao, možda Balinovac, on tako po neki put hoće da preskoči. Kod zakona o Ustavnom sudu tek ćete da vidite, šta su tamo zaboravili sve, da vam ne pričam. Nešto nije u redu sa tekstom, gospodine Cvetkoviću. Sada, ako je to sve liberalno, sve je to, kao, slobodno, zašto mi nismo prisutni i neka naša osiguravajuća kuća u nekoj od država EU, zašto naših nema tamo? Mislite da ne bi hteli naši da idu? Hteli bi, da zahvate promil tog lepog tržišta. Ali, ne mogu tamo. Zašto? Zabranjeno je. Zašto? Niste članovi, niste ovo, niste ono. Kada je takva situacija, onda sistem najpovlašćenije nacije daje rezultate. U kom smislu? One države koje nisu obuhvaćene tim sistemom razvijaju sa nama ekonomske odnose. Vi razvijate ekonomske odnose po sistemu - izvolite sve. Zbog čega? Zbog njihove provizije. Sada Vučićević skače i priča bajke, a ovi drpaju proviziju. Gledajte tu logiku, aman, ljudi. On brani Predlog zakona... (Predsedavajući: Hvala, gospodine Krasiću.) Mogu još jedanput da se javim po Poslovniku. (Predsedavajući: Nemojte, molim vas.) Kažem, da li mogu po Poslovniku? Javljam se, gospodine Albijaniću, po Poslovniku. Molim vas, odgovorite mi na ono što sam vam rekao, član 121, i da li su povađene ove kartice, vidim da ima ovih kojih nema.
Ustanovili smo kvorum na početku radnog dana. Hvala, gospodine Krasiću. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković, po Poslovniku. Molim službu da se reši pitanje viška kartica, ali to nema nikakvog značaja za rad Skupštine. Dakle, kvorum smo odredili jutros na početku.
Po članu 226. reklamiram povredu Poslovnika. Molim stručne službe da prethodnom govorniku dostave akt pod rednim brojem 9-20026 od 11. oktobra 2007. godine, jer je očigledno da gospodin iz Kragujevca nije pročitao odgovor na poslaničko pitanje mog kolege Srete Perića, a u vezi sa kvalitetom konkurencije u oblasti osiguranja. Pročitaću vam samo poslednja dva pasusa iz odgovora na pitanje kolege, gde je prisutni gospodin Cvetković rekao da je vršeći funkciju nadzora, koju Narodna banka obavlja po zakonu, izvršeno osiguranje društava "Delta Đenerali", "Viner štediša", "Triglav Kopaonik", "Unika", "Grejv" i "Kredi Agrikol lajf". U postupku kontrole konstatovane su nepravilnosti u vezi sa neadekvatnim postupanjem u odnosu na pravila upravljanja rizicima. To je ono kada uvek prikažete da nisu rizična ulaganja, odnosno plasmani, pa lažete da su ona sigurna, naplativa itd. Zatim, u odnosu na nerazvijene i neadekvatno postavljene informacione sisteme, a to znači da nemate proverljivu elektronsku bazu podataka za kontrolu, da nemaju sistem interne kontrole i reviziju, kao da imaju i slabosti u funkcionisanju sistema korporativnog upravljanja društvima. Jeste trebalo zavesti red na tržištu osiguranja i zaveden je u jednom delu i zloupotrebljavan je u smislu reketiranja, zatvaranja itd. Međutim, slabosti koje pokazuju ova društva ne govore u prilog tvrdnji da privatizacija i sama konkurencija donose bolji kvalitet. Tvrdim, privatizacija nije rešenje za sve probleme, jer ako ministar napiše u memorandumu da treba nastaviti privatizaciju banaka, osiguravajućih društava i javnih preduzeća, a razvijati mala i srednja preduzeća, to, gospodo, znači - mala i srednja preduzeća nama, a njima veliki i bitni sistemi, stvarani decenijama. Još dodatak, ova društva koja su kontrolisana, u odnosu na ona kupljena koja su ovde poslovala, imaju vrlo mali broj zaposlenih. Insistiram da ste naveli ljude, i to je logično navođenje, da očekuju da će ekonomski rast značiti povećanje zaposlenosti i bolji život. Zadnje, životno osiguranje Kredi Agrikol lajf zapošljava deset ljudi. To će učiniti konkurencija; držaće vam mlade ljude koji ne smeju da zasnivaju porodicu, tražiće od njih da rade i subotom i nedeljom i da potpisuju da sledeće četiri godine neće ići na trudničko bolovanje. To je istina o konkurenciji koju možete očekivati u ovoj vrsti privatizacije.
Po Poslovniku, narodni poslanik Rade Obradović, pa narodni poslanik Zoran Krasić, pa replika, narodni poslanik Vladan Vučićević.
Gospodine predsedavajući, pošto je uvaženi kolega Krasić reklamirao Poslovnik, kvorum se utvrđuje na početku radnog dana. Član 121. je vrlo jasan: "Narodni poslanici dužni su", a molim da mi ovo vreme ne računate u tri minuta, "da identifikacione kartice nose sa sobom pri izlasku iz sale Narodne skupštine. Ako poslanici napuste salu" itd. Molim, ne mora to da radi služba, može da se resetuje sistem i da se zamole narodni poslanici da ubace kartice, oni koji su prisutni, i stvar smo rešili u nekoliko sekundi. Hvala.
Hvala, gospodine Obradoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, po Poslovniku.
Naravno, gospodine Albijaniću, član je 136, jer smatram da obrazloženja koja su data povodom ovog predloga zakona nisu dovoljna. Mislim da su čisto dekorativno data, po sistemu lepe priče, kao što je svojevrsna iluzija u Srbiji odavno EU, sada se ubacuje i Svetska trgovinska organizacija. Meni nije jasno zašto vi operišete sa iluzijama umesto da operišete sa faktima, sa činjenicama, sa nečim što je izvesno. U obrazloženju ste naveli da po nekom vašem akcionom planu treba da se završi neki posao decembra 2008. godine. Onda pet godina mi treba da čekamo ako se završi taj posao. Znate, dok je bio Predrag Marković mi smo godišnje donosili po 250 i nešto zakona, kojima smo menjali epohalne, demokratske, razvojne, proevropske zakone koje je donela Vlada Zorana Đinđića pa nadalje svi, sva bulumenta koja ih je donela. Sada menjamo epohalni zakon, a pre dve godine ste rekli - ovo je fantastično, ovo je najbolje. Naravno, za javnost mora da bude, u članu 3, jer štitimo srpske interese. Godine 2007. nema više da se štite interesi. Sada su oni pustili film, Svetska trgovinska organizacija. Gde je to? Objasnite mi, na kom drvetu se to bere EU, Svetska trgovinska organizacija? Pokažite mi gde je ono drvo gde se bere provizija? Ljudi, zbog provizije ode država na doboš. Samo zbog provizije. Građani Srbije misle da ovi koji su vlast ne znaju ovo, i 98% ne znaju, a 2% znaju. Znaju oni koje će štetne posledice da budu posle svega ovoga. Bežanija ima da bude, teška bežanija. Zbog čega? Zbog nečije provizije. Neko je obećao proviziju, hajde sada da zabašurimo nešto u zakonu, hajde kobajagi nešto se dešava, nešto se radi, svi protiv Skupštine, tu je cirkus, kako reče predsednik Skupštine, znači, najveći cirkuzant, da bi B92, Enter, Avala, Foks, ovi, oni, kreirali javno mnjenje. Koje javno mnjenje? Uzeti proviziju, to je vrhunska stvar, zato što se iza skrivene provizije krije nešto što je epohalno uspešno za građane Republike Srbije. Ma, predali ste tržište Republike Srbije svakoj fukari. To je problem. Gospodine Albijaniću, izričem vam opomenu. Jutros kad ste došli u ovu salu bili ste u obavezi da poslanika Srđana Milivojevića ili odvedete u hodnik na ribanje ili da mu izreknete opomenu ili da ga tužite kod Nade Kolundžije pa da ona preduzme neke rigorozne akcije. On je juče dao jednu izjavu... (Predsedavajući: Hvala vam, gospodine Krasiću.) Samo da vas podsetim, nemojte vi meni da se zahvaljujete, znam da brzo zaboravljate. Teško pamtiš, a brzo zaboravljaš, ja to znam. Dao je izjavu kako je Srpska radikalna stranka zločinačka organizacija. Nije demantovao to da ga je novinar prevario, nije se izvinio, nego se lagano šetkao ovde. Vodite računa, ubuduće kada se slična izjava bude lupila preko televizije, u nekim novinama, onda ćete sutra na sednici Narodne skupštine da trpite upotrebu istih reči na račun one stranke demokratskog bloka iz koje je taj koji je prethodnog dana dao izjavu. To je verovatno primer za uzajamnost, ravnopravnost i da budemo svi isti, a ne da se neko promoviše preko ovih špijunskih medija i može da radi šta god hoće.
Gospodine Krasiću, hvala vam. Za vreme mog predsedavanja to se nije dogodilo. Narodni poslanik Milorad Buha, po Poslovniku, zatim replika, narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226. Vratiću se malo na član 1. i na Predlog izmena i dopuna Zakona o osiguranju, gde ste omogućili i određenom organizacionom delu da se bavi ovom delatnošću, vi ga nazivate ogranak; znači, ogranak stranog društva za osiguranje koje je dobilo dozvolu nadležnog organa za obavljanje te delatnosti. Prvo, termin "ogranak" je nepoznat u pravnom sistemu Republike Srbije. Prosto čudi da ovakav predlog može proći kroz sve pravne službe i u Ministarstvu finansija i u Vladi, a i u stručnim službama Skupštine. "Ogranak" kao termin ne postoji u našoj pravnoj praksi. Šta on predstavlja? Zašto dozvoljavamo ogranku, zašto ga registrujemo i čime se on može baviti? Evo, neko pre mene reče da neko osiguranje ima ukupno desetak zaposlenih radnika. To će nam biti praksa. Ogranak će verovatno imati dva-tri zaposlena radnika. Mi smo sa tržišta osiguranja očistili sve te ogranke kojima smo dozvolili da rade. U periodu kada smo, kao, ušli u reformu osiguravajućeg sistema oterali smo u likvidaciju 22 kuće koje su se bavile poslovima osiguranja, 128 agencija i predstavništava koja su dobila ovlašćenje nadležnog organa da se mogu baviti poslovima osiguranja. Sada ćemo dozvoliti stranom licu, pod nazivom ogranak, da može obavljati te poslove osiguranja. Mi na ovaj način kršimo Ustav. Našim građanima smo uskratili ustavno pravo na rad, oduzeli smo im dozvole za rad, njihova preduzeća odnosno društva smo oterali u likvidaciju, a stranim licima ćemo dozvoliti da se mogu fino baškariti i uzimati ovde provizije, i to dobre, i dobru dobit ostvariti po osnovu poslova od osiguranja. Mislim da je to jedan kriminal koji radi aktuelna vlast, koji je samo sled onih aktivnosti koje imamo u bankarstvu, u privatizacijama itd. Sve ovo što radite, mislim da je posao koji... Hvala vam.
Narodni poslanik Vladan Vučićević, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne pripadam ljudima koji će ikome ovde reći kada izađe, kao poslanik – ne razume, ni sam sebe nije razumeo. Ali, dobro, prihvatiću da pojedini poslanici, shodno svom stilu i načinu ponašanja, sebi to mogu dozvoliti i ja to na neki način opraštam gospodinu Krasiću, za koga smatram da je specijalista opšte prakse. On ima prava da se razume u sve, a mi nemamo prava da kažemo ništa. Mislim da to nije u redu, ali neka bude tako. Ono što je vrlo važno, gospodin Krasić kaže - zašto mi nismo zastupljeni na tržištu Evropske unije, pa onda sam dade odgovor - nismo u članstvu. Ljudi, zbog toga radimo, da bismo sutra mogli da budemo zastupljeni na tržištu Evropske unije. Zato donosimo i ove setove zakona, zato radimo sve ovo. To je krajnji cilj, ali do tog cilja treba doći. Uvaženi poslanik Jorgovanka Tabaković, koju ja izuzetno cenim zato što je dobar poznavalac ekonomije itd, jedan ozbiljan poslanik, kaže - postoji konkurencija, kaže - osiguravajuća društva koja zapošljavaju mali broj ljudi. Tačno je. Znate, mi smo imali automobilsku industriju u Kragujevcu koja je na neki način zapošljavala 100 hiljada ljudi, a najviše proizvela 200 hiljada, čini mi se 1989. godine, automobila. Imate kompanije u svetu koje zapošljavaju po desetak, dvadesetak hiljada ljudi, a pet puta više vozila naprave. Ali, to je zbog tehnologije, zbog modernizacije procesa, zbog praćenja modernih trendova u proizvodnji. Znači, konkurencija je nešto što to omogućava. Mislim da je mastiljava olovka zamenjena odavno hemijskom olovkom, a hemijska olovka se zamenjuje kompjuterom, a kompjuter zamenjuje ljude. Prema tome, to je normalno i to nema veze sa konkurencijom. Ono što mi kao poslanici ne smemo zaboraviti, to je konkurencija sa zemljama u okruženju. Mi ne smemo da izgubimo tu trku, da izgubimo trku sa zemljama u okruženju i da nas sve zemlje u okruženju pregaze, da stvore mnogo bolje, kvalitetnije uslove za razvoj privrede, da nas Evropska unija zaobiđe, da budemo kao na pustom ostrvu, mala zemlja na koju će sa strane sve zemlje ukazivati - evo, ovako žive oni koji nisu želeli da budu sastavni deo Evropske unije, koji nisu želeli da prate savremene tokove, tako žive ljudi koji i dalje koriste mastiljavu olovku i hemijsku.
Hvala, gospodine Vučićeviću. Narodni poslanik Zoran Krasić, po Poslovniku, pa Jorgovanka Tabaković, po Poslovniku. Molim vas da više ne izazivamo replike.
Naravno, članovi 101, 104. Ja o lepom cveću, a gospodin Vučićević o žabama. Tvrdim vam, gospodine Vučićeviću, da vi niste čitali Predlog zakona. Ministar ima problema posle ove moje intervencije kako da protumači ovo što je napisano, a vi ne vidite da i oni imaju problema, vi i dalje slepo verujete u ono što je napisano. Evo u šta gospodin Vučićević veruje. Kada se, gospodine ministre, pogleda vaše obrazloženje za član 2, kaže se... Epohalna stvar se dešava posle promene člana 15. stav 4. i 5, vaše obrazloženje: "Omogućava se društvu za osiguranje da višak rizika koje ne može pokriti sopstvenim sredstvima reosigura, kako kod domaćeg tako i kod stranog društva za reosiguranje. Primena je vezana za pristupanjem Republike Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji", a to je otprilike za, po lepim procenama ove vlade, godinu dana, a možda i više. Sada bih postavio pitanje, šta će biti u međuvremenu, da li će biti reosiguranja? Ministar se muči kako to da uklopi i kako da objasni član 25, član 3. i član 10. Gospodin Vučićević gusla svoju priču o zastavi i gusla neku priču o Evropskoj uniji. Što ne pitate ministra gde su naša osiguravajuća društva i gde mogu da rade u inostranstvu, po propisima koji važe u inostranstvu. Nemojte da branite nekoga ko se ne brani. Vi tako branite da ovaj čovek kaže – ej, pusti ga, nemoj više da ga braniš, sve šamare dobije. Teško onome koga vi branite, vi ste pobrkali teme, vreme, prostor. Vrlo često u Narodnoj skupštini imamo problema zato što je neko zakržljao na 5. oktobru i mozak se dalje nije razvijao. Vi još uvek obarate Miloševića sa vlasti, a on je mrtav čovek, da li vam je to jasno? Vi još uvek mislite da je Milošević na vlasti. Vi ste hteli da bude vlast sa pričom kao opozicija, pa gde to ima? Samo u DOS-ovskoj Srbiji i nigde više na kugli zemaljskoj. Ovde se radi o krupnim, fundamentalnim problemima, koje Vlada mora da razreši u pogledu ovog teksta, jer ako se ovo usvoji kako je Vlada predložila, to je poprilično neprimenljivo i to poprilično stvara zabunu i ne rešava nijedan od tekućih problema našeg osiguranja. Ne rešava pitanje nijednog sudskog postupka koji se vodi iz oblasti osiguranja, ne rešava.
Hvala vam. Po Poslovniku, narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Gospodine Vučićeviću, molim vas.
Nadam se da vam ne smeta javljanje povodom povrede Poslovnika, jer je priča o temi. Nemojte da ne razlikujemo zaposlenost od izrabljivanja i nemojte da ne razlikujemo potrebu da vladajuća struktura svojim potezima iz ekonomske politike, zakonima i liberalizacijom obezbedi da ljudi rade. Ja sam vam iznela podatak da je zaposlenost ove godine u odnosu na prošlu, po izvoru Ministarstva finansija, legalnom, 2,1 posto manja. Modernizacija jeste potrebna, međutim, šta je donela konkurencija? Da li je donela nižu cenu? Da li je donela bolji kvalitet usluga ili je jedina posledica, koja je nama najbolnija, niža zaposlenost? Hoću da vam postavim jedno osnovno pitanje. Da li vi imate dilemu da li je jedna banka propala zbog nesavesnog rada šalterskog službenika ili zbog pogrešnog obračuna kamata u službi zajmova? Da li je ta banka, bilo koja banka, bilo gde u svetu, propala zbog jednog činovnika, na kom god nivou da se nalazio, ili zbog pogrešne politike kredita i zajmova? Nemojte da zamenjujemo teze. Na teretu vlasti su krupne odluke, koje znače ponašanje koje u krajnjem ishodu ima bolji život ili gori život. Na ovoj vlasti, upozoravamo je dobronamerno, jeste odluka da li ćemo imati veću zaposlenost i da li će od ovog rada ovde moći da se živi radeći ovde ili će se pričati o vizama ili će se, kao juče, iznositi samo deo istine. Treba da pričamo o vizama, a ne kažete da treba da pričamo i o readmisiji. Gospođa Tanja Miščević vrlo odgovorno iznosi podatak da niko ko ranije nije mogao da izlazi van granica ove zemlje ne dobija pravo ni sada. Dobijaju novinari sa knjižicom novinarskog udruženja, ali ti ljudi kao privatna lica i dalje imaju ograničenja. Ali, zato će preko 150.000 ljudi, po njenoj izjavi u Dnevniku RTS-a, koji i nisu sa ove teritorije morati da budu na brizi i teretu i socijalnom staranju ove države. Nemojte da pričate polovično i iznosite deo istine. Ja nikada ne iznosim samo ono što je pohvalno i što ide u prilog ideologiji moje stranke. Vrlo ozbiljno iznosim podatke. U prilog tome, kada smo govorili o kreditu Evropske banke za razvoj za klizišta, nisam imala priliku da iznesem podatak, jer nisam imala kod sebe završni račun. Molim vas da mi dozvolite 30 sekundi samo da završim. (Predsedavajući: U redu.) Kredit od te institucije, kredit Razvojne banke Saveta Evrope, koji je korišćen za saniranje posledica poplava u prošloj godini: na kredit od 9 miliona i 600 hiljada evra (završni račun je izvor) plaćena je kamata od 90 hiljada i 48 evra. Kamata po tom kreditu, po ovoj računici, iznosi 9,38 posto. Znači, budžet je za godinu, nije bilo prevremene otplate kamate; za godinu dana korišćenja na 9 miliona i 600 je plaćeno 90 hiljada. Podaci govore sami za sebe, ali budimo iskreni i iznosimo ih u celini.
Reč ima poslanik Vladan Vučićević po Poslovniku, a zatim narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, neko može dozvoliti sebi da kaže ... (Predsedavajući: Molim vas, koji član Poslovnika?) 101. (Predsedavajući: Hvala.) Neko sebi može dozvoliti da kaže da je nekome zakržljao mozak na 5. oktobru i da je tu negde stao, ali opet je to stvar ukusa i stvar pojedinca. Želim samo da kažem da imam prava, kao čovek koji živi u ovoj zemlji, koji zna kako se živelo u nekom prethodnom periodu i kako se živi danas, ko ima želje i očekivanja da sutra bude značajno bolje no što je bilo u prošlosti, no što je danas, da nam sutra svima bude bolje, pogotovu bolje za one za koje se stalno zaklinjemo, a to su oni mlađi, koji treba da naslede naše prezime i da naslede život u ovoj državi. Kao čovek se plašim onih trenutaka, i ne želim da pominjem ovde ni stranke, ni pojedince, kada smo na kućnu adresu dobijali bonove, pa smo dobijali bonove za šećer, za ulje, za brašno, za benzin. Pa su nam, naravno, davali po dvadesetak litara goriva, pa nam kažu oni sa parnim brojem mogu u danima tim i tim da podignu po 20 litara na pumpama tim i tim, a oni sa neparnim posle na nekim drugim itd. Ja se toga plašim i Srbija se toga plaši. Srbija se plaši praznih ulica. Plaši se ulica gde će proći tenk i gde će proći vojni kamion. Plašimo se praznog autoputa i da pređete 300 kilometara autoputa i da ne sretnete nijedno vozilo sem nekog vojnog vozila. To je ono čega se mi plašimo. Plašimo se te prošlosti, koju pamtimo kao lošu. Zato mi želimo jednu bolju Srbiju, ali ta bolja Srbija podrazumeva normalniju komunikaciju sa svetom, poštovati neke vrednosti i poštovati zemlje u okruženju i biti u nekom zajedništvu, ne upirati stalno prste i pričati da smo mi najlepši, najvredniji i najsposobniji, a da svi ostali ne valjaju.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Dame i gospodo poslanici, zlikovačke aktivnosti Borisa Tadića i Vojislava Koštunice se nastavljaju... (Predsedavajući: Gospođo Radeta, imali smo jutros problem zbog toga. Molim vas da vodimo računa o tome kako se izražavamo za skupštinskom govornicom. Nemojte izazivati. Zašto to radite?) Gospodine Albijaniću, ja nisam imala nikakav problem jutros, problem ima porodica Ratka Mladića zbog zlikovačkog i zločinačkog delovanja Tadića i Koštunice. Evo o čemu se radi. Tražila sam, na osnovu člana 226, da pod hitno saznate, kao predsedavajući, od ministra Jočića šta se desilo i zbog čega je uhapšen Darko Mladić, sin slavnog, legendarnog generala Ratka Mladića. Za dva sata niste našli za shodno da nas obavestite o čemu se radi. Naravno, saznali smo i bez vas. Ovo naše obraćanje je, pre svega, zbog javnosti jer ne očekujemo da ste u stanju ni vi, ni Jočić, ni Dulić, ni Koštunica, ni Tadić da bilo šta po tom pitanju uradite, zato što vi to nećete; naprotiv, hoćete suprotno od toga, hoćete da zaplašite porodicu, hoćete da zaplašite sve patriote u ovoj zemlji. Šta se desilo? Jutros kada su hapsili Darka Mladića u kući je bilo prisutno troje male dece, bila je njegova supruga. U međuvremenu, odnosno pre nekih desetak minuta, Darko Mladić je pušten iz pritvora, došao je kući i sad ne zna šta da radi, jer se njegovoj ženi Biljani izgubio svaki trag. Krenula je žena na posao, do posla nije stigla, u kući nije, mobilni telefon joj nije dostupan, očigledno je, pretpostavlja, pretpostavljamo i mi, da su i Biljanu Mladić pokupili, verovatno sad očekuju - nije sin izdao oca, možda će snaha svekra. Ne znamo šta je u pitanju, ali sad vas najlepše molim, ovo je nešto što je urgentno, pod hitno morate da kontaktirate MUP Srbije, gospodine Albijaniću, i da u najkraćem mogućem roku obavestite narodne poslanike, javnost Srbije, pre svega, gospodina Darka Mladića i njegovu porodicu, gde je gospođa Biljana Mladić, supruga Darka Mladića, inače sina slavnog generala Ratka Mladića. Ponavljam, kada su joj jutros muža odveli u MUP Srbije, ne znam šta se desilo u međuvremenu, žena je krenula na posao, nije stigla do posla. Takvo ponašanje, gospodine Albijaniću, ne mogu nikako da nazovem, već zločinačko, zlikovačko i izdajničko.
Narodni poslanik Žarko Obradović, po Poslovniku.
Hvala, gospodine predsedavajući. Zamolio bih vas, gospodine predsedavajući, pošto vodite ovu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije, da vodite računa i o primeni Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, odredaba Poslovnika koje govore o tome da bi poslanici trebalo da govore o onome što je na dnevnom redu sednice Narodne skupštine. Čini mi se, gospodine Albijaniću, da mi pričamo o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, pa bi bilo dobro, molio bih, neka ovo bude usamljeni vapaj u moru glasova Skupštine, da poslanici govore o tome. Oni koji misle da je dobar neka afirmišu dobre strane i šta će to doneti Srbiji, a oni koji misle loše, neka kažu zbog čega misle loše. Danas je, čini mi se, 29. oktobar 2007. godine i kad danas čujem kad se priča o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju... (Predsedavajući: 30. oktobar 2007. godine.) ... Kada se govori o devedesetim godinama to za mene lično izaziva jednu mučninu. Pitanje je da li ljudi razumeju gde se nalaze i u kom istorijskom periodu. Vidim da ljudi vole da govore o devedesetim godinama, i to govore netačno, ali tu smo mi, neki poslanici, koji će vrlo rado odgovoriti na neka pitanja. Da pođemo, gospodine predsedavajući, od teze da ništa nije valjalo do 2000. godine, pa je posle 2000. godine, sa tim demokratskim promenama, za nas pučem, Srbija ušla u svet života, gde ima svega i svačega, i med i mleko. Hajde onda da pričamo o tim godinama, da pričamo o životu u Srbiji posle 2000. godine, kako se odlično živi, kako imamo nacionalni dohodak 18.000 dolara, kako imamo preko 2.000.000 zaposlenih, kako su penzije 800 evra u proseku, hajde da pričamo o tim stvarima i neka nas ubede da je sve super. Znači, do 2000. godine ništa nije valjalo, onda su došle stranke sa demokratskom opcijom i stvorile idealno društvo. Nemamo prijatelje koji nam traže da nam se otme komad zemlje, nemamo prijatelje koji nas guraju u integraciju kako bi namirili neke svoje globalne račune i interese i sve je super; privatizacija je bila fantastična, za 2000 preduzeća smo uzeli 15 milijardi evra, a ne samo dve za 2000 najboljih preduzeća i da smo naplatili ratnu štetu, ali hajde, dajte da se pomerimo, da pričamo o zakonima koji su doneti posle 2000. godine, da su super zakoni. Kakve veze ima šećer iz devedesetih sa Zakonom o osiguranju, to samo pojedinci mogu da zaključe. A da ne pričamo o tome da se apsolutno događaji iz '90-ih godina tumače jednostrano, pri čemu se ne pominju "veliki prijatelji" koji su uveli sankcije, zapadne zemlje i SAD koji su uveli sankcije, koji su pomogli egzodus Srba iz Hrvatske, preko 250.000 ljudi je proterano, najveće etničko čišćenje posle Drugog svetskog rata, koji su bombardovali više puta Republiku Srpsku, koji su protiv odluke Saveta bezbednosti bombardovali Srbiju i Crnu Goru. Šta hoćete? Hajde, onda govorite o tim stvarima, kad govorite o '90-im. (Predsedavajući: Gospodine Obradoviću, molim vas...) A vas bih, gospodine Albijaniću, molio da vodite sednicu Narodne skupštine kako dolikuje. Ako to ne možete, molio bih vas, pozovite nekog od potpredsednika koji su danas tu, ili gospodina Dulića, da preuzme vođenje sednice ili primenite Poslovnik. [[Isključen mikrofon.]]
Hvala, gospodine Obradoviću. Upravo sam primenio Poslovnik. Četiri minuta ste govorili. Hvala vam. Narodni poslanik Milorad Buha, izvolite, po Poslovniku, pa narodni poslanik Žarko Obradović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Odboru za odbranu i bezbednost, koji je održan pre nekoliko dana, postavio sam poslaničko pitanje, a to sam učinio i kao predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu. Naime, dana 18. 10. 2007. godine u jedan sat noću uhapšen je Pane Bulat, rođen 1953. godine, sa stalnim boravkom u Kupusini, Opština Apatin. Dotični je do 1991. godine bio policajac u MUP-u Republike Hrvatske, posle toga napustio je ministarstvo, došao u Republiku Srpsku Krajinu gde je bio do 1995. godine. Posle toga radio je kao policajac u Vrgin Mostu, izbegao je zajedno sa ostalim Krajišnicima 1995. godine i posle toga je stalno nastanjen u Kupusini. MUP Republike Srbije je uhapsio dotičnog čoveka na temelju određenih krivičnih dela ili ne znam već čega. Tražio sam na Odboru da mi se dostavi, i Vladi i meni, podatak o tome zbog čega je uhapšen, zašto se to radi noću, zašto se to radi u jedan sat noću? Celokupna porodica i celokupno selo je istraumatizirano, a i opština Apatin, kada se saznalo šta je učinjeno. Koristim ovu govornicu i ponovo postavljam pitanje Ministarstvu – zašto se hapse ljudi, po kom osnovu je on uhapšen i zašto se to radi u noćnim časovima?
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Žarko Obradović. (Odustaje.) Po Poslovniku se javio narodni poslanik Rajko Baralić. Molim gospodina Zorana Krasića da ne ometa rad Skupštine.
Gospodine Mrkonjiću, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, samo da kažem, ne pucate u praznu mrežu. Ovaj tim koji se zove SPS ima dobrog golmana. Ne može to tako, svaki put kada vam ponestane inspiracije, a vi onda okrenete – drž', ne daj, devedesete, pa dalje. Stranka gospodina dr Vučićevića 12 godina vrši vlast u Čačku i sedam godina je vlast u Srbiji. Koliko to godina treba oni da budu vlast da bi se prepoznali kao odgovorni za stanje u Srbiji? Od 1996. su u Čačku na vlasti. Doduše, za to vreme jedna porodica je tamo veoma napredovala, samo jedna. (Zoran Krasić, sa mesta: Da nisu Ilići?) Jeste, to je ta porodica. Mnogo dobri i pošteni ljudi, mada u selu gde su rođeni za takve ne važe. Dosta više sa tim. Ko je kriv što danas radnici "14. oktobra" traže izmene i dopune Zakona o radu, člana 191, da poslodavac koji da radniku otkaz, pa ga on dobije na sudu, ne treba da ga vrati na posao? Podsećam vas, taj amandman je ovde potpisivala Socijalistička partija Srbije, pa nije prihvaćen ni od stranke koja nama imputira ovde razne stvari. Ko je kriv što predstavnici "Robnih kuća Beograd" ne mogu ni da prisustvuju privatizaciji imovine koju su gradili 50 godina? Ko je kriv što radnici "Magnohroma" dolaze kod nas i kažu da novi vlasnik iz Inđije seče aparatima opremu i prodaje na kilogram svojoj firmi koja se bavi sekundarnim sirovinama, tri puta jeftinije nego što je cena sekundarnih sirovina u Srbiji, a ne ispunjava ugovor o privatizaciji? Ko je kriv što 511 miliona evra ne mogu da dobiju ona lica koja su bila u nemačkom zarobljeništvu, a izgleda da je stiglo u našu zemlju? Ko je kriv što se u Srbiji puca na partijske neistomišljenike, kao sinoć u Požegi, a niko ne sme da bude uhapšen? Pitao bih gospodina Vladana Vučićevića da li je podigao svoj glas 1991. i 1992. godine, kao lekar i humanista, kada su predstavnici međunarodnih organizacija, koji su njegovi prijatelji, rekli da ne može da poleti avion iz Beograda za Banjaluku sa bocama sa kiseonikom i kada je umrlo 12 beba u banjalučkom porodilištu? Odgovorite, dr Vučićeviću, ako imate obraza i snage.
