Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 100 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 100 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Zoran Bojanić, Milanka Karić, prof. dr Mileta Poskurica, Miodrag Nikolić-Feman, Aleksandar Radojević, Slavica Savić i Milorad Stošić. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda – PREDLOGA ZAKONA O IZMENI ZAKONA O JAVNOM BELEŽNIŠTVU Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Da li neko želi reč po ovom amandmanu? Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li neko želi reč? Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine amandman na član 2. podneo je Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanu, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Određujem pauzu od pet minuta da bi stručne službe pripremile podsetnik za nastavak sednice. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Molim službu protokola da uvede nove narodne poslanike. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini na upražnjena poslanička mesta, kako bismo omogućili njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručena vam je odluka RIK o dodeli mandata Narodnih poslanika radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je Izveštaj Administrativnog odbora koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima. Tanji Radovanović i Radovanu Raičeviću izabranim sa izborne liste Pokrenimo Srbiju – Tomislav Nikolić, SNS, Nova Srbija, Asocijacija malih i srednjih preduzeća i preduzetnika Srbije, Koalicija udruženja izbeglica u Republici Srbiji, Pokret snaga Srbije - BK, Narodna seljačka stranka, Bošnjačka narodna stranka, Demokratska partija Makedonaca, Romska partija, Pokret vlaškog ujedinjenja, Pokret socijalista, Pokret privrednog preporoda Srbije, kao i Jožefu Šandoru, izabranog sa izborne liste Ujedinjeni regioni Srbije – Mlađan Dinkić. Na osnovu odluke RIK i Izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Tanji Radovanović, Radovanu Raičeviću i Jožefu Šandoru. Čestitam narodnim poslanicima na izboru i molim da pristupe radi polaganja zakletve. Poštovani narodni poslanici, molim vas da, saglasno članu 17. Zakona o Narodnoj skupštini, pristupimo polaganju zakletve. (Predsedavajuća čita zakletvu, a narodni poslanici ponavljaju.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU. BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE ISTINI I PRAVDI". Molim narodne poslanike da pristupe potpisivanju zakletve. Dozvolite mi da vam poželim uspešan zajednički rad u predstojećem mandatnom periodu. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Ljuban Panić, Radmila Gerov, Olgica Batić, Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković, Milica Vojić-Marković i Neđa Jovanović. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Ljuban Panić. Odbor za pravosuđe i državnu i lokalnu samoupravu nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljuban Panić. Izvolite. Prijavite se, molim vas, još jednom.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, građanke i građani Republike Srbije, predložio sam amandman na Predlog izmene i dopune Zakona o vanparničnom postupku i osvrnuću se na par stvari koje smatram važnim za sam zakon. S obzirom da je Zaštitnik građana Vladi Republike Srbije u prethodnom mandatu dostavio inicijativu za izmenu i dopunu Zakona, gde je naveo da u Srbiji imamo oko 6.750 pravno nevidljivih lica. Smatram posebno važnim da se prihvati deo mog amandmana na član 71a, da se doda stav 2, gde bi organ uprave zadužen za vođenje matičnih knjiga bio dužan da odmah i bez odlaganja pismeno obavesti lice koje želi da ostvari svoje pravo za upis u matične knjige o mogućnosti da se pokrene vanparnični postupak. Zašto? Zato što je za očekivati da ljudi koji imaju ovaj veliki problem, kada dođu pred organ uprave, mogu ostati neobavešteni o mogućnosti da ostvare svoje pravo i u vanparničnom postupku budu upisani i postanu pravno vidljiva lica. Takođe, na član 71g sam predložio da se doda stav 5. koji predviđa da se u slučaju pokretanja vanparničnog postupka, da se u toku tog postupka ustanovi da je lice već upisano u matičnu knjigu i automatski taj postupak obustavi, i zbog ekonomičnosti, i uštede koja nam je sada neophodna, a samim tim, da se obriše član 71l koji tu stvar uređuje. Na član 71d sam predložio da se u stavu 3. dodaju reči: "i polu", da se sem utvrđivanja starosti pristupi i utvrđivanju pola ljudi koji se upisuju, kako, iako je to redak slučaj, ne bi ostavili određeni deo oblasti neuređen. Za kraj samo želim da izrazim svoje nezadovoljstvo time da smo ovaj zakon dobili dva puta. Jednom 13. avgusta, da smo se pripremali za raspravu o njemu, a onda je 21. avgusta se ponovo, iako je bila letnja pauza i nije bilo gužve, ovaj zakon uputi po hitnom postupku, a onda da ga upute poslanici, iako znamo da je ovaj zakon inicijativa Zaštitnika građana zajedno sa udruženjima građana "Praksis" i Centra za unapređenje pravnih studija. S obzirom na optužbe koje imamo, a to je da ništa nije ostalo od prethodne vlade Vladi koja je došla, malo je neprimereno da se ne napiše čija je inicijativa izmena ovog zakona i da se, da tako kažem, svojata nešto što je ipak delo nekih drugih ljudi. Hvala.
Izvolite, gospodine Cvijan.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada već čujemo priče o tome šta je korektno ili nekorektno ponašanje, samo bih da podsetim da za amandmane koje je kolega Panić poslao, juče sam u ime Zakonodavnog odbora zamolio da on bude kontaktiran kako bi eventualno ispravili neke amandmane, odnosno tehnički uredili neke amandmane, upravo sa željom da dobri amandmani opozicije, pa makar da ti dobri amandmani dolaze od bivšeg režima, budu usvojeni. Mislim da je to bilo moje korektno ponašanje i mislim da bi bilo korektno da se to pomene za govornicom. Toliko na temu o korektnosti. Što se tiče ostalih amandmana koje je podneo kolega Panić, prvo moram da ukažem na to da se jedan dobar amandmana zapravo tiče materije koju reguliše, po mom mišljenju, Zakon o matičnim knjigama. Juče smo, odnosno prekjuče kada smo imali diskusiju, čuli da se čitav set zakona koji treba da reguliše ovu oblast već radi, da se uz saradnju sa Sekretarijatom za zakonodavstvo radi i na zakonu koji reguliše matične knjige, lične karte i druge zakone, kako bi se ovaj problem pravno nevidljivih lica rešio do kraja. Konačno, da li je korektno ili nekorektno da poslanici SNS podnose zakon, mislim da smo o tome razgovarali prekjuče. Čuli smo najmanje 30 puta od predstavnika opozicije i bivšeg režima kako ovaj zakon treba da predloži ministar pravde, kako je to u nadležnosti ministra pravde. Čuo sam od nekih koji su rekli, to je bilo u sredu, da se ministar pravde plaši da dođe da brani zakon o izmenama i dopunama Zakona o vanparničnom postupku, a onda smo juče imali situaciju da ministar Selaković ovde sedi tri sata i da ga niko nije pitao ni jedno pitanje ni o Zakonu o javnim beležnicima, ni o Zakonu o vanparničnom postupku. Dakle, to govori o tome koliko su zapravo pojedini poslanici bivšeg režima nedosledni u toj kritici ko treba da predlaže zakone, ko ne treba da predlaže zakone. Mi u SNS smatramo da je zakon o vanparničnom postupku, koji smo predložili, više nego kvalitetan. Potpuno stojimo iza tog zakona. Prekjuče sam se više puta javno zahvalio i predstavnicima nevladinog sektora na čelu sa PRAKSISOM i Centrom za unapređenje pravnih studija što su nam pomogli u izradi ovoga Predloga zakona. Pomenuo sam najmanje 20 puta da je jedna verzija nacrta ovoga zakona ušla u Skupštinu od strane zaštitnika građana gospodina Jankovića i naravno, i danas im se zahvaljujem što su nam pomogli, i stručnjacima. Ponoviću i danas da su eminentni pravnici, poput dr. Dejana Đurđevića, profesora Olivera Antića i mnogi drugi pisali tekstove na ovu temu. Doktor Saša Gajin je nekoliko knjiga napisao. Koristili smo njegove materijale u izradi ovog zakona. Hajde više da prestanemo sa tom diskusijom čiji je ovo zakon, kako je napisan. Ponoviću još jednom rešavanje pravno nevidljivih lica u Srbiji je inicirala SNS i zahvaljujući SNS će konačno tekst ovog zakona biti usvojen u Skupštini. Zahvaljujem
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Radmila Gerov. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravunije prihvatio Amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnimsistemom. Da li nek želi reč? Gospođa Gerov. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, obzirom da Odbor nije prihvatio, odnosno dao je Skupštini predlog da odbije ovaj amandman bez ijedne reči obrazloženja zbog čega amandman koji sam podnela u ime LDP nije prihvaćen. Kada smo govorili o tekstu zakona u načelu, govorila sam o tome da Zakon o matičnim knjigama je matični zakon i da procesni zakon ne može da uvodi nove termine koji nisu definisani Zakonom o matičnim knjigama. U član u 71a. u vašem predlogu teksta – dokazuje se rođenje. Nema potrebe da se dokazuje rođenje, jer čovek podnosi zahtev i vidi se da je rođen. Zakon o matičnim knjigama kaže da se dokazuje činjenica rođenja, a to su vreme i mesto rođenja. Iz tog razloga smo u potpunosti dali predlog da se izmeni član 71a. i to stav 1. i stav 2. Takođe smo u članu 71v. dali predlog da se reč – lica briše, a da se dodaju reči – pod kojim je lice poznato. Naravno da je to bilo potrebno da odbor prihvati, jer ukoliko živite u maloj sredini svi znaju da ste Sreten Đokić i ne možete tražiti da budete Dobrivoje Petrović. Iz tog razloga smo tražili da se član 71v. dopuni rečima – pod kojim je lice poznato. Takođe, u članu 71g. dodali smo reči – ne može biti duže od 30 dana, jer ste vi vašim predlogom zakona u članu 71z. propisali da je rok za donošenje rešenja za utvrđivanje činjenice rođenja 90 dana od dana podnošenja predloga i da se taj rok može produžiti najviše za 30 dana samo ako je doneto rešenje o zastoju postupka zbog sumnje da je lice imalo boravište u stranoj državi. Samim tim smatram da smo ovim svojim predlogom u skladu sa vašim članom iz člana 71z. kvalitetnije rešiti ovaj član 71g. Na kraju, predlog se odnosio i na član 71ž. gde predlagač kaže da je lice imalo boravište. Dali smo predlog da se kaže – lice je boravilo. Zakon o prebivalištu definiše šta je boravište i boravište je mesto u kome građani privremeno borave van mesta prebivališta u Republici Srbiji duže od 90 dana., to je definisano članom 5. Zakon o prebivalištu, pri čemu je građanin dužan da prijavi boravište nadležnom organu po mestu boravišta u roku od osam dana od dana dolaska u mesto boravka. Pošto niste usvojili ovaj amandman, a zakonom ste definisali da to lice treba da ima boravište, ono pred sudom neće moći da ostvari svoja prava, jer će sudija sigurno tražiti potvrdu o boravištu. Za potvrdu o boravištu kada odete u MUP potrebno je prijava boravišta koja se podnosi lično na propisanom obrascu, pri čemu je potrebno priložiti sledeća dokumenta – važeću ličnu kartu podnosioca zahteva, dokaz da će lice boraviti na adresi na kojoj prijavljuje boravište tj. izjavu