Dame i gospodo narodni poslanici, rasprava o izmenama i dopunama Krivičnog zakona je dobra prilika da se građanima Srbije iznesu neki novi detalji vezani za izjavu bivšeg šefa crnogorske misije pri SAD Ratka Kneževića, o susretu Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića u hotelu "Ric" u Parizu u oktobru 2007. godine. Juče je gospođa Maja Gojković, bivša gradonačelnica Novog Sada, izjavila da ona ništa nije znala o navodnim pregovorima oko izgradnje gasne elektrane u Novom Sadu, koji su se navodno obavljali u hotelu "Ric" u oktobru 2007. godine. "Ne znam šta su Nikolić i Vučić radili u Parizu, ali znam da mene niko nije obavestio o tome da su razgovarali o investicijama u Novom Sadu. Verujem da bi se meni, kao tadašnjem gradonačelniku Novog Sada, neko ipak obratio ako je takvih razgovora zaista bilo, a ono što sigurno znam jeste da niko o tome nije mogao razgovarati u ime grada. Uostalom, za oblast energetike nadležne su Pokrajina i Republika.'' Protokol o izgradnji termoelektrane na gas u Novom Sadu potpisan je 10. maja 2006. godine u novosadskoj gradskoj kući, a potpisnici su bili predstavnici ruske kompanije "Tehnoprom eksport", švajcarske firme "Mentor enerdži" i novosadskog preduzeća "Mentor enerdži Srbija". Ugovor predviđa gradnju elektrane ukupne snage 900 megavata i ulaganje od oko 600 miliona evra, a svečanosti povodom čina potpisivanja prisustvovao je i tadašnji ruski ambasador u Beogradu Aleksandar Aleksejev. Maja Gojković kaže da je tada prvi i poslednji put s nekim pričala o gradnji nove termoelektrane-toplane.
Prošlo je dva minuta. Gospodin Nebojša Ranđelović ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, iskoristio bih pravo kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe LDP da dam jedno opšte viđenje pre početka rasprave po ovom predlogu zakona u pojedinostima. Smatram da bi na taj način rasprava bila potpunija i da bi moje koleginice i kolege poslanici mogli detaljnije da daju obrazloženje na amandmane koje je podnela poslanička grupa LDP. Ponovo ću istaći, kao i u raspravi u načelu o čitavom setu ovih zakona, da smo mi u LDP imali jedan vrlo konstruktivan pristup, podneli samo pet amandmana na čitav set zakona. Od toga, tri amandmana na predlog izmena i dopuna Krivičnog zakonika. Što se tiče Zakona o krivičnom postupku naši amandmani su uvaženi, ali mogu da izrazim ne samo nezadovoljstvo, nego da kažem da sam zapanjen neodgovornim pristupom predstavnika Vlade prilikom ocene i uvažavanja amandmana koje smo podneli na Krivični zakonik. Naime, tu se radi o krivičnom delu pozivanja na otpor i o krivičnom delu zloupotrebe službenog položaja. To jesu pojedinačna krivična dela, ali njihovi atributi i uopšte ono što smo dali u obrazloženju tiče se zakona u celini i same prirode našeg pristupa načinu vršenja izmena i dopuna ovog zakonika. U najmanju ruku ću izraziti čuđenje zbog čega su naši amandmani odbijeni, shodno obrazloženjima koja smo dobili. Naime, pred sobom imam nekakva dva nemušta obrazloženja. Za krivično delo pozivanja na otpor imam obrazloženje koje glasi - amandman se ne prihvata iz razloga što se radi o preformulaciji krivičnog dela pozivanja na otpor u pozivanje na nepoštovanje odluka, rekao bih, i jezički neispravno, državnih organa, čime se biće ovog krivičnog dela potpunije i jasnije definiše, uz istovremeno predviđanje zakonskog minimuma zatvorske kazne za ovo krivično delo. Ovo obrazloženje nisam razumeo. Nemojte mi zameriti što ću uvažene koleginice i kolege podsetiti da sam, pored toga što sam narodni poslanik i profesor Pravnog fakulteta, te pretendujem da mi je posao da razumem obrazloženje. Mogu da kažem da za ovako prazna obrazloženja mi na Pravnom fakultetu na ispitima dajemo petice, odnosno obaramo na ispitima. Naš amandman na član 138. glasi: „Član 325. briše se.“ To je sasvim logično, shodno našem obrazloženju koje smo dali i koje je malo veće i malo opširnije, ali odražava suštinu onoga što smo želeli time da postignemo. Vlada naše obrazloženje nije uvažila. Pošto će moje koleginice i kolege detaljnije da se bave ovim obrazloženjem, samo bih dodao par opštih stvari za koje mislim da su od velike važnosti. Pozvao bih se na član 46. Ustava, jer u našem obrazloženju stoji… (Predsednik: Gospodo poslanici, zaista bih vas zamolila, ne mogu da čujem govornika, da budemo tiši. Izvolite.) Zahvaljujem, gospođo predsednice. Uz ovo što ste vi rekli, dodao bih i to da je smisao ovolikog broja poslanika iz vladajuće većine davanje kvoruma za početak sednice, a ne interesovanje za ovo o čemu se ovde govori. Shodno tome istakao bih i to da smo daleko bolje radili ovih dana kada su u sali bili samo oni koji su zainteresovani da ovi zakoni budu bolji i da se na taj način doprinese efikasnom radu ovog parlamenta. Zahvaljujem još jednom na pomoći i podršci, očigledno nije bila adekvatna. (Predsednik: Moraćete ponovo da se prijavite. Ubeležili smo vreme.) Pozvao bih se na član 46. Ustava Republike Srbije koji kaže – jemči se sloboda mišljenja i izražavanja, kao i sloboda da se govorom, pisanjem, slikom ili na drugi način traže, primaju i šire obaveštenja i ideja. Postavljam pitanje – da li ovako formulisan član Ustava zadire u biće krivičnog dela čije smo mi brisanje tražili? Taj član 46. daje i mogućnost za izvesna ograničenja slobode mišljenja i izražavanja, ali daje i obrazloženje šta država u tom slučaju treba da radi. Čak i ako bi se ovo ograničenje slobode izražavanja moglo podvesti pod neki legitimni cilj, država je dužna da utvrdi da je takav pristup bio protivzakonit i da se, shodno odredbama člana 46. Ustava, ponaša. Znači, dužnost dokazivanja protivzakonitosti i nužnost ograničenja slobode izražavanja je na državi. Ovaj član, ovako formulisan, daje državi široke mogućnosti za zloupotrebu. Podsetio bih i neke koleginice i kolege, koji će očigledno zdušno podržati stav Vlade, da su i sami nekada bili članovi jedne organizacije koja se zvala „Otpor“ i koja je dala nesumnjiv doprinos demokratizaciji društva u Srbiji. Sada pitam sebe – zbog čega ste protiv ovako formulisanog amandmana, kada sam Krivični zakonik ima sasvim dovoljno kapaciteta da se biće ovog krivičnog dela podvede pod nešto što sadrže druga krivična dela? Dakle, ima sasvim dovoljno kapaciteta. Utoliko mi je nerazumljiviji stav Vlade, utoliko mi je nerazumljivije nemušto obrazloženje koje smo dobili u ovom tekstu kojim se obaveštavamo da je naš amandman odbijen. Po meni, još flagrantniji primer ovoga o čemu sam govorio jeste odbijanje našeg amandmana koji se tiče krivičnog dela zloupotrebe službenog položaja. Onako kako je formulisano u predlogu Vlade, ono je protivustavno. Znam da krnji Ustavni sud neće podržati ovo što mi iz LDP tražimo i zahtevamo, ali je moja dužnost, kao narodnog poslanika, dakle, predstavnika građana, da to u ovom parlamentu kažemo. Suština onoga što smo mi tražili jeste da pošto krivično delo, zbog niza razloga o kojima smo razgovarali sa predstavnicima Vlade, nije moglo biti izbrisano, mi smo tražili da se onda tekst ovog člana upodobi sa jednim dodatkom, gde se kaže – protivpravno sticanje materijalne koristi. Mi mislimo, ne mislimo nego tvrdimo, da je to od suštinskog značaja. Podsetiću opet na odredbe Ustava, tiču se ekonomskog uređenja od člana 82. pa nadalje. U članu 82. Ustava kaže – ekonomsko uređenje u Republici Srbiji počiva na tržišnoj privredi, otvorenom i slobodnom tržištu, slobodi preduzetništva, samostalnosti privrednih subjekata i ravnopravnosti privatnih i drugih oblika svojine, pa onda nabraja šta dalje. Član 83. kaže – preduzetništvo je slobodno, pa daje obrazloženje itd. Ne bih da više čitam Ustav, ispašće licemerno da se mi, koji smo se protiv ovako loše formulisanog i napravljenog Ustava borili, sada pozivamo na njega, ali to je jedini Ustav koji imamo, pa druge mogućnosti i nemamo. Dakle, Ustav nedvosmisleno govori o slobodi preduzetništva, a u članu 359. Krivičnog zakonika stoji – ko pribavi materijalnu ili drugu korist. Osnova privređivanja i jeste pribavljanje materijalne koristi. Zašto bi se neko bavio privredništvom, zašto bi neko osnivao firmu, ako mu nije cilj da pribavi materijalnu korist? Zbog toga smo mi insistirali na formulaciji – protivpravno pribavljanje materijalne koristi. U obrazloženju smo dobili ovakvo objašnjenje zašto to nije prihvaćeno. Amandman se ne prihvata iz razloga što su predloženim rešenjem izvršene samo redakcijske izmene u biću ovog krivičnog dela, utoliko što se sada kao subjekt odgovornosti u istom obliku može javiti i odgovorno lice. Nejasno. U skladu sa tim, izvršeno je brisanje stava 4. važećeg zakona koji je predviđao kaznu za odgovorno lice. Mišljenja smo da je postojeća formulacija krivičnog dela „zloupotreba službenog položaja“ dovoljno precizna i sveobuhvatna, te je stoga ne treba menjati. Jeste sveobuhvatna, ali daje mogućnost za zloupotrebu. Zbog toga nam nije jasno zbog čega je naša formulacija „protivpravno pribavljanje materijalne i druge koristi“ odbačena i zašto nije prihvaćena? Sa takvim dilemama mi ćemo ući u raspravu o pojedinostima vezanim za ovaj predlog zakona, i ako nam se ne da adekvatno obaveštenje, bićemo protiv, jer smatramo da naš pristup i naš pokušaj da se izvrše suštinska poboljšanja ovog zakonika bezrazložno su odbijeni. Zahvaljujem na pažnji.
Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja želi reč. Izvolite, gospođo Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na činjenicu da u direktnom prenosu ovog parlamenta javnost može da vidi samo narodnog poslanika koji govori, a ne i prazne klupe gde treba da sede poslanici skupštinske većine, a ne i mesta gde treba da sede predstavnici Vlade. Nije korektno, gospođo Đukić-Dejanović, da malopre izdeklamujete kako ste pozvali da sednici prisustvuje nekih 10-15 ljudi koji bi trebalo da su ovde i koji predstavljaju Vladu Republike Srbije. Trebalo je da kažete, kada ste nabrajali narodne poslanike koji nisu prisutni iz opravdanih razloga, da iz opravdanih ili neopravdanih razloga ni danas nije prisutna gospođa Snežana Malović, ministar pravde, da gospoda državni sekretari mogu samo da slušaju šta se ovde govori, a ne i da učestvuju u radu, a ne i da pričekaju amandmane. Samo da skrenem pažnju javnosti o tome kako vi zapravo na svakom koraku obmanjujete javnost. Zašto treba brisati član 7? Zato što član 7. Predloga krivičnog zakonika govori o tome da je osuđenom kome je izrečena kazna zatvora do jedne godine da sud može odrediti da se ta kazna izvršava tako što osuđeni ne sme da napušta prostorije u kojima stanuje, osim u slučajevima propisanim zakonom itd. Ovo je jedan od bitnih dokaza onoga što sam juče rekla, a to je da se uvodi amerikanizacija u naš pravni sistem, jer ovakvo izdržavanje kazne zatvora viđali smo u američkim filmovima. Verovatno je gospođa Malović mnogo gledala američke filmove, pa je to uvrstila u zakon. Nepotpun vam je, gospodine Homen, ovaj član 7. Trebalo je da napišete - ostalo je nepoznato da li osuđeni koji u kući izdržava kaznu zatvora sme da proviri kroz prozor, da li sme da izađe na terasu, da li sme iz jedne sobe ada ode u drugu. Trebalo je ovo malo preciznije, kada se već sprdate sa pravosudnim sistemom Srbije, trebalo je to da uradite potpuno. Predložite gospođi Malović, a i ovo malo poslanika skupštinske većine molim da razmisle da se ovaj amandman prihvati i da se briše ovaj skaradni član 7. Predloga krivičnog zakonika.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podneo Zaštitnik građana. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 7. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? Gospodin Antić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da ovaj novi institut kućnog zatvora okuplja pažnju javnosti, da će biti dosta oprečnih komentara, mišljenja, ne samo prilikom donošenja ovog zakona, nego i kasnije prilikom primene. Bez sumnje da ono što je kao cilj od strane Vlade, od strane Ministarstva, nama preneto, to je jedan humaniji tretman, to je praćenje standarda EU kada je u pitanju ova oblast, zaslužuje pažnju i ima razumevanje SNS Tomislava Nikolića. Mislim da je bilo, nažalost, potrebno da se ovaj problem sagleda, rekao bih, mnogo šire, da je potreban jedan multidisciplinarni pristup, koga nismo imali. Čini mi se, nedovoljno se u javnosti govorilo o svemu ovome i nisu razrešene sve dileme koje postoje u vezi ovog instituta kućnog zatvora. Velika su ovlašćenja sudija. Nemamo jasan pravilnik o tome ko će moći da podleže ovakvoj krivičnoj sankciji i ovoj novoj krivičnoj sankciji. Mislim da i svi građani Srbije nisu ravnopravni, jer je potrebno obezbediti tehničke uslove koje neće biti moguće obezbediti u svim sredinama. Neke sredine biće povlašćene, male opštine poput Rekovca, Despotovca, ima takvih na desetine širom Srbije, neće biti u mogućnosti da primenjuju ovaj institut. Tako da, mi smo pošli od toga da već ukoliko je Vlada i Ministarstvo preuzelo odgovornost i tvrdi da ovaj institut znači smanjenje troškova, a cilj SNS je uvek smanjenje troškova administracije i uopšte državne uprave, onda treba podržati ovu sankciju, ali je neophodno da i broj onih koji izvršavaju, odnosno koji će biti podložni ovoj novoj krivičnoj sankciji... (Predsednik: Gospodine poslaniče, vaša poslanička grupa ima još šest i po minuta. Pošto ste prešli dva, hoćete koristiti i to vreme?) Samo dvadesetak sekundi. S obzirom na sve to, neophodno je i da broj onih koji budu podložni ovoj novoj krivičnoj sankciji bude adekvatan, da bi sam ovaj institut bio racionalan, da ne bismo troškove onih koji prate, eventualno privode osuđenike, bili veći od ušteda koje ova sankcija i ova nova krivična sankcija može da pruži. To je bio razlog za podnošenje ovog amandmana.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Vlade, poštovani građani Srbije, pred nama je praktično uvođenje nečeg novog, tj. kako je u članu 7. predviđeno da osuđeni kome je izrečena kazna zatvora do jedne godine sud može odrediti da se ova kazna izvrši na taj način što osuđeni ne sme napuštati prostorije u kojima stanuje, osim u slučajevima propisanim zakonom koji uređuju izvršenje krivičnih sankcija. Član 7. u stavu 6. praktično dolazi do određenih nepreciznosti koje mogu da dovedu do niza zloupotreba. Naime, stav 6. glasi - osuđenom kojem je određeno izvršenje kazne zatvora na način predviđen stavom 5. ovog člana, a koji jednom u trajanju od 12 časova ili dva puta u trajanju od po šest časova samovoljno napusti prostorije u kojima stanuje, sud će odrediti da ostatak kazne zatvora izdržava u zatvoru. Na član 7. stav 6. podneo sam amandman da se posle reči "u trajanju od 12 časova ili dva puta u trajanju od 6 časova" menjaju i glase "u trajanju do 12 časova ili dva puta u trajanju od 6 časova". Obrazloženje ovog amandmana jeste - ako bi ostala predložena formulacija kako je ponuđeno od strane predlagača zakona moglo bi da dođe do zloupotrebe, jer bi neopravdano odsustvo, samovoljno napuštanje prostorija u kojima stanuje, kako je predviđeno stavom 5, manje od 12 časova, u tom slučaju i pet minuta manje, ostalo nesankcionisano. Isto se odnosi i na situaciju dva puta po šest časova, tako da predlažem ovaj amandman kao jedino ispravno rešenje. Ostaje nejasno ko će i kako kontrolisati ljude koji izdržavaju kaznu zatvora praktično u kućnom pritvoru, odnosno, nazovite ga kako god hoćete, ali izdržava u stanu, ostaje nejasno ko će kontrolisati ove ljude, uopšte se ne obrazlaže način na koji će se to raditi. Naravno, ostaju nejednaki uslovi za građane Srbije, kako je kolega Antić rekao, da li će moći da budu ispunjeni svi uslovi. Mislim da uvođenje mnogih novih instituta, praktično i mnogih nekih novina u Zakonu o krivičnom postupku i Krivičnom zakonu, jeste nešto na šta svih ovih dana apelujem, da je stručnu javnost predlagač je morao više da pita, i struku i praksu. Jedino što mogu da primetim, kao jedino dosledno i potpuno precizirano rešenje u ovom sistemu, koji se menja ovako ubrzanim tempom za sedam dana, jeste drakonsko povećanje sudskih taksi, na šta građani Srbije reaguju. Gospodine Homen, u Srbiji su takse povećane 50%. Koje je poskupljenje ovde bilo 50%? Ukoliko je ideja da se visokim taksama, svim ovim što uvodimo u sudstvu, udaljenost sudova, građani jednostavno ne mogu obratiti institucijama, jer s jedne strane imamo predviđene izuzetno visoke takse, imamo velike troškove postupka, ne znam kakva je poruka. Ljudi moraju da ostvaruju svoja prava. Nemojte građanima Srbije ostavljati na dušu da oni sami uzmu stvari u svoje ruke. To je jako opasno za jedan pravosudni sistem, i za sistem i za državu.
Jedan deo vremena je bio iz onog koje vam pripada kao ovlašćeni predstavnik za grupu. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Radović. Izvolite.
Amandman koji smo podneli na član 8. bavi se samim uslovnim otpustom. Naime, smatramo da odredba predloga o ograničavanju uslovnog otpusta licima koja su pokušala bekstvo iz zatvora ili su pobegla iz zatvora je potpuno nepotrebna, iz razloga što ne mogu da zamislim nijedan sud, a verujem niko od prisutnih u sali, bez obzira da li su pravnici ili ne, koji bi mogao da razmatra mogućnost za davanje uslovnog otpusta takvim licima. Potpuno odgovorno tvrdim da takav sud u Srbiji ne postoji. Zato smatram da ovaj deo ovog člana treba prosto brisati. Sa druge strane, ne postoje realni i osnovani razlozi za pooštravanje uslovnog otpusta, kada je opšti trend u svim evropskim pravima upravo širenje mogućnosti za njegovo izricanje. U načelnoj raspravi sam govorila o tome da je ovakva odredba suprotna preporuci Saveta Evrope, koja govori o tome da kazne lišenja slobode, odnosno zatvaranja teško pogađaju u finansijskom smislu svaku državu i da u velikom broju slučajeva imaju potpuno suprotno dejstvo od očekivanog. Zbog toga se preporuka bavi mogućnošću za kraće trajanje izrečenih kazni zatvora. Upravo jedno od osnovnih sredstava u ostvarenju ovog cilja jeste sam uslovni otpust. Zbog toga ne smatramo opravdanim da treba raditi ili u ovom članu predlagati pooštravanje uslovnog otpusta, jer je to potpuno suprotno opštem trendu u evropskim krivičnim zakonodavstvima.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, u ime poslaničke grupe SNS podneo sam amandman na član 8. stav 1. postojećeg Predloga zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakona, odnosno na član 46. stav 1. postojećeg Krivičnog zakonika koji se bavi materijom uslovnog otpusta. Članom 8. Predloga zakona neopravdano se predviđaju stroži uslovi za uslovni otpust. U postojećem Krivičnom zakoniku osuđenog koji je izdržao polovinu kazne zatvora sud može uslovno otpustiti sa izdržavanja kazne ako se u toku izdržavanja kazne tako popravio da se može sa osnovom očekivati da će na slobodi dobro vladati, a naročito da do isteka vremena za koje je izrečena kazna ne učini novo krivično delo. Sve je ovde jasno, novim predlogom, odnosno predlogom izmenama i dopuna Krivičnog zakonika predviđeno je da umesto polovine budu dve trećine. Na ovaj način Krivični zakonik gubi svoju fleksibilnost i s obzirom da su njime predviđene sankcije koje oduzimaju jedno od osnovnih ljudskih prava, odnosno slobodu, i s obzirom na konstataciju da su popunjeni kapaciteti u zatvorima u Srbiji, treba razmisliti da prvobitni deo Krivičnog zakonika ostane u stavu 1. člana 46. odnosno člana 48. novog predloga u tom obimu. S obzirom da krivična dela mogu biti učinjena iz nehata, daljom razradom stava 1, 2. i 3. takođe se navode i ti argumenti. Moram podsetiti da je i pre donošenja Krivičnog zakonika postojala mogućnost... [[Isključen mikrofon.]]
Vreme. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Naravno, kada se radi o jednom članu koji je anticivilizacijski, odraz nestručnosti, ali pokazuje želju onih koji su projektovali ovu vlast da im narod smeta, ne bi me iznenadilo, 2009. godina je slična 2003. godini, tada se Batić zalagao za smrtnu kaznu makar 15 minuta da bude u zakonu, a što se tiče Homena njemu smeta ceo srpski narod, tako da to i nije neki bogzna kakav problem. Ali, ovo je zaista anticivilizacijski. Ovo je u suprotnosti sa merama resocijalizacije, a zatvori i izvršenje krivične sankcije zatvora pre svega ima tu funkciju da odvrati i prevaspita izvršioca nekog krivičnog dela. Međutim, oni idu korak dalje, pa od uslovnog otpusta žele da naprave ne uslovni otpust, nego da ona kazna dobije primat u pogledu odmazde, a ne resocijalizacije. To je ono što je apsolutno neprihvatljivo. Ne znam nijednog penologa, nekog stručnjaka koji bi podržao ovo što Homen predlaže, ali, upozoravam vas, on to predlaže zato što mu smeta srpski narod. Još jedna stvar vrlo važna, mi smo nekoliko dana pričali o jednom posebnom zakonu o izvršenju krivičnih sankcija za dela organizovanog kriminala. Netipično. Neke posebnosti mogu da postoje u pogledu vrste krivične sankcije, kako se ona izvršava. Verovatno ima razloga posebno da se sagleda izvršenje krivične sankcije zatvora od 40 godina, zato što se menja struktura ličnosti optuženog ili nekog ko nema pravo na uslovni otpust, ali da se zbog nekog dela posebno pravi neko odeljenje, da se posebno pravi neki azil za tu vrstu ljudi, to je nešto anticivilizacijski.
Morala bih da vam kažem, obzirom da državni sekretar nije u prilici zbog Poslovnika da vam odgovori, da nije u redu da komentarišete da državnom sekretaru smeta čitav srpski narod. Da se radi o ministru i da ste njemu to uputili, da može da vam odgovori, naravno, ne bih intervenisala. Gospodine Krasić, vi po Poslovniku, a ostale molim da ih ne kažnjavam.
Gospođo Đukić-Dejanović, ne znam šta znači ova pretnja - da vas kažnjavam. U kom smislu vi to možete nekoga da kažnjavate tako samoinicijativno?
Vi ste se javili po Poslovniku pre moje pretnje. Ako to doživljavate kao pretnju... Mogu da izreknem i opomenu, ali pre opomene molim poslanike da ne ometaju govornike u radu i dok govore, i u tom smislu sam rekla, da ne bih izrekla sankciju, molim da me ne dovodite u poziciju da to činim. Izvolite.
Mene samo jedan u ovoj sali ometa, to ste vi. Pozivam se na član 104. Posle mog izlaganja vama ne dozvoljavam da komentarišete ono što sam rekao. Ako smatrate da sam povredio Poslovnik, izreknite opomenu, po tome ste ionako poznati, ali da komentarišete moje reči, to ne dozvoljavam, niti vama, niti bilo kome. Da vas samo podsetim, na ulazu u ovu zgradu Vlajko Stojiljković je izvršio samoubistvo. Oproštajno pismo je dao Filipu Stojanoviću, a ne Ivici Dačiću.
Nemojte u parlamentarni rad unositi krupne političke probleme koje imate. Na član 11. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, onaj ko sedi malo više od nas može sve, ali po svoje mišljenje mora da ide negde drugde ili neko mora da mu došapne. Elem, član 57, koji se menja ovim članom 11, za SRS je neprihvatljiv iz razloga što on favorizuje one koji su učinili krivično delo koje predstavlja veću društvenu opasnost. Dakle, oni koji su učinili krivično delo za koje su dobili kaznu ili je zaprećena kazna u trajanju od 10 i više godina, njima se kazna zatvora može ublažiti do sedam godina, a oni koji su dobili kaznu manju od 10 godina, njima izgleda kazna uopšte ne može da se ublaži, jer je ovim članom 57, koliko shvatam ovo i tumačim Predlog zakona, u zavisnosti je od društvene opasnosti i propisane kazne, a kazna eventualno mogla u određenim slučajevima da bude smanjena. Obrazloženje koje ste vi dali uz ovaj amandman je apsolutno neprihvatljivo. Ne radi se tu ni o kakvoj društvenoj opasnosti ili povećavanju kazne, ovde se radi o praksi koja postoji u našem pravosuđu. Radi se o mešanju izvršne vlasti u rad pravosuđa, ovde se radi o takvoj kaznenoj politici koja ne vodi ili ne dovodi do cilja koji je predviđen pre svega kaznenom politikom, Krivičnim zakonom i uopšte krivičnim zakonodavstvom. Mene niste ubedili ovim vašim obrazloženjem, a nažalost... [[Isključen mikrofon.]]
Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovana Tabaković. Izvolite.
Podnela sam amandman na član 11, koji govori o granicama za ublažavanje kazne koje na potpuno drugačiji način rešavaju mogućnost ublažavanja kazne, ali na takav način da u stvari pokazuju nedoslednost predlagača kome je bila osnovna namera da pooštri kaznenu politiku, ali, s druge strane, ili čudnom i rogobatnom formulacijom radi upravo suprotno ili mu je namera da ovakvim rečnikom sprovodi u stvari kontradiktornu zakonsku regulativu koja će kod sudova da stvori zabludu oko primene ovog člana. Naime, zakonom je predviđeno da je donja granica kazne zatvora za krivična dela, za koja može da bude ublažena kazna, 10 ili više godina. Znači, ublažiti kaznu za preko 10 godina zaprećene kazne nije dosledno pooštravanje kaznene politike. Ono što smo mi amandmanom predložili da se briše taj deo reči "deset ili više godina" govori na srpski razumljiv način da u stvari ublažavanje kazne može da se odnosi samo na ona krivična dela za koja je zaprećena kazna gornje granice do 10 godina. Ne i više, pogotovo što je narednim zakonskim rešenjima vrlo precizno definisano koja su to teža krivična dela za koja se dobija kazna od 30 i 40 godina zatvora. Znači, zaista mislim da bi bilo neophodno i u tački 3) stava 2. i u 1. stavu, tačka 1) izbrisati ovaj deo "ili više", jer po ovom i ovakvom rešenju "ili više" znači da ublažavate kaznu i za krivična dela za koja je zaprećena kazna...
Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo poslanik Srđan Spasojević. Da li želite reč. (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, podneo sam amandman da se u članu 14. Predloga zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika stav (7) briše. Naime, u članu (7) stoji: ''Za delo iz stava 1. ovog člana može se izreći teža kazna od propisane. Izrečena kazna ne sme preći dvostruku meru propisane kazne, niti 20 godina zatvora". Obrazloženje za ovaj amandman jeste: ''Članom 14. Zakona uvodi se mogućnost da se učinilac i produženog krivičnog dela kazni većom kaznom od propisane za to delo. Konstrukcija propisanog krivičnog dela ustanovljena je u korist optuženog. Povezano sa prednjim nastupila bi kontradiktornost između povoljnosti produženog krivičnog dela i mogućnosti izricanja teže kazne od propisane, a imajući u vidu da je ovim izmenama kod većeg broja krivičnih dela pooštrena kaznena politika". Dakle, gospodine Homen, mislim da ste pažljivo slušali šta sam rekao. Dve trećine kazni ovog Krivičnog zakonika predviđaju pooštravanje sankcija, naravno možemo podržati tako nešto, sigurno da u državi treba da se smanji kriminal, korupcija, treba da bude generalna i prevencija na neki način kroz zaprećenu kaznu, ali u svemu tome mora da se vodi računa i ne treba preterivati kada već postoji mogućnost i kada su krivične sankcije pooštrene. Još jedanput ću izraziti, koristiću vreme grupe, gospođo predsednice, kao predstavnik advokature jednu veliku zabrinutost, jedno veliko nezadovoljstvo, jer su kolege iz Advokatske komore Srbije veoma burno reagovali na to da nisu dovoljno uključeni u sve ovo što mi radimo, kada je u pitanju ovaj dnevni red. Pročitaću jedan deo nezadovoljstva Komore. "Upravni odbor Advokatske komore Srbije, na svojoj sednici održanoj 4. jula 2009. godine, nakon što je iz sredstava javnog informisanja došao do informacija da se u najskorije vreme očekuje da u skupštinsku procedure uđe set zakona iz oblasti krivičnog zakonodavstva, sa ogromnom zabrinutošću je konstatovao da je potpuno nedopustivo da stručna javnost, a time i advokatska asocijacija, do ovog trenutka nemaju nikakva saznanja o nacrtu ili radnom tekstu tih zakona, niti o rešenjima koja se novim zakonom predviđaju. Advokatura više nema svojih članova u radnoj grupi koja sačinjava tekst. Uz sva saznanja za dosadašnje aktivnosti iskazane na donošenju brojnih zakona, rad Ministarstva pravde ne sme biti tako netransparentan i toliko distanciran od advokature. To će svakako biti razlog da se ponovo obratimo Savetu advokatskih komora Evrope, Međunarodnoj uniji advokata i svim relevantnim faktorima od kojih smo uvek dobijali podršku za naše stavove i da nakon upoznavanja sa novim, za nas potpuno nepoznatim rešenjima koje će novi zakoni predviđati, definišemo pravce naših daljih aktivnosti. Izražavamo nadu da će buduće aktivnosti Ministarstva pravde biti potpuno u funkciji donošenja kvalitetnih zakona. Advokatura, sa svojim potencijalima, uvek stoji na raspolaganju da se do takvih zakonskih rešenja dođe. Zbog toga s pravom očekujemo da pre no što navedeni zakoni uđu u skupštinsku proceduru, a ukoliko se u toj proceduri već nalaze, smatramo jedino celishodnim da se iz takve procedure povuku i vrate u Ministarstvo pravde, kako bi bili dostavljeni Advokatskoj komori Srbije, a da se povodom teksta tih zakona održi javna rasprava, odnosno okrugli sto na kome bi se izneli stavovi naše asocijacije, ali i celokupne stručne javnosti." Dakle, kada sam juče govorio o ovome bilo je malo takvih reakcija, kao da govorim, što bi se reklo, napamet. Međutim, evo konkretnog dokaza da je Advokatska komora Srbije ovako reagovala. Moram da izrazim zadovoljstvo da je jedan amandman Nove Srbije prihvaćen kada se govori o priznanju krivice, zaprećene kazne do 10 godina amandmanom Nove Srbije podignut je prag na 12 godina. To će sigurno olakšati rad sudova, jer i cilj Nove Srbije jeste da se sa raspravom u pojedinostima i amandmanima poprave zakoni. Mi nikad nismo bili maliciozni, nego jednostavno želimo da se neke stvari poprave. Ostaje zabrinjavajuća jedna stvar, a to je da su predviđenim zakonom isključena dva vanredna pravna leka: zahtev za vanredno ublažavanje kazne i zahtev za ispitivanje zakonitosti pravosnažne presude. To je član 110. novele. Mislim da nije imalo razloga za to. Ostaje nejasno i to da razlozi za žalbu protiv drugostepene presude ograničeni su samo na slučaj kada je prvostepena oslobađajuća presuda preinačena na osuđujuću,a isključeni kada je izrečena najteža kazna i kada je drugostepeni sud presudio na osnovu drugačije utvrđenog činjeničnog stanja. Neke stvari nisu dobro urađene, mislim da je mnogo toga urađeno brzopleto. Sigurno da uvođenje nekih novih instituta pozdravljamo, ali imalo je zaista mogućnosti da se radi polako, uz dobru stručnu javnu raspravu, uz veće uključivanje, kao što sam rekao, Advokatske komore, predstavnika, odnosno nosilaca sudijskih funkcija i slično, i nije trebalo ovoliko žuriti. Mišljenje je moje i poslaničkog kluba Nove Srbije da je najbolje rešenje da se ovaj ZKP primeni od 1. januara 2010. godine, kada i stupa na scenu novi zakon o teritoriji sudova.
Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Gospođa Radović.
Mi se protivimo rešenju da se uslovna osuda može izreći licu, odnosno učiniocu kome je utvrđena kazna zatvora u trajanju manjem od dve godine. Smatramo da je rešenje koje postoji u sadašnjem još uvek važećem zakonu potpuno opravdano. Meni je potpuno jasna logika koju je predlagač imao prilikom predlaganja ovakvog člana. Ona je donekle i opravdana, ukoliko smatramo i znamo da smo mi prvi u Evropi po izricanju uslovnih osuda, i da se ona u našem krivičnom pravu vrlo često izriče i onda kada nema baš sasvim opravdanih razloga za to. Predlaganjem ovog rešenja sigurno neće ići u pravcu sužavanja mogućnosti za njeno izricanje. Kada uporedimo, s jedne strane, ovo rešenje koje je predloženo u zakonu i, s druge strane, rešenje koje u krajnjem slučaju ima za cilj ponovo samo blagu kaznenu politiku, sad ću reći o čemu se radi, onda se vidi da predstavnici Vlade nisu imali tačnu nameru šta žele ovim da podstaknu. Ako se kritikuje sudska praksa da vodi blagu kaznenu politiku, onda potpuno čudi proširivanje primene instituta dela manjeg značaja i za krivična dela za koja je zaprećena kazna zatvora do pet godina. Sadašnje rešenje je bilo do tri godine. Znamo koja su krivična dela za koja je zaprećena kazna do pet godina, ali je teško razumeti – u kom lakom obliku ona mogu da se pojave da bi im nedostajala protivpravnost, da bi ona mogla uopšte da prestanu da postoje kao krivična dela. Upravo ova dva instituta su suprotna jedan drugom i na osnovu njih se ne vidi jasna namera šta je predlagač zakona uopšte ovakvom jednom promenom odredbe člana 15. želeo.
Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 20. amandman je podneo Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman koji se odnosi na član 20, a u vezi je člana 80. Mi smatramo da je ovaj amandman sasvim racionalan i njega bi trebalo prihvatiti. Kada se postavi pitanje pravne norme, da je to pravilo ponašanja koje je zaštićeno državnim aparatom prinude, da svako pravilo sadrži sankciju i dispoziciju, sad se postavlja pitanje ograničenosti susreta lica, a da bi se ova mera i sankcija mogla sprovesti potrebno je da za to postoje realni i objektivni uslovi. Šta će se desiti ako budemo imali ovakav slučaj da oštećeni i osumnjičeni, odnosno osuđeni, žive u istoj zgradi, na istom spratu? Ko će ovde sada isključiti mogućnost da se oni ne mogu susretati i viđati, i na kojoj udaljenosti? Ova norma apsolutno nije primenljiva u praksi. Neće moći da se sprovede u neograničenom broju slučajeva, bez obzira što se ovde predviđa da li je u pitanju uslovna osuda, da li je u pitanju novčana kazna, da li je u pitanju oduzimanje vozačke dozvole. Vi ne možete izreći sankciju koja neće moći u praksi da se primeni, u tome je problem. Dakle, dispozicija je samo pravilo ponašanja ljudi.
Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? Gospođa Radović.
Ova odredba, kako je predviđena u Predlogu zakona o izmenama i dopunama, potpuno je prepisana iz hrvatskog krivičnog zakona, koji je u pogledu toga kako postavlja ovu meru bezbednosti originalan, ali nažalost u negativnom smislu. Njoj nedostaje jedna od osnovnih konstitutivnih svojstava krivične sankcije, a to je da ona mora da pogađa, radi se o oduzimanju predmeta, samog učinioca krivičnog dela. Zbog toga smatramo da je rešenje koje postoji u sada važećem zakonu potpuno celishodno, jer kaže da se od njega može oduzeti predmet samo ukoliko je u njegovoj svojini. Ovako kako je predviđeno izmenama i dopunama dovodi do zaključka da ova mera može da pogodi čak i treće lice, ili samu žrtvu, što je još gore. Recimo imamo situaciju kada se oduzima ukradeno vozilo koje je predmet izvršenja nekog krivičnog dela. Ta sankcija, odnosno mera ne pogađa isključivo učinioca, nego treće lice, čiji je i sam automobil. Zbog toga smatramo da je rešenje koje je sadržano u sada važećem zakonu potpuno bolje.
Reč ima gospodin Palalić. Imate sedam minuta i 20 sekundi. Moraćete ponovo da se prijavite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je vrlo važan član jer se postavlja pitanje odnosa koji se definiše u ovom zakonu i naravno Vlade prema tom pitanju kada je u pitanju svojina. Mislim da nije nađeno najsrećnije rešenje, najbolja ravnoteža između zaštite svojine i onoga što se tiče zaštite osnovnih društvenih vrednosti kroz propisivanje krivičnih dela, tj. umesto da mogućnost oduzimanja predmeta kojim je izvršeno krivično delo, kada je u pitanju svojina trećeg lica, odnosno ne svojina onoga ko je izvršio krivično delo, bude izuzetak, a pravilo da se oduzima prvenstveno od lica koje je izvršilo krivično delo u čijoj je svojini taj predmet, ovde se to prosto potpuno relativizuje u članu koji definiše ovo pitanje. Mislim da je svojina vrlo važna ustavna kategorija, da se mora oprezno pristupiti ovakvim merama koje zadiru u pravo svojine i da upravo ovo što je rekla koleginica Milica Radović – bolje i potpunije rešenje, pravna ravnoteža je ipak postojala u dosadašnjim rešenjima. Način na koji smo mi to pokušali našim amandmanima da menjamo, ovaj predviđeni član u ovim izmenama zakona, mislimo da tu ravnotežu između zaštite svojine i zaštite društvenih vrednosti koje se štite krivičnim delom, a koje je izvršeno predmetom u svojini učinioca, na najbolji način je ostvareno.
Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Ima reč gospodin Palalić.
Želeo bih na početku da istaknem mišljenje naše poslaničke grupe i opšti utisak koji imamo kada iščitamo rešenja u izmenama Krivičnog zakonika, da je u stvari cilj predlagača zakona bio da se pooštravanjem kazne postigne jedna prevencija i faktički u javnosti ostavi utisak, naravno ta prevencija je u redu, da se obeshrabre potencijalni učinioci krivičnih dela da vrše krivična dela. To prosto dominira ovim zakonom. Međutim, neka rešenja koja se provlače još, juče smo o tome diskutovali, iz ZKP i koja se na neki način vide evo i kroz ovaj član 22, jeste da se u velikoj meri, radi ubrzavanja krivičnog postupka i radi još nekih drugih stvari, sužavaju neka prava osumnjičenih ili optuženih. Ovde imamo upravo takav slučaj, naravno vrlo je bitno ovaj institut koji se odnosi na zabranu komunikacije, vrlo je važan i naravno i nekim tehničkim rešenjima on će doprineti da se spreči mogućnost ponovnog izvršenja istih krivičnih dela. Zaista nam nije jasno, ako je već postojao pritvor, sama mera lišenja slobode sprečava komunikaciju između izvršioca krivičnog dela i oštećenog. Prema tome, zašto se to vreme koje je lice koje je izvršilo krivično delo provelo u pritvoru ne uračunava u taj rok koji se odnosi na zabranu komunikacije? Ovako se stiče utisak da je to jednostavno još jedna vrsta dodatnog pritiska – neka je on pritvoren, e sad ćemo dodatno da proširujemo to vreme u kojem se komunikacija zabranjuje. Komunikacije faktički nema kada je lice u pritvoru i zaista nema nikakvog razloga da se u to vreme ne uračunava ukupno vreme u koje se komunikacija između lica koje je izvršilo krivično delo i osobe prama kojoj se komunikacija zabranjuje ne uračuna. Molim vas da prihvatite ovaj amandman, potpuno je racionalan i realan. Znači, u samom trenutku kada je lice u pritvoru, ono nema mogućnost da komunicira sa drugim osobama.
Na 24. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić koji želi reč. Izvolite.
Gospodine Homen, moram opet da vas pitam, zaista ne shvatam zbog čega vi prepisujete odredbe hrvatskog krivičnog zakonika. Znači, vi koristite taj hrvatski novogovor non-stop. Kao što znate, Hrvati upotrebljavaju vulgarizovan srpski jezik. Dakle, oni će reći umesto koleginica - kolegica, umesto ženska ekipa ili ženski tim reći će - ženska momčad i itd. Dakle, prosto ne shvatam zbog čega vi to radite. To nema nikakvog smisla, ružno je i smešno je. Drugo, gospodine Homen, vi malo-malo pa menjate krivično zakonodavstvo u skladu sa propisima EU, NATO pakta, Atlantide itd, a pogledajte, sve više je kriminala i sve više mafije. Tako i saradnik tužilaštva u Bariju, Ratko Knežević u intervjuu jednom podgoričkom mediju je izjavio da, između ostalog, duvanska i medijska mafija pokušava da ovlada i srpskim medijskim prostorom. On je, između ostalog, rekao i sledeće - znate li da su se u hotelu "Ric" u Parizu već više puta susreli sa Subotićem i Đukanovićem Aleksandar Vučić i Tomislav Nikolić. Prvi susret je bio oktobra 2007. godine. Prisustvovao je jedan novinar. Zašto? Zato što Subotić i Đukanović odavno imaju plan da zavladaju medijskim i političkim prostorom bivše Jugoslavije, a zarad svojih političkih interesa i ilegalnih aktivnosti. U istom intervjuu on kaže da su oni oprali nekih 2,3 milijarde u periodu od 1990. do 2000. godine, 2,3 milijarde nemačkih maraka preko firmi "Kodeks" iz Lihtenštajna i "Dulvič" sa Kipra. Dakle, imali li smisla izmena krivičnog zakonodavstva kad je mafija sve jača, obuhvata sve više i više oblasti i sfera u ovoj državi?
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 25. amandman je podneo zaštitnik građana. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite, gospodine Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, država Srbija je postala poprište visoko organizovanog kriminala koji ovu državu koštaju milijarde evra svake godine. O tom kriminalu na svojevrstan način progovorio je Ratko Knežević, a indirektno je njegove navode potvrdila i bivša gradonačelnica Novog sada Maja Gojković, koja je decidno izjavila da je protokol o izgradnji termoelektrane na gas u Novom Sadu potpisan 10. maja 2006. godine i na taj način potpuno obesmislila tvrdnju Tomislava Nikolića da je on u oktobru 2007. godine, dakle godinu i po dana kasnije, u hotelu "Ric" pregovarao sa ruskom investitorima o izgradnji termoelektrane koja je već bila izgrađena, odnosno protokol o izgradnji te termoelektrane je već bio potpisan. Gospođa Maja Gojković dalje kaže: "Moje učešće u tom projektu počelo je i završilo se u maju 2006. godine tim javnim činom potpisivanja protokola. Nisam ni sa kim pre toga pregovarala, a ako je pregovora i bilo, onda je grad iz toga bio isključen. U osnovi to je privatna investicija na privatnom posedu, a grad je istovremeno sa EPS-ompotpisao i ugovor o modernizaciji i proširenju postojeće termoelektrane". Ona je rekla da ništa ne zna ni o navodnim razgovorima Vučića i Nikolića sa investitorima u Cirihu i Moskvi na temu novosadske termoelektrane. Dakle, ovde je potpuno jasno da je došlo do sprege visoke politike i visokog kriminala. SRS, gospodo iz Vlade, raspolaže dokazima, i mi smo spremni da vam te dokaze stavimo na uvid, da je kurir između Sretena Jocića, zvanog Joca Amsterdam...
Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja želi reč. Izvolite, gospođo Radeta.
Član 29. odnosi se na član 125. Krivičnog zakonika, a govori o krivičnom delu izlaganja opasnosti, gde ste vi iz Vlade predložili dva nova stava i predvideli da ako neko ostavi bez pomoći ili u stanju i prilikama opasnim za život ili zdravlje maloletno lice ili bremenitu ženu, da će se kazniti zatvorom od šest meseci do pet godina. S obzirom da se radi o kvalifikovanom delu, SRS misli da ova kazna treba da bude povećana i da bude između tri ili osam godina. Takođe, u drugom stavu se kaže da ako je usled ovakvog krivičnog dela nastupilo teško narušavanje zdravlja ili druga telesna povreda maloletnom licu ili bremenitoj ženi, vi kažete da će se takvo klice kazniti od jedne do osam godina, a mi smo predvideli i predložili vam da to bude između pet i 10 godina, jer je zaista neverovatno da za ovakvo krivično delo neko može da dobije samo jednu godinu zatvora. Treći stav kaže da ako usled dela iz stava 1. ovog člana nastupi smrt ostavljenog lica, naglašavam radi se o maloletnom licu ili bremenitoj ženi, vi ste predvideli da bi se za takvo delo izrekla kazna zatvora od dve do 12 godina, a SRS misli da ovde treba da se predvidi kazna između 10i 15 godina. Jer, zamislite da neko u ovakvom stanju ostavi maloletno lice ili bremenitu ženu i da usled toga nastupi smrt i da lice koje je izazvalo na taj način smrt dobije samo dve godine zatvora. Uopšte, ovaj raspon između dve i 12 godina, odnosno tako veliki rasponi su...
Prošlo je dva minuta. Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Gospođa Radović želi reč.
Kada je uopšte reč o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, predlagač zakona pooštrava kazne za oko trećinu krivičnih dela. Mi smatramo, uz dužno poštovanje prema predstavnicima Ministarstva koji ovde sede, da se radi o nenaučnom i laičkom razmišljanju koje neće, nažalost, doprineti efikasnije suzbijanju kriminaliteta. Mislim da je ono više na liniji opšteg shvatanja nestručne javnosti koja zahteva represiju i koja zahteva strože kazne. Ovakve izmene i dopune mislim da su na liniji upravo prikupljanja političkih poena. Postavlja se pitanje da li smo mi najrepresivnije društvo u Evropi i da li mi zaslužujemo da imamo najstroži krivični zakonik u celoj Evropi. Nepotrebne izmene Krivičnog zakonika su štetne, ne samo za krivično zakonodavstvo, već uopšte i za rad krivičnog pravosuđa, jer sledećih par godina sudska praksa će, zbog ogromnog broja izmena i dopuna, morati ponovo da se bavi pitanjem primene samog blažeg zakona. Zbog toga smatramo da je rešenje koje je predviđeno u sada još uvek važećem zakonu primerenije od ovoga koje se predlaže izmenama i dopunama.
Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji ima reč. Izvolite, gospodine Krasiću.
Ovim amandmanom intervenišemo na onaj član Predloga zakona kojim se menja nešto što je propisano u članu 135. Krivičnog zakonika, a radi se o krivičnom delu prinude, znači, radi se o ozbiljnoj i realnoj u vremenu i prostoru sili i pretnji koja ima tačno određeni cilj. Naravno, primenjuje se sad neka anglosaksonska škola, pa se organizovana grupa deli tako što se ubacuje novi stav o organizovanoj kriminalnoj grupi i naravno ljudi koji se malo razumeju u ove stvari smeju se zbog ovih promena, jer njih rade ljudi koji uopšte nisu radili u pravosuđu. Možda rade ljudi koji zastupaju Borisa Tadića pred sudovima ili te advokatske kancelarije, da bi lakše prolazili njihovi predmeti, međutim, postoji velika razlika između grupe i organizovane kriminalne grupe. A evo, da malo razmišljate, pročitajte malo literaturu, pa vidite šta je rulja, šta je skupština i uzmite recimo jedan lep primer, to je tzv. esenski linč. Ali, šta vredi vama pričati o tim stvarima, kada vi imate zadatak da urušite sve što je poznato, jasno, prepoznatljivo i teoriji i praksi. Za vas i jednina, dvojina, množina, sve je za vas isto. Naravno da mora da izostane jedna ozbiljna diskusija o ovakvom predlogu zakona, kada je predlog neozbiljan, kada je predlog lukrativan.
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? Gospodin Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno da predlagač zakona smatra da probleme koje ima u pravosuđu i sa funkcionisanjem zakona i pridržavanjem zakona očigledno može da reši povećanjem maksimalno predviđenih kazni za određene vrste dela, pa i dodavanjem novih dela u ovoj oblasti. Međutim, najčešći problem u ovoj oblasti je ta minimalno predviđena kazna i presude koje donose nadležni sudovi, a ne zakon. Vi ste u ovom članu 35. povećali gornje granice kazne, donje granice su ostale iste. Prema tome, ako je za neko delo bila predviđena kazna od tri meseca do tri godine, a vi od tri godine sada povećavate na pet, i dalje će neko da dobija presude tri, četiri ili šest meseci, kao što je to bilo po starom zakonu, odnosno trenutno važećem. Tako da taj problem nećete rešiti, već je problem u tome da kaznenu politiku koju zauzima Vrhovni sud, a kasnije i svi niži ostali sudovi, pokušate na zakonit način da uskladite sa stvarnom situacijom u društvu. Ovde se vidi još i nova kvalifikacija dela koja kaže - ko delo iz stava 1. ovog članaučini prema predsedniku Republike, predsedniku Narodne skupštine, predsedniku Vlade, sudiji Ustavnog suda, sudiji, tužiocu, zameniku tužioca i licu koje obavlja poslove od javnog značaja u oblasti informisanja u vezi sa poslovima koje obavlja kazniće se zatvorom od jedne do osam godina. Međutim, ovaj spisak ako ste već hteli da ga napravite, onda ste trebali da ga napravite kako treba. Hajde da kažemo za predsednika Republike, predsednik Skupštine, predsednik Vlade. Ali, je l' može da bude ugrožen i ministar, je l' može da bude ugrožen i narodni poslanik? Kada su u pitanju poslovi od javnog značaja u oblasti informisanja, i tu ste išli prilično selektivno, tako da ste recimo, na primer, zaboravili...
Vreme. Hoćete da koristite? Nema problema. Daću vam ponovo sada da nastavite, ali samo da znate onda da koristite to vreme.
Zamolio bih vas da me pitate pre nego što mi oduzmete reč i nema potrebe toliko da žurite, završićemo onako kako ste planirali. Hteo sam da kažem da, na primer, kao javna funkcija i javni posao nisu predviđene Predlogom zakona pravna i stručna pomoć pred sudskim i drugim državnim organima, i mogu još tako da nabrajam, i da nabrajam, ali ipak smatram da je visina kazne od godinu do osam godina za ovako specifična dela izuzetno, izuzetno visoka i čini mi se da je predlagač hteo da reši neki trenutni problem, što svakako predlozima zakona ne treba raditi, nego praviti trajna rešenje koje će dugo, dugo da ostane u primeni.
Molim poslanike da najave kada žele da koriste vreme koje je duže od onog koje je predviđeno ili se možemo dogovoriti da se to podrazumeva, ali to mora da važi za sve, obzirom da svi ostali, izuzev vaše poslaničke grupe, to najavljuju. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 35. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, koja ima reč. Izvolite.
Mojim amandmanom zapravo se menja član 38. Zarad javnosti moram da kažem da se radi o ugrožavanju sigurnosti lica kao što su predsednik Republike, predsednik Narodne skupštine, predsednik Vlade, sudija Ustavnog suda, javni tužilac, zamenik javnog tužioca i lice koje obavlja poslove od javnog značaja u oblasti informisanja u vezi sa poslovima koje obavlja. Predlagač zakona Vlada kaže - kazniće se zatvorom od jedne do osam godina. Napominjem da se radi o najvišim državnim funkcionerima ili članovima njihovih porodica. Mi tražimo povećanje kazne od 10 do 15 godina, a ne od jedne do osam, imajući u vidu pre svega značaj objekta izvršenja krivičnog dela, da treba dodatno pooštriti zaprećenu kaznu zatvora za ovo krivično delo, jer se radi o najvišim državnim zvaničnicima, mada nam nije jasno zašto ovde u ovoj grupi nema i narodnih poslanika, imajući u vidu da je Narodna skupština, po Ustavu, ipak najviši državni organ. Vi kao da prizivate one koji bi da prete ili da ubijaju da to mogu slobodno da rade, jer će da prežale godinu, dve, tri zatvora, umesto da zaista, imajući u vidu našu bližu prošlost, zapretite mnogo većom kaznom, kako biste ih odvratili od tako nečeg. Ovako su ucene nešto što je vrlo moguće na našoj političkoj sceni, što se već i dešava. Meni je jasno zašto ovde nema narodnih poslanika, da vam iskreno kažem, imajući u vidu ko sve drži pod kontrolom koje narodne poslanike, o kakvim se lobistima radi.
Poslanik Aleksandar Martinović podneo je amandman kojim predlaže dodavanje novog člana 39a. On želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Vlade, SRS daje svoj doprinos borbi protiv organizovanog kriminala u Srbiji i na taj način što vam, evo iz Skupštine Srbije, dajemo informacije koje mogu biti od dalekosežnog značaja za rasvetljavanje brojnih kriminalnih afera. Dakle, nastaviću tamo gde sam stao. SRS tvrdi i raspolaže dokazima, i mi smo spremni da vam te dokaze ustupimo, da je kurir između Sretena Jocića, zvanog Joca Amsterdam, i Stanka Subotića, Caneta Žapca, kralja duvanske mafije, bio Aleksandar Vučić. On je išao u Moskvu na sastanke sa Canetom Žapcem i prenosio informacije od Joce Amsterdama Canetu i obrnuto. Inače, gospodo iz Vlade, kartel Mila Đukanovića, Caneta Žapca i njihovih saradnika počinio je čitav niz teških ubistava. Evo šta o tome kaže čovek koji je izuzetno dobro obavešten, Ratko Knežević. "Dovoljno je čudna koincidencija za svaki normalni ljudski mozak da su poginuli, a da ubice nikada nisu otkrivene ovim redom: Vanja Bokan u Atini, začetnik tog posla, značajan finansijer DPS-a i jedno vreme Subotićev mentor, zatim Radovan Stojčić zvani Badža, ubijen u Beogradu jer se usudio da reketira gospodina Subotića; Jusuf Jusa Bulić, ubijen u Beogradu nakon pokušaja da od Subotića naplati dug za Bokana; Goran Žugić, ubijen u Podgorici, šef podgoričke policije i najintimniji prijatelj Subotića i pulen Đukanovića; Beli Raspopović, drugi čovek po funkciji i prvi po moći sadašnjeg crnogorskog DB-a; Milan Rajković, saradnik crnogorske službe, ubijen u Beogradu nakon susreta bliske vrste sa Bajom Sekulićem, Subotićevim intimusom, te sam Sekulić koji je ubijen 2001. godine, samo dve nedelje nakon izbijanja afere "Nacional", kao i Duško Jovanović".
Vreme. Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Izvolite, gospođo Radović.
Odredbe, odnosno sam institut tzv. kućnog pritvora za nas nije sporan, ali je vrlo sporan način na koji se on definiše. Ovde se kaže da će sud voditi računa o tehničkim mogućnostima, kao i drugim okolnostima od značaja za odmeravanje kazne. Ako se ovako tumači, onda sam institut kućnog pritvora može da bude vrlo sporan. Šta to znači? To znači da će sud, ukoliko poseduje izvesne tehničke mogućnosti za nadzor osuđenih lica, moći da izrekne ovu kaznu, a ukoliko ne poseduje, on to neće biti u stanju. Na ovaj način se osuđena lica dovode u potpuno neravnopravan položaj. Ovo je po nama jedna diskriminatorska odredba, jer ne možete poistovećivati u isto vreme kućni pritvor, koji nije najveće ograničenje slobode kretanja, sa samim zatvorom i upućivanjem lica na izdržavanje kazne zatvora u neki od kazneno-popravnih zavoda. Radi se o potpuno dve mere. Po nama, kućni pritvor bi trebalo da bude jedna posebna kazna, ako ne i sankcija, jer sem jezičke sličnosti, između njih nema neke preterane druge sličnosti. Takođe je sporna i odredba gde se kaže da će sud voditi računa o okolnostima od značaja za odmeravanje kazne. Šta to znači? To su otežavajuće i olakšavajuće okolnosti. Sud ne može da vodi računa o njima, jer samim tim onda takva odredba nije obavezujuća za sud. Sud mora da vodi računa prilikom izricanja kazne o otežavajućim i olakšavajućim okolnostima, a ne da vodi računa, što je jedan blaži oblik same obaveznosti. Koristiću i malo vremena, ako se slažete, poslaničke grupe. Po nama je ovo u svakom slučaju valjani institut koji treba primeniti, ali je neophodna izmena same definicije u samom stavu 7, koji odstupa od pravilne primene ovog instituta. Ukoliko vi imate lice koje izdržava kaznu zatvora u nekom od kazneno-popravnih ustanova, ono je potpuno ograničeno u pogledu slobode kretanja. Ono ne može da opšti sa svojim najbližima, mora da se potpuno podvrgne kućnom redu krivično-popravne ustanove, odnosno zavoda, a ukoliko lice izdržava kaznu u kući, ono nije, na neki način, isključeno iz tog socijalnog života. Ono obavlja komunikaciju sa svojim najbližima i, u krajnjem slučaju, ne prekida privatne i društvene kontakte, jer ne odlazi u ustanovu za izdržavanje kazne. Upravo, na osnovu svega ovoga što sam do sada rekla, smatramo da postoje vrlo opravdani razlozi da se odredbe o kućnom pritvoru primenjuju, ali da se radi o posebnoj kazni.
Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Gospodine Jojiću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, radi se o amandmanu koji je podnela SRS, a radi se o Glavi 18, o predviđenim normama koje se odnose na krivična dela protiv polne slobode. SRS smatra da je potrebno pooštriti kazne zatvora kada se ima u vidu počinjeno krivično delo silovanja. Ova krivična dela su učestala. Dosadašnje sankcije i zaprećene kazne nisu postigle svoju ni specijalnu ni generalnu prevenciju. Potrebno je da se u ovoj oblasti, kada su u pitanju naročito opasna krivična dela, koja predstavljaju posebnu društvenu opasnost, da se pooštre kazne i da na taj način sudovi izriču adekvatne kazne za počinjena krivična dela iz oblasti ovih koje predviđa Glava 18 Krivičnog zakonika. Mi predlažemo da se te kazne znatno pooštre, imajući u vidu značaj zaštićenog dobra i društvene opasnosti.
Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji ima reč.
Amandman na član 48, koji se odnosi na član 179. Krivičnog zakonika, logičan je sled onoga o čemu je narodni poslanik Petar Jojić govorio. Ovde imamo krivično delo „obljuba nad nemoćnim licima“, pa se onda govori u stavu 1. „ko nad drugim izvrši obljubu ili sa njom izjednači čin iskorišćavanja itd, pa nastupe određene posledice, kazniće se od dve do 10 godina“. Amandmanom se predlaže – od pet do 10 godina. Ukoliko nastupe teške telesne povrede, predlog amandmanom je od 15 do 20 godina da bude kazna, a ukoliko nastupi smrtna posledica ili ako je dete u pitanju, onda najmanja kazna koju treba izreći jeste 15 godina. Mene zanima, gospodine Homen, vi ste jednoj dnevnoj novini dali intervju, gde ste rekli da analiza izrečenih krivičnih kazni duži vremenski period se nije radila, te otkud onda vi unapred znate da su ove kazne možda prestroge? Mi u SRS smatramo da učinioce ovih veoma teških krivičnih dela, gde pored ovih zakonom vidljivih posledica nastaju i neke druge, to su moralne, zdravstvene povrede, to je duševna povreda, pretpostavljamo da bi trebalo lečiti. Kako, ko da ih leči? Svedoci smo kako i na koji način smo usvajali zakone koji tretiraju ovu problematiku. Pored lečenja učinilaca ovih krivičnih dela, čini nam se da bi trebalo lečiti i predlagače ovakvog zakona.
Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč. Izvolite.
Ovim amandmanom pokušali smo da dodatno pooštrimo zaprećenu kaznu zatvora za krivično delo obljube nad detetom. Posle napisanog amandmana zaista smo bili u dilemi da li kazne koje smo i mi predložili za krivično delo obljube nad detetom ponovo predstavljaju male kazne, niske kazne. Bilo nam je odmah jasno, i tu nismo imali nikakvih nedoumica, da su kazne za obljubu nad detetom koje ste vi predložili, i to u stavu 1. od jedne do 10 godina, a u stavu 2. od dve do 12 i u stavu 3. od pet do 18, za ovako teške oblike krivičnih dela zaista male. Ima li šta teže za dete, za njegovu porodicu, za društvo u celini, nego kada neki frustrirani, naizgled bolesni, ali duboko krivično odgovorni izvršilac krivičnog dela izvrši krivično delo obljube nad maloletnim, bespomoćnim i nevinim detetom? Da li je zakonski minimum od jedne ili dve godine adekvatna kazna? Da li se sa tim zakonskim minimumom postiže individualna i generalna prevencija za ta krivična dela? Ako ne znate šta je prevencija, pogotovo generalna, pogledajte malo, na primer, fudbalske utakmice engleskog prvenstva, gde ćete videti kako se to radi, kako su oni sa visoko zaprećenim kaznama uspeli da spreče izvršenja ovih krivičnih dela. Zato predlažem da prihvatite ovaj amandman i da pooštrite kazne za krivično delo obljube nad maloletnim detetom.
Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastaviću tamo gde sam bio prekinut. SRS daje sugestiju Ministarstvu pravde i nadležnim državnim organima da Sretenu Jociću, zvanom Joca Amsterdam, daju status zaštićenog svedoka, odnosno svedoka saradnika i neka onda on progovori o tokovima novca na Balkanu od ranih 90-ih godina pa do danas, o tome kakve su veze političara iz raznih država bivše SFRJ, ko je trgovao narkoticima, ko je trgovao belim robljem, ko je trgovao duvanom i kako je moguće da, dok je ogromna većina građana Srbije, ali i drugih država bivše Jugoslavije, moralno odnosno materijalno propadala, ostajala bez posla, pojedinci su došli do enormnog bogatstva? Već sam rekao u novembru 1996. godine, italijanska Vlada javno je rekla da ima pouzdane dokaze da je Crna Gore stecište organizovanog kriminala i da je vođa tog organizovanog kriminala Milo Đukanović, čovek koja je pre dva dana posetio Oli Ren, čovek kome ste dali pasoš Republike Srbije, suprotno Zakonu o putnim ispravama i čovek koji sada očigledno ima nameru da uveže političare i kriminalce u jedan lanac i da taj lanac bude jači ne samo od države Srbije, nego od svih država na prostoru bivše Jugoslavije, a da mu pokrovitelj budu ljudi iz EU. Skrećem vam pažnju, gospodo iz Vlade, postoje eskadroni smrti Mila Đukanovića, Caneta Žapca, kralja duvanske mafije, koji su ubili mnogo ljudi i u Srbiji, i u Crnoj Gori i u Hrvatskoj. Joca Amsterdam zna pouzdano detalje oko ubistva Ive Pukanića, čoveka koji je preko svog lista "Nacional" objavio mnoge istine o tome kako se finansirao Milo Đukanović i kako je organizovao trgovinu duvanom, narkoticima i belim robljem i kako je postao glavni mafijaški bos na Balkanu.
Na član 52. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 52. menja član 183. Krivičnog zakonika, a govori o krivičnom delu podvođenje i omogućavanje vršenja polnog odnosa, i u prvom stavu kaže "ko podvede maloletno lice radi vršenja obljube, sa njom izjednačenog čina ili druge polne radnje, kazniće se zatvorom", vi kažete "od jedne do osam godina i novčanom kaznom", a mi predlažemo da to bude od tri do osam godina i novčanom kaznom. U drugom stavu "ko omogućava vršenje obljube, sa njom izjednačenog čina ili druge polne radnje sa maloletnim licem", vi kažete "kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina i novčanom kaznom", a mi predlažemo da to bude od jedne do pet godina i novčanom kaznom. Naravno, nesporno je, sigurna sam, među svima nama ovde, a verovatno i u javnosti, da su ova krivična dela nažalost učestala u poslednje vreme i nekako mi se čini da to ima veze sa prihvatanjem nekih bolesnih evroatlantskih vrednosti i da zaista moramo da stanemo na put ovakvim sasvim sigurno najtežim krivičnim delima, najtežim u smislu psihičke torture, odnosno činjenice da svako nad kim bude izvršeno ovakvo krivično delo do kraja života nosi traume od tog krivičnog dela. Trebalo je, kada ste već menjali zakon i kada ste već pooštravali kazne, da prihvatite amandman SRS, ali svakako bi bilo bolje da ste se, ono što smo juče rekli, ozbiljno prihvatili ovog posla i da ovakve zakone ne menjamo svaki čas, već da se zaista uradi jedan kodifikovani krivični zakonik, koji eventualno s vremena na vreme može da se dopunjuje i da se ozbiljno sagleda društvena težina svakog krivičnog dela. I da prihvatite ono što predlažemo, bar kada je u pitanju ovaj predlog, gde nema ideoloških primesa, gde zaista kao pravnici istručnjaci predlažemo nešto, vama takođe pravnicima i stručnjacima. Žao mi je što gospođa Malović... [[Isključen mikrofon.]]
Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj amandman se odnosi na član posredovanja u vršenju prostitucije. Tražimo da se pooštri kaznena politika i da se pooštre kazne, kako ona minimalna, tako i ona maksimalna, ali znate i sami moderno društvo od toga, kao najstarijeg zanata, napravilo je nešto drugo. Mi sad praktično nemamo definiciju prostitucije. Stvarno je nemamo. Da li se ovo odnosi samo na nešto što je kao rezultat polnih razlika? Moramo da kažemo da postoje i drugi oblici prostitucije, postoji i ta politička prostitucija, postoji i ekonomska prostitucija, međunarodna i sve druge vrste prostitucije, gde nešto što je verovatno najdraže čoveku ide na tržište po niskoj ceni da bi čovek preživeo, ali ovde vi tretirate makroa i svodnika kao navodadžiju. Protiv toga smo mi i zato smo podneli amandman, tražeći da se povećaju ove kazne. Ako sam već u ovom maniru krenuo, pa zar vam se ne čini da ovi međunarodni posrednici koji od vlasti i opozicije prave jedno telo, jednu dušu, što žele da kontrolišu, jednostavno liče na neke posrednike koji omogućavaju da se ljudi odriču nečega zbog čega su se zakleli pred Bogom, pred narodom, pred decom, pred Ustavom. To je ta vrsta poslova koji se rade, a mi nemamo u stvari definiciju prostitucije. To je glavni nedostatak ovog člana, nemamo definiciju prostitucije. Kada bi imali definiciju prostitucije verovatno bi se lakše i ovi koji su predlagali izmene zakona orijentisali u vremenu i prostoru.
Na član 54. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Izvolite, gospođo Pop-Lazić.
U članu 54. stav 4. predviđate kaznu zatvora od šest meseci do tri godine za prikazivanje pornografskog materijala i iskorišćavanje dece za pornografiju, a mi tražimo da ta kazna bude od tri do osam godina, imajući u vidu pre svega učestalost izvršenja ovog krivičnog dela i njegovu izuzetnu društvenu opasnost. Time se u većoj meri postiže svrha generalne i specijalne prevencije kriminaliteta i smatramo da ovo krivično delo predstavlja jedan od najgrubljih ataka na tradicionalni moral građana Republike Srbije. Očigledno je da je ovo jedan uspešan uvozni poduhvat koji donosi mnogo novca iz EU, ali mi smo ovde da štitimo pre svega interese naših građana, da zaštitimo našu decu i nepojmljivo je da predviđate kaznu od šest meseci do tri godine za ovako nešto, a svi smo svedoci da su novine pune ovakvih slučajeva, odnosno ovakvih krivičnih dela. Sa ovakvom kaznenom politikom teško da možemo da se izborimo sa ovom pošasti.
Na član 54. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Travar-Miljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je u pitanju krivično delo koje se odnosi na predloženi član 55, kojim se menja član 85. važećeg Krivičnog zakonika, SRS smatra da je potrebno da se i ovom krivičnom delu izrekne što je moguće oštrija sankcija, kao što je rečeno od strane mojih kolega, da bi se postigla i generalna i specijalna prevencija, uticaj na druge da ne čine ovakva krivična dela. Kazne su bile veoma blage. Potrebno je da te kazne budu pooštrene, ne da bude šest meseci, kao što je do sada bilo, već da se ta kazna pooštri. Umesto šest meseci do pet godina, da bude od tri do osam godina i novčana kazna. Tada bi se pravda zadovoljila. SRS zbog toga predlaže pooštravanje ovih kazni iz poznatih razloga, posebno kada se ima u vidu zaštitni objekat i društvena opasnost.
Na član 55. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Travar-Miljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman je podneo Boris Aleksić, koji želi reč.
Evo o čemu se radi, gospodine Homen, valjda vam je jasno šta SRS želi da postigne, zbog čega želimo da se povećaju kazne za najteža krivična dela. Navešću vam samo jedan primer, droga u Republici Srbiji, u Beogradu takođe je najjeftinija u okruženju. Pola kvotera heroina deca mogu da kupe za 200 dinara na ulici. Kvoter heroina mogu da kupe za 400 do 500 dinara na ulici. Kvoter je inače doza koja je dovoljna za zavisnike, dnevna doza podmiruje njihove potrebe. Šta država čini u tom pravcu? Njima je jeftinije da kupe pola kvotera ili kvoter heroina nego da popiju koka-kolu u kafiću. Zašto ne uhapsite narko-mafiju? Zna se ko su, za se ko diluje drogu, zašto tužilaštvo i policija ne rade svoj posao? Zna se da je jedan od najvećih narko-dilera u Evropi Joca Amsterdam. Čuli ste da smo postavili pitanje, tužilaštvo treba da odgovori na to, policija, vi treba da odgovorite na to. Veza između Joce Amsterdama i Stanka Subotića Caneta, njihovi pokušaji da zagospodare medijskim prostorom u Srbiji. Postavili smo pitanje - da li je tačno da je gospodin Aleksandar Vučić bio kurir između ove dvojice kriminalaca? To mora jednom da se jasno i precizno utvrdi. SRS se takođe zalaže da svi građani Republike Srbije budu zaštićeni, da se poštuju ljudska prava apsolutno. Ukoliko je nekome ugrožena bezbednost da mu policija pruži zaštitu. Učinite ono što morate da učinite da pobedite narko-mafiju, jer će uskoro zavladati kompletnim društvom u Srbiji.