Replika, narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo poslanici, sigurno da sam podigao svoj glas, gospodine Baraliću. Odabrao sam jedno zanimanje koje je, po samom svom delokrugu rada, humano zanimanje. Gospodine Baraliću, mogu da vam kažem da sam bio na specijalizaciji maksilofacijalne hirurgije upravo u tim vremenima kada se dešavalo sve i svašta na prostorima bivše Jugoslavije. Da vam kažem jednu stvar, gospodine Baraliću, isto plače srpska majka kao i šiptarska, iste suze roni, isto boli svakoga kada je njegovo dete u pitanju. I ja, kao čovek, hoću da zaštitim svačije dete. Moram reći nešto, ako ste već hteli da postavite takvo pitanje, postoji nešto što se zove politika, postoje ljudi koji kreiraju tu politiku i postoje ljudi koji moraju znati da u kafani i na ulici za svakoga mogu reći sve, to je njihova lična stvar, ali ova govornica je govornica sa koje se moraju upućivati samo ozbiljne stvari, sa koje se niko ne sme vređati, sa koje se niko ne sme ponižavati. Kao predstavnik Srbije, morate uvažavati sve. Neću sada da podgrevam strasti ovde, ne želim, ali bilo je mnogo neodgovornih ljudi, mnogo neodgovornih rečenica upućenih sa ove govornice svetskim moćnicima. Treba znati i odmeriti te snage i treba znati da je čovek čovek, pa smo možda zbog tih neodgovornih rečenica, upućenih sa ovog zvaničnog mesta, platili i skupu cenu. U svakom slučaju, svi oni... Kao što i mi koji danas vodimo ovu državu odgovaramo za sve što se u ovom trenutku dešava. Mi ne možemo izbrisati našu prošlost, kakva god da je bila, ali zato se moramo zajednički truditi, znajući kakva nam je prošlost bila, da nam budućnost bude bolja. Moramo se menjati, gospodine Baraliću, a ja sam kao čovek uvek podigao glas. Verujte mi, saosećam sa patnjama svih onih ljudi koji su doživeli tragediju na ovim prostorima, ali se plašim da su mnogi zaboravili da su ljudi doživeli tragediju, da su mnogi postali invalidi, a opet se to može vezati za politiku koja se vodila. Imali smo u nekim periodima te ljude koji su se borili za ovu državu, koji su protestovali i tražili, u periodu kada se to dešavalo, da im se omoguće najobičnije stvari koje bi jedan invalid morao da ima, a to su pristojni, elementarni uslovi za život. Opet se to pravdalo sankcijama, ratom i nemogućnošću. To je ono što mi, kao ljudi, moramo zajednički da shvatimo i da ispravimo u budućnosti.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Mrkonjiću, moram od vas nešto da zahtevam. Pretpostavljam da vi takvu grešku nećete ni praviti, ali ukoliko se desi, tu je gospođa Vjerica Radeta, kao vaš savetnik za Poslovnik, ona će vam pomoći. Naime, o čemu se radi? Gospodin Albijanić je pravio koktel od narodnih poslanika SRS, kada su obrazlagali amandmane. Nedopustivo je, u okviru našeg poslaničkog vremena, da se javljaju tu neki drugi poslanici. Ne isključujem mogućnost nakon toga. Videli smo kakvu smo situaciju imali kada se javio gospodinVučićević. Ne sporim njegovo javljanje povodom Poslovnika, za replike, nego kada se javio da govori o amandmanu, govorio je, gospodine Obradoviću, ne o devedesetim, osamdeset i neke godine su bile, par - nepar, on je govorio o tome što nema nikakve veze ni sa amandmanima, a javio se i pričao povodom amandmana, ni sa bilo kojom političkom strankom koja danas sedi ovde. Podneo sam amandman na član 5. a u vezi sa članom 35. Zakona o osiguranju. U mom amandmanu stoji, takođe, da se taj novopredloženi član briše, ali meni ne smeta da ga branim sa istim žarom kao što će to činiti moj kolega Aleksandar Martinović, kada bude branio svoj amandman na član 20, koji kaže i projektuje, u ime SRS, da najviše što se može prodati imovine, odnosno kapitala od osiguravajućih društava jeste 49%, kako bi država Srbija ostala većinski vlasnik. Pre nego što počnem konkretno da obrazlažem svoj amandman, da samo pojasnim da ponekad amandman može da bude celishodan, dobar i vrlo efikasan ako glasi: briše se. Dakle, sa dve reči, a ne sa jednom. Ako biste vi pokušali da uredite zakonskim propisom neke odnose koji vladaju na ulici, zamislite kad vi kažete - ukoliko Boris Tadić, Vojislav Koštunica ili, pak, neko drugi šeta ulicom i naiđe građanin Srbije, neko će da stavi ovako ruku, neko će da pređe na drugu stranu ulice, a vi kažete kazniće se, da ne prognoziram koja bi sankcija mogla da bude, šta bi preostalo poslanicima SRS i svim drugim koji smatraju da to nije u redu, nego da kažu - brisaće se. Ne može se tu menjati, pa kaže, neće se kazniti novčanom kaznom, ali kazniće se kaznom zatvora. Dakle, ponekad amandmani moraju da glase isključivo - brisaće se. Juče se postavila dilema, i ovde su se izgleda upecali poslanici Demokratske stranke Srbije i Nove Srbije, poslanici Demokratske stranke ćute, ne brane taj zakon, koji, da ne kažem, ničemu ne valja. Postavilo se pitanje da li nama odgovara onaj prethodni ili ove izmene sada. Ne odgovara ni onaj prethodni, jer smo imali i na njega određen broj amandmana i u ono vreme gospodin Igor Mirović, kao što to danas čini vrlo uspešno, virtuozno, rekao bih, gospođa Jorgovanka Tabaković, iznosio je i obrazlagao je te amandmane koje smo podnosili. Gospodine Tišma, kada je ovde na dnevnom redu bio Zakon o zdravstvenom osiguranju poslanici SRS su podneli veoma veliki broj amandmana. Radilo se i subotom i nedeljom. Gospodin Srđo je bio tu i dao je veoma važan doprinos u pokušaju da se taj zakon izmeni. Znate ko je bio tada ministar za zdravstvo? Onaj koji je danas i onaj koji je, čini mi se, od 2000. godine i biće sve dok SRS ne dođe na vlast, a to je, nadamo se, već na sledećim izborima. Vi juče ovde izlazite i kažete kako ste strašno uspeli. Pa, i Vladan Vučićević uspeva tako što ode kod ministra za kapitalne investicije, u ono vreme, a sada za infrastrukturu, i inače, takav je vaš način delovanja, i kaže - daj mi uradi ovo i ono, a nijednom ne tražite od ministara, nijednom ne tražite od Vlade da nam predlaže one zakone od kojih bismo i mi i ostali građani Srbije koji su nam ukazali poverenje imali korist. Juče neko izađe ovde i kaže – pokušava, valjda, da rasplače građane Srbije, al' ne može više, ne može gore, to ste vi do sad uspešno uradili – pa ako još malo budemo pričali o Poslovniku, a amandmani SRS su već bili prihvatljivi, prođe nam neki rok, nećemo imati vizne olakšice. Svako od vas ko ne živi u Beogradu kad dolazi na sednice Narodne skupštine videće veliki broj ljudi, sasvim pristojno obučenih, koji preturaju kontejnere jer nemaju šta da jedu, nemaju od čega da žive. Je l' mislite da ono što ste vi juče rekli, dajte da požurimo, da usvojimo, to je potrebno, moramo i mladim i starim i svim onima koji imaju uslove da otputuju u inostranstvo... Mnogi su nekih ranijih godina otišli, pa sad naši građani imaju i porodične veze sa ljudima u inostranstvu i imaju potrebu da odu do njih, mnogi će otići, ali dajte prvo da uradimo nešto drugo, da stvorimo neke druge uslove da bi oni mogli malo da se bave tim. Zbog čega SRS uporno insistira da rasvetlimo ove naše amandmane, da napravimo jedan kritički osvrt, sa stručnog aspekta? Zbog toga što ovo što ste vi predložili nije dobro. A imamo razloga i poučeni smo iskustvom od 2001. godine, kada je u ime DOS-a samozvani guverner Narodne banke zatvorio četiri banke, nestale su. Nije nama naziv Jugobanka, Beogradska banka toliko bitan, mada vi znate koliko se danas u svetu plaćaju same te firme, nego šta je sa imovinom, šta je sa ljudima koji su radili u tim bankama, šta je sa... Ne znam koliki su, ali sam siguran i tvrdim, bilo je i štednih uloga građana Srbije kod tih banaka, da li je neko uspeo da podigne svoj iznos? Nije. Na to pitanje odgovor ni posle sedam godina nismo dobili. Plašimo se da istu ili sličnu sudbinu ne dožive i osiguravajuća društva, a onako kako ste vi predvideli u ovom zakonu i kakav odnos imate prema amandmanima SRS, to je skoro veoma izvesno. Možda će posle biti kasno, bez obzira koja vlast bude, a pretpostavljate i vi, to znaju i građani Srbije koja će biti, tako da određene posledice koje ste vi napravili nećemo moći da ispravimo ni mi. Zbog toga danas moramo grčevito da se borimo za naše amandmane i da ih obrazlažemo, da ne dođemo u situaciju kao što je to bilo sa bankama. Vidite šta je ministar rekao. On kaže - i oni polako gube svoj značaj. Mislim na onih petnaestak osiguravajućih društava, ne računajući osiguravajuća društva DDOR i Dunav. Gube polako značaj na našem terenu, a naš je cilj da stabilizujemo ova dva subjekta kako bi postigli što bolju cenu u privatizaciji. I onda sam rekao - pa zar nemamo mi dovoljno stručnih ljudi, dobar menadžment koji ume da vodi taj deo posla i zar nisu zainteresovani građani Srbije da taj deo, ta premija ostaje ovde, a ne da odlazi u najvećoj meri u inostranstvo? Svakako je da mi danas želimo da imamo sigurna osiguravajuća društva, odnosno ono što smo osigurali; u slučaju, to niko, pretpostavljam, normalan ne želi, da dođe do neke štete da možemo da naplatimo. Ali, nema tih para, nema te cene, ono o čemu je govorila uvažena koleginica Jorgovanka Tabaković, da prilikom zapošljavanja u tim osiguravajućim društvima jedan od uslova, pored stručne spreme, sad da ne licitiram šta se sve navodi, jeste i da mlada majka, Srpkinja ili građanka Srbije, sasvim je svejedno, ne sme da rađa za četiri godine. Nema tih para kojim se podmladak Srbije može ili bi se bar smeo pokušati kupovati. Sve amandmane koje je Srpska radikalna stranka podnela, bez obzira da li oni u svom tekstu imaju još nešto osim - briše se, treba prihvatiti, sigurno ćemo onda imati bolje rešenje. Ukoliko se neko usudi da ovakav amandman koji sam ja podneo ne prihvati, onda on želi da omogući da u ovoj zemlji postane prihvatljivo ono što je neprihvatljivo, a to je zloupotreba. I da vam kažem, znači, amandman se odnosi na član 5. a u vezi sa članom 35. postojećeg zakona. Taj član definiše: "Narodna banka Srbije će odbiti zahtev za dobijanje saglasnosti za sticanje kvalifikovanog učešća, ako iz dokumentacije i podataka kojima raspolaže proizilazi...". Ovde ima pet tačaka, a ja sam podneo amandman na tačku 3). Da bi vama bilo jasnije o čemu se radi, tačka 3) glasi: "da je podnosilac zahteva, odnosno sa njim povezano lice u poslednje tri godine bilo član uprave, nadzornog odbora ili nosilac posebnih ovlašćenja u pravnom licu nad kojima je sproveden postupak." U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju predlaže se da se ovo "sproveden postupak" briše, a da se doda "otvoren ili sproveden postupak prinude". Znači, ovo "otvoren" ostavlja mogućnosti da dođe do raznih zloupotreba. Vidite, dobili smo vrlo interesantan odgovor Vlade na taj amandman, kaže: "Amandman se ne prihvata jer se predloženom odredbom smanjuje mogućnost zloupotrebe obuhvatanjem perioda od otvaranja ovih postupaka (obuhvata i one postupke koji su u toku), ali tako što se to ograničenje odnosi samo na prinudnu, a ne i na dobrovoljnu likvidaciju." Nigde u predloženim izmenama i dopunama Zakona o osiguranju se ne vidi na šta se to odnosi, nego u obrazloženju, tako da nije bilo ovog amandmana ne bi ni tog obrazloženja bilo, ne bi jednostavno ukazali na neke određene stvari i postupke koji postoje. Moram da ostavim koji minut koleginici Jorgovanki Tabaković, ali vas podsećam, ukoliko ne budete glasali za ovaj amandman, da ste za uvođenje jedne kategorije koja je već postala odomaćena i vrlo prihvatljiva; to je ona kategorija koju je DOS u bilo kojem obliku lansirao i negovao od 2000. godine, a to je uvođenje postupaka, odnosno načina poslovanja koji ne koriste građanima Srbije. Zahvaljujem se.
Hvala, gospodine Periću. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Imate još tri i po minuta. Izvolite.
Amandman gospodina Srete Perića, mog kolege, u stvari je vrlo aktuelan danas, posebno zbog napisa u novinama gde dobijate, kao vladajuća koalicija, sve pohvale za zasluge u stečajnim postupcima. Ko vas hvali? Evropska banka za obnovu i razvoj, ona od koje uzimate kredite i oni koji su vas finansirali da donesete takve propise o stečaju. Šta je sad ovde bitno u članu 35? Ako vam se ne dopada neka osoba, ako vam se ne dopada neko preduzeće ili neko ovlašćeno lice, pa ne želite da stekne kvalifikovano učešće u ovoj oblasti poslovanja koja se zove osiguranje, nije bilo dovoljno rešenje iz starog zakona da se sprovede postupak prinudne likvidacije, odnosno stečaja, nego ste otvorili mogućnost samo da se stečaj otvori. Poštujem vaše obrazloženje da ne može da se zloupotrebljava dobrovoljna likvidacija, ima i toga. Hoćete da vam kažem najsvežiji primer? Dozvolili ste privatizaciju u jednoj fabrici, u jednoj tekstilnoj industriji konfekcije u Babušnici, gde ste dobili vrlo kvalifikovanog Nemca vlasnika, koji je bez ikakvog obrazloženja posle četiri meseca rada ljude poslao na zavod za zapošljavanje, spakovao mašine i rekao da mu nije rentabilno da radi. Bez posla je ostalo 260 ljudi. Nije tajna informacija, vrlo zvaničan podatak. Nikakve garancije da će strani vlasnik da dođe i održi proizvodnju nemate u Zakonu o privatizaciji, ali ste zato, po nalogu onih koji vas hvale, doveli do toga da se u našem društvu stvara kasta stečajnih upravnika koji očekuju enormne nagrade za stečaj, odnosno ostavljanje ljudi bez posla. Vi još u ovoj vrlo važnoj oblasti finansijskog tržišta, budućeg, i vrlo zanimljivoj za ovu privredu, njenu stabilnost i trajnost, koja se zove osiguranje, uvodite mogućnost da neko po Zakonu o stečaju podnese zahtev za stečaj i otvori ga, kako to u Zakonu piše, samim činjenjem verovatnim da neko ne može da izmiri jednu najobičniju fakturu iz dužničko-poverilačkih odnosa. Iznos - 10.000 evra. Da li postoji preduzeće danas koje se zove uspešnim, a da trenutno nekome ne duguje taj iznos? Ali, vi možete, ako želite da nekoga isključite iz ove oblasti, da preko Zakona o stečaju i ovoga što ovde otvarate učinite verovatnim, dajete ovu formulaciju - otvaranje postupka stečaja, čime (gde je sada ona liberalizacija, otvorenost, konkurencija?) ograničavate ulazak određenih ljudi u oblast osiguranja. To nije nimalo slučajno, kao što nije slučajan ni način licenciranja, kao što nije slučajno ni zadržano diskreciono pravo da procenjujete da li treba otvoriti neku novu kuću osiguranja. Kolege poslanici, izvolite po savesti, pa odbijte ovaj amandman ako možete to da objasnite građanima Srbije.
Po amandmanu, narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine Obradoviću, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u toku je rasprava o amandmanu na član 5. (u osnovnom zakonu član 35) izmena i dopuna Zakona o osiguranju, da znamo o čemu razgovaramo. Socijalistička partija Srbije će u danu za glasanje podržati ovaj amandman koji su podneli narodni poslanici Srpske radikalne stranke. Želim da kažem ovde jednu stvar koja se tiče ovog amandmana i principa. Prosto molim kolege, uvažavajući sve njihove potrebe, političke i druge, da ne polemišu sa narodnim poslanicima kada podnose amandmane. To možda nekome nije simpatično, ali vas uveravam da jedna politička stranka na osnovu Poslovnika ima sva prava koja se tiču metoda političke i parlamentarne borbe. Kada neko odluči da na sto članova jednog zakona napiše sto amandmana da se briše, on ima neki razlog za to. Podsećam vas da je Demokratska stranka u jednom trenutku '92. godine podnela 4.500 amandmana na jedan predlog zakona, o lokalnoj samoupravi, zahvaljujem se gospođici Jovanović. Dakle, samo molim sve da se stvarno ponašaju uvek kada su na vlasti kao onda kada su bili u opoziciji. Ostavite vi poslanicima jedne stranke, jedne političke opcije, jedne poslaničke grupe da procenjuju šta je njihov politički i programski interes. Možda na taj način žele da privuku pažnju na zakon koji je na ovaj ili onaj način sa njihovog aspekta problematičan. U tom smislu je juče vođena jedna neprincipijelna rasprava. Dakle, ništa ne može biti sporno što je podneto u skladu sa Poslovnikom. To je jedno pitanje o kojem smo raspravljali sto puta, diskutovali i molim vas da ga zatvorimo. Kada nam se učini, nama i drugima, da je to za nas interesantno, napisaćemo 150 amandmana. Ostavite da mi procenjujemo, mi rizikujemo pred svojom ciljnom grupom. Naš je posao da zadobijemo poverenje novih i zadržimo poverenje postojeće ciljne grupe i ne rizikujemo sa vašim biračima. To je prosto nešto što je alfa i omega političkog delovanja. Dakle, u tom smislu ovde ne treba da gubimo više vreme na to da li je neko napisao deset amandmana da se briše, to je prosto pitanje njihove političke odluke. Takođe molim, pošto se ovaj amandman i toga tiče, mi ćemo istrajati u ovoj inicijativi da obavestimo građane Srbije kolike apanaže prima Agencija za stečajne upravnike i drugi, kao što se juče drznula Agencija za energetiku da nas ne obavesti kolike su apanaže i plata direktora tamo. Moraće. Kažem im sada da će morati. Administrativni odbor je uputio precizan zahtev, pa će se videti da je to nekoliko stotina hiljada po jednom čoveku itd. Dakle, nastavlja se jedan odnos prema narodnim poslanicima od strane administracije koji je nedopustiv. Danas sam pročitao u novinama da će, zaboga, narodni poslanici dobiti lap-top iliti prenosivi računar. O čemu mi pričamo? Prvo ništa ne znam o tome, a ako je to nečija odluka, pozdravljam je, veoma je važno bilo da ih imamo i pre pet godina. Obaveštavam vas da nekoliko hiljada prenosivih računara sada na revers koriste vladini činovnici, što je dobro. Zašto nije dobro ako narodni poslanici treba da dobiju lap-top računar? O čemu se ovde radi? Zar je to tema? Zar je tema da će se naša deca, zaboga, igrati sa tim računarima kada ih mi odnesemo kući? Ne, nego ćemo ih prodati na buvljaku, čim ih dobijemo odmah ćemo ih u pola cene prodati na buvljaku da zaradimo silne novce. Znači, u ovoj zemlji je sve što se tiče narodnih poslanika tema na jedan potpuno neprihvatljiv način. Zahvaljujem se onima koji su doneli tu odluku, ako ćemo mi zaista dobiti te računare. Želim da kažem da dnevno dobijamo ovde papira koliko je potrebno, odnosno potrebna je čitava jedna šuma da se poseče da se napravi toliki papir koliko ga mi dobijamo dnevno ovde, da pomognemo na svaki drugi način itd. Veoma je važno da pomognemo da se razume da ovde postoji jedna hajka na narodne poslanike, koji su, kao što je moglo da se pročita, nekoliko godina izvor svih zala u Republici Srbiji, imaju basnoslovne zarade. Čim smo dobili prve izveštaje videli smo da svi stečajni upravnici i svi članovi upravnih odbora na železnici i ne znam gde sve još imaju po nekoliko puta veće sinakure. O čemu se ovde radi? Juče sam ustanovio da, recimo, jedan važan čovek koji je radio jedan važan posao kao Državna revizorska institucija ima nešto malo veću platu od poslanika. Nemam ništa protiv toga, ali moram da kažem da imam protiv toga da član upravnog odbora u Javnom skloništu ima platu koliko i ovaj koji treba da bude na čelu Državne revizorske institucije. Postoje li u ovoj zemlji aršini? Da li može da se izmeri koliko vredi čiji rad? Juče smo tražili da Narodna banka dostavi precizne izveštaje o tome koliku platu imaju guverner, viceguverneri, članovi Saveta i koliku platu ima čovek koji ima najniže radno mesto, najniže u hijerarhiji, a tiče se održavanja higijene ili ne znam čega, pa ćete, uvažene kolege, videti da higijeničar u Narodnoj banci ima veću platu nego čovek sa visokom stručnom spremom koji nije visoki nameštenik u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a ima završen fakultet. Kako je moguće u jednoj zemlji da to funkcioniše tako? Očekujemo, na osnovu informacija koje budemo dali građanima Srbije, da građani imaju jasnu sliku o tome šta se ovde dešava. Dakle, nećemo pristati da budemo javna pljuvaonica svaki dan u svim medijima. Učinićemo sve što je neophodno da objasnimo da nekoliko hiljada članova upravnih i nadzornih odbora u ovoj zemlji zarađuje enormno bogatstvo, ne znamo šta je njihova odgovornost i ne znamo šta je njihova obaveza. Nas se ne tiču privatne firme, nas se ne tiču oni koji sami zarađuju novac. Nas veoma zanimaju oni koje je osnovala Vlada, koji su osnovani izborom u Narodnoj skupštini, koji se finansiraju iz budžeta, koji su u javnim preduzećima. Nije normalno da član upravnog odbora u Pošti Srbije ima 140 hiljada dinara, a da pri tom nema nikakvu odgovornost. Ako je brat jednog ministra, onda je to za mene posebno interesantno. Saopštavaćemo to sukcesivno kako budu dolazili podaci, nećemo da pristanemo na torturu koja ide po nama, a koju sprovode izvesni lobiji, koji nas prikazuju u takvom svetlu. Dakle, javno im govorim - ua, nećemo im dozvoliti da takva slika o narodnim poslanicima i parlamentu ide kroz Srbiju, zato što ovi drugi rade sve da se zataškaju takve stvari, odnosno visina zarada članova upravnih i nadzornih odbora i direktora javnih preduzeća. Jedva čekam da dođu svi oni, videćete, zaprepastićete se. Postoje ljudi koji imaju po milion dinara i inkasiraju svakog meseca na svoj konto, a nemaju nikakvu obavezu i odgovornost. Tražićemo da se ta stvar istera do kraja.
Povredu Poslovnika je reklamirao narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, član 103. Želim da ukažem da je obaveza poslanika da raspravljaju o temi koja je na dnevnom redu. Isto tako želim da iznesem svoje slaganje sa delom izlaganja mog prethodnika koji je govorio o tome da zaista postoje neki centri moći koji pokušavaju da uruše status i pozicije državnih institucija, kako bi omalovažili njihov značaj, pa je u tom smislu i Narodna skupština vrlo često, zajedno sa poslanicima, prikazivana u negativnom kontekstu, i to u onim momentima kada poslanici nisu zasluživali. Želim da kažem sledeće: jeste tačno da je izašao članak o tome da poslanici treba da dobiju lap-top ili prenosivi računar, ali isto tako je tačno da postoji saglasnost među poslanicima da od svoje plate otplaćuju te lap-top računare kako bi narednu generaciju poslanika sačekao iznos u budžetu na osnovu kojeg bi oni mogli da kupe za sledeću generaciju računare. Mislim da to jeste korektno reći pred javnošću, da se ne bi pogrešno shvatilo da su poslanici bahati i da žele samo da se okoriste o Skupštinu ili budžet Republike Srbije. Isto tako, smatram da treba pohvaliti poslaničku grupu SRS koja danas govori o temi i amandmanima; to jeste način da ovaj parlament poštuje izbornu volju građana Srbije, da zastupamo interese građana na pravi način i po Poslovniku, kako je ta pozicija i uloga poslanika definisana. Ne mogu da se složim sa gospodinom Baralićem kada je napravio komparaciju između ponašanja u parlamentu Srbije ovih dana, sa enormnim brojem amandmana koji nisu celishodni i koji vuku jedan opšti društveno-ekonomski i politički sistem unazad ili onemogućavaju napredovanje i unapređenje našeg pravnog i ekonomskog sistema. Dali ste komparaciju sa ponašanjem Demokratske stranke, koja je pre 2000. godine podnela veći broj amandmana na Zakon o lokalnoj samoupravi. Moram da vam kažem da ponašanje opozicije mora da se ceni u skladu sa karakterom vlasti u zemlji. Kada je vlast demokratska, onda i opozicija ima pravo da se samo demokratskim i nenasilnim sredstvima bori za svoju buduću poziciju. Ako je karakter vlasti takav da se radi o režimu, tamo gde se krše ljudska prava, osnovna prava, onda su i instrumenti kojima se opozicija bori za uspostavljanje demokratskih vrednosti i podizanje demokratskih standarda opravdani. Zato vas molim da svi zajedno učinimo sve da ova skupština radi na osnovu demokratskih principa, saglasno interesima građana, a poštujući sve narodne poslanike koji predstavljaju građane na taj način mi poštujemo građane.
Povredu Poslovnika reklamirali su narodni poslanici Rajko Baralić i Žarko Obradović.
Gospodine Obradoviću, ovaj član koji se tiče pogrešnog tumačenja itd. Znači, gospodine Ristiću, ja bih voleo da svi narodni poslanici imaju isti izvor informisanja i da budu isto informisani. Poslanička grupa SPS nema informaciju, niti je takvu odluku doneo Administrativni odbor, koji je merodavan, mogao bi biti merodavan, da će se na taj način realizovati nabavka lap-top računara. Nemam ništa protiv. Jedino imam protiv da negde u novinama osvane kako su narodni poslanici na beskamatni kredit dobili računare. Neću to dozvoliti sebi, a drugi će se o tome izjašnjavati. Dakle, neće me niko kreditirati, a da ja o tome ne znam ništa. To je prva stvar. Druga stvar, ko je "Blicu" i drugim medijima dao tu informaciju, da usput postavim pitanje sekretaru Skupštine, na koji način se došlo do ovakve odluke i kako je odluka saopštena medijima, a da o tome ništa ne zna jedna poslanička grupa? Za mene to nije nepoznato, dakle, nije mi nepoznat takav način rada, već samo molim da se poslanici ne dele na poslanike vlasti i opozicije ovde po Poslovniku, jer svaki narodni poslanik, u skladu sa članom 225. i nekim drugim, ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima neophodnim za vršenje njegove poslaničke funkcije. Dakle, nema povlašćenih poslanika, nema povlašćenih poslaničkih grupa. Očekujemo odgovor i kada budemo dobili odgovarajuću odluku mi ćemo se o tome izjasniti. Dakle, ja nisam siromašan. Ova država me je dobro platila da mogu da kupim sebi računar i valjda svaki ozbiljan čovek ovde koristi računar, jer ne znam kako inače funkcioniše. Zato ne želim da me u jedan novi kontekst ubacuje bilo ko na način koji će ponovo postati meta novinara, da nas neko beskamatno kreditira, da mi kupujemo računare koji su po 30, 40 i 50 hiljada dinara. Molim vas, to onda može biti jedna zamka, a u tome ne želim da učestvujem, a dete mi je veliko, ne igra se računarom. U novinama piše da čim dobijem taj računar, koristiće mi da se on igra kod kuće. To je bezobrazluk. Oni ništa ne znaju o našim porodicama i ništa ne znaju o našoj deci i ništa ne znaju o tome kako funkcionišemo. Pozivam ih, neka dođu da prate šta radimo već 15 dana, neka dođu gde god hoće, neka budu o mom trošku, ali neka prestanu da pišu gluposti o onome što ćemo mi navodno učiniti. Dakle, to nije fer, zato što to prosto nije tačno. Zahvaljujem se i tražim ove odgovore da bismo mogli da radimo kako treba.
Ja ću zamoliti predsednika Narodne skupštine da u poslepodnevnom delu sednice da tačnu informaciju, a ono što ja znam, mislim da će potvrditi gospodin Obradović... Gospodine Baraliću, vama se obraćam, pošto ste vi direktno pitali, pa prosto da čujete i vi. Dakle, na jednom sastanku šefova poslaničkih grupa predsednik Narodne skupštine gospodin Dulić je izneo ideju da narodni poslanici dobiju računare, tako da su bez ikakvih detalja šefovi poslaničkih grupa bili obavešteni o toj informaciji. Zamoliću predsednika Narodne skupštine da u popodnevnom delu rasprave, kada on bude ovde, da kompletnu informaciju i da narodni poslanici ne saznaju detalje iz dnevne štampe. Dakle, to će mu biti preneto. Reč ima gospodin Obradović.