vlasnika stana i dokaz o uplaćenoj naknadi na ime republičke administrativne takse za prijavu boravišta. Ova lica koja nisu u pravnom sistemu, nevidljiva lica, ne mogu da imaju potvrdu o boravištu jer nemaju ličnu kartu. Iz tog razlogasmo podneli amandman i smatrali da je svrsishodno da termin – boravište, koji postoji u Zakonu o prebivalištu, zamenimo rečima – da je lice boravilo, da se ne bi koristio termin jer procesni zakon ne može da menja termine koji su već dati nekim matičnim zakonima. Imali smo prilike da čujemo da će se menjati mnogi zakoni zbog ovog zakona. Valjda je dovoljno bilo da ovaj zakon upodobimo sa Zakonom o matičnim knjigama , sa terminima iz tog zakona i sa terminom iz Zakona o prebivalištu, nego da sada to naknadno radimo. Iz tog razloga je LDP i rekla da ovo nije najpogodniji način da se problem ovih lica reši dopunomZakona o vanparničnom postupku, nego da je najcelishodnije rešenje bila dopuna Zakona o matičnim knjigama sa posebnim poglavljem koje bi govorilo o svemu ovom što vi govorite ovde u tom predlogu zakona. Zaista mi je žao i ne shvatam zašto ste mi odbili amandman, pogotovo bez ijedne reči obrazloženja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodine Cvijan izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da podsetim da po Poslovniku Narodne skupštine obrazloženje u ovom slučaju može biti dato i usmeno. Dakle, sa zadovoljstvom ću dati obrazloženje danas na sednici. Ne mora biti u pisanom obliku. Čak smatram da je ovako bolje, jer onda obrazloženje mogu da čuju sve koleginice i kolege narodni poslanici sa jedne strane, pa i građani Srbije. Štopse tiče amandmana i onoga što smo više puta čuli sada u izlaganju koleginice Gerov, a to je – matični zakon i ostali zakoni, koliko se sećam kod nas postoji Ustav i zakoni. Nema zakon višeg značaja i zakon nižeg značaja, matični zakon i neki drugi zakoni. Svi zakoni su ravnopravni,svi zakoni su jednaki. U tom kontekstu postoji i u teoriji jedna izreka – sistemski zakoni i obični zakoni, pa i to čak, moramo se složiti, nije ispravno. U tom kontekstu da li se neki termin koristi u jednom zakonu, kao što je Zakon o matičnim knjigama, a u zakonu koji smo mi predložili se koristi drugi termin ne vidim nikakav problem. Termini će se usaglasiti naknadno. Sudska praksa će ih usaglasiti ali bih ipak morao da bih obrazložio što direktno nismo prihvatili taj amandman da naglasim da postoji i praksa i u zakonodavstvu i u sudskom postupku, a to je da ipak procesni zakoni, a Zakon o vanparničnom postupku je takav zakon, diktiraju termine u svim ostalim zakonima. Iz tog razloga nismo hteli da prihvatimo amandmane koji se tiču određenih tehničkih stavki. Što se tiče amandmana koji se odnose na rokove, čujte, rokove smo i mi kao SNS u samom predlogu precizno definisali. Ako u jednom članu piše rok ne vidim potrebu da se u svim ostalim članovima taj rok ponavlja i da se ponovo ukazuje. Dovoljno je na jednom mestu, inače bi tekst posao pretežak. Što se tiče ostalih amandmana, a naročito amandmana koji se tiču boravišta, znate kako, i u sredu kada smo obrazlagali ovaj zakon nekoliko puta smo ponovili i svi smo se složili da ovim zakonom želimo da pomognemo pravno nevidljivim licima koja su u većini slučajeva siromašna, verovatno su nižeg obrazovnog stanja, u velikom procentu pripadnici su romske nacionalne manjine, ali ne treba o tome diskutovati. Dakle, često su to ljudi koji žive nomadskim načinom života i živeli su tako 20, 30, 40 godina i sada će tek da budu upisani u matične knjige zahvaljujući zakonu koji je predložila SNS. Teško je tu razgovarati o boravištu jednom rečju kada govorimo o nomadima slažem se da je zakon koji reguliše materiju prebivališta i boravišta precizan po tom pitanju, ali ovde imamo specifičnu zajednicu. Konačno, ima još jedan razlog. Sada ću da obrazložim zašto su i neki od amandmana odbijeni, a ovo obrazloženje će se kasnije sigurno nadovezati na neke druge amandmane. Dakle, kada smo pažljivo proučavali sve preporuke međunarodnih organizacija, koje su i dovele do predlaganja ovog zakona, pomenuću samo, recimo,stav Komiteta UN za prava deteta od 20. juna 2008. godine, svuda se izričito traži, od Srbije direktno, da kada bude usvajan zakon koji reguliše status pravno nevidljivih lica se to učini na način koji je najjednostavniji da se procedure što više pojednostave. U krajnjoj liniji, to izričito, već sam pomenuo ovaj izveštaj Komiteta UN za prava deteta od 20. juna 2008. godine, izričito stoji u tački 33) pa se ponavlja u tački 34) u okviru zaključka. Dakle, sve amandmane koji komplikuju proceduru smo iz tog razloga, iz razloga npr. baš ove preporuke Komiteta UN za prava deteta, koja je direktno upućena Srbiji, odbili sve amandmane tog tipa. Potpuno isto se ponavlja, recimo, i u Izveštaju Evropske komisije o Srbiji od 14. oktobra 2009, isto se ponavlja u Izveštaju Ekrija o Srbiji od 29. aprila 2007. godine, itd. Jednom rečju, naravno cenimo trud uložen za pisanje ovih amandmana. Smatramo da su izuzetno i tehnički kvalitetni, ali mislim da sam obrazložio zašto ne želimo da ih prihvatimo. Hvala.
Hvala. Radmila Gerov, izvolite.
Gospodine Cvijan, mene niste ubedili da postoje dovoljno dobri razlozi zašto niste prihvatili amandman. U članu 71a. kažete da lice, koje nije upisano u MKR, a vreme i mesto svog rođenja ne može da dokaže na način predviđen propisima kojima se uređuje vođenje matičnih knjiga, može sudu podneti predlog za utvrđivanje vremena i mesta rođenja, pa u zagradi dokazivanje rođenja. Znači, to lice, koje živi u Srbiji, mora da ode prethodno u opštinu, u matičnu službu, tako ste definisali stavom jedan, i da prvo probra da se upiše, pa tek onda, ukoliko bude odbijeno, ima pravo na vanparnični postupak. Nigde niste napisali da takva lica ne moraju da idu u matičnu službu. To ste definisali isključivo stavom jedan, člana 71a. Znači, vi šaljete u opštinu, oni podnose zahtev, Zakon o matičnim knjigama je potpuno jasan na koji način se radi takav naknadni upis, zato imate ove rokove, i tek onda to lice ide u sud. Vi kažete da ta lica žive kao nomadi, mislim da sam vas tako razumela, i da su svi zakoni podjednaki po našem Ustavu. Zaista ne vidim razlog, ni jedan valjan razlog, da ukoliko neki zakon definiše neki termin, sada mi dopunom zakona o vanparničnom postupku uvodimo neki drugi termin. Znači, vi ćete onda Zakon o matičnim knjigama, umesto činjenice rođenja, da ćete izmeniti ceo zakon o matičnim knjigama terminom dokazivanja rođenja. Jednostavnije je bilo da ovde kažete "činjenica rođenja" i problem bi bio rešen. Mi ništa nismo komplikovali u odnosu na vaš zakon, izuzev što smo samo stavili termine koji se koriste u Zakonu o matičnim knjigama. Kada kažete boravište, kako će sudija u vanparničnom postupku, on mora da traži potvrdu boravišta koje to lice nema. Drugo, zaista smatram da je najcelishodnije bilo, kada već lice šaljete u opštinu kod matičara, da ste uveli posebno poglavlje u Zakonu o matičnim knjigama i nikakav problem ne biste imali. Matičari bi taj posao završili kvalitetnije i bolje. Mislim da je pravno nevidljivim licima daleko jednostavnije da odu u opštinu i završe posao, nego da se pojavljuju na sudu. Za njih je to daleko strašnije i teže i pretpostavljam da se takva lica i plaše suda. Drugo, u obrazloženju zakona ste naveli da nisu potrebna sredstva. Tada sam vam rekla da su i te kako potrebna sredstva za veštačenje, kojećete morati da opredelite sudovima i plus ćete sudove da zatrpate, ovde ste rekli sa 7.000 predmeta, a posle je neko na konferenciji za novinare rekao za 20.000 predmete. To sada prevazilazi više i onih 100 miliona potrebnih iz budžeta Republike Srbije, nego ćemo doći do 300 miliona. Smatram da ste trebali da prihvatite naš amandman. Šta je loše, ako kažemo da je lice boravilo? Ono danas može da boravi u Negotinu, a sutradan može da boravi u Leskovcu, ali ono nema potvrdu o boravištu. Sada se pitam – kako će sudija u vanparničnom postupku, kada vi uvedete termin boravište, da identifikuje to lice. On će tražiti potvrdu u skladu sa zakonom. Da li to znači da ćemo sada čekati izmenu Zakona o prebivalištu, izmenu Zakona o matičnim knjigama da bi sudije u vanparničnom postupku mogle da rade? Zaista smo krajnje dobronamerno dali ovaj predlog da se ubrza postupak tim licima i ne vidim ništa strašno. Zašto niste hteli da prihvatite ovaj deo pod kojim je lice poznato? Ne može ono ako je poznato u nekom gradu da se zove tako i tako, da se onda prijavi pod drugim imenom. Zaista smatram da niste u pravu. Smatram da je najcelishodnije, znači i dalje to tvrdim ispred LDP, najbrže, najefikasnije bilo da se izmeni Zakon o matičnim knjigama, jer to lice prvim stavom prvo šaljete u opštinu. Zahvaljujem.
Hvala. Primili ste ostavku narodnog poslanika Vladana Vasića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine. Povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke, nastupio slučaj iz član 78. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika, predlaže da Narodna skupština u smislu člana 88. stav 3. i stav 4. iz tog zakona, konstatuje prestanak mandata narodnom poslaniku. U skladu sa time, a saglasno sa članom 88. stav 1. tačka 2) i st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Vladanu Vasiću danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Nastavljamo rad. Gospodine Cvijan, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moraću u jednom delu da se složim sa izlaganjem koleginice Gerov. Kakvo nam je pravosuđe ostavljeno u amanet od strane bivšeg Ministarstva pravde, svi treba da se plašimo ovakvog pravosuđa, ali to će biti rešeno. Međutim, neki organ mora da odlučuje. Dakle, zašto ne bi sud u vanparničnom postupku. Sudovi su državni organi. Imaju zastavu. Svi treba da ih poštujemo, ali sad to što ih u većini gradova nema, to je opet zasluga bivšeg Ministarstva pravde, ali i to ćemo rešiti. No, što se ostaloga tiče, ima jedan razlog zašto nismo prihvatili ime pod kojim je lice poznato. Upravo dokazivanjem i upisom u MKR će se voditi računa o originalnim podacima čoveka. Možda će, recimo, preko službe diplomatske pomoći koja će iz inostranstva dostavljati podatke, preko svedoka, biti utvrđeno da čovek koji je poznat pod nekim imenom se zove drugačije. Hajde da utvrdimo na ovaj način, a kasnije čovek može da menja svoje ime i prezime. Za to postoji procedura. Jednom rečju, ne sporim, već sam rekao da su amandmani koje je podnela poslanička grupa LDP bili izuzetno kvalitetni. Ne sumnjam da su bili dobronamerni, čak naprotiv, izuzetno su kvalitetni, sigurno dobronamerni, ali mislim da sam sada detaljno obrazložio zašto te amandmane nismo prihvatili. O većini tih stvari će biti uskoro doneti adekvatni zakoni gde će se termini, ako treba menjati, gde će se i rokovi precizirati. Što se nadležnosti sudova tiče, nekako nam deluje da je to najlogičnije. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman sa ispravkama podnela je narodni poslanik Olgiga Batić. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Miković, izvolite.