Gospodin Tomislav Nikolić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poslanici poslaničke grupe koja neprekidno pominje gospodina Aleksandra Vučića, a neki od njih će ostati upamćeni kao ljudi koji su znali da izgovore njegovo ime, podseća me na posadu broda koji tone, a oni se svi strčali dole da još prošire rupu kroz koju ulazi voda. Još me podseća na neke događaje iz mog sela Bajčetina, kada kroz selo ide ili dobro, čisto dete, ili dobar domaćin ili bilo ko i jedno kuče zalaje, oglase se sva kučad po selu, i svi laju i na to dobro dete, i na tog domaćina i na bilo kog prolaznika. Znam sve o tome šta je radila SRS 18 godina. Nisam na vašem nivou da vam to pričam. Bavite se, bre, ljudi politikom. Aleksandru Vučiću niste ni do čuklja. On je za vas čovek koji je bio najbolji student Pravnog fakulteta, ne citira tuđe izvore, ne surfuje po Internetu da bi znao šta da kaže sutradan. Organizuje najjaču, najbolju, najčestitiju stranku u Srbiji. Pronašli ste mu vezu zato što to pišu neke novine. Te novine su o Vojislavu Šešelju pisale da je ubica. Te novine su pisale da se Vojislav Šešelj sastajao sa Čumetom na nekoj krivini, da je organizovao sva ubistva po Srbiji. Da li vas je iko ikada zbog toga napadao i prozivao? Da li se to prebacivalo na SRS, ti ludački natpisi u novinama? Pričate o Milu Đukanoviću, to je predsednik države kome je Vojislav Šešelj išao na inauguraciju. Ponašate se ko da niste živeli sve ove godine. Dočepali se jednog članka u novinama da gradite svoju politiku na tome, pa zato sada u Zemunu i ne dolazite na sednice SO, sramota vas je.
Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Gospodin Martinović, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde više uopšte nije pitanje da li će postojati ili neće postojati SRS. Ako građani Srbije budu hteli neka postoji, ako ne budu hteli neka ne postoji. Ovde je pitanje da li će postojati ili neće postojati država Srbija. Država Srbija je danas ugrožena od organizovanog kriminala sa kojim je očigledno povezan i gospodin Tomislav Nikolić. O tome ne govori Aleksandar Martinović, o tome govori Ratko Knežević, a to je indirektno potvrdila i Maja Gojković, žena koja vodi stranku koja se zove "Narodna partija", o tome da je protokol o izgradnji gasne elektrane u Novom Sadu potpisan u maju 2006. godine i da u oktobru 2007. godine, godinu i po dana kasnije, teorijske šanse nije bilo da se u hotelu "Ric" u Parizu razgovara o izgradnji gasne elektrane u Novom Sadu. Apsolutno nikoga ne može da ubedi ta priča. Ko je Milo Đukanović i šta radi, o tome najbolje zna italijansko tužilaštvo u Bariju, o tome zna čak i Oli Ren, čovek koji je preko noći, naprasno postao prijatelj gospodina Tomislava Nikolića, čoveka koji se takođe preko noći od četničkog vojvode izmetnuo u evropskog komesara. Ovde se očigledno radi o sprezi organizovanog kriminala i politike. Ono što je najopasnije od svega, eskadroni smrti danas caruju i Srbijom i Crnom Gorom. Eskadroni smrti su odgovorni i za ubistvo svih ovih ljudi o kojima smo mi govorili. Ko zna, možda to ima veze i sa onim nerasvetljenim ubistvom bivšeg saveznog ministra Pavla Bulatovića. O tome država i pravosudni organi još uvek nisu dali završnu reč. Naravno, kapo cele ove akcije jeste Oli Ren, čovek koji ima zadatak da uveže...
Gospodine Aleksiću, nema osnova za repliku, jer je gospodin Martinović odgovorio u ime poslaničke grupe. Gospodin Tomislav Nikolić repliku je tražio, jer je rečeno da je povezan za kriminalom. To jeste osnov.
Ta izjava je bila osnov za kažnjavanje, gospođo Đukić-Dejanović, a ne za moju repliku. Ako to vas ne dotiče da neko jednog poslanika ovde nazove čovekom umešanim u organizovani kriminal, onda je to vaš problem. Zaista sam u to umešan. Ja sam formirao tu SRS. Mislio sam da formiram stranku, a u stvari sam formirao jednu grupu građana koja ovde gleda samo kako će da oblati sve one koji joj se izmiču ispod šatora, ispod kontrole i sve one koji bi hteli da žive svoj život. Da ima morala u ovom društvu i da nije toliko poremećen sistem vrednosti, vi biste, gospodine Martinoviću, pocepali bar još 50 cipela dok se ne biste obratili meni takvim tonom. Prvo, to od vas uopšte nisam zaslužio. Drugo, uopšte nemate nijedan dokaz za to. Služite samo da Vojislav Šešelj ima dva ili tri zvučnika u sali i da na taj način nastavlja da sprovodi politiku protiv koje sam bio, od koje sam pobegao i od koje biste svi vi vrlo rado pobegli. Šta da vam radim? Opominjem vas već sedam-osam meseci šta je život i šta je politika, a vi se zakopavate sve dublje. To je vaš problem. Zaista mi je žao što sam omogućio da svi vi uđete u parlament. Zaista mi je drago što posle sledećih izbora verovatno nikog od vas više u ovoj sali neću videti. (Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić dobacuje sa mesta.)
Odgovorio je gospodin Martinović u ime poslaničke grupe. Može dobiti gospodin Martinović ponovo reč ili gospodin Boris, ko se pre javio za povredu Poslovnika. Ne možete na istu temu govoriti po povredi Poslovnika. Repliku niste dobili. Gospodin Martinović, povreda Poslovnika, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pa mislim da je SRS bila sasvim jasna, ne morate da pitate nikoga iz SRS. Država je do sada imala praksu da pojedinim kriminalcima daje status zaštićenog svedoka. Evo, to je naš predlog, dajte status zaštićenog svedoka Sretenu Jociću, tzv. Joci Amsterdamu, neka on progovori o vezama političara i najvećih kriminalnih bosova na Balkanu, i u Srbiji, i u Crnoj Gori i u Hrvatskoj. Neka vam on kaže kakve su veze između ljudi kao što su Hrvoje Petrač, Milo Đukanović, Cane Žabac itd. Neka vam on kaže ko je iz EU znao sve vreme ko diluje drogu, ko diluje narkotike, ko diluje duvan. Mislite da Evropa to nije znala. Mislite da nisu uzimali procenat, pa mislite da ovi koji vam sad govore o nekakvim evropskim demokratskim civilizacijskim standardima nisu nikakve veze imali u ovoj sramnoj trgovini koja se dešavala na Balkanu. Dakle, apsolutno nije bitno šta kažem ja ili bilo ko od mojih kolega iz SRS. Imate po propisima mogućnost da ljudima, za koje postoji osnovana sumnja da su izvršili teška krivična dela, date status zaštićenog svedoka. Dajete im status zaštićenog svedoka i onda neka oni kažu ono što imaju da kažu o svemu onome što se dešavalo, ne samo tokom 90-ih godina, nego i o svemu onome što je neposredno prethodilo i onome što se dešavalo od septembra 2008. godine, kada su ovakvi ljudi finansirali pokušaj razbijanja SRS, kao jedine izrazite antiglobalističke stranke koja nije htela da dozvoli da se Srbija potpuno stavi pod režim novog svetskog poretka i EU, odnosno njihovog zajedničkog kapoa Olija Rena.
Niste rekli koji je član povređen, a u obavezi sam da vas sve podsetim na član 101. našeg Poslovnika koji kaže: "Ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Ukoliko se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno poslaničku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj grupi, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe". Molim vas, poštujući ovaj član nemate pravo na repliku [[Gordana Pop-Lazić: Na ovo drugo izlaganje replika.]] Završili smo ove dijaloge. Nemate pravo na repliku, evo sad sam vam pročitala zbog čega. Gospodine Borise Aleksiću, da li ste reklamirali povredu Poslovnika?Gospodin Boris Aleksić, molim vas recite koji član.
Evo reći ću, član 104, dostojanstvo Narodne skupštine. Samo da razjasnimo neke stvari, molim vas, nije ništa sporno. Pod broj jedan, dakle, Vojislav Šešelj kada je odlazio na inauguraciju Mila Đukanovića, odlazio je pre nego što je Crna Gora priznala nezavisno Kosovo i odlazio je da bi sprečio krvoproliće u Crnoj Gori. Ako novi Naprednjaci, koje instruiše Oli Ren i koji se spremaju da otputuju u SAD, jer ne mogu u Rusiju da otputuju, smatraju da je trebalo da dođe do krvoprolića u Crnoj Gori...
Izvinite, u čemu je povređen Poslovnik? Molim vas, hoćete da objasnite.
Povređeno je dostojanstvo, zato što se jednostavno blati predsednik SRS i cela stranka na taj način što se iznose neistine.
Povreda se odnosi na događanja na sednici, vi to dobro znate. Nemojte me zaista dovoditi u situaciju...
Pogledajte samo ovaj detalj, čovek je rekao da mi ne navodimo u svojim govorima koga citiramo i odakle preuzimamo citate. I Aleksandar Martinović i svi poslanici SRS precizno navode odakle su citati. Vidite šta je on uradio. On je, da bi se napravio previše pametan, pre neki dan je citirao delove iz knjige Morisa Žolija "Razgovori u paklu između Monteskijea i Makijavelija", verovatno su mu se učinila ova dva imena zvučna. Međutim, ta knjiga je poznata po tome što su prvi put u njoj objavljeni delovi Protokola sionskih mudraca. On je čovek koji se zalaže za evroatlantske integracije, a ne zna...
Ne govorite o povredi Poslovnika.
Samo još jedan detalj, molim vas...
Nema detalja. Govorite o stvarima koje nemaju veze sa povredom Poslovnika. Nemate reč. Gospođa Pop-Lazić je reklamirala Poslovnik. Izvolite.
Gospođo Đukanović, Đukić, a možda budete i Đukanović, šta znam, Đukanović mi u glavi. Vidite, ako hoćemo da ovaj parlament liči na parlament, za sve moraju da važe ista pravila. Od vas zaista očekujemo da se prema svima nama ponašate na isti način, bez nekih prethodnih dogovora ili favorizovanja. Ono što sam u ime poslaničke grupe želela da kažem jeste, ne u nameri da bilo koga branim, samo radi javnosti da iznesem izvesnu istinu. Puč u SRS koji je izvršen, izvršen je posredstvom zapadnih sila i voljom zapadnih sila, i to jeste nanelo štetu SRS u ovom trenutku, ali to je ogromnu štetu nanelo srpskoj opoziciji, a samim tim i srpskom narodu. O tom činu sudiće istorija. Dakle, ona će dati jedan sud ko je u kom istorijskom trenutku šta uradio. O partijskom interesu da brinemo sada kada nam se država raspada, to je, znate, samo politikantstvo. Mi u SRS bavimo se politikom, jer želimo da sačuvamo državu. Mi sa ovako moralno marginalnim ličnostima ne bismo želeli uopšte da polemišemo. Mi pozivamo državne organe i javnog tužioca da reaguje na sve ovo.
Gospodine Nikoliću, koji je osnov javljanja? (Tomislav Nikolić: Replika.) Nije ništa personalizovano, ne molim vas, nije personalizovano ništa. Povreda Poslovnika, izvolite.
Član 104, povređeno dostojanstvo Narodne skupštine. Ovde se govori o tome da svi treba da budemo jednaki, da svi imamo ista prava i obaveze u Skupštini. To tražim i od poslaničke grupe SRS. Tri dana oni blate SNS, Aleksandra Vučića, Tomislava Nikolića i kada se usudim da jednu reč progovorim, onda nisu ravnopravni i onda dolazi do poremećaja ljudskih vrednosti u Narodnoj skupštini. Pa kad krenete u nekakav obračun računajte da će neko da vam vrati udarac. U SRS nije izvršen puč, vi postojite i dalje, nije vas preuzeo niko. Predsednik vam je isti, rukovodstvo vam je isto, samo vam rezultati nisu isti. Isterali ste one koji vam nisu vredeli. Jeste, blago vama, ostali ste bez onih koji ne vrede. Okanite se više, ne računajte uopšte na nas. A to o razbijanju opozicije, pa 18 godina SRS razbija opoziciju. Jesam li ikada rekao da je to razbijanje Srbije? Nisam. Smatrate da opozicija valja ili ne valja, hoćete sa njom ili nećete. Kada smo ponudili da u Zemunu formiramo vlast, mi koji smo u opoziciji, vi ste iskočili iz toga. Zamolio bih vas samo da mi se ne obraćate, nego imate taj mikrofon, on koristi zato da razgovaraju poslanici između sebe. Dakle, kada smo ponudili da opozicija formira vlast, vi niste hteli. Ko to razbija opoziciju? A ko misli na Srbiju? Pa svako joj valjda ovde u ovoj sali želi dobro. Svako ima pravo na svoj sud i na svoje mišljenje. Jeste vi čuvari prava da Srbija bude bogata, velika, slobodna? Jesmo li ostvarili kao SRS te svoje želje? Za 18 godina, šta smo to ostvarili? Izgleda treba na neki drugi način, a ne samo graktanjem i nabijanjem prsta u oko svima redom. Ko vam se ne sviđa, taj je kriminalac, taj je narko-diler. Je l' da, ja sam taj kriminalac i narko-diler? I to mi recite? Pa gledajte mojoj deci u oči posle. Sram vas bilo.
Na član 59. amandman je podneo Mirko Munjić. Da li želite reč, gospodine Munjiću? (Da.) Izvolite.
Ovim amandmanom pokušavamo da ublažimo zaprećenu kaznu, zatvor za krivično delo iz člana 192. stav 2. Krivičnog zakonika. Postavlja se pitanje, šta vas to navodi da za krivično delo prema detetu, pa makar ono učinjeno iz nehata, propišete četiri puta manju kaznu nego što je bila? Četiri stotine posto blažu kaznu, sa godinu dana na tri meseca. Da li se to za vas vrednost koju deca imaju toliko smanjila? Četiri puta smanjila? Znam da je smanjen natalitet u ovoj zemlji. Svi znamo da godišnje u ovoj zemlji zbog takvog nataliteta nestaje čitav jedan grad veličine 25 do 30 hiljada stanovnika. Ali, odakle vam sad ovde ta obrnuta proporcija? Propisivanjem četiri puta blaže kazne za ovo krivično delo, kao da se i ovde umešao neki veliki brat ili neko iz nekog gej udruženja ili udruženja pedofila, ili neka od istinskih prijateljica države Srbije iz nevladinih udruženja. Vaša briga za oštećene može se videti samo iz jednog kratkog primera koji se desio u Arilju. Posle saobraćajnog udesa u kome je dečko poginuo i osuđen je učinilac na dve i po godine, posle izvesnog vremena Kancelarija predsednika države je pomilovala tog učinioca krivičnog dela. Nakon toga otac tog nesrećnika izvršio je samoubistvo. U tome se vidi kakva je vaša briga za oštećene, kakva je vaša briga za građane Srbije.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 60. Da li neko želi reč? Ne. (Preskočila sam? Izvinite. Mirko Munjić, je l'?) Na član 59. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Zaista se izvinjavam. Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, gospodine Periću.
S obzirom da me preskačete, a kao član Srpske radikalne stranke moram da kažem da je SRS bila, jeste i biće najveća politička stranka, a iz jednog razloga što za predsednika ima čoveka koji ne vodi dnevnu politiku i koji uopšte nije prevrtljiv, ma gde da se nalazio. [[Aplauz.]] Predmet politike SRS uvek će biti borba protiv kriminala i kriminalaca, i mafijaša svakako. Mi sada, članovi SRS, molimo neodgovornu vlast Republike Srbije da zajednički učinimo nešto prema deci. Te je stoga SRS i podnela amandman na član 59, a u vezi sa članom 192. Krivičnog zakona, gde se kaže - ko podmetanjem zameni ili na drugi način promeni porodično stanje deteta, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina. Predlažemo da bude - od tri do osam godina. Eto, vidite koliko bi veoma važno bilo da na današnjoj sednici prisustvuje ministar pravde, s obzirom da je roditelj. Mislim da bi se složila sa predlogom SRS da se ovde sankcije predviđene za takva krivična dela, koja su u poslednje vreme, nažalost, u porastu u Srbiji, da bi to prihvatila bar kao roditelj, ne samo kao neko ko je stručan. U stavu 2. ovog člana se predlaže da najmanje izrečena kazna bude tri meseca, čak i ako bude učinjeno ovo krivično delo sa nehatom. Dakle, radi se o pokušaju zaštite dece, pa vas molim da u danu za glasanje ovaj amandman bude prihvaćen.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 60. Da li neko želi reč? Ne. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović, koji želi reč. Izvolite, gospodine Miroviću. Prijavite se. Je l 'tu? Ne. Ne želi niko. Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li želite reč? Da. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako država zaista želi da se obračuna sa kriminalom, onda mora da udari na one koji su najveći i na one koji su najopasniji. Kada su srpski pravosudni organi pokrenuli akciju „Mreža“ protiv Stanka Subotića - Caneta Žapca, jedina država na Balkanu koja u toj akciji nije htela ni na koji način da učestvuje i koja nije htela srpskim organima da da raspoložive podatke bila je Đukanovićeva Crna Gora. Stanko Subotić – Cane Žabac je uhapšen u Rusiji, u Moskvi. Određen mu je pritvor. Iz pritvora su ga izvadili Oleg Deripaska i Zoran Bećirović. Jedan od prvih ljudi koji ga je posetio u leto prošle godine u moskovskom hotelu „Ric-Karlton“ bio je svemoćni Milo Đukanović. Inače Milo Đukanović se 1999. godine susreo sa Gelbardom i Endijom Berom, savetnikom Klintona za antiterorizam. Gelbard mu je tom prilikom rekao ovako: „Gospodine predsedniče, sada imate svoja odela, nešto gotovine na računima i znam, kupili ste dobar, novi, veliki avion, možda je vreme da sada uz našu pomoć napravite jednu pravu demokratsku državu, i zbog naših ideja o tome kako treba biti uređen Balkan jednog dana. Eto, recimo, znamo da ste posredstvom jednog vašeg fudbalera ugovorili sastanak sa vlasnikom jedne banke u Ženevi, gospodinom Brusom Rapaportom, za ovu subotu. Mi znamo šta će vam ponuditi taj gospodin, jer on je na našoj crnoj listi zbog ogromne količine prljavog novca koji je uspeo oprati. Ne preporučujemo vam taj sastanak. To nije mesto, niti dobar kontakt za vas.“ Đukanović naravno kaže: „Ma da, hvala na upozorenju. Nisam znao. Nikako neću ići“. Te subote, međutim, Milo Đukanović se u Ženevi susreo sa pomenutim bankarom.
Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
„Punoletno lice koje izvrši obljubu ili sa njom izjednačen polni čin sa maloletnim srodnikom po krvi u pravnoj liniji ili sa maloletnim bratom, odnosno sestrom, kazniće se zatvorom“, vi kažete šest meseci do pet godina, mi mislimo da ovde treba da se poveća kazna i da bude – od tri do osam godina. Interesantno je obrazloženje Vlade zašto naš amandman nije prihvaćen. Kažete: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je rešenjem iz Predloga zakona već izvršeno pooštravanje kazne za ovo krivično delo srazmerno povećanoj visini kazne i za ostala krivična dela“. Šta znači ovo vaše obrazloženje? Znači, vi ste to zacrtali ili vam je neko izdiktirao, to je sveto pismo i to ne sme da se pomera. Mogli ste da date neko suvislije obrazloženje ako ne želite da povećate kaznu za ovo krivično delo, a verujem da celokupna javnost Srbije bi bila za to da se prihvati ovaj amandman koji smo mi predložili. Jer, dozvolićete, teško je naći teže krivično delo od ovog krivičnog dela kada se vrši rodoskvrnjenje, odnosno obljuba maloletnog srodnika po krvi u pravoj liniji ili u pobočnoj liniji između brata i sestre. Nažalost, to je takođe izgleda posledica našeg hrljenja bez ikakvih kriterijumima prema evroatlantskim integracijama i sve češće se ovo krivično delo dešava u Srbiji, kao posledica toga da je srpska porodica, kao osnovna ćelija društva, u ozbiljnoj krizi.
Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Travar-Miljević. Da li neko želi reč? Ne. Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Član 65. Predloga zakona odnosi se na član 205. Krivičnog zakonika i naravno sve se to odnosi na krivično delo razbojnička krađa, vrlo specifično delo krađe. Za razliku od predlagača, izmena i dopuna ovog zakona, mi tražimo strožu kaznu za ovo krivično delo, upravo zbog načina na koji se to radi. Naravno, krađa kao osnovno delo ima svoje pojavne oblike i svoje kvalifikacije, koje su sagledane u prethodnim članovima ovog zakona. Onda se stvarno postavlja pitanje zašto Vlada ne prihvata ovakav predlog, gde tražimo da se u borbi protiv kriminala pojačaju te sankcije? Onda smo stvarno došli do zaključka – da to Vladi ne odgovara, iz jednog prostog razloga što razbojnička krađa može da bude Alibaba i 40 razbojnika i oni mogu, čak i na takvim mestima kao što je Narodna skupština da se hvale kako su ukrali ostavke, izjave i da sud ništa ne pokreće. Verovatno u prenosnom smislu to ima nekakve veze sa razbojničkom krađom, zbog organizovanosti grupe, ali ako znamo da iza toga stoji Oli Ren, NATO pakt i ovi drugi sponzori života i smrti u Srbiji, onda za tu vrstu krivičnog dela, za to političko razbojništvo nema nikakve sankcije. Radi se pre svega o koalicionim kapacitetima, potencijalima, pa bez obzira što tenk ima akumulator od šest ampera. Neko želi da bude tenk, da ga svi doživljavaju kao tenk, ali šta – ima problem, akumulator mali, samo šest ampera? Kad se gurne ključ, ne može ni da se upali tenk. Tu dolazi Vlada Republike Srbije.
Na član 66. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Izvolite, gospođo Pop-Lazić.
Za krivično delo razbojništva SRS traži povećanje kazni. Naime, u članu 66. stavu 1. reči „zatvorom od tri do 15 godina“ tražimo da se zamene rečima „zatvorom od 15 do 20 godina“. Ovde imamo„najmanje pet godina“ i za jedan i za drugi slučaj, a mi tražimo da to bude najmanje 10 godina, i to je jedino, čini mi se, ispravno, ukoliko želimo da zaista ostvarimo i prevenciju i kaznenu politiku odvraćanja od ovako teškog krivičnog dela. Ali, oni koji su išli u Brisel na sastanak sa Oli Renom, tvrdivši da je jedni uslov za to bio da niko o tom sastanku ništa prethodno ne sazna, slagali su to jer je Vuk Jeremić sam izjavio da je Ministarstvo inostranih poslova bilo konsultovano oko toga i da je moralo da bude konsultovano. Sad bi oni hteli da idu u Vašington preko Moskve, ali nema voza koji preko Moskve vodi za Vašington, tako da to teško može da bude. Američka administracija, onaj ko je plaća uvek javno proziva i poziva da dođu, tako da je izvesno da ovde određena ličnost ima poziv od američke administracije, samo će to teško moći da uradi preko Moskve.
Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo, SRS ulaže amandman i smatra da je kod krivičnog dela iznude takođe potrebno pooštriti kazne. Naime, zakonodavac je donošenjem ovog predloga, u stvari predlagač, a zakonodavac prethodnog važećeg zakonika je predvideo blage kazne. SRS smatra da je potrebno da se u stavu 2. reč „tri“ zameni sa „pet“. Znači, sa tri godine pooštrila bi sekazna na pet godina. U stavu 4. „najmanje pet“ mi predlažemo da se zameni sa „najmanje 10 godina zatvora“. Ovo zbog toga što se takođe radi o veoma krivičnom delu, o veoma važnom zaštićenom objektu. Prema tome, mi SRS smatramo da za ova krivična dela o kojima je bilo reči treba kazne pooštravati i ne dozvoliti više da građani imaju tolike štetne posledice. Gospođo predsedniče Đukić-Dejanović, moram da skrenem pažnju i da ukažem na veliki propust predlagača. Zašto nije uključena advokatura u izradi ovoga teksta zakona kada je u pitanju oblast krivičnih sankcija i zašto nije u tom delu učestvovala advokatura, posebno kada je u pitanju Zakonik o krivičnom postupku, pa i Krivični zakonik? Advokatura mora da ima učešća, sedam i po hiljada advokata u Srbiji. Kod zakonika o Krivičnom postupku u završnoj fazi nije učestvovao šef tog tima koji je prethodno bio, koliko imam saznanja, na čelu te grupe za izradu ovih zakona.
Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Izvolite.
Dakle, da nastavimo priču sa gospodinom Homenom. Mi, kao što sam već rekao, predstavnici SRS tražimo da se za najteža krivična dela povećaju kazne. Vi se sigurno, gospodine Homen, pitate zbog čega naša država nema uspeha u borbi protiv narko-mafije. S jedne strane, zbog toga što oni koji bi trebalo da jure izvršioce ovih teških krivičnih dela u stvari diluju drogu. S druge strane, zato što je NATO pakt zagospodario Avganistanom, koji je najveći proizvođač droge, preko KiM koje drže šiptarski teroristi, Amerikanci, kao i EU, oni snabdevaju tržište EU, a naravno i tržište Srbije. Međutim, vi znate da je narko-mafija jedna međunarodna organizacija, kao što je i međunarodni terorizam faktor koji niko ne može da ospori. Institucije koje bi u Srbiji trebalo da se bore protiv ove narko-mafije ne mogu da se bore. Navešću vam primer da ste vi, po nalogu SAD 2003. godine, a nakon ubistva premijera Đinđića, ukinuli Drugu upravu Bezbednosne informativne agencije, faktički ste je ukinuli, koja se bavi obaveštajnim radom, tzv. zagraničnim iliprekograničnim delovanjem, dakle, prikuplja podatke u inostranstvu, između ostalog i o narko-mafiji, teroristima itd. Dragan Filipović je u svojoj knjizi „Anatomija globalističkog smrada“ izneo ove podatke. Inače, on je bio treći čovek resora državne bezbednosti i načelnik obaveštajne uprave resore državne bezbednosti i visoki funkcioner Bije. Dakle, on navodi da 2003. godine po nalogu Amerikanaca obaveštajnoj upravi je zabranjeno da se bavi obaveštajnim radom. Ona faktički postoji formalno, ali se ne bavi obaveštajnim radom. Isto tako, zaposleni u toj upravi nemaju zvanje ovlašćenog službenog lica. Dakle, oni ne mogu nikoga da privedu na informativni razgovor. To morate da promenite. Takođe, smatram da je to učinjeno kako se ne bi ispitale sve okolnosti oko ubistva premijera Đinđića i za eventualnu organizaciju tog ubistva u inostranstvu.
Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pravna teorija u sankciji prepoznaje dve komponente: represivnu i preventivnu. Iz tog razloga smo logično član 47. zakona krenuli sa povećavanjem dužine trajanja kazni. Ovaj amandman koji je podnela SRS odnosi se na ovlašćeno iznošenje kulturnih dobra u inostranstvo, pa se kaže – ko iznese ili izveze u inostranstvo kulturno dobro ili dobro koje uživa prethodnu zaštitu, bez prethodnog odobrenja nadležnog organa, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina. Predlažemo od tri do osam godina. U stavu 2. – ako je delo iz stava 1. ovog člana izvršeno u odnosu na kulturno dobro od izuzetnog ili velikog značaja, učinilac će se kazniti zatvorom od jedne do osam godina. Mi predlažemo od pet do osam godina. Evo predlog državnom sekretaru Ministarstva pravde je da vidi da su rasponi u ovim kaznama daleko prihvatljiviji, daleko praktičniji, ali ovde smo imali posebnu potrebu da intervenišemo u ovom članu zato što u poslednje vreme se iznose dobra iz cele Srbije, a posebno sa KiM. Nestanu li kulturna dobra, nestajemo i mi kao narod. Političke stranke mogu da nestanu, ali Srbija i građani Srbije ne smeju nikada ni pod kojim uslovima nestati.
Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Izvolite.
Ovim amandmanom pokušavamo da dodatno pooštrimo zaprećenu kaznu zatvora za krivično delo neovlašćene proizvodnje, držanja i stavljanja u promet opojnih droga. Ono što je malopre važilo za krivično delo obljuba nad detetom u pogledu težine i društvene opasnosti dela, ako nam život uopšte dozvoljava da tako nešto upoređujemo, važi i za ovo krivično delo, krivično delo proizvodnje, držanje i stavljanje u promet opojnih droga. Ono što najviše karakteriše ovo krivično delo jeste učestalost, izvršenje u povratu i društvena opasnost ovog dela. Okolnost da se ovo krivično delo u najvećem broju slučajeva vrši u povratu čini ga posebno opasnim i posebno teškim. Kod ovog krivičnog dela sigurno u 70% slučajeva važi ono pravilo da ma kako vučicu hranio ona se za šumu sprema.U prevodu – povrat u izvršenju ovih krivičnih dela je vrlo čest. Imajući u vidu principe individualne i generalne prevencije, a u skladu sa društvenom opasnošću ovog dela koja postoji, smatramo da kaznenu politiku ovde treba znatno pooštriti. Zato treba da prihvatite ovaj amandman kojim se traže oštrije kazne za ova krivična dela. Time ćete zaista dati svoj doprinos u borbi protiv ovog velikog zla, protiv ovog đavola koji je ušao u našu decu, jer kao što kaže Gete – jadni ljudi, ne prepoznaju đavola čak ni kad ih uhvati za gušu.
Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman je podneo Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman. On je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 98. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 126. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta.
Da bi bilo jasno šta sam predložila ovim amandmanom, pročitaću Vladin predlog i naš amandman. Vlada kaže: "Ko u nameri ugrožavanja ustavnog uređenja ili bezbednosti Srbije liši života predsednika Republike, predsednika Narodne skupštine, predsednika Vlade, predsednika Ustavnog suda, predsednika najvišeg suda u Republici Srbiji ili republičkog javnog tužioca, kazniće se zatvorom najmanje 10 godina ili zatvorom od 30 do 40 godina". Ovo je zaista neverovatno, najpre 10 godina, pa onda 30 do 40 godina. Evo kako mi mislimo da to treba da se formuliše: "Ko u nameri ugrožavanja ustavnog uređenja ili bezbednosti Srbije liši života predsednika Republike, predsednika Narodne skupštine, narodnog poslanika, predsednika Vlade, potpredsednika Vlade, ministra, predsednika Ustavnog suda, predsednika najvišeg suda u Republici Srbiji, republičkog javnog tužioca ili načelnika Generalštaba Vojske Srbije,kazniće se zatvorom od 30 do 40 godina". Ovaj amandman je sasvim sigurno u skladu sa, rekla bih, namerom Vlade, jer je ovo unela kao nov član, odnosno ubistvo predstavnika najviših državnih organa, a najviši državni organi su oni koji su sadržani u amandmanu koji sam podnela u ime SRS. Primereniji je i ozbiljniji je, i ozbiljnija je namera da se za ovo krivično delo predvidi kazna od 30 do 40 godina, a ne, kako Vlada kaže, od 10 godina ili zatvorom od 30 do 40 godina. Zaista bih volela da je ovde predstavnik Vlade da objasni šta su zapravo...
Na član 126. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Milica Radović, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Gospodin Petković želi reč.
Gospođo predsednice, gospodo iz Ministarstva pravde, ovaj naš amandman je u tesnoj vezi sa amandmanom na član 35. koji je, podsećam vas još jednom, podnela DSS i koji je Vlada prihvatila. Smatramo da je potpuno bilo neprihvatljivo da u Predlogu zakona izostavite članove Vlade, znači ministre i narodne poslanike, prilikom ugrožavanja njihove sigurnosti. Sada, u ovom članu 126. uvodi se jedno novo delo, ubistvo predstavnika najviših državnih organa. Mogao bih da razumem da ovo što se dešavalo u prethodnom periodu, da čovek uđe sa bombama u Predsedništvo, da pre neki dan uđe naoružano lice sa pištoljem i mecima u Dom Narodne skupštine, neko shvata na krajnje ozbiljan način, ali, verujte mi, mi smatramo da su narodni poslanici i da su ministri u Vladi predstavnici tih državnih organa. Ne vidim uopšte razlog zašto, analogno članu 35, niste prihvatili i ovaj amandman na član 126. i na taj način zaokružili čitavu ovu priču i uvođenje dva nova krivična dela. Zato vas pozivam da još jednom to pogledate i mislim da, ukoliko ste već imali dobru volju kod jednog člana, to pokažete i ovim putem, da bi zaštitili zaista predstavnike koji rade u najvišim državnim organima, a svakako to jesu i narodni poslanici i jesu članovi Vlade.
Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, nije sporno da je ovo vrlo važno krivično delo i dobro je što se na ovaj način inkriminiše vršenje krivičnog dela ubistva predstavnika najviših državnih organa. Sasvim sigurno i objekt zaštite, a pogotovo društvena opasnost ovog krivičnog dela je toliko velika da je bilo zaista potrebno na ovaj način ga definisati. Međutim, mi smatramo da nije u potpunosti obuhvaćen broj subjekata koji treba da bude zaštićen ovim krivičnim delom. Zaista nema nijednog razloga za to, pa sam iskoristio ovu priliku da se javim, da narodni poslanici i ministri ne budu predmet zaštite. Zašto samo predsednik Vlade ili predsednik Narodne skupštine? U Srbiji ima toliko političke ostrašćenosti, toliko pokušaja da se utiče na političku volju, da sasvim sigurno pod udar pojedinih ljudi ili pojedinih grupa mogu doći i ministri koji imaju realnu moć i u Vladi i u društvu, i narodni poslanici koji mogu da donese ključne odluke i glasaju o zakonima koji mogu proizvesti važne posledice, pa možda i za neke društvene grupe, ili pozitivne ili negativne. Prosto molim predstavnike Vlade da ovo uvaže. Čitav ovaj zakon rađen je bez ozbiljne javne diskusije. Ovde želim da ponovim i da se pridružim kolegama koje su izrazile svoje nezadovoljstvo što su advokati izostavljeni iz ove javne rasprave. To nije prvi slučaj. Advokati su izostavljeniiz javne rasprave kada je u pitanju sledeći zakon koji ide na dnevnom redu -sprečavanje pranja novca i finansiranje terorizma. Sada smo suočeni da advokatske komore traže zaštitu na Ustavnom sudu, zato što advokate polako pretvarate tim zakonom u špijune u Srbiji, u Alekse Žunjiće. Greška tog zakona će se vrlo brzo pokazati, kao što će se pokazati greška ovog zakona, koja je izostavila advokaturu, koja ima i znanje i stručnost da adekvatno utiče da ova rešenja budu najbolja i da na najbolji način zaštite osnovne društvene vrednosti.
Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Milica Radović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, upravo sam sada od cenjene potpredsednice, gospođe Čomić, dobila informaciju da će Vlada prihvatiti ovaj naš amandman. Na tome vam se zahvaljujem zato što postoji stvarno pravna logika između ovog amandmana i amandmana koji je već prihvaćen na član 35. Pošto je reč o poslednjem amandmanu koji smo podneli, kako na ovaj predlog zakona, tako uopšte i na set pravosudnih zakona, više se kao ovlašćeni predstavnik neću javljati, a neće se javljati više ni moje kolege iz poslaničkog kluba. Moram da kažem da smo radu na ovom setu pravosudnih zakona pristupili vrlo ozbiljno, sa isključivom željom da ukoliko postoji mogućnost pokušamo da promenimo tekstove predloženih zakona nabolje. Nismo podnosili mnogo amandmana, što ste imali priliku i da vidite, podnosili smo samo amandmane na one članove sa kojima nisko nismo mogli da se složimo. Neki od njih su prihvaćeni, kao što je upravo urađeno i sa ovim amandmanom, većina, nažalost, nije našla razumevanje kod predstavnika Ministarstva pravde. Zahvaljujemgospodinu Homenu i gospodinu Ćosiću što prisustvuju današnjoj raspravi, ali po ko zna koji put izražavamo svoje nezadovoljstvo zbog odsustva ovlašćenog ministra i zbog nemogućnosti da na jedan argumentovan način vodimo interaktivnu raspravu. Nadam se da takvo ponašanje neće postati praksa ubuduće i još jedanput vam se ne tome zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Ako ne, na član 138. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, mi iz LDP nerado dajemo amandmane u tom smislu da predlažemo brisanje određenog člana. Međutim, u ovom slučaju smo bili prinuđeni to da uradimo, s obzirom da ovaj član 325. Zakona, koji je ovim predlogom zakona o izmenama i dopuna Krivičnog zakonika predviđen za izmenu, jednostavno ostaje i dalje u domenu ograničavanja određenih ljudskih sloboda i prava. Zašto to ističemo? Kada se pročita u kom smislu se predlaže izmena ovog zakonskog člana, vidi se da se samo otpor, kada se govori o otporu, misli se na nenasilni otpor, menja rečima "nepoštovanje zakonitih odluka". Faktički, jedan nenasilni otpor, jedna građanska neposlušnost i dalje podležu određenim krivičnim sankcijama. Izvinjavam se, napomenula bih da ću koristiti vreme moje poslaničke grupe. Ukoliko mi ovim članom zadržavamo rešenje prethodnog lošeg zakonskog rešenja, nenasilni otpor i građansku neposlušnost stavljamo u kontekst krivičnog dela, a afirmišemo konformizam i autocenzuru, u tom slučaju očigledno postupamo protivno određenim odredbama Ustava i ujedno određenim međunarodnim konvencijama koje smo mi ovde takođe prihvatili i koje predstavljaju i deo našeg pravnog poretka. Htela bih samo da vas podsetim da ovaj član zakona, koji predviđa da pozivanje na nepoštovanje zakonitih odluka ili mera državnih organa, u stvari samo govore o tome da je kod nas autoritet odluka državnih, kao i postupanje državnih organa, u velikom problemu. Zašto se posebno pozivati jednim posebnim krivičnim delom na poštovanje zakonitih odluka i na postupanje državnih organa? Ukoliko ovo krivično delo ostane u ovakvoj formulaciji u kojoj je ono predviđeno zakonskim predlogom, u tom slučaju mislim da i sama Vlada ima određene probleme, jer recimo direktive iz maja 2009. godine Ministarstva pravde i Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, koje nalažu državnim sekretarima, pomoćnicima ministara i ostalim državnim činovnicima da se uzdrže od akata i radnji kojima se drugim organima predlažu mere i postupci protivni odredbama Ustava, zakona i državnih odluka. To znači da su ove direktive, a to je recimo direktiva koju sam citirala Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, direktiva Ministarstva pravde je potpuno slična ovoj direktivi, one u stvari prihvataju realnost da postoji određeno pozivanje na nepoštovanje državnih zakonitih odluka, na nepoštovanje postupanja državnih organa. Šta je to ako ne nepoštovanje u slučaju da Vlada donese zaključke, odnosno određena ministarstva, pa onda državni činovnici te zaključke dostavljaju sudovima, pa se direktno mešaju u rad sudova, tako što predlažu da se prekinu određeni postupci iz određenih razloga, da se prekinu postupci izvršenja pravnosnažnih zakonitih sudskih odluka ili se predlaže prekid postupka određenih sudskih procesa, iz nekih ko zna kakvih državnih razloga. Dakle, i ti postupci bi mogli da podlegnu pod sankcionisanje u okviru ovog krivičnog dela. Smatramo da je ovo krivično delo recidiv prošlosti i da ne služi na čast predlagaču zakona, kojem je intencija reforma zakona iz domena pravosuđa, odnosno krivičnih zakona, da ovaj član ostavi na snazi i da ga eventualno koriguje. Prema tome, predlažemo da usvojite naš amandman, koji je veoma jednostavan. Tražimo samo brisanje ovog člana.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je tri minuta i 40 sekundi. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 160. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Da.) Ima reč Judita Popović.
Mogu samo da se nadovežem na ono što sam već malopre iznela i mogla bih da povežem ovo krivično delo, koje smatramo da je potpuno nepotrebno, da je anahrono i da je recidiv prošlosti, sa krivičnim delom zloupotrebe službenog položaja iz člana 359. Krivičnog zakonika, čiju promenu predlaže predlagač samo u smislu da, pored službenog lica, označava i/ili odgovorno lice. Naš predlog je bio, dakle LDP i nas dvoje kao predlagača ovog amandmana, da se unese protivpravnost kao elemenat krivičnog dela u ovo krivično delo, jer očigledno da ta protivpravnost nedostaje kako bi to krivično delo zaista bilo u pravom smislu krivično delo, a ne nešto uopšteno u čiji okvir možemo da svrstamo raznorazna iskorišćavanja svog službenog položaja i ostvarivanja određene koristi. Kao što je krivično delo, čije brisanje smo predlagali, dakle nenasilni otpor, nenasilno nepoštovanje državnih odluka, iz tog razloga što često odluke mogu biti zakonite, a pri tom nepravedne, štetočinske ili nepravične, tako isto i ovo krivično delo, ukoliko se striktno primenjuje i posmatra, moglo bi da obuhvati mnoge sfere privrednog i društvenog života, poslovanja, ponašanja preduzetnika u određenim situacijama kada posluju i bukvalno bi moglo sve da se podvede pod krivično delo zloupotrebe službenog položaja, ukoliko neko posluje normalno iz određenog interesa i ostvari taj interes. Ovo krivično delo očigledno da ima određenu političku konotaciju, ima određenu nameru da zadrži jedan pritisak u krivičnom pravu na preduzetnike i na sve one koji se bave određenom delatnošću. Koji bi inače bio razlog da se ovo anahrono krivično delo ostavi na snazi. Jer, o čemu se tu radi? Ovo krivično delo ukoliko se analizira u ovakvom izdanju u kojem je dato Predlogom, ono je u suprotnosti sa članovima 58, 82, 83. i 84. Ustava, ono je u suprotnosti sa Evropskom konvencijom o zaštiti ljudskih prava. Ono je u suprotnosti faktički sa privremenim trgovinskim sporazumom, jer sve ove odredbe Ustava, kao i ove konvencije na koje se pozivam, faktički štite ljudska prava, štite tržišnu privredu, štite slobodu tržišta, dakle slobodu preduzetništva. Ukoliko krivično delo, bez elementa protivpravnosti, ostane na snazi, tada svako pribavljanje koristi sebi ili drugom od strane službenog lica, a napominjem da i preduzetnik, vlasnik privatnog preduzeća koji ostvari određenu korist, bilo imovinsku, bilo neimovinsku, jer ovaj član to i ne predviđa, vrši krivično delo. Naš amandman je jednostavno hteo samo da ograniči, da napravi razliku između iskorišćavanja svog službenog položaja – a normalno da ako je neko direktor firme da koristi svoj položaj kako bi ostvario određenu korist za sebe kao direktora te firme, a normalno i u korist te firme u kojoj radi – dakle, da se napravi razlika, a to je samo taj element protivpravnosti, jer samo ako se protivpravno deluje, u tom slučaju to može biti krivično delo. U protivnom, ovaj član zakona je neustavan i u suprotnosti je sa ratifikovanim međunarodnim ugovorima koji, opet ponavljam, predstavljaju deo pravnog poretka ove zemlje. Kada ova dva člana analiziramo, možemo konstatovati jednu stvar, a to je da ostavljamo na snazi dva izuzetno represivna, politička i uopštena krivična dela koja ne mogu dati pozitivne rezultate u pogledu reforme Krivičnog zakonika. Međutim, kada uporedimo ovu činjenicu sa činjenicom da mi, recimo, u izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku jednostavno na jedan perfidan način brišemo postojanje svedoka saradnika, na taj način što se samo u izuzetnim prilikama tom svedoku saradniku oprašta kazna. Dakle, kazna ostaje s tim da se prepolovljuje, čime šaljete jednu poruku da se ne isplati, da je prilično rizično pristupiti tom položaju svedoka saradnika, čime šaljete poruku da ne znamo na koji način će moći da se izvrši ta borba protiv organizovanog kriminala, ozbiljne korupcije, krivičnih dela koja vrše državni činovnici. Postavlja se pitanje da li je ovo zaista reforma u domenu krivičnog prava, jer nećete moći da dostignete taj efekat, nećete moći da ostvarite te ciljeve koje proklamujete predlozima ovih zakona. Nećete naći nikoga da vam svedoči u krivičnim delima korupcije, koja su prilično zatvorena dela sa zatvorenim grupama, pogotovo ako se radi o organizovanom kriminalu. Samo neko ko je iz tog kruga, ko je spreman da rizikuje, normalno očekujući određene pozitivne efekte, može da pomogne da se država ozbiljno izbori sa organizovanim kriminalom i korupcijom. Prema tome, ne treba puno da se priča o tome da ova država to zaista hoće, nego mora kroz konkretne predloge izmena i dopuna postojećeg zakonodavstva da zaista to i čini, a ne da ostavi ovakve recidive, kao što su ovi članovi u Krivičnom zakoniku, a da pri tom bukvalno sama sebi veže ruke u borbi sa korupcijom i organizovanim kriminalom. Prema tome, mi i dalje predlažemo da se u ovo krivično delo, zloupotreba službenog položaja, a to je inače samo naslov krivičnog dela, jer kada se analizira biće, elementi bića krivičnog dela, govori se samo o iskorišćavanju službenog položaja, a ne govori se o zloupotrebi, dakle, mi samo unosimo tu protivpravnost koja je jako bitna, da se napravi razlika između običnog iskorišćavanja i onog koje je protivpravno.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je sedam minuta, tako da je vreme na raspolaganju poslaničke grupe LDP tri minuta i 40 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Ako ne, na član 160. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 189. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, predstavnik predlagač bi, po članu 144, imao prava da da završnu reč. Pošto nije prisutan, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SPREČAVANjU PRANjA NOVCA I FINANSIRANjA TERORIZMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Sreto Perić, Mirko Munjić, Saša Maksimović, Slađan Mijaljević, Petar Jojić i Aleksandar Martinović. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za finansije, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Samo da podsetim predsednike, ovlašćene predstavnike i članove poslaničkih grupa o vremenu koje je na raspolaganju, s obzirom da se radi o pretresu u pojedinostima poslednje tačke iz, po odluci Skupštine, zajedničkog načelnog pretresa. PUPS ima ukupno vreme na raspolaganju, kao i Poslanička grupa manjina. Poslanička grupa Nova Srbija – ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ima na raspolaganju sedam minuta i 40 sekundi, a poslanička grupa devet minuta. Poslanička grupa LDP – ovlašćeni predstavnik četiri minuta i 30 sekundi, poslanička grupa tri minuta i 40 sekundi. Poslanička grupa SPS-JS ima ukupno vreme na raspolaganju. Poslanička grupa Napred Srbijo ima ukupno vreme ovlašćene predstavnice poslaničke grupe i pet minuta na raspolaganju kao vreme poslaničke grupe. Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica ima četiri minuta na raspolaganju kao vreme poslaničke grupe. Poslanička grupa G 17 plus ima ukupno vreme. Poslanička grupa SRS je iskoristila i vreme za ovlašćenog predstavnika i vreme poslaničke grupe, i poslanička grupa ZES ima na raspolaganju vreme za ovlašćenog predstavnika i 88 minuta i 40 sekundi za poslaničku grupu. Na član 1. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
U obraćanju povodom ovog amandmana koristiću i vreme ovlašćenog predstavnika, tako da možete to tako da tretirate. Svaka od poslaničkih grupa je u okviru rasprave po ovom setu zakona procenila da vreme namenjeno za obraćanje ovlašćenog predstavnika ili poslaničke grupe posvećuje temi koju ona smatra najvažnijom. Upravo činjenica da smo mi ostavili ovo vreme za izmene i dopune Zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma govori o tome koliko cenimo značaj ovog zakona. Za razliku od značaja koji mi pridajemo ovom zakonu, Vlada koja je predložila izmene i dopune ovog zakona u pet članova, od kojih je jedan kada stupaju na snagu ove izmene i dopune, znači, u četiri člana je predložila izmene, procenila je da o njemu treba raspravljati u zajedničkom vremenu sa još šest zakona iz oblasti pravosuđa. Obraćam se građanima Srbije, čudim se smelosti Vlade da uopšte izađe sa ovim predlogom izmena i dopuna i da nam dopusti da o ovom zakonu ponovo progovorimo nešto i podsetimo građane na loša zakonska rešenja i na nikakve učinke vlasti u borbi protiv pranja novca i finansiranja terorizma. Nije mi trebalo nimalo inspiracije da zainteresujem javnost za ovu raspravu, jer jutrošnja vest, objavljena na BBC, da je u američkoj državi Nju Džersi uhapšeno 40 visokih državnih i verskih službenika, među kojima je nekoliko rabina, vrlo je interesantna vest, a plod je desetogodišnje akcije američke države, koja je ubacivanjem svedoka saradnika u grupu odbornika, državnih službenika i rabina, uspela da dođe do nesumnjivih dokaza o pranju novca i korupciji u vlasti u državi Nju Džersi. Svedok saradnik je jedan građevinski preduzimač, koji je kupovao građevinske dozvole za 10 hiljada dolara pa naviše i sarađivao sa rabinima koji su ljude uveravali da prodaju bubreg za 10.000 dolara, a oni ga preprodavali za cenu od 150.000 dolara. Iz čega se sve novac može prati je nečuveno i kako se može legalizovati nezakonito stečeno, ali ono zbog čega želim javnost da zainteresujem ovim slučajem jeste - u mnogo čemu se ugledamo na Ameriku i treba da se ugledamo na dobre primere iz prakse o pravosuđu i pranju novca, na sve nezavisno na kojoj strani zemaljske kugle postoje, rade i žive neki ljudi. Volela bih da ovaj slučaj zabrine sve one koji se upuštaju u pranje novca, u korupciju i zloupotrebe, verujući da postoje savršene pljačke, a želim da ih uverim da, iako ova država ima loš zakon, iako ga slabo primenjuje, da ipak ne postoji savršena pljačka i da odgovornost za uništavanje društvenog sistema, u kojem se klase stvaraju i raslojavaju upravo na korupciji, moramo da preuzmemo svi i da u borbi protiv pranja novca damo svoj nesumnjiv doprinos. Kako nam ga je država dala? Dala je predlog izmena i dopuna Zakona kojim ustanovljenu obavezu onih koji su u lancu onih preko kojih se novac pere oslobađa obaveze, što jeste član 1, da vrše dodatnu proveru podnetih isprava i dodatno potvrđivanje podataka o stranci koja se, po sumnji, bavi pranjem novca. U odbijanju na moj amandman, gde tražim da svi koji su obveznici, koji treba da vrše dodatnu proveru i podataka i dodatno potvrđivanje o takvim strankama, kaže da Vlada ne prihvata amandman iz razloga što rešenje u Predlogu zakona sadrži širi krug obveznika. Da li možete da verujete da je Vlada bila u stanju da da takvo obrazloženje. Ovim predlogom izmena i dopuna se briše obaveza obveznika da vrše dodatnu proveru podataka, što je bilo rešenje u zakonu koji smo doneli u martu. Na moje amandmansko reagovanje da ta obaveza treba da ostane i da taj krug obveznika treba čak proširiti na sve one koji se bave finansijskim poslovima, Vlada kaže da je čak i širi obuhvat onih koji se time bave. Zakon je u stvari predložen da bi se uvele zakonske kazne koje su potpuno bile izostavljene. Iako su se mnogi bavili hvaljenjem zakona i njegovim očekivanim doprinosom, nijedan od tih vrlih analitičara i onih profesionalnih hvalospevnika ovakvih zakonskih predloga nisu primetili da kazna za ovlašćeno lice u organu koje ne spreči pranje novca i odgovorno lice nije bila ni predviđena. Ono što treba da zabrine sve nas, to je da prema podacima međunarodnih organizacija koje se bave pranjem novca postoji nedvosmislen podatak da se od dva do pet procenata, ne može se sa isključivom sigurnošću potpuno precizno reći koja je to cifra, od ukupno stvorene vrednosti nalazi u tokovima koje možemo nazvati pranjem novca. Međutim, kod nas je čak i definicija pranja novca zakonom koji smo doneli potpuno pogrešno postavljena. Pod pranjem novca se uvek podrazumeva nezakonito stečena gotovina koja seposredstvom banaka ubacuje u legalne tokove. I, što je najčešći slučaj, tako ubačena gotovina u legalne tokove se investira, čak ne ni u profitabilne grane, nije im toliko bitan profit, koliko je bitno da se legalizuje novac stečen na nezakonit način. Kao i uvek smo po svemu specifični, pa je u našem društvu najčešći slučaj da se novac ulaže u profitabilne grane, gde se očekuje makar 50% zarade na uloženi dinar. U svakom gradu se znaju imena ljudi koji se bave građevinskim poslovima, retko se ko usuđuje da ih zove građevinskom mafijom, koji zaista vrlo često nezakonito stečen novac iz raznih kriminalnih poslova kao gotovinski novac ubacuju u legalne kanale, plaćajući radnike, zaposlene na crno, ne plaćajući im osiguranje, podmićujući za dobijanje građevinskih dozvola, čak često falsifikujući vlasnike zemljišta na čijim objektima grade, da bi onda prodajom stanova legalizovali prihod od prodaje zgrade sagrađene na nezakonito stečeni način, odnosno nezakonito stečenim novcem. Ovo što kažem apsolutno nije neka moja zasluga, analiza. To je nešto što zna svaki građanin u svakom gradu gde i jedan kran radi na nekoj zgradi. Nisu sve zgrade tako podignute, ali se kriminalno stečen novac najčešće ulaže u ovu vrstu posla i u hotelijerstvo, što je svetska praksa, da bi se u takvim oblastima očekivao maksimalan profit. Kada ga nema iz njega se izlazi i njih ne zanima što takvim ponašanjem vrše poremećaj kamatnih stopa, monetarne politike, poreske politike i uopšte ekonomskog rasta jedne zemlje. Njih to ne brine. Oni imaju svoj interes, ali ova država bi o tome morala da brine. Od 2003. godine, kada smo se prvi put suočili sa nečim što je pranje novca i "of-šor kompanija", i kada se uzmu imena Nemanja Kolesar, Janjušević, finansiranje G17, počeo upotrebljavati taj termin i to od strane državnih činovnika, koji su imali navodno iskrenu želju da se sa tim izbore, do danas samo se susrećemo sa primerom zatvaranja za dvojne fakture, koje je izveo svojevremeno finansijski direktor gospodina Kostića prilikom zasnivanja proizvodnje u kupljenoj šećerani za tri evra, te je javnost imala prilike da vidi kako je za staru i raubovanu opremu uvećavana vrednost faktura, čime je ustvari napravljen klasičan put pranja novca. Da li je, ko je osuđen, ko je za to odgovarao, nema potrebe da iznosim. Takvih rezultata istraga sprovedenih kroz kažnjavanje do danas nemamo. Znači, kazna ako nije izvesna i ako se ne primenjuje nema ni smisla. Čak smo zakonom definisali, i ovo je neprimerena praksa, da iznošenje gotovinskog novca od 15.000 evra, što je maksimum, može da bude po diskrecionom pravu tumačen po slobodnoj volji. U zakonu koji smo u martu usvojili ministar ima pravo da za određene obveznike iz stava 1, koji definiše tu visinu, dozvoli iznošenje preko 15.000 evra gotovine. Da li ako se pita jedan čovek i neko, a ima diskreciono pravo da o tome odluči, nije strelica za korupciju, zar to upravo nije poziv na korupciju? To jeste jedan od načina na koji donosimo zakone, gde diskreciona prava podižemo na nivo koruptivnih zahteva, gde promovišemo cilj da gradimo klasno društvo u kome se bogatstvo preraspodeljuje na nepodnošljivo nepravedan način, u čemu država svojim zakonskim propisima to pomaže. Umesto da oni koji se bave finansijskim transakcijama, a najčešće su to banke i sada kroz inoviranu finansijsku industriju dobrovoljni penzijski fondovi, brokerske kuće, dobrovoljna osiguranja, osiguravajuća društva, vi i izmenom ovog zakona u četiri člana upravo eliminišete obavezu da dostavljaju posebne podatke i proveru svega onoga što može da ukazuje na korupciju. Da li je to način kako se jedna država bori protiv pranja novca i korupcije, neka procene građani.
Vreme na raspolaganju ovlašćenog predstavnika je 6 minuta i 15 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što je gospođa Jorgovanka Tabaković rekla, za SNS Tomislava Nikolića ovaj zakon i ova oblast je od izuzetnog značaja. Mi smo zbog toga reagovali na predložene izmene i dopune zakona. Konkretno u članu 2. imamo želju Uprave za sprečavanje pranja novca da, uz one službene legitimacije, dobiju i službene značke sa identifikacionim brojem. Smatramo da je ova želja Uprave za sprečavanje pranja novca nepotrebna, da nema potrebe za ovakvim značkama. Smatramo da Uprava za sprečavanje pranja novca treba da se bavi suštinom, a ne formom. Čini nam se da, pre svega, od Uprave za sprečavanje pranja novca trebamo da dobijemo informaciju o njenom dosadašnjem radu. Istina, ona ima obavezu da Vladi dostavlja te izveštaje, ali u javnosti, među nama narodnim poslanicima, jako malo se zna o samoj toj oblasti. Činjenica je da ova ustanova prati tokove novca i da u vremenu tranzicije u kome se nalazi naše društvo ima puno nezakonitosti i puno korupcije i kriminala. Sasvim je neprimereno da rezultati ove uprave ne budu znatno bolji i da o tome ne bude obaveštena javnost, i da se uprava bavi onim poslovima za koje je osnovana, a ne da se bavi time kako će izgledati službene legitimacije, da od Vlade očekuje da ona to uređuje i da dobija službene značke. Mislim da je suština samog zakona drugačije osmišljena i da su očekivanja i narodnih poslanika i javnosti od Uprave za sprečavanje pranja novca nešto sasvim drugo.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 2. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Sreto Perić.
Zakon o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma, kao i izmene i dopune tog zakona, trebalo je u osnovi da budu mnogo rigoroznije, jer od ovog preti velika opasnost državi Srbiji. Intervenisao sam na član 53. osnovnog zakona amandmanom na član 2, gde se predviđa da službeno lice koje radi u Upravi za sprečavanje pranja novca, pored legitimacije, imaće i službenu značku sa identifikacionim brojem. U suštini, to nije nešto na šta bi trebalo intervenisati. Postoji stav 2. ovog člana, gde se kaže da obrazac službene legitimacije i izgled službene značke propisuje ministar. SRS principijelno se zalaže da se to u ime ministra prenese u nadležnost državnog organa. Ustav, Zakon o državnoj upravi, Zakon o ministarstvima, već sam juče istakao, ne prepoznaje ministra kao državni organ, jer on to i nije, nego je ministarstvo državni organ. Stoga bi to trebalo da bude u nadležnosti ministarstva. Koliko su nam odgovorni ministri, najbolje pokazuje jučerašnje i današnja sednica, na kojoj se raspravlja u pojedinostima o veoma važnim zakonima, zakonima koji regulišu krivičnu problematiku, pa evo sada i sprečavanje pranja novca i finansiranje terorizma, a ministra ovde nema. Smatramo da ovaj amandman treba prihvatiti, jer on je principijelan stav SRS prema ovom problemu.
Da li još neko želi reč? Ne. Na član 3. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Mirko Munjić.
Amandmanom je traženo da se zakonski minimum od 20 hiljada podigne na iznos od 100 hiljada. Ako pogledamo predloženi raspon između zakonskog minimuma i maksimuma, videćemo da je on u odnosu jedan prema 10. Postavlja se pitanje hoće li ovaj raspon kazne, a posebno iznos zakonskog minimuma, preventivno uticati na potencijalne učinioce krivičnih dela. Predvideli ste 20 hiljada kao zakonski minimum. Šta znači kazna od 20 hiljada dinara za one koji će očigledno svesno i namerno hteti i vršiti inkriminisane radnje za koje je kao zakonski minimum predviđena. Predvideli smo da taj raspon bude od 100.000 do 200.000, svesni činjenice da ni iznos zakonskog minimuma od 100 hiljada neće adekvatno, odnosno 100% učiniti da do vršenja ovih dela ne dođe. Smatramo da je iznos kud i kamo adekvatniji. Međutim, vama prevencija nije bitna. Zaštita oštećenih takođe. To se pokazuje na mnogim slučajevima prilikom donošenja određenih zakona iz oblasti pravosuđa, a to smo imali priliku da vidimo. Tako ste, na primer, predvideli u jednom zakonu da učiniocu krivičnog dela može da se ostavi deo imovine koji je stekao krivičnim delom ukoliko nema sredstava za svoje izdržavanje. Ovde se postavlja pitanje koga vi u stvari štitite ovde, da li počinioca krivičnog dela ili oštećene. Svestan činjenice da vama dokazati, odnosno pokazati da treba neki amandman prihvatiti, predstavlja zaista ono što se u latinskom kaže probatio diabolica ili đavolsko dokazivanje. Toga smo i mi svesni.
Da li još neko želi reč? Ne. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Mijaljević.
Podneo sam amandman da se u članu 3. stav 2. reči "od 20.000 do 200.000 " zamene rečima "od 100.000 do 200.000". Imajući u vidu propisani iznos kazne za pravna lica u članu 88. stav 1. zakona, smatramo da je adekvatna kazna za odgovorno lice u pravnom licu između 100.000 i 200 hiljada dinara. Dakle, ako je već utvrđeno da je neko počinio krivično delo pranja novca da bi se finansijski pomagale terorističke akcije, a velika većina terorističkih akcija su usmerene na imovinu i ljudske živote, potrebna je i adekvatna kazna. Zamislite primer da je neko kroz pranje određene količine novca zaradio milion evra i tako omogućio da se počini teroristički akt koji prouzrokuje štetu od nekoliko desetina i stotina miliona evra i nekoliko desetina i stotina ljudskih žrtava, kazniće se sa 20 hiljada dinara do 200 hiljada. Da li vam se ne čini da je jako velika disproporcija između počinjene štete i kazne, a toliko se naša smušena vlast upinje da stane u red boraca protiv terorizma, naročito zbog stanja u našem okruženju i u našoj južnoj pokrajini, evo u poslednje vreme i na jugu Srbije. Međutim, čini mi se da ne uspevaju da se najbolje snađu u ambijentu koji nas okružuje, tako da mi ovim amandmanom predlažemo i pružamo pomoć da se kazna pooštri.
Da li se još neko javlja za reč? Ako ne, na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsedavajuća, verujem da se svi možemo složiti oko činjenice da je kaznena politika u Srbiji neefikasna i neadekvatna. Amandman koji sam podneo u ime SNS je u vezi sa odgovornošću lica u pravnom licu, kojim se predviđa povećanje kazni sa 30 hiljada do 300 hiljada u odnosu na predlog Vlade od 20 hiljada do 200 hiljada. Ovaj amandman je inače, dame i gospodo poslanici, bio svojevrsni eksperiment koji je trebalo da proveri spremnost i iskrenost Vlade u vezi sa kaznenom politikom. Na koji način? Na svaki amandman koji sam podneo u ovom setu pravosudnih zakona, a vezano za kaznenu politiku, dobio sam odgovor koji je u suprotnosti sa prethodnim obrazloženjem koji mi je Vlada dostavila. Tako da u obrazloženju na ovaj amandman Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je zakonom propisano da odgovornom licu može biti propisana kazna u iznosu do 200 hiljada, što znači da zakon ne dozvoljava veću kaznu. Kada sam vam na Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika predložio drugačiju kaznu, odnosno nešto blažu, odgovor koji sam dobio je da je intencija Vlade pooštravanje kazne. Pre svega, prvo pitanje bi bilo da li Vlada uopšte zna šta su njene intencije? Ako jednim zakonom predviđa povećavanje, jednim ne dozvoljava povećanje, onda se poziva na to kako je intencija povećavanje kazne, drugim, ne, nećemo povećavati kazne. Da li vi uopšte smatrate da kaznena politika ne može da bude u funkciji prevencije sankcije, niti može da bude efikasna u borbi protiv različitih oblika kriminala? Ako je tako, zašto ste povećavali kaznu u izmenama i dopunama Krivičnog zakonika? Sada bih želeo da izvučem paralelu sa Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju. Delimično ću vam, nadam se, pomoći oko toga šta su vaše intencije, pošto čini mi se da vi još uvek to niste sasvim, ili se barem u okviru Vlade i ministarstava, niste dogovorili između sebe. Dakle, evo čista paralela, izmena zakona o sprečavanju pranja novca predviđa kazne od 20.000 do 200.000 za odgovorno lice u pravnom licu, od 500.000 do 3.000.000 za pravno lice, dok u Zakonu o javnom informisanju kazna se kreće od 200.000 do 2.000.000 za glavnog i odgovornog urednika, odnosno 1.000.000. dinara do 20.000.000 miliona za pravno lice plus neke zaštitne mere obavljanja delatnosti. To znači, praktično, da ako neko prozove ministra Mlađana Dinkića, što čini mi se da jeste bila namera zašto se izmenio Zakon o javnom informisanju, biće kažnjen sa 20.000.000, a ako se neko bavi pranjem novca i finansiranjem terorizma biće kažnjen sa 2.000.000.E sad, građani Srbije pre svega treba da postave sebi pitanje - šta je politika ove Vlade i šta su prioriteti ove Vlade koja treba njih da predstavlja? Da li je to borba protiv pranja novca i finansiranja terorizma ili zaštita lika i dela svemogućeg ministra opšte prakse Mlađana Dinkića?
Iskorišćen je jedan minut od vremena na raspolaganju poslaničke grupe Napred Srbijo, tako da sada raspolažete sa četiri minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.)
Hoćete mi samo reći koliko imam vremena? Znači četiri od grupe i od ovlašćenog? Koliko imam ukupno?
Četiri minuta je na raspolaganju poslaničkoj grupi i na raspolaganju vama, kao ovlašćenoj predstavnici poslaničke grupe, osam minuta i 15 sekundi.
Razlog zašto je ovaj zakon ušao u proceduru izmena i dopuna je upravo kaznena politika. Kao što je moj kolega Saša Maksimović i rekao, prvo upada u oči da je u isto vreme na dnevnom redu razmatranje Zakona o javnom informisanju koji je, s pravom, najviše polemike izazvao baš u delu kaznene politike. Sada se postavlja pitanje - odnos dela i kazne za ta dela? Da li je moguće da smo mi kao društvo ugroženiji neodgovornim informisanjem, a ima vrlo mnogo primera neodgovornog informisanja i objavljivanja raznoraznih tekstova, ili smo kao društvo ugroženiji slučajevima korupcije i pranja novca? Mislim da na to pitanje u bilo kojoj anketi nedvosmisleno će se svi građani opredeliti da smo ugroženiji pranjem novca, odnosno korupcijom. Kada mi predložimo, što jeste predlog kolege Maksimovića i moj predlog - da se kazna za odgovorno lice i ovlašćeno lice, koja je potpuno bila ispuštena u zakonskom predlogu, odnosno zakonu koji je usvojen u martu, odredi na visinu zakonskog maksimuma do 200.000 dinara, vi odgovarate da je to previsoka kazna za takvu vrstu dela. Zaista se pitam da li mi živimo u istoj državi i da li vama sistem zakonodavstva i država kao država imaju dovoljno značajne odrednice u vašem poimanju našeg života, budućnosti i potrebe da trajemo. Na primer, vi za jedan mogući, zaista teoretski mogući slučaj - da na nekoj televiziji bude objavljeno da je nemački državljanin Adolf Hitler označen ratnim zločincem, to objavi televizija, da li će ona, bilo koja, biti kažnjena za privredni prestup, po onim kaznama od tri do sedam uvećanim od zakonskog maksimuma, i po Zakonu o privrednim prestupima i prekršajima, a ipak znajući činjenicu da Adolf Hitler nikada i nigde nije pravosnažno osuđen? Ili, svi mi živimo u gradovimakoji su opremljeni kablovskom televizijom, najveći deo nas. Svake večeri ćete na BBC, CCN ili svim televizijama čuti termin Bin Laden terorista, tako ga svi nazivaju i prozivaju. Ko će odgovarati za prestup, kome je odmerena drakonska kazna Zakona o javnom informisanju, koji će biti na glasanju na kraju ovog rada, za objavljivanje takvog kažnjivog dela terorizma i nazivanje počinioca teroristom, kada mi lepo znamo da on nigde nije pravosnažno osuđen? Mene ne zadovoljava to što je gospodin Homen izjavio da se ograđuju od zakonskih kazni koje je Ministarstvo za kulturu predložilo kroz Zakon o javnom informisanju. Ne možete se vi ograđivati, jer ste vi deo tima, znači niste vi vlada neke druge republike, ni ministarstvo neke druge republike, vi ste Vlada kao kolektivni organ. Nije dovoljno to što je gospodin Homen rekao da ne stoji iza tih drakonskih kazni. Hajde recite ovde nama, meni u odgovoru na ovaj amandman - da li stojite kao nadležno ministarstvo iza ovako nisko odmerenih kazni za prekršaje u pranju novca, koji podstiču korupciju i uništavaju ovo naše društvo, uništavaju sve vrednosti kojima treba da učimo decu koja odrastaju u ovakvim okolnostima? Zaista ne mogu da prihvatim da se Vlada ovako odnosi, iako je sebi odredila najširu moguću slobodu čak i u tome - da državni organi i organizacije, iako imaju propisan rok od osam dana Zakonom o borbi protiv pranja novca i borbi protiv terorizma, uopšte nemaju u zakonu određenu sankciju ako to ne urade. Ovaj zakon je svojevremeno predložilo Ministarstvo finansija. To vas ne oslobađa odgovornosti za propust koji je taj zakon naneo. Da li je bilo amandmanskih reagovanja ili nije bilo to uopšte nije važno. Mi imamo zakon u kojem, reče kolega, advokati treba da budu denuncijanti, potkazivači, špijuni i sve druge delatnosti – i knjigovodstvene organizacije, i sve finansijske treba da prijavljuju, i turističke organizacije, ali zato državni organ, među kojima i agencija, oni imaju samo moralnu obavezu. Znači nijedan državni organ nije dužan da to uradi u roku od osam dana, jer nema kazne. Ako im budete odredili kaznu, hoće li biti ovakva - do 100.000 dinara, čak polovina od onoga zakonskog minimuma? To što ste vi široki krug obveznika ovim zakonom odredili uopšte nas ne teši, jer vi nemate rezultate. Uopšte ne može da bude za građane opravdavajuća okolnost, ako svi znamo da su banke i tržište nekretnina, odnosno organizacije iz te oblasti ključne za kontrolu tokova i praćenja novca. Takođe je sigurno da to što ste upravu koja treba da se bavi ovim poslovima opteretili sa takvim mnoštvom podataka i informacija može vrlo opravdano da se shvati po principu - dajemo vam masu podataka da ne bi mogli da se bavite najbitnijima. Kao što ste DRI ustanovili toliko širok spektar - preduzeća, javnih, državnih, budžet, političke stranke, donacije, NB, sve koji posluju javnim sredstvima, a za šta joj niste dali ni kadrovske potencijale, za šta nema materijalnih mogućnosti, da bi svakog trenutka tim ljudima, koji moraju da rade ovaj ovako odgovoran posao, mogli da doskočite pretnjom - smenjivanjem, zato što nisu ispunili obaveze koje ste im namenili zakonskim propisima. I suviše je providan ovakav način formulisanja obaveza, providan u smislu neiskrene želje vlasti da se izbori - sa pranjem novca i sa korupcijom uopšte. Zaista mislim da bi trebalo da ovoj Vladi znači primedba izneta na ovaj način i sa ovim argumentima, jer iako se ljudi ne upuštaju mnogo u detalje ovog zakona, za njih je ono što se zove konkretan rezultat u ovoj borbi najjasnija slika namera, kvaliteta zakonskih propisa koje Vlada podnosi i definicije toga šta je ovoj Vladi najznačajnije. Uopšte nije politički zaključak ako kažem da je borba protiv korupcije jedna od floskula, od šupljih fraza koja treba da ima populistički cilj pridobijanja glasača. Ne mogu se varati građani, odnosno veliki broj ljudi u dugom nizu godina pričom o tome da ćemo se protiv ovoga izboriti donošenjem ovakvih zakonskih propisa. Ono što ljude posebno brine je to što institucije koje zaista mogu da se bore sa ovakvim pojavama nemaju sredstva, nemaju odgovarajući zakon. Kako će kazniti neki od organa ili agencija koji treba da dostave podatak? Nemoćni su, o njihov će se zahtev oglušivati. Da to nije slučajno i da to nije stvar zavere, nego sistema koji ne kontroliše finansijske tokove, najbolje govori to koliko sredstava ova Vlada izdvaja Fondu PIO, dotirajući ga sve više i više, zato što se porezi, doprinosi, doprinosi za penzijsko osiguranje ne uplaćuju onako kako to zakon predviđa. U vreme dok je postojala Služba društvenog knjigovodstva, dok se plata isplaćivala u Službi za platni promet, odnosno Zavod za obračun i plaćanje, sećaju se oni koji su sličnih generacija i stariji od mene, da se plata nije mogla isplatiti, a da istovremeno ne budu uplaćeni i doprinosi. Danas, kada se platni promet kao fantastična inovacija obavlja preko banaka, imamo situaciju da ova vlada, u jednom delu zbog zahteva koalicionog partnera, dovede penzije na nivo koji nije primeren snazi privrede, ali u jednom većem delu zato što se izbegava plaćanje doprinosa, sada kroz budžet gotovo 2/3 ukupnih sredstava potrebnih Fondu PIO mora da obezbedi iz budžeta, zato što se kroz plate, odnosno doprinose ta sredstva ne slivaju u Fond PIO. To je specifičan vid nedovoljne kontrole i zatvaranje očiju pred situacijom u kojoj se nalazimo. Da nemamo takvu situaciju, da ne dopuštamo isplatu plata bez doprinosa i da to zakonom uredimo, mi ne bi imali danas štrajkače koji traže povezivanje radnog staža, mi ne bi imali na ovom zasedanju zaduživanje države od komercijalnih banaka, koja konkuriše privredi i građanima koji bi trebalo da se zadužuju, a ne država, i to pod izuzetno nepovoljnim okolnostima, pod vrlo skupim uslovima i sa rokovima otplate koji su teret na grbači svima onima koji tek treba da rade i zarađuju. Ne bih želela da zvučim panično, ali najblaže rečeno najozbiljnija zabrinutost svih nas, a pre svega vas koji ste odgovorni, mora da bude na strani brige o budžetu u kojem troškovi stoje na istom nivou, a prihodi su sve manji i manji. Broj radno sposobnih ili da ih nazovem poreskim obveznicima, jedino taj rečnik razumete, sve je manji i manji. Pomeranje starosne granice za nas žene do odlaska u penziju ne može mnogo da reši problem, jer broj dece do pet godina je sve manji, broj starijih od 65 godina je sve veći, a broj žena bez dece, odnosno žena koje ne stvaraju porodicu i ne rađaju decu je sve veći. Na čemu mislite da gradite ovu državu i da napredujemo kao zemlja, i da očekujemo da doživimo neku budućnost, ako svakim zakonskim propisom pokazujete da je za vas budućnost sledeći izbori? To je za vas jedina dugoročna budućnost, pobeda na sledećim izborima, neka parola i odmah smišljanje izgovora kako da se odustane od datog obećanja, zvalo se ono restitucija, akcije, Fijat, otvaranje 500.000 radnih mesta, borba protiv korupcije, pravednost itd. Molim vas, svaki zakon koji ovde dostavljate mora da ima minimum ozbiljnosti koju ovaj trenutak i ovi građani zahtevaju. U tom smislu, ne smanjujte kazne za ono što je rak-rana našeg društva, a to je korupcija koja se obavlja posredstvom pranja novca.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, gospodine Jojiću. Nije tu. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Takođe nije tu. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem Pretres predloga zakona u pojedinostima. Zahvaljujem se gospodi Ćosiću i Homenu. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu… Ako se svi slažu, gospodin Jojić je žurio, pa bih mu dala reč. Da li mogu da dam gospodinu Jojiću reč? Zamolila bih da imamo razumevanja za gospodina Jojića, zaista je ubrzano ušao. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedniče. Kao što su moje kolege istakle da je potrebno da se pooštre ove kazne novčane kada je u pitanju terorizam i njegovo finansiranje. Izvori finansiranja terorizma poznati su u mnogim zemljama, a poznato je isto to da se dešava, i finansiranje, i pranje novca obavlja u Republici Srbiji. Mi smatramo da je potrebno da se u zakonu propiše umesto 10.000 do 100.000 da treba da bude 50.000 do 200.000. To bi bila jedna najpravičnija trenutna odredba i norma, a praksa će pokazati da li će ovo biti delotvorno ili ne i da li će se morati pooštravati kazne i dalje ili ne.