Gospodine predsedavajući, želeo bih da, po Poslovniku, član 225, kažem nešto i mom kolegi Bošku Ristiću, a i ostalim kolegama, kao neko ko je bio svedok zbivanja iz devedesetih godina, kada je tih čuvenih dve hiljade i nešto amandmana bilo predmet rada Narodne skupštine Republike Srbije. Inače, tada sam bio zamenik ministra za lokalnu samoupravu, pa sam bio u situaciji, kao možda neke druge kolege koje dolaze sa ministrom, da i ja pomognem tadašnjem ministru da da neki odgovarajući, relevantan odgovor na ono što su poslanici tada postavili kao pitanje. Inače, demokratski karakter nekog političkog sistema ne određuje jedno ili dva pitanja, nego ih ima daleko više. Kada govorite o devedesetim godinama i kažete režim, i ja isto to mislim danas za ovaj režim posle 2000. godine, samo što je to u mnogo prefinjenijoj formi. Sve se zna, a ništa nije jasno. Imamo lopove, a niko nije kažnjen. Imamo super privatizaciju, a radnici ostali bez ikakvih prava. Sve je transparentno, a tajkuni sklanjaju novac sa strane. O tome bi se moglo razgovarati. Kada je reč o tim amandmanima, a ovo govorim zbog ostalih kolega kojima se spočitava da daju amandmane koji nisu adekvatni, bilo je na desetine i desetine, stotine amandmana koji su bili sa dve reči - briše se. Stotine i stotine, verovali ili ne. Bilo je reči o lokalnoj samoupravi i bilo je sijaset amandmana sa rečenicom – predsednik opštine je šerif, tačka. Šerif tačka; šerif tačka. Možete sami prosuditi koliko su ti amandmani bili smisleni. Ili amandmani tipa – posle reči te i te stavlja se tačka i ostalo briše se itd. Zanimljivost te sednice bila je u tome što su poslanici Narodne skupštine Republike Srbije koji su branili te amandmane izlazili za govornicu i sve vreme su stajali za ovom govornicom, neko je pričao o amandmanu, neko nije, a najveći broj je pričao o stvarima koje nemaju blage veze sa, a ovo upotrebljavam bez uvrede, da kažem najprostije reči, blage veze nemaju sa amandmanom. To je bio deo politike jedne poslaničke grupe ili cele opozicije. To je bio deo političkog života tada. Ovo pričam ne da bih minimizirao, niti da bih kvalifikovao to vreme, nego samo da pokažem da svako vreme ima svoje metode borbe. Ako se u jednom vremenu proglašava važećim, mogućim, onda ne treba spočitavati ni kolegama koji to rade u nekom drugom vremenu. Svako ima svoj metod političke borbe. Ako poštuje zakone ove zemlje, ako poštuje Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije i ima šta da kaže sa stanovišta političke opcije koja ga je izabrala da bude poslanik, predstavnik građana u parlamentu, oprostite, građani će sami proceniti šta ko priča, kako priča i da li će mu ili neće dati poverenje u budućem periodu. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, velike su razlike između poslanika vlasti, odnosno između vlasti i SRS kada je u pitanju oblast osiguranja. Očigledno da ove izmene i dopune Zakona o osiguranju imaju za cilj da učvrste kontrolu Narodne banke nad sektorom osiguranja i naravno, pre svega, guvernera Radovana Jelašića, sa jedne strane, kao i da se izvrše pripreme za privatizaciju, za koju su se već očigledno odlučili nosioci vlasti. To je ono što je sa pozicije SRS nedopustivo. Imaćete priliku i da kroz ostale amandmane vidite da je zahtev SRS da država ostane većinski vlasnik u osiguravajućim kompanijama, odnosno pre svega u "Dunavu", jer smatramo da je to izuzetno važno u narednom periodu kada ćemo biti u situaciji da imamo sve manje investicija u Srbiji. Nažalost, završava se proces privatizacije, ono što se prodalo prodalo se. Dobar deo investicija koje su ušle u Srbiju ušle su baš kroz proces privatizacije, onih pravih investicija je jako malo. Oblast osiguranja, pre svega, podrazumeva štednju, jedan svojevrstan vid štednje. Životno osiguranje, dobrovoljno penzijsko osiguranje trebalo bi da omogući da se ta akumulacija koja je prisutna kod građana Srbije, znači ta štednja, kanališe u razvoj, pre svega, finansijskog tržišta i bitno utiče na razvoj privrede u nekom narednom periodu. S obzirom na dosta problematičnu i nestabilnu političku situaciju, trebalo bi ozbiljno da shvatimo sam sektor osiguranja, jer bi u narednom periodu umnogome mogao da popravi kapital, investicije u našu privredu i u naša preduzeća. Što se tiče onog što smo mi očekivali da vidimo u ovom tekstu zakona, a čega nema, nažalost, tek to pokazuje da Vlada nema ozbiljnu nameru da se bavi razvojem ovog sektora, sektora osiguranja, i da ima nameru da se prema osiguranju ponaša kao što se ponašala 2005. godine prema bankama, da ih što pre rasproda, nekritički, bez obzira na sve što su te domaće banke u tom periodu mogle da pruže privredi Srbije i bez obzira što nismo sačuvali nacionalno bankarstvo. Očigledno je da danas nema volje da se sačuva ni nacionalno osiguranje. Moram da kažem da je pre svega trebalo da u Predlogu zakona nađemo poreske olakšice, koje bi pospešile razvoj sektora osiguranja, olakšice koje se odnose na dohodak i prihode građana. U toj oblasti ne bi trebalo da bude duplog oporezivanja; kroz ovaj zakon trebalo bi da se reguliše i jedna mnogo ozbiljnija regulativa o upravljanju rizicima, a toga, nažalost, nemamo, i sigurnost uloga, sigurnost premija treba da bude na jednom znatno kvalitetnijem nivou nego što je danas. Ono što je za nas od izuzetnog značaja, to je da se mnogo više posveti pažnja sektoru osiguranja u narednom periodu, jer ovo tržište jeste nerazvijeno, ali premije rastu iz godine u godinu i potencijali ovog tržišta su izuzetno veliki. Kada su u pitanju neki pokazatelji, u 2006. godini smo imali premiju, prema podacima kojima raspolažem, u visini od 452 miliona evra, u 2007. godini se očekuje oko 500 miliona evra, a u 2008. godini čak 584. To je rast od nekih 10-15%, što ukazuje da prodavati i privatizovati osiguravajuće kuće u ovom trenutku znači jedan loš potez, ekonomski totalno neopravdan. Kroz razvoj privrede, kroz rast standarda, kroz povećanje društvenog bogatstva imaćemo pravu priliku da na pravi način sagledamo mogućnost i potencijale ovog tržišta i da kroz privatizaciju, eventualno, u nekom narednom periodu dođemo i do prave tržišne cene. Što se tiče samog amandmana, on se odnosi na zahtev za izdavanje dozvole za obavljanje poslova osiguranja. Tu se u drugom stavu kroz 12 tačaka reguliše koja je potrebna dokumentacija i konkretno u tački 8) i tački 10) vrše se izmene, gde se ponovo daje mogućnost da se i u otvorenim postupcima prinudne likvidacije i stečaja pojedinim članovima upravnog odbora i rukovodstva osiguravajućih kompanija onemogući zapošljavanje, ukoliko u roku od tri godine bude otvoren postupak stečaja, likvidacije. Očigledno, s obzirom na iskustvo koje smo imali sa Narodnom bankom i sa onim koferima i sa netransparentnošću u procesu privatizacije banaka, ne možemo da imamo poverenja u rukovodstvo Narodne banke, na ovaj način se njima otvara prostor za dalje manipulacije i dezavuisanje pojedinih ljudi iz osiguranja. Kadrovska osposobljenost u samom sektoru osiguranja nije na zadovoljavajućem nivou da bismo tako olako mogli da pređemo preko ovakvog zakonskog rešenja. Zato predlažem poslanicima i vlasti, naravno, računam da će poslanici SRS sasvim sigurno podržati ovaj moj amandman, da još jednom razmisle o celom konceptu ovog zakona, koji u ovom trenutku znači preuranjenu privatizaciju, i da podrže sve amandmane, pa naravno i moj amandman na tekst ovog zakona. Hvala.
Po amandmanu, Jorgovanka Tabaković.
Kolege poslanici, ključna stvar je izneta u vezi sa donošenjem ovog zakona u izlaganju mog kolege koji je govorio o podnetom amandmanu a tiče se privatizacije osiguravajućih društava u trenutku istorijskog, zakonitog, neminovnog razvoja životnog osiguranja. Dragi građani Srbije, ne dajte da vas varaju da će nam strateški partneri ili strani kupci podići nivo životnog osiguranja. Znači, ono što se zove svojevrsna štednja, ulaganje u svoju budućnost kroz životno osiguranje koje će biti posledica povećanih plata, ako ih budemo imali, i naše spremnosti da mimo preživljavanja ulažemo u životno osiguranje je jednostavno zakonit proces, kao što je bio onaj koji se ticao socijalnog osiguranja i zdravstvenog osiguranja. U to više niko nema dileme. Vama bliski, vama dragi teoretičari, na primer, gospodin Džon Galbrajt, priznati ekonomista iz Amerike, kaže – ne može sebi u zaslugu preuzimati nijedna politička stranka razvoj socijalnog osiguranja. Dok je Amerika (a vi preslikavajte na Srbiju stanje) bila poljoprivredno društvo i dok je svaka naredna generacija za prethodnu preuzimala brigu, nije bilo potrebe za razvojem socijalnog osiguranja. Ako je i bilo potrebe neka dopunska sredstva obezbediti, lako su se obezbeđivala prodajom te zemlje ili radionice koju su posedovali i bilo je moguće izneti svoj život do kraja u pristojnim uslovima. Znači, nije zasluga nijedne političke stranke potreba da država razvija socijalno osiguranje. To je istorijski proces. Zdravstveno osiguranje takođe nije ničija zasluga. U trenutku kada je medicina, posebno hirurgija, napredovala do te mere da više put do smrti nije bio lak, brz i prirodna neminovnost, država je morala da razvija sistem zdravstvenog osiguranja. U jednoj takvoj neminovnosti se mi danas nalazimo po pitanju životnog osiguranja. Znači, ulaganje u životno osiguranje kao obezbeđivanje svoje sigurne starosti i preusmeravanje sredstava iz neživotnih osiguranja, osiguranja imovine i lica jeste nešto što će se desiti, bez obzira na to da li će ovde doći da visoke profite iz sigurnih uplata premija baštine, koriste i ulažu gde njima odgovara stranci, a mnogo je bolje da to bude ova država. Zato ovoliko insistiramo na strateškom značaju osiguranja i ako smo propustili šansu da banke zadržimo, banke koje su u stvari krvotok privrede, ne smemo propustiti šansu da osiguranje, koje će se razvijati istorijskim procesom, održimo pod svojom kontrolom, ali ne zbog lične koristi nego zbog razvoja ovog društva. U prilog tome izneću vam samo jedan podatak. Od neznatne razlike u odnosu na prvog konkurenta pre tri godine "Dunav" danas beleži razliku od oko 25 miliona evra u bruto premiji. DDOR je taj prvi konkurent, koji ima mešovitu strukturu i ispod 49% ima učešće država. "Dunav" je uz velika ulaganja... A podsećam da je "Dunav", potpuno nebitno ko je na njegovom čelu i koja stranka njime vlada, jer je SRS iznad stranačkih interesa u ovim opšte važnim stvarima, znači, taj i takav "Dunav" je uspeo da otkupi akcije od izraelskog društva TBI i da postane vlasnik prvog penzionog fonda. Kupljeno je 30% akcija tog brokera, 30% akcija "Kosig" osiguranja u Banjaluci, čime je "Dunav" postao većinski vlasnik najveće osiguravajuće kuće u Republici Srpskoj. "Dunav osiguranje" drži i 72% srpskog tržišta reosiguranja. Da li će država odlučiti da ono što će se razvijati zasnovano na našim platama i našim mogućnostima da ulažemo u životno osiguranje prepusti nekome, ako imate egzaktne podatke da je za 30% više u odnosu na celokupnu premiju u novcu u 2003. godini "Dunav" narastao samo za prva tri meseca? Da li vi shvatate koja je mogućnost da država iz tih tako stvorenih premija, sa jednom odgovornom vlašću, investira u sve ono što je potrebno za razvoj? Molim vas da u trenutku kada odlučujete o amandmanima SRS imate na umu čijoj ćete deci obezbediti bolju budućnost. Uz sve uvažavanje onih koji dolaze iz Evropske unije, uz sve poštovanje slovenačke privrede, nemačke privrede i bilo koje druge, SRS se zalaže, nadam se i vi, za budućnost naše dece i srpske privrede, a to pokažite onog dana kada budete glasali.
Nataša Jovanović, pa će onda Goran Davidović. Imate još dva minuta za poslaničku grupu po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u svim anketama koje se obavljaju među građanima Srbije kada ljude pitaju čime su najviše nezadovoljni, počev od nivoa lokalne vlasti... Vi znate da ja dolazim iz Kragujevca, pa su tamo dijagnostikovani, što bi lekari rekli, problemi u sedam oblasti, koje tamo aktuelni gradonačelnik Kragujevca ne može da reši. Isti je slučaj kad postavljaju pitanje građanima, što se tiče rada Republičke vlade šta je to što im najviše smeta. Naravno, kriminal, korupcija, tajkunizacija, ali i nemogućnost da mladi ljudi rade i dobiju posao. Koliko su daleko otišli srpski tajkuni koji su stavili šapu na vodeća osiguravajuća društva i uveli na velika vrata sva ova osiguravajuća društva sa prolazom kod prethodne i sadašnje vlasti iz inostranstva, a koliko su brzo učinili da se potpuno satru naše osiguravajuće kuće koje su vam manje poznate, a koje su i te kako radile i zapošljavale ljude, govori, i opet ću da ponovim, slučaj osiguravajućeg društva "Prizma" iz Topole. Vi možete da govorite da u jednoj maloj sredini kao što je ta postoji potreba da se ljudi zaposle i da znate ili da ne znate podatak koliko tamo ljudi ne radi, koliko je njih kvalifikovano, sa višim, visokim obrazovanjem, koliko ljudi je bilo ne direktno nego indirektno uključeno raznim drugim poslovima koje su posrednički ili uslužno radili za to preduzeće, i onda se stvarno postavlja pitanje, a to je zaista kriminal neviđenih razmera i ja ću koristiti priliku da postavim, koliko već narednih dana, sa kompletnom dokumentacijom i poslaničko pitanje vezano za takvu odluku Jelašića i Dinkića – kako je moguće da nam govorite da će ovaj zakon da unapredi posao u oblasti osiguranja, a ugasite jedno srpsko osiguravajuće društvo? Nudite građanima mačku u džaku i terate ih da se životno osiguravaju i da to visoko plaćaju kod ovih, najblaže rečeno, sumnjivih firmi sa zapada. Mogli bi to da vam pričaju i kolege koji su advokati, usko specijalizovani za tu oblast; to je sad, evo to zna i gospodin Ristić, u oblasti advokature, za one koji su se specijalizovali za taj posao, kao i druge kolege koji su advokati po struci, postao unosan posao. Nažalost, zato što su ljudi prinuđeni da vode postupak protiv tih stranih osiguravajućih kuća jer su prevareni. Opet vam govorim, o tome će da priča po članu 7. koleginica Radeta, povodom ove vaše namere da ne date mogućnost godinu dana onome kome je oduzeta dozvola, kao što je slučaj malopre pomenute "Prizme" iz Topole, da podnosi zahtev da ponovo obavlja istu delatnost... Kako ćete da osigurate građane, kada ti subjekti, privredni, kao što je ta pomenuta firma ili neke druge za koje ja ne znam, koje su tako nekog užeg područja ili imaju klijentelu koja je vezana za jedan administrativni okrug, a vi ne znate ta preduzeća, kada ne garantujete građanima, već oni moraju da traže pomoć advokata, zato što su prevareni, a takvih je prevara sve više i više. Prema tome, nemojte, a ministar nas i ne ubeđuje, možda će pokušati na kraju ove rasprave, a vidim da su odustale i kolege koje podržavaju izmene i dopune ovog zakona da nam govore šarene laže i kako je to dobro, kada već na ovim sadašnjim primerima vidite da su osiguravajuće kuće u Srbiji morale da prestanu sa radom, jer su katanac na njih lično stavili Jelašić i Dinkić u prošlom mandatu. Mnogi mladi ljudi, neke majke koje su od toga izdržavale decu ili neki očevi, izgubili su posao, zato što je to jednostavno vaša volja, odnosno samovolja i zato što ne slušate šta vam mi govorimo i ne prihvatate nijedan naš argument.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nataši Jovanović. Po amandmanu, narodni poslanik Goran Davidović. Izvolite, Gorane.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću govoriti konkretno o ovom amandmanu. U članu 6. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju predloženo je da se u članu 39. stav 2. tačka 8) podtačka (1) reči "sproveden postupak" zamene rečima "otvoren ili sproveden postupak prinudne". Zašto je predložen ovakav član ovim izmenama i dopunama? Zato što se ovom odredbom smanjuje mogućnost zloupotrebe obuhvatanja perioda od otvaranja ovog postupka uključujući i one postupke koji su u toku, s jedne strane, ali tako što se to ograničenje odnosi samo na prinudnu, ali ne i na dobrovoljnu likvidaciju. Naime, u postupku dobrovoljne likvidacije nema nikakvog razloga da se ovo ograničenje primenjuje, najmanje iz dva razloga. Prvo, zato što postupak sprovode sami akcionari kada je u pitanju likvidacija. Drugi razlog, vezano za saglasnost Narodne banke Srbije naravno, drugi razlog je da na osnovu svoje odluke o likvidaciji društva oni to mogu da urade po tom osnovu. Ograničenje se predviđa samo za društva u ovom smislu, kojima je oduzeta dozvola za rad i kod kojih se sprovodi takozvana prinudna likvidacija. Tako da se ovim članom 6. ovog zakona u članu 39. na ovaj način i kroz ovaj amandman koji smo predložili precizira ograničenje koje se odnosi na učešće fizičkih lica u organima subjekta nadzora u osiguranju, tako što se ovo ograničenje odnosi samo na prinudnu, ovo što sam već pomenuo, ali ne i na dobrovoljnu likvidaciju; s druge strane, kao i da obuhvata praktično period od otvaranja tog postupka, naravno pa do njegovog završetka. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Goranu Davidoviću. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta.
Poštovane kolege, ja sam vrlo ozbiljno razmišljala da li da izađem da govorim o ovom amandmanu, s obzirom na pretnju koju sam pre pola sata doživela od kolege koji je sedeo na mestu iza gospođe Nade Kolundžije. To je, znate, ono biće koje je ova zločinačka Demokratska stranka još juče pustila sa lanca i još uvek ga nisu vratili u kavez. Gospođa Nada Kolundžija je čula šta mi je rekao taj kolega i ja sam očekivala da će ona da reaguje i očekivala sam da je ona žena od integriteta. Naime, on mi je rekao ovako: da ko njih, Demokratsku stranku valjda... Ne, kaže – ko nama zub mi njemu oko, ko nama oko, mi njemu glavu. Ja kažem – da li ti to meni pretiš, a on kaže – da, jer strah je najopasnija stvar, to nas je naučio mafijaški premijer Zoran Đinđić. Ovo je citat koji sam čula od kolege. Gospođo Kolundžija, da li ste to čuli ili niste? Sve kolege su čule, tačno ovako je bilo. Ali, eto, ja sam ipak skupila hrabrost, zato što moram da radim posao narodnog poslanika i sada ću da govorim o amandmanu na član 7, koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS. U tom amandmanu predloženo je da se u članu 44. osnovnog zakona briše stav 1. tačka 7) Član 44. govori o odbijanju zahteva za izdavanje dozvole za obavljanje poslova osiguranja: "Narodna banka Srbije će odbiti zahtev za izdavanje dozvole za obavljanje poslova osiguranja, ako", predložila sam da se briše, "ne postoji opravdanost osnivanja akcionarskog društva za osiguranje". Kada se juče vodila rasprava uglavnom po Poslovniku, ali je poslanička grupa DSS to koristila da govori o amandmanima, onda je rečeno da poslanici SRS podnose amandmane gde piše samo - briše se, brše se, i da tu nema nikakvog obrazloženja i da to ništa ne znači. Evo, ja ću za one koji ne znam iz kojih razloga nisu uspeli da pročitaju, a komentarisali su, da pročitam obrazloženje ovog amandmana: "Prihvatljivo je da se licu čiji je zahtev odbijen odredi minimalni vremenski period za podnošenje novog zahteva, ali pod uslovom da postoje isključivo objektivni kriterijumi za dobijanje dozvole." Dakle, ovo je obrazloženje amandmana i razumela bih da neko kaže da je to neprihvatljivo, ali da kaže da ovaj amandman nema obrazloženje ili bilo koji drugi amandman poslanika SRS, to je neprihvatljivo. Ono što je posebno interesantno kada je ovaj amandman u pitanju jeste odgovor Vlade Republike Srbije. Vlada sebi dozvoljava mnogo, evo, počeli su sada kroz ova mišljenja Vlade da tumače Poslovnik Narodne skupštine. Naime, Vlada kaže da ne prihvata ovaj amandman iz razloga što se, u skladu sa članom 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, amandman podnosi kao predlog izmena i dopuna na Predlog zakona, odnosno na konkretne članove u Predlogu zakona. Slobodnim tumačenjem nekoga iz Vlade procenjeno je da baš ovaj amandman iz tog razloga ne može da se prihvati. To samo govori u prilog činjenici da je ovo odličan amandman i da Vlada nije imala nijedno suvislo i stručno obrazloženje zbog čega amandman neće da prihvate. Sada pitam predsednika parlamenta... Pre svega, ja tvrdim i mi tvrdimo da je ovaj amandman pravno moguć. To je rekao i Zakonodavni odbor. Istina, Boško Ristić je juče rekao da nije pravno moguć, pa nisam razumela da li on ovde nastupa u ime Vlade, u ime parlamenta ili u ime građana Srbije. Dakle, amandman jeste pravno moguć i jeste moguće, u skladu sa članom 145. Poslovnika, reagovati na članove koji nisu predmet izmena i dopuna Zakona, već se odnose na onaj osnovni zakon na koji se podnose izmene i dopune od strane Vlade kao predlagača. Ako to slučajno nije tako, onda bi bilo dobro da predsednik parlamenta traži od službe da nam izvadi podatak koliko puta je ovakav amandman bio na dnevnom redu i koliko je takvih amandmana prihvaćeno i koliko ih je postalo sastavni deo zakona. Tvrdimo da ih ima dosta i da nije nikakav problem i nikakva smetnja da se ovakav amandman pojavi u proceduri pred parlamentom. Ko je Vladi dao ovakvo mišljenje i tumačenje Poslovnika, ne znam, znam da to ne može niko osim onog ko je Poslovnik doneo, to je ovaj parlament, ali danas u Srbiji ništa nije čudno, svakakva čuda se dešavaju, najmanje je normalnih stvari. Meni je posebno interesantno ponašanje ministra. Sedi čovek kao mumija, niti obraća pažnju šta mu ko priča, niti ga je briga šta poslanici ovde govore, pa bar da izađe i da kaže - ljudi, ne valja vam amandman iz ovog razloga, iz onog razloga. Ne, on, u onako blaženom stanju, valjda razmišlja kako mu posluje agencija, kako radi njegova televizija FOX, kako će i koje će osiguravajuće društvo on i njegova družina pod najpovoljnijim uslovima da privatizuju. Očigledno njega interesuju njegove lične stvari, njegovih pajtosa iz tog kriminalnog okruženja, a ovde dođe da odsedi malo. Još nijednom nije reagovao ni na jedan amandman. Imali smo slučajeve da se ministar pojavi za govornicom, pa održi poslanicima politički čas, što je takođe nedozvoljeno, ali bar kaže ono što misli. Šta ovaj misli, to niko živi ne zna. Ali, pre neki dan se pojavio na jednoj televiziji, ne znam da li beše ta njegova FOX televizija, pitaju ga novinari - ministre finansija, odakle ćete vi da obezbedite 2,5 miliona evra za nekoga ko se eventualno pojavi sa informacijom gde su Ratko Mladić, Radovan Karadžić, Stojan Župljanin i Goran Hadžić? Onda ministar razvukao osmeh od uva do uva i kaže - nisu to neke pare, lako ćemo mi naći te pare. Ministre u odsustvu... Vi ste mu saradnik, pa mu prenesite pitanje, recite mu da nijedan ministar, niti bilo ko u ovoj državi ne može tek tako da nađe pare. Podsećamo ministra da postoji nešto što se zove Zakon o budžetu, što se usvaja tek svake tekuće godine za narednu godinu. U tom zakonu o budžetu svaki dinar je predviđen, kako se budžet puni i gde se ta sredstva izdvajaju i na koji način se budžet troši. Koliko znam, a znam, u budžetu za ovu godinu nigde nisu predviđena 2,5 miliona za izdajnike. Takva stavka nije bila. Da li ste nas negde prevarili, pa izdajnike nazvali nekako drugačije, pa napisali ta 2,5 miliona evra, očekujem od ministra da nam objasni i očekujem da nam ministar objasni kako on to može tek tako da nađe 2,5 miliona evra. Mene to podseća na onih Veljinih 5 km autoputa, što je najmanji problem, da uzme 5 km autoputa i da ih premesti u tamo neko selo. Tako izgleda i ministar, tek tako, može da izvadi. Znam da ministru 2,5 miliona evra nisu neke pare, jer s obzirom na to šta radi njegova agencija i čime se sve bavi i čime se bavio u dosadašnjem poslu, njemu je to verovatno nešto što nosi u malom džepu. Ali, građanima Srbije koji pune budžet 2,5 miliona evra je veliki novac. Ljudi koji se bolje razumeju u to sigurno bi mogli da kažu koliko ta 2,5 miliona evra mogu da osiguraju radnih mesta, koliko da izgrade obdaništa, koliko da izgrade škola, koliko bi se povećale penzije penzionerima. Ništa od toga nije briga ni ministra ni Vladu Republike Srbije. Bitno je da su oni jutros uhapsili sina generala Mladića, da su njega pustili, da su mu u međuvremenu kidnapovali, očigledno, ženu, s obzirom da je informacija negde od 11.30, već je 13.10 časova, nemamo nikakvu informaciju da se supruga Darka Mladića pojavila. Podsećam, krenula je jutros na posao, nije došla na posao, nema je kući, mobilni telefon joj je nedostupan, porodica ne zna gde je, ne zna šta se sa njom desilo. Ja sam tražila odgovor od predsedavajućeg, tada Albijanića, moram da se okrenem da vidim ko je sad predsedavajući, gospodin Mrkonjić, pošto se često menjate. Gospodine Mrkonjiću, vi ste ozbiljan čovek i verujem da je vama stalo do toga da general Mladić ne bude u Hagu, verujem da vam je stalo i da porodica generala Mladića bude bezbedna, pa vas sada molim da sa mesta predsedavajućeg, a to možete jer ste u ovom momentu predsednik parlamenta, zamenjujete ga u njegovom odsustvu, odmah zatražite od nadležnih službi, nadležnog ministarstva, da dovedu kući gospođu Biljanu Mladić, da mi o tome obavestimo javnost, da javnost ne bude zabrinuta. Mnogo su se zabrinuli, javljaju nam se svi oni na čijim kapijama stoji ona tabla - sigurna kuća za Ratka Mladića; to je svakako sigurna kuća i za porodicu generala Mladića i nemojte te ljude bez razloga da uznemiravate, nego dajte pravu informaciju, dajte da se gospođa Biljana Mladić vrati kući i nemojte više da uznemiravate članove porodice Mladić, kao što u Republici Srpskoj i u Crnoj Gori uznemiravaju članove porodice Karadžić. Možete da dajete i milione i milijarde, džabe vam je. Već sam vam rekla, nema više u Srbiji prodanih duša. Sve što je bilo za prodaju, već je kupljeno. Kupili su vas i Soroš i Amerikanci i Šiptari, ko god je dao neki dinar, prodali ste dušu đavolu, prodali ste veru za večeru, ostavite ovaj narod koji nije spreman na tako nešto, narod koji ceni zasluge generala Ratka Mladića. Na kraju krajeva, u obavezi ste, ma šta mislili o tome, da narodnog poslanika, u skladu sa članom 226, obavestite, i to u najkraćem mogućem roku. Ja vam to, gospodine Mrkonjiću, toplo preporučujem, a ponavljam, ubeđena sam da vi delite moje mišljenje kada govorim o generalu Mladiću i o njegovoj porodici. Odsutnom ministru poručujem da ovaj amandman prihvati, ako hoće da mu zakon nešto vredi. Nije to ona priča koju ste pokušali da nam poturite, da mi hoćemo da vratimo zakon koji je bio ranije na snazi, samo pokušavamo da vam dokažemo da ste vi u stanju da uvek od goreg napravite gore. Jedno pitanje za predsednika parlamenta. Čula sam ovde malopre, inače nisam imala tu informaciju, da Oliver Dulić priprema da narodne poslanike snabde lap-topovima, što je zaista strašno. Ako mi ne možemo da kupimo lap-topove ako nam trebaju, onda ne znam ko u Srbiji to može. Moje pitanje gospodinu Oliveru Duliću – da li ćemo mi dobiti te lap-topove zato što će nam ih prodati ''DG Computers''? To je preduzeće gospodina Olivera Dulića koje je, inače, po vrlo nepovoljnim cenama prodalo kompjutere gotovo svim firmama, odnosno ustanovama u Subotici. Ako već kupuje, neka to ne bude preko ove nepovoljne, a njegove firme.