Gospođo predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege, ogromna stvar je što narodni poslanik ima na osnovu člana 107. Ustava pravo da predlaže zakone. Takođe, vrlo je važno ono što je predviđeno u članu 40. Zakona o narodnoj skupštini, da narodni poslanik u skladu sa Zakonom i Poslovnikom ima pravo da predlaže zakone i druge akte, i između ostalog i da podnosi amandmane na predloge zakona i drugih akata. U nekom ranijem periodu rada Narodne skupštine, sretali smo se sa pokušajem zloupotrebe u podnošenju amandmana da bi se opstruirao rad Narodne skupštine. Mi tokom trajanja ovog saziva, mislim da takav slučaj još nismo naišli i nadam se da na takve slučajeve nećemo nailaziti kada je neko podnosio amandmane samo da bi usporio proceduru. Upravo zbog toga mi je teško danas da govorim, da se pogrešno ne protumačim od strane onih koji smatraju da imam protiv podnošenja određenog amandmana, ili ukoliko dobronamerno ukažem da određeni podneti amandman nije sasvim potpun jer, opet moram da vam ukažem da član 163. Poslovnika Narodne skupštine definiše, da nadležni odbor će nepotpune i amandmane sa uvredljivom sadržinom odbaciti, a o čemu će Narodnoj skupštini podneti izveštaj. Činjenica je da kada neko podnosi amandman treba jasno odrediti na koji član Predloga zakona se odnosi podneti amandman. Mi ispred sebe imamo dva papira. Jedan je pisan 29. avgusta 2012. godine, a predat 30. avgusta u 19,20. Drugi je pisan 30. avgusta i predat ranije u 18,20. Očigledno je da ovaj papir koji je datiran da je rađen 29. avgusta da je to štamparska greška i verovatno je 30. pisano. Zato ukazujem da ukoliko držite papire ispred sebe možete da pratite jedan i drugi amandman, odnosno amandmane sa ispravkom. Činjenica je da u papirima predatim na Pisarnicu Narodne skupštine 30. avgusta u 18,20 stoji jasno da su podneti amandmani rednim brojem 1, 2, 3. i 4. gde su na neki način tretirana materija koja je predložena u članu 1. Predloga zakona koji se tiče dopune osnovnog Zakona o vanparničnom postupku koji bi se dodali na osnovni taj zakon u članu 71v, zatim u drugom amandmanu 71g i 71d. U papiru koji smo dobili kao ispravku amandmana postoje samo dva amandmana, amandman redni broj 1. i amandman redni broj 2, gde je praktično definisano suštinski da ova prva tri amandmana su grupisana u jedan, da se tiču člana 1. Predloga zakona i ako to nigde ne piše, dok onaj praktično, četvrti amandman sada postaje amandman sa rednim brojem 2. Nisam hteo tu dilemu da postavljam na sednicu Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, upravo očekujući da će narodna poslanica koja je podnela taj amandman biti ovde u prilici da na plenumu da razjašnjenje. U tom smislu, pokušao sam telefonski da kontaktiram sa njom upravo da nam se takve greške ne bi dešavale u narednom periodu. Dobro je što je Generalni sekretarijat na neki način i u podsetniku zaključio, da nakon svih podnetih ispravki amandmana, praktično, ostaje da se raspravlja o amandmanu na član 1. i amandmanu na član 2. Istina, to ne piše u papirima koji su stigli od predlagača amandmana. Upravo, u tom smislu, da bi predupredili da nam se ne bi slične nepreciznosti dešavale u narednom periodu, a naročito da nam se ne bi desilo da na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo dođemo u priliku da odbacujemo određeni amandman. Ovde pogotovo govorim da mi je čista savest jer ja sam do sada tražio odbacivanje samo jednog amandmana tokom trajanja saziva ove narodne skupštine. Ovde se radi o poslanicima iz druge poslaničke grupe, ali upravo zbog toga smatram da treba u narednom periodu da svako ko podnosi amandmane, čak i u postupku pripreme sednice, ukoliko se takva neka tehnička greška desi, da ukažemo dobronamerno podnosiocu amandmana da se ne bi desilo nešto što je najteže, a to je da odbacimo amandman i da amandman ne dođe u raspravu. Ovog trenutka, postoje zakonske mogućnosti da se ovi podneti amandmani raspravljaju ovde u Skupštini. Postoji čak i zakonska mogućnost da se određeni amandman i usvoji u proceduri da postane sastavni deo Predloga zakona, odnosno zakona. Ovde najdobronamernije ukazujem, jer najverovatnije ćemo u okviru Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo biti prinuđeni da ukoliko se ovakve nepreciznosti dešavaju u narednom periodu, na neki način odbacujemo amandmane. To je moj doprinos.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 1. amandman sa ispravkama podneo je narodni poslanik Jovan Palalić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 1. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Milica Radović. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nije prihvatio amandman, a Odbor za ustava pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Milica Radović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na ovaj predlog zakona mi smo podneli četiri amandmana i ja se zahvaljujem na tome što je predlagač imao sluha za te amandmane i što je prihvatio od četiri ukupno tri. Mislim da će u značajnoj meri ovaj predlog zakona biti poboljšan, prvenstveno zbog toga što se u situacijama kada je to neophodno rokovi produžavaju, prvenstveno mislim na dostavljanje pismeno putem diplomatsko-konzularne službe. Svi koji znaju na koji način to izgleda, znaju darok od 30 dana nije dovoljan da se tako nešto učini. Sa druge strane, smatramo da rok po žalbi treba da bude skraćen sa 60 na 30 dana, to je takođe dobro što je prihvaćeno. Međutim, ovaj amandman koji sam ja podnela je ključni amandman, jer on otklanja sve one sumnje o kojima smo govorili u toku načelne rasprave. Amandman na koji smo reagovali kaže, odnosno tekst zakona kaže – pošto primi izveštaj, odnosno kada protekne rok za dostavljanje izveštaja, sud zakazuje ročište na koje poziva predlagača i lice čije se rođenje dokazuje. Mi smo smatrali da u ovom slučaju treba da reagujemo i da kažemo da sud poziva sva lica čije je prisustvo neophodno. Zašto ovo govorim? Prvenstveno zbog toga što nije uobičajeno da se sudu nalaže koja lica treba da pozove na ročište za utvrđivanje vremena i mesta rođenja. Meni prosto nije jasno, zašto je intencija predlagača zakona bila da se suzi krug lica koje sud poziva? Zašto nije omogućeno sudu da poziva ona lica za koja smatra da bi njihovo svedočenje moglo da doprinese utvrđivanju određenih činjenica ili bar u tome da te činjenice koje nisu ukazane ili dokazane učini verovatnim Mi smatramo da je formulacija koju smo mi dali daleko preciznija, obrazložiću zbog čega je to tako. Ako pogledamo druge procesne zakone, nećemo nigde naći ovakvu odredbu zakona gde se sudu sužava mogućnost pozivanja lica za koja on misli da je njihovo prisustvo neophodno. Evo, izneću samo tri situacije, žao mi je što predlagač nije ovde, na osnovu kojih ću da dokažem da sam apsolutno u pravu. Imamo situaciju, ako kažemo da sud poziva samo predlagača i lice čije se rođenje dokazuje, šta se dešava u situaciji kada su njihovi iskazi potpuno različiti? Šta ćemo onda da radimo? Da li ćemo da sud, naravno po pravima Zakona o parničnom postupku postavlja privremenog zastupnika, ili šta će da radi u toj situaciji, ako mu je već ograničeno pravo koga da zove? Sa druge strane, predlagač je sam sebi skočio u usta, tako da kažem. U drugom stavu, kada je rekao da sud mora da sasluša dva svedoka, znači, ako idemo logičnim sistemom zaključivanja, onda on i ta lica poziva. Znači, moj amandman je morao da bude prihvaćen upravo zbog toga što je pravno logično amandman. Zato što na taj način se svaka vrsta zloupotrebe odmah u startu anulira. Imamo takođe još dve situacije. Imamo situaciju kada postupak za utvrđivanje rođenja pokreće lice koje za to ima neposredni pravni interes. Ono zna da lice čije se rođenje utvrđuje postoji, ono fizički postoji, ali nije u mogućnosti da do njega dođe. Nema informacije o tome gde živi, gde boravi, možda boravi u inostranstvu, ali je nemoguća dostava njegovog pismenog, odnosno poziva da dođe na samo ročište. Šta se dešava u toj situaciji? Na taj način je već osujećena odredba predlagača zakona. Zato mi ovim amandmanom predlažemo i pomažemo predlagača da izađe iz ove zamke. Pogledajte recimo, treću situaciju, argumentovano namerno ovo obrazlažem da bi shvatili, žao mi je još jednom ponavljam što predlagač nije ovde da bi mogao da mi odgovori, jer zaista mislim da na ovo ne bi mogao da ima bilo kakav argument. Treća situacija, lice čije se dokazivanje utvrđuje je, maloletno lice. Da li će sud da insistira na prisustvu deteta u postupku s obzirom na njegova psiho-fizička svojstva, ja opravdano verujem da će broj ovakvih slučajeva biti veliki. Da li ćemo insistirati na tome da dovodimo lice pred sud. Znamo da svako izlaganje ovakvim neprijatnim situacijama, jer naravno pojavljivanje pred sudom nikome nije prijatno, ne posebno detetu, znači, s obzirom na njegova psiho-fizička svojstva na njegov uzrast, na njegovu opštu mogućnost da bude parnična stranka u postupku ili naravno lice koje je zastupano. Da li mislimo da taj način nećemo doprineti daljoj i većoj traumatizaciji njegove ličnosti? Kažem i ponavljam, biće situacija u praksi kada neće biti moguće lice čije se rođenje dokazuje da bude prisutno u sudu, biće takvih situacija. Život je naravno nepredvidiv, oni možda neće biti u velikom broju prisutne ali ćemo doći u tu situaciju, zato predlažem predlagaču da ovaj amandman prihvati. On je pravno bezazlen, on sa jedne strane samo omogućava sudu da ima apsolutnu slobodu prilikom svoje odluke i prilikom samog donošenja odluke koga će da pozove, jer je to u stvari osnova, suština njegovog rada. Ako je suština da se utvrdi istina zašto sužavati mogućnost suda na ono što on po samom zakonu i pravilima ima mogućnost da uradi. Sa druge strane, upravo najveća zamerka koju smo mi uputili na ovaj predlog zakona jeste da zbog svoje nepreciznosti on ostavlja mogućnost za mnoge zloupotrebe. Da se to ne bi dešavalo, mislim da je upravo u ovom članu zakona trebalo intervenisati. Trebalo je osetiti potrebu da se sudski postupak u ovim određenim slučajevima striktnije regulišu. Šta se dešava u situaciji ako će ceo dokazni postupak da se svede na iskaze dva svedoka, šta se dešava ako su oba svedoka svesno ušla u postupak i svesno prihvatila da lažno svedoče, ako su, pretpostavimo, korumpirani. Da li će rešenje koje proizilazi iz tog postupka opravdati svrhu donošenja ovog zakona? Naravno da neće. Da li će biti zadovoljen cilj donošenja ovog zakona? Neće biti zadovoljen cilj. Zato vas molim, nemojte sudu uskraćivati mogućnost da poziva lica za koja smatra, za koje je uveren da je njihovo prisustvo neophodno, jer bi dokazivanje i njihovo saslušavanje doprinelo razjašnjavanju određenih činjenica koje su u datom postupku možda delimično sporne. Zašto ne dozvoliti sudu da na osnovu svog sudijskog uverenja odlučuje o tome da li je stvar dovoljno razjašnjena, a ako nije, da poziva druga lica. Ovaj amandman je isključivo i samo imao tu svrhu. Hvala.
Izvolite gospodine Cvijan.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam već jednom rekao u prethodnom, jednom od mojih izlaganja da sve amandmane koji komplikuju zakon i komplikuju proceduru ćemo odbiti kao predlagači, kao SNS, baš zato što želimo da poštujemo preporuke međunarodnih organizacija i preporuke domaćih stručnjaka, nevladinih organizacija i Zaštitnika građana, odnosno, preporuke koje kažu, nemojte kada jednog dana rešite problem pravno nevidljivih lica da to rešite na komplikovan način. Pomenuo sam malopre izveštaj Komiteta UN za prava deteta od 20.06.2008. godine tačka 33. i tačka 34. Pomenuo sam izveštaj Ekrija, pomenuo sam izveštaj Evropske komisije o Srbiji, ne znam da li sam pomenuo izveštaj, odnosno da je i od 09. septembra 2010. godine drugi izveštaj Evropske komisije o Srbiji, takođe ukazao na problem pravno nevidljivih lica i insistirao na rešavanju, ne samo problema, nego rešavanju problema na efikasan i što jednostavniji način. Nije tu kraj. Komitet UN za ljudska prava u tački 19. svog izveštaja od 24. marta 2011. godine opet kritikuje Srbiju u pogledu pravno nevidljivih lica i traži ono što bi se na engleskom reklo "efektiva ses", prava da se ta lica upišu. Dalje, Komitet UN za eliminaciju rasne diskriminacije, nešto slično ponavlja 10. marta 2011. godine. Dakle, poštujući preporuke međunarodnih organizacija, poštujući zaključke Zaštitnika građana, konkretno o njegovom izveštaju iz 2011. godine, strana 34 gde opet stoji da treba smanjiti komplikacije, pomoći ljudima da reše svoj problem pravne nevidljivosti, baš poštujući sve to i mi smo napravili zakon koji je maksimalno jednostavan i baš iz tih razloga SNS neće prihvatiti ni jedan amandman kojim se komplikuje procedura. Postoji drugi razlog, baš sticajem okolnosti jedan amandman DSS nije prihvaćen, a sve to sud može da uradi shodno, dakle, smatra da može da pozove koga kod smatra da treba da pozove i koga god od svedoka treba da pozove ili neko treće lice, ako baš za tim ima potrebe ili ako se time ne krši pravilo, osnovni princip vanparničnog, parničnog ili krivičnog postupka, a to je da se ide na efikasnost. Dakle, to su razlozi, sada dajemo obrazloženje, jer znate kako, rekli ste, šta ako dva čoveka odluče ciljano da svedoče lažno? Reći ću vam šta, biće krivični postupak protiv njih i popiće po pet godina zatvora, eto šta će biti sa njima.
Reč ima gospodin Palalić.