Zaključujem Pretres predloga zakona u pojedinostima, a pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O OSNOVAMA SISTEMA OBRAZOVANjA I VASPITANjA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Slobodan Samardžić, Željko Tomić, Žarko Korać, Nebojša Ranđelović, Nenad Prokić, Nikola Savić, Radica Jocić, Goran Mihajlović, Milovan Radovanović, Slađan Mijaljević, Lidija Dimitrijević, Mićo Rogović, Olena Papuga, Marko Milenković, Miroslav Markićević, Momir Marković, Zoran Antić, Jorgovanka Tabaković, Saša Maksimović, Radiša Ilić, Vjerica Radeta, Milorad Buha, Milorad Krstin, Oto Kišmarton, Veroljub Arsić, Božidar Delić, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Jelena Budimirović, Ljiljana Miladinović, Dragan Čolić, Miletić Mihajlović, Dragoljub Mićunović, Gordana Čomić, Jadranka Jovišić, Jon Magda, Dragomir Cimeša, Miodrag Stoilović, Aleksandar Janković, Stefan Zankov, Milisav Petronijević, Milan Knežević, Zoran Babić, Zoran Mašić, Gojko Radić, Vučeta Tošković, Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Esad Džudžević, Bajram Omeragić, Gordana Rajkov, Snežana Stojanović-Plavšić i Riza Halimi, kao i zaštitnik građana – Saša Janković. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Dragoljub Mićunović, pismenim putem, povukao je amandmane koje je podneo na član 13. i na član 54. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre toga dozvolite samo da vas informišem ko su ovlašćeni predstavnici po pojedinim poslaničkim grupama u ovoj raspravi: narodni poslanik Miletić Mihajlović za SPS-JS, narodni poslanik Nikola Krpić za poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Zoran Šami za DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić za poslaničku grupu G17 plus, narodni poslanik Dragoljub Mićunović za poslaniku grupu ZES, narodni poslanik Zlata Đerić za poslaničku grupu Nova Srbija, narodni poslanik Žarko Korać za poslaničku za grupu LDP, narodni poslanik Veroljub Arsić za poslaničku grupu Napred Srbijo, narodni poslanik Nikola Savić za poslaničku grupu SRS i narodni poslanik Esad Džudžević za Poslaničku grupu manjina. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Gospođa Donka Banović želi reč. Izvolite.
Poslanici DSS predlažu da se briše stav 2. člana 1. Govorila sam kada smo razgovarali o ovom zakonu u načelu pre par dana da ovaj stav u ovom zakonu ne treba da postoji zato što je to nešto što se podrazumeva. Ovaj stav glasi: „Termini izraženi u ovom zakonu u gramatičkom muškom rodu podrazumevaju prirodni muški i ženski rod lica na koje se odnose“. Molim vas, to se podrazumeva, zato što postoji veliki broj zakona koji važe i koji ne sadrže ovakav stav. Naravno da se podrazumeva da se ti zakoni odnose i na prirodni muški i na prirodni ženski rod. Zato mislim da ovo ne treba da stoji u ovom zakonu.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Slobodan Samardžić i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? Gospodin Samardžić, izvolite.
DSS je podnela amandman na član 2. stav 2. ovog zakona. Prvobitno taj stav glasi: „Obrazovanje i vaspitanje ostvaruje se uz poštovanje opštih principa obrazovanja i vaspitanja, ostvarivanjem ciljeva i standarda obrazovanja i vaspitanja“. Mi smo hteli da ovaj drugi deo ovog stava bude konkretniji i da tu stoji konkretizacija na koje se ciljeve misli, pa smo rekli i: „ostvarivanjem nacionalnih i univerzalnih ciljeva i standarda obrazovanja i vaspitanja“. Smatramo da na ovom mestu takav jedan takav cilj mora da bude prisutan. Nacionalni ciljevi obrazovanja i vaspitanja su jako važni, oni su standardi, tradicionalni, oni su bili deo ranijih sistema obrazovanja i mislimo da na ovom mestu apsolutno stoji da se ovakva jedna dopuna učini. Ovaj amandman je, nažalost, odbijen od strane Vlade i obrazloženje kaže da je ovo norma opšteg karaktera, a principi, ciljevi i standardi se uređuju članovima tri do pet, čime hoće da se kaže da je ta stvar pomenuta u nekimkasnijim članovima. Međutim, ako se gledaju članovi 3. do 5, nema nigde ovako jasne odredbe o isticanju nacionalnih ciljeva i univerzalnih ciljeva obrazovanja, tako da ovo obrazloženje zapravo ne igra neku važnu ulogu. U članovima od 3. do 5. jedva da se i pominje nekakav nacionalni interes i nacionalni cilj, i ukoliko se pominje u članu 3. on je u kontekstu nekih drugih ciljeva i interesa, tako da se zapravo gubi kao specifičan i kao cilj i interes koji treba istaći već u ovom članu 2. Smatramo da je šteta što je Vlada odbila ovaj amandman.
Na član 3. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona o osnovama sistemu obrazovanja i vaspitanja, i to tako da se u prvom stavu u tački 1) poslednja reč „kao i po drugim osnovama“ briše. Naime, reći ću zbog čega sam to uradio. Ovaj član, odnosno ovaj stav ovog člana zakona govori o tome da se, naravno, ne sme vršiti diskriminacija dece i da imaju svi jednako pravo na obrazovanje. Deca se ne smeju diskriminisati po osnovu pola, socijalne kulture, kulturne, etničke, religijske ili druge pripadnosti, mestu boravka, mestu prebivališta, materijalnog i zdravstvenog stanja, teškoća i smetnji u razvoju i invaliditeta itd, i na kraju se kaže – kao i po drugim osnovama. Jednostavno smatram da je ovim stavom bukvalno obuhvaćeno sve ono na osnovu čega može da se vrši diskriminacija, a ovo po drugim osnovama jednostavno je, po meni, nepotrebno, jer ovo – po drugim osnovama može se tumačiti da se ovo odnosi i na seksualnu orijentaciju, što bi značilo da u školi je dozvoljeno da lica ili učenici, ili lica koja izvode nastavu, mogu slobodno da ispoljavaju svoju seksualnu orijentaciju. Mi, doduše, jesmo imali nedavno Zakon o zabrani diskriminacije, ali upravo zbog toga mislim da ovu poslednjureč, po drugim osnovama, treba izbrisati iz ovog člana zakona, jer je suvišna i može dovesti do zloupotrebe jer je prethodnim navođenjem sve ovde bukvalno rečeno šta treba da bude rečeno vezano za ovaj zakon.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Slobodan Samardžić i Aleksandar Pejčić. Gospodin Samardžić. Izvolite.
Član 3. ovog zakona je jako važan jer se tiče opštih principa sistema obrazovanja i vaspitanja. Ali, koliko važan, toliko je u ovom slučaju i ekstenzivan i u toj svojoj ekstenzivnosti razvodnjen. Jako je puno tu principa nabrojano i prosto se gube oni najvažniji i primarni u odnosu na neke manje važne i sekundarne. Taj član je gotovo nemoguće efikasno amandirati, sem zahtevom da se bar dve trećine tih principa ili briše ili sažme u neke opštije principe. Mi to nismo hteli da radimo zato što praksa ove skupštine govori da oni amandmani koji traže da se brišu pojedini predlozi članova u Predlogu zakona, po pravilu, ne prolaze dobro. Zato smo mislili zapravo da malo poboljšamo ovajčlan, i to isticanjem jedne važne stvari, jednog važnog principa koji bi možda nekome upao u oči. Dakle, u tački 3) ovog člana, kada se nabraja šta sve mora da obezbedi sistem obrazovanja i vaspitanja, i onda imate opet jako ekstenzivna nabrajanja šta sve mora da obezbedi, postoji, između ostalog, „posvećenost“, pa onda ide „ostalim moralnim vrednostima, vrednostima pravde, istine i solidarnosti“ itd, ekstenzivno se nabraja, ali posle reči „posvećenost“ mi smo predložili da bude „posvećenost nacionalnim ciljevima i vrednostima“. Prosto, ako se sistem obrazovanja nečem posvećuje, onda je najvažnije da se posvećuje nacionalnim ciljevima i vrednostima. To smo sugerisali da se ubaci. Međutim, kao i u prethodnom slučaju, Vlada nije imala razumevanja za ovaj naš stav, štaviše njeno obrazloženje u ovom trenutku i u ovom slučaju opet je vrlo čudno. Kaže – amandman ne treba prihvatiti jer predloženo rešenje obuhvata i nacionalne ciljeve i vrednosti. U ovom članu 3. nema obuhvaćenih nacionalnih ciljeva i vrednosti eksplicitno. Oni se pominju u članu 4. u drugom kontekstu, ali ne kao ciljevi i vrednosti, već kao nekakvi opšti principi i, prema tome, mi mislimo da je to prosto izostavljeno i da se bar toliko može učiniti da se u ovom delu o principima ovaj važan momenat ubaci.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jon Magda, Dragomir Cimeša i Miodrag Stoilović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Da li neko želi reč? (Ne.) Gospodin Slobodan Samardžić, vi verovatno povodom ovog vašeg amandmana. Sada ću ga pročitati. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Slobodan Samardžić. Gospodin Samardžić želi reč.
Dakle, reč je o članu 4. koji govori o ciljevima vaspitanja i obrazovanja. Naša je želja i namera bila da se uključi ili ubaci posebna tačka 3) posle 1) i 2) tačke, da umesto sadašnje tačke 3) stoji druga koju smo mi predložili i koja je trebalo da glasi - negovanje i razvoj patriotizma, kao i istorijskih, kulturnih i socijalnih vrednosti Srbije. O tome smo govorili u načelnoj raspravi. To je zadatak i obrazovnog i vaspitnog sistema. Postoje, naravno, posebni zadaci i ciljevi obrazovnog i vaspitnog sistema, ali se kroz sve njih zapravo mora prožeti taj cilj, kao što smo formulisali, negovanje patriotizma i nacionalnih vrednosti. Veoma je čudno što predlagač zakona nije pomenuo ovu važnu reč, pre svega povodeći se možda, ako ne nekim domaćim razlozima i nekim unutarnjim povodima, onim što inače čine države u okruženju i posebno države članice Evropske unije. Bez obzira na razne orijentacije ka regionalnoj saradnji, ka evropskim integracijama, ka univerzalnim vrednostima koje stoje i koje se moraju poštovati, svaka država mora da kreće od sebe. To je nešto što se kod nas zapostavlja. Kod nas postoji jedan generalni stav da je dobro zadovoljiti regionalne interese, dobro je zadovoljiti evropske interese, univerzalne vrednosti itd, a ako se zadovolje i nacionalni interesi, utoliko bolje. Nema Vlada ništa protiv, ali to ne stavlja na prvo mesto. Smatramo da je dobro da zakon ima jedno takvo načelo i zato smo hteli da u ovim ciljevima pod tačkom 3) se to uključi. O tome smo razgovarali i drugim povodom u okviru načelne rasprave, ali očigledno nije bilo sluha za to zato što ova vrednost očigledno ne stoji visoko na skali vrednosti ove Vlade, već se ona ili podrazumeva ili se uključuje u neke druge šire koncepte, kao što su multikulturalizam, saradnja, nediskriminacija itd. Ovo je jedna tradicionalna, klasična vrednost koju ne treba poništavati. Nju treba samo nadograđivati nekim novim, modernim i ako hoćete postmodernim, ali nikako učiniti ovo što je Vlada učinila kroz ovaj zakon. Zato smo insistirali da u tački 3) tako nešto stoji eksplicitno navedeno.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nenad Prokić i Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli poslanici Milica Vojić-Marković i Željko Tomić. Gospođa Vojić-Marković želi reč.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, u ovom članu 4, koji se odnosi na ciljeve obrazovanja i vaspitanja, reagovala sam na dve stvari: na tačku 13) i tačku 14). Pokušaću da obrazložim tačku 13) koja glasi - razvijanje sposobnosti za ulogu odgovornog građanina, za život u demokratski uređenom i humanom društvu zasnovanom na poštovanju ljudskih i građanskih prava, prava na različitost i brizi za druge, kao i osnovnih vrednosti pravde, istine, slobode, poštenja i lične odgovornosti. DSS smatra da ste vrednost kao što je patriotizam, o kojoj je govorio prof Samardžić i mislim da tu ne treba mnogo dodati, ako uopšte ima išta da se doda, zapravo nekako zanemarili smatrajući je nekom opštom vrednosti koja se podrazumeva. Mislim da u jednom nacionalno vrednom zakonu, kao što je ovaj zakon o obrazovanju i vaspitanju, mora da se pomene patriotizam, pre svega među ovim osnovnim vrednostima. Ta osnovna vrednost se pominje, gospodo moja, u svim zakonima koje sam pogledala, a pogledala sam šest nacionalnih zakona, između ostalih i francuski, i britanski i ostale. Svuda se pominje patriotizam. Tamo nije to zabranjena reč. Tačka 14) glasi kod vas - formiranje stavova, uverenja i sistema vrednosti, razvoj ličnog i nacionalnog identiteta i multikulturalizma, poštovanje i negovanje svog jezika i srpskog jezika, tradicije i kulture srpskog naroda, nacionalnih manjina i etničkih zajednica, drugih naroda, poštovanje i očuvanje nacionalne i svetske kulturne baštine. Mislim da ste nenamerno ovde napravili jednu permutaciju. Napisali ste prvo negovanje svog jezika i srpskog jezika. Mi smatramo da bi bilo obrnuto bolje, da prvo ide srpski jezik, jer je to zvanični jezik u Srbiji, i svog jezika, a zatim ste to isto, poštujući našu logiku, napisali ste i sledeće - poštovanje tradicije i kulture srpskog naroda, nacionalnih manjina i etničkih zajednica. Logičnije bi bilo da promenite redosled, pa smo zbog toga intervenisali.
Na član 4. amandman su zajedno podneli Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Gospođa Donka Banović ima reč.
Ovaj moj amandman se takođe odnosi na član 4, gde su nabrojani ciljevi obrazovanja i vaspitanja. Konkretno amandman se odnosi na tačku 15) i predlažem da se dva elementa iz ove tačke menjaju. Između ostalog,ciljevi obrazovanja i vaspitanja su: razvoj i poštovanje rasne, nacionalne, kulturne, jezičke, verske, rodne, polne i uzrasne ravnopravnosti, tolerancije, nediskriminacije i uvažavanje različitosti. Opet kada smo razgovarali o ovom zakonu u načelu, ukazala sam na zabunu koja može da nastane, gde spominjete i rodnu ravnopravnost i polnu ravnopravnost. Recimo, znam razliku, ali sam političar koji se godinama bavi određenim političkim temama. Međutim, mislim da ovo može da izazove zabune u školama, odnosno u ustanovama. Pozivam ministra da nam, kada se bude obratio Skupštini, objasni kako on shvata razliku između polne i rodne ravnopravnosti. To je jedna intervencija. U istom amandmanu, opet podvlačim da reč "nediskriminacija" kao imenica ne postoji u srpskom. Mislim da je predlagač mogao da izostavi ovu reč koja ne postoji, zato što i kada bi ta reč izostala potpuno bi bilo sve jasno zato što se kaže - uzrasne ravnopravnosti, tolerancije i uvažavanje različitosti, to je jedno te isto. Tolerancija znači nepostojanje diskriminacije. Uvažavanje različitosti je takođe nepostojanje diskriminacije. Mislim da je predlagač mogao da prihvati ovaj amandman.
Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 5. stav 7. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Zakonodavni odbor ga je odbacio kao neblagovremen, te ne može biti predmet rasprave. (Žarko Korać, sa mesta: Javljam se za reč.) Vi ste se javili za reč, ali on nije predmet rasprave. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Donka Banović, izvolite.
Član 5. govori o opštim ishodima i standardima obrazovanja i vaspitanja. Tu postoji tačka 2) u ovim opštim ishodima, koja kaže - nauče kako da uče i da koriste svoj um. Naravno, ovo se odnosi na decu, učenike i odrasle. Da li to znači da su do sada nastavnici i u predškolskom, i u osnovnom obrazovanju i vaspitanju i u srednjim školama učili učenike, decu i odrasle kako da koriste tuđi um? Meni je ovde jasno šta je predlagač hteo da kaže. Možda se predlagač ne slaže s tim što predlažem da se ovo "da koriste svoj um" zameni rečima "koriste svoje intelektualne sposobnosti". To je najbliže što sam mogla da procenim šta su pod ovim hteli da kažu. Ako ostane ovaj član ovako definisan, on je u najmanju ruku neuobičajen, da ne upotrebi neku drugu reč.
Da li želi još neko reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pre nego što pređemo na raspravu u pojedinostima o sledećem amandmanu, dva obaveštenja. Prvo od generalnog sekretara RTS, Stanislava Veljkovića, upućenog gospodinu Veljku Odaloviću, sekretaru Skupštine Srbije, kojim ga obaveštava, i nas sve, da u petak 24.7.2009. godine, od 15.00 časova, a zbog ranije preuzetih programskih obaveza prenosa juniorskog prvenstva Evrope u atletici, koje se održava u Novom Sadu, nećemo biti u mogućnosti da pratimo zasedanje Narodne skupštine u direktnom prenosu i na Drugom programu RTS, već u odloženom prenosu. Na osnovu člana 85. stav 5. obaveštavam Narodnu skupštinu da će danas pauza biti u 15.00 časova, do 16.00 časova, i da ćemo raditi i nakon 18.00 časova, raspravom u pojedinostima o tački koja nam bude tema u tom trenutku. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsedavajuća, moram da podsetim javnost i građane Srbije da izgleda ovaj zakon uopšte nije bitan za građane Srbije i za Srbiju. Podsećam vas, prošle subote, a gospoda iz Ministarstva se sećaju toga, kada smo radili ovaj zakon takođe smo imali neki smešan razlog zbog čega se ovaj prenos odlaže za noćne sate. Danas, kada raspravljamo u pojedinostima i kada bi javnost Srbije mogla da bude upoznata sa ovim što danas raspravljamo o ovom zakonu, opet imamo jako važan događaj, atletika je ponovo važnija nego što je obrazovanje i vaspitanje u Srbiji. Hvala vam na ovome što jasno pokazujete koliko vam je važno ovo obrazovanje. Poslanicima DSS je i te kako važan ovaj zakon i zbog toga smo mi danas ovde, i sutra ćemo biti ovde i raspravljaćemo o njemu u pojedinostima. Zbog čega smo podneli ovaj amandman? U članu 5. koji se odnosi na opšte ishode i standarde obrazovanja i vaspitanja u tački 5) kažete - odgovorno i efikasno upravljaju sobom i svojim aktivnostima. Mislim da je nepotrebno da ovo "upravljaju sobom" ostane ovde, jer ako upravljaju svojim aktivnostima, to znači da i upravljaju sobom. Onaj ko je van sebe ne može upravljati svojim aktivnostima. To je logika. U tački 10) kažete - pokreću i spremno prihvataju promene, preuzimaju odgovornost i imaju preduzetnički pristup i jasnu orijentaciju ka ostvarenju ciljeva i postizanju uspeha. Dakle, nemamo ništa protiv ovog "da imaju preduzetnički pristup", ali mislimo da ovde treba da stoji umesto ovog "imaju" - "grade'' preduzetnički pristup, zato što imati je trajno stanje, a graditi je nešto što podrazumeva efekte obrazovanja i vaspitanja.
Narodna poslanika Radica Jocić želi reč. Izvolite.
Na Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, u ime poslaničke grupe SRS, podnela sam amandman kojim sam tražila da se u članu 5. stav 6. briše. [[Isključen mikrofon.]]
Narodna poslanice, trenutno smo u raspravi o amandmanu na član 5, koji su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Milica Vojić-Marković, tako da ako želite da nastavite da govorite biće vreme poslaničke grupe. Vaš amandman je sledeći na redu. Da li se još neko javlja za reč po amandmanu koji su podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Zoran Šami? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodna poslanica Radica Jocić. Reč ima narodna poslanica Radica Jocić.
Na Predlog ovog zakona, u ime poslaničke SRS, podnela sam amandman kojim sam tražila da se u članu 5. stav 6. briše. Stav 6. glasi: "Opšti standardi postignuća utvrđuju se na osnovu opštih ishoda obrazovanja i vaspitanja po nivoima, ciklusima i vrstama obrazovanja i vaspitanja, odnosno obrazovnim profilima". Samo bih da podsetim da je kao značajan razlog za donošenje ovog zakona, između ostalog, navedeno i sledeće: to su empirijski pokazatelji kvaliteta i efikasnosti obrazovanja u Republici Srbiji koji su, blago rečeno, zabrinjavajući, a ovde ću pomenuti samo dva vezana za ovaj član. Prvi - rezultati učeničkih postignuća pokazuju da deca u Republici Srbiji imaju niži nivo postignuća od vršnjaka iz drugih evropskih zemalja, i to posebno u pogledu upotrebe stečenih znanja u novim situacijama, što je ozbiljan pokazatelj nedovoljne funkcionalnosti našeg obrazovanja. Drugi - obrazovni sistem nije usklađen sa potrebama privrede, a što je takođe indikativno; ostvarivanje programskih sadržaja ne obezbeđuje dovoljnu konkurentnost svršenih učenika na tržištu rada. Dame i gospodo narodni poslanici, šta ovo znači? Dok se Vlada i Ministarstvo razbacuju bombastičnim izrazima, kao što je npr. izraz postignuća, naše škole završavaju učenici koji, ni pored određenih diploma, nisu sposobni za primenu znanja u bilo kakvoj proizvodnji i da čak prilikom zapošljavanja prolaze slabije nego oni koji nisu završili konkretnu stručnu školu.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ZES. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedini strateški zakon koji je iznad svih ostalih zakona, jer nijedan drugi zakon ne prodire toliko u budućnost kao zakon o obrazovanju. To znači da pripremamo ljude koji će nastaviti da razvijaju ovu zemlju. To je okrenuto budućnosti do kraja. Naravno, investicije u obrazovanje se brzo ne vraćaju, ali su toliko važne da sve ozbiljne zemlje koje žele da zadrže svoje mesto na lestvici razvijenih zemalja najviše sredstava sada ulažu upravo u obrazovanje. Videli ste da u SAD sto milijardi dolara je sada uloženo, da neki veliki biznismeni, poput Bil Gejtsa, ulažu milijarde takođe, shvatajući da se bez dobrog obrazovanja i novih kadrova neće moći pratiti tehnološka revolucija u budućnosti. Na početku bih želeo da pozdravim ovaj zakon i da pohvalim i ministra Obradovića, sekretarku Tinde-Kovač takođe, koji su uložili veliki trud u saradnji sa svim poslaničkim grupama, želeći da dođu do jednog zakona koji neće biti sporan ni za koga, za koji će moći da glasa najveći deo poslanika. Postoji niz pitanja ideoloških koja su ovde pokušala da se postave kao predmet rasprave, ali im ovde, po mom mišljenju, nema dovoljno mesta. Postoje nastavni planovi, postoje nastavni programi, udžbenici gde će se određeni stavovi, naučni, ideološki i svi drugi, kulturni, tamo izlagati. Hteo bih nekoliko reči da se razumemo, da se objasnimo. Postoje neki termini koji ulaze iz populističkih i drugih razloga, ali previše su dugo ovde rabljeni i jako mnogo zloupotrebljavani. Jedan takav termin je, na primer, patriotizam. Tu smo imali problem sledeći. To je jedna vrednost koja se podrazumeva za svakog člana te zajednice, ali kada unosite, onda treba da unosite i meru, a to se radilo ovde 20 godina - ko je 20% patriota, ko je 80% patriota, ko je 100% itd. To je jedna zloupotreba ako vi koristite jednu vrednost, a niste u stanju da je objektivirate, nego proizvoljno, kako god hoćete, od nekog pravite izdajnika, neko je veliki patriota, pa se pokaže da nije tako itd. Zbog toga treba da se klonimo tih termina koji mogu da izazovu zabunu. Slažem se da treba kroz sve nastavne sadržaje ljubav prema svojoj zemlji kod učenika da se razvija itd. Zato razumem zašto nije to u one vrednosti, kao što je npr. solidarnost ili bilo koja druga, uneto. Drugi problem je termin tradicija. Sa tim se maše kao da imamo neki određeni spisak šta je to što u našoj tradiciji treba prihvate đaci, a šta ne. Imamo jedan deo epske tradicije, sasvim je sigurno ne može da bude vrednost juriti Turke na buljuke i sve ono, konjma na repove žene razvlačiti itd, svašta ima u toj epici. Ne može to postajati sadržaj i ako đaku damo da uči „Skadar na Bojani“ kao nešto što njega vrednosno obrazuje, to je skandalozno. To je toliko mrsko. Šta je sad tradicija? Šta je za koga tradicija? Dositej Obradović je uneo prosvetiteljsku tradiciju. Rekao je – gradite škole. To je i Zmaj govorio – gradite škole, deca vas mole. Da li je i onda tradicija graditi samo crkve, a ne graditi škole? Ko je to propisao? U našoj tradiciji imali smo i uspone i padove. Imali smo Dositeja Obradovića, koji je želeo da uvede prosvetiteljstvo, koliko je mogo, u tu Srbiju koja je tek izašla iz rata. Došao je posle toga Miloš. Pošto se radi o đacima, uputiću vas na Đorđa Milićevića, „Znameniti Srbi“, da pročitate šta se desilo Miloju Đaku, zato što se zove Đak. Miloje Đak je imao dve godine nekakve škole, bio je pisar kod Karađorđa, malo se, koliko-toliko, opismenio da bi mogao da trguje stokom. Vratio se u Kusadak, tamo je Miloš slao svoje pandure da teraju seljake da kuluče. Oni su pravili zulum po selu, jer naravno to je bio primitivan svet. Krenulo je njih stotinak i nešto da se žale Milošu. Miloš pošalje Vučića koji ih sačeka puškama. Više od polovine pobije, a ranjenog Miloja Đaka izda jedan u Mokrom Lugu i onda ga vežu za konja, i onda on prolazi kroz špalir, koji je i Miloš gledo, i svi pucaju u njega. Mrtvo telo je bačeno da se ne sahrani danima. Onda je bila Miloševa milost, posle 40 dana, da da ženi da ga ipak negde sahrani. Onda se u tom Saboru, u toj Skupštini našo čovek koji je rekao – vidite kakva je opasnost od đaka. Treba pobiti sve pismene ljude, jer samo oni prave bunu. Dakle, ima takva tradicija. Mi nećemo da idemo uz tu tradiciju. Daćemo Milošu ulicu zbog nekih drugih razloga, ali nemojmo da odmah uzmemo i kažemo, e sad to je naša tradicija koja je bila takva. Kada govorimo o školama, pročitajmo Vuka Karadžića, šta on govori o tome kako su ga opismenjavali ili učili. Pročitajmo Svetozara Markovića kako su nas vaspitavali. Pročitajmo Nušićevu autobiografiju, gde je to izvrgnuto do krajnjeg rugla, na šta je ta škola ličila. Da li je sve to naša tradicija? Nije. Imali smo drugu tradiciju, kada je Mihajlo slao u Hajdelberg, u Berlin itd, mnoge ljude koji su ovde napravili posle veliku školu, koji su bili neka druga tradicija. Tradicija nije tako jednostavna. Ako tu uđu i druge ambicije drugih institucija, koje smatraju da su one nadležne da kažu šta je identitet nečiji, onda ulazimo u veliku opasnost. Zato se meni u ovom zakonu dopada što je on želeo da izbegne sve te vrednosne stvari koje mogu kasnije da se zloupotrebljavaju. Drugi problem o kome sam hteo da govorim je stanje naše prosvete, stanje duha i zašto je ovaj zakon toliko značajan u ovom trenutku. Ministar je u uvodu govorio kolika je nepismenost u Srbiji, kako izgledaju škole, kakva je klima u školama, koliko je malo para za škole. Podigli smo desetine i desetine crkava, a jednu ili dve-tri škole u nekom mestu. Neka ravnoteža bar bi morala da postoji u tome čemu služe škole, nadam se da njihovi rezultati, što se obrazovanja tiče, sigurno su veći nego što to mogu da daju neke crkve. Videli smo da su nekada škole bile tako velika vrednost, pa su mnogi jako bogati ljudi, kao što je Miša Anastasijević, Kolarac i mnogi drugi, koji nisu uvek svi bili poslovno čisti i nije to uvek bio čist novac kako se onda trgovalo, ali su oni bili patriote, da upotrebim taj izraz, jer su to dokazali. Dakle, to je postojala mera. Pa su onda otečestvu poklonili za Filozofski fakultet zgradu, drugi narodnom univerzitetu zgradu itd. Kada krenete Beogradom, videćete jako mnogo zgrada poklonjenih za kulturne institucije. Beogradski univerzitet ima silne zadužbine koje su mu bile nacionalizovane, sada muku muči, ratuje sa raznim institucijama, da iseli uljeze da bi moglo služi univerzitetu. Kako danas stoji? Koji su to bogati ljudi koji podigoše škole? Po čemu ćemo ih pamtiti? Posle silnog zgrnutog bogatstva, šta su to podigli? Kada prvom siromašnom đaku daju zimski kaput, nosiću ga po ovoj temperaturi tri dana ovde u Beogradu. [[Aplauz.]] To je žalosno stanje našeg duha. Moramo da okrenemo stvar, pa da i te ljude, koji su i bogati i sve druge, usmerimo da ostave nešto otečestvu u tom smislu da zidaju škole i kulturne ustanove. Ovde imamo još nekoliko pitanja o kojima sam želeo da kažem nekoliko reči. Založio sam se sa dva amandmana za veće učešće đaka u upravljanju školama, i to iz dva razloga. Prvo, šta su škole, jer su sve države imale ambiciju da vladaju vaspitanjem, da samo ono što oni žele to se uči, znamo dovoljno za socijalističku indoktrinaciju đaka, kako su izgledali udžbenici i šta se sve moralo raditi, činiti itd. Ali, uprkos velikim problemima u kojima se svet nalazi, ekonomskih kriza, velikog raslojavanja, velikih socijalnih nepravdi, postoji napredovanje svesti o slobodi, širi se obrazovanje i mora da se širi, jer je to deo ljudskih prava. Veliki je greh i prethodnih i ovih vlasti što još uvek imamo nepismene. Moramo odmah da vidimo, ne moramo biti veliki sociolozi, da je nepismen čovek siromašan čovek, da su deca nepismenih ljudi mahom takođe nepismena, što znači samo fizički eksploatisani radnici. Tu počinje svaka nejednakost, upravo u školi, u pristupu obrazovanju. Danas imamo jednu manjinu, to su Romi, o kojima smo govorili. Imamo problem kako da ih integrišemo: samo preko obrazovanja, samo preko škole. Ali imamo problem da postoje hiljade ljudi, takoreći nepostojećih, koji su pravno nevidljivi. To su romska deca koje ne prijavljuju matičnom uredu. On nema krštenicu, on nije rođen, ne može da dobije ličnu kartu, ne može da se zaposle, nije državljani, ne može da glasa. Kažemo – pa dobro, šta da radimo, to jeste jedan problem, ne zna se ni koliko ih ima, ni šta će se raditi. Radiće se sledeće, moraju se stvarati ekipe koje će ići od kuće do kuće, od čerge do čerge i reći – dete, u redu, ti si rođen tad kako mu kaže majka, da bi moralo da ide u školu. Sa školom smo imali sledeći problem. Zahvaljujući razumevanju ministra Obradovića uspeli smo da spasimo čast Ustavu. Po našem Ustavu propisano je da je osnovno školovanje obavezno i besplatno. Obavezno bilo i nije bilo iz raznih razloga koje sam video, neki su odgovarali što ne šalju decu, neki nisu, a besplatno nije bilo. Kako se može staviti jedna takva uredba, a da se naplaćuju udžbenici? Čovek sa troje-četvoro dece mora da uzme kredit da bi mogao da kupi udžbenike svojoj deci. Nažalost, stanje je takvo da smo morali da počnemo od prvog razreda. To je takođe jedna mera. Ne možemo nikada uspostaviti demokratsko društvo jednakopravnih ljudi ako nemaju jednaku šansu da se obrazuju. Ko danas u Srbiji može da studira iz unutrašnjosti? Kada sam studirao, 90% ljudi je bilo iz unutrašnjosti. Danas nemate ni 3%. Ne može otac da plati školarinu za dva studenta, koje se kreću oko 150 ili 200 hiljada. To je udar na ravnopravnost ljudi i o tome ćemo valjda, kada dođe sledeći zakon, takođe morati da razgovaramo. Zalagao sam se za učešće učenika u nastavnom procesu i u upravljanju školama. Škole postoje radi učenika, a ne radi profesora. Nego, u istoriji smo imali to da postoji država koja je monopolist svega i ona hoće u dečije glave da uđe sve što država želi. Ona ima svoju žandarmeriju, tako da kažem, prosvetnu, profesore, koji će im to reći, onaj mora to napamet naučiti, pa ponoviti i to je ta represivna škola. Bilo je svojevremeno, sećam se Ivana Iliča, jednog velikog filozofa, koji je govorio - dole škole, takve kakve jesu, represivne, potpuno nekorisne za kasniju budućnost tih građana. S druge strane, nema dobre države bez dobrih građana. Naravno, i dobrih građana bez dobre države. Hajde da budemo dobra država toliko, pa da omogućimo da se prave dobri građani. Imali smo jednu inicijativu, jednu ideju o đačkim parlamentima. To je bila sjajna ideja. Prvo je bila u Užicu, pa onda po Kragujevcu, u Kikindi itd. Napravili su po celoj Srbiji te svoje parlamente. Oni su ovde dolazili dva puta dok sam bio predsednik Skupštine, vodili su zanimljive debate. Dakle, ako nisu odgovorni, a đački parlament preuzima odgovornost, imaju svog ministra kulture, sećam se nekih, koji onda dovedu pevače, dovedu glumce u škole itd, dolaze besplatno. Imali su ministra policije, koji organizuje straže da dileri ne mogu da priđu školi. Oni su preuzimali veliki deo odgovornosti za bezbednost i napredak škole. Nema nikakvog razloga da oni budu van toga procesa i da budu samo puki objekti nekih nastavnih sadržaja u kojima nisu mogli da učestvuju. Ovo je jedno demokratsko pitanje, ali nije samo demokratsko, ono je i civilizacijsko. Neće škole dugo biti ovako, dođe učitelj ili profesor, ispriča to što mu je ostalo da kaže, hajde proziv, sveska, ko zna, ocenu, ko ne zna pao je itd. Ne. Moderna tehnologija ulazi u škole svuda u svetu, pa će i kod nas. Svuda će morati da rade novom digitalnom tehnologijom, sa kompjuterima. Moraće da vode debate. Moći će i kada je đak kod kuće da učitelj i profesor ima s njim komunikaciju. Moramo ih pripremiti za to vreme, a to vreme će doći sutra jer nećemo biti drukčije konkurentni kao škola. Zbog toga je veoma važno, tu sam dao dva amandmana, da se u školske odbore obavezno uključe, u osnovnoj školi dva, koji neće odlučivati, ali moraju da budu prisutni, da deca znaju i da čuju šta školski odbor o njima misli i šta oni mogu da pomognu itd. U srednjim školama da u nekim pitanjima prvo da moraju obavezno biti pozivani, uvek dva člana u školski odbor, a uz to da mogu o bitnim pitanjima koje se škole tiču, ne finansiranje škole ili izbor direktora, ali sva druga pitanja koja se tiču škole, oni u tome treba ravnopravno da učestvuju. Predložio sam, takođe, da u Nacionalnom savetu od 43 člana budu i dva punoletna srednjoškolca. Neka gospoda akademici čuju i vide kako to izgleda u školi. Dakle, čujmo one kojih se to tiče i koji to znaju na najbolji način. Verujem da ovim načinom mi unapređujemo školu tako što uključujemo učenike u zajednički proces, a nemamo samo subjekte i objekte na drugoj strani, nego škola predstavlja jednu celinu, ona uostalom i postoji samo radi učenika. Ovaj zakon je početak, po mom mišljenju, jedne ozbiljne reforme, ali zahteva punu podršku u čitavom društvu. Način na koji se društvo do sada ponašalo prema školi govori o tome da nije mnogo razmišljalo o svojoj budućnosti. To jesu neka ulaganja za koja mi kao nemamo sada vremena, imamo preča posla itd, ali ne postoje nigde u svetu važnija. Neke zemlje, kao što su bile, recimo, Irska ili Finska, i neke druge siromašne zemlje, one su ulažući ogromna sredstva, pre svega u obrazovanje i to u moderne tehnologije u obrazovanju, uspele vrlo brzo da budu među najrazvijenijim zemljama. Mi nismo zemlja bogata ni naftom, ni zlatom itd, kako se nekada učilo da smo bogati rudnim blagom i ne znam čim sve, ali imamo decu. Nažalost, sve ih je manje. Ali, da bi bili kvalitetniji, njima se mora pružiti mogućnost da to budu. Što znači, moramo obratiti najviše pažnje da obrazovanje stigne do svakoga. Napoleon je napravio mnogo štete Francuzima, ali je uradio jednu dobru stvar. On je uveo to obavezno istovremeno ocenjivanje, maturiranje i obaveznu nastavu za sve, pa su najbolji dobijali stipendiju. Tako je stvorena "École Normale Supèrieure", škola koja je dala najveći deo francuskih intelektualaca i državnika. Danas se iznenadimo i vidimo da naši đaci osvajaju olimpijske medalje itd. Šta se dešava sa njima? Ko je posle brinuo o njima? Ponekad se pojavi nekakva nagrada, ali to nije dovoljno. Moramo da zahvatimo iz dubine naroda sve, jer to je naš resurs. Ako ne budemo doveli u škole i na univerzitete sve one koji žele da uče, mi smo osakatili zemlju, jer smo njen najvažniji resurs koji ona ima, a to su ljudski potencijali, bacili u ćošak, zarad trgovinskih lanaca, brze neke zarade itd, šta će nam reći MMF kako se brže postiže, ne znam, visoki rast itd. Nema visokog rasta bez stručnjaka. To su samo trenutne iluzije. Stručnjaci se moraju napraviti. S druge strane, nema, što sam rekao već, dobre države bez dobrih građana. U mnogi zemljama postoje, recimo u Nemačkoj, Politische Bildung, to je obavezan predmet. Onda oni ljudi uče šta su njihova prava, šta su njihove obaveze, kako se diskutuje, šta je amandman, šta je predlog, šta je debata. On se sprema za građanina već od osnovne škole. Kod nas, nažalost, postaju ljudi i funkcioneri i svašta, ali su daleko od nekih elementarnih razumevanja nekih političkih kategorija. Ovo je trenutak svima, da ne pominjem tu reč za koju sam rekao da je previše rabljena, nego svakom kome je stalo do budućnosti ove zemlje, da učini sve što može da pomogne da deca dođu u škole. Nemojmo ovako mizeran broj stipendija imati. Bogate zemlje, ali i siromašne zemlje, a kada sam studirao mi smo bili još siromašnija zemlja, ali je 50% studenata imalo stipendije, tako se stvaraju kadrovi. Gde su ti fondovi iz kojih ćemo mi finansirati te ljude? Ne može siromašan roditelj iz Babušnice da školuje dva studenta. Oni mogu biti genijalni talenti. Znam mnogo primera jako siromašne dece, izuzetnih talenata, koje je eventualno neko lično pomogne ili ne, ali oni će ostati tamo u toj provinciji i zamreti do kraja. Predlažem da Vlada pronađe izvore, a moguće je naći i međunarodne izvore koji će pomagati unapređenju školstva, da učini sve što može i da se pomogne da ovo Ministarstvo prosvete bude stožer oko koga će se okupljati svi mogući potencijalni darodavci, finansijeri, stručnjaci, da se stvori jedna dobra škola u ovoj zemlji. Bez dobre škole nigde dalje nećemo otići. [[Aplauz.]]