Zahvaljujem gospođi Radeti. Pridružujem se onom delu koji se odnosi na generala Mladića. Molim ministra policije Dragana Jočića da, shodno predlogu gospođe Vjerice Radete, obavesti Skupštinu o tom problemu. Napominjem da je gospodin Jočić uvek bio korektan i da je na sve zahteve poslanika reagovao odmah. Po Poslovniku se za reč javio narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Mrkonjiću, ovo će na prvi pogled biti član 225, ali u suštini se radi o članu 136, koji je u direktnoj vezi sa današnjom tačkom dnevnog reda. Naravno, nema gospodina Cvetkovića, ali moram da postavim pitanje i da tražim odgovor, taj odgovor moramo da dobijemo u toku današnjeg dana, u toku ove sednice, jer ćemo onda bolje da shvatimo o čemu se radi kada su u pitanju izmene i dopune Zakona o osiguranju. Krenuću sa prvim pitanjem. Znači, u direktnoj je vezi sa Predlogom zakona, gospodine Mrkonjiću, da znate. Interesuje me ovo osiguranje "Grave", da li su vlasnici kapitala tog preduzeća izvesni gospodin Danko Đunić i gospodin Aleksandar Vlahović? Ima nagoveštaja da su oni vlasnici u nekom procentu, da su prisutni u tom osiguravajućem društvu i da su se oni pridružili još nekim kompanijama koje traže jedan ovakav zakon. Ako su ovi ljudi u tom osiguravajućem društvu, onda nam je jasno zašto gospodin Cvetković ćuti i ćutanjem brani svoj predlog zakona, a po neko neobavešten skoči, pa pomisli da je to lepo što su oni predložili, pa bezuspešno pokušava da brani. Isto je, gospodine Mrkonjiću, u vezi sa tačkom dnevnog reda, zove se TBI, na srpskom, na njihovom ne znam kako, "Dunav". Tamo postoji neka izvesna gospođa Mirjana Grbović. Šta ona radi u tom osiguravajućem društvu? Deluje vrlo neinteresantno za većinu ovo moje pitanje, ali to je prvo životno osiguranje kod nas. Samo da vas podsetim, nema nikoga iz G17 plus, juče, na pomen imena Labusa, Albijanić je doživeo mali infarkt, pa je izašao napolje da mu pomognu. O čemu se tu radi? Zašto ovaj zakon dobija kardiološke dimenzije? Juče ste insistirali po svaku cenu da u 18.00 časova radikali napuste sednicu kako biste vi preveslali ove amandmane, a mi smo prvi put rekli - nećemo, ostajemo do kraja, i osujetili vam scenario. Gospodine Mrkonjiću, za ovu našu današnju sednicu vrlo važna je tema, vreme je da napokon dobijemo odgovor šta je sa fiktivnim štetama koje se isplaćuju preko nekih osiguravajućih društava? Znate da se, pre svega, odnosi na ova sa državnom svojinom. Da li možda te fiktivne štete služe za finansiranje nekih stranaka, gospođo Nado, a tu mislim na DS i G17 plus? Znači, izmisli se šteta, napravi se zapisnik, isplati se i te pare završe, tvrdim, kod DS i G17 plus. Zato je bilo dosta bolno kada ste delili javna preduzeća i uticaj u javnim preduzećima. Zašto ovo kažem? Zato što sam vam juče rekao da je Specijalno odeljenje za borbu protiv organizovanog kriminala, nezavisno od toga što tamo ima uticaj Mlađan Dinkić i njegovi tamo nešto rade, obavestilo Specijalno tužilaštvo za borbu protiv organizovanog kriminala da treba pod hitno da se pokrene krivični postupak protiv jedne mafije. Da li ova procedura donošenja izmena i dopuna Zakona o osiguranju ima za cilj da se spreči policijska, tužilačka i sudska akcija raskrinkavanja ko krade u ovoj zemlji?
Shvatio sam pitanje. Da li se još neko javlja po amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Nada Kolundžija.
Što se tiče Demokratske stranke, postoje dva razloga zbog kojih je ovaj amandman za nas neprihvatljiv. Jedan je formalno-pravne prirode, a drugi je pitanje sadržine. Dakle, sa stanovišta formalno-pravne prirode, amandman se odnosi ne na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona, što je tema naše rasprave danas, već na tekst osnovnog zakona. Svakako se ne može amandmanom reagovati na tekst osnovnog zakona. To nije moglo ni do sada. S druge strane, tekst amandmana kaže da se tačka 7) u članu 44. osnovnog zakona briše. U članu 44. se propisuju uslovi, odnosno razlozi zbog kojih se odbija dozvola za osnivanje osiguravajućeg društva. Tačka 7) je jedan od uslova zbog kojih se odbija zahtev za osnivanje osiguravajućeg društva. Amandmanom se traži da se ta tačka 7) briše, a pri tom je obrazloženje za brisanje potreba da se licu čiji je zahtev odbijen odredi minimalni vremenski period za podnošenje novog zakona, ali pod uslovom da postoji isključivo objektivni kriterijumi za dobijanje dozvole. Dakle, samo obrazloženje se ne rešava ovim amandmanom. Činjenicom da bi se ova tačka 7) brisala, zbog obrazloženje koje je ovde navedeno, ne postiže se onaj razlog koji se u obrazloženju postavlja, sem što se briše jedan od kriterijuma zbog kojih ne može da se izda dozvola za osiguranje. Zbog toga je ovaj amandman za nas neprihvatljiv. Htela sam samo nešto da kažem. Gospođo Radeta, zaista mislim da nije u redu da za ovom govornicom kažete nešto što nije istina. Dakle, deo vaše izjave mogu da potvrdim, ali vi znate da je uznemirenje izazvalo upravo to što vi pokojnog premijera nazivate kako nazivate. Mislim da nije u redu da sa ove govornice govorite nešto što nije tačno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Apsolutno je neprihvatljivo ovo što govori predstavnik Demokratske stranke, zato što je u više navrata izrečeno nešto što ne stoji. Najpre, čak i da član 44. nije uopšte menjan, mi smo se u ovom sazivu Narodne skupštine dogovorili, i više puta je to već sprovedeno, da kada je u pitanju zakon amandmanima može da se ide i u one članove zakona koji uopšte nisu dirani predlogom zakona. Član 44. je predmet izmene i dopune Zakona. Ne možete sada da nas usredsredite samo na ono što ste vi dodali. Vi menjate član 44, dopunjujete ga na svoj način, a mi na svoj, ali jedan isti član, član 44, jedan isti zakon. To uopšte niste u pravu. Da li je "Grave" opravdao svoje osnivanje? Da li ga je neko pitao da li je opravdano njegovo osnivanje, ili neka druga, kako se već zovu ta osiguravajuća društva? Apsolutno, znači, jedan kriterijum koji će služiti za mito i korupciju mi vam brišemo. Pomažemo da zakon bude bolji. Dođe kod pomoćnika ministra, ne znam gospodin u kom je svojstvu ovde, možda hvata beleške, znači, dođe kod pomoćnika ministra i kaže - hoćemo da osnujemo akcionarsko društvo, on kaže - sve imate, ali tačka 7) meni daje diskreciono pravo da utvrdim da ne postoji opravdanost, onda oni kažu - izvinite gospodine, a koliko košta opravdanost. Zar vi ne vidite kad vam poturaju zakone koji brukaju Vladu? Dalje, obrazloženje amandmana je izvanredno. Uopšte nije u koliziji sa samim amandmanom. Predlagač amandmana kaže da ste u pravu što menjate, što dodajete treći stav. On to kaže, prihvatljivo je da se licu čiji je zahtev odbijen odredi minimalni rok za novo podnošenje, ali samo ako utvrdimo prave kriterijume. Znači, mi ne brišemo ono što ste vi dodali, samo hoćemo da utvrdimo prave kriterijume da bi to važilo. Pravi kriterijum, da te paušalne ocene ne ostanu na ministru, na zameniku, na pomoćniku, na nekom činovniku. Ili, možda nisam ja dobro čitao Predlog zakona ili postoje odredbe koje razrađuju opravdanost osnivanja. Onda ste potpuno u pravu. Znači, ako postoje odredbe u Predlogu zakona koje kažu opravdano je u tom slučaju, u tom slučaju, u tom, u tom, neopravdano u tom i tom, sa tim se slažem, gospodo, a ovako, ovo je čist predlog zakona Demokratske stranke, ministra Cvetkovića, Danka Đunića i ostalih finansijskih magnata koji Srbiju vode već sedam godina. Kako je vode, to građani Srbije znaju.
Zahvaljujem gospodinu Tomislavu Nikoliću. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što krenem na obrazlaganje amandmana, postaviću, u vezi sa članom 226, jedno poslaničko pitanje, vezano je za sam zakon. Moje poslaničko pitanje odnosi se na procenat učešća stranih osiguravajućih društava, državnih osiguravajućih društava i privatnih osiguravajućih društava, naših, u javnim preduzećima čiji je osnivač Republika Srbija, državnim institucijama školstva i zdravstva. Kada dobijemo podatke koje je trebalo da dobijemo ovde onda ćemo videti zašto strana osiguravajuća društva imaju veliki procenat povećanja u ukupnom učešću osiguranja. Moj amandman se odnosi na član 8. izmene i dopune Zakona o osiguranju, koje ću pročitati. Vi ste ovde predložili da se član 47. menja i da glasi: "Na organe akcionarskog društva za osiguranje primenjuje se zakon kojim se uređuje pravni položaj privrednih društava, ako ovim zakonom pojedina pitanja nisu drugačije uređena". Stav 2: "Direktor akcionarskog društva za osiguranje mora biti u radnom odnosu u tom društvu, a ako društvo nema direktora, u radnom odnosu mora biti predsednik upravnog odbora." Predlažem svojim amandmanom da se ovaj član 8. briše, a razlozi su sledeći. Ako mi izmenama i dopunama Zakona menjamo i ubacujemo samo parcijalno pojedine zakonske odredbe i kažemo da će se primenjivati zakon kojim se uređuje pravni položaj privrednih društava i samo u jednom segmentu regulišemo određenu oblast, a u svim drugim isključujemo, onda je to neprimereno, onda je to pravni nonsens i ja predlažem da se to briše. Ako smo se opredelili za taj koncept, onda smo morali spomenuti ovde i Zakon o radu kao sistemski zakon, Zakon o privrednim društvima, koja spominjemo ovde, Zakon o Narodnoj banci, Zakon o opštem upravnom postupku, Zakon o obligacionim odnosima, Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju itd, ali je neprimereno ubacivati sistemske zakone u matični zakon i menjati određene odredbe. Kada govorimo o osiguranju i o reformskom zahvatu koji je učinila aktuelna vlast od 2003. godine onda moramo ovde dobiti, pre svega poslanici, građani Srbije, pravu analizu o osiguranju u Srbiji. Mi ovde to nemamo. Ušli smo u reformu celokupnog sistema pod pritiskom međunarodne zajednice, pre svega određenih krugova koji žele ubaciti svoje osiguravajuće kuće ovde, a znamo koje su to, to su nemačka osiguravajuća društva, austrijska i slovenačka, koja najviše vršljaju po Srbiji. Već su se određena društva ubacila i ubacivaće se, a mi smo nemoćni jer nismo napravili analizu, nismo napravili mere za prevazilaženje stanja i ne znamo šta u konkretnom slučaju napraviti. Da smo napravili analizu, onda bismo jasno znali šta ćemo učiniti, koji procenat osiguranja možemo dati stranim kućama, kada izvršiti privatizaciju velikih državnih kuća - DDOR i Dunava, da li učiniti odmah ili to učiniti za tri godine kada ojačamo naš sistem osiguranja, da li učiniti za pet, deset ili itd. Mi to nismo učinili. Zašto nismo učinili? Prva stvar je pritisak, druga stvar je provizija od privatizacije. To nam je motiv. Uzeti, ščepati proviziju, prodati budzašto, a ono što na polju osiguranja možemo dobiti, to je nebitno. Kada kažem da mi ne vodimo računa i ne pravimo analize moramo krenuti od toga ko su nam danas direktori, ko su nam članovi upravnih odbora. To su ljudi koji slušaju, to su stranački ljudi. Mi smo do ovog poslednjeg dogovora pre desetak dana u DDOR-u imali G17 i DS, u "Dunavu" smo imali DSS, sad smo to malo promešali. To su ljudi koji će slušati, i direktori, a i članovi upravnih odbora. Učiniće sve ono što vi napravite. Učešće ove dve državne kuće je u 2005. godini bilo oko 66 - 67% ukupnog osiguranja. Prošle godine je to smanjeno na 65%. Ove godine će to pasti sigurno na 63%, možda 64% i rapidno će padati dok ne prodamo celokupan sistem koji imamo trenutno u državnom vlasništvu. U DDOR-u imamo oko 43,87% državnog vlasništva, a u "Dunavu" 94%. Značajna su sredstva ovde, o kojima moramo govoriti, koja bi morala ući u budžet, a neće ući, s obzirom na to da ćete vi to rasprodati po bagatelnim cenama, kao što ste prodali bankarski sistem, kao što ste prodali i pekare, i mlekare i cementare itd, celokupnu privredu. Kada govorimo o povećanju osiguravajućih društava koja trenutno deluju, a u stranom su vlasništvu, imamo ih ukupno osam. Oni su u 2006. godini, znači njih osam, povećali učešće kod životnog osiguranja za 84%. Kod neživotnog osiguranja svoje učešće su povećali sa 5 na 19,5%, a u ukupnoj premiji osiguranja oni su povećali svoj procenat sa 10,7 na 26,4%. Ove godine će to biti još veći procenat. Kada privatizujemo, mi ćemo jednostavno izgubiti osiguranje kao sigurnu stavku. Zašto? Zato što mi od osiguravajućih kuća, bez obzira na sve ove probleme koje imaju te kuće koje su u državnom vlasništvu, mislim na ove dve, DDOR i Dunav, imamo vrlo dobro poslovanje, one su u 2005. godini ostvarili negde oko šest miliona evra dobiti, prošle godine 20 miliona. I, da nisu vaši kadrovi tamo, da se sredstva ne odlivaju u sportske klubove pa se onda to pretoči u privatne džepove, da nije bilo odlivanja za kulturne institucije i određene kulturne manifestacije i brojne druge priredbe u kojima učestvuju ove kuće, prihod odnosno dobit ovih osiguravajućih kuća bi bio daleko veći. S obzirom na to da su vaši kadrovi tamo, pretekne koji dinar i za političke stranke i vi se finansirate iz tih sredstava, to je opštepoznato, tako da na kraju imamo dobit koja je prihvatljiva, ali je neće biti onog trenutka, znači to je dobit ove države, ovog naroda, građana Srbije, kada privatizujemo sve to, nemamo dobit. To će ispariti i otići u države iz kojih su osiguravajuće kuće. Kada govorimo o tehničkoj i kadrovskoj opremljenosti naših osiguravajućih kuća, moramo reći da su one vrlo dobro tehnički i kadrovski opremljene i da imamo jako dobre programe, a na to najbolje upućuju određene informacije koje se mogu dobiti, vaši kadrovi su tamo, idite pa ih pitajte. Na seminarima koji se organizuju na Balkanu najveće učešće imaju predstavnici Srbije, sa najstručnijim i najboljim programima iz oblasti osiguranja. Šta to govori? Da imamo kadrove koji mogu nositi programe. Zašto ne možemo sačuvati to? Vi lobirate da se izvrši ubrzana privatizacija, da se te kuće prodaju. Kada kažem vi, mislim na vladajuću strukturu. Vi rasturate sistem osiguranja. Kada govorimo o učešću u osiguranju po glavi stanovnika onda možemo videti da u Srbiji u 2004. godini svaki građanin izdvoji 28 evra, u 2005. godini 54 evra, u 2006. godini 62 evra, u 2007. godini očekuje se negde oko 70 evra. U srednjerazvijenim zemljama učešće je oko 125 evra, u visokorazvijenim zemljama oko 300 evra. Znači, iz postojeće mase koju dobijaju osiguravajuće kuće ne može se ostvariti više. Mi možemo sada govoriti o programima itd, ali dok osiguravajuća kuća ne zavuče svoju ruku u novčanik građanina nema programa, džabe možemo pričati o nekim vanredno kvalitetnim programima, nema, jer nemamo odakle da izvučemo. Kada budemo mogli izvući veće svote sredstava, doći na nivo 120, 150, 300 evra, onda možemo govoriti o programima o kojima sada pričaju osiguravajuće kuće iz inostranstva i koje nam danas nude sve ono što se nudi u oblasti životnog osiguranja. Kada govorimo o strancima i njihovom učešću ovde, oni će razvijati životno osiguranje, a najmanje će raditi na tome da osiguraju našu privredu i našu neprivredu, našu imovinu. Zašto? To ih ne interesuje. Posvetiće se isključivo onome što je trend u svetu, životnom osiguranju. Na kraju da zaključim i ostavim prostora i drugima, ovaj amandman morate prihvatiti, morate prihvatiti amandmane SRS zato što su konstruktivni, zato što želimo dobro narodu i građanima Srbije.
Po Poslovniku, narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, čitav dan smo juče potrošili ukazujući demokratorskoj vlasti i građanima Srbije na jedno kriminalno udruženje koje se formiralo u Rumi sa namerom da preotme vlast dobijenu na izborima. I pored toga što smo vam pokazivali i ukazivali na ostavke koje su podneli odbornici, koji su posle usvajanja tih ostavki postali građani Rume, jutros je odbornička grupa sa dva građanina, jer više nisu poslanici, održalo skupštinu u Opštini Ruma. Pored ovo dvoje građana ima još jedan građanin koji je nekada pripadao PSS-u, kome je takođe usvojena ostavka od strane Administrativne komisije. Na dokumenta koja su usvojili na toj nelegalnoj sednici stavljen je lažni pečat, jer postojeći pečat Skupštine opštine Ruma je i dalje važeći i nije oglašen nevažećim. Prema tome, falsifikat, kada nemate snagu argumenata imate argument snage i u stanju ste da preotmete sve što vam padne na pamet. Neće moći, dame i gospodo. Mislim da toj tiraniji jednom mora da se stane na kraj, pogotovo što Ministarstvo nije blagoizvolelo da napiše dokument, možda ne znaju, a ako ne znaju onda da prihvatimo, jer ovo što je ministar potpisao je ništa, nema imena i prezimena ovog dokumenta, da li je akt, da li je naredba, da li je bilo šta; nema, osim adrese Skupštine opštine Ruma. U tom papiru ministar priznaje da su verifikovane ostavke ovih koji se sada lažno predstavljaju kao odbornici. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da tiranija demokratije, demokratura, mora konačno da prestane. Kada sam već izašao za govornicu, samo još dve rečenice. Ne slažem se sa gospodinom Krasićem kada kaže za Dinkića da je odlikovani, i to pežorativno, da ne kažem posprdno. To je vrlo prestižno odlikovanje, gospodine Krasiću, jer je Dinkić prestigao Đelića, Koštunicu, Tadića i prvi je uplatio 30.000 evra za to odlikovanje. Kako radite, uskoro ćete na političko bunjište.
Po amandmanu se za reč javila narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Mrkonjiću, iskrena da budem, pokušala sam da saznam gde su ministar i njegova saradnica, jer prošlog puta kada je bila rasprava o zakonu za koji je on određen od strane Vlade, mislim da je bio CEFTA sporazum, on je bio u 13.30 u skupštinskom restoranu, a pauza je obično od 14 do 15 sati, pa bih vas zamolila, gospodine Mrkonjiću, da proverite zašto je gospodin ministar izašao u trenutku kada je koleginica Radeta obrazlagala svoj amandman. Sada ja dotičnog gospodina, za koga gospodin Nikolić kaže da možda hvata beleške, ne znam u kom ste svojstvu ovde, mogu da pitam, ali vi ne možete da mi odgovorite, a sve i da pitam ministra ovo što ću sada da iznesem kao podatak koji sam upravo dobila, on mi ne bi dao odgovor. Zato ću kompletnu dokumentaciju da pripremim u formi poslaničkog pitanja, da dostavim Odboru za finansije i vrlo rado će gospođa Tabaković guverneru Narodne banke i ministru finansija da prosledi ono što je vezano za kriminal i reketiranje ljudi koji imaju osiguravajuća društva. Nisam iz nekih propagandnih ili nekih drugih razloga pominjala slučaj osiguravajućeg društva "Prizma" iz Topole jutros, nego zbog činjenice da je ovaj i ovakav zakon dao mogućnost da se samo oni koji su miljenici aktuelnih vlastodržaca, koji su članovi G17 grupe, "žutog demokratskog preduzeća", DSS-a ili Nove Srbije ili već ne znam koga, štite i da im se ne nalaze banalni razlozi za gašenje njihovog preduzeća. Gospodin Buha je podneo amandman i tražio je da se briše stav 2. predloženog člana, koji kaže da direktor akcionarskog društva za osiguranje mora biti u radnom odnosu u tom društvu. Šta ćemo sa ovim čovekom kome ste, eto, iz čista mira, iz nekih sasvim banalnih razloga, a reći ću vam i kako, oduzeli dozvolu za rad, a on više nigde ne može da bude u radnom odnosu? Naterali ste ga, odnosno to je uradio po svojim diskrecionim ovlašćenjima guverner Narodne banke, da izvrši dobrovoljnu likvidaciju preduzeća koje je u tom trenutku imalo 236 miliona na svom računu kapitala. Ko treba da ide u dobrovoljnu likvidaciju sa toliko novca i zašto bi to bio interes tog čoveka, hajde, razmislite malo, ako nije ucenjen, ako mu nisu rekli - ako nećeš dobrovoljno, pronaći ćemo ti milion drugih razloga zbog kojih ćeš morati da ugasiš svoju firmu. Jer, verovatno je ušao u sferu poslovanja tamo gde se mafijašima iz vlasti, onima koji su oko guvernera, nije dopao. Recite mi, molim vas, i na osnovu člana koji menjate, ne samo ove tačke 7), verovatno je i to jedan od razloga, nije naveo opravdanost osnivanja društva, ali videću kada dobijem tu dokumentaciju, ali sada i po ovoj dopuni, o čemu je govorila koleginica Radeta, kako ćete da objasnite posle toliko vremena da je opravdanost zahteva tog čoveka moguća kada je on morao da izvrši tzv. dobrovoljnu likvidaciju, odnosno - moraš ili ćemo mi da ti sednemo na kičmu i da ti radimo šta hoćemo. Naveli su kao razlog da u trenutku kada je nateran da izvrši dobrovoljno likvidaciju on nije imao 2,5 miliona evra, imao je 2,8 miliona evra, a sa druge strane, u toj godini kada je nateran da izvrši likvidaciju... Na sve vas je to, sećam se kao da je juče bilo, kada je usvajan zakon, upozoravao gospodin Tomislav Nikolić, predsednik naše poslaničke grupe, da će tako mali da nestanu i da će tajkuni da rade šta hoće, a da drugi ljudi i preduzeća neće moći da posluju. U toj godini, osiguravajuće društvo, ne znam kog karaktera, mislim da je to neko akcionarsko društvo ili neko udruženje AMS, ispraviće me gospođa Tabaković ako grešim, bilo je prvo po uspešnosti poslovanja, a osiguravajuće društvo "Prizma" na drugom mestu. Sada recite, da li vi i kome garantujete pravnu i svaku drugu sigurnost u zemlji u kojoj se ljudima na izvestan način preti, kada dođete i kažete čoveku koji ima toliko novca na svom računu, koji normalno posluje, koji ima svoju klijentelu, koji zapošljava toliki broj ljudi, koji se bavi ovim što je sada predmet rasprave, a to je posredovanje u osiguranju, da mora pod pritiskom da se povuče zato što za njega nema mesta, jer je takva bara da je krokodila mnogo, ali samo onih iz vrha državne vlasti i onih koji su oko mafijaškog klana guvernera Jelašića i družine G17 plus. To niko normalan ne može da trpi. Nemate opravdanja za tako nešto. Budite sigurni da će se i pomenuta firma i svako kome na takav način onemogućite da posluje u državi Srbiji, u kojoj hoće da radi, u skladu sa svojim sposobnostima i svojim kapitalom, boriti do kraja. Na kraju krajeva, pravda jednom mora da pobedi. Kroz izvestan broj meseci, a vreme veoma brzo prolazi, videćete da ćemo da vratimo sve u normalne tokove i da ćemo dati mogućnost ljudima koji hoće da rade. Što reče malopre predsednik naše poslaničke grupe gospodin Nikolić, ako treba da bude i 100 i 200 osiguravajućih društava, a ne da na ovakav način ljudima koji su stekli određeni poslovni integritet, koji su stekli imidž, ugled, u jednom jedinom danu jednim aktom guvernera urušite sve što su vredno i marljivo radili tako da ne mogu više nigde, a naročito oni koji su bili prinuđeni zbog toga da ostanu bez posla. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i ostali poslanici SRS, ja sam takođe podneo amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, sa predlogom da se član 10. briše, s obzirom na to da je ceo predlog zakona nepotreban, u suštini, i štetan iz mnogo razloga, o čemu je već dosta rečeno od strane poslanika SRS. Suština stvari ovih izmena i dopuna leži u pripremanju terena za privatizaciju osiguravajućih društava. Dobro se zna da su osiguravajuća društva izuzetno profitabilna, da raspolažu tržištem, značajnom infrastrukturom, kapitalom, ali njihova vrednost biće procenjena onako kako je procenjivana vrednost šećerana, cementara, železara itd. Danas imamo afere i veliki broj umešanih lica, i to, kao po pravilu, nosilaca značajnih funkcija u dosovskim vladama od 2001. godine do danas. Ovaj član 10. Predloga zakona odnosi se na definisanje statusa lica koje će se baviti posredovanjem u osiguranju. Dakle, Vlada želi, odnosno predlagač, da polako sužava krug lica koja će se baviti ovim poslom, što će svakako biti veoma pogubno za armiju onih koji su, kao lica sa ovlašćenjima Narodne banke Republike Srbije, mogli da obavljaju poslove u posredovanju pri osiguranju. Sada se to odnosi samo na zaposlene u tom licu, odnosno kod neke osiguravajuće kuće. Na ovaj način direktno se utiče na smanjenje broja onih koji su u ovom teškom vremenu tranzicije, na srpskom, a mi kažemo - pljačka državne i nekadašnje društvene imovine, mogli da ostvare kakav-takav prihod, zbog egzistencije svoje porodice. Dakle, imali smo zastupanje po tzv. multilevel sistemu, a to je funkcionisalo kako je funkcionisalo, ali to nekome očigledno ne odgovara i zato se sklanjaju iza uslova za učlanjenje u STO, tamo neke godine, kako kažu. Ta lica su i do sada bila kontrolisana od strane osiguravajućih kuća, pre svega, zbog zakonske obaveze, ali i zbog očuvanja i zaštite svog kredibiliteta. Takođe, ta lica su donosila odgovarajući profit posredovanjem u osiguranju sa velikim brojem klijenata. Ne zaboravimo da osiguravajuće kuće, pogotovo one iz inostranstva koje imaju svoja predstavništva registrovana u Srbiji, neće tek tako masovno zapošljavati radnike, odnosno agente koji će na neki način zameniti lica koja su se bavila posredovanjem pri osiguranju sa licencom NBS. Oni koji budu, da citiram predloženu izmenu, "zaposleni u licu" moraće da ispunjavaju nečovečne uslove, nedostojne čoveka, a o tome su već govorili koleginica Jorgovanka Tabaković i ostali poslanici SRS. Šta znači sprečiti ljudsko biće da ima svoj porod? To je, pored gaženja osnovnog ljudskog prava, ugrožavanje biološkog opstanka nacije. Da li su ovo primeri kako se moderna Evropa odnosi prema čoveku, pa i mi želimo to da nametnemo svojim građanima? U obrazloženju se pominju navodne zloupotrebe od strane ovlašćenih lica u posredovanju pri osiguranju, a te zloupotrebe obično nastanu kada treba da dođe do isplate za neku štetu ili nesrećan slučaj, pa nastane spor između osiguranika i osiguravajuće kuće. To znači da nije problem samo u radu ovlašćenog lica, već u korektnosti samog osiguravajućeg društva. Imamo primere da su naši građani morali u dosta slučajeva da pravdu potraže na sudu, pa čak i u zemlji gde je sedište osiguravajuće kuće, ali opet ponavljam, ne zbog rada lica sa licencom NBS, već zbog pronalaženja rupa u ugovoru da bi se izbegla naplata štete ili neki drugi vid nadoknade osiguraniku od strane osiguravajuće kuće. Bolje bi bilo da takvim osiguravajućim kućama koje sud primora da svojim klijentima isplaćuju premije država oduzme dozvolu za rad. Konkretno, znam za jedan slučaj gde se vodi sudski proces u Srbiji, a verovatno će početi da se vodi i u toj zemlji odakle potiče ta kuća. Samo bih rekao da je poslanik SRS Zoran Despotović u načelnoj raspravi konkretno rekao ministru o čemu se radi i od njega očekuje povratnu informaciju, upravo od NBS, da li se nešto radi konkretno u tom slučaju. Brisanjem člana 10. Predloga zakona, kao i ostalih članova kako su predložili poslanici SRS, sprečiće se, takođe, donošenje zakona koji u stvari predstavlja preči put za pljačku državne imovine, i to po osnovu da kupcu pripadne 70% od ukupne imovine, umesto da to bude 49%, kako bi se sačuvao udeo države kao većinskog vlasnika. Agencija po potrebi može da sprovede postupak prodaje i delova imovine preduzeća, dakle, onoga što vredi i što je atraktivno. Da li je u redu, po logici predlagača, da neko ko to želi da kupi mora da kupuje poslovnice po Trgovištu, Sjenici, umesto da kupi poslovnicu u Knez Mihailovoj i Novom Sadu itd. Ponovo se vraćam na procenu vrednosti imovine, jer upravo to predstoji već izvesnoj privatizaciji osiguravajućih društava. Imamo puno primera u vezi sa zloupotrebom poslovnog prostora koji je nekada pripadao društvenim, odnosno državnim preduzećima. Ovde je bilo dosta govora o "Robnim kućama Beograd", firmama "Beko", "Putnik", itd., čiji se prostor takoreći za bagatelu iznajmljuje povlašćenim licima ili pojedinim televizijama poput TV B92, koji to kasnije iznajmljuju nekom drugom za mnogo veće sume novca. Na kraju, ono što mi u stvari bode oči u ovom predlogu zakona, a i svim poslanicima SRS, jeste reč - provizija. Lepo piše u ovom predlogu zakona u članu 243v da ministar lično propisuje visinu provizije posle obavljene privatizacije. Gospodina ministra lično pitam zbog jedne situacije, odnosno privatizacije Fabrike cementa Novi Popovac, a s obzirom na to da sam radio u toj fabrici... U vreme privatizacije Fabrike cementa Novi Popovac današnji ministar Mirko Cvetković je bio direktor Agencije za privatizaciju. Nemanja Kolesar, tadašnji šef kabineta predsednika Vlade Zorana Đinđića, bio je predsednik Upravnog odbora popovačke cementare. Motao se tu, kako bih rekao, i Zoran Janjušević, upravo u vreme te privatizacije Fabrike cementa. Ministar za privatizaciju u to vreme je bio Aleksandar Vlahović. Sada vi zamislite tu ekipu, da li vam ona uliva poverenje za nešto pošteno i ozbiljno? Sada vas pitam, gospodine ministre, da nije i Nemanja Kolesar nagrađen sa dva miliona i 300 dolara, po nekom članu zakona poput ovog 243v, za uspešnu privatizaciju. Novac je, kao što javnost zna, uplaćena na njihove račune na onim dobro poznatim egzotičnim ostrvima. Mene bi bilo sramota da se i o jednom pripadniku SRS, a pogotovo funkcioneru, a bili smo na vlasti od 1998. do 2000. godine tako govorilo. Vi zato ostajete nemi, jer ne možete da opravdate ni sebe, a ni vaše partijske kolege od onog što su učinili Srbiji. Nadam se da će poslanici vladajuće koalicije, a pogotovo poslanici DS, glasati u danu za glasanje za ovaj amandman, kao i za sve amandmane SRS, jer bismo tako sprečili da se pojavi neki novi Kolesar. Na kraju, uzalud je srpska Vlada spremila novac za plaćanje doušnicima. Ponosan je Ratko Mladić na svog sina, ponosan je Darko Mladić na svog oca. Opet koristim priliku da poželim generalu Ratku Mladiću sigurne i slobodne gorske staze i što manje doušnika i izdajnika na njegovom putu.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Radiši Iliću. Reč ima, po amandmanu, narodni poslanik Nataša Jovanović, pa potom verovatno pauza. Izvolite, imate još pet minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, nadležni skupštinski odbori nisu mogli da prihvate, kada su razmatrali vladin predlog za izmenu i dopunu ovog člana zakona, ovu izmenu, zato što je ovaj član, gospodine ministre, direktno suprotstavljen članu 60. Ustava Republike Srbije koji govori o tome da svako ima pravo na rad. Član 60. Ustava kaže, a molila bih vas, gospodine Mrkonjiću, da mi oduzmete to vreme da bih pročitala: "Jamči se pravo na rad, u skladu sa zakonom. Svako ima pravo na slobodan izbor rada. Svima su, pod jednakim uslovima, dostupna sva radna mesta. Svako ima pravo na poštovanje dostojanstva svoje ličnosti na radu, bezbedne i zdrave uslove rada, potrebnu zaštitu na radu, ograničeno radno vreme, dnevni i nedeljni odmor, plaćeni godišnji odmor" itd. Sada vi meni recite, da li Zakon o radu, pošto stav 1. člana 60. Ustava Republike Srbije jemči, u skladu sa zakonom, predviđa da u oblasti osiguranja, da u oblasti kolporterstva, u oblasti računovodstva, da ne ređam dalje, vi možete da ograničite građanina Srbije da on radi taj posao samo ako je stalno zaposlen? Ne možete. Ko zna koliko je vas koji ste na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a imate znanje za određeni profil zanimanja i imate honorarni ugovor o radu sa nekom firmom za ono za šta ste specijalizovani. Koliko je honoraraca u preduzećima i koliko je onih koji imaju takve ugovore. Pa evo, i u kabinetu predsednika Narodne skupštine Republike Srbije se nalazi jedan javnosti poznat novinar, koji je sada neki savetnik ili nešto u kabinetu predsednika. Kako vi to mislite, gospodine ministre, da samo za osiguravajuća društva ograničite pravo na rad građanima, a čuli ste od kolege Ilića, ko zna koliko je desetina hiljada takvih ljudi. Pre podne je taj neko inženjer u nekom preduzeću koje ste vi uništili i koje je propalo, ima platu od 150 ili 200 evra, i šta će on da radi popodne - da posreduje u osiguranju. Možda je uspešniji u tome od onog ko je stalno zaposlen. Vi merite sposobnost i ograničavate ljudima pravo na rad da zarade dodatni prihod. Ili, imate nekog računovođu ili pravnika koji radi u javnom komunalnom preduzeću, bilo gde, službenika u banci, završi se njegovo radno vreme i on popodne kreće, ide od vrata do vrata i od jednog do drugog i traži klijenta za polisu koju mu nudi. Taj neko ko se bavi posredovanjem u oblasti osiguranja, kome vi više ne date da taj posao radi, ne samo da ima dodatni prihod, nego je čak, ponavljam, veoma često uspešniji od onoga ko je stalno zaposlen i ko radi za fiksnu nadoknadu. To je neverovatno. Ovaj član zakona i ova izmena, gospodine Cvetkoviću, kada bude i ako se bude konstituisao Ustavni sud, ne može da opstane, jer vi oduzimate pravo na rad. Vi sutra možete da kažete - svako ko ima licencu za računovođu, a zaposlen je u nekom preduzeću i radi na nekom mestu, popodne tu delatnost ne može da obavlja. Tako da krenete od jedne do druge oblasti poslovanja i dokle će to da nas odvede? Vi ćete onda potpuno da ukinete ugovor poslodavca za honorarni rad ili za posredovanje za bilo koji posao. Recite ovim ljudima što prodaju novine na ulici, a nisu stalno zaposleni u firmi Caneta Žapca ili nekoj drugoj - e ne možete vi to da radite, da stojite na semaforima i da prodajete novine, zato što morate da bude stalno zaposleni. Dokle će to da nas odvede? Ne može, gospodine ministre, ovako da se menja zakon. Vi eksplicitno kažete - za državljane Republike Srbije, a pazite šta ste rekli u poslednjem stavu: "Strano fizičko lice koje, po pravu države čiji je državljanin, ispunjava uslove za obavljanje poslova posredovanja u osiguranju, može obavljati te poslove", sada ste precrtali a stajalo je "pod uslovima uzajamnosti". Znači, strani državljanin ne mora da bude stalno zaposlen i on može, u skladu sa ovim poslednjim stavom, to da radi, a srpski državljanin, onaj kome Ustav garantuje pravo na rad, po vama to ne može da radi. Opet ponavljam, ne mogu u ovom trenutku da procenim, možda je baš danas neko odlučio pre podne, dobio je ponudu od nekog osiguravajućeg društva, nije mu dosta plata za koju radi, shvatite, nemaju ljudi hleba da jedu, a misli da će da bude uspešan u tom poslu da nudi polisu osiguranja i da od toga dobija procenat. Sad sve zavisi za koju osiguravajuću kuću radi. Vi takvim ljudima kažete - ne možete dodatno da zaradite, nego trpite, budite gladni, neka vam deca budu i gola i bosa zato što smo mi na vlasti i može nam se. To jednostavno ne može da opstane. Gospodine Cvetkoviću, kažem vam opet, kada bude konstituisan Ustavni sud, ovakav član zakona, ili bilo gde da vam padne na pamet, ne može da ostane u pravnom prometu. Hvala vam.