Želim po amandmanu da govorim, naravno, upravo u vezi sa argumentacijom koju je predstavnik predlagača ovde izneo, a tiče se nalaženja najjednostavnijeg rešenja za rešavanje problema pravno nevidljivih lica. Mislim da ste pogrešili što niste prihvatili amandman koleginice Radović, a reći ću i zašto. Mi smo jednom prilikom imali jednu načelnu raspravu o efikasnosti zakona. Kada su na dnevnom redu bili zakoni o parničnom postupku i zakonik o krivičnom postupku, predstavnik predlagača, tada ministarka pravde Snežana Malović nam je govorila da moramo što jednostavnije rešavati probleme u parničnom i krivičnom postupku, jer imam veliki broj nerešenih predmeta. Tada je poslanička grupa DSS upravo diskutovala na tu temu, šta je važnije, vreme ili istina. Mi smo smatrali da ne treba skraćivati dokazni postupak, uskraćivati strankama pravo da predlažu dokaze, samo zarad toga da bi sud imao veći broj rešenih predmeta, i da će u najvećem broju slučajeva, u takvom postupku, trpeti građani, a trpeće i država. Mi smo upravo podnošenjem ovog amandmana želeli da maksimalno suzimo mogućnost zloupotrebe zakona. Znate, ako idete logikom da treba naći najjednostavniji način da se rešava problem, onda je najjednostavniji način da samo lice koje je zainteresovano da izjavu, a možemo da ukinemo i oba ta svedoka i to je najjednostavniji način. Nema nikoga osim lica koje kaže, pa ja sam rođen tu i tu, tada i tada. To je najjednostavniji način. Ako idemo korak dalje, pa kažemo potrebna su dva svedoka, onda već otvaramo prostor da se priča o tome da se utvrđuju činjenice na osnovu dokaznog postupka saslušavanjem svedoka. Zašto? Još neka dokazna sredstva ne bi bila korišćena da bi država bila u situaciji da spreči zloupotrebu. Mi ovde o tome pričamo i niko ovde ne spori potrebu da se reši problem pravo nevidljivih lica. Demokratska stranka Srbije je na to ukazivala nekoliko godina kroz razne zakone, o tome smo već govorili, koji su bili ovde u Narodnoj skupštini. Ali, nemojmo sada, kada dolazimo u situaciju da taj problem rešavamo, da otvaramo prostor gde će država da trpi posledice. Ili, u krajnjoj liniji, hajde da te mogućnosti smanjimo. Mi u Srbiji imamo veliki problem u primeni ili posledici primene zakona. Primena jednog ovakvog zakona može da proizvede dosta loših posledica. Mi smo u prethodnom periodu imali veliki broj zakona koje smo donosili u Narodnoj skupštini i koji se apsolutno pokazao kao neprimenjiv. Mislim da je Srbija šampion u neprimenjivim zakonima. Evo, kada bi se napravila jedna analiza, a verujem da će Vlada Republike Srbije i ministarstvo, a bilo bi dobro da to uradi i nadležni odbor Narodne skupštine, da izanalizira koliko je tzv. proevropskih zakona koji su ovde usvajani primenjeno. Da napravi analizu koliko je u prethodnom sazivu Skupštine bilo izmena i dopuna zakona samo zato što se u trenutku usvajanja osnovnog teksta pokazalo kao neprimenjivo. Ne govorimo samo o zakonu, nego govorimo i o odlukama. Drugi je problem da donosimo odluke ili donosimo zakone i jednostavno se na njih ćuti. Mi smo ovde u Narodnoj skupštini o tome govorili. Evo, imamo primer odluke Ustavnog suda o utvrđivanju neustavnosti pojedinih odredaba zakona o nadležnosti Vojvodine. Svi ćute. Dvadeset i dve odredbe su neustavne, priča o tome da će se dogovarati kako će se primenjivati, a mi sve vreme govorimo ne može se dogovarati o primeni zakona i Ustava, nego se moraju poštovati. Prema tome, obratite pažnju na primenu zakona i na posledice donetih zakona. Naš stav je ovde krajnje dobronameran i naš stav jeste na liniji onoga što smo sve vreme govorili. Želimo da donosimo zakone, pogotovo procesne zakone, koji će da utvrde istinu, koji će sprečiti mogućnosti zloupotreba i koji će sprečiti nove postupke kao što smo govorili da će posledice Zakona o parničnom postupku biti brojne žalbe, brojna ponavljanja postupaka, tako sada baš zato što želimo da sprečimo zloupotrebe da se ne desi da imamo masu krivičnih postupaka zbog lažnog svedočenja i svih problema koji se ovde mogu javiti. Prema tome, molim predstavnika predlagača da dobro razmisli, mi smo krajnje dobronamerne amandmane podnosili. Zahvaljujemo se na ova tri koja ste usvojili, oni su bili više tehničke prirode, a ovaj je suštinski. Verujemo da poboljšava zakon i doprinosi kvalitetu zakona, a radi se o materiji gde je taj kvalitet izuzetno važan. Hvala.
Hvala. Gospodine Cvijan, izvolite.
Dakle, nemamo sumnje da su svi, ukupno četiri amandmana podneti krajnje dobronamerno. U krajnjoj liniji, ponavljam, tri smo i prihvatili i ne bih se složio baš da su ta tri samo tehničkog karaktera, promena rokova u nekim slučajevima je zaista dobrodošla, a posebno produženje roka u prvostepenom odlučivanju gde smo i mi kao predlagači zakona, od zaista te jedne želje da rešimo problem koji 10 godina nije rešen možda i malo previše skratili rokove, ali dobro 60 dana će biti sasvim dovoljno. Ponavljam još jednom i posle konsultacija i sa Sekretarijatom za zakonodavstvo smatramo da je amandman, koji je ovaj četvrti, koji ne želimo da prihvatimo da je na neki način već regulisan sukcesivnom primenom drugih zakona. Tako da, shvatite da i to nije neka zlonamernost, što ne želimo da prihvatimo amandman. Mi se u svakom slučaju na ona tri koja smo prihvatili zahvaljujemo i zaista cenimo doprinos da ovaj zakon bude još bolji i nemamo sumnje da će se primenjivati u praksi. Hvala.
Hvala. Milica Radović, izvolite.
Javila sam se odmah nakon gospodina Cvijana, ali mogu i sada da obrazložim, zato što su argumenti mahom isti. Meni je naravno žao što se po ovom pitanju ne razumemo, a što smo mogli da se razumemo po svim prethodnim pitanjima kada su amandmani Demokratske stranke Srbije u pitanju. Rekli ste da moj amandman komplikuje proceduru. Prvo, on nije podnet sa takvom zlom namerom, rekli ste da su sva četiri amandmana dobronamerna, ako uopšte možemo da prihvatimo takvu vrstu klasifikacije. On ne komplikuje proceduru. On jednostavno sudu omogućava da utvrdi istinu. Da li sam vas dobro razumela, da ste skloni zarad lakše procesne procedure da žrtvujete istinu postupku? Ako je to istina onda, iako je moje razmišljanje u tom pravcu tačno, onda vašu argumentaciju ni u kom slučaju ne mogu da prihvatim. Rekli ste da su ovo preporuke mnogih međunarodnih organizacija, Zaštitnika građana i svih drugih, što naravno podržavam i nemam ništa protiv. Ali, isto tako oni nisu davali mišljenje na podnete amandmane niti su oni pisali ovaj tekst predloga zakona. Ako u svom obrazloženju na moj amandman pozivate se na njihovo mišljenje onda je trebalo njima da date za pravo da oni ovaj predlog zakona napišu. Takođe, rekli ste mi i na kraju vezano za lažne svedoke. Verujem da vi jako dobro znate u kakvoj bedi većina građana u Srbiji žive. Jako dobro znate da bi neko zarad 1000 evra za lažno svedočenje prihvatio čak i takav rizik znajući da od njegove odgovornosti i kazne u postupku koji može da traje mnogo godina neće biti ništa. S obzirom da znamo kakav pravosudni sistem nam je ostavljen i znamo koliko je on danas efikasan. Naravno, molim vas još jedanput, ako treba i glasno da pročitamo ono što je u amandmanu napisano, da upotrebimo pravnu logiku a ne argumente, koje u ovom slučaju ne stoje. Još jedanput vas pozivam na to da razmotrite amandman i da ne uskraćujete mogućnost i pravo sudu da poziva sva ona lica za koja smatra da je njihovo prisustvo u postupku važno zarad razjašnjenja činjenica koje nisu utvrđene ili dokazane. Molim vas, još jedanput glasno pročitajte predlog teksta zakona u stavu na koji sam amandmanski reagovala i pročitajte moj amandman da bi prosto javnosti bilo jasno o čemu mi danas ovde govorimo i oko čega se sporimo.
Hvala. Gospodine Cvijan, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, potpuno ću se složiti da nam je pravosuđe ostavljeno u katastrofalnom stanju i razumem donekle sumnju da će pravosudni organi u slučaju da neko lažno svedoči brzo reagovati. Hvala Bogu, promenjen je režim, hvala Bogu imamo novog ministra pravde i siguran sam da će vrlo skoro pravosuđe raditi mnogo, mnogo bolje. Što se tiče diskusije na ovu temu, ovog puta ću se i poslednji put javiti, dakle svi amandmani koji su podneti od strane poslaničke grupe DSS su bili vrlo korektni, vrlo kvalitetni i imam samo utisak da se povodom ovog jednog amandmana ne slažemo kao pravnici. Slažem se sa vama sve što ste rekli, ali sam ubeđen da i bez tog amandmana se može sve to postići. Mogu se zvati treća lica ali hajde onda ćemo kasnije da prodiskutujemo o tom očigledno pravničkom neslaganju, ali znate kako kaže naš narod "dva pravnika – pet mišljenja". Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Malo pre sam se javio, ali niste primetili. Hteo sam da reagujem povodom ne odbacivanja neblagovremenih amandmana gospođe Olgice Batić, ili gospođice, koje su dva od nadležnih odbora propustila da odbace kao neblagovremene, budući da su predloženi 30. avgusta u 18,20 časova. Dakle, posle početka načelne rasprave. Takođe, njena tehnička ispravka, a bili smo ovde svedoci koliko je bila srčana. Njena tehnička ispravka se odnosi na amandman koji je imao tri reda, a njena tehnička ispravka navodno tehnička greška se sastoji od više stranica. Dakle, hoću da kažem da smo mi kao predlagači, a ja sam jedan od onih koji je potpisao ovaj predlog zakona o vanparničnom postupku, da smo mi kao predlagači previše blagonakloni. Ovde je nekoliko puta spomenuto da je sirotinja jako podmitljiva, da su naši ljudi bedni i siromašni. Naš narod je čestit i pošten, a beda i siromaštvo tog naroda su neizdrživi za gledanje. Tu se u potpunosti slažem. A naš narod iako siromašan, taj pretežno siromašni i bedni narod, uglavnom je čestit i nije predmet podmićivanja. Uglavnom mito i korupciju, to treba tražiti na nekim drugim stranama, treba tražiti u zdravstvu, ali recimo vezano za ovaj zakon, možemo da tražimo u policiji, možemo da tražimo u pravosuđu. S tim u vezi, hoću da kažem, da sem što sirotinja nije podmitljiva, za razliku od ovih drugih koji imaju, hoću da kažem da zbog mreže sudova ovde se nama zamera da ćemo olako dozvoliti upis rođenja osobama koje se eto ne vode ni da su rođene. Em su siromašne, em ne mogu da se zavedu ni u jedne knjige da su uopšte rođene, pa ako umru onda nema nikakvih podataka o njihovom postojanju. Dakle, ovde se govori da mi olako dopuštamo njihov upis. Ja kažem da to neće biti olako, s obzirom na mrežu naših sudova. Naputovaće se jadnici i siromašni da dokažu svoje rođenje. Tražeći nadležni sud neki će putovati možda i stotinak kilometara, budući da nam je bivša ministarka pravde ili nepravde omogućila da imamo takav pravosudni sistem, da imamo sud njene partije. Mislim da će se sirotinja i ovako naplaćati troškova prevoza i naobijati, ako budu išli peške, ima da putuju deset dana do dođu do nadležnog suda, da pokušaju da dokažu ono elementarno pravo da su rođeni i da jednog dana kad dođe vreme da se venčaju, jednog dana kad dođe vreme da umru da mogu da budu upisani u knjige mrtvih. Ne tražim povredu poslovnika povodom onog amandmana Olgice Batić, ali želim da kažem da ubuduće odbori vode računa o neblagovremenim amandmanima i da oni budu odbačeni, tim pre što predlagači amandmana nama spočitavaju razne nepreciznosti, a recimo u predlaganju amandmana zakasne i po jedan ceo dan, a tehničke ispravke su im duže i po pet puta od samog amandmana koji su predložili. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Na član 1. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Miroslav Petković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatraju da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Na član 1. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Gospođa Milica Vojić-Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici. Zahvaljujem se predlagaču zato što je imao sluha da prihvati amandman, mada moram da kažem da on zaista jeste tehničke prirode i reći ću o čemu se radi. Radi se o rešenju o vremenu i mestu rođenja, sud je dužan da donese to rešenje u roku od 90 dana. U stavu 3. kaže o žalbi na rešenje, o vremenu i mestu rođenja sud odlučuje u roku od 60 dana od prijema žalbe. Moj predlog je da se ovaj rok skrati i da bude 30 dana. Ponovo se zahvaljujem predlagaču zato što je to prihvatio, mada bih više volela da je prihvatio prethodni amandman moje koleginice Milice Radović, jer on zaista suštinski menja nešto u ovom zakonu, a moj je samo tehničke prirode. U usmenom obrazloženju, koje je predstavnik predlagača gospodin Cvijan dao u toku prethodnog dana, odnosno onog dana kada smo govorili u načelu i danas. Između ostalog je rečeno zašto je ovaj zakon, ovolike izmene i dopune Zakona o parničnom postupku se predlažu odmah na prvoj vanrednoj sednici, odmah posle letnje pauze, jeste potreba da se reši problem pravno nevidljivih osoba, odnosno osoba koje žive bez dokumenata u Srbiji. Naročito onih osoba koje nisu upisane ni u matične knjige i na osnovu svega toga ne mogu da ostvare svoja građanska prava, kao što su pravo na rad pre svega, mada vidim da i drugi građani Srbije koji su upisani u matične knjige koji imaju urednu dokumentaciju, ovo pravo ne mogu da ostvare. Takođe ne mogu da ostvare ni ovo drugo pravo na socijalnu zaštitu, na zdravstvenu zaštitu, pravo na obrazovanje, naročito visoko obrazovanje i naravno govorim sada o ovim prvim građanima, znači apartridima, ne mogu realno da učestvuju u životu društva. Moj amandman je bio na tragu ove brzine koju je predlagač napomenuo, pa eto vidim prihvatio ga je, jer je razumeo da sam dobronamerna, kako kaže. Inače molim da više ne razgovaramo o tim kategorijama dobronamernih i nedobronamernih amandmana, jer to prosto nije suština parlamentarizma, a mislim da se malo kosi i sa logikom da ja podnosim nedobronamerni amandman. Prosto podnosim ga zato što mislim da on nešto popravlja. Volela bih da to malo ostavimo po strani za neku drugu raspravu a ne ovde u sali. Moj utisak je da se malo priča o onoj drugoj strani, danas je gospodin Cvijan o njoj više govorio i volela bih da o toj strani govorimo, a to je da još jedna potreba stoji iza ovog brzog podnošenja predloga, a to je potreba pritiska od strane EU da se problem apartrida u Srbiji reši. Da se reši pitanje građana koji žive bez dokumenata, odnosno osoba, više nisu građani ako nemaju nikakva prava. Srbija bi po tome trebala da bude prva zemlja u regionu, koja će rešiti ovaj problem i pročitaću izjavu zato što ne bih volela da to bude da govorim napamet. Kaže – Srbija je svesna o problemima apartrida, osoba bez državljanstva i zajedno sa UNHCR radi na njegovom rešavanju, a usvajanjem izmena Zakona o vanparničnom postupku, mogla bi da postane prva zemlja regiona koja će rešiti pitanje apartridije, ocenio je danas šef kancelarije UNHCR za Srbiju, Eduardo Argoleda. Dakle, zaista postoji u tome, pri tom je gospodin Cvijan pročitao danas i mišljenje Evropske komisije, odnosno i jedan i drugi izveštaj o svemu tome, i Komiteta za prava detata, što je svakako jedan od načina pritiska EU. Moram da napomenem još jednu činjenicu koja je vrlo važna za ovo što hoću kasnije da izložim, a to je da je Srbija tek u decembru 2011. godine pristupila Konvenciji o smanjenju apartridije iz '61. godine. Znači, 2011. godine smo tome pristupili. Zbog čega se Srbija, zapravo, onda požuruje u celoj ovoj proceduri. Pokušaću da odgovorim na to, navodeći nekoliko činjenica. Prva činjenica se odnosi na to da li Srbija ima zvanične podatke o broju lica bez dokumenata. To sam govorila i u načelnom pretresu. Gospodin Cvijan je govorio o nekih 15-20 hiljada, vrlo rastegljiv pojam, lica, Saša Janković, Zaštitnik građana u svom izveštaju u proleće 2012. godine govori o 30.000 lica. Kada govorimo o broju lica koja nisu upisana u matične knjige opet dolazimo do nekih različitih podataka. Izveštaj gospodina Jankovića kaže 6.000 lica imamo koja nisu upisana u matične knjige, gospodin Cvijan je isto rastegljivo od 5.000-6.750 takvih lica naveo. Znači, nemamo precizne podatke, to smo se složili i u načelu. Nemamo zbog toga što smo propustili razne prilike između ostalog i popis koji je mogao da dođe do tog broja. Potreba nam je da donesemo zakon kako bi smo rešili problem 6.000 lica koja treba da budu upisana u matične knjige. Kada budemo rešili problem tih 6.000 lica, da li će onda zakon prestati da važi? Naravno da neće. Onda dolazimo do taga, zašto Evropska komisija, zašto Evropa, zašto EU želi i požuruje nas da ovaj zakon donesemo. Čini mi se da oni zapravo žele da reše svoj problem naših građana koji žive na njihovoj teritoriji, kao nepoželjni građani, i oni žele da nam ih isporuče, odnosno da ih vrate u Srbiju. Što je sasvim normalno da niko ne tumači kako sam šta rekla, Srbija mora da prihvati svoje građane, to je osnovna stvar, Srbija mora da prihvati svoje građane kada se vrate u Srbiju. Ono što je osnovno pitanje je, gde će sada ti građani, ako nismo usvojili ovaj amandman gospođe Radović, da budu vraćeni? Da li će da budu vraćeni tamo gde oni kažu da su rođeni sa dva svedoka, ili tamo gde su rođeni ili njihovi roditelji? Ako su, recimo, rođeni u mom Valjevu, da se vrate u Valjevo ili ako su rođeni u Prištini da se vrate u Prištinu. Mislim da je to osnovno pitanje kojim se ovaj zakon bavi i treba da se bavi i zbog toga je amandman gospođe Radović vrlo važan u celom sklopu ovog zakona. Zapravo, niko ne govori, ni predlagač, ni bilo ko iz poslaničke grupe koja je predložila ovaj zakon, ne govori šta je suština ovog zakona. Ne govori o tome da se on odnosi na izbeglice. Ne odnosi se na izbeglice, odnosi se na to kako ćemo se mi postaviti prema problemu 6.000 ili da li 6.000 ili će biti 100.000 ili ne znam koliko hiljada, ali bih volela da kao odgovorni ljudi, kao narodni poslanici otvoreno razgovaramo o tome na šta se ovaj zakon odnosi, kako ćemo da regulišemo sve to, jer ovaj problem jeste problem i mora biti na pravi način ovde regulisan. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Neđo Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, kolege poslanici, najpre izražavam zadovoljstvo na razumevanju i prepoznavanju potrebe da se ovaj amandman prihvati i da bude sastavni deo Predloga zakona, odnosno samog zakona. Zašto? Zbog toga što u jednoj dilemi, isključivo pravničkoj dilemi, da se ne zadire u povredu sistemskih zakona, konkretno procesnih zakona, mi smo prepoznali i drago mi je da je jednoglasno usvojena odluka na odboru kada se ovaj amandman prihvatio. Prepoznali smo činjenicu da Zakon o uređenju sudova i Zakon o sudovima nije precizno definisao dvostepenost odlučivanja u ovakvim situacijama. Zbog toga je amandmanom kojim se predviđa da u drugom stepenu po žalbama odlučuju veće Višeg suda, bio ne samo prihvatljiv nego i potreban amandman. Opet se postavlja pitanje - zašto? Zbog toga što bi došli u situaciju da sudije ni krive, ni dužne kasnije prozivamo zbog neefikasnosti, zbog odugovlačenja postupka, da se postupci ne vode shodno načelu suđenja u razumnom roku, a samim tim bi doveli sudije u jednu vrstu začaranog kruga ko je to u drugom stepenu nadležan da odlučuje. Normalno je da ovo ne bi smeo da bude presedan, jer bi se tim presedanom došlo u jednu opasnu situaciju da se amandmanima menjaju sistemski zakoni. Naravno da taj presedan neće zaživeti i naravno da će ovim amandmanom samo biti poboljšan kvalitet samog Predloga izmena i dopuna Zakona o vanparničnom postupku. Najiskrenije ću se u tom pravcu zahvaliti uvaženim kolegama Cvijanu i Mikoviću, koji su dali podršku u smislu prepoznavanja potrebe za prihvatanje ovog amandmana. Hvala vam.
Hvala. Gospođo Čomić, izvolite.
Pitanje koje je pokrenula narodna poslanica Milica Vojić-Marković nakon konsultacije sa kolegom Srđanom Mikovićem nismo uspeli da imamo jasan odgovor, pa ponavljam to pitanje i za predlagača i za narodnu poslanicu za razjašnjenje, jer smatram bitnim da ovde govorimo i o primeni zakona kako ga vidi bilo ko od nas narodnih poslanika. Dakle, da li lice koje je sa nekakvim dokumentima, na osnovu propisa o ilegalnom boravku vraćeno u Srbiju, da li to lice ima pravo da u vanparničnom postupku, na osnovu izmena ovih zakona, traži utvrđivanje datuma i mesta svog rođenja sa dva svedoka ili ne? Meni se nije činilo da ta mogućnost postoji. Međutim, nakon što je koleginica Milica Vojić-Marković obrazložila, prosto smatram da je dobro da u ovoj fazi usvajanja zakona čujemo mišljenje od znalaca, dakle, pravnika, profesionalaca ili od onih koji su tu da tumače predlog svog zakona. Potpuno razumem potrebu i zalažemo se za usvajanje izmena i dopuna ovog zakona za sva lica bez ikakvih dokumenata, nevidljiva u Srbiji, da na najlakši mogući način dođu do statusa pravno vidljivog lica. Ono što mi se sada javilo kaopitanje – da li ovaj član otvara mogućnost za nekoga ko poseduje bilo kakva dokumenta da dobija nova dokumenta i upis u matičnu knjigu rođenih, jer meni nije izgledalo pri čitanju ovog zakona. Hvala vam.
Hvala. Gospodine Cvijan, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, hajde sad da to konačno raščistimo jednom za svagda. Vidim da su i u javnosti nekako ta dva svedoka posebno ljudi primetili da se pominju. Hajde da se dogovorimo, naravno da svedoci su samo jedan od načina da se dokazuje neka činjenica. U ovom slučaju se insistira na dva, može i tri, može i pet, jedan nije dovoljan, ali nije jedini oblik dokazivanja neke činjenice. Sud, nezavisno od prihvatanja ili neprihvatanja određenih amandmana o kojima smo danas razgovarali, ima pravo zahteva i primenu dodatnih dokaznih sredstava. Mi smo u zakonu naveli, pored dokumenata... Pa i vi ste sada rekli – a šta ako dođe sa nekim dokumentima iz Nemačke čovek? Znači, mogu se tražiti dodatna dokumenta, mogu se i preko međunarodne pravne pomoći tražiti dokumenta iz naših ambasada ili čijih već diplomatsko-konzularnih predstavništava u inostranstvu. Dakle, nije dovoljno i ne može biti dovoljno da se pojave, osim ako sud kao nezavisni državni organ, bar bi trebao da bude nezavisan, ali nismo baš nasledili tako, ima pravo da traži i dodatne dokaze mimo dva svedoka. Svi dokazi koji se upotrebljavaju u bilo kom sudskom postupku, primenjivaće se i u ovom obliku vanparničnog postupka. Dakle, mislim da sam time konačno razjasnio da nije stvar u tome da se sa dva svedoka, u nekim obrazloženjima sam čitao, pojavi neki Avganistanac iz gepeka skupi dva svedoka i kao dobije upis u matične knjige rođenih u Srbiji. Nije dovoljno i neće tako moći da se primenjuje u praksi. Još jednu stvar da razjasnimo, to je da izvod iz matične knjige rođenih nije dovoljan za sticanje automatskih državljanstava. Po Zakonu o državljanstvu, potrebno je dokazati i poreklo i neke druge okolnosti, tako da ako smo sve vreme ovde razgovarali o mogućim zloupotrebama u primeni ovog zakona, ostaje ona mogućnost koju smo više puta čuli – da li će neki svedoci lažno da svedoče. Ljudi koji lažno svedoče postoje, ali postoji i neko pravosuđe koje će protiv takvih da reaguje i da ih pošalje pet godina u zatvor. Dakle, mislim da sam sada konačno obrazložio i objasnio. Apsolutno stojimo na stanovištu da sud ima pravo da primenjuje i dodatne dokazne mehanizme, nezavisno od postojanja amandmana o kojem smo malo pre razgovarali. To je ocena suda i naravno da sud može i trećeg svedoka i petog svedoka i desetog svedoka i dokumente i međunarodnu pravnu pomoć i bilo čiju pomoć i veštačenja u krajnjoj liniji, sve je to predviđeno u zakonu, tako da mislim da smo konačno razjasnili da nije dovoljno samo, osim ako sud drugačije oceni, pojaviti se sa neka dva svedoka skupljena na ulici i reći – rođen sam u, na primer, malo pre pomenutom Valjevu.