Narodni poslanik Dragoljub Mićunović iskoristio je sve vreme koje ima kao ovlašćeni predstavnik i osam minuta od vremena poslaničke grupe ZES, tako da je vreme na raspolaganju 83 minuta i 30 sekundi za poslaničku grupu. Narodni poslanik Tomislav Nikolić, vreme za poslaničku grupu Napred Srbijo je 25 minuta i 12 sekundi. Izvolite. (Slobodan Samardžić: Replika. Da objasnim, pominjao je...) Narodni poslanik Tomislav Nikolić je tražio reč i dobio, bio je već registrovan u elektronskom sistemu. Vreme na raspolaganju njegove poslaničke grupe je 25 minuta i 12 sekundi. To vreme koje trenutno teče će biti oduzeto, pošto ima pravo na korišćenje ukupnog vremena. (Tomislav Nikolić: Valjda će biti dodato.) Pravo na repliku koju traži narodni poslanik Slobodan Samardžić, nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Dragoljub Mićunović nije u svom govoru stvorio osnov za bilo čiju repliku. Narodni poslanik Nikola Savić dobiće reč posle narodnog poslanika Slobodana Samardžića. (Slobodan Samardžić: Po Poslovniku.) Narodni poslanik Tomislav Nikolić je dobio reč. Kad završi, dobićete reč po povredi Poslovnika. Izvinite, poslaniče i nastavite. Za 52 minuta će biti produženo vreme.
Govoriću kao predstavnik poslaničke grupe SNS, ali zaista kao predstavnik svoje stranke, pošto mi se u velikom delu diskusije prethodnika učinilo da ne zastupa stavove svoje stranke, pa ne znam po kom osnovu ste mu dali reč? Gospodin Mićunović i ja smo na zalasku političke karijere. On je pročitao mnogo više knjiga nego ja, neke smo možda čitali istovetne, kako to da smo ih različito tumačili nije mi jasno? Izgleda mi da, gospodine Mićunoviću, da vi pripremate knjigu svojih govora iz Skupštine i tu se ne obazirete na politiku svoje stranke, jer ako biste govorili pozitivno o onome što je vaša stranka uradila za ovih 10 godina, ne biste imali dobru knjigu iza sebe. Vi ovde govorite o nedostacima uočenim u poslednjih 10 godina, kao da ste iz opozicije - sve što ne valja treba popraviti, a ko će, opet vi, je l' da? To je populizam, gospodine Mićunoviću. Doveli ste nas do dna, a sad odjedanput počinjete da govorite kao ljudi koji jedini možete da nas sa tog dna podignete, da nas iz tog blata izvadite - neće moći, gotovo je, gotovo je. Dakle, gospodine Mićunoviću, komunizma više nema. Ovo su bile vaše žalopojke za vremenom u kome ste učili decu. Kada dobro razmislim sada, izuzev tog komunističkog vremena, i ovog vremena u kome ste se jako loše svi vi pokazali, ne mogu zaista da se setim kada ste vi to dobro učili decu. Na tome da se ne neguje patriotizam, na tome da se napada crkva kad god progovorite, na tome da se naša istorija nipodaštava radi nekakve budućnosti u kojoj nam neće biti mesta za istoriju, na tome biste da učite decu? Onda biste još i da deca vladaju školama. To je bilo u komunizmu. Bio sam član nekog razrednog veća, ne nastavničkog. Bilo nas je po dvoje u tom razrednom veću. Evo i sada ovde vidim da će neko veće da odlučuje, iako u zakonu kaže da učenik može da se prevede ukoliko ima slabe ocene. Opet će veće da donese nešto, neko rešenje. Što veće da donosi rešenje, ako je po zakonu da se on prevodi? Možda će veće reći - ovog ćemo da prevedemo, ovog nećemo. O tome, recite mi ministre, jer uostalom nekoliko članova je loše napisano, a tvrdoglavo ste ostali pri tome da ne treba da ih menjate. Ako žalimo za prošlim vremenima u kojima su deca bila izjednačena u pravima školovanja - jesu bila, onda ne možemo da govorimo sa pozicija onih koji ih je raslojio. Gospodine Mićunoviću, vaša stranka ih je 2001. godine raslojila - na one koji imaju novca da se školuju i na one koji nemaju. Ne na one koji žele da uče, koji uče, koji stiču znanja i na one kojima to nije želja, nego na one, kako vi to lepo rekoste, koji mogu da dođu u Beograd, koji mogu da odu u centar gde ima univerziteta ili fakulteta, koji žele da uče, i na one kojima roditelji nemaju novaca. E sad, koliko je onih kojima roditelji imaju novaca, a koliko je onih koji nemaju? Sve je manje onih koji imaju novaca da svoju decu školuju. Zato vi između lošeg izbora, posebno kada stignu iz srednje škole, dece kojima je jedina prednost bila u tome da su imali novaca da dođu na fakultet, birate one najbolje od njih da oni završe fakultet, a deca koja su kao i vi, i mnogi još ovde, došla sa sela da studiraju, u drugo vreme, i imala mogućnosti da studiraju i svojim talentom odskočila jako daleko, vi stigli do univerzitetskog profesora - za njih danas nema mesta na visokom obrazovanju. Danas vi, gospodine Mićunoviću, sa 19 godina ne biste mogli da upišete fakultet - vaši roditelji za to ne bi imali novaca, a vi imate mozga da postanete univerzitetski profesor. To je slabost ovog društva i sve posle pada u vodu - sve priče o tome da mi imamo decu. Za šta imamo decu? Čemu ih mi to učimo u tim školama? Videli ste onu besmislicu sa zadatkom iz matematike, koji traži da mu se opiše dete koje je delilo bombonu, da se uđe u psihu zadataka iz matematike - šta je četvrtina, šta je polovina. Videli ste da se žaba potkiva, podigli ste nogu, potkovali ste svoje noge i sada zvečite kroz ovu skupštinu, tandrljate, zakone donosite, zakone kojima menjate svoje zakone proglašavate reformama - reforma reformisanih zakona. Po ovom zakonu prestaju da važe mnoge odredbe iz Zakona o osnovnom obrazovanju, srednjem, a vi ste ih doneli. Kako to hoćete sebi da prigrabite pravo - da sve izmene u društvu vi vršite? Pa ćete tako da eksperimentišete pet godina, deset godina sa jednom politikom - ne ide, promenićete politiku. Vi isti da promenite politiku - gde je to moguće, gospodine Mićunoviću? Zamislite, vi sada u još jedan proces od 10 godina izmene politike da se vi lično upustite? Imate zakon kojim se poništava osnovna ideologija privatizacije koju je izvršila Vlada Zorana Đinđića. Je l' to nije valjao Zoran Đinđić - pa recite nam? Nemoj da ga veličate. Recite - ta vlada je bila užasna. Sad moramo da nadoknađujemo štetu koju je ta Vlada nanela Srbiji, tim što su otišle fabrike, otišlo građevinsko zemljište, sve otišlo budzašto, pa ćemo sada 10 godina kasnije da naplatimo onima kojima smo rekli - evo vam zakon, kupite sve što može da se kupi, kupite za evro, kupite za 100 hiljada, za pet miliona, ali to je zakon, mi više nećemo da se vraćamo u prošlost. Šta je sad to, šta se to oseća u ideologiji vaše stranke i u njenom ponašanju? Probali ste evropske integracije, ubeđivali nas deset godina da jedino vi znate šta je Evropa, jedino vi možete sa Evropom, jedino vi treba da vladate da bismo stigli u Evropu. Sada kada je jasno da u Evropu s vama na čelu ne možemo da stignemo, sada tražite - kako li nas ovi drugi pobeđuju? Aha, voli ih narod. Sada ćemo mi da se predstavimo kao opozicija sebi, pa ste vi sada gospodine Mićunoviću opozicija Borisu Tadiću i sad će narod da kaže - pa vidiš ti da ova DS menja stvari, hajde ponovo da glasamo za njih i ponovo da prevarite građane Srbije i ovaj narod - nema više govora o tome. Nemojte da koristite svaki zakon, i onaj koji je dobar i onaj koji je loš, da pokažete svoje mane i nedostatke. A od vaših lepih reči već me zabolela glava. Jedno govorite vi, jedno govore ministre, treće predsednik Republike, četvrto se radi u ovoj skupštini. Gde smo stigli – nigde. Šta smo radili – ništa. Da deca vladaju školama. Pa je l' vidite da tuku učitelje i nastavnike. Koliko još treba da srozamo njihov autoritet da podignemo dečiji autoritet u školama? Šta je sada škola postala za dete - mesto gde će da upravlja? Kako ono rekoste - ode u mesni ured i donese izvod iz knjige rođenih i počinje da vlada školom u kojoj treba nešto da nauči. Koji je motiv učitelja da ga nečemu nauči ako ovaj vlada tamo? Amerikanci promenljivih shvatanja o tome šta je obrazovanje, Amerikanci koji su uzimali decu roditeljima koji im opale šamar, danas potpuno menjaju svoje osnove, pošto više nijedan učitelj ne sme da uđe u školu. Učitelj, a gde su nastavnici, a gde su profesori? Ne sme da uđe u školu. Od koga, od dece koja vladaju? Šta je zadatak u toj školi - da nauče? Šta sve da nauče - i život i predmet? Ko da ih nauči životu - ovi zakoni u kojima učitelj slobodno sme da mu kaže da je gej i ne sme niko da mu radi ništa? To su zakoni. Kažete da je napravljeno više crkava nego škola, pa crkve gradi SPC, Islamska verska zajednica, rimokatolička crkva. Škole gradi država, škole gradimo mi iz poreze. Što ne pitate svoju Vladu gde su pare iz poreza, pa nema škola? Koga vi to pitate ovde u Skupštini - poslanike opozicije što nema škola u Srbiji? Za 10 godina vladavine DS u Srbiji nema škola. Ne pitate Vladu kada će da odstupi pošto nema škola u Srbiji. Ne, vi biste da se ne grade ni crkve, jer ako nema škola šta će nam crkva. Što neko da napreduje, ako država ne ume da napreduje u stvarima za koje je obavezana? Trebalo bi da neko drugi predstavlja ovaj zakon, neko od vas mlađih koji ste skorije završili škole. Gospodin Mićunović se iz toga isključio potpuno, isključio se on iz svoje stranke i sad priča kako bi trebalo da izgleda ta njegova stranka kad je na vlasti. Kasno je, gospodine Mićunoviću. Negde ste izgubili taj dizgin iz ruku imislim da nema smisla više da ga tražite ponovo nazad. Ili trpite šta rade, pa nemojte da dolazite na sednice kao što to radite stalno, ili nastupajte kao opozicionar, pišite knjige. Nama to u ovim godinama još jedino i preostaje. Ali, zaista očekujem odavde pa naovamo kritike Vlade, a ne odavde pa na tamo, jer kad počnu kritike Vlade odavde na tamo, očekujem da Vlada padne, a ne da neko sebi podiže ugled, da neko pravi od sebe idola i heroja. Dakle, vi iz DS nemojte sebe da kritikujete više, nemojte, hvalite se, lepo padate kad se hvalite, lepo vam pada popularnost. Hvalite se, pokazujte mostove, puteve, pruge, jer ako počnete da kritikujete sve ono što ne valja u vašoj vlasti, stvarno se bojim za glasove opozicije. Bojim se da ćete da pobedite kao opoziciona stranka same sebe. Lepo je to pobediti samog sebe, ništa lepše od toga nema, ali u politici to je katastrofa za državu. Predstavili ste se, znamo svi kakvi ste, vama izmena više nema. Stigli ste do vrha, mi stigli do dna. Sad ćemo mi da stignemo do vrha, a vi ćete da stignete do dna, a Srbiji će samo da bude bolje.
Narodni poslanik je iskoristio 11 minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe Napred Srbijo, tako da je na raspolaganju poslaničkoj grupi 14 minuta. Narodni poslanik Nikola Savić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe... Narodni poslanik Slobodan Samardžić traži povredu Poslovnika. Molim da se registrujete u elektronski sistem, pa ću vas prozvati. Izvolite, Slobodan Samardžić, povreda Poslovnika, član 100. stav 1.
Vrlo je jasno i očigledno da je DSS najviše insistirala na dve stvari koje je apostrofirao prof. Mićunović u svom izlaganju...
Narodni poslaniče, ako želite da govorite o povredi Poslovnika, molim da navedete član i da ne zloupotrebljavamo pravo da se govori o povredi Poslovnika onda kada diskrecionim pravom predsedavajućeg je procenjeno da nema osnova za repliku, a na izlaganje narodnog poslanika Dragoljuba Mićunovića. Ako postoji povreda člana Poslovnika, molim da je citirate i da se vaše izlaganje i reč dobijena na osnovu člana 100. svode na primenu člana 100. Izvolite.
Dakle, povreda je Poslovnika utoliko što je prof. Mićunović apostrofirao ono na čemu je DSS insistirao u obrazloženju. Dakle, ovo je član 101, pogrešno tumačenje reči i to ću da obrazložim, ako mi dopustite, jer imam i ja pravo na moje tumačenje onoga što osećam kao reakciju...
Narodni poslaniče, davanje prava na repliku i tumačenje, odnosno osnov da se dobije replika tako što se može govoriti o pogrešnom tumačenju je diskreciono pravo predsedavajućeg i ne može biti tema povrede Poslovnika. Na to sam već upozorila. O tome kome će biti data replika ne može se govoriti u okviru povrede Poslovnika, tako da vas molim da ili ste uočili povredu Poslovnika, pa to citirajte, ili ću vam se zahvaliti na međusobnom pokušaju da zajedničkim snagama ne zloupotrebimo Poslovnik. (Slobodan Samardžić: Mogu li da koristim vreme moje poslaničke grupe?) Naravno, međutim, ako ćete koristiti vreme poslaničke grupe, onda morate čekati redosled, pošto ima prijavljenih govornika: narodni poslanici Nikola Savić, Žarko Korać, Dragoljub Mićunović. Narodni poslanici Nikola Savić i Žarko Korać žele da koriste vreme poslaničke grupe ili ovlašćenog predstavnika, a narodni poslanik Dragoljub Mićunović ima pravo na repliku na osnovu direktnog pominjanja u izlaganju narodnog poslanika Tomislava Nikolića. Izvolite.
Taman sam pomislio da se ljudi menjaju, a onda me iznenade. Nisam verovao da jedno rukovanje sa Oli Renom može da promeni čoveka sigurno, ali sam verovao da se menja smer, međutim i to me sad dovodi u sumnju, mislim da ne može tako. Veliki deo svog govora gospodin Nikolić je posvetio meni, na čemu mu se zahvaljujem, jer je jasno pokazao koja je razlika između njih i nas, između mene i njega. Poslednjim događajima to je trebalo da bude malo zamućeno - i mi smo Evropljani, i mi smo za evropske vrednosti itd, ali ovaj današnji govor pokazuje da se tu mnogo nije promenilo. Ono što sam želeo da kažem rekao sam. Samo da jednu reč kažem gospodinu Nikoliću, povodom komunističkog predavanja, prošlosti itd. Ja sam profesor, gospodine Nikoliću, koji ima potvrdu da je politički nepodoban i zbog toga je uklonjen sa fakulteta. Vi takvu potvrdu nemate i nemojte meni sada pričati o tome kako sam neko ko je eto tako stalno nešto bio uz vlast, ali to je propalo, i dolazite vikao oslobodioci, otprilike, ove zemlje. Nigde nisam rekao da problemi do 5. oktobra ili dokle hoćete vi da to fiksirate, da su bili dobri, pa su posle bili loši, govorim o tradiciji za dva veka koji je naš problem, a vi hoćete da ćarite dva minuta na televiziji da biste napali DS, a onda napadate mene, ni krivog, ni dužnog, o nečemu što sam govorio u stvarnom interesu ove zemlje. Prema tome, treba nam debata, sve je u najboljem redu, ali držimo se nekakvih normalnih manira i kažimo ono što mislimo i nazovimo to pravim imenom. Ono kako vi doživljavate školu, nažalost, nije moderno i nije evropsko. Da se ne bih svaki čas javljao, povodom evropskih vrednosti da odmah i to završimo. Kad nekom neko kaže - evropske vrednosti, neki ljudi misle da to važi samo za EU. Ne, evropske vrednosti su planetarne, važe za svaki kutak ovog sveta. U tome i jeste problem. Ko hoće da bude protivu evropskih vrednosti, to su svetske humane vrednosti. Zato mi hoćemo, ja bar hoću, a nadam se i mnogi od vas, hoće da bude u skladu sa tim vrednostima.
Tri minuta vremena za repliku je iskorišćeno. Narodni poslanik Tomislav Nikolić ima pravo na repliku.
Neću da govorim zbog aplauza, poštujem vaše godine, gospodine Mićunoviću. Dve potvrde mi nikada u životu nisu trebale, jedna da sam normalan i jedna da sam politički podoban. Nikada nisam bio član Saveza komunista ili takvih nekih organizacija. Dakle, ono što je vama trebalo kao dobrom komunisti, meni kao dobrom Srbinu nikada nije trebalo.
Reč je tražio ministar Žarko Obradović. Izvolite.
Poštovane kolege, pošto je rasprava počela pre nego što sam kao ministar stigao da vam kažem nekoliko reči o poslu koji smo imali jutros na Odboru za prosvetu, pa bih želeo da iskoristim priliku da vam kažem nekoliko reči. Na ovaj sistemski zakon, zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, dobili smo 200 amandmana. Usvojili smo 50 amandmana, od svake poslaničke grupe poneki. Odnos prema amandmanima nam je bio odnos prema sadržaju, a ne prema predlagaču. Kao što smo prihvatili stavove, odnosno amandmane svih poslaničkih grupa, tako vam moram reći da smo i odbili amandmane svih poslaničkih grupa. Ako pogledam tabelu koju sam napravio za sebe želeći da vam se obratim, onda vam mogu reći da smo prihvatili amandmane i grupe ZES, i SPS, i G17, i LDP, i DSS, i SRS, i SNS, i NS i Manjina i amandmane zaštitnika građana. Vi sad možete reći - zakon nije valjao, pa je prihvaćeno 50 amandmana. Neka, neka to bude deo argumenata. Prihvatiću drugi argument, zato što mislimo da ovi amandmani unapređuju sadržaj zakona. Vlada je prihvatila 30 amandmana izvorno, zamolili smo jedan broj predlagača da izmene sadržaj amandmana. Juče sam obavio razgovore s njima. To smo imali danas na odboru. Moram reći da smo iskoristili delove amandmana pojedinih poslaničkih grupa, pojedinih kolega poslanika i zamolili ih da razumeju da njihove stavove, delove pojedinih amandmana predlažemo kao amandmane Odbora za prosvetu i tako smo došli do broja 50. Kada budete dobili detaljan izveštaj, videćete da možda rasprava o pojedinim pitanjima koja su već pomenuta neće imati svoj smisao, jer to što je već pomenuto se nalazi u ovim amandmanima koje smo mi usvojili. Naime, moram vam reći da smo mi na Odboru za prosvetu imali odličnu, radnu, pravu atmosferu, kakva i treba na Odboru za prosvetu, i da smo usvojili, kažem, 50 amandmana koji po mom mišljenju unapređuju sadržaj ovog zakona. Želeo bih samo nekoliko reči da kažem da znate šta smo sve to usvojili, bez namere da sada idem taksativno po amandmanima. Vezano za ciljeve i vrednosti, reći ću vam da smo, primera radi, usvojili amandman kolege Magde, gde on u članu 4, koji govori o ciljevima obrazovanja i vaspitanja, to smo mi prihvatili, govori o formiranju stavova. Ovo moram da citiram da bi ipak svi to čuli, a i javnost Srbije jer i ona treba to da zna, da je jedan od ciljeva obrazovanja i vaspitanja, pošto ih ima više sadržano u ovom zakonu, sledeći: „Formiranje stavova, uverenja i sistema vrednosti, razvoj ličnog i nacionalnog identiteta, razvijanje svesti i osećanja pripadnosti državi Srbiji, poštovanje i negovanje srpskog jezika i svog jezika, tradicije i kulture srpskog naroda, nacionalnih manjina i etničkih zajednica drugih naroda, razvijanje multikulturalizma, poštovanje i očuvanje nacionalne i svetske kulturne baštine.“ Mislim da sadržaj ovog amandmana apsolutno upotpunjuje brojne vrednosne stavove koji su izneti povodom priče o ciljevima obrazovanja. Moram reći da smo prihvatili predlog da izmenimo strukturu Nacionalnog prosvetnog saveta, prihvatili smo predlog da i Društvo sociologa Srbije ima svog predstavnika u Nacionalnom prosvetnom savetu. Taj predlog su imali i DSS, i LDP i DS, odnosno poslanička grupa ZES, i mi smo prihvatili jedan od tih amandmana. Šta je suština? Sadržaj je isti i to smo prihvatili. Prihvatili smo dva amandmana zaštitnika građana, koji se odnose i na mogućnost određivanja bližih kriterijuma za prepoznavanje oblika diskriminacije i za poboljšanje položaja obrazovanja pripadnika romske manjinske zajednice. Moram reći da smo prihvatili amandman kojim se stvara mogućnost da Ministarstvo prosvete od iduće godine, sa novim budžetom, talentovanim učenicima pomogne jednokratnom pomoći. Zašto? Delu naših mladih ljudi, a imao sam juče priliku da razgovaram s nekima od njih, razgovarao sam juče i sa matematičarima i sa fizičarima, i želim da još jedanput čestitam, jer sam u subotu naveče prošle nedelje bio u situaciji da putem jedne sms poruke prvi javno čestitam toj deci na postignutom uspehu. Juče sam bio u situaciji da razgovaram sa njima i stvarno svaka im čast. Fizičarima posebno, jer oni ostaju nekako u senci matematičara, ali sam juče među njima prepoznao decu koju sam viđao i prošle godine, što govori da mi stvarno imamo i dobru decu, i da imamo sistem obrazovanja koji treba da unapređujemo. Ovo govorim jer nam obrazovanje treba za vreme i vek koji zajedno gazimo, i ako stvarno mislimo da budemo zemlja koja hoće da se razvija, onda moramo obrazovni nivo stanovništva da podignemo. Prihvatili smo taj amandman jer mislimo da, pored fonda za mlade talente, ima potrebe da i Ministarstvo toj deci pomogne, jer nekako često ostaje u senci kada ti mladi ljudi osvoje nagradu, onda se kaže – država im ne pomaže. Nije tačno, jer država pomaže na različite načine, Ministarstvo prosvete daje novac za pripreme, Ministarstvo prosvete daje novac za troškove putovanja, i ovim ćemo obezbediti da budu i adekvatno nagrađeni. Prihvatili smo brojne sugestije, neću reći primedbe, vezane i za pripadnike manjina i njihovo učešće, pogotovo u onim odeljenjima gde se nastava izvodi na jeziku pripadnika manjina, i njihovo učešće u strukturi školskog odbora i u mogućnosti odlučivanja prilikom izbora direktora, odnosno rada školskog odbora. Prihvatili smo da se čuje reč učenika i u školskom odboru i da oni iznesu svoje vrednosne stavove i da utiču i na nivou školskog odbora i u oba saveta, što je jako važno pomenuti, u Nacionalnom prosvetnom savetu i u savetu za srednje i stručno obrazovanje i vaspitanje. Moram reći da smo prihvatili i predloge različitih poslaničkih grupa, nemojte se ljutiti, ali sam u tim predlozima prepoznao i amandmane sindikata sa kojima smo razgovarali u nekim nedeljama pre, tako da je moja poruka sindikatima – i amandmane sindikata smo prihvatili. Ako vam kažem da smo od 200 amandmana prihvatili oko 50 amandmana, onda videćete da je to četvrtina amandmana koji su bili podneti. Moram da pomenem, a verovatno ću biti u situaciji da se javim pojedinačno i po nekim amandmanima, da je Ministarstvo prosvete stvarno pokušalo da drži jednu liniju, pravac, jer znamo šta hoćemo. Hoćemo da unapredimo sistem obrazovanja, poštujući sve ono dobro što je postavljeno zakonom iz 2003, 2004. ili 2006. godine, jer smo rekli da smo zadržali staru strukturu i neka rešenja, ali mislimo da se ovim apsolutno povećava obuhvat dece, da rešavamo neka sistemska pitanja koja su do sada bila problematična, bez obzira koliko se mi hvalili da je sve idealno. Nije sve idealno. Naravno, ostaje da radimo mnogo na sadržaju, jer kakva god bila ova rešenja, ako mi ne budemo radili na njihovoj primeni, na razradi, onda će ona ostati prazno slovo na papiru. Nama je obrazovanje potrebno, ali u zavisnosti od toga kako budemo radili zavisi i kakvi će nam biti rezultati. U svakom slučaju, čini mi se da smo kroz ove amandmane pokazali spremnost da zajednički sarađujemo na ovom ili sličnim pitanjima. Moram to da pomenem, nekako u senci ovih besplatnih udžbenika, koji su strašno važni, ne uzvraćam kompliment profesoru Mićunoviću, ali je činjenica da je on prvi pomenuo prošle godine da ti udžbenici treba da budu deo odnosa države prema obrazovanju, i to mi po prvi put u istoriji Srbije realizujemo. Evo, istorija Srbije je duga i bogata, ali ostaje još jedna akcija koja će prvog septembra biti i te kako prisutna u našem obrazovnom sistemu, to je internet za svaku školu. To radimo zajedno sa „Telekomom“ Srbije. Postavite sebi pitanje, kako je moguće2009. godine da nemamo internet priključak za svaku školu, ali to je stvarnost obrazovanja Republike Srbije u ovom trenutku. Imamo dosta škola, 1.815 škola što osnovnih što na nivou srednjeg obrazovanja, ali nam broj dece pada. Moram, pošto mi je tu jedan od kolega poslanika iz vremena kada sam bio poslanik, da pomenem ovu ideju parlamentu o besplatnim udžbenicima. Mi u Ministarstvu prosvete ne bi mogli da realizujemo da nismo imali podršku Izvršnog veća Vojvodine, gospodina Pajtića, i podršku grada Beograda, gradonačelnika Đilasa, i podršku gradonačelnika Čačka, gospodina Stevanovića, i podršku gradonačelnika Jagodine, gospodina Markovića. Pozvao sam i druge gradonačelnike da nam se pridruže, jer ova deca koja počinju 1. septembra će dobiti taj komplet udžbenika i oni će tek kasnije shvatiti vrednost toga. Bez namere da dalje trošim vaše vreme, želim da vas obavestim da smo se stvarno trudili da prihvatimo ono što po našem mišljenju drži sistem sistemom, a unapređuje kvalitet. Videćete, mi smo prihvatili određene rokove, mnoge stvari, stvarno mnoge stvari. Pedeset amandmana uopšte nije mala brojka, ali kritikujte nas slobodno, i da zakon nije bio dobar, pa smo prihvatili 50 amandmana, ali kao ministar izražavam svoje zadovoljstvo što su amandmani bili takvog sadržaja da smo mi mogli prihvatiti amandmane različitih poslaničkih grupa i napraviti zakon boljim. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Nikola Savić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Ako smatrate da je par minuta pre najavljenog vremena za pauzu odgovarajuće, onda određujem pauzu. Samo stenograma radi, u jednom trenutku sam nenamerno greškom rekla da je 52 minuta, umesto 52 sekunde, koliko je trajao razgovor i objašnjenje narodnom poslaniku Tomislavu Nikoliću i za toliko je, u odnosu na mereno vreme, umanjen iznos ukupnog vremena koji je narodni poslanik iskoristio. Sada određujem pauzu koja će trajati do 16.00 časova. Reč će imati narodni poslanici Nikola Savić, Žarko Korać i Miroslav Markićević, bar po elektronskom panelu, a preći ćemo na amandman koji je na član 5. podneo narodni poslanik Goran Mihajlović.
Nastavljamo rad. Na član 5. amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Gospodin Nikola Savić se prijavio, izvolite.
Javio sam se po amandmanu gospođe Radice Jocić, ako se ne varam. Još nije to završena stvar.
U redu, onda govorite po amandmanu Radice Jocić, nismo još uvek prešli na član 5. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, prvo da vas pitam, da li ima direktnog TV prenosa ili će to ići odloženo?
Direktnog TV prenosa nema od 15.00 časova. Gospođa Čomić vas je već obavestila i u zavisnosti od dužine koliko dugo budemo radili zavisi kada će biti ovaj prenos. Dakle, prenosa će biti, ali odloženog. Nastavite.