Zahvaljujem Nataši Jovanović. Gospodin Slobodan Adžić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, poštovani ministre, poštovane kolege poslanici, amandman kolege Radiše Ilića kojim predlaže da se briše član 10. Predloga zakona o izmenama Zakona o osiguranju ne treba prihvatiti. Članom 10. Vlada kao predlagač želi da precizira koja to lica mogu dobiti ovlašćenje za posredovanje u osiguranju. Naime, predlaže da umesto reči "lica", kako stoji u osnovnom tekstu zakona, treba da stoji "zaposleni u licu koje je ovlašćeno za posredovanje u osiguranju". Na ovaj način Vlada želi da preciznije uredi ugovorne odnose u oblasti prodaje osiguranja. Ovim putem sprečiće se organizovanje raznih modela multilevel osiguranja koji ugrožavaju jedan normalan i po građane siguran sistem osiguranja. Dakle, tu stoji ono da je sistem osiguranja ustanovljen zbog građana koji se osiguravaju, a ne onih koji sprovode osiguranje. Takođe, članom 10. Vlada predlaže brisanje ranijeg rešenja da strana pravna lica poslove posredovanja u osiguranju mogu obavljati na principu reciprociteta. Jedan od uslova za ulazak naše zemlje u Svetsku trgovinsku organizaciju, što je od velikog značaja za sve naše građane, jeste ukidanje ograničenja u vidu reciprociteta. Da vas podsetim da je Vlada donela Akcioni plan kako bi rešenja o pozitivnim propisima bila usklađena sa ovim rešenjima. Hvala lepo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Slobodanu Adžiću. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Bukvalno ću tri rečenice, da zaokružim ono o čemu je govorila gospođica Jovanović. U odbijanju ovog amandmana Vlada je napisala da se prodaja usluga osiguranja vrši putem različitih ugovornih odnosa ili tzv. multilevel sistemom, što je u dosadašnjoj praksi stvaralo velike probleme. Kakve, kolike, koje prirode - nije navedeno. Da ste jednog trenutka upotrebili obrazloženje tipa - specifičnost tržišta osiguranja kao vrlo važne finansijske oblasti, možda bismo i razumeli, ali ni taj argument ne stoji. Razvijena je praksa da u bankarskom sistemu te inostrane banke razvijaju novog mobilnog bankara, ljude bez stalnog radnog odnosa, bez kancelarije, sa propagandnim materijalom, koji idu na vrata ljudima, uznemiravaju telefonom, znači, ne obaveštavaju, gotovo do uznemiravanja rade, a vi u oblasti osiguranja sprečavate mogućnost posredovanja u trenutku kada vam zaposlenost rapidno opada. Koliko dugo je "Kvele" funkcionisao, isporuka robe iz inostranstva, gde je svesno napravljen propust da se ne carini roba vrednosti do stotinu evra? Da li je neko od toga imao prihod? Funkcionisalo je do određenog trenutka, dok je to prolazilo nevidljivo i nekom punilo džepove. Koliko je dugo funkcionisao Cepter kao sistem nuđenja od vrata do vrata – dok gospodin Tomislav Nikolić nije prvi za govornicom ove skupštine na to ukazao. Sve o čemu govorim govori u prilog da ove odredbe koje donosite imaju jasnu nameru i rade u korist stranih osiguravača, a na štetu domaćih, odnosno građana.
Zahvaljujem gospođi Jorgovanki Tabaković. Nastavak sednice je u 15 sati i 10 minuta, i biće član 12. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni red. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović, kolega sa Savskog venca, opštine na kojoj ja živim. Prema tome, ima prednost. Izvolite, Milane.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman ispred SRS na član 12, kao što je rekao trenutno predsedavajući, Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, u kome se kaže da se u članu 94. stav 2. tačka 6) postojećeg zakona, znači stari zakon, dodaju dve nove ključne reči. Moram da napomenem da su te dve ključne reči, reči koje treba da ugase ili unište do kraja neko osiguravajuće društvo ili kuću. Te dve reči su po starom zakonu "sproveden postupak" likvidacije, a po novom zakonu sa dodatkom "otvoren ili sproveden postupak prinudne" likvidacije, odnosno stečaja. Šta znači otvoren postupak ili prinudna likvidacija najbolje neka nam objasni ministar sa ove govornice, kako bismo mogli da nastavimo raspravu, jer građani Srbije moraju da znaju šta znači otvoreni postupak. Nadam se da će ministar do kraja dana današnjeg da nam da to objašnjenje. Moram da napomenem da su te dve reči osnov za zloupotrebu vođenja stečajnog postupka iako imamo u Zakonu o stečajnom postupku dva člana u startu, koji govore sledeće: "Stečajni postupak, u smislu ovog zakona, obuhvata bankrotstvo, odnosno reorganizaciju. Pod reorganizacijom se podrazumeva namirenje poverilaca, na način i pod uslovima određenim planom reorganizacije." Pa sada ovde ima tri stavke – ako ne može odgovoriti svojim obavezama u roku od 45 dana. Postavljamo pitanje, šta ako može? Pa onda – učini neverovatnim da svoje postojeće obaveze ne može da ispuni. A šta ako može? Napomenuo sam ova dva člana Zakona o stečajnom postupku i iz razloga što se ovim terminom "sproveden otvoren postupak" bilo kojoj osiguravajućoj kući ili osiguravajućem društvu stavlja funkcija stečaj, iako su oni izmirili obaveze ili možda kasne sa izmirenjem obaveza jedan dan. U 2003. godini, moram da podsetim, u Srbiji i Crnoj Gori je radilo 40 osiguravajućih društava ili 149 agencija za posredovanje i zastupništvo, iako su stručnjaci još i tada tvrdili da je dovoljna četvrtina, to jest 10 osiguravajućih društava. Najveći procenat zauzimali su još i tada, preko 30 posto, ''Dunav osiguranje'', DDOR Novi Sad i Cepter. Cepter je zauzimao gotovo polovinu iz oblasti životnog osiguranja. Podsećanja radi, 2004. godine u maju mesecu donesen je zakon da su osiguravajuće kuće u obavezi većeg cenzusa, znači, dobili su obavezu da moraju da imaju veći cenzus, što je tada postavljeno od Ministarstva na preko 123 procenata i da je nadzor sa Ministarstva finansija prebačen na Narodnu banku Srbije, nakon čega je u 2004. godini Narodna banka Srbije zatvorila 15 osiguravajućih društava na osnovu nekih kriterijuma, što je dobilo na kraju sudski epilog u kontra smeru. Moram da pomenem da su osiguravajuća društva koja su dobila zabranu rada pokrenula sudski spor i da su dobila sudski spor protiv Narodne banke Srbije. Već tada je krenulo prvo čišćenje terena i tajkunizacija Srbije, vezano za otvaranje tržišta drugim osiguravajućim kućama. Pitamo ministra, šta je danas sa tim ljudima i sa tim osiguravajućim društvima koja su dobila sudsku presudu u svoju korist? Još jedna stvar koju moram da napomenem jeste da je ovaj amandman vezan za članove 5. i 6. izmena zakona, ili za članove 35. i 39. starog zakona, tako da je on faktički u tehničkom smislu preslikan na član 12, zbog termina koje sam napomenuo, a to je - otvoren ili postupak prinudne likvidacije. Prethodno ste od kolega iz SRS koji su podneli amandmane na član 5. i 6. mogli više o tome da čujete, tako da ja sada ne bih ponavljao. Dodao bih samo još jednu stvar, da je zaključak kojim je vlada dala odgovor isti na članove 5, 6. i 12. i dovoljno govori da se radi samo o tehničkoj stvari i upotrebi ova dva termina za čišćenje terena za osiguravajuće kuće koje tek treba da dođu u Srbiju.
Zahvaljujem. Dali se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton. Izvolite.
Dame i gospodo poštovani poslanici, poštovano predsedništvo i dragi prijatelji, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju. Amandmanom predlažem da se član 13. briše, jer je ograničenje koje se predviđa ovim predlogom Vlade potpuno suvišno. Moram reći da se uništavanje finansijskog sektora i osiguravajućih društava nastavlja. Posle uništavanja bankarskog sistema na red su došla osiguravajuća društva, odnosno predavanje domaćih osiguravajućih društava stranim osiguravajućim društvima. Privatizacijom osiguravajućih društava dolazi do njihovog uništenja, odnosno uništenja domaćih osiguravajućih društva. Privatizacija osiguravajućih društava vrši se prvenstveno zbog provizija koje će Agencija za privatizaciju dobiti. Kada bi ovo bila normalna vlada, mislim vlada koja radi u interesu građana, ona bi se trudila da ekonomski ojača domaća osiguravajuća društva, kao što su to uradili Slovenci sa ''Triglav osiguranjem'', jer budućnost je u osiguravajućim društvima. Naša vlast ne želi da očuva domaća osiguravajuća društva, nego želi da ih proda stranim osiguravajućim društvima, u cilju ostvarivanja provizije, a niko ne misli šta će biti sa brojnim radnicima koji rade u tim osiguravajućim društvima. Prilikom prodaje domaćih banaka došlo je do velikog otpuštanja radnika. Bila su obećanja da će ti radnici ubuduće dobiti posao u brojnim privatnim bankama koje će se kod nas otvarati; otvorile su se brojne banke, međutim, ti radnici, iako su imali i znanje i iskustvo, nisu dobili mesto u tim bankama zbog godina starosti. Ukoliko dođe do prodaje osiguravajućih društava, velike su šanse da ti radnici u osiguravajućim društvima prođu kao i radnici u bankama. Ovim izmenama i dopunama Zakona vlast u Srbiji želi, po nalogu stranih osiguravajućih društava, da spreči konkurenciju posle prodaje osiguravajućih društava. Da pročitam šta želim da menjam ovde. Vlada je članom 13. ovog predloga zakona predložila - u članu 95. preciziraju se rešenja u pogledu lica koja obavljaju poslove posredovanja i zastupanja u osiguranju, tako što se izričito predviđa da te poslove mogu obavljati samo zaposleni u društvu za posredovanje, odnosno u društvu za zastupanje u osiguranju, odnosno kod zastupnika u osiguranju itd. Dakle, predviđa se da se osiguranjem ne mogu baviti ona lica koja nisu zaposlena u osiguravajućim društvima. Da je ovo uređena država, da nema velikog broja nezaposlenih, kao što ima, da radnici mogu živeti od svog osmočasovnog rada, ne bih ni podneo ovaj amandman. Međutim, ovom dopunom Zakona Vlada želi da spreči veliki broj naših građana koji se bave dopunskim zanimanjem, posredovanjem u osiguranju, da ostvare neki dodatni prihod, a nekima je to možda osnovni i jedini prihod koji imaju u domaćinstvu. Već je bilo reči o tome da se veliki broj građana bavi pružanjem usluga u osiguranju. Iako nisu zaposleni, bave se time kao dopunskom delatnošću i mislim da im treba omogućiti da i ubuduće mogu ostvariti dodatni prihod. Po mom mišljenju i mišljenju SRS, ovo ograničenje je suvišno. Tu postoji i jedan problem kod nas u državi, u Vladi, da sve uslove koje od nas traži EU ispunjavamo, bez obzira na to da li od toga imamo štete ili koristi i bez obzira na to kolika šteta proizilazi iz toga. Svima je jasno da je cena koju plaćamo za saradnju sa EU veoma visoka i da nas skupo staje. Kao da ne znamo onu narodnu izreku - ko sa đavolom tikve sadi, o glavu mu se lupaju. Znamo ko je đavo i čija glava strada. Hvala.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u raspravi u načelu koja je vođena ovde, a i u toku jučerašnjeg dana, nagovešteno je postojanje jednog ovakvog člana i postavljeno pitanje zašto jedan ovakav član može da se nađe u zakonu. O čemu se radi u tom novom članu 180a koji je Vlada Republike Srbije predložila u izmenama i dopunama Zakona o osiguranju? Član 180a glasi: ''Narodna banka Srbije i zaposleni u NBS, kao i lice koje po nalogu NBS vrši dužnost utvrđenu ovim zakonom, ne odgovaraju za štetu koja nastane vršenjem te dužnosti, osim ako se dokaže da je šteta prouzrokovana namerno ili krajnjom nepažnjom. Lica iz stava 1. ovog člana ne mogu odgovarati za štetu iz tog stava ni nakon prestanka radnog odnosa u NBS, odnosno prestanka vršenja dužnosti. Narodna banka Srbije nadoknadiće troškove zastupanja zaposlenih u NBS u sudskim i upravnim postupcima pokrenutim u vezi sa dužnostima koje ti zaposleni obavljaju ili su obavljali na osnovu ovog zakona. Narodna banka Srbije nadoknadiće troškove iz stava 3. ovog člana i licima kojima je prestao radni odnos u NBS.'' Sad se postavlja jedno pitanje – ako ta gospoda u NBS rade svoj posao na osnovu zakona, kakvu to oni štetu mogu da pričine ako koriste ovlašćenja koja su im zakonom propisana? Vlada je odbila ovaj amandman uz sledeće obrazloženje: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što se za štetu pričinjenu vršenjem službene dužnosti ne odgovara na isti način kao za bilo koju drugu pričinjenu štetu. Predložena odredba ne isključuje pravo na naknadu štete, već u skladu sa opštim principima odgovornosti za štetu bliže precizira odgovornost za prouzrokovanu štetu, što nije u suprotnosti sa odredbama člana 124. Zakona o državnim službenicima, sa gledišta odgovornosti zaposlenih. Takva odredba se ne može smatrati neustavnom. Ista se može posmatrati u odnosu na član 35. stav 2. Ustava Republike Srbije koji propisuje da svako ima pravo na naknadu materijalne ili nematerijalne štete koju mu nezakonitim ili nepravilnim radomprouzrokuje državni organ, imalac javnog ovlašćenja, organ autonomne pokrajine ili organ jedinice lokalne samouprave. Predložena odredba odnosi se na zaštitu NBS i zaposlenih koji profesionalno i savesno vrše svoju dužnost, osim ukoliko se dokaže da je šteta prouzrokovana namerno ili iz krajnje nepažnje. Ovaj predlog, dakle, ne isključuje odgovornost državnog organa za naknadu štete prouzrokovanu nezakonitim ili nepravilnim radom subjekta iz navedene odredbe Ustava Republike Srbije.'' Posle ovako velikih citata, da pokušam da objasnim. Znači, ukoliko NBS ili lice koje ona ovlasti ili lice koje je zaposleno pričini štetu nekom pravnom subjektu, pravni subjekat prvo mora da se obrati sudu, da dokaže da mu je šteta pričinjena namerno ili krajnjom nepažnjom zaposlenih u Narodnoj banci Srbije. Kada dobije tu presudu, ako je ikada dobije, tek onda pravno lice ili drugi subjekat može da traži sudsku naplatu štete koja mu je prouzrokovana. Sad se postavlja pitanje kako će to pred nadležnim sudom da dokazuje da mu je šteta pričinjena namerno. Ili Narodna banka Srbije, sa guvernerom Jelašićem, želi već unapred da dobije imunitet i da može da radi na tržištu osiguranja šta god hoće? Iskustva koja imamo sa vama od kad je Dinkić ušao u poslove finansija, a ušao je upadom u Narodnu banku sa čarapom na glavi, pa sve do današnjeg dana, sve je prepuno zloupotreba. Ma koliko to vama bilo neprijatno, zloupotrebe su počele posle tog upada, nezakonitim trošenjem sredstava koje je imala Narodna banka tadašnje SRJ. Da bi se napravio vakuum na tržištu novca, ugašeno je petnaestak domaćih banaka. Od tih 15, četiri su bile najveće banke na teritoriji Republike Srbije. Obrazloženje tadašnjeg guvernera je bilo da one ne mogu da posluju, da te banke više duguju nego što vredi njihova imovina i njihova potraživanja. Sada, posle šest godina, a evo već sedma godina teče, došlo se do zaključka da Agencija za sanaciju, likvidaciju i stečaj banaka prikriva dokumentaciju od javnosti, od Narodne skupštine, Odbora za finansije itd. i da situacija na bankarskom tržištu, kada su u pitanju ugašene banke, nije ni blizu toga što je tadašnji guverner, a sadašnji ministar u Vladi Srbije tvrdio. Kao posledicu imamo sledeću situaciju: nemamo više na tržištu ozbiljnih domaćih banaka koje će da investiraju u domaće privredne subjekte. Imamo strane banke koje, pod kamatama koje samo mogu da sanjaju u zemljama iz kojih dolaze, isključivo finansiraju potrošnju, i to ne u privredi, nego kod građanstva i polako nas uvode u situaciju da ne bude samo država ta koja će da se zaduži i bude u dužničkom ropstvu, već i svaki pojedinac van države. Ko je za to do danas odgovarao? Niko. Ko je odgovarao za zloupotrebe koje je tadašnji guverner napravio, da li je on odgovarao? Nije. Koliko je krivičnih prijava napisano protiv njega? Samo Srpska radikalna stranka je podnela na desetine. Još uvek se taj vajni bivši guverner i ministar krije iza imuniteta člana Vlade Republike Srbije. Sada je svestan da to ne može doveka da traje, pa je predloženo da se zakonom zaštiti i da mu se uspostavi imunitet za sve zloupotrebe koje je pričinio kao guverner Narodne banke tadašnje SRJ. Po pitanju osiguranja, nekoliko manjih osiguravajućih društava je doživelo sudbinu domaćih banaka, pod raznim izgovorima. Čak je bilo ovde priče da su sednice odbora bile tajne, dokumentacija strogo poverljiva, na zahtev Narodne banke Srbije, odnosno tadašnjeg i sadašnjeg guvernera Jelašića, radi istrage koja se vodila protiv lica koja su ili rukovodila tim osiguranjima ili koja su bili vlasnici tih osiguravajućih društava. Koliko mi je poznato, prošle su već dve ili tri godine, nijedna krivična prijava nije podneta. Šta je u pitanju? Jedna klasična zloupotreba. Bilo je priča, spekulacija u javnosti, to ministri nisu smeli javno da kažu, ni guverner Jelašić, da je cilj da se podigne vrednost domaćih osiguravajućih društava koja su u državnom ili društvenom vlasništvu i koja će ići u privatizaciju. Sad vidimo u izmenama i dopunama Zakona da se na mala vrata uvodi nelojalna konkurencija natržište osiguranja u Srbiji i na taj način će svakako doći do ulaganja građana u domaća osiguravajuća društva, pa samim tim i pada vrednosti domaćih osiguravajućih društava. Znajući vas, kakvi ste, vi ćete to da radite samo iz jednog razloga: da bi tajkuni, isti oni koji su otkupili 70% srpskih privrednih giganata, mogli da kupe i ta osiguravajuća društva, ali ne da ih kupe za njihovu pravu vrednost, ne da kupe tržište, jer kada nešto kupujete, kupujete i tržište, nego da im maltene bude poklonjeno, da se država odrekne sredstava koja se ulože u osiguranje, da se odrekne sopstvenih investicionih fondova koji bi bili plasirani u domaću privredu po daleko povoljnijim uslovima nego što sada dobijate ove kredite od Evropske banke za razvoj, MMF-a i Svetske banke. Uklanjate sve ono što ima bilo kakvu finansijsku vrednost i sve ono što može da pomogne državi, privredi, građanima da se što pre oporavimo od godina koje su iza nas, pogotovo od godina od kada ste vi došli na vlast 5. oktobra 2000. godine. Zašto neko želi imunitet za ono što će da učini? Pa, zna da je teško dokazati da li je neko namerno ili slučajno pričinio određenu štetu. Ima među vama, kolege iz vladajuće većine, poslanika koji su pravnici, pa neka se ti pravnici malo zamisle pre nego što pritisnu dugme, jer postoje krivična dela koja se učine iz nehata. Sankcija je blaža, ali lice koje je učinilo takvo krivično delo snosi krivičnu odgovornost, jer je bilo dužno da preduzme i predvidi sve moguće posledice onoga što čini. Šta je sada ovde? Ovde ćemo mi unapred da zaštitimo jednu instituciju i da joj damo pravo da radi šta god hoće. Unapred hoćemo da ovlastimo i guvernera i zaposlene u NBS da mogu na tržištu osiguranja sa osiguravajućim društvima da rade šta god hoće, a za koga i za čiji račun? Na prvom mestu radiće za sebe, ne za NBS, a na drugom mestu će raditi za osiguravajuća društva gde već verovatno imaju akcije. Ako nemaju takvih, onda će bar za ona osiguravajuća društva koja im daju masne provizije. Nećemo da spominjemo "kofer" aferu, kako su se banke zatvarale, kako je Dinkić pokušavao čak i zdrave domaće banke da zatvori. Znači, ili su morale da se snalaze i da traže stranog partnera i da prodaju svoje hartije od vrednosti u bescenje, da bi se spasli Mlađana Dinkića, ili su bile zatvarane. Spomenuću samo jednu banku koja je tako prošla, a to je Prva preduzetnička banka. Prva preduzetnička banka je bila u situaciji da bude zatvorena zato što je Dinkić smatrao, kao ministar finansija, da ona ne treba da postoji. Svoje vlasničke akcije je prodavala u bescenje stranim bankama da bi kod njih našla zaštitu od Dinkićeve samovolje. Sada se to pravo daje Jelašiću, sada se to pravo daje NBS, sada se to pravo daje svim zaposlenima da bukvalno bez ikakve krivične, materijalne ili bilo kakve druge odgovornosti mogu da rade na tržištu osiguranja šta god hoće. Posledica koja može da bude jeste upropašćavanje domaćih osiguravajućih društava, sa jedne strane, i bogaćanje zaposlenih, na prvom mestu guvernera i svih ostalih koji će ovaj posao da rade, koji će da ucenjuju osiguravajuća društva, fondove itd.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Po Poslovniku se javio narodni poslanik Laslo Varga.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u vezi sa članom 226. i tražim jednu informaciju, odnosno obaveštenje od predsednika Narodne skupštine. Naime, po skupštinskim kuloarima kruži priča da Narodna skupština sutra, znači 31. oktobra, neće raditi, a istovremeno se priča da će 1. i 2. novembra da nastavi rad. Prvog novembra je Dan svih svetih, a 2. novembra Dan mrtvih, i to su praznici velikog broja građana ove zemlje. Mislim da bi bilo neprimereno da Skupština sutra ne radi, a da u dane ovih praznika radi. Želim da podsetim predsednika Skupštine da tih dana u velikom broju opština u Vojvodini ljudi obilaze grobove svojih najbližih. To ne rade samo katolici, nego u nekim mestima čak i pravoslavci. Praktično, to znači nepoštovanje dela poslanika ove skupštine, ako bi Skupština u četvrtak i petak radila, a sutra ne bi radila. Mislim da će se sa time složiti i poslanici vašeg poslaničkog kluba. Dakle, pitam vas da li je tačno ovo što se moglo čuti po kuloarima.?
Zahvaljujem se. Ne znam odakle vam te informacije, Skupština će raditi i sutra i prekosutra, pošto moramo da završimo ovu sednicu, mora da se završi dan za glasanje. Imamo važne tačke, to su ratifikacije ovih sporazuma sa Evropskom unijom, koje moramo da završimo u hitnom roku, tako da se radi i sutra i prekosutra, i u petak, ukoliko ne završimo u četvrtak ove tačke dnevnog reda koje treba da završimo, koje su vezane za ratifikaciju ovih sporazuma. Niste dobro informisani. Hvala vam. Izvolite, po Poslovniku reč ima Pastor Balint.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodine predsedniče, vama sam postavio pitanje u toku jučerašnjeg dana. Pitanje je glasilo – kada će se Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji, koji su narodni poslanici Saveza vojvođanskih Mađara predložili još 19. juna, naći na dnevnom redu? U toku jučerašnjeg dana sam dao obaveštenje o tome da ste vi obećali u toku jula da će se to naći na dnevnom redu na prvoj sednici redovnog zasedanja, znači 1. oktobra. Sad ne bih ponavljao sve ono što sam juče rekao, samo u jednoj rečenici, bilo bi vrlo dobro da se ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji nađe na dnevnom redu. Molim vas, predsedniče, i ovom prilikom da mi odgovorite na pitanje šta poslanici Saveza vojvođanskih Mađara treba da urade da biste vi kao predsednik Narodne skupštine, u skladu sa članom 90. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, barem omogućili narodnim poslanicima da odlučuju o predlogu za proširenje dnevnog reda. Ukoliko je moguće da ponovo predložimo ovaj predlog zakona, onda ćemo mi to uraditi. Smatramo da to s pravne tačke gledišta nije potrebno, ali ako vi smatrate da ponovo treba to da predložimo, onda ćemo to uraditi, ali smatram da je prekršen član 90. Poslovnika. Vi ste juče prekršili i član 100. stav 3. Poslovnika, koji kaže da predsednik Narodne skupštine mora da da objašnjenje narodnom poslaniku. Niste mi dali odgovor od juče pre podne, pa vas molim da to učinite. Svakako smatram da je vrlo interesantno, da ne upotrebim neku drugu reč, da Narodna skupština raspravlja o zaštiti režima Fidela Kastra na Kubi, a da vi ne želite da stavite na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji kojim bismo omogućili medijima koji emituju na jezicima nacionalnih manjina da funkcionišu i da obavljaju ovaj zadatak. Molim vas, ukoliko je već na ovoj sednici predlog deklaracije o Kubi, o zaštiti režima Fidela Kastra, onda omogućite da se i ovaj naš Predlog zakona o izmenama Zakona o radiodifuziji nađe na dnevnom redu, u skladu sa članom 90. Poslovnika Narodne skupštine. Molim vas da ponovo date odgovor šta treba da uradimo da biste barem stavili na glasanje ovaj predlog, znači da se proširi dnevni red na sledećoj, odnosno na Trećoj sednici Drugog redovnog zasedanja. Hvala.