Hvala. Reč ima gospođa Čomić. Izvolite.
Razumela šta ste mi odgovorili, ali vas to nisam pitala. Dakle, pitala sam vas da li na osnovu izmena i dopuna iz ovog zakona ima pravo lice koje je iz bilo kojih osnova, bilo odakle, po pravilima i propisima tamo gde je odakle ušlo u Srbiju. To sam pitala. To što ste vi meni ispričali, nije odgovor na moje pitanje. Drugo, u opasci o izvodu iz matične knjige rođenih kažete da to nije dovoljno za državljanstvo i da treba dokazati poreklo, citiram. Ne znam da takve odredbe postoje u Zakonu o državljanstvu, no to na stranu. Dakle, ne mogu jasnije da pitam. Za 6.700 ili 15 hiljada ili 20 hiljada lica ili 30 hiljada lica, koja žive u Srbiji i mahom su pripadnici Romske zajednice ili pripadnici zajednica koje svojim izborom, svojom tradicijom, nažalost, ili već kako god njima na sreću, nemaju nikakva dokumenta, niti znaju kada su se deca rodila, ništa, to sve razumem. Ne pitam to što ste objašnjavali, mada bih i tu imala primedbe, nego da li neko ko nije sada u Srbiji i niko ne zna da li je rođen u Srbiji i negde je i od tog negde, po njihovim propisima, dođe na teritoriju Srbije, da li ima pravo da koristi pravni institut ovog člana zakona? To je moje pitanje koje je pokrenula kao nedoumicu kod mene Milica Vojić-Marković i to smatram da je vredno rasprave, nezavisno od toga da li ima amandmana koji to definišui da li su odredbe ovog člana dovoljno jasne.
Hvala. Gospodine Cvijan, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja jesam odgovorio na vaše pitanje. Razumem da kao, ako se ne varam, kao doktor nauka iz oblasti fizike, izvinite ako sam promašio, razumem da možda niste najbolje shvatili moj odgovor. Siguran sam da imate i pravnike koji će vam detaljnije objasniti da sam na vaše pitanje već dao odgovor. Što se očiglednog razgovora ovde o zloupotrebama tiče, pa verujte mi, ne znam kako će ti što su došli od negde, pa se prijavili, dobiti državljanstvo. Predlažem da za ta iskustva pitate možda ljude iz Prokuplja, možda neke ljude iz Prokuplja, koji su pre jedno godinu dana negde 500, 600, 700, neki kažu i 1000 pasoša dali i prodali i raznim marifetlucima uručili Albancima s Kosova, koji na to nisu imali pravo, o čemu sada istražni organi detaljno vode analizu. Ne bih se iznenadio da neke od tih ljudi pronađete, koji su prodavali tamo i šta su već radili sa pasošima koji su završili kod Albanaca. Ne bih se iznenadio da ih možete naći i u spiskovima članstva i visokih funkcionera upravo stranke kojoj vi pripadate. Ne znam, dakle, kako se vrše zloupotrebe. Biće prilike da istražni organi na tu temu nešto kažu i siguran sam da će i oni koji budu odgovarali tim povodom početi da pričaju na široko na dugačko, kao i ovi iz banke, što danas imamo priliku da čitamo u novinama. Dakle, odgovorio sam vam na pitanje, a o zloupotrebama, zaista ne znam kako su ovakav zakon zloupotrebljava. Skoknite do Prokuplja, imate vaše koleginice i kolege, pa ih pitajte kako se to izdaju pasoši, državljanstva i sve ostalo Albancima koji dođu da kupe zemlju u okolini Prokuplja. Hvala.
Hvala. GospođoČomić, izvolite.
Narodni poslaniče i ovlašćeni predstavniče predlagača, rado bih skoknula do Prokuplja kad bi tamo bio neko ko predlaže ovaj zakon, ali nema nikoga, nego ste vi predlagač ovog zakona. Uz sve pokušaje da na jedno jednostavno pitanje prvo ili ne date odgovor, ili neuspešno pokušate sa ad hominem opaskama, niste mi dali odgovor na jednostavno pitanje i moram ga ponoviti. Dakle, da li lice koje trenutno ne živi na teritoriji Srbije nego živi negde, da li na osnovu propisa tog sistema, gde je sad negde, kad je vraćen u Srbiju, da li to lice ima pravo da koristi ovaj pravni institut? Vi meni kažete - ima ili nema. Drugo, ja sam fizičarka po obrazovanju i znate, ako dve trećine svog vremena potrošite u verbalnoj odbrani siromašnih,formalno neobrazovanih da bi stekli pravni statut vidljivih lica, a onda meni objasnite da ja kao formalno obrazovana fizičarka ne razumem član zakona kojim vi stajete u odbranu siromašnih i neobrazovanih, onda moram da vas pitam dodatno pitanje - kako mislite da će oni razumeti taj član? Ustav i svi zakoni služe tome da budu razumljivi svim ljudima. I vi možete da smatrate da ste prikrili svoju nesigurnost ili neznanje sadržajem odgovora kojim ste uputili meni lično ili DS kojoj pripadam bilo kakve opaske, ali to neće pomoći ljudima za koje ja pitam da li imaju prava ili nemaju prava da koriste ovaj institut. Ne želim da vam sporim da vi imate pravo na bilo kakav stav o meni lično ili o DS. To je vaše pravo i dokle god izgovarate na pristojan način, to može da bude sasvim zanimljivo za debatu. Ali, to takođe nije tema onoga što ja pitam. Pitanje je pokrenula u raspravi narodna poslanica Milica Vojić-Marković i smatram da je sasvim normalno da bilo ko ko vidi problem koji može da nastane iz nejasne primene zakona to predlagača pita. Ako vi smatrate da je diskvalifikacija omalovažavanje i pokušaj uvrede nekoga ko postavlja pitanje stil kojim možete da se predstavite kao predlagač, moram da vam kažem da to baš nije stil koji zabavlja bilo koga. Pošto je jednostavno da vam odgovorim, kada me šaljete u Prokuplje, da ponovim, da ima nekog ko predlaže zakon u Prokuplju, rado bih otišla u Prokuplje, kao što rado odlazim u svaki grad i opštinu Srbije da se vidim sa raznim ljudima koji se bave raznim stvarima. Ali, u ovoj sali postoji procedura, a procedura je kultura. Ta procedura vas obavezuje na davanje odgovora na bilo kakva pitanja koja postavlja bilo ko, a tiče se onoga što je vaša ustavna nadležnost, a to je da predlažete zakone i amandmane. To je jednako tako i moja obaveza, kao što je i vaša, da kad mi se učini da je član zakona nejasan ili da je amandman koji se predlaže nejasan, da onda pitam predlagača. Na predlagaču je da svojim odgovorom kaže sve o sebi i o proceduri i o kulturi, ali kad ne kaže ništa o zakonu, onda imamo zajednički problem. Hvala.
Hvala. Reč ima Miroslav Petković. Izvolite.
Miroslav Petković, diplomirani pravnik, diplomirao na Pravnom fakultetu univerziteta u Beogradu. Nemam veze mnogo sa fizikom, ali pretpostavljam da gospođa Čomić zna da je najmanja površina za datu zapreminu lopta. To znam i ja. Ne moram da se bavim fizikom da bih to znao. Mi nismo dobili odgovor na konkretno postavljeno pitanje – da li takva lica imaju pravo ili nemaju, da li mogu da ostvare to pravo ili na osnovu ovog zakona to ne mogu? Uopšte nije bitno odakle su. Možemo da navedemo primer – dolazi pripadnik romske nacionalne zajednice iz Nemačke u Prokuplje, pokreće proceduru. Da li po ovom zakonu može da ostvari to pravo ili ne? ako nemate odgovor na to pitanje, recite – nemamo. Ako ne znate, nije strašno. Sramota je ukrasti i biti lopov, nije sramota neznanje. Ali, zaista, nismo dobili odgovor, zbog svih ovih ljudi koji gledaju prenos, koji hoće da ostvare to pravo. Ovo je suštinsko pitanje koje smo mi pokrenuli. Oko ovoga se razvila rasprava. Samo recite da li može ili ne može na osnovu toga i toga. Uopšte se ne postavlja pitanje lažnog svedočenja, pet godina zatvora i svega ostalog. To je nebitno u ovoj situaciji o kojoj danas govorimo.
Hvala. Gospodine Cvijan, izvolite.
Da po poslednji put odgovorimo. Da li može da pokrene proceduru? To je dobro pitanje. Može. Da li može da ostvari pravo? To je drugo pitanje. O tome odlučuje sud. Hajde da razdvojimo, pošto smo mi kolege pravnici, naravno, potpuno poštujem i ljude koji su završili fiziku i doktori su prava, da razlikujemo dva pitanja. Jedno pitanje je da li može takav čovek da pokrene, može. Da li će da ostvari pravo? Sudovi u ovoj državi će naročito, nadam se vrlo skoro, zaista raditi isključivo po zakonu, Ustavu i međunarodno potvrđenim ugovorom. Kako se dokaže, i putem svedoka, i putem bilo koje druge pomoći, to je dakle stvar odluke suda. Hvala.
Hvala. Milica Radović. Izvolite.
Ako mogu, svojom diskusijom bih da doprinesem kvalitetu ove današnje rasprave. Naime, ovo što je gospođa Čomić pomenula, to je u stvari suština naše zebnje, zbog čega nećemo glasati za ovaj zakon i to je sve ono vezano sa razlogom zbog čega smo insistirali da predstavnik Ministarstva pravde bude ovlašćeni predlagač ovog predloga zakona, jer on zna šta se krije iza zakona. Gospodin Cvijan očigledno ne zna šta se krije iza zakona i zato vam ne odgovara direktno. Vaše pitanje je bilo više nego jasno. Ja ću pokušati u skladu sa znanjima koje ja znam i u skladu sa tumačenjima ovog predloga zakona koji imam ispred sebe da vam prosto dam svoje razmišljanje. Moguće je da grešim, ali neka me neko u ovoj sali ispravi. Ovaj predlog zakona nema nijedan mehanizam koji bi sprečio lica koja borave ilegalno u inostranstvu da ostvare pravo na utvrđivanje mesta i rođenja u Srbiji. Znači, ovaj predlog zakona se neminovno odnosi i na njih. Ako postoji neki mehanizam, neka mi neko kaže u kom članu je on predviđen? Znači, osnovna pretpostavka da bi to lice moglo da dokaže svoje rođenje u Srbiji jeste da u inostranstvu ilegalno boravi. On u toj situaciji ne bi smeo da ima bilo koja druga dokumenta. Da se razumemo – naravno da govorim o readmisiji i ne bih volela da bilo ko u ovom parlamentu shvati da mi imamo bilo šta protiv toga, ali, neka nam se to otvoreno kaže. Zato se ovoliko, po našem mišljenju, luta između šest i po hiljada, 30 hiljada, sto hiljada. Ništa nemamo protiv toga, samo tražimo jasno obrazloženje. Ako je ovaj zakon o kome danas raspravljamo osnova za njihov povratak, neka se to kaže. Ali, ja i sad moram da izrazim svoju sumnju. Gospodin Milan Marković u vreme kada je donošen zakon o matičnim knjigama, gospođa Malović još uvek nije preuzela nadležnost, zbog toga govorim da je reč o gospodinu Markoviću, jer je on tada bio ministar državne uprave, je isto tako bio suočen sa svim ovih zahtevima koji su dolazili iz Evropske komisije i nije uvrstio to u predlog zakona o matičnim knjigama. Da li je tu možda osnov za našu današnju sumnju osnovan ili ne, videćemo. Na osnovu ovoga što nam gospodin Cvijan odgovara, mi ne shvatamo suštinu, a dovoljno smo pravno logični, da ne kažem stručni, da razumemo šta ispred nas stoji. Ja se zaista zahvaljujem danas gospođi Čomićjer je ona danas imala najviše hrabrosti, mnogo više od svih nas ovde pravnika u sali, da jasno formuliše pitanje o kojem danas diskutujemo. Opet se vraćam na suštinu amandmana koji sam ja podnela. Ako već ta mogućnost postoji, onda sudski postupak treba učiniti striktnijim. Ne možemo mi da sužavamo ovlašćenja sudijama i da kažemo – da, vi ćete svoju odluku doneti na osnovu iskaza dva svedoka lica čije se rođenje utvrđuje i na osnovu predlagača postupka. Gospodo, to je nemoguće. Imaćete ovakve slučajeve. Šta ćemo onda da uradimo? Koga ćemo onda da zovemo? Upravo je to suština amandmana koji sam podnela. Žao mi je što predlagač amandmana nije shvatio pozadinu moje namere, ali ona je bila dobronamerna.