Pošto nema direktnog TV prenosa, mi mora da radimo i ovako. Javio sam se po amandmanu gospođe Radice Jocić i to je bilo možda u 14.15 časova. Ali, em što ste praktično ukinuli TV prenos i iz dana u dan, iz sednice u sednicu odloženi prenos pomerate, i nikada se do sada nije desilo da odloženi TV prenos počinje u 15.00 časova, ali dobro, reći ću ono što sam nameravao da kažem. Vezano za amandman o kojem je govorila Radica Jocić čule su se i neke druge priče. Javio se po tom amandmanu gospodin Dragoljub Mićunović i tu smo mogli da čujemo svakakvih stvari. Gospodin Mićunović je izgovorio, recimo, da naša deca ne treba da uče srpske narodne pesme. Mene to i ne čudi, s obzirom o kakvom profilu čoveka se radi. Samo ću da podsetim ovde, ministar nije tu, ali njegove pomoćnike i njegove saradnike, da se čuveni i slavni Gete oduševljavao srpskim narodnim pesmama, a ovde smo čuli, da kažem, od oca demokratije, jedne eminentne političke ličnosti, da Srbiji i srpskoj deci nije potrebno da takve pesme uče. Naravno, ako se ovako nastavi, a vidimo da s vama, evrofanaticima, trend je takav, naša deca će kroz određeni niz godina verovatno umesto srpskih narodnih pesama učiti o tome da je Srbija u vreme najveće ekonomske krize smogla snage da organizuje gej paradu ili "Paradu ponosa", a ono što je naša istorija i naša tradicija to nije ni važno. Da se vratim na amandman i na sam zakon. S obzirom šta se sve čulo i o čemu se sve radi ovde, mene ne čudi da se donosi ovaj zakon po hitnom postupku, i to baš sada, u vreme kada su svi oni koji imaju bilo kakve veze sa prosvetom na zasluženom godišnjem odmoru, kada niti ovo prate niti znaju o čemu se radi i baš u vreme kada je u Beogradu i u celoj Srbiji, može se slobodno reći, jedna elementarna nepogoda, ove nesnosne vrućine od 40 stepeni i više. Nisam siguran da je trebalo ovako žuriti sa ovim zakonom, jer ovaj zakon sam za sebe ništa ne znači, on mora da pored sebe ima i neke druge zakone, kao što je pre svega zakon o osnovnoj i srednjoj školi, jer suština svega onoga što se tiče samih učenika, a složićete se sa mnom svi da se zakoni donosi pre svegazbog njih, pa tek onda zbog svih ostalih, ne nalazi se u ovom zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, i kada bude stupi na snagu, kada ga izglasate za nekoliko dana i kada tamo, od nove školske godine, a neke odredbe i kasnije, počnu da se primenjuju, verujte da više niko od učenika neće biti u prilici da primeti ništa od svega ovoga. Gospodine ministre, hvalili ste se da ste prihvatili veliki broj amandmana i zaista mogu tu da se složim s vama, prihvatili ste neuobičajeno veliki broj amandmana za jednog ministra. Prihvatili ste i veliki broj amandmana koji je podnela SRS, ali mene to ne čudi, jer ipak su prosvetni radnici obrazovani ljudi i to su ljudi koji na jedan principijelan i temeljan način prilaze svojoj profesiji i to možda pokazuje upravo ovaj broj amandmana, da su ljudi koji imaju najdirektniji kontakt sa problematikom svega ovoga učestvovali u ovim amandmanima. Međutim, to što ste prihvatili veliki broj amandmana ne mora da znači da je zakon dobar, nego jednostavno želim da kažem da ima mnogo toga da se popravi u ovom zakonu. Pre svega ovaj zakon mnogo toga daje u ruke ministra i mislim da bi, bez obzira što su, kao što sam i rekao, prosvetni radnici obrazovani ljudi, mislim da nigde, ni na jednom mestu nema toliko malo slobode i toliko malo kreativnosti u radu neke kategorije kao što je to slučaj sa prosvetnim radnicima, a znamo da se nekoliko poslednjih vlada nisu baš proslavile izborom ministara prosveta. Pošto je sve u vašim rukama, zaista moram da vas podsetim na jednu stvar, koja neće biti prijatna za vas, ali vi ste u vreme kada smo vodili načelnu raspravu o ovim zakonima, radi se i o zakonu o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima, obavestili ovde i nas narodne poslanike i celu javnost Srbije da je naša olimpijska reprezentacija postigla izvanredan uspeh na takmičenju na Olimpijadi u Meksiku. Naravno, tu ste bili potpuno u pravu. Zaista su naši omladinci postigli izvanredan uspeh tamo. Gospodine Obradoviću, vi i vaš saradnik, gospodin Kostić, upoznati ste da ipak postoji jedna ozbiljna mrlja koja je pala na sve ovo. Doduše, moram biti iskren, vi ste odradili svoj deo posla, ali suština svega onoga se nije promenila. Naime, vi znate da je jedan učenik iz Paraćina osvojio prvo mesto na republičkom takmičenju, i to ubedljivo prvo mesto, i na osnovu te činjenice sa kvalifikovao da bude učesnik na toj olimpijadi. Zvanični rezultati su bili i objavljeni na sajtu i oni su nekoliko dana bili na tom sajtu, i niko ne zna, pre svega roditelji i taj učenik, iz kojih razloga je došlo do toga da se pomenuti učenik eliminiše iz te reprezentacije, iako je pokazao najbolje rezultate. Da ne čitam sve ovo, uredno ste odgovorili da je bilo propusta i kod pravilnika i svega toga, i da je taj učenik zaslužio da se nađe na Olimpijadi. To je apsolutno u redu s vaše strane. Međutim, u suštini se ništa nije promenilo. Imalo je vremena da se sve to promeni i pomenuti učenik ipak otputuje u Meksiko, ali to nije učinjeno. Zato vas ovom prilikom pitam - da li ćete i šta ćete učiniti da bi se vinovnici svega ovoga kaznili. Jer možete zamisliti tog mladog čoveka, i njegovog roditelja, koji je pokazao izuzetne rezultate, pogotovo posle činjenice i saznanja da je ta naša ekipa mladih fizičara postigla izuzetne rezultate u Meksiku, kako se on sada oseća. Oseća se kao čovek kome je nanesena velika nepravda, a znamo koji ljudi, odnosno koji predstavnici su tamo otišli. Ne bih sada želeo da govorim o tome. Gospodine ministre, želim da vas pitam - šta ćete preduzeti protiv odgovornih za ovaj slučaj o kojem sam sada govorio?
Gospođa Zlata Đerić, po Poslovniku.
Poštovana predsednice, ukazujem na član 88. stav 2, gde se kaže da istovremeno predsednik Narodne skupštine daje potrebna objašnjenja u vezi sa radom na sednici i drugim pitanjima. Naime, obavešteni smo kada će biti prekinut prenos Narodne skupštine i dobili smo samo informaciju da će prenos biti kasnije emitovan u odloženom terminu. Mislim da bi bilo dobro, a to RTS može da nam da kao redovnu informaciju, uz to kada nas obaveste kada će prekinuti prenos da kažu i u koliko sati će nastaviti sa tim odloženim prenosom, svaki put, naravno, jer oni tu programsku šemu imaju ranije planiranu i imaju ranije preuzete obaveze. Sigurno znaju koji film, koja serija koliko traje i posle tih sportskih događanja kada će i u koliko nastaviti odloženi prenos.
Nema povrede Poslovnika i to člana koji reguliše javnost u radu, koji nismo ni menjali ovim izmenama i dopunama, koji je i ranije bio ovakav. Javnost u radu se obezbeđuje na različite načine. Odloženi prenos se može smatrati javnošću rada. Naravno da sam se interesovala kada će početi odložen prenos. U šemi koju ima RTS, u zavisnosti od dužine koliko mi radimo zavisi kada može da počne i da se završi taj prenos. Zašto je u poslednje vreme on nešto kasnije ili jako kasno? Zato što prilično dugo traje naše zasedanje. U svakom slučaju prenosa će biti. Po prethodnom amandmanu gospodina Mihajlovića javio se gospodin Korać.
Hteo sam da iskoristim, poštovana gospođo predsednice, poštovani gospodine ministre, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, vreme koje je dato poslaničkoj grupi da kažem nešto o zakonu u celini, odnosno oba zakona, premda je sada rasprava pre svega o ovom zakonu o osnovama sistema obrazovanja. Pažljivo smo pogledali oba zakona. Ovaj zakon je tzv. temeljni zakon i on u celini, naročito sada sa određenom dobrom voljom da se izvrše izmene, da se usvoje neki predlozi, predstavlja u nekom zakonskom smislu dobru osnovu za budući sistem obrazovanja i vaspitanja, za sistemska rešenja, s tim što će se to menjati, jer ništa se ne menja tako dinamično u svakom društvu kao sistem obrazovanja. Ono što nam je malo nedostajalo je na nekim mestima jezik kojim je napisan. Bili smo rađe da to bude neki življi jezik, ali dobro. Nažalost, kada se kod nas pišu zakoni gleda se da to bude pravno bolje formulisano. Ono što je naš apel, kao poslaničke grupe i moj lično, jeste da mora da se učini ogroman napor, i to nije stvar samo ministra i Ministarstva, koji je u izradi ovog zakona pokazao dobru volju i relativno brzo uradio ove zakone, koji dugo čekaju, nego da se obrazovanje u celini u Srbiji stavi na drugo mesto nego što ono danas ima. Ne mogu da shvatim da se obrazovanju u Srbiji posvećuje ovako mala pažnja. Već sam naveo, kada sam govorio na početku rasprave, da su najuspešnije zemlje, koje su nekada bile ekonomski i privredno zaostale, u stvari zemlje koje su uložile mnogo, sistematski u obrazovanje i to je prioritet u gotovo svim razvijenim zemljama sveta. Utakmica na svetskom tržištu, ekonomska i privredna se dobijaju sistemom obrazovanja. Imate bolje stručnjake, sposobnije ljude, ljude koji prate brže naučni razvoj, tehnološki razvoj. Kod nas je to zaista sa ovom Vladom, ne znam zašto, stavljeno u zapećak, to je vrlo neobično, ali to jeste tako. Navešću jedan banalan primer, kod nas kada se formira Vlada niko se ne bori za mesto ministra prosvete. Ispada je to mesto, nikakva lična apsolutno uvreda, neko mesto koje nije baš tako interesantno. To je neverovatno. Hoću da podvučem da bi trebalo Ministarstvo da pokrene inicijativu, mislim da bi to i parlament mogao da podrži, da se napravi neka deklaracija, neki opšti zahtev da se ciljevi neki, ovde se govori o opštim ciljevima, mi ih prihvatamo, da se postave neki ciljevi koji proističu iz onoga što je ovaj zakon i obrazloženje zakona, kao i uvodno izlaganje ministra Obradovića. Navešću jedan primer, Srbija ima užasan problem obuhvata romske populacije da ide u osnovne škole. Mi uopšte imamo problem da ogroman broj mladih ljudi, oko 20% ljudi iznad 15 godina u Srbiji nema završenu osnovnu školu. To je protivno zakonu. Cilj mora da bude da se poveća broj dece, i to vrlo egzaktno, sledećih pet godina koliko više svake godine dece će ići u osnovnu školu. Šta je potrebno da se to realizuje? Koja sredstva su potrebna? Kako to postići? Mislim da je to neophodno za naše društvo. Neverovatno je da neko teži da ulazi u evropske integracije a ima 20% iznad 15 godina koji nemaju osnovnu školu. Ljudi božji, oni ne mogu učestvovati ni u kakvoj modernoj proizvodnji. Praktično imamo nesrećne ljude koji će raditi fizički uglavnom, sem ako nemaju sreću da na neki način budu autodidakti da nešto sami nauče, pa da im neko pokloni poverenje da rade neki odgovorniji i kvalifikovaniji posao. Moramo imati te konkretne zahteve. Uputio bih apel, kada govorim, nije stvar u ovom zakonu. Podržaćemo ovaj zakon. Smatramo da će on zadovoljiti svoju potrebu. Ceo status obrazovanja u našem društvu se mora promeniti. Kada govorimo o tome, to moraju biti konkretni ciljevi. Već sam naveo da neko može da postavi cilj da sva deca koja završe osnovnu školu imaju osnove informatičke pismenosti. Imamo danas u Srbiji da neke škole nemaju struje. Za vreme prošlog ministra prestao je projekat da sve škole u Srbiji dobiju vrata i prozore kako treba, jer su deca od 6, 7 ili 8 godina sedela na promaji i u hladnom, i znam da je Ministarstvo taj projekat nastavilo sada da radi. Sredstva su inače bila obezbeđena. Moraju biti takvi ciljevi. Na primer, da svaka škola osnovna u Srbiji ima struju, da svaka škola ima računare, da svaka škola ima internet konekciju, vezu. To je napor za koji se moraju odvojiti sredstva. Navešću primer da sami, kada govorite o ciljevima obrazovanja naše dece u inostranstvu, navodite da u šest zemalja svega u Evropi se to obrazovanje ostvaruje: Nemačka, Francuska, Švajcarska, Grčka, Belgija, zaboravio sam koja je šesta, morate onda da imate cilj da sledeće tri godine to bude u još šest zemalja i u još deset zemalja, jer deca nemaju nikakvo obrazovanje. Praktično radite, pospešujete integraciju dece u tu sredinu i evo vam priča o patriotizmu kako izgleda konkretno, deca nemaju nastavu na svom jeziku i onda nemaju osnovne pojmove iz nacionalne kulture i ono što se uči, nacionalni jezik, istorija itd. Molio bih, naš je apel, neće se molbom ništa postići u našem društvu, da se napravi uz ovo, kada se završe ovi zakoni, znam da sledi zakon o predškolskom vaspitanju itd, koji su manje-više gotovi ili gotovi, jedna deklaracija u kojoj se obavezujete, gospodine ministre i ova ekipa u Ministarstvu, mi ćemo vas podržati, šta možete sledećih godinu ili dve dana ili jedan petogodišnji projekat, koji će biti vrlo precizan, u kome će pisati šta stavljate kao svoje prioritete. Ne treba se osvrtati na to da će razni ljudi imati razne ideje. Morate stati iza nekih prioriteta koji moraju da imaju većinsku podršku. Za mene, kao nekog ko više od 30 godina radi u prosveti, poražavajuće je da pročitam da u mojoj državi Srbiji 20% ljudi do 15 godina nema osnovnu školu. To su nečuveni podaci. To nemate praktično nigde u Evropi. To su zastrašujuće činjenice na nivou obrazovanja formalnog u našoj zemlji. Sledeće je PISA. Pokazuje se da u suštini našeg obrazovnog sistema nešto treba da se menja. Vaš zakon to ne može da reguliše. Vaš zakon daje osnove tog sistema, i kao što ponavljam, nemamo ništa protiv, smatram da je zakon korektno urađen i popravljen i dopunjen. Mi moramo da nešto kažemo i na tu temu. Šta ne valja? Što je tako formalan naš sistem obrazovanja? Zašto naša deca nemaju neka praktična znanja? Da li je potrebno novo obrazovanje nastavnika? Da li mi treba da imamo ovo što će se raditi, standarde udžbeničke. Svako piše udžbenik. Znate šta, napisati udžbenik je jednostavno u nekom smislu, ali mnogo je teže napisati udžbenik koji zaista podstiče kreativnost đaka, ostavlja mnogo prostora njemu da se dalje usavršava. Znači, to su sve stvari koje nama strašno nedostaju. Ovo jeste osnov. Ne mogu da kažem, kad se ovo usvoji, ali molim vas, vi ste ipak svi u prosveti tu, vi ste videli koliko poslanika ima ovde u sali. Videli ste koliko je malo interesovanje javnosti. Gledao sam onog dana medije i danas, to je žalosno. Mediji pišu, sada je leto, nema tema, vrućina, svi pišu o vrućini. Ali, da napišu nešto da se raspravi o ovom zakonu o obrazovanju. Ne, to je tradicija u našem društvu. Ima jedna priča, a koja treba da vas ovako zasmejava. Nikola Pašić nije u Beogradu, pa se formira jedna srpska vlada, ovo je istinita priča, pa piše pismo, imam dokument, gde kaže, traži obavezno ministarstvo unutrašnjih poslova, znaš da je to u Srbiji najvažnije, piše Pašiću pismo. Najvažnije je ko je ministar policije u Srbiji uvek bilo. Hajde jednom da bude važno i ko vodi prosvetu i kako izgleda ta naša prosveta. Kategorički tvrdim, mi da imamo više rude nećemo moći, da imamo više žitnice, zemlje za poljoprivrednu proizvodnju nećemo moći, ali možemo da uložimo u obrazovanje, i inače talentovanu i sposobnu decu da bolje obrazujemo da ona povuku ovu nesrećnu zemlju napred. Kako ćemo ići napred ako nemamo dobar sistem obrazovanja? Al' da bi to imali, moraju prvo deca uopšte da idu u škole. Imamo problem da deca ne idu u školu. Znate, 70% romske dece uopšte ne završi osnovnu školu. Pa znate šta, to je takva diskriminacija koju Evropa još nije videla. Ne mogu da se tešim da je to dosta lošije u Rumuniji, znam konkretno u Mađarskoj, Slovačkoj, meni to nije uteha. Živim u zemlji Srbiji i za nju sam odgovoran. Molim vas da onda napravite jedan broj ciljeva. Romska populacija, koliko procenata više će završiti osnovnu školu? Šta je problem da deca ne završavaju osnovnu školu? Beda, ekonomska? Vi ste se jako založili da budu besplatni udžbenici u osnovnoj školi. Šta je još potrebno uraditi? Apsolutno smatram da je to pravi prioritet Ministarstva prosvete. Ne znam da li me kolege podržavaju ili ne, ovde ima i prosvetnih radnika kolega i koleginica poslanika, sasvim je sigurno da bez ulaganja u prosvetu i bez prosvete kao nekog prioriteta dugoročno u ovom društvu nama nema izlaza. Evo da navedem jedan primer koji je pre mene u jednoj diskusiji upotrebio Zoran Đinđić. Ako gledate bogatstvo zemlje, onda bi Angola trebala da bude najrazvijenija zemlja sveta: ima naftu, zlato, dijamante, ima sve. Švajcarska bi trebala da bude nula, jer nema ništa. Švajcarska nema nikakav prirodni resurs Švajcarci su nekada u prošlosti bili najpoznatiji kao ratnici najamnici. To je neverovatno. Švajcarci su bili čuveni ratnici u 16. i 15. veku i ostali su kao papska garda, kao neki simbol. Danas je Švajcarska razvijena zemlja zahvaljujući sposobnosti svojih ljudi, a kada kažem sposobnosti, mislim na sve oblike obrazovanja. To isto treba da se desi i u Srbiji. Bez obrazovanja mi se nećemo izvući. Zašto je Odbor tako dobro radio? Jeste, Ministarstvo je bilo korektno, ali zato što prosvetni radnici odlično se međusobno razumeju, bez obzira na stranku kojoj pripadaju, degradacija sistema obrazovanja i jedno potcenjivanje obrazovanja u celini. Nije stvar samo u plati. Još jednom apelujem da Ministarstvo napravi neku deklaraciju, neke ciljeve, da Vlada to usvoji i da se vi založite, da stavite pet, sedam, osam ciljeva, jasnih ciljeva, vremenski ograničenih, i da kažete, to je ono što ćemo uraditi. I kada budete jednog dana silazili sa tog položaja na neki drugi, nije važno, da kažete, ovo sam postigao. Postigao sam ja ili moje ministarstvo je postiglo, ili ova skupština je podržala to, pa je Srbija to u datom trenutku radila. Mi se nećemo izvući iz teškoća u kojima se nalazimo. Svi pričaju o prodaji javnih preduzeća, svi pričaju o privlačenju investicija i to je sve u redu. Svi pričaju o otvaranju granica, pa će neki nezaposleni da odu da rade na crno, a niko ne priča o ulaganju u sistem obrazovanja da se svi izvučemo iz ovog.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite.
Evo, profesor Korać me ponukao da se javim da kažem nešto što sam bio u situaciji ranije da govorim ostalima, javnosti i kolegama poslanicima. Mi apsolutno ne bežimo od jednog takvog postavljenog cilja šta sve može i šta se sve treba uraditi u jednoj godini. Naprotiv, čini mi se da ovo ministarstvo više nego ijedno pre, uz svo poštovanje kolega koji su ranije radili ovaj posao, pokušava da otvori probleme, da ih javno afirmiše i da predlog za njihovo rešavanje. Za mene, moram vam reći, ali frapantno je zvučalo da javnost Srbije ne zna kakva je struktura budžeta Ministarstva prosvete vezano za sistem obrazovanja. Ovi podaci koje sam vam izneo nisu novi podaci. To su podaci iz 2002. godine. Frapantno je da se mi sada, 2009. godine, na tim podacima zgražavamo i da konstatujemo da Srbija nije onakva kakvu bi mi želeli, pogotovo kakva Srbija treba budućnosti. Kada sam postao ministar prosvete prošle godine, moram vam reći da je to bio rezultat jednog dogovora, i kada se pravila Vlada nije bilo nikakve tuče niti se bežalo od toga, nego smo se u pravilu u Vladi dogovorili oko toga. Rekao sam, kao jednu od prvih stvari, da ću smatrati uspehom Ministarstva prosvete ako Narodna skupština bude u situaciji da se izjasni o nacionalnoj strategiji obrazovanja Republike Srbije. Apsolutno ostajem pri tome. Moram vam reći da sam pre nekoliko dana sa predsednicom Nacionalnog prosvetnog saveta i potpredsednikom Saveta, uvaženim profesorima i akademicima, razgovarao o tome da Nacionalni prosvetni savet napravi strategiju, a Nacionalni savet za visoko obrazovanje već je napravio elemente strategije visokog obrazovanja. I da se taj rad početkom jeseni intenzivira i da mi do kraja ove godine ili početkom iduće dobijemo dokument koji će imati svoj radni naslov – strategija obrazovanja Republike Srbije, i da onda to bude predmet jedne javne rasprave. Mi moramo da znamo šta hoćemo od obrazovanja u Srbiji u godinama koje dolaze. Ovo govorim zato što su inputi za taj jedan dokument brojni i ima puno stručnih ljudi u Republici Srbiji koji treba da daju svoj doprinos izradi jednog takvog dokumenta. Potpuno sam ubeđen, ako napravimo taj dokument da ćemo kao država napraviti veliki korak napred, jer ćemo prvo pokazati šta mi hoćemo od ove države, a drugo ćemo pokazati kakvo nam obrazovanje treba. Onda ćemo se suočiti sa ovim pitanjem, a šta nam to u sistemu ovog obrazovanja nije dobro pa da popravljamo ili da neke stvari menjamo. Naša ideja jeste bila primarna prilikom donošenja ovog zakona da se sistem obrazovanja unapredi i da obuhvat bude veći, da rešimo nekaotvorena pitanja, pa i zakonima koji će doći posle ovoga. Ne znam da li ste primetili, jeste sigurno, ali se možda u javnosti ne pominje dovoljno, da mi hoćemo da donesemo zakon o obrazovanju odraslih, pa da i kroz taj vid obrazovanja ove podatke iz 2002. godine poništimo, promenimo i učinimo ih manje značajnim nego što jesu. Moram vam to reći kao ministar prosvete da se mi nalazimo u situaciji da istovremeno radimo nekoliko stvari, a to je da rešavamo pitanja iz sistema, jer naš sistem broji 1.200.000 dece i ljudi različitog uzrasta, pominjem od predškolaca do studenata koji su, naravno, punoletni, i plus da se borimo za tretman obrazovanja. Poštovane kolege narodni poslanici, stvarno iskreno vam kažem, u izmeni tretmana ne može jedan ministar učiniti ništa. Može da učini mnogo toga, ali će ministar ili Ministarstvo ostati ipak usamljeni ako svi mi zajedno, i ova skupština kroz ovu raspravu i kroz neka druga pitanja ne shvati značaj obrazovanja. Ne želim da se mešam u uređivačku politiku bilo kog javnog glasila, niti na to imam pravo, ali samo mogu da pozovem medije da oni vrednuju obrazovanje i ono što obrazovanje za Srbiju znači. U ovih godinu dana imao sam puno različitih iskustava o tretmanu obrazovanja. Izvinite, ako mi držimo konferenciju o obrazovanju odraslih, pa dva profesora, jedan naš i jedan kolega iz Nemačke, koji su dobitnici najvećih priznanja u oblasti znanja, njih dvojica su u Kući slavnih, i ako mi držimo međunarodnu konferenciju u kojoj učestvuju predstavnici više zemalja Evrope, i ako nijedan naš medij, nijedan medij ne objavi ni reč, to je katastrofalno. To nije odnos prema ministru, to je odnos prema obrazovanju, jer se ne shvata njegov značaj. To sam uporedio, da bih ljudima učinio taj pristup plastičnijim, za one koji se bave sportom, jer je sport planetarna stvar, pa svi znaju, to je kao kada bi Majkl Džordan i Karim Abdul Džabar bili u Beogradu, a da nijedan medij ne objavi da su bili. Imali smo dvojicu ljudi koji su u kući slavnih obrazovanja, znate u obrazovanju ima takođe kuća slavnih, i niko nije objavio podatak da smo napravili konferenciju, a kamoli da je neko od njih učestvovao. Stvar se desila nekoliko meseci unazad. Nisam je pominjao, jer da sam pominjao do sada ispalo bi da sekao ministar žalim. Ne, naše je da menjamo stvari i mi hoćemo da promenimo, i da donošenje ovog zakona bude jedna od tih stvari koje mi činimo unapred, da postavimo ciljeve i da se obavežemo, pa onda za godinu dana kada budemo raspravljali o drugim temama, kažemo - mi smo u ovoj godini uradili to, to i to, i to je jedan mali ili veliki korak, neka ocene ostali, ali čini nam se da smo popravili mnoge stvari. To moram da pomenem. Oko tih Piza testova mi smo napravili konferenciju, i verovali ili ne, štampali smo dokumenta iz prethodnih Piza testova i podelili nastavnicima, da ih oni podele učenicima, da vide da to nije nikakva tabu tema i da je to nešto što je deo sistema drugih zemalja, što se kod nas ocenjuje i da naši đaci, naši nastavnici priđu tome sa jednom potrebom lakog odnosa. Njihovi su istraživači, a nauku treba poštovati, rezultate istraživanja, utvrdili, verovali ili ne, da je jedan od uzroka loših rezultata naših đaka bio jednostavno strah, strah kao takav pred tom nepoznatom pojavom koja se zvala Piza testovi. Prihvatili ih mi ili ne prihvatili, ali oni služe kao ocena mere kvaliteta našeg obrazovnog sistema. Završiću, pomenuo je kolega iz SRS jedan loš događaj koji nam se desio, vezano za mladog učenika koji je na sportskom polju rezultatima izborio svoje mesto u ekipi. Odstranjen je iz ekipe, po nama, na jedan potpuno nekorektan, neregularan način. Hvala vam na korektnosti. Mi smo tražili da se vrati u ekipu. Međutim, obavešten sam da nezavisno od našeg apela, da je sastav ekipe već bio upućen organizatoru takmičenja u Meksiko, Olimpijadi, i da oni kasnije nisu hteli da prihvate izmenu sastava naše ekipe. To je informacija koju smo mi dobili. Naravno mi ćemo videti šta mi i u okviru naših nadležnosti možemo da učinimo. Formalno, rečeno nam je da je razlog što se nije mogao izmeniti sastav ekipe - da organizator nije dozvolio izmenu ekipe. Hvala bogu, to nije uticalo na rezultat. Deca su imala sjajne rezultate i po prvi put se desilo da su pokazali odlično znanje. Juče su mi neki od njih rekli još jedan podatak, koji želim s vama da podelim, neko ga može smatrati suvišnim, ali treba reći - među 10 prvih dečaka ili učenika iz oblasti fizike samo su dvoje iz Evrope, jedan mladi učenik iz Poljske i naš kolega, a ostalo su sve i uglavnom iz predela Azije.
Reč ima gospodin Miroslav Markićević.
Poštovana predsednice, reklamiram povredu Poslovnika, član 148. stav 1. Govori se o amandmanima i kaže - podnete amandmane predsednik Narodne skupštine upućuje predlagaču zakona, narodnim poslanicima, nadležnim odborima i Vladi. Dakle, podneo sam jedan amandman na koji se praktično Vlada nije izjasnila, a izjasnila se na amandman koji nisam podneo, imam dokaz ovde. Uvažavajući zaista najiskrenije svu želju gospodina ministra da uvaži amandmane pre svega opozicionih poslaničkih grupa, zaista iz dobre namere bih želeo da izađemo iz ovoga, da vidimo sada kako to da rešimo. Praktično, Vlada se izjasnila na amandman i upućuje me kako je trebalo da podnesem, što sam tako i uradio, pa bih tek onda da pričam.
Imam informaciju da je u skupštinskoj proceduri išlo sve kako treba, ali da je Vlada u obrazloženju, umesto da piše o tački 3) pisala o tački 5), ako sam dobro razumela. U svakom slučaju, ministar i predstavnici Vlade su ovde i kada budemo na tom amandmanu, videćemo o čemu se radi. Što je u Skupštini rađeno, prosto tu nema ni tehničkih ni proceduralnih grešaka. Dakle, kada bude vaš amandman na dnevnom redu razjasnićemo onda. Zahvaljujem. Uvažavam da jeste problem i jeste propust. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović, koji želi reč.
Uvažene kolege narodni poslanici, gospodine ministre, mi danas u okviru ove rasprave u pojedinostima imamo cilj da preko niza predloga i sugestija popravimo zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, pa je u tom cilju i poslanička grupa SRS podnela veoma veliki broj amandmana. Moram da istaknem da sam prijatno iznenađen činjenicom da je posle dužeg vremena došlo i do prihvatanja jednog broja naših amandmana. Smatram da to treba da bude češća praksa u ovom parlamentu. Prvi u nizu amandmana koje sam podneo je amandman na član 5. Samo taj član 5. bavi se opštim ishodima i standardima obrazovanja i vaspitanja. Odmah moram da istaknem činjenicu i mišljenje većeg broja kolega da je to jedan od najapstraktnijih članova, jer sama činjenica da je na član 5. podneto 6 amandmana od strane poslanika svih poslaničkih grupa govori da se on može shvatiti i ovako i onako, pa zbog toga želim da istaknem neke činjenice. Naime, ovim članom uvodi se pojam "standardi postignuća", što se definiše kao skup ishoda obrazovanja i vaspitanja koji se odnose na svaki nivo, ciklus, vrstu obrazovanja, obrazovni profil, razred, odnosno predmet. Sama činjenica da se standardi definišu kao skup ishoda je nelogična i protivrečna. Naime, ishod je, po logici stvari, rezultat dešavanja nakon neke pojave ili procesa, pa nije mi jasno kako standardi mogu da budu skup ishoda, jer po ovome ispada da je cilj i svrha obrazovanja i vaspitanja zadovoljenje odgovarajućeg standarda, a u stvari je u pitanju zamena teza, pošto standardi ne treba da budu sami sebi cilj, nego sredstvo za ostvarenje određenih ciljeva. U prilog tome navešću neke primere. Recimo znamo da standardi postoje u svim delatnostima ljudskog rada, na primer u tehnici pod standardima podrazumevamo skup propisa, principa i preporuka za bilo koju karakterističnu fazu u životnom veku nekog proizvoda, recimo imamo standarde u konstruisanju, proizvodnji, kontroli, eksploataciji, reciklaži itd. Svaka od tih faza znači ima svoje standarde u cilju da se procesi odvijaju lakše u prostoru i vremenu. Isto tako mi bismo u obrazovanju mogli da govorimo o standardima u obrazovanju, ali kao sredstvu, a ne kao krajnjem cilju obrazovanja. Konkretno, ovi standardi postignuća dele se - na opšte i posebne. Koliko vidim opšte standarde je predlagač definisao kao standarde koji se utvrđuju na osnovu opštih ishoda obrazovanja i vaspitanja, a ovi posebni standardi su standardi koji se utvrđuju za specijalne svrhe, prema uzrastu dece, razredima, predmetima itd. I ovde je nelogično u predškolskom vaspitanju i obrazovanju da govorimo o nekim standardima. U pitanju su deca najmlađeg uzrasta kojima ne možemo postavljati nikakve visoke ciljeve i standarde, nego jednostavno tamo je svrha obrazovanja i vaspitanja sasvim drugačija. U prilog tome ide i ovo što smo doneli na Odboru za prosvetu, znači amandman 2. na ovaj član 5 - da se ove reči "prema dečijem uzrastu" brišu. Znači, moj amandman je bio u tom smislu da se ceo ovaj stav 7. u članu 5. briše, jer nije jasno ko, na koji način i kojim merilima utvrđuje te opšte standarde postignuća u obrazovanju.
Govorili ste dva i po minuta od vremena koje je predviđeno za vašu poslaničku grupu. Na član 5. amandman je podneo Milovan Radovanović. Gospodine Krasiću, izvinite, vi ste se javili po povredi Poslovnika ili da učestvujete u raspravi? Po amandmanu, izvolite.
Nikakav problem, pošto je slično, svi su amandmani početni slični, pa ne moramo baš formalno da se držimo pošto je tema. Nadam se da gospodin Obradović neće pogrešno da shvati ove moje reči, pošto odavno sedimo u sličnim salama i pričamo o sličnim temama, i te 2003. godine smo pričali kada je ovaj zakon bio na dnevnom redu i kada je neko drugi branio taj zakon, čuveni Gašo Knežević, i tada smo, mogu da kažem, gotovo svi kritikovali i koncept, i način razmišljanja i loše prevode, da sada ne nabrajam šta smo sve kritikovali. Ovaj zakon treba dapredstavlja polazište društvene brige o nečemu što se zove sistem obrazovanja. Naravno, on je proširen i tim predškolskim uzrastom i tu nije problem. Mi ovim zakonom u stvari treba da promovišemo nešto, pravce kako da se dođe do nečega što je verifikovana društvena vrednost za ovo naše društvo. Da bismo došli do toga, moramo da vidimo ko je sve učesnik u ovom procesu. Naravno, roditelji, deca, obrazovne institucije, prosvetni radnici, struka, onaj ko treba da izvrši kontrolu i jednostavno u nastavku sve ono što se zove privredni i društveni život. Jer to obrazovanje, ako ne idemo mnogo široko, treba da zadovolji najmanje dva uslova, da u obrazovanom procesu dete sazri, a i da kasnije bude korisni član tog društva, pre svega za sebe, pa onda i za najmilije, najdraže, komšije, prijatelje i generalno za ono što se zove narod. U traganju za tim rešenjima mislim da je najbolje da se mi okrenemo sami sebi. Malo deluje čudno ovo - sami sebi, ali ne postoji bolji način da se to opiše. Sećam se 2003. godine, ishod, rezultat, ocena, standardi, licenca itd. Samo da vas podsetim na period kada smo svi mi prošli kroz neki obrazovni proces. Jeste, bio je možda i socijalistički, bio je možda i samoupravni, možda je oponašao nešto sa strane, i istok i zapad, i sever i jug. Bili su neki mangupi koji su slali ljude da doktoriraju u inostranstvu, da se pokupi nešto što je novo, da se ubaci kod nas ovde, da se prilagodi, da na taj način hvatamo priključak sa nečim što je razvoj, moderno, a da se pri tom ne trudimo da budemo fotokopija. Bukvalno rečeno da ne budemo fotokopija. Manje ili više, mi smo uspevali. Zašto smo uspevali? Uspevali smo iz prostog razloga što je kod nas VKV majstor kada ode u Ameriku bio doktor matematike. Takav nam je bio obrazovni sistem. Kad se priča o opštem obrazovanju, ipak smo daleko bili ispred drugih. Mene uopšte ne čudi što ova naša deca osvajaju ovolike medalje, zato što su stvarno inteligentna deca. To je rezultat delimično obrazovnog procesa, entuzijazma njihovih profesora, nastavnika, učitelja, a još više roditelja kao stuba koji pomaže i prirodne inteligencije i interesovanja te dece koja idu na takmičenja. To ne sme da se zaustavi. Jednostavno, moraju da se stvore uslovi da eksplodira taj potencijal, da se verifikuje na pravi način. Hvala bogu, mi ne manjkamo u tome. Dokaz je, siromašna sredina daje genije, genijalci uče se, bore se za život, za mesto u društvu i idu napred. Sada da se vratim na one stubove i na one, kako se to kaže, subjekte u tom obrazovnom procesu. Mislim da mi kao društvo nismo danas ni sposobni da sagledamo svaki taj stub ponaosob, a kad pogledamo koje su sve neizvesnosti i koji su sve izazovi, počev od porodice, ulice, škole, mesne zajednice, opštine, okruga, republike, pa i ono što se promoviše kao vrednost preko medija. Ili ne samo preko medija nego u običnom životu, gde imamo situaciju da je svaki pojedinac podeljena ličnost, gde kući u četiri zida na neke pojave reaguje kao ljudsko biće, a kad izađe na ulicu reaguje kao političko biće i ta dva njegova pogleda se dijametralno razlikuju u odnosu na date okolnosti, onda stičemo utisak da imaginarni propisi, propisi sa sistemom pukih želja, bez realnih mogućnosti, mogu još više da nam načine štetu i da nas zavaraju. Ova grupa poslanika SRS, a svi su poprilično vezani za prosvetu, ili kao univerzitetski profesori, ili kao profesori u srednjim školama ili nastavnici u osnovnim školama, jednostavno prenose svoje iskustvo sa ciljem da se postojeći propis popravi, prilagodi, kako bi se na bazi postojećih mogućnosti i okolnosti izvukao maksimum, kako bi svi oni koji učestvuju u tom obrazovno-vaspitnom procesu bili ne samo zadovoljni, nego doprineli ostvarenju nekih rezultata koji mogu da se verifikuju kao društveno prihvatljivi. Ukoliko se čuje neka teška reč ili teška kvalifikacija povodom nekih nelogičnosti, ishod, rezultat, licenca ili ne znam šta, onda samo shvatite, kao odraz opravdane kritike, da nije dobro kada žaba vidi gde se konji potkivaju, pa i ona digne nogu. To smo imali za vreme Gaše Kneževića. To moram da vam kažem, za vreme Gaše Kneževića mi smo dobili propis koji prosvetni radnici jednostavno nisu mogli ni da shvate. Ajde što oni nisu mogli da shvate, nisu mogli da ga shvate ni roditelji, ni oni koji treba da ga primenjuju, ni oni koji treba da ga kontrolišu. Naprosto, to nije moglo da funkcioniše kao jedan sistem. Naši amandmani su pre svega zbog toga, jer plašimo se da i ovo ne može da funkcioniše kao jedan jedinstven sistem. Naravno, kad kažem jedinstven sistem, mislim da mora da se vidi sistem i da se tom sistemu prilagodi organizacija, da bi svako u toj organizaciji ispunjavao ulogu koju ima u okviru tog sistema. Mi to ovde stvarno ne vidimo i plašimo se da iz ovoga ne izađe neka navodno reforma koja jednostavno teoretski ne može da da neke rezultate. Naprosto, našim propisima treba mnogo više života. Život je izgleda izbačen iz ovih naših propisa i zato mi intervenišemo ovim amandmanima. Dobro je ako ste prepoznali u nekom broju amandmana da imamo tu nameru. Mi smo tu nameru imali i 2003. godine, to moram da vam kažem. Tada smo daleko veći broj amandman podneli, ali tad je bilo nemoguće razgovarati, jednostavno, dođe čovek za govornicu i kaže - to je uslov EU, bela šengen lista, pa i 2003. godine se žvalavilo isto ko i danas što se žvalavi.