Hvala lepo. Na prvoj narednoj sednici će se Narodna skupština izjasniti o dopunama dnevnog reda, odnosno o hitnom postupku za sve tačke koje su predložene, pa, između ostalog, i o ovoj vašoj tački. Ono što je važno reći jeste da vi ovim zakonom ne rešavate problem, nego samo želite da pokažete da država ne želi da reši problem. Uputio sam vas na razgovor sa poslaničkim grupama povodom toga da se nađe način da se reši problem informisanja na manjinskim jezicima. Možete da predlažete zakon koji taj problem neće rešiti i da onda pravite kampanju na tome da država ne želi da reši problem informisanja na manjinskim jezicima. Dobićete reč po Poslovniku, ali da vam kažem, biće na početku sledeće sednice izjašnjenje i o vašoj tački dnevnog reda, a ja ću se lično potruditi da se nađe način da se zakonski reši problem koji muči sve nacionalne zajednice, a to je informisanje na jezicima manjina, ali da se to uradi na način kako treba, a ne onako kako ne treba. Dakle, vas jedino zanima da prikažete da se država ne brine za informisanje na manjinskim jezicima, a meni je stalo da država nađe zakonski način da svoje manjine informiše. Nada Kolundžija, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, htela bih samo da kažem da smo vrlo ozbiljno razmatrali inicijativu koju ste podneli. Ono što je nedvosmisleno zaključeno jeste da predlog izmene i dopune Zakona koji ste vi predložili ne može da se prihvati zbog toga što je nemoguće da se iz privatizacije izuzmu mediji koji sada imaju programe na jezicima nacionalnih manjina. Znate da je to protivno principima Evropske unije, Saveta Evrope, OEBS-a itd. Prosto to ne može da se prihvati. Dakle, mi smo, u skladu sa našom zainteresovanošću da taj problem rešimo, organizovali zajedničku sednicu Odbora za kulturu i odbora za pitanje manjina. Stavili smo to na dnevni red. Sa tih sednica upućeni su dopisi svim nadležnim institucijama u državi i od njih je traženo da se pronađe moguće zakonsko rešenje koje će omogućiti da se obezbedi stečeno pravo manjinskih zajednica na informisanje na njihovim jezicima. Hvala.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Balint Pastor.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, stvarno mislim da je neprimereno da vi kao predsednik Narodne skupštine ocenjujete šta mi želimo da postignemo našim predlogom. Narodni poslanici su u mogućnosti, imaju pravo, imaju obavezu da predlažu zakone. Imaju pravo i obavezu da predlažu amandmane. Nije na predsedniku Narodne skupštine da ocenjuje šta mi želimo da postignemo i šta ne želimo da postignemo. Želimo da postignemo da se ovaj naš predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji nađe na dnevnom redu. Vi ste to do sada onemogućili. Ne želimo da zloupotrebimo skupštinsku govornicu i da se javljamo po Poslovniku a da pričamo o tome šta je cilj i kakva smo konkretna rešenja predložili. Bez obzira na to, više puta sam rekao da smo mi predložili jedno sistemsko rešenje kojim bi se iz sistema privatizacije izuzeli oni mediji koji emituju programe na jezicima manjina najmanje 800 minuta nedeljno, jer smatramo da je to jedno dobro sistemsko rešenje. Ako neko smatra da to nije dobro sistemsko rešenje, onda može taj naš predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji poboljšati amandmanima, ali je bitno da se otvori rasprava o ovoj temi. Stvarno je već kasno za to pitanje. Mi ovo predlažemo već godinama. Nismo imali narodne poslanike, a otkad imamo narodne poslanike od tada smo to predložili i formalno. Više puta smo o tome razgovarali i sa premijerom i sa predsednikom Republike i sa strankama koje su sada na vlasti, ali smatramo da se ovo pitanje može rešiti isključivo u Skupštini, isključivo usvajanjem izmena i dopuna Zakona o radiodifuziji. Stvarno vas ne razumem, predsedniče, zašto baš narodne poslanike Saveza vojvođanskih Mađara optužujete za to da tu vodimo kampanju. Mislim da tu ima više stranaka koje to čine, koje opstruišu rad. Stvarno je neprimereno da vi na taj način ocenjujete ovaj naš predlog zakona. Molim vas još jedanput da omogućite da se ovaj naš predlog nađe na dnevnom redu. Ne kažemo da su predložena rešenja sveto pismo, to se može menjati, može se poboljšati, ali bi bilo dobro da se ova Narodna skupština ne bavi Kubom i zaštitom režima Fidela Kastra, nego da se bavi poboljšanjem položaja nacionalnih manjina. Samo da kažem još jednu rečenicu. Nije istina da je Evropska unija, Savet Evrope, da je OEBS rekao da se ne može menjati Zakon o radiodifuziji. I u Slovačkoj, i u Mađarskoj, i u Rumuniji postoje elektronski mediji koji su u državnoj svojini; ti mediji i dan-danas emituju program na jezicima nacionalnih manjina i sve te zemlje su u Evropskoj uniji. Ako mogu te zemlje, onda može i Srbija. Hvala lepo.
Po Poslovniku, narodni poslanik Žarko Korać.
Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, kada je donošen Zakon o radiodifuziji ovo je bila jedna od tema koje su bile predmet velike rasprave. Samo bih hteo da kažem šta je ideja privatizacije lokalnih elektronskih medija. Ne moraju mediji da se privatizuju u meri sto na sto. Može da se privatizuje u meri 51%, lokalna samouprava može da bude vlasnik medija, 49% po zakonu, i da sklopi ugovor po kome taj medij nastavlja da prati rad lokalne samouprave u onoj meri koliko je lokalna samouprava... Ona ne može samo biti većinski vlasnik. Privatizacija ne znači nužno sama po sebi da mediji bar u 50%, 49% programa neće pratiti rad lokalne samouprave i da će ona određivati, prenositi sednice... Sklapa se ugovor. Ono o čemu vi govorite i čemu ja dajem podršku, to je da postoji politički problem i da vi tražite da se o njemu razgovara. Pošto ovde već dva poslanika o tome govore, to objektivno jeste politički problem i bilo bi dobro sesti sa poslaničkim klubom, jednim i drugim, i pogledati te predloge izmena. Naravno da može da se menja Zakon o radiodifuziji, ali onda se postavlja pitanje smisla privatizacije lokalnih medija. Moram da kažem da situacija u kojoj smo mi zatekli Srbiju 2000. godine nema paralele u Evropi, a to je da su praktično sve opštine imale svoje televizije. Ne postoji evropska zemlja gde opštinska vlast ima svoju televiziju. To je jedinstveno. Nije važno tehnički kako je bila opremljena; znam da su ljudi koji se bave medijima u Evropi bili šokirani, rekli su da to nikada nisu videli, da svaka opština ima svoju televiziju. Znači, to se drugačije rešava. Vi postavljate to kao politički problem, kao nezadovoljstvo jednog broja građana Srbije. Posebno je važno da je to jedna manjina, etnička, nacionalna, što je vrlo važno za jednu zemlju. Jedna od definicija demokratije je da je demokratsko društvo ono u kome se manjina oseća sigurno i bezbedno. Moj savet je da to nije samo predlog izmena zakona, nego jedan politički problem gde se mora sesti sa predstavnicima vojvođanskih Mađara i, moguće, nekom drugom manjinom i razgovarati kako to da se reši. Jedna je mogućnost izmena zakona. U tome vam dajem podršku, ali samo objašnjavam zašto se to u zakonu pojavilo. Imamo jednu apsurdnu situaciju širom Srbije – imamo, u stvari, političke medije, političke stranke koje su u opštinama na vlasti bave se političkom propagandom preko radija i televizije. Nigde u svetu takva situacija ne postoji.
Molim vas da ne širimo temu o ovome. Važna je tema i svima je stalo da se o tome razgovara. Izvolite, po Poslovniku se javio narodni poslanik Laslo Varga.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da moramo neke stvari za ovom govornicom, odnosno u ovom domu da razjasnimo. Još jednom bih želeo da ponovim, nije istina da je Savet Evrope, da je Evropska unija, OEBS, da je bilo ko tražio da se izvrši privatizacija medija. Gospodin Beljanski, koji je pripremao predlog zakona, na jednom skupu pre mesec ili mesec i po dana je priznao to. On je nama rekao da je to Srbija predložila, a OEBS, Savet Evrope i svi ostali su to prihvatili. Dakle, ovo nije istina. Sa druge strane, nije istina da nema nigde na svetu. Naime, gospodin Pastor je o tome govorio, u Mađarskoj, Rumuniji, Slovačkoj, a sigurno i u drugim zemljama, to funkcioniše. Za ove tri zemlje znamo, sigurni smo. Znači, opština kao lokalna samouprava je osnivač radio i televizijskih stanica i to nije u tim zemljama problem, nije bio problem ni za OEBS, ni za Savet Evrope, ni za Evropsku uniju. Što se povrede Poslovnika od strane predsednika Skupštine tiče, želim ovim putem da ponovim da nemate pravo da replicirate narodnim poslanicima koji govore za govornicom. Možete i vi ovde izaći i reći svoje mišljenje. Na kraju, rekli ste da država sprema neko zakonsko rešenje ili neko rešenje koje će biti u skladu sa nekim zakonom. Pitam vas kada će se taj zakon ili to rešenje naći na dnevnom redu ove skupštine, jer je rok za privatizaciju ovih medija 31. decembar i u toku je privatizacija mnogih medija. Još jedna stvar, nije tačno ono što je gospodin Korać govorio, jer se ne privatizuje 49 ili 51% ovih medija, nego se privatizuju kompletno ovi mediji. Dakle, postojala bi ta teoretska mogućnost, samo se u praksi ne radi to.
Po Poslovniku, narodni poslanik Slobodan Maraš. Molim narodne poslanike da se vratimo raspravi o amandmanima.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se zbog člana 104. i člana 27. Poslovnika. Gospodine predsedniče, zaista nisam imao nameru da danas izlazim za skupštinsku govornicu, da komentarišem ono što ste juče izjavili da vas je sramota što predsedavate ovom skupštinom. Mislim da je to skandalozna izjava, mislim da ta izjava najviše govori o vama. Mogu da vam kažem da je i mene sramota što imam takvog predsednika Skupštine koji se stidi Skupštine, da je sve ono što se dešava u ovoj skupštini plod onoga što je život u ovoj državi, plod onoga što bi onaj ko predsedava ovom skupštinom trebalo da radi. Potpuno je neprimereno da vi dajete takvu izjavu i da sada govorite o jednoj poslaničkoj grupi koja ima dva ili tri člana u ovom parlamentu, odnosno narodna poslanika, da se vodi kampanja što se tiče njihovog zahteva da se taj zakon nađe ispred narodnih poslanika. Koliko me sećanje služi, od prvog dana kada su ušli u ovu skupštinu narodni poslanici SVM su insistirali na ovom zakonu. Prošlo je osam meseci i nisu dobili pravi odgovor do sada. Molim vas da imate isti odnos prema svim poslaničkim grupama, bez obzira na njihovu veličinu. Još jednom vas molim, nemojte davati takve izjave da se stidite predsedavanja ovom skupštinom. Najodgovorniji za ponašanje koje vi smatrate neodgovornim ili najodgovorniji za odnose koji vladaju u ovoj skupštini jeste onaj ko predsedava ovom skupštinom i ko bi trebalo da se drži, pre svega, člana 27.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Saša Valjarević. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Saša Valjarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Srpska radikalna stranka podnela je amandman na član 17. koji glasi da se reči "31. decembra 2009. godine" zamene rečima "30. jun 2008. godine". Pre nego što počnem da govorim o amandmanu, daću neke uvodne podatke u vezi sa tržištem osiguranja u Srbiji, a i uporedno sa zemljama u našem regionu. Stabilno i jako tržište osiguranja jeste veoma važno za razvoj tržišta kapitala. Pošto su među glavnim igračima na ovom tržištu upravo osiguravajuće kuće kao institucionalni investitori, procenjuje se da je potencijalna veličina tržišta osiguranja u Srbiji oko 480 miliona evra. Učešće osiguranja u bruto društvenom proizvodu je 2,1% bruto premija osiguranja po stanovniku, što iznosi oko 64 evra. Prosečan rast u periodu od 2004. do 2006. godine iznosio je oko 50%, s tim što je osiguranje života u životnom osiguranju udvostručilo svoj udeo u ukupnim bruto premijama. Ukupna bruto premija osiguranja u devet meseci 2006. godine iznosila je oko 360 miliona evra, od čega 89% čine premije neživotnog osiguranja. Trenutno na našem tržištu posluje 17 osiguravajućih kompanija, od kojih se tri bave reosiguranjem. U većinskom stranom vlasništvu ima sedam osiguravača, dok dve najveće domaće osiguravajuće kuće, "Dunav osiguranje" i DDOR Novi Sad, kontrolišu oko 60% tržišta osiguranja. Distribucijom se osim samih osiguravajućih kuća bave još i agencije, i posredničke i zastupničke, a prošle godine su i komercijalne banke dobile mogućnost za prodaju osiguranja. Iako je koncentracija osiguravača na tržištu veoma visoka, u 2006. godini su na domaće tržište ušle i strane osiguravajuće kuće, računajući na svoj udeo kolača, ne sa namerom da otimaju tržište postojećim kućama već zbog svog velikog potencijala rasta tržišta, pre svega u oblasti životnog osiguranja. S tim u vezi, očekuje se da će se širenje tržišta kretati u oblasti životnog osiguranja. Kada gledamo uporedno kako su i da li su zemlje u našem regionu izvršile privatizaciju, daću uporedne podatke kako je to urađeno u Sloveniji i u Hrvatskoj. S obzirom na to da se kod nas planira privatizacija gde bi se kompletno tržište predalo stranim osiguravajućim kućama, a informacije su da se italijanska "Delta Đenerali" bori za tržište osiguranja u Srbiji, i "Unika", koja je kupila "Cepter osiguranje", vidi se da se ovim zakonom priprema da se kompletno tržište, koje kontrolišu sada društvena, odnosno državna osiguranja od 65 posto, prepusti ovim stranim osiguravajućim kućama. U igri su i "Viner štediša" i "Grave", austrijske osiguravajuće kuće, a ja ću vam sada dati uporedne podatke sa koliko procenata oni učestvuju u zemljama u okruženju, odnosno u Sloveniji i Hrvatskoj, a koje su već prošle ovu fazu. "Kroacija osiguranje" kontroliše 35 posto svog tržišta, a domaće osiguravajuće kompanije su i dalje dominantne na samom tržištu osiguranja. Od 25 postojećih osiguravača, prvih pet kontrolišu 72 posto, a strane osiguravajuće kuće ušle su na tržište 1996. godine, a od toga "Alijans" učestvuje, a to vam je nemačka osiguravajuća kompanija, samo sa 8,5 posto, dok ostale jake evropske kuće osiguranja učestvuju od dva do četiri posto na njihovom tržištu. Kada pogledamo Sloveniju, oni imaju najveću osiguravajuću kuću "Triglav", ona je i dalje državna i kontroliše oko 40 posto tržišta osiguranja. Strane osiguravajuće kompanije, poput "Grave" i "Vinera", imaju ispod dva posto tržišnog učešća. Vidi se da su zemlje koje su u okruženju, odnosno u regionu, zadržale dominantan položaj na tržištu osiguranja, gde kontrolišu većinski deo, što je kod nas sada slučaj, a posle donošenja ovog zakona mi ćemo prepustiti stranim kompanijama da nam kompletno osiguranje i tržište osiguranja, koje je sada u ekspanziji, preuzmu. Zato je SRS ovim amandmanom tražila, ako već hoće da učestvuju u procesu privatizacije, da im se smanji rok sa 31. decembra 2009. godine, to su dve godine, na 30. jun 2008. godine, da ne bi stekli još veću finansijsku moć, ako je već poseduju, da kupe tržište našeg domaćeg osiguranja; da im se smanji rok da ne bi imali prostora da preuzmu kompletno tržište. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Duliću, nadam se da nećete da se ljutite što ću malo duži uvod da napravim pre nego što dođem do člana 18. na koji sam podneo amandman u ime SRS. Za početak moram da objasnim šta se reguliše članom 18. Predloga zakona. Tim članom se praktično menja postojeći član 235, to su obaveze razgraničenja poslova osiguranja i reosiguranja, i to u delu prelaznih i završnih odredaba osnovnog teksta zakona. Član 235. glasi: "Organizacija za osiguranje koje na dan stupanja na snagu ovog zakona", misli se na osnovni zakon, "ima dozvolu i za obavljanje poslova reosiguranja, dužna je da do 31. decembra 2007. godine razgraniči poslove osiguranja i poslove reosiguranja." To je napisano krajem maja 2004. godine. Znači, lako može da se zaključi da skoro dve i po godine ta odredba postoji u tom zakonu, da je obaveza razgraničenja kod osiguravajućih društava ovih poslova dve i po godine, da ta obaveza nije kod nekih završena. E sad, gde interveniše Vlada i šta ona traži? Ona traži da se u ovom članu promeni rok, odnosno datum do kada ti poslovi treba da se obave, pa to više neće biti 31. decembar 2007. godine, nego 31. decembar 2009. godine. Znači, do 31. decembra 2009. godine vi i ne mislite o Evropskoj uniji. Ne znam zašto pričate – Evropska unija, Evropska unija. Vi sve odlažete nekako, a samo da vas podsetim, Srbija nikada neće biti član EU. To primite k znanju. Možete da se smeškate, vi se uvek smeškate kada ja pričam, ali posle nekog vremena ronite i suze. Znači, ako je razlog za ovakvu vrstu promena zakona to što nam je ponuđena evropska perspektiva, kako rekoše, a to je ništa, to je u vazduhu neko trunje koje vi treba da uhvatite i ja bukvalno koristim njihove izraze - Srbiji treba ponuditi evropsku perspektivu. To znači da to nije više ni šargarepa, nego fatamorgana, vidite neku šargarepu, pa vam se pričinjava. To što se vama pričinjava i iz toga izvlačite neku političku korist ne znači da svi treba na isti način da doživljavaju tu fatamorganu i da se svima nama kolektivno nešto pričinjava. Vlada sa gnušanjem odbacuje ovaj amandman Srpske radikalne stranke i evo šta piše u svom odgovoru – pošlo se od procene... A znamo da loše procenjuju, jer maja 2004. godine su procenili da do kraja 2007. godine mora da se završi ovo razgraničenje ovih poslova, a sada pri kraju 2007. godine kažu - loše smo procenili, i sada nas ubeđuju da je dobra procena ova nova. Znači, procenjuju da novi rok bude dovoljan za okončanje postupka privatizacije društava sa društvenim kapitalom, s obzirom da u roku koji je predviđen važećim zakonom postojeća društva za osiguranje koja su u postupku privatizacije ne mogu da se pripreme za ovo razdvajanje. Oni kažu, nije dobro da se ovo razdvoji. To znači da nije dobro da se poštuje zakon, jer u postupku privatizacije mi možemo gore da prodamo ova dva društva koja imamo, jer ćemo postići bolju cenu. Znači, evropski put, evropski prag, a ovde nema STO, kao što znaju da kažu kada se nešto menja, ali da vidimo šta su motivi za ovo. Da li u postupku privatizacije ovih društava mogu da se prikriju tragovi? Ne mogu. Znate li zbog čega ne mogu da se prikriju tragovi? Zato što će i oni koji budu kupili ova društva imati prilike da vide o čemu se ovde radi i onda će da shvate da je samo zbog provizije neko njih grdno prevario. Ne samo njih i zaposlene u osiguravajućim društvima, nego sve nas, sve građane Srbije su u stanju da prevare. Mislim da nije celishodno da se menjaju ovi rokovi. Zašto? Demokratija je pokazala veliku efikasnost, ako niste u mogućnosti knjigovodstveno da razdelite ove poslove, preporučujem vam kordone policije. Ako niste upućeni kako se to radi, pozovite ministra za lokalnu samoupravu, on je predavač kod onog Dragišića na fakultetu, predaje bezbednost. Sada je meni jasno zašto su oni ministra za lokalnu samoupravu izabrali iz kategorije ljudi koji vrlo dobro znaju šta je odbrana i bezbednost. Morao je da bude, po definiciji, feldmaršal policije. Znači, možete slobodno da uzmete policijske snage, jake, koje bi razgraničile poslove osiguranja i reosiguranja. Zašto vam je to potrebno? Da se vidi. Šta treba da se vidi? Ono što se u nekom trenutku ne vidi kada se zamešaju ti poslovi. Nije stvar u poslovima. Stvar je u sredstvima. Znači, u svim varijantama, i ako se produže ovi rokovi, i ako se krene sa privatizacijom kako ste vi rekli 70%, i ako se krene sa onim što ste rekli da više princip uzajamnosti ne postoji u međunarodnim odnosima, sve vaše principe ako uzmemo i stavimo na sto, u osiguranju ne možete da sakrijete tragove. Moram ovde da objasnim ono što je moj kolega Arsić pokušao da objasni, pa otišao na drugu temu, mnogo važniju, a to je materijalna pozadina ovih promena. Vi ste vrlo dobro uradili ubacivanjem ovog novog člana 180a, ali ste to uradili samo u delu materijalne odgovornosti zaposlenih za štetu pričinjenu svojim radom. Vi njih niste oslobodili krivične odgovornosti. Naći će se kako je to delo i naći će se kvalifikacija, verovatno i zloupotreba službenog položaja. Zašto ovo pričam? Mlađan Dinkić se spasio od toga, jer je ova vlada, bez obzira na fluidni oblik, dve države rasturila: SRJ i državnu zajednicu Srbija i Crna Gora. Tu je došlo do preseljenja predmeta Saveznog suda. U tom seljenju se izgubila odgovornost. Za šta? Za nesprovođenje odluka Saveznog suda. Međutim, i po novom Ustavu Vrhovni sud Republike Srbije samo menja naziv, a predmeti ne mogu da se izgube. Tu sada imamo drugu situaciju: tragovi postoje, kako su oduzimane dozvole za rad nekim osiguravajućim društvima, ko je to radio, na osnovu čega je radio, kakvi su rezultati. I ne samo da postoje podaci o tome kolika je šteta, nego sa imenom i prezimenom ko je izvršio odgovarajuću radnju, što je daleko značajnije sa gledišta primene važećih propisa. Gospodine Cvetkoviću, moram opet unapred da vas obavestim o nekim stvarima, jer kada ste u Vladi sa DSS-om onda je neobaveštenost hronično stanje. Pokušajte da izbegnete u javnosti sukob između Ministarstva finansija i Narodne banke Srbije. Pokušajte. Odmah da vam kažem, to će biti bezuspešan pokušaj. Taj sukob će biti strašan sa gledišta javnih finansija. Veliki sukob. Drmaće se ova zemlja nekoliko meseci. To vam unapred najavljujem. Zašto? Moraćemo da pogledamo malo bilanse i šta se to radilo u 2005. i 2006. godini, kako je odlikovani postao odlikovan, kako se zaduživao, koliko je isplaćeno na ime tih zaduživanja itd. Ne sporim da ćete s vremena na vreme da prodate ponešto od imovine koja je stvarana desetinama godina na različite načine; verovatno i ovom jučerašnjom prodajom, ako se osnaži za 15 dana, vi ćete da pokrijete neke rupe, ali šta da radimo ako ta guma ponovo pukne, a vulkanizer nema fleku. Šta ćete onda redom da prodajete? Od koga ćete onda da obezbedite provizije? Da li ćete onda da predlažete pomeranje rokova? Hajde da pomerimo rok za još dve godine, za neku obavezu koja je trebalo odmah da se uradi ili u nekom roku, a taj rok je odražavao vaš politički stav da volite i ljubite EU, na čelu sa Karlom del Ponte. Razmislite vrlo dobro. Sada biste vi hteli 70% da prodate, sada biste hteli da uzajamnost više ne postoji, a to znači – tržište Srbije, izvolite. Zašto? Uzima se keš, u osiguranju se uzima keš. Zašto je to moralo da pripadne, u pogledu nadzora i svih ovih poslova, Narodnoj banci Srbije, kada su po definiciji to upravni poslovi koji pripadaju Ministarstvu finansija? Zato što je veća sila zadužena za keš, MMF, Svetska banka i oni drugi kreditori koji imaju više poverenja u svoju šifrovanu ekspozituru u odnosu na žutu ekspozituru. Vidite, unapred vas upozoravam, možete da prenesete i vašem savetu investitora, kada prave te svoje strateške studije, kada se upliću u ove naše poslove, budite oprezni, jer radiće tu i nedozvoljena sredstva u tom međusobnom raščišćavanju. Neki prvoborci finansijskih malverzacija i finansijskog uspeha DOS-a nisu zadovoljni svojom pozicijom na finansijskom tržištu. Neće neki da se zadovolje tako što ste im dali televiziju, ili ste im dali da i oni budu u nekoj banci ili dali ovom maleckom da se igra sa "Alfa bankom". Odlikovanom. Pazite, velika cifra se zavrtela u glavu. Kažem vam da će sigurno to biti teški krivični sporovi iz oblasti organizovanog kriminala, sa svedočenjem svedoka saradnika, kao što se ovih dana dešava. Rekao sam Čedomiru Jovanoviću za onu torbu, a njega 15 dana nema, vidite i sami. Petnaest dana ne sme da uđe u salu. Sve vas unapred obaveštavam. Laufer je živ i još nije otišao u penziju, da znate. Laufer je živ, sve on obaveštava, sve se zna. Sve se apsolutno zna. Znači, ne postoji nijedno opravdanje da se ovaj rok pomera. Ako se ovaj rok pomera, onda treba da se pozove na odgovornost Narodna banka Srbije, Ministarstvo finansija u onom prethodnom sazivu, šta su oni uradili da se obaveza iz člana 235. završi u roku koji je zakonom propisan. Ne, sada se produžava rok. Zašto? Nove strateške pozicije, novo mešanje karata, novi agenti koji treba da posreduju, da procenjuju. Samo da vas podsetim, kada su uništavane one četiri banke, te banke su imale izveštaj, gospodine Cvetkoviću, neke firme koja se zvala "Deloitte and Touche". Ti izveštaji su pokazivali pozitivno poslovanje tih banaka. Šta se desilo posle dva-tri meseca? Ta ista firma je napisala negativan izveštaj. Da li vi vidite da se ovaj odlikovani kaje što je gasio banke? Kaže, šta vam je najteži posao bio? Gašenje banaka. Zašto? Nismo dobili odgovor gde se dedoše one pare sa Kipra. Gde su pare sa Kipra? Batić priča jedno, Velja Ilić priča drugo, odlikovani priča treće, Borka ćuti. Borka ćuti zato što zna, ne gde su pare, nego zna ko je pomerio pare i ko ih sada maltretira i zloupotrebljava, a Batić zna tu liniju iz Haga koja je išla preko norveškog veštaka. Znači, sve se zna. Nastavite da grickate nokte.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, moj kolega Aleksandar Martinović je u ime SRS podneo amandman na član 20. stav 1, gde se procenat 70 zamenjuje procentom 49. Dosadašnje zakonsko rešenje je bilo da se privatizuje celokupni društveni kapital, odnosno državni, a sadašnje rešenje je 70, predlog. SRS se, u skladu sa svojim programskim opredeljenjem, izjasnila da se ne može privatizovati više od 49%, naglašavajući da je osiguranje strateška delatnost za ovu državu. Koliko ste vi nedosledni po pitanju Zakona o privatizaciji, rešenja za privatizaciju realnog i finansijskog sektora, dokazuje vaše obrazloženje za odbijanje ovog amandmana. Vlada je u svom odgovoru na podneti amandman napisala, da vas ne zamaram celokupnim obrazloženjem, ali suština je u tome da ona kaže da se ovakvim zakonskim rešenjem usaglašava, u stvari, privatizacija osiguravajućih društava sa sistemskim zakonom kojim se reguliše prodaja društvenog i državnog kapitala, gde taj procenat iznosi 70%. Vladi Srbije je bitniji sistemski Zakon o privatizaciji, gde finansijski sektor i osiguranje kao deo postavlja u istu ravan kao i realni sektor, ali samo kad govori o privatizaciji. Kada treba da podnese javnosti izveštaj o tome koliko je provizija naplatila za privatizaciju realnog i finansijskog sektora, odvaja te dve vrste delatnosti, pa nam za realni sektor daje precizne cifre, a za finansijski sektor ne postoji ni jedna jedina cifra koliko je toga privatizovano u prošloj godini. Stoji lep tekstualni deo, ali ni jedna jedina cifra, dragi građani, od 4 milijarde evra prošlogodišnjeg priliva kao stranih direktnih investicija, što zovite u prevodu 3,2 milijarde prodatog, s mukom i dugo godina sticanog kapitala, zajedničkog, društvenog i državnog. Ostvareno je 3,2 milijarde, od čega su prave strane direktne investicije, odnosno ulaganja, samo 0,8 milijardi evra. Od tih 3,2 milijarde, realni sektor predstavlja tek trećinu. Dakle, Vlada nam prikriva u zakonski obaveznom dokumentu koji se zove memorandum dve trećine pristiglih milijardi evra u ovu državu. Znači, usklađujete Zakon o privatizaciji osiguravajućih društava sa sistemskim zakonom kada ne privatizujete sve, samo 70, ali kad treba postaviti zakonsku odgovornost za zloupotrebe, za krajnji nemar i nepažnju zaposlenih, tu sad odvajate finansijski sektor. U prethodnom članu zakona gde se kaže, član 180, gde u vršenju javnih ovlašćenja državni organ mora da odgovara, u skladu sa članom 35. stav 2, koji kaže da svako ima pravo na naknadu materijalne ili nematerijalne štete koju mu nezakonitim ili nepravilnim radom prouzrokuje državni organ, imalac javnog ovlašćenja, organ autonomne pokrajine ili organ jedinice lokalne samouprave. Sad Narodna banka i njeni zaposleni nemaju nikakve veze sa državnim organima, vršiocima javnih ovlašćenja, sad su nešto posebno. Sad oni posluju i rade u jednoj izuzetno važnoj oblasti, koja jeste važna ali ne na način kako vi to ovde predstavljate. Ta tako važna delatnost, koja se zove sektor osiguranja u okviru finansijskog sektora, zaslužuje da država sačuva svoj većinski udeo nad tim sektorom, što jeste suština ovog amandmana. Znači, priliv po osnovu premija je predvidiv. Životno osiguranje raste kao istorijski zakonit proces i država se, odnosno Vlada u ime države, odriče tog značajnog dela koji treba da omogući i razvoj društva i novu zaposlenost i nove plate, na osnovu kojih ljudi treba i da potpomognu razvoj životnog osiguranja. Na kojim principima se obavlja ta privatizacija? Na onim principima koji su zacrtani 2001. godine u onom slavnom sporazumu o starateljskom fondu, kada vam je izdiktiran, na brzinu preveden, redosled koraka, organi koji će sprovoditi privatizaciju i način kako će je sprovoditi. Problem nije u tome što ste vi loši prepisivači, nego što nemate odnos prema narodu koji vam daje mandat da u njegovu korist sprovodite zakon i sprovodite koncept koji je za vas sadržan u onom što se zove "vašingtonski konsenzus", liberalizacija, a to znači otvoriti tržište za svu uvoznu robu. Ono što se zove privatizacija, nekritička, nebitno je šta će doneti, koliko će ljudi ostati na ulici i, na kraju krajeva, ono zbog čega trpe posledice mnogi, a to je veštački održavana stabilizacija, odnosno kurs dinara. Volela bih da se građani zapitaju šta ova visokoumna politika "vašingtonskog konsenzusa" donosi Srbiji. Mnogi su ovu taktiku zvali šok-terapijom, ona je za nas ispala samo šok, ne i terapija. Opet ću da pomenem Slovence koji nisu dozvolili ni potpunu ni nekritičku liberalizaciju, čije posledice trpimo od 2001. do danas, i čije posledice ćemo tek trpeti u ovoj značajnoj oblasti koja se zove osiguranje. Svi oni koji su dozvolili da domaća proizvodnja... Kažem, proizvodnja pre svega, da i usluge, da i trgovinski lanci, jeste i to potrebno, ali proizvodnja pre svega mora da postoji u ovoj državi, i to ne samo zato što proizvodi određenu vrstu robe i usluga, nego što omogućuje stvaranje dohotka koji omogućuje ljudima osnovno ljudsko pravo, a to je pristojan život. Ovo nije demagogija. Ovo je osnova naučne doktrine koja se zove svrsishodnost ekonomije. Znači, da bi neko mogao da ostvari jedno od osnovnih ljudskih prava, a to je da ima osećaj lične slobode, treba da ima novac, novac zarađen na društveno prihvatljiv način, ne provizijama, ne zloupotrebom položaja, ne kriminalom, ne švercom oružja, ne drogom, ne trgovinom ljudima, ne prostitucijom, nego na društveno prihvatljiv način. Kad to od vas tražimo kao opozicija, nije to demagogija. Vi ste s pravom, kao i mi, naveli ljude da očekuju da mi to umemo da im obezbedimo. Kako im vi to obezbeđujete? Time što omogućujete Nemačkoj državnoj razvojnoj banci KFW da ovde plasira svoje proizvode, a da mi dobijamo kreditno zaduženje. Ne širim temu, sve je ovo ista stvar. Kada od Nemačke državne razvojne banke ova država uzme kredit, da bi navodno poboljšala lokalnu infrastrukturu u oblasti grejanja, mi u stvari plaćamo robu nemačkih proizvođača. Da je kupujemo na redovnom tržištu, mi bismo imali popuste, a mi im plaćamo kamate, za koje ste videli da su najmanje dva puta veće od onoga što u papirima piše. Šta vredi što gospodin Jelašić kaže, tražim od banaka da iznesu podatak o efektivnoj kamati, ne o onoj o kojoj piše u ugovoru, nego onoj koju stvarno građani plaćaju kada uzimaju kredit. Ta efektivna kamata, dala sam vam primer u prepodnevnoj raspravi, kada se od banke Saveta Evrope za razvoj uzme kredit, vi tvrdite da je kamata u euriboru, koji iznosi 4,1 na mesečnom nivou, na šestomesečnom nivou 4,7, sa tendencijom rasta, a u stvari, kad dostavite izveštaj o završnom računu, gospodine ministre, na devet miliona i 600.000 evra plaćate kamatu od 9,38% na godišnjem novu. Nije konstrukcija, nije izmišljotina, to je realnost. Ne možete da tvrdite da su to subvencionisani krediti ili preferencijalne, odnosno kamate koje su niže i ne možete ovim građanima da tvrdite, niko ih nije terao da idu u banku. Mi vas molimo da ne radite ovakvu privatizaciju. Mi vas molimo da ne zadužujete državu u trenutku kada imate, po vašoj tvrdnji, takve devizne rezerve da nam praktično prave problem u kursu dinara, koji je precenjen, kursu dinara po kojem ljudi nemaju interesa da izvoze. Ali, zato je ovaj prvi elemenat liberalizacije na koji ste pristali vrlo lepo ispoštovan ovakvim merama, a to znači da je uvoz vrlo jeftin i da vi nama, ono što je najporaznije, u ovom memorandumu slikate budućnost na način da predviđate privatizaciju javnih preduzeća, NIS, EPS, JAT i javna komunalna preduzeća, ono što je preostalo, a nama obećavate razvoj malih i srednjih preduzeća. To je prosto uvredljivo. Mi smo stvarali, mi građani i svi mi, sisteme i stvarali smo jednu ogromnu banku podataka, koja se zvala SDK, koju ste vi po nalogu stranaca ukinuli, da ne bi na jednom mestu postojale evidencije o svim makroekonomskim pokazateljima da se ovom državom upravlja odavde. Kada nemate informacije, upravlja onaj drugi ko ih ima. Ko danas ima informacije o novčanim tokovima? Onaj ko drži banke. Ko drži banke? Znamo koliko ih je i gotovo 90% je u stranom vlasništvu, a i ono što je preostalo, dragi građani, piše u memorandumu, koji smo dobili od Ministarstva finansija, da će se privatizovati i taj ostatak banaka. U Komercijalnoj banci Evropska banka za obnovu i razvoj, koja kaže da nam pomaže, već je ostvarila značajno učešće i po njenim podacima već 24% je od ukupnih sredstava uneto baš u finansijski sektor. Čak se i kupovina akcija, što je nezamislivo, naziva kreditnom pomoći ovom narodu. Za mene je porazno da 128 glasova može ovde da učini svaki argument nevažnim. Za mene to nije razlog da prestanem da ukazujem na sve pogubne posledice vaših mera i zakona koji predlažete. Potpuno je iluzorno da očekujete da ne podnesemo amandman ili da ne koristimo svaku priliku da pokažemo da vas ne rukovodi u donošenju mera ekonomske politike dobrobit građana i ono što znači bolju budućnost za sve nas, već jednostavno izvršavanje primljenih naloga. Niste vi neuki, odlično vi znate šta je ekonomska teorija i šta ona misli o privatizaciji. Vi znate da Milton Fridman kaže – moja najveća zabluda je da privatizacija rešava sve, konkurencija i saradnja, a ne privatizacija, poštovanje zakona i pravni okvir je ono što doprinosi razvoju. Znate vi to, gospodine ministre, vi i vaši saradnici, ali se to ne plaća i to se ne može naplatiti od onih kojima otvarate tržište i pripremate za privatizaciju ovo "porodično blago" koje se zove osiguravajuće društvo.