Hvala. Gospodine Šajn, izvolite.
Ja bih samo podsetio gospođu Čomić da smo zajedno bili 2007. godine poslanici i ako se tada sećate diskusije, zašto sam bio protiv zakona o readmisiji, kojeg je tada upravo vaša poslanička grupa predložila i koji je tada usvojen u parlamentu, a podržavao sam vam sve moguće zakone koje ste predlagali, rekao sam sledeće – da Srbiju čeka negde oko 50 hiljada ljudi koji će da se vrati iz procesa readmisije, a to vrlo lako može da se ustanovi. Upravo ova vaša diskusija govori o tome da vi niste bili dobronamerni, niste stvarno želeli kao poslanička grupa da ovaj zakon na pravi način stavite u proceduru. Ova vaša nejasnoća pokazuje da ste vrlo vešto, zajedno sa ministrom Markovićem, izbegavali da se bavite ovim pitanjem, a onda kada se ovaj zakon usvaja i kada je neko skupio smelosti da kaže, a to je bila poslanička grupa SNS kojoj ja pripadam kao predsednik Romske partije, onda ste našli da postavljate retorička pitanja – a šta će biti ako bude? Suštinsko pitanje je – zašto je to tako? Tako je jer ste 2003, 2007. i nadalje potpisivali ugovore sa međunarodnom zajednicom u kojima ste jasno prihvatili da sva lica sa bivše teritorije SFRJ koja se nalaze u zemljama EU a nemaju dokumenta da se svi vrate u Srbiju. Ako ste tada to potpisali, onda treba da vam bude vrlo jasno da se ovaj zakon odnosi na sva ta lica koja ste tada prihvatili da se vrate na teritoriju Srbije, a ne sada da postavljate pitanje ko je kriv ako ti ljudi dobiju dokumenta za koja ste vi potpisali da se vrate u Srbiju. Mislim da je prema tim ljudima nepošteno postavljati takva pitanja, kao što mislim da je nepošteno igrati se sa sudbinom tih ljudi, nije u redu ni prema ljudima koji se 10-ak ili 15-ak godina nalaze u zemljama EU, a vaša vlada je tvrdila, i Švajcarcima i Nemcima i drugim državama da ljudi trebaju da se vrate u Srbiju, jer im je ovde zagarantovano da mogu normalno da žive, da mogu da imaju posao, itd. Za to ste dobili preko 70 miliona evra. Potrošili ste taj novac u procesima korupcije, niste tim ljudima obezbedili stanove, umesto stanova obezbedili ste im kontejnere, niste im obezbedili posao, umesto toga ste vama obezbedili neke stvari a sada postavljate pitanje da li ti ljudi za koje ste vi dali garancije da se vrate u Srbiju, koji su možda i rođeni tamo ali su im roditelji poreklom sa bivše teritorije SFRJ, postavljate pitanje – šta ćemo sa njima? O tome ste onda trebali da razmišljate i trebali ste da saslušate moju argumentaciju 2007. godine da Srbija prvenstveno mora da stvori uslove da oni koji prihvate da se vrate, da im stvori uslove za njihovu integraciju u ovu državu, a ne da se dešava sada ovo što se dešava. Slažem se sa vama da je pitanje vrlo ozbiljno. Slažem se da nije lako ustanoviti određene stvari koje ne mogu da dovedu do određenih zloupotreba, ali, suština nije u tome. Suština jeste u tome da li mi imamo način da zaštitimo kriminalce ili nemamo? Mislim da ovaj zakon, u sprezi sa svim ostalim zakonima koji postoje u Srbiji ima zaista određene procedure da svaki kriminalac koji se bude pojavio na ovoj teritoriji, bez obzira da li je on došao iz readmisije, on zaista bude procesuiran i odgovara za krivična dela, a ukoliko neki ljudi čiji su roditelji državljani Srbije ili državljani bivših republika SFRJ za koje je vaša vlada potpisala da mogu da se vrate ako nemaju dokumenta na teritoriju Srbije, onda jednostavno moramo da priznamo da ste vi tim zakonom kojeg ste tada doneli, tim ugovorima koje ste tada potpisali, u stvari stvorili uslov da ti ljudi na osnovu svega toga mogu da dobiju dokumenta u Srbiji. Zašto se mi ne razumemo oko brojki? Moramo da razlikujemo dve stvari. Jedna stvar jeste – na koji način ljudi dobijaju i potvrđuju činjenicu rođenja koja se, između ostalog, upisuje u matične knjige rođenih i pitanje državljanstva? Tu govorim o šest i po hiljada ljudi. Kada govorimo o 30 hiljada ljudi, onda govorimo o broju ljudi koji treba da dobiju lična dokumenta, odnosno lične karte. Ali, to su ljudi koji već imaju na jedan određeni način preduslove – upisani su u matične knjige na Kosovu, međutim, te matične knjige sticajem okolnosti nisu došle dovde, itd. Odgovorio bih i gospodinu Stefanoviću, koji nije bio tu, da ja to nisam rekao napamet, zato što izmišljam, već zato što je Božidar Jakšić u jednom svom istraživanju napisao, a koje je vrlo referentno i finansirano iz sredstava međunarodnih organizacija, da se postavlja ozbiljno pitanje da li ne postoje sve matične knjige, da li su neke izgorele, pa na osnovu toga moramo da imamo kopije i da na druge načine dokazujemo. Hajde da stavimo tačku na ovo pitanje. Za sve one za koje ste vi potpisali 2007. godine, da se vraćaju u Srbiju zato što su u nekoj evropskoj zemlji pa nemaju dokumenta i budu vraćeni ovde, na osnovu tog ugovora o readmisiji, sigurno da je vrlo ozbiljno pitanje, sigurno da to jeste opterećenje za Srbiju, ali, sigurno da za to nije glasao niko iz ovog poslaničkog kluba, niti sam ja glasao tada, koji sam bio samostalan poslanik. Ja sam vam na to skretao pažnju. Dakle, moramo da preuzmemo odgovornost, ova vlada i za onog što ste vi radili i za ono što se danas radi, da bi se ispravila još jedna loša stvar koja je urađena unazad 10 godina. Samo ovo. Vi ste u pravu kada lutaju ciframa oni koji nemaju procene. Tada sam govorio da će 50.000 ljudi da se vrati i do sada je oko 20.000 dobilo dokumenta i to možete vrlo lako da vidite iz informacije UNHCR i drugih. Ostalo je, otprilike, oko 30.000 ljudi. Od tih 30.000 ljudi, 6.500 nisu upisani u matične knjige, a onaj drugi broj, 23-24 hiljade su ljudi koji jesu upisani u različite matične knjige, ali nemaju lične karte. I tada su naše procene bile vrlo jasne, ali tada ste nam govorili da je to u redu. Tada ste nas ubeđivali zajedno sa Romskim nacionalnim savetom da sredstva koja dobijete ćete da utrošite u integraciju tih ljudi. Onda kada smo morali da štrajkujemo u Beogradu i na drugim mestima, da vaši gradonačelnici iz vaše vlasti umesto da prodaju mesta na kojima se ti ljudi nalaze, tim novcem naprave lična dokumenta tim ljudima, gradili ste im kontejnere, gurali ste ih pored azila za pse i sada se brinete, jer vi se 20 godina bavite vrlo intenzivno problemom tih ljudi, a te ljude poznajete onog trenutka kada trebate za vreme izbora da im date jedan par patika i to jednu patiku im date pre izbora, drugu patiku posle izbora, da vas slučajno ne bi prevarili, da vam ne bi napravili problem. Prema tome, moj je predlog da uozbiljimo ovu raspravu i da jasno kažemo da oni koji su 2007. godine i 2008. godine potpisali te ugovore stvorili su ovakvu situaciju, a mi sada te ljude, za koje smo preuzeli odgovornost, da budu u ovoj državi možemo jedino ponovo da preuzmemo odgovornost. Najbolje bi bilo da vi pregovarate sa EU i kažete da ostanu tamo, da vi nećete više da ih primite, pa da vidimo gde je ta vaša evropska opredeljenost o kojoj smo čuli pre neki dan. Niti ste pregovarali za te ljude, kao što treba, niti za ekonomske uslove kako da se izvozi iz Srbije u narednim godinama, 2014. godine, nego je samo bilo – dajte nam pozadinu i mi ćemo da uradimo sve što kažete samo da budemo ekskluzivni zastupnici evropske ideje. Ta ekskluzivnost i radimo sve što treba samo da budemo evropejci je dovelo do ovoga. Pitanje trebate da postavite toj vladi koja je tada bila i vama kao delu Vlade koja je to radila. Moram da se izvinem DSS, jeste tada bio premijer Koštunica, međutim nije to bila vaša aktivnost koju ste radili tada. U toj Vladi su radili neki drugi to i u toj Vladi je bio Milan Marković i drugi ljudi koji su neke aktivnosti sprovodili i moramo da kažemo jasno na čijoj strani je krivica. Hvala.
Gospođa Čomić.
Zahvaljujem. Pažljivo sam saslušala sadržaj izlaganja i to je jedan lep govor, samo što nema nikakve veze ni samnom ni sa mojim pitanjem. Pošto je procedura kultura, a ja pažljivo slušam šta mi se govori kada mi se obraća onda neću štedeti nekoliko informacija koje valja podeliti, jer sve negde piše, samo sada svi čitamo. Zakon koji pominjete nije ni u kakvoj vezi sa mojim pitanjem, Zakon o readmisiji. Zakon o readmisiji nije podnela ni jedna poslanička grupa. Podnela ga je Vlada, kao što smo svi mi ovde narodni poslanici. Niko ovde nije Vlada. Imate narodne poslanike koji podržavaju Vladu i narodne poslanike koji ne podržavaju Vladu. To su netačnosti u ophođenju uobičajene u Skupštini koja gradi svoje procedure i pažljivo slušajući vas čula sam samo jednu poruku – nemaš ti prava da pitaš. Vidite, to je rečenica koja ne može da se izgovori u Parlamentu. U Parlamentu svako ima pravo da pita. Na predlagaču je da li će da da odgovor. Na predlagaču je da kaže da li zna ili ne zna odgovor, ali svaki poslanik ima pravo da pita. Moje pitanje je, još jedanputa, glasilo – da li će ovaj institut moći da koriste, čula sam od predstavnika predlagača da hoće, samo što zavisi kakva će biti procedura u sudu. To je potpuno nebitno za moje pitanje, niti se zakon bavi time šta će se desiti na sudu koji u vanparničnom postupku prihvata da lice traži upis u knjigu državljana, odnosno da traži sa dva svedoka ili na bilo koji drugi način dokaze o svom rođenju. Moje pitanje je bilo sasvim jasno i ni na koji način, ali ni na koji način, nije vezano za Zakon o readmisiji, jer se takvo lice iz mnogo različitih razloga može naći na teritoriji Srbije.. Što se tiče Zakona o readmisiji kada i ako budu izmene i dopune ovog zakona, koje će podneti nadam se Vlada ili poslanička grupa, onda možemo pričati o analizi primene Zakona o readmisiji. To su izveštaji koji su inače dostupni, tako da svima može biti dostupno da li je Zakon o readmisiji kao deo koji je bio posao i Vlade Republike Srbije i Narodne skupštine da bi ušli u režim bez viza sa EU. Ako vi kritikujete taj zakon moguće je da vaša poslanička grupa ima nameru da ukida bezvizni režim. Moguće je. Biću protiv, odmah da vam kažem, jer to je posao poslanika da pročita i slušajući ono što vi pričate. Ako smatrate da taj Zakon o readmisiji nije dobar i da ga treba menjati, ukidati to znači da posledično ono zbog čega je Zakon o readmisiji donošen, a to je bezvizni režim sa zemljama EU, treba ukidati. Teško mogu da poverujem da je to slučaj, ali hajde dobro, sve je moguće. Na kraju, želim sve nas da podsetim na težinu javno izgovorene reči. Od vas smo čuli dva puta da imate tačne podatke o tome koliko ljudi nema nikakva dokumenta tj. ni izvod iz MKR, a koliko ljudi ima izvod ali nema ličnu kartu. To je podatak koji je sada zvaničan jer je izrečen u Skupštini Srbije. To je podatak koji ja do trenutka dok mi niste saopštili nigde nisam mogla da nađem, da ima 6.000 ljudi bez izvoda iz MKR i da ima još 24.000 ljudi koji imaju izvod, a samo nemaju lične karte. To je podatak koji će moći koristi bilo ko jer je zvanično dat na sednici Narodne skupštine. Upravo zato vrlo pažljivo merim reči kojima se obraćam i predstavnicima predlagača i narodnim poslanicima i pažljivo pratim ono što su pravila i procedure u našim obavezama koje stoje u Poslovniku Narodne skupštine, jer procedura je kultura. Ta procedura podrazumeva da kada narodni poslanik iz bilo kojih razloga ima sumnju, nejasnoću, dvoumljenje oko rešenja o kojem se govori da on ima obavezu, a ne pravo da pita predstavnika predlagača za razjašnjenje. Ako je vaš odgovor da ja nemam pojma i da ne smem da pitam ili da zbog svog obrazovanja ne smem da postavljam pitanja iz neke oblasti onda imamo mnogo veći problem nego što je priroda rešenja koja je data izmenama i dopunama Zakona o vanparničnom postupku. Ne želim da verujem da je to ozbiljno izrečeno jer želim da verujem da mi svi ovde znamo šta je posao narodnog poslanika. Ovo što ja radim je posao narodnog poslanika. Hvala vam.