Zahvaljujem gospođi Tabaković. Da li se još neko javlja povodom amandmana? Izvinjavam se, gospodin Rajko Baralić se javlja za reč; mislio sam, gospođo Tabaković, da odmah pređemo na vaš amandman. (Jorgovanka Tabaković, sa mesta: Samo da ja uzmem papire.) Po ovom amandmanu se javio narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Jorgovanka Tabaković je obrazlažući amandman na izmene i dopune Zakona o osiguranju, koji je podnet u ime SRS, pomenula ovde nekoliko pitanja koja bih želeo da prokomentarišem i dam doprinos, ukoliko je to moguće, argumentacija koju je ona ponudila kao obrazloženje amandmana koji je ona podnela. Ovde je pomenuta šok-terapija. Želim da podsetim, kada se prvi put pojavio ovaj termin u našoj zemlji, ko je protagonista i za čije interese šok-terapije i ko su eksponenti tog pravca u ekonomiji bili u Srbiji u ono vreme i ko danas u Srbiji sprovodi ovu politiku. Džefri Saks je bio na čelu jednog tima koji je imao zadatak da smisli jedan relativno pouzdan način kako da se, milom ili silom, liberalizuju tržišta određenih država, finansijsko i svako drugo. Dakle, ili tako što se proizvode političke elite koje posle postanu vlast, pa izvršavaju izvesne naloge u politici i u ekonomiji, ili ih bombarduju, ili im uvedu ekonomske sankcije ili urade nešto drugo. U Srbiji je primenjen mešoviti model: dakle, bombardovanje, sankcije i regrutacija nekoliko desetina eksponenata ove politike. Atak je bio da se apsolutno liberalizuje sve u Srbiji, da vas na velikom mrazu ostave bez kaputa i da vas nateraju da izdržite i još da pri tom govorite da vam nije hladno. Gospodin Božidar Đelić, podsetiću, jedan je od mladih ekonomista, koji je bio u ovom timu. Podsećam da je gospodin Đelić bio prvi ministar finansija posle 5. oktobra i da je, zajedno sa osam ministara u toj vladi, bio kadrovan ne na osnovu rešenja kadrovske komisije DOS-a, i pozivam ljude koji su se time bavili da to opovrgnu, već su oni kadrovani odnekud, kao i gospođa Kori Udovički kasnije, kao i neki drugi. Taj trend imamo i danas. Dakle, postoji jedan broj važnih državnih mesta koja se pokrivaju na taj način što se o tome odlučuje neko izvan ove zemlje. Zašto je ovo važno? Zato što je koncept liberalne ekonomije nešto što je ovde obezbedilo nekoliko za njih važnih pitanja. Jedno od njih jeste da naša država širom otvori vrata za sve ono što zovemo stranom robom, uticajem, kapitalom itd., a da pri tom ovde ne postoji nikakav mehanizam koji bi uspeo da spreči da se u istom tom periodu ne ugasi sve što je ovde postojalo kao autentična proizvodnja, naše banke, naša osiguravajuća društva itd. Mi sad ovde razgovaramo o posledicama. Uzroci ovoga o čemu govorim nalaze se na nekom drugom mestu. Oni predstavljaju nečije interese, koji ovde danas u jednom delu političkih stranaka imaju svoje eksponente i imaju to kao oficijelni državni program koji se kroz mere ekonomske politike Vlade Srbije sprovodi i danas u Srbiji, sa negativnim posledicama koje se svakodnevno osećaju na ulici, kod najvećeg broja građana Srbije koji su dovedeni u situaciju da uglavnom ne odlučuju ni o čemu, da nemaju gde da rade, ili da ne mogu da prime platu tu gde rade, ako imaju sreću da su zaposleni. To je, u stvari, liberalizacija. Koncept liberalne ekonomije zalaže se za to da tržište reguliše sve, i ako je tržište regulator svega, a to podrazumeva da prestane da postoji ono što neki od vas nazivaju socijalnom državom, to onda znači da onaj ko je siromašan mora da bude još siromašniji, da onih nekoliko desetina ljudi koji su se obogatili mogu svoje bogatstvo da umnožavaju dnevno, mesečno ili godišnje do nivoa koji mi ne možemo ili nismo u stanju da pratimo i komentarišemo, niti o tome imamo dovoljno informacija, a da pri tom u Srbiji imate skoro 30% ljudi koji su nezaposleni, dakle jednu od najviših stopa nezaposlenosti u Evropi, da imate nekoliko stotina hiljada radnika koji su zaposleni a ne primaju nikakvu platu, da imate nekoliko stotina hiljada radnika u privatizovanim firmama koji ne ostvaruju nijedno od prava koja su im garantovana ugovorom o privatizaciji. Dozvolite da spomenem jednu takvu firmu, to je preduzeće ''7. juli'' Kuršumlija. Tu firmu je, na osnovu Zakona o privatizaciji, kupio izvesni gospodin Bogdan Aleksić. On je u redovnom sudskom postupku ovu firmu izgubio i pre nekoliko dana, tačnije 18. 10, sva personalna dokumenta svih zaposlenih u ''7. julu'' Kuršumlija našla su se na ulici. Dakle, ljudi su izneli dokumentaciju ove firme na ulicu, jer ne žele da imaju ni podsećanje na ljude koji su firmu izgradili. Dakle, to je država u kojoj mi živimo. Sa tim konceptom mi polemišemo i zalažemo se za drugačiji koncept, koji, nadam se, verujem, prepoznaju građani Srbije danas, zato što ne može biti da je ovo dobro. Ne može biti da je normalno da neko može da vam jedan nezamenljiv dokument, kakav je radna knjižica, iznese na ulicu, da pri tom o tome niko ništa ne zna, da vi nakon toga ne možete da ostvarite nijedno pravo koje se ostvaruje na osnovu evidencije o radnoj knjižici i da zato niko ne odgovara. Pozivamo one koji su odgovorni da ustanove kako je moguće da se ovo dogodilo, ko je odgovoran da se personalna dokumenta nekoliko stotina ljudi nađu na ulici i da ih uzima ko kako stigne, a deo od ovoga je nestao u nepoznatom pravcu. Mnogo je ovde otvorenih pitanja. Neka ćemo otvarati i dalje, a neka ćemo zatvoriti na izborima koji, kao što mi se čini, dolaze uskoro na svim nivoima. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne.) Hvala puno. Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Nemam nameru da kolegi Krasiću preuzimam govornicu, ali svima onima kojima je dosadilo danas da slušaju ne dugujem izvinjenje, jer dugujem građanima Srbije da kažem, u ime SRS, sve pogubne posledice politike koju ova vlast sprovodi. Nije ovo moja omiljena tema, ali je suština ovog amandmana jedan od bitnih razloga za bavljenje politikom za jedan značajan deo vladajuće koalicije. Član 21. sadrži rešenje po kojem se naplaćivanje provizije kao naknade za uspeh u procesu privatizacije preuzima i u oblasti privatizacije osiguravajućih društava. Umesto da se negativne pojave eliminišu i sa njima razračunava, aktuelna vlada prenosi praksu privatizacije preduzeća i banaka u privatizaciju osiguravajućih društava. Međutim, to što sam ja rekla da je pohlepa i provizija način života, koga se neki ne stide, već im je osnovni motiv za rad, jeste nešto što je, koliko god da se to nekome sviđa ili ne, Zapad, međunarodna zajednica tražila, a sa radošću prihvatili svi oni koji su u tom trenutku predstavljali vladajuću elitu posle 5. oktobra. Mnogo puta pomenuti, i neće biti dovoljno dok god ne ukinete praksu uzimanja provizije kao nagradu za štetu koju činite građanima i društvu, ja ću vam ponavljati, međunarodni ugovor br. 8. koji je objavljen 28. septembra 2001. godine, u kojem na strani 49. u prevodu piše: Agencija će angažovati, znači, diktirala je Svetska banka, odnosno Starateljski fond, tako se to zvalo, to je bio sporazum o donaciji iz Starateljskog fonda, projekat tehničke pomoći za razvoj privatnog sektora, gde su vam izdiktirali, a vi napisali i preuzeli u dugotrajnu praksu, da će Agencija angažovati konsultante, kao što su finansijski konsultanti i investicione banke ili drugi kvalifikovani agenti, jednom rečju se zovu agenti prodaje, koji će asistirati Ministarstvu i Agenciji za privatizaciju u pripremi dokumentacije za preduzeća sa liste za privatizaciju. Hajde da malo osvežimo pamćenje. Ta lista za privatizaciju je u stvari bio spisak 80 strateških preduzeća koji je tada "Deloitte and Touche", u kojem je svojevremeno jedan od značajnih ljudi bio i naš kolega Aleksandar Vlahović, tada i ministar, znači, lista za privatizaciju je u stvari lista strateških preduzeća, što podrazumeva sprovođenje tenderske procedure za ova preduzeća u ime Agencije za privatizaciju. Agenti će biti odabrani u skladu sa pravilima iz priloga 3. koji kaže da i kad imate nameru da nekog odaberete ne smete sami da odlučite, morate da pitate banku ko će to biti. Kaže - troškovi za angažovanje ovih agenata mogu biti finansirani iz donacije. To je 2001. godina. Ovo je princip na kojem se stvaraju zavisnici od droge, odnosno zavisnici od provizije: prvo vam dozvole da proviziju uzmete iz donacije, dok vas ne naviknu, a onda uzimate od naroda, jer to je jedini izvor. Naknada za uspeh u procesu privatizacije, ukoliko se takav uspeh postigne, biće isplaćena iz sredstava ostvarenih prodajom preduzeća i neće biti finansirana iz donacija. Dugo smo, dragi građani, imali dilemu ko je taj agent prodaje koji je, po preciznoj računici, gledajući sve ono što je privatizovano u međuvremenu, naplaćeno, a nije ušlo u budžet... Dok nam nije potpuno slučajno na jednom od prošlih zasedanja, a na moje pitanje (ja očekujem pismeni odgovor, gospodine ministre, nisam zadovoljna vašim usmenim odgovorom), rekao da je to, u stvari, Agencija za privatizaciju. Dragi građani, šta to znači? Ako je privatizovano, po izveštaju koji nam dostavlja u memorandumu gospodin ministar, od 2002. godine, u septembru je donet ovaj međunarodni ugovor, na osnovu njega su proizašli zakoni, do tada niste smeli ništa da privatizujete, znači, od usvajanja ovog međunarodnog ugovora do 9. septembra 2007. godine, po vašim podacima, u realnom sektoru, znači preduzećima, prodato je 2.521.500.000 evra. Dragi građani, sada bih vam rekla, množite puta 5%, jer toliko je Bubalo pravilnikom odredio da se uzima provizija. Nisam sigurna da je to ta osnovica, ministre. Nešto vam, inače, ne verujem ovo - jedan budžet, drugi, suficit, deficit. Piše: prodajna cena. Postoji li neko u ovoj državi ko sa sigurnošću može da kaže od koje cene se tih 5% odvaja Agenciji za privatizaciju, kao nagrada za obavljen postupak, ako budžet, odnosno građani Srbije, odnosno narodni poslanici, koji u ime naroda to treba da vide i znaju, ne znaju? Znači,kada se odbiju svi troškovi oglasa, prospekta, reklame, troškovi pravnih, finansijskih i svih ostalih savetnika, tada Agencija sebi zadrži 5%, pa tek onda ostatak novca ide u budžet. Da li se tih 5% obračunava na onu ugovorenu cenu, pa se onda odbijaju ovi troškovi, nije svejedno, gospodine ministre. Neto i bruto, i deca znaju koja je razlika. Znamo svi mi građani, kad nam porez razrežete, kakva je to razlika; znamo kad primamo plate šta znači bruto i neto obračun. Na koju osnovicu je ovde išlo 5% provizije? A koliko je to para? Znači, za prodata preduzeća, ne ona gde su raskinuti ugovori, neuspešne privatizacije, to je posebna priča, za prodata preduzeća, ako uzmemo ovu cifru, a nisam sigurna da je tačna, to je 126 miliona evra, bez banaka. Sada dolazimo na teren osiguravajućih društava, banaka i Agencije za osiguranje depozita, kako se sada zove jedna druga agencija, a to je ona za sanaciju banaka, o kojoj nikada ni u javnosti, ni pred poslanicima nismo dobili podatak. Šta je sa stečajevima banaka? Zašto vas hvale da su vam stečajevi uspešni? Tražite ocenu od nas da vam kažemo šta je sa bankarskim sistemom. Kome su dati prostori, zgrade, umetničke slike i sve ostalo, najekskluzivnije lokacije? Kakva je tu uloga vladinih činovnika, Nikole Živanovića, Nika Đivanovića, gospodina Dinkića i ekipe oko njega? Ne radi on to sam. Ne bi Dinkić bio koalicioni partner da nema on svoje prijatelje u nekom od krila DS. Dragi građani, verujem da je mojim kolegama poslanicima iz DS i najvećem broju mojih kolega teže nego meni kad ovo govorim, jer to je za mene suprotstavljena politička stranka, sa drugom ideologijom i ja kritikom njihovih poteza pravim jasnu razliku koja je građanima poznata, ali šta da rade oni koji moraju da crvene u ime onih koji su ovo radili, u ime onih koji žele da budu, kako je to neko pametno rekao, vlasnici Srbije, sada su vlast, a jednog dana će biti vlasnici Srbije? Ta Agencija za sanaciju banaka je imala najzanimljivije upravne odbore, čijom se personalnom strukturom neću baviti, bave se drugi organi. Neću da pominjem Nemanju Kolesara i ostale. Ja sam poslanik koji ovde vas, u funkciji člana zakonodavnog organa, pita da li je moguće, i ako je onda bilo moguće ne dajte da danas bude moguće da se donese zakon kojim će namerno ovakvo postupanje Agencije, maglovit zakon o stečaju i izvlačenje Agencije za privatizaciju iz okrilja budžeta, iz vidokruga javnosti, biti moguće da se ove malverzacije rade i da se nastave privatizacijom osiguravajućih društava. Prilikom osnivanja agencija, onako kako su to naložili stranci, bile su predviđene tri mogućnosti za finansiranje: jedno su bile donacije, prilozi i ostalo; druga, prihodi koji se ostvaruju obavljanjem delatnosti i treća - drugi izvori u skladu sa zakonom. Svesno je izvučena Agencija ispod ruke države, da bi danas moglo da se postavlja pitanje ko će bivšim vlasnicima da vraća deo imovine Robnih kuća ako je Agencija u ime države prodala imovinu, pa već imamo problem da još nezvanični kupac kaže "ne, to nije moj posao", a gospođa direktor Agencije kaže "ne, to je sada problem vlasnika". To je namera, to nije neznanje. Donošenjem zakona u kojima je moguće da agencija koja nije pod okriljem države bude opšti vlasnik državne imovine, jer ona potpisuje ugovore o prodaji preduzeća, a evo i osiguravajućih društava, sada Agencija za sanaciju, vi prosto zadirete u elementarnu logiku i inteligenciju građana. Kako je moguće da neko dobije milijarde evra u ruke, da o njima odlučuje kroz prodaju, da zadržava provizije na koje ja stavljam ovaj amandman, a da nikome ne polaže račune? Gospodine ministre, kada sam vas prozvala za to u jednom od nastupa za govornicom, rekli ste - tražite izveštaj preko Odbora za finansije, pa neka vam kažu. Ne treba Jorgovanki Tabaković, članu SRS, izveštaj, treba građanima Srbije. Ovo nije moja lična radoznalost, ovo je sudbina građana Srbije, jer ne mogu se jedni bogatiti, a da drugi siromaše. Nije smešno, gospodine ministre. Ovo je uredba iz vremena kada ste vi radili u jednoj kući koja je dobila pravo da dobije procenu, gospodin Vlahović je radio u "Deloitte and Touche", a ovo je posle postao sastavni deo ovog međunarodnog sporazuma, preduzeća u kojima se svojinska transformacija obavlja po posebnom programu. Taj posebni program, gospodo i dragi građani, jeste program koji je zacrtao proviziju kao način života, kao smisao bavljenja politikom. Nije važno što će proći rasprava o osiguravajućim društvima. Važno je da savršena pljačka ne postoji i da ne mora sve da bude pljačka, u onom najpežorativnijem i razgolićenom vidu. Način na koji su neki zakoni doneti, kako su primenjivani... Nema lepše reči, ministre, volela bih da nežnije to kažem, ali ne može; nije mogao da se bogati jedan sloj ljudi, pa se danas zaklanjate samo iza srednje klase, da sakrijete tu ekipu izuzetno moćnih ljudi koji sada imaju pretenzije da se bave i politikom. Samo tu ćete se sukobiti, dok građani ne otvore oči i ne shvate da mene u iznošenju ovih činjenica ne rukovodi ni radoznalost, ni dosada, ne daj bože mržnja, koja nije svojstvena srpskim radikalima, rukovodi me briga za budućnost mojih komšija, prijatelja, dece i svih nas koji sedimo ovde, u trenutku dok vi, kako reče Vjerica, razmišljate gde vam kaplje i sliva se u neki džep od lepih i unosnih poslova i valorizacije moći i uticaja koji ste sa tog mesta stekli.
Da li se još neko javlja po amandmanu? Reč ima narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju odbijanja ovog amandmana navodi se da postupak privatizacije podrazumeva tačno utvrđene radnje i angažovanje institucija i stručnjaka, a to je usaglašeno sa sistemskim zakonom kojim se reguliše prodaja državnog i društvenog kapitala. To lepo zvuči, ali nije tačno da se tako postupa. Primer je privatizacija "Robnih kuća Beograd". Želim da obavestim javnost i vas, gospodine ministre, da se Mreža za restituciju obratila Republičkom javnom pravobranilaštvu da iz privatizacije mora biti izuzeta imovina koja je nacionalizovana i koja se nalazi u Knez Mihailovoj ulici broj 5. Pored Mreže za restituciju, Republičkom javnom pravobranilaštvu obratilo se Javno pravobranilaštvo opštine Stari grad, pa zatim Republička direkcija za imovinu Republike Srbije. Postupajući po tim obraćanjima Republičko javno pravobranilaštvo 26. septembra uputilo je dopis Agenciji za privatizaciju u kome se kaže sledeće – nacionalizovana imovina za koju nije isplaćena naknada se ne može smatrati imovinom pravnog lica koje je koristi, već imovinom Republike Srbije, i ne može biti predmet prodaje stečajnog dužnika kao pravnog lica. Gospodine ministre, to su činjenice. Lakonsko objašnjenje šefa ili direktora Agencije za privatizaciju da će novi vlasnik da se bavi vraćanjem oduzete imovine je priča za malu decu. Novi vlasnik je već rekao da to neće da radi. Ima još jedna mala pikanterija. Naslednik vlasnika nacionalizovane imovine gospodin Mladen Komadinić podneo je 3. oktobra tužbu Trgovinskom sudu u Beogradu tražeći privremenu meru, tražeći da se izuzme zgrada u Knez Mihailovoj. Ovde imamo neverovatan presedan u ovdašnjoj sudskoj praksi, koji na najbolji način potvrđuje da je pravosuđe danas, nažalost, najobičniji servis za izvršavanje zahteva i naloga izvršne vlasti. Molim vas da malo obratite pažnju na to šta se događalo i ko je vlasnik. Sada ću da vam kažem ko je novi vlasnik. Dakle, 25. oktobra, pre pet dana, Trgovinski sud u Beogradu usvaja privremenu meru i zabranjuje da objekat u Knez Mihailovoj bude predmet privatizacije. Narednog dana (pazite, narednog dana, pa to ne rade ni najefikasnija pravosuđa pod svodom nebeskim) ukida se od strane Višeg trgovinskog suda ta privremena mera 26.10. Znači, Vlada okom, Viši trgovinski sud skokom. Otvara se prostor da se izvrši ta privatizacija. Da podsetim na one zahteve radnika akcionara koje, naravno, po običaju svi ignorišu, jer je nekom zapelo za oko da se uzmu "Robne kuće" i prodaju, a tek ovih dana sledi priča, ministre, na koju ćete vi morati da nam date vrlo interesantne odgovore i zbog vašeg angažmana u toj priči oko "Voda vode". O tome ćemo pričati. To će biti bestseler narednih dana. Dakle, zaboravljeni su zahtevi malih akcionara, zaboravljeno je koliko vredi poslovni prostor, magacinski prostor, skladišta, zemljište, ekskluzivne lokacije u mnogim gradovima u Srbiji, neuporedivo više od ovoga što se hvali da je svetska prodaja itd. To je nešto što je prethodilo onome što se onako lepo upriličilo u "Hajatu", na visokom nivou. Znate, kada je neka manipulacija i malverzacija, to mora da ima jedan snobovski ambijent. Ali, novi vlasnik 66,67% je "Marfin investment grupa". Sada ću da vam objasnim ko je "Marfin investment grupa". (Predsednik: Gospodine Batiću, pre nego što počnete da objašnjavate, držite se dnevnog reda, napravili ste sjajnu kopču na početku sa tim, ali moje je ipak da vas upozorim da se vratite na tačku dnevnog reda.) Gospodine predsedniče, molio bih vas da me ne prekidate. Objasnio sam da je ovaj amandman odbijen iz razloga što je Vlada rekla da postupak privatizacije podrazumeva tačno utvrđene radnje i angažovanje institucija i stručnjaka, te da je to u skladu sa sistemskim zakonom kojim se reguliše prodaja društvenog i državnog kapitala. Ovo je bio državni kapital, a nije bio kapital "Robnih kuća", one su bile korisnici. To objašnjavam. Takođe objašnjavam da nije tačno, jeste načelno i tumačeći zakonsku normu, ali u praksi nije tačno kako se to radi, i to je sasvim u saglasju sa temom i tačkom dnevnog reda. Ne bih sa vama više o tome da polemišem, ali prekinuli ste me kad sam hteo da objasnim ko je "Marfin investment grupa". Dakle, to je ista ona firma koja je otkupila "Laiki banku". Znate ko je "Laiki banka"? "Sajpers popular bank". A znate preko koga je išlo pranje para i nošenje para u džakovima od raznih kriminalaca i ološa odavde, para opljačkanih od građana Srbije? Preko firmi "Anteksol" i "Braunkort" u "Sajpers popular banku". Ko je organizovao? Tasos Papadopulos, sadašnji predsednik Kipra. Pa razmislite da li je slučajna poseta ministra inostranih poslova kiparskom kolegi,ovo se upravo obavlja danas i sutra. Dakle, "Sajpers popular banka" je imala svoju filijalu, koja se zvala "Juropien popular banka", u Atini. Sve pare koje su u džakovima i kesama išle na relaciji Beograd - Larnaka vraćale su se u filijalu "Sajpers popular banke", zvanu "Juropien popular banka", u Atini i one fantomske of-šor kompanije "Braunkort" i "Anteksol" su korišćene za te stvari. Pitam ministra finansija da li su se sad vratile naše pare koje su odavde odnete i opljačkane preko "Sajpers popular banke", preko njenih of-šor kompanija "Braunkort" i "Anteksol", ona je kasnije dobila ime "Laiki", a onda ju je kupila "Marfin investment grupa". Dakle, to je taj začarani krug, a pogledajte ima li tu i firme "Hemslejd" i njenog vlasnika Milorada Miškovića i pogledajte danas na sajtu B92 da li je šefici, ne znam čega, te firme Delta kompanije, odnosno Miloradu Miškoviću a ne njoj, zabranjen ulaz u SAD i zašto. Otvorite danas sajt B92. Imaćete čitavu elaboraciju, da ne pričam ja danas o tome. Naravno, to će biti tema i za Mlađana Dinkića. I, ono što je uvažena koleginica Jorgovanka Tabaković rekla, a tiče se načina na koji je otet prostor službe platnog prometa, odnosno nekadašnji SDK da bi se formirala Nacionalna štedionica, da bi se prodala Nacionalna štedionica, da bi se opljačkala Nacionalna štedionica... Gospodine Matiću, izađite pa objasnite koje godine. Kakva je to glupa aluzija? (Predsednik: Gospodine Batiću, ne dajte da vas isprovociraju. Izvolite. Molim da se ne dobacuje.) Gospodine predsedniče, zar verujete da mene gospodin Matić može da isprovocira? On meni služi za zabavu. Dakle, o tim malverzacijama možda puno stvari može da kaže gospođa Olivera Ilinčić koja je vrlo respektabilna i stručna za ovo. Pozivam je da objasni malverzacije Mlađana Dinkića, ali to će biti tema za neku drugu priču kad ovde bude i ministar unutrašnjih poslova. Hvala vam.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Baš me iznenadilo, dame i gospodo narodni poslanici, što je Vlada odlučila da ovaj amandman koji sam podneo u ime SRS odbije. Da nastavimo tamo gde je gospodin Batić stao. Pre nekoliko meseci, kada su na dnevnom redu bili budžet i neki finansijski zakoni, rekao sam sa ove govorice - posle "buldožer revolucije" čitava plejada DOS-ovskih funkcionera je odlazila upravo na Kipar i proveravala da li se tamo nalazi 4,5 milijardi dolara. Otišao je tadašnji ministar policije Mihajlović, našao ih i ostale su tamo; išao gospodin Batić, video da su tamo i ostale su tamo; išao Velja Ilić, video da su tamo i ostale su tamo; otišao Dinkić, video da su tamo, ali više nisu ostale tamo. Upravo ovo što je rekao gospodin Batić, sada se te pare vraćaju preko raznoraznih egzotičnih ostrva, pa preko nekih novoformiranih firmi, oformljenih po nekim železničkim stanicama u Beču itd., dolaze i kupuju Srbiju. Ono što je rekla gospođa Jorgovanka Tabaković, sada su u vlasti, vladaju Srbijom, a hoće da budu vlasnici Srbije. Još u vreme kada ste izmislili te famozne agencije ukazivao sam na neke pogubne posledice tih agencija, na njihovo piramidalno svojstvo da neko na vrhu agencije sedi, a formira se čitava piramida paralelna sa vlašću, do najniže organizacione strukture u društvu, pa ako imate šefa agencije imaćete i nekog malog šefčića u mesnoj zajednici. Neverovatan sistem, da su posle svi koji nose partijsku knjižicu u nekoj od ovih vladajućih stranaka. Pošto su revoluciju shvatili revolucionarno, i revolucionarni plen su shvatili onako kako dolikuje i najveći plen je upravo privatizacija društvene i državne imovine. Poslanici SRS se zalažu da se kod privatizacije neke strateške grane ostave državi u vlasništvu, tačnije da se privatizuje 49%, a da 51%, tzv. zlatna akcija, ostane državi. Pre svega se misli na NIS, EPS i, recimo, na ova osiguravajuća društva koja su u državnoj svojini. Narodni poslanik Aleksandar Martinović je podneo amandman na član 20, gde ste predvideli da se 70% osiguravajućih društava proda. On svojim amandmanom kaže da treba prodati 49%, a 51% da ostane u vlasništvu države. Pišući svoj amandman ja sam se upravo na amandman koji je predao narodni poslanik Aleksandar Martinović, tražio sam da se izmeni član 23. i da glasi – član 243d u ovom predlogu zakona briše se. Obrazloženje je da je amandman podnet radi usklađivanja sa amandmanom na član 20. Predloga zakona. U članu 243d, za koji sam tražio da se briše, kaže se: "Sredstva ostvarena prodajom kapitala, nakon izmirenja troškova u skladu sa članom 243v stav 2. ovog zakona i izdvajanja iznosa od 10% od ostvarene kupoprodajne cene za potrebe garantnog fonda osiguranja, Agencija uplaćuje na račun budžeta Republike Srbije." Tražio sam da ostane onako kako je bilo u starom delu zakona, sa izmenom u odnosu na član 20. čiju je izmenu, tačnije brisanje tražio narodni poslanik Aleksandar Martinović. U ovom slučaju član 243d je apsolutno nepotreban. Da se vratimo na ono zbog čega je sve ovo, u stvari, zbog čega Agencija za privatizaciju, ta izvikana agencija koja ne odgovara državi za svoje poslove i pri tom naplaćuje 5% od provizije... Da vas podsetim, jedan od funkcionera u toj agenciji, odnosno direktor je svojevremeno bio ministar, jedan od funkcionera u toj agenciji je ćerka gospodina Labusa. Agencija za privatizaciju je, kako smo čuli, oko 120 miliona evra od do sada izvršenih privatizacija bukvalno izvukla iz budžeta države Srbije na osnovu ovih 5% i raspolaže po svom nahođenju. Da vas podsetim, to je ona ista Agencija za privatizaciju o kojoj sam za ovom skupštinskom govornicom govorio pre četiri meseca, u kojoj su ukradena dva lap-topa u kojima su se nalazili podaci za NIS i EPS, kompletni podaci. Šta mislite zašto su ta dva lap-topa, koja koštaju negde po 40.000 dinara, ukradena? Ti ne shvataš, ti si na nivou ganglomernog nervnog sistema, sa tobom neću da razgovaram. Upravo zato, dame i gospodo narodni poslanici, upravo zato građani Srbije, jer sve što je trebalo saznati pre privatizacije nalazi se tu. Po istom sistemu po kome se privatizuju osiguravajuća društva pripremljena je privatizacija i za NIS i za EPS. Opet će se pojaviti neko ko će kusure od onih 4,5 milijarde dolara koje je Mlađan Dinkić sa Kipra prosledio na Devičanska, Sejšelska i ne znam već koja ostrva, Kajmanska, pa otuda preko malih kolektiva ili kako se već zovu, ulaze polako u Srbiju... Tim parama, srpskim parama će budući vlasnici Srbije kupiti sve ono što valja u Srbiji, kupiće na kraju i ove strateške kuće i kupiće Srbiju.
Replika, narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pomenuto je moje ime, da sam pokušavao da razotkrijem misteriju oko odnošenja naših para na Kipar. Ja sam tamo zaista odlazio, ali u to vreme nisam imao nikakve konkretne činjenice, adute i saznanja, sem očiglednih sumnji da je u pitanju višemilionska ili prevara od više stotina miliona ili par milijardi. Tamo me podržavala kiparska opozicija, deo kiparskih medija, ali do konkretnih saznanja o svim transakcijama na relaciji Srbija - Kipar dolazimo preko Haškog tribunala 19. novembra 2003. godine kada je Vlada već bila pala i to Ministarstvo pravde i Republičko tužilaštvo. Smatrao sam normalnim da se tim stvarima bavi tužilaštvo, a onda ako treba, neka međunarodno-pravna pomoć ide preko Ministarstva pravde. Tužilaštvo je ćutalo pa sam ja nekih četiri-pet meseci posle, 19. maja 2004. godine, ponovo komplete od pet diskova prosledio, pred kamerama, tužilaštvu želeći da isprovociram da tužilaštvo reaguje povodom toga gde su nestale naše milijarde, milijarde opljačkane od građana ove zemlje. Tužilaštvo je i dalje ćutalo. Više nikakve mogućnosti nisam imao, sem što sam lično podneo krivičnu prijavu protiv onih koji su te pare odnosili i protiv onih, na čelu sa Mlađanom Dinkićem, koji nisu hteli da ih vrate, nego je tada specijalni tužilac za organizovani kriminal gospodin Slobodan Radovanović obećao da će se urgentno postupati po tom predmetu. Danas sam drugim povodom imao prilike da se sretnem sa gospodinom Radovanovićem, sada v.d. republičkog tužioca, povodom ubistva gardista na Topčideru, pa sam iskoristio priliku da ga pitam šta se događa sa predmetom - kiparske pare. Rekao mi je da se na tome radi i da će se njegov naslednik time pozabaviti. Što se tiče onoga što je gospodin Matić prigovarao i pravio aluziju kada je bila privatizacija Nacionalne štedionice, verovatno aludirajući na vreme kada sam i ja bio deo vlade Zorana Đinđića, tada je formirana Nacionalna štedionica i tada je Mlađan Dinkić objasnio Zoranu Đinđiću da su četiri velike državne banke propale, da su to dinosaurusi koji više ne mogu da funkcionišu, da ih treba ugasiti i da treba formirati jednu respektabilnu, moćnu i jaku državnu banku, i čak joj dao pompezno ime - Nacionalna štedionica. Toga se svi sećamo, ne možemo lagati šta se dešavalo u prošlosti. Čak je u startu Zoran Đinđić naseo na tu prevaru Mlađana Dinkića. Sećate se da je i on uložio neki simbolični novac u Nacionalnu štedionicu. Vremenom se pokazalo da je to u stvari privatna banka prijatelja Mlađana Dinkića, nekih od ovdašnjih tajkuna, na čelu sa Vojinom Lazarevićem, i sve to nije bilo u vreme vlade Zorana Đinđića, nego u vreme prethodne vlade. Kako je išla privatizacija? Ljudi koji su bili akcionari "Evroaksiz banke", a ranije "Veksim banke" u Moskvi, uzimaju kredit u toj banci, kupuju akcije Nacionalne štedionice, Nacionalna štedionica se prodaje Grcima za osam ili devet puta skuplje, a oni vraćaju kredit i sve pare stavljaju u džep sebi. To je priča o Nacionalnoj štedionici i sa tim nikakve veze nema vlada Zorana Đinđića i niko drugi sem Mlađana Dinkića i njegovih pajtaša, ali sve će doći na red.
Po amandmanu se javio narodni poslanik Zdravko Topalović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih podsetio još na neke stvari. Kada je bila načelna rasprava, a i tokom današnjeg dana imali ste priliku da čujete pojedine poslanike pozicije, pre svega mislim na kolegu iz Nove Srbije koji je ovde tako fanatično branio izmene i dopune Zakona o osiguranju, čak direktno optuživši deo poslanika SRS da ne žele promene, boljitak naših mlađih generacija. Nažalost, ja to moram sad da nazovem glupostima, a reći ću vam i zbog čega. Ja ću se opet vratiti na Zakon o privrednim društvima, član 3. stav 2: ogranak je organizacioni deo privrednog društva koji nema svojstvo pravnog lica i registrovan je u zemljama odakle dolazi. Vidite, vi ste u vezi sa ovim amandmanom gospodina Momira Markovića dali objašnjenje da se deset posto sredstava odvaja u garantni fond. Mislim da je mnogo pametnije i mnogo bolje obavezati strana osiguravajuća društva da odgovaraju svojom imovinom. Pomenuli ste ovde reciprocitet. Ako je to zahtev STO, ako je njihov zahtev da se uđe, onda bih to razumeo. Stvaramo onaj vakuum od pet godina o kome ja pričam i u kome osiguravajuća društva, odnosno ogranci osiguravajućih društava neće imati nikakvu odgovornost ovde. Hteo bih još da vam kažem o odlaganju od pet godina i stvaranju tog vakuuma i reciprociteta koji negira načelo STO, i to vam je primer gde možete primeniti reciprocitet. Ja ne mogu da vidim nekoga od građana Srbije ko će imati polisu "Kroacija osiguranja" ili "Triglav osiguranja" i pomenuo sam zašto. Možemo tu primeniti reciprocitet, znači, dolazi iz nama neprijateljskih država, rekao sam i razloge, jer Hrvatska je okupirala Republiku Srpsku Krajinu, izvršila genocid, dok se Slovenija otvoreno zalaže za nezavisnost Kosova i Metohije. Daću vam još jedan argument: i "Kroacija osiguranje" i "Triglav osiguranje" nisu neke kuće sa renomeom, za razliku od nekih drugih osiguravajućih društava koja ulaze na naše tržište. Vi morate primetiti da se odgovornije ponašaju na našem tržištu. Evo šta sam predložio, pominjao sam vam kako je problem uređen u Austriji, gde osiguravajuća društva od premija ulažu u tzv. nerizične fondove, u nekretnine, u visini premije čak do 20 posto, u saobraćajnu infrastrukturu. Ne bi nas bolela glava danas zbog stranih koncesionara za put Horgoš-Požega i Velja ne bi bio, bar po ovim našim medijima, nacionalni heroj, već bi se to rešilo na taj način. Što se tiče privatizacije, očekivao sam raspravu poslanika pozicije, konkretno Nove Srbije i DSS-a, pošto sam ih juče prozvao da se izjasne o procentu privatizacije. Pričaju toliko da su neka nacionalna opcija, međutim, ja ne vidim ništa od toga, jer oni se zalažu da naša osiguravajuća društva sa 70 posto kapitala pređu u ruke stranih osiguravajućih društava, konkretno kod ovih ogranaka. Tvrdim da bi se mnogo odgovornije ponašala ta osiguravajuća društva da se privatizuje samo 49 posto, da država gazduje sa 51 posto. Time bi se stvorio zdrav ambijent tržišne konkurencije, a ovako, ako osiguravajuća društva progutaju naša, moći će bukvalno na našem tržištu da rade šta hoće. Pozivam vas da razmotrite dobro amandmane SRS. Jedan kolega je govorio i juče i danas da smo mi pominjali samo brisanje članova. Čuli ste koleginicu Jorgovanku Tabaković – da posledice ne bi bile mnogo pogubnije po finansijski sistem naše države, predložili smo brisanje određenih članova, iako neki od tih amandmana, mogu reći, negiraju ceo Zakon o osiguranju. Imate vremena, ne vidimo razlog zašto se ovaj zakon donosi po hitnom postupku, pogotovo što je rok za pridruživanje pet godina od dana pridruživanja STO. Hvala.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Vlado Sekulić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Vlado Sekulić.
Dame i gospodo poslanici, poštovani građani Srbije, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman na član 25. Moj amandman glasi: "Član 25. briše se". Obrazloženje je da je amandman podnet radi usklađivanja sa amandmanima na članove 1. i 2. Predloga zakona. Da bi svima bilo jasnije, član 25. je član za koji možemo reći da sublimira sve ovo i reguliše ovaj zakon. Inače, član 25. glasi: "Odredbe čl. 1. i 2. ovog zakona primenjuju se po isteku pet godina od dana pristupanja Republike Srbije STO, a odredbe člana 3, člana 10. stav 2. i člana 13. stav 2. ovog zakona od dana pristupanja Republike Srbije STO." Znači, ovo je član koji reguliše prvi član, drugi član, treći član, deseti član i član 13. stav 2. Dobio sam obrazloženje zašto je amandman odbijen. U obrazloženju stoji ovako: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se odredbe člana 25. Predloga zakona odnose na primenu članova 1. i 2. Predloga zakona, a kako se ne prihvataju amandmani na navedene članove, nema osnova za prihvatanje ovog amandmana." Da bi svima bilo jasnije, član 1. reguliše društvo koje obavlja delatnost osiguranja. Moj prethodnik, kolega Zdravko Topalović, govorio je da je to nesklad, po nama iz SRS, mislim na ovaj deo o ogranku, jer se ne stvara jasna slika da li je to u sukobu sa društvima za osiguranje, a delatnost osiguranja obavlja društvo za osiguranje koje je dobilo dozvolu nadležnog organa za obavljanje te delatnosti, kao i ogranak stranog društva za osiguranje koje je dobilo dozvolu nadležnog organa za obavljanje te delatnosti. Smatram da je član 1. u suprotnosti sa Zakonom o privrednim društvima, jer predviđate mogućnost da ogranci stranih osiguravajućih društava, uz dozvolu nadležnog organa, a to je u ovom slučaju Narodna banka Srbije, obavljaju delatnost osiguranja. Primena je vezana za pristupanje Republike Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji, sa rokom za usklađivanje od pet godina. Po meni je ovo izuzetno nelogično. Sada ćemo mi nešto primenjivati i usklađivaćemo se sa Svetskom trgovinskom organizacijom, a ako budemo jednog dana ušli, a to već pričate 7 godina, u bilo koju organizaciju i ako uđemo u Svetsku trgovinsku organizaciju, onda će proći period od pet godina, pa će se primenjivati ovo što ste sada predložili. Nelogično je i neuputno, ta užurbanost i to vaše htenje, bukvalno se nameće stav da je to preuranjeno. Ovo što se radi je preuranjeno, a uvek je ono objašnjenje koje slušamo kad god je neki zakon bio, od CEFTA pa nadalje, da je ovo još jedna odskočna daska, još jedna prepreka da bismo ušli u EU, moramo to da ispunimo, moramo to, moramo to. Po meni, ovo je, na osnovu člana 1, a vidi se i u članu 2, na koji je moj kolega Mirović podneo amandman, još jedan način kako da se uvedu strana osiguravajuća društva na naš srpski teren. Jer, ovde im je mnogo lakše, neće odgovarati mnogo svojim kapitalom. Ako dođu inostrane osiguravajuće kuće, pa im solventnost bude ugrožena i njihov bonitet, vi nećete moći da ih sankcionišete, niti ćete moći da obeštetite građane ili firme koje su osigurane preko tih inostranih društava, zato što su one registrovane po nekom zakonu o privrednim delatnostima u svojim državama. Ono što se još govorilo, to je zašto se ne sačeka malo. I, koincidencija je da se odjedanput stvara prostor za inostrane osiguravajuće kuće. Navešću primer, pa može neko i pogrešno da shvati, ali, evo, šta da rade manja osiguravajuća društva, kada je gospođa Milka Forcan iz Delta kompanije izjavila je da su oni trenutno (a to je bilo na TV Avala i vezano je za ovu našu tematiku) spremni da prodaju taj svoj segment korporacije koji obavlja posao osiguranja i koji donosi izuzetno veliki profit. Rekla je, ne mogu baš sto posto da je citiram, da nisu sigurni da će moći još duži vremenski period da budu lider na domaćem tržištu. Ako je Delta kompanija zabrinuta i ako oni smatraju da tokom dužeg vremenskog perioda neće moći da budu lider na ovom tržištu, onda se nameće pitanje zašto ovaj zakon dolazi u ovom trenutku i da li neko ima neke bolje informacije nego mi poslanici ovde, pa su ljudi spremni da vide šta će se desiti kada dođu strana osiguravajuća društva, pa će oni sami morati da se povuku. Onda možete da zamislite ova manja osiguravajuća društva, koja su moji prethodnici iz SRS navodili, šta će se tek sa njima desiti, sa njihovim zaposlenima, ako su akcionarska društva onda sa njihovim akcionarima i sa njihovim udelima, prihodima, dividendama. Kažem vam, to je strahovita slučajnost, jer baš sada ta priča kreće kod nas u Skupštini i ovde se priča o nekim drugim stvarima. Da li mi to kasnimo sa informacijama ili neki imaju bržu informaciju od nas ili su ljudi predvideli, gospodine ministre, možda bolje od vas šta će se desiti na ovom tržištu, pa su požurili da prodaju svoje akcije? Napominjem, izuzetno veliki profit ostvaruje se tu. Kada neko sa velikim profitom prodaje sve ovo, onda možete da zamislite naše firme. Ili se ovo svodi na to da se pojavi, kako vi kažete, da bi se konkurencija stvorila, i sve ostalo, da se ne vraćam, jer su moje kolege elaborirale i o osiguranju i svemu ostalom... Znači, da se stvori konkurencija na ovom našem tržištu što se tiče osiguravajućih društava. Ovo je nešto što će sa strane uvesti ponovo strane firme, naše tržište je dobro, i onda ćemo ugasiti ove naša domaća osiguravajuća društva; ko bude prodao na vreme svoje firme i akcije - prodao, a ove firme koje treba da se privatizuju, one će pasti na niske grane i biće vrlo male akcije. Video sam tamo da ste dali u predlogu da će se isplaćivati i deliće se akcije i neće se ići na onaj stari sistem. Predviđeno je da se neće ići na stari sistem za podelu akcija. Nameće se pitanje da li će tu zaposleni koji rade u osiguravajućim društvima bolje proći ako dobiju akcije ili ako dobiju otpremninu, pa budu došli ti novi vlasnici i otpuste radnike, da li će oni bolje proći što će dobiti akcije. Akcije su nešto što je varijabilno. Oni imaju nominalnu vrednost, a ono što je glavna vrednost, to je tržišna vrednost. Znači, kada tržište akcija određuje koja će biti tržišna vrednost može se desiti da će naši zaposleni u tim osiguravajućim društvima, koja ćete vi privatizovati i koja će ugasiti ove inostrane firme, dobiti akcije koje neće imati nikakvog značaja, jer neće biti potražnje za njihovim akcijama na samom tržištu. Želim da se osvrnem na član 25. koji reguliše odredbe člana 3. koji isključuje uzajamnost kao uslov za osnivanje društva za osiguranje i drugih subjekata nadzora, kao i za dobijanje licence za obavljanje poslova za posredovanje u osiguranju. Zašto mi toliko žurimo i ukidamo princip uzajamnosti i reciprociteta ako ćemo da primenjujemo nešto tek za pet godina, pod uslovom da uđemo u Svetsku trgovinsku organizaciju? Ako uzmemo primer da ćemo ući u Svetsku trgovinsku organizaciju za pet godina, a to je optimistično razmišljanje, znači tek za 10 godina ćemo primenjivati ovo, a za 10 godina nestaće totalno ... Kažem vam, to će se desiti za deset godina, to je ishitreno. Što se tiče ukidanja uzajamnosti i reciprociteta, voleo bih, gospodine ministre, da vi izađete i objasnite šta će se to desiti kada se ukine uzajamnost. Smatram da je ukidanje uzajamnosti na štetu srpske privrede i na štetu srpskih osiguravajućih društava. Zašto? Mi se stalno usklađujemo prema Evropi i Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Oni nas neće, a mi se stalno usklađujemo prema njima i na našu štetu. Za deset godina ko živ, ko mrtav, gospodine ministre, šta će biti. Ovo je zakon koji bi išao sada i nešto što je sasvim nelogično biće u razmatranju za pet, deset godina i pitanje je da li će se to uopšte primenjivati. Ovo što su rekle moje kolege, a reguliše član 25, to su članovi 10. i 13, to je da se opet u članu 13. stav 2. decidirano reguliše pristupanje Republike Srbije STO, odnosno ukidanje uzajamnosti i reciprociteta. Opet se ukida. Glavna stavka je ovde ulaženje u STO i ukidanje uzajamnosti i reciprociteta. Uplašili ste se možda da bi neka naša osiguravajuća društva mogla na inostranom tržištu i da plasiraju svoj kapital, i oni se bave ovom delatnošću. Problem preuranjenosti je onaj glavni problem, što smo svi zaključili ovde i kroz izlaganje. Amandmani SRS su dobri, iako mnogi smatraju da je pogrešno ovo - briše se. Nešto što nije dobro mora da se briše. Bolje je da se sada izbriše, nego da kasnije konsekvence i posledice budu veće. Mogu da razumem vas, da vi morate da obrazložite vaše izmene i problematiku, ali će se desiti da će mnogi naši zaposleni ostati, zato što se ne dozvoljava više rad manjih osiguravajućih društava i da će raditi ljudi koji rade pod ugovorom o delu, koji su do sada radili taj posao; sada se to zabranjuje i automatski se i socijalni deo ugrožava i neće moći ljudi da rade, ali će se dozvoliti stranim korporacijama da uđu i da one određuju pravila igre. Molim vas, gospodine ministre, pošto je ovo poslednji amandman, voleo bih da izađete i da nam vi sa vašeg aspekta objasnite princip uzajamnosti i zašto se stalno insistira na njegovom ukidanju; zašto se žurimo da uđemo u STO kada i sami vidite kroz ovaj zakon, ako uđemo, pa ćemo posle toga primenjivati to pet godina. A i ovo mi je malo simptomatično, gospodine ministre, ova izjava da se neko, možda sada najjače, osiguravajuće društvo na teritoriji Srbije plaši za neki period koji nam sada dolazi. Da li ste vi upućeni, možda znate, i nemojte sada da mi kažete da je to politika njihove kuće. Malo je simptomatično da baš kada se donose ovi zakoni neko prodaje svoje akcije i da se neko odriče nečega što mu donosi veliki profit. Vi kao ministar i ekonomista znate da se niko ne odriče nečeg što mu donosi profit. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Sekuliću. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača ministar Cvetković želi reč? Po amandmanu? Reč ima narodni poslanik Milan Avramović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, moram da iskoristim priliku i vreme koje je preostalo poslaničkoj grupi SRS s obzirom na to da kada sam ja davao obrazloženje za svoj amandman na član 12. ministar nije bio prisutan. Dakle, molim vas, ministre, da iskoristite preostalo vreme današnje sednice i objasnite termine koji su navedeni u čl. 5, 6. i 12, a to su reči - otvoreni ili sprovedeni postupci. Te dve reči i ta dva termina su glavne stavke ovih izmena i dopuna Zakona, koje omogućuju čišćenje prostora i tajkunizaciju u Srbiji. Molim vas da, zarad informacije građanima Srbije, date pojašnjenje šta znači otvoreni postupak. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, reč ima ministar dr Mirko Cvetković. Izvolite.
Dame i gospodo, zahvaljujem na učešću u ovoj raspravi i na usmenim prilozima koje ste dali. Dozvolite mi da dam određene odgovore i komentare na ovo što se čulo u vezi sa zakonom. Pre svega, želeo bih da kažem da je bila jedna primedba koja nije bila direktno vezana za zakon, odnosila se na Memorandum, pa bih želeo da krenem od nje, ne toliko da odgovorim već više da ukažem na jednu suštinsku razliku. Dakle, možda iz toga proističu određena nerazumevanja. Naime, na Memorandum je data primedba da je u njemu napisano kako je strategija da se nastavi, intenzivira privatizacija društvene svojine, a isto tako da se podstiče razvoj malih i srednjih preduzeća. Budući da je data primedba na ta dva stava, pretpostavljam da je autor primedbe očekivao suprotno, znači da u Memorandumu piše da će strategija biti da se prestane sa privatizacijom društvene svojine i da se ne podržavaju mala preduzeća, već velika društvena preduzeća. Naravno, ovakav stav je potpuno legitiman, ovaj drugi, ali to nije stav ove vlade i mislim da se na razlici između ta dva stava u osnovi ogleda i neka vrsta razlike u pristupu ekonomskoj politici. Zbog toga na mnoge primedbe koje su date sa stanovišta da treba podržavati socijalističku, ne toliko socijalističku koliko da kažemo društvenu svojinu, neću davati odgovore. Druga stvar koju sam želeo da kažem jeste da je u toku rasprave u više mahova, nabrajanjem raznih cifara itd., stvorena možda određena konfuzija među onima koji slušaju, jer se u istoj ravni govorilo o različitim vrstama privatizacije, o različitim vrstama stečaja, o različitim vrstama provizije, vrstama agencija, pa osećam potrebu da za one koji žele da razumeju o čemu je bilo reči dam stavove o čemu se tu zapravo radi. Dakle, sve priče koje su se odnosile na Agenciju za privatizaciju sa stanovišta ove rasprave su potpuno irelevantne. Sve priče koje su se odnosile na proviziju, na 5%, na kalkulacije, milijarde evra puta 5%, stotine miliona, takođe su za ovu raspravu i za ovaj zakon potpuno irelevantne. Sve priče koje su se odnosile na efikasnost, manju ili veću, stečajni postupak, kojeg smo imali prilike da vidimo, za ovu priču i za ovaj zakon su potpuno irelevantne. Mi, dakle, ovde imamo jednu agenciju koja se sada zove Agencija za osiguranje depozita. Ta agencija je dobila zadatak da se, između ostalog, bavi i privatizacijom finansijskog sektora, gde je u okviru finansijskog sektora ostalo ukupno šest, da tako kažem, entiteta, i to četiri banke, od kojih je jedna velika i tri male, i dva osiguravajuća društva, od kojih je samo jedno u većinskom društvenom vlasništvu. Prema tome, to je to o čemu mi razgovaramo i to je to što ovaj zakon reguliše i na to se treba koncentrisati ako je cilj da se razgovara materijalno o onome što je na dnevnom redu. Što se tiče onih cifara koje su ovde pominjane, s obzirom na to da se radi o jednom visokom domu koji ima pravo da sazna sve što želi, ja upućujem zainteresovane poslanike neka postave pitanje koje god žele Agenciji, pa će saznati koliko je naplaćeno provizije, koliko onoga, koliko ovoga. U Agenciji o kojoj je ovde reč provizija do sada nije naplaćivana. Dakle, ovim se stvara pravni osnov da se ona izjednači i da bude u istoj poziciji kao i ova druga agencija koja je ovde češće bila pominjana. Ovde se daje pravo ministru da on odredi koliki će to biti procenat, a naravno, to će se odnositi samo na ovih šest entiteta, o čemu sam sad govorio. Naravno, ta provizija se ne odnosi na pojedince, nego na instituciju. Dakle, ta institucija ima neke svoje troškove koji moraju da se pokriju, bilo iz budžeta direktnim davanjem ili iz transakcije. Ovde je dat predlog da to bude transakcija. Sad bih se osvrnuo na ova pitanja koja su bila konkretna. Prvo, vezano za pitanje uzajamnosti, šta se događa kad se uzajamnost izbaci itd. Ako se pogleda tačno tekst člana 25, tu jasno piše šta se događa. Dakle, činjenica da se reč uzajamnost izbacuje iz odgovarajućeg člana, u vezi sa članom 25, otprilike u pravnom smislu znači sledeće - i ako je mi sada izbacimo, to izbacivanje, da tako kažem, imaće svoj efekat tek pet godina nakon ulaska u Svetsku trgovinsku organizaciju, a do tog trenutka na važnosti je formulacija koja je sada u Zakonu. Prema tome, nema nikakvog međuprostora sa nerešenom situacijom, nema nikakve konfuzije, niti praznog prostora bez rešenja. Na kraju, želeo bih da na neki način ohrabrim poslanike da glasaju za ovaj zakon, pa čak i one koji su imali kritičke osvrte na njega, iz razloga što želim da vas obavestim da je tekst ovog zakona uređen uz veliko angažovanje, i to ne samo Ministarstva finansija i Narodne banke, već i uz okrugle stolove na kojima su učestvovali praktično svi zainteresovani, dakle, sve osiguravajuće organizacije, kako domaće tako i strane, pa i zaposleni, koji su dali podršku ovakvom rešenju. Inače, znate da postoji tu jedan proces koji će oni povući nakon što se ovaj zakon bude usvojio. Na kraju da kažem da je na tim okruglim stolovima participacija ovih osiguravajućih organizacija koje vi nazivate našim, dakle DDOR-a i "Dunava", bila veoma znatna i najveći deo, ako ne i sve njihove primedbe su uključene u ovo, tako da želim da vas relaksiram i da znate da ćete glasanjem za ovaj zakon u suštini dati podršku i složiti se sa onim što i sama struka želi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, ministre. Zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem na današnjem radu. Nastavak sednice je sutra u 10 sati.