Hvala. Pravo na repliku gospodin Šajin. Izvolite.
Gospođo Čomić, verujem da ste vi mene pažljivo slušali, ali iz stenograma može da se ustanovi da očigledno neke stvari niste dobro zapamtili šta sam rekao. Prvo, nisam rekao, niti da sam ja, niti da je poslanička grupa SNS protiv Zakona o readmisiji. Ako pažljivo pogledate stenogram iz 2007. godine, pitanje koje sam ja vama tada postavio, odnosno koaliciji koja je predložila tad, a koji je došao iz dela koalicije koju ste vi vodili, jeste upravo bilo slično formulisano kao danas ovo o čemu vi govorite. Rekao sam samo da bi se dobro razumeli, to pitanje ste trebali 2007. godine da postavite vašim ministrima, da zajedno sa njima odgovorite meni na moje isto takvo postavljeno pitanje, i danas da to pitanje više ne postavljamo ponovo ovde u Skupštini, jer ste 2007. godine to pitanje zanemarili. Onda se pita, da li ste vi od 2007. do 2012. godine postali brižniji, ili ste gubitkom vlasti postali brižniji i gledate drugačije na socijalno ugrožene kategorije, ili jednostavno govorimo onako kako nam padne na pamet, a to mislim da nije baš uloga poslanika. Ja sam i 2007. godine govorio tako, i danas govorim tako. Što se tiče podataka, verujte mi ja ih nisam izmislio. Preuzimam obavezu da vam dostavim materijale koje sam ja koristio za pripremu ove sednice, gde su rađene procene ozbiljne međunarodne organizacije i koje u izveštajima i Ombudsmana i svih barataju sa određenim podacima, međutim, očigledno te podatke nismo razlučili šta to znači da se upišu u matične knjige i da dobiju državljanstvo, šta znači drugi podatak, taj drugi podatak je da dobiju lične karte. Dakle, nisu proizvoljni podaci. Uzimam za obavezu da vam to pošaljem. Nismo protiv Zakona o readmisiji. (Predsedavajuća: Vreme.) Poslednja rečenica. Već samo govorimo da nisu stvoreni uslovi, a mi smo i tada govorili, koji su obećavani da će da se stvore za te ljude koji su se vratili. Zato ste bili u situaciji da se ukine beli šengen. Ne zato što je donet zakon, nego zato što nisu ispunjeni uslovi za to. Hvala.
Reč ima Gordana Čomić, replika, dva minuta. Izvolite.
Koristim vreme poslaničke grupe. Nemam razloga da repliciram…
Izvinjavam se, pravo ima Neđo Jovanović. Prvi se javio.
Poštovane kolege poslanici, bez namere da arbitriram u pogledu odgovora na pitanje, koje je postavila gospođa Čomić, istovremeno kroz amandman koji se pojavljuje u sadržini onoga što je istakla poslanica Milica Vojić Marković i predlagač, pre svega. Polazeći od toga da je poslanička grupa SPS podržala ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o vanparničnom postupku, moram da ukažem da je odgovor možda sadržan već u samom zakonu. Hajde onda da ga raščlanimo. Prvo pitanje je pitanje aktivne legitimacije. Dakle, ko može da bude predlagač. U članu 71a stoji da to može biti svako lice koje nije upisano u matičnu knjigu. Prema tome, to apsolutno podrazumeva da to mogu biti lica na koje ukazuje koleginica Vojić Marković. Sa druge strane, postavlja se pitanje – kako će se predlog rešiti? Da li se prava koja se definišu ovim izmenama i dopunama mogu ostvariti, odnosno mogu li ih ostvariti i ta lica? Da, ukoliko su ispunila uslov iz člana 71g, a on kaže da ukoliko MUP, nadležni organi, matične službe na čijoj teritoriji je boravilo lice, čija se činjenica rođenja utvrđuje, tek tada to lice stiče legitimaciju za odlučivanje po pitanju činjenice njegovog rođenja. Dakle, šta je odlučna činjenica? Odlučna činjenica je boravak. Da li je boravilo na teritoriji organa matičnih službi, organa nadležnih organa MUP ili nije? Mogu da prihvatim da termin boravka možemo zameniti nekim drugim terminom, da li je živelo na teritoriji gde se nalazi taj organ ili drugačije, ali u svakom slučaju opredeljujući faktor ili činjenica koja bi mogla da bude putokaz za odlučivanje i za lica na koja se ukazuje jeste da li su ispunili uslov koji je već sadržan u samom zakonu – da li su boravili na teritoriji organa koji se staraju o upisu njihovih podataka u matičnu evidenciju? Zahvaljujem vam se.
Reč ima gospodin Palalić. Ostalo je 13 minuta od ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Izvolite.
Upravo je ova tačka na koju mi pokazujemo važnost amandmana koje je podnela koleginica Milica Radović. Znači, nesporno je ovo što većina kolega sada iznela i kako je kolega Jovanović rekao – ko je aktivno legitimisan? Tačno je. Ta lica imaju pravo da pokrenu postupak. Suštinski motiv koji smo mi imali kada smo podneli amandman jeste kako da sprečimo zloupotrebe, a na šta se odnose zloupotrebe. A to je - koje se činjenice utvrđuju? Mi želimo da se postupak sprovede na taj način i sa tolikim stepenom izvesnosti da će činjenice biti tačne. Da se tačno utvrdi da li su ta lica uopšte rođena u Srbiji, u kom mestu su rođena, koje godine i koji datum. Znate, neko možda ko je rođen u jednom delu Srbije, zaista rođen, ne želi da ta činjenica bude utvrđena u matičnim knjigama. Neko je rođen u Prištini, ali možda želi da bude utvrđeno da je rođen u Bujanovcu. Pitanje je da li je to moguće sa samo dva svedoka. Mi mislimo da nije. Mislimo da mora da se sprovede ozbiljan dokazni postupak i da sud ima pravo da poziva što više svedoka i da utvrđuje i koristi druga dokazna sredstva da bi to utvrdio, jer nije ista stvar ako se toliki broj ljudi po Zakonu o readmisiji vrati i da svi izraze želju da se vrate u jedno mesto ili u jedan deo Srbije. Jako je važno da se shvati ozbiljnost i važnost našeg amandmana. Nije suština da se definiše najjednostaviji postupak kako smo ovde čuli, kako je to preporuka niza međunarodnih organizacija, nego da se utvrdi činjenica gde je to lice rođeno. Prvo, da li je rođeno u Srbiji, a posle gde je tačno rođeno. Neko može imati interes da se utvrdi činjenica da je rođen u nekom drugom mestu što povlači niz drugih posledica pored sticanja prava na državljanstvo,i izbornog pravai niza drugih prava. Prema tome, koleginica Milica Radović je podnela amandman koji ovu mogućnost zloupotrebe sužava. Koleginica Milica Vojić Marković je pokrenula suštinsko pitanje koje opravdava podnošenje našeg amandmana i koje potkrepljuje sve naše sumnje. Moramo utvrditi tačno mesto rođenja tog lica, čas i godinu, a ne da prepustimo samo dvojici svedoka, koji mogu biti prijatelji tog lica, i koji mogu biti baš iz tog razloga prijateljstva i rodbinstva zainteresovani da to lice bude upisano u nekom drugom mestu. Dajte širu lepezu dokaznih postupaka kako bismo sprečili zloupotrebe.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman sa ispravkom podnela je narodna poslanik Olgica Batić. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem petak, 31. avgust 2012. godine, sa početkom u 16,00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Zahvaljujem. Pre nego što počnemo o odlučivanju o tačkama dnevnog reda potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 126 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Pre nego što pređemo na odlučivanje potvrdićemo mandat novoj narodnoj poslanici. Pošto su se stekli uslovi predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Urečena vam je odluka RIK o dodeli mandata narodnog poslanika, radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku sa predlogom da Narodna skupština shodno član 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Jelini Travar Miljević, izabrane sa izborne liste URS - Mlađan Dinkić. Na osnovu odluke RIK izveštaja i predloga Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Jeleni Travar Miljević. Čestitam narodnom poslaniku na izboru i molim da pristupi radi polaganja zakletve. Poštovani narodni poslanici, molim vas da saglasno članu 17. Zakona o Narodnoj skupštini pristupimo polaganju zakletve. (Predsedavajuća čita tekst zakltetve, a narodni poslanik ponavlja.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA, SRBIJI, ISTINI I PRAVDI" Molim narodnog poslanika da potpiše tekst zakletve. Dozvolite mi da vam poželim uspešan zajednički rad u predstojećem mandatnom periodu. Nastavljamo sa radom. Prva tačka dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O JAVNOM BELEŽNIŠTVU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o javnom beležništvu, u načelu. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo 127, protiv nije bilo, uzdržanih bilo, nije glasalo pet od ukupno 132 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom je prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanu. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine amandman na član 2. podneo je Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo 126, protiv nije bilo, uzdržanih nije bilo, nije glasalo šest narodnih poslanika od ukupno 132 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština je većinom glasova prihvatila ovaj amandman. Odlučivanje Narodne skupštine o postojanju naročito opravdanih razloga za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Podsećam vas da je usvojen amandman Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu na član 2. kojim je predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS". Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije Zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo 130, protiv nije bilo, uzdržanih nije bilo, nije glasalo četiri od ukupno 134 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o javnom beležništvu, u celini. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo 132, protiv niko, uzdržanih nije bilo, nije glasalo troje, od ukupno prisutnih 135 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmeni Zakona o javnom beležništvu. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DOPUNAMA ZAKONA O VANPARNIČNOM POSTUPKU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopunama Zakona o vanparničnom postupku, u načelu. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo 133, protiv niko, uzdržan jedan, nije glasao jedan, od ukupno prisutnih 135 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika: Jovana Palalića na član 1. sa ispravkama; Miroslava Petkovića na član 1. sa ispravkom; Milice Vojić Marković na član 1. sa ispravkom i Neđe Jovanovića na član 1. sa ispravkom. Takođe vas podsećam da, prema članu 164. stav 3. Poslovnika, o amandmanima koji su postali sastavni deo Predloga zakona, Narodna skupština posebno ne odlučuje. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Ljuban Panić. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo troje, protiv troje, uzdržan jedan, nije glasalo 128, od ukupno 135 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Radmila Gerov. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za niko, protiv niko, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 135, od ukupno 135 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Olgica Batić. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo troje, protiv dvoje, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 130, od ukupno 135 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Milica Radović. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo dvoje, protiv jedan, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 132, od ukupno 135 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Olgica Batić. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nije prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za niko, protiv dvoje, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 133, od ukupno 135 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopunama Zakona o vanparničnom postupku, u celini. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo 135, protiv niko, uzdržanih nije bilo, od ukupno prisutnih 135 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o dopunama Zakona o vanparničnom postupku. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje obe tačke dnevnog reda sednice i odlučivanje po njima, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem sednicu Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Hvala vam.