Gospodine Radovanoviću da li želite o svom amandmanu na član 5? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 5, iako je prilično obiman, sadrži u sebi određene opšte stavove i principe, kao što stoji u obrazloženju Predloga zakona. U drugom delu, obzirom da nas interesuje u vezi podnetog amandmana, govori se o standardu obrazovanja i vaspitanja i to kako opštim, tako i o posebnim standardima. Stav 8. pomenutog člana 5. predloga zakona kaže - za dete i učenika kome je usled socijalne uskraćenosti, smetnji u razvoju, invaliditeta i drugih razloga to potrebno, posebni standardi postignuća mogu da se prilagođavaju svakom pojedinačno, uz stalno praćenje njegovog razvoja. Lepo rečeno, kao priča iz bajke, ali je istovremeno priča za malu decu. Sasvim je to u redu kada se pročita i kada se razmisli da to može da se sprovede, da je to izvodljivo. Međutim, amandmanom poslaničke grupe SRS upravo na stav 8. člana 5. Predloga zakona traži se da se briše ovaj stav. Zašto? Iz jednog jednostavnog razloga, gospodine ministre, zato što nije moguće realizovati ga u praksi, nije sprovodljiv, pogotovo ako imamo u vidu odredbe člana 155. Predloga zakona, koji govori o ekonomskoj ceni koju utvrđuje ministar nadležan za poslove prosvete, odnosno u ovom slučaju vi, gospodine Obradoviću. Nemoguće je ga je primenite. Recimo, dete ometeno u razvoju ili smanjenog razvoja u toku određenog perioda života iz Aleksinca treba da ide u Beograd u specijalnu školu, jedinu školu koja postoji u Srbiji. Potrebno je dosta novca za boravak, za staratelja, za pratioca i naravno za ekonomsku cenu pohađanja te škole. Koliko je to para? Mali broj ljudi danas može da priušti sebi to zadovoljstvo da školuje decu pod takvim uslovima. Međutim, za razliku od velikog broja ljudi, ima jedan broj ljudi, među njima i jedan naš bivši radikal, koji se sam hvalio da je materijalno obezbeđen do kraja života, kupio je diplomu diplomiranog pravnika, to proverite, a izgleda diplomu magistra pravnih nauka. Njima, koji su povezani sa tajkunima, zbog velike količine novca je sve omogućeno, a velikom broju građana Srbije nije i oni žive u siromaštvu i bedi.
Gospodin Žarko Obradović, ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Gospodine Radovanoviću, hvala vam na tim rečima, rečima posvećenim obrazloženju vašeg amandmana. Mi govorimo o istoj stvari, mislimo na istu stvar, a očigledno različito radimo. Mi uporno sve ove argumente koje ste vi pomenuli kao razlog da se briše stav ovog zakona, mi mislimo da oni u stvari opravdavaju postojanje ovog stava u zakonu, jer nama i jeste ideja da se smanji broj dece u specijalnim školama i da budu deo redovnog sistema obrazovanja. To nam je ideja i zato se pojedini delovi zakona, pogotovo vezani za, da kažem inkluziju i za elemente neke određene, primenjivaće se od 2010. godine, da bi mi u toku ove godine pripremili sve potrebne uslove, i normativno i suštinski, da bi upravo postigli cilj o kojem ste vi govorili.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić, koji želi reč. Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 8. Predloga zakona o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja. Naime, ovaj član 8. govori o izvođenju obrazovno-vaspitnog rada i nivou obrazovanju lica koja taj rad izvode. Naime, 4. stav ovoga člana je po meni diskriminatorski, jer on praktično govori da obrazovno-vaspitni rad mogu izvoditi samo ona lica koja su tokom studija, odnosno svog obrazovanja, imala nastavu, odnosno nastavne jedinice iz oblasti metodike, psihologije, pedagogije i tako dalje, a u praksi znamo da u najvećem broju stručnih škola nastavu izvode lica koja nisu imala ta obrazovanja. Naravno, sad ćete vi reći, kao što ste rekli u obrazloženju amandmana, da to nije baš tako. Vi ste u ovom obrazloženju amandmana rekli da se ovim zakonom predlaže da visokoškolske ustanove treba da se akredituju za ovakve programe i da na taj način postanu otvorene za sve one koji žele da se bave profesijom nastavnika, vaspitača i stručnog saradnika. Zaista ne mogu da prihvatim ovo obrazloženje koje je dala Vlada, odnosno resorno ministarstvo. Jednostavno, ovde sam svojim amandmanom i ono što govorim, pre svega, mislio na nastavnike koji izvode obrazovno-vaspitni rad u stručnim školama. Jednostavno, vi obrazloženjem ovim tražite, a i kažete da će ove neke odredbe zaživeti za nekih četiri-pet godina i da ima dovoljno vremena. Vi tražite, recimo, od elektrotehničkog, mašinskog, građevinskog, pravnog ili nekih drugih fakulteta da praktično uvedu ili akredituju se za programe gde će ti studenti imati ili smerove, ne znam kako ste vi to zamislili, za prosvetne radnike. To jednostavno mislim da ne stoji u praksi i nije moguće. Vi znate da se to do sada rešavalo na taj način što su se polagali stručni ispiti, odnosno licence, kako to sada zakon predviđa i kako se to sada zove, ali ovaj stav 4. ovog člana treba da se briše iz jednog drugog razloga, jer on govori o sistemu prenosa bodova. Zaista moram da vam kažem, ovaj sistem prenosa bodova je kategorija koja je apsolutno nepoznata ili veoma malo poznata među prosvetnim radnicima. Verujte mi, i direktori i sekretari škola bune se tumačeći ovu odredbu, a da ne govorim o običnim prosvetnim radnicima.
Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Esad Džudžević i Bajram Omeragić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Gordana Rajkov i Snežana Stojanović-Plavšić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Slobodan Samardžić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Gospođa Milica Vojić-Marković ima reč.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, Na član 9. smo podneli amandman u odnosu na stav 4. koji glasi: "Obrazovno-vaspitni rad za lica koja koriste jezik znakova, odnosno posebno pismo ili druga tehnička rešenja, može da se izvodi na jeziku znakova i pomoću sredstava tog jezika". Mi smo smatrali da reč "može" treba da se zameni rečju "mora". U obrazloženju koje ste nam dali, naravno, naša ideja je bila da se inkluzija, koja jeste jedan skup i dugotrajan proces, ovde jednostavno uvede i edukacija nastavnika u svemu tome i da to onda postane obaveza nastavnika da se edukuju da rade sa osobama koje imaju problema u razvoju. Zbog toga smo i podneli ovakav amandman. Vaše obrazloženje jeste da su u toku javne rasprave razna udruženja tražila da upravo član glasi ovako kako jeste i mi prihvatamo vaše obrazloženje i potpuno mi je jasno da je to onda bolje i nemam komentar na to.
Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku obrazlaganja ovog amandman, koji je poslanički klub SRS podneo na član 12, želim da istaknem da se SRS zalaže za smanjenje nepismenosti u Srbiji i da to mora biti jedan od prioritetnih ciljeva svake vlasti. Ulaganje u obrazovanje, ma koliko ono bilo, jeste nešto što se nikada ne sme posmatrati sa aspekta troška i u našim uslovima nikada nije dovoljno. Međutim, mi se ne možemo složiti sa predloženim rešenjem u članu 12. stav 1. tačka 2). Smatramo da osnivanje Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, kao posebnog tela, van Nacionalnog prosvetnog saveta, ima drugačiju pozadinu, tačnije da se time vrši gomilanje institucija. Da je ovakav naš stav ispravan potvrđuje i izjava jednog donedavnog člana Nacionalnog prosvetnog saveta i univerzitetskog profesora, neću imenovati, sigurna sam da znate o kome govorim, koji smatra da "predložena zakonska rešenja značajno centralizuju i politizuju naš školski sistem i povećavaju troškove osnivanja nekih nepotrebnih službi". Tako se, prema njegovim rečima, izdvaja srednje stručno obrazovanje iz celokupnog obrazovnog sistema. "Ono neće više biti u nadležnosti Nacionalnog prosvetnog saveta, već pod ingerencijom novog saveta, Saveta za srednje stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, čije članove neće imenovati Skupština Srbije, već Vlada". Želim samo još da istaknem da poslanički klub SRS smatra da je u cilju razvoja i unapređivanja kvaliteta obrazovanja i vaspitanja dovoljno da postoji Nacionalni prosvetni savet, tradicionalna institucija koja deluje skoro sto godina, da u okviru njega postoji organizaciona jedinica za stručno i obrazovanje odraslih i da bi osnivanjem ovog novog saveta moglo doći do stručnih i političkih konfrontacija među njima, jer Nacionalni prosvetni savet bira Skupština, a članove saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih imenuje Vlada.
Odbor za prosvetu podneo je amandman na član 12. stav 13. Da li neko želi reč? Ne. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Aleksandar Pejčić, sa mesta: Prihvaćen je.) Dobro. Na član 12. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Riza Halimi. Da li neko želi reč? Ne. Na član 12. amandman su zajedno podneli poslanici Donka Banović i Slobodan Samardžić. Da li neko želi reč? Prihvaćen takođe. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Željko Tomić. Gospodin Šami. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, molim predsednicu Skupštine, ako pređem dva minuta ići će na račun vremena ovlašćenog predstavnika. Poznat je stav DSS u odnosu na učeničke parlamente. Mi smo se zalagali svojevremeno i dalje se zalažemo za potpunu afirmaciju učeničkih parlamenata i tu ničeg spornog nema. Međutim, u članu 12. govori se o Nacionalnom prosvetnom savetu i poslednji stav glasi – sednicama saveta iz stava 1. ovog člana može da prisustvuje izabrani predsednik učeničkih parlamenata itd. Mi smo mišljenja da je Nacionalni prosvetni savet vrlo ozbiljna institucija i ne mislimo da su predstavnici učeničkog parlamenta dorasli da prisustvuju sednicama Nacionalnog prosvetnog saveta. Oni prisustvuju školskim odborima, mogu da prisustvuju većima škole itd, sve je to u redu, ima čitav niz aktivnosti koje ima učenički parlament i nadležnosti, a ne mislimo da je dobro da prisustvuju radu Nacionalnog prosvetnog saveta. To je naš stav. Ništa nije sporno u vezi sa učeničkim parlamentima, njih treba negovati, to je vrlo korisno, ali ne treba ih zato terati da rade poslove za koje mislimo da nisu dorasli. Ako mi dozvolite, gospodine ministre, još jednom bih se vratio na naš amandman na član 4. Vama je gospodin Samardžić obrazložio amandman, međutim, moram da kažem da ne mogu da verujem da niste prihvatili da u članu zakona koji se bavi ciljevima obrazovanja i vaspitanja, gde ste nabrojali u Predlogu zakona čak nekih 15 različitih ciljeva obrazovanja i vaspitanja i tu manje-više ništa nije sporno, da nema mesta i za jednu tačku, novu tačku koju smo mi predložili, a to je negovanje i razvoj patriotizma, kao i istorijskih, kulturnih i socijalnih vrednosti Srbije. Ne znam šta je u ovom predlogu sporno? Činjenica je da ovako eksplicitno to ne piše u Predlogu zakona i zato smo i predložili jedan ovakav stav. Meni se čini da decu, čak i malu decu, čak i predškolsku decu treba na neki način učiti da vole svoju zemlju, polako ih uvoditi u to koje su naše istorijske, kulturne, socijalne vrednosti, naravno, u skladu sa njihovim godinama. Ne vidim zašto to ne bi pisalo u zakonu. Razumeo bih kada u zakonu uopšte ne bi bilo nekih opštih mesta, pa onda ne bi bilo mesta ni za ovo, ali kada ima opštih mesta, kada uostalom ceo ovaj član nabraja šta su ciljevi obrazovanja i vaspitanja, ima tu raznih stvari, sve stoje manje-više, ali napišite onda jednu ovakvu rečenicu. Ne vidim u čemu je problem, zašto to Vlada nije prihvatila. Molim vas još jedanput da razmislite da ovaj naš predlog prihvatite, amandman na član 4, koji smo inače podneli, čini mi se, gospodin Samardžić i ja. Još nešto, gospođo predsednice Skupštine, već smo protestovali. Sa ovog mesta sam tri-četiri puta molio da štitite ugled ove institucije u kojoj sedimo, ovog parlamenta. Ponovo radimo bez TV prenosa i to radimo jedan zakon za koji je veliki broj građana Srbije zainteresovan. Teško ćete naći porodicu koja nema nekog đaka, a naravno broj zaposlenih u prosveti neću ni da pričam koliki je. Za to vreme, RTS prenosi juniorsku atletiku, pa će da prenosi Tur de Frans. Neki dan je prenosio odbojku na pesku u vreme rada Skupštine. Mislim, i ponavljam, da RTS očigledno tera šegu sa ovim parlamentom, ali sad već moram da kažem, izgleda, uz blagoslov onih koji rukovode ovim parlamentom. Građani će ovo moći da prate tamo kada se završi odbojka i sve ostalo. To će biti negde posle ponoći. Mislim da to nije u redu. Ponovo protestujem i molim vas da konačno i definitivno opomenete RTS da kao javni servis ima da služi interesima građana, a između ostalog i da prenosi sednice ovog parlamenta, što je jedno od velikih demokratskih dostignuća, dame i gospodo, još iz 90-tih godina prošlog veka.
Upravo sam u vašem odsustvu dala odgovor na identičan komentar, tako da vama lično mogu kasnije ponoviti to, ali je suština dok ne budemo imali skupštinski kanal i dok na drugi način našim Poslovnikom ne rešimo, a ne služeći se odredbama Poslovnika koje su donete u periodu kada ste vi i vaša partija bili odgovorni upravo za taj segment, neće biti onoga o čemu težimo, očigledno i vi i ja i svi poslanici i najverovatnije najveći broj građana Srbije, da se sve etape u radu parlamenta prate, uključujući i odborski rad, i naša predstavnička i naša nadzorna funkcija, a naravno i plenarne sednice. U svakom slučaju, imaćemo kompletan odloženi prenos u vreme kada to programska šema RTS bude dozvolila. Snežana Stojanović-Plavšić. Izvolite.
Želim snažno da podržim ovo rešenje koje je dato ovim amandmanom. Nažalost, to nije moj amandman, volela bih da jeste. Isto tako, želim da podržim i činjenicu da je Vlada ovaj amandman usvojila. Zašto? Ne bih decu i pogotovo ne bih mlade ljude o kojima se ovde radi uzimala tako neozbiljno. Verujem da su oni u stanju da donose mnoge odluke, ali ovde se ne radi o tome da će oni odlučivati. Oni neće imati pravo glasa, oni će prisustvovati sednicama Nacionalnog prosvetnog saveta bez prava glasa, što je potpuno u skladu i sa međunarodnim konvencijama, i sa našim strategijama i zakonima koje se trudimo da donesemo u skladu sa najboljom praksom poštovanja dečijih i ljudskih prava. Naime, Konvencija o pravima dece kao jedna od osnovnih dečijih prava navodi pravo na participaciju. Ovu konvenciju smo ratifikovali davne 1991. godine, ali nažalost ona nije ugrađivana do sada u naše zakonodavstvo. Ovo je dobra prilika da to konačno nakon tolikih godina učinimo. Drugo, takođe želim da podsetim da naša država ima strategiju takođe i o mladima, a ovde se pre svega radi o mladim ljudima, ako se ne varam, koja takođe snažno afirmiše princip učešća mladih u donošenju odluka koje se njih tiču, kao i njihovo pravo da budu informisani. Podsetila bih da istraživanja govore o tome da kao jedan od osnovnih problema mladi u našoj zemlji navode problem nedovoljne informisanosti o stvarima koji se njih tiču. Oni imaju puno pravo da budu informisani o stvarima koje su od značaja za njihov razvoj, pa i školovanje,a isto tako imaju i pravo da u tomeučestvuju. Mislim da je ovo amandman koji je u duhu svih ovih rešenja i želim da pružim podršku ovom amandmanu.
Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Da li neko želi reč? (Da) Gospodine Korać, izvolite.
Problem je što je nekoliko poslanika podnelo slične amandmane, pa je jedan deo ovoga već usvojen, to je da Sociološko društvo Srbije ima svog predstavnika u Nacionalnom prosvetnom savetu. To je neka zabuna, greška što to od početka nije tako. Kao što znamo sociolozi rade kao nastavnici u školama i apsolutno imaju to pravo. Kolege iz Sociološkog društva i Odeljenja sociologije na Filozofskom fakultetu u Beogradu su me zamolili, to je usvojeno. Ono što smo mi ovde tražili, izmene u članu 13, to je sledeće, da član kome je istekao mandat u Nacionalnom prosvetnom savetu ne može da bude biran ponovo. Podsećam vas da se bira na šest godina. Ako bi bio biran još jedanput bio bi 12 godina. Ne vidimo da je u Srbiji neophodno da neko sedi 12 godina u Nacionalnom prosvetnom savetu. Mi smo mislili da je šest godina sasvim dovoljno dugo da neko bude član tog saveta. Treba dati šansu drugim ljudima. S obzirom da je u Srbiji hroničan problem konflikt interesa i onda to rešavaju razna tela, ovde se kaže: „za člana Nacionalnog prosvetnog saveta ne može da bude izabrano lice koje je imenovano, izabrano ili postavljeno na funkciju u državnom organu, organu teritorijalne autonomije, odnosno lokalne samouprave i lice izabrano u organu političke stranke ili organ upravljanja ustanove“. Mislili smo da ne bi bilo loše da je to dopunjeno i sledećim: „ni lice zaposleno u Ministarstvu prosvete, Zavodu za unapređenje vaspitanja i obrazovanja, Zavodu za vrednovanja kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, Zavodu za udžbenike i nastavna sredstva, kao i opštinski prosvetni inspektor“. Mislimo da bi to bilo mnogo jasnije. Želim da vas podsetim smo u prošlom ministarstvu imali za člana Nacionalnog saveta čoveka koji je bio pomoćnik ministra. Bio je u direktnom konfliktu interesa -jedan član Nacionalnog prosvetnog saveta istovremeno i pomoćnik ministra. O tome je bilo reči za skupštinskom govornicom i onoj staroj zgradi, kada smo govorili o dopuni članova Nacionalnog prosvetnog saveta. To je bio smisao onoga. Ovde se govori o sastavu Nacionalnog prosvetnog saveta. Vi niste prihvatili za sociologa, a ovo ste prihvatili na nekim drugim mestima.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Riza Halimi. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Izvolite, gospodine Rogoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SNS podneo sam amandman na član 13. koji govori o sastavu Nacionalnog prosvetnog saveta. Gospodine ministre, ne vidim nijednog razloga da mandat članovima saveta treba da traje u periodu od šest godina. To bi bilo slično kao da mi vama ovde u Narodnoj skupštini, mimo svih ministara, izglasamo zbog kontinuiteta, kako ste vi meni u obrazloženju dali mišljenje, da vama mandat traje umesto četiri šest godina. Nešto slično se odnosi na članove ovog saveta, a iz razloga što oni mogu od njih 43, njih bukvalno 41, izuzev članova iz reda SPC i članova iz reda tradicionalnih crkava i verskih zajednica, mogu biti svi politički angažovani, a i sami znate da se najveći broj prosvetnih radnika bavi politikom. Takođe u jednom od ovih stavova povodom ovog člana objašnjavate da to samo ne mogu biti lica koja su u organima političkih stranaka. Moram da iskoristim vaše prisustvo, s obzirom da ono nije tako često u Skupštini, vezano za teritoriju opštine iz koje dolazim, postavim vam neka pitanja i molim vas da ako danas niste u mogućnosti da mi na njih odgovorite, da to uradite u narednom periodu. Član 57. govori o organima upravljanja u školskim ustanovama, gde jedinice lokalne samouprave imaju pravo na svoje predstavnike u ovim telima. Hoću da vas za opštinu Nova Varoš, a znate, siguran sam, o kojoj opštini govorim, podsetim na konstataciju i da vas pitam koliko je za vreme vašeg mandata od 380 dana u Srbiji razrešeno direktora, što osnovnih što srednjih škola? Govorim ovo iz razloga da je na području te opštine već dva direktora razrešeno, od kojih jedan u školi „Gojko Drulović“ u selu Radoinja, gospodin Mladenović, nije pripadnik nijedne stranke. I pored toga što se protivio školski odbor, jedinica lokalne samouprave je smenila vašeg člana, ispred vaše stranke, tog školskog odbora, da bi obezbedila većinu u glasanju za njegovu smenu. Na to mesto ste doveli direktora iz redova DS. Želim da vas podsetim na situaciju sa gimnazijom, koja je vrlo tradicionalna i stara u tom kraju, gde nameravate da razrešite direktora, odnosno vodi se svih ovih dana kampanja, gospodina Tomaševića, iz razloga što investitor na gradskoj sportskoj dvorani nije priveo radove kraju, a trebalo je da radovi, po ugovoru, budu privedeni još pre četiri godine kraju, a vi ste nameravali još 1. maja, pa kasnije na Petrovdan, da otvorite, nažalost ne zbog vas, nego zbog investitora, ova gradska sportska dvorana, u ingerenciji te gimnazije, nije otvorena u navedenim rokovima ni u ovom zadnjem terminu. Smenjen je još jedan direktor osnovne škole i verovatno će i ostali direktori u tom kraju biti smenjeni. Čak ovdenavodim da se u gimnaziji „Pivo Karamatijević“, Nova Varoš, vrši pritisak i na člana G17 koji ne želi da glasa za smenu direktora te škole. To su pitanja koja su vezana za taj kraj. Verovatno ima problema i u drugim krajevima. Molim vas da kasnije odgovorite na pitanja ili mi dostavite objašnjenje vezano za to. Hoću da vas podsetim, vezano za neke komentare na Predlog ovog zakona, da je osim toga što se prezivate Obradović, zaista potrebno još reformi, pored ovih koje ste preduzeli u kontekstu zakona o školstvu i obrazovanju, da bi se veza između Dositeja i vas našla.
Gospodin Žarko Obradović. Izvolite.
Kolega Rogović je pomenuo primer jedne škole ili više škola u opštini. Mi imamo 1.815 škola i moram vam iskreno reći, niti biram, niti odlučujem o razrešenju direktora. Čak sam odbio predlog jedne poslaničke grupe, koja čini ovu skupštinsku većinu, da ministar dobije ovlašćenje da daje saglasnost na izmenu direktora. Kolege koje su bile danas na Odboru su mogle to da čuju, ne zato što nisam želeo da prihvatim odgovornost za tako nešto, već školski odbor bira i razrešava direktora i školski odbor je taj koji odlučuje da li direktor i radi, kako radi i šta radi, a struktura Odbora je tri plus tri plus tri. Znači, tri predstavnika lokalne samouprave, tri iz reda zaposlenih i tri iz Saveta roditelja. Slušajući vas, pomislio bih da su svih devet iz lokalne samouprave, a ima ih samo tri, i onda se postavlja pitanje otkud toliki uticaj lokalne samouprave u izboru direktora, kada oni imaju samo tri predstavnika. Moram reći da ovih godinu dana, kako rekoste, više od 360 i nešto dana, da je broj slučajeva u kojima smo mi kao Ministarstvo bili neposredno umešani, objektivno zanemarljivo mali broj u odnosu na broj osnovnih i srednjih škola i da sistem apsolutno funkcioniše. To je jedan od razloga što sam odbio da budem neko ko daje saglasnost za izbor direktora. Školski odbor ga bira. Ako postoje razlozi, školski odbor može i da ga razreši, a onda postoje tačno precizni uslovi gde ministar prosvete uopšte može da se meša. Nisam želeo da pređem tu granicu. U odnosu na pojedinačan slučaj, stvarno mije ovo što ste rekli vrlo zanimljivo. Sada se i sam pitam kakav je sastav tog školskog odbora ili tih školskih odbora ako su mogli u toj meri da vrše promene.
Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite, gospođo Papuga.
Poštovana predsednice, ministre, članovi Ministarstva, kolege poslanici, moj amandman se odnosi na član 13. i u njemu sam tražila drugačiji status Vojvođanske akademije nauka, pošto znamo da Nacionalni prosvetni savet ima 43 člana, od toga su tri člana iz Srpske akademije nauka i nijedan iz Vojvođanske akademije nauka. Vojvođanska akademija nauka je formirana 2003. godine odlukom poslanika skupštine AP Vojvodine. Tim mojim amandmanom nisam tražila da se povećava sastav članova Nacionalnog prosvetnog saveta. Jednostavno sam samo tražila da se jedan član Vojvođanske akademije nauka nađe u Nacionalnom prosvetnu savetu i od tih tri člana da bude jedan iz Vojvođanske akademije nauka, a dva iz Srpske akademije nauka. Ne vidim zašto taj amandman ne bi bio prihvaćen, jer stvarno time se ne menja broj članova Nacionalnog prosvetnog saveta i mislila sam da ćemo dobiti veću podršku poslanika koji su te 2003. godine glasali u vojvođanskom parlamentu za osnivanje Vojvođanske akademije nauke. Ali, ta podrška je izostala i molim vas još jednom da razmislite o tom amandmanu.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Gospodin Marko Milenković
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom koji sam podneo na član 13. Predloga zakona predlažem dodavanje dva člana Nacionalnom prosvetnom savetu i to iz reda institutskih naučnih radnika: jednog člana iz oblasti prirodnih, a drugog iz oblasti društvenih nauka. Zbog čega? Zato što institutski naučni radnici ne smeju biti zapostavljeni, jer intenzivno učestvuju u procesu nastave, bilo kao predavači, pisci udžbenika i drugih pedagoških pomagala. Mislim da obrazloženje Vlade za neprihvatanje amandmana nije u redu, jer je Nacionalni prosvetni savet onakav kakvog ste ga vi zamislili, sa 43 člana sam po sebi već glomazno telo, u kome će rad biti otežan, a u nekim situacijama i onemogućen, jer članovi Saveta ništa neće moći da urade, sem davanja preporuka, dok se gospoda iz Vlade ne slože koliko im to politički ili lično odgovara u datom trenutku. S druge strane, prethodnih godina, bili smo svedoci osnivanja velikog broja raznoraznih agencija, saveta, komisija, pravljenja raznih akcionih planova, strategija, deklaracija, koje su često dobijale prefiks nacionalne, a ništa od svega toga nije bilo nacionalno, niti su sva ta tela bilo šta rešila, osim što se sastančilo, štampane su stranice i stranice teksta, bez ikakvih rezultata. Čak među građanima Srbije postoji ustaljeno mišljenje da vlastodršci u Srbiji uvek kada ne žele da neki problem bude rešen, posegnu za osnivanjem saveta, komisija i sličnih tela.
Na član 13 amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite, gospodine Šami.
Vrlo kratko. Predložio sam da i Sociološko društvo Srbije ima svog predstavnika u savetu. Ovaj amandman formalno nije prihvaćen, ali suštinski jeste, jer je isti takav amandman prihvaćen kolegama iz, čini mi se, DS. Nama je bio cilj da popravimo zakon. Sasvim je svejedno čiji je amandman prihvaćen. Samo sam dao to objašnjenje i ništa više.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? Gospodine Markićeviću, izvolite.
Poštovana predsednice, sada dođosmo do onoga što sam pričao pre pola sata, ne zato što nisam znao kada je na dnevnom redu moj amandman, nego da imamo malo vremena da vidimo. Pošto mi se niko ne obraća, stvarno želim da mi kažete šta ćemo da radimo, najviše zbog toga što nije da želim da priznam, nego želim da pohvalim sve nas, uključujući i vas i gospodina ministra i sve poslaničke grupe, za toleranciju koja se danas ovde pokazuje u Skupštini i posebno s obzirom, da tako kažem, na tip zakona koji se danas donose. Danas donosimo i trebalo bi da donesemo zakon koji se tiče naše dece. To me ohrabruje i mislim da svi koji gledaju ovaj prenos će da pozdrave ovo što govorim, ali to nije razlog da vam ne kažem... pa, dobro, kada budu gledali građani, ko bude gledao da gledao. Iz ovoga što ovde imamo materijala Vlada se praktično nije izjasnila na moj amandman. Upućuje me da podnesem amandman onako kako sam podneo. Znate kakvi smo mi Srbi, da sumnjam u dnu duše da je to urađeno namerno zbog onoga što ću da objasnim, koristiću vreme poslaničke grupe, zbog čega je to urađeno. Da je ministar dobio tekst amandmana, koji sam podneo 16. jula broj 6-2282/09 u 14.15 časova, možda bi drugo obrazloženje bilo, možda bi mu bilo malo nezgodno, ali šta da radimo, možda bi bilo drugo objašnjenje nego ovo koje bi on meni dao. Kažite šta sada da radimo.
Na svu sreću nam je ministar tu i na licu mesta razrešavamo. Izvolite, gospodine ministre.
Reći ću kolegi Markićeviću, Vlada ne prihvata ovaj amandman, jer on kao i brojni amandmani koji se odnose na član 13. nije potpun. Potpunost amandmana vezan za član 13, koji se odnosi na sastav NPS, podrazumeva promenu broja članova, pa vi onda kažete - predlažem, kao što ste predložili, ali predložite ili povećanje broja članova ili zamenu nekog od članova iz postojećeg sastava ovim članom kojim predlažete. To je jedno. Pošto ste tu, napravio sam lapsus, pošto razgovaramo, iz Čačka ste, i gradonačelnika Čačka, gospodina Stanojevića preimenovao sam u gospodina Stevanovića, pa mu se ovim putem izvinjavam, pošto je doprineo i doprinosi realizaciji projekta besplatnih udžbenika.
Nadam se da ste zadovoljni. Hoćete? Izvolite.
Na ovo što ste rekli, gospodine ministre, o gradonačelnicima zaista vam se zahvaljujem. Svi građani Srbije znaju veliku razliku između gospodina Stanojevića i gospodina Stevanovića. Gospodin Stanojević će ponovo biti gradonačelnik, to je sigurno, zbog rezultata rada. Šta će biti sa gospodinom Stevanovićem to ćemo videti. U obrazloženju odbijanja amandmana koje ste vi meni dali, sada ste dopunili, i zbog ove situacije ovakve i s obzirom da se radi o zakonu koji se tiče naše dece neću pričati o tome i preći ću preko toga, iako ako bi neki žestoki pravnik ovo uzeo i podneo Ustavnom sudu, verujte da bi pao zakon zbog ovoga. Neću na tome da insistiram. Hoću zbog građana i kolega narodnih poslanika da znaju šta sam u stvari predložio. Predložio sam što se tiče sastava Nacionalnog saveta za prosvetu da jednog kandidata daje i Udruženje književnika Srbije. Zbog toga sam sumnjao da je do svega ovoga došlo, ali dobro. Dakle, veoma je važno da i Udruženje književnika Srbije bude zastupljeno u sastavu Nacionalnog prosvetnog saveta, jer je njihov doprinos kulturi i prosveti u Srbiji izuzetan. Dela mnogih od njih su postali sastavni deo školske literature i lektire, što ih kvalifikuje da budu zastupljeni i u ovom značajnom i reprezentativnom nacionalnom savetu. Ne želim da pominjem udruženja i društva koja su već na spisku, ne želim nikoga da omalovažavam, niti sam pozvan da ocenjujem značaj u našem društvu nekih društava, svi su važni, ništa nije sporno, ali mislim da ovog puta Udruženje književnika Srbije nije smelo da bude zaobiđeno. Da pojasnim nekima, izvinjavam se ako ću reći nešto što se nadam da svi znaju, i neke kolege narodni poslanici, mlade kolege, članovi su Udruženja književnika Srbije. Dakle, to je ono udruženje čiji je predsednik bio Simo Matavulj, to je ono udruženje čiji su članovi bili Miloš Crnjanski, Ivo Andrić, da ne pričam o Dobrici Ćosiću, o Matiji Bećkoviću, o našim živim pesnicima i književnicima, o Mići Danojliću. Izvinjavam se gospodinu Danojliću što ću možda na neki indirektan način pomenuti njegove godine, njegove pesme sam učio u osnovnoj školi i verujem većina od nas ovde. Nije bilo razloga nikakvog da Udruženje književnika Srbije ne da jednog kandidata za člana Nacionalnog saveta za prosvetu. Ako bi odgovor bio, kao što je mogao da bude, u obrazloženju odbijanja mog amandmana da ima još udruženja književnika u Srbiji, što bih prihvatio kao jedan, recimo, odgovor, ali onda bih morao da ponovim ovo što sam rekao. Koje je to udruženje imalo Simu Matavulja za predsednika? Koje je to udruženje imalo u svom sastavu Miloša Crnjanskog i Ivu Andrića, ili ima Dobricu Ćosića i gospodina Matiju Bećkovića? Molim vas, gospodine ministre, što neko reče ovde pre, da razmislite još jedanput, pa ako treba još neka tehnička ispravka, zbog duha tolerancije i zbog tipa ovog zakona, da napravimo to i da proširimo, ako treba. Možete vi to danas da uradite sve, možda se varam, ali intimno mislim da vi mislite kao ja, od reči do reči što sam rekao. Neće nikome biti ovo na štetu, biće na polzu i Nacionalnom savetu, i građanima Srbije, i deci i vama kao ministarstvu posebno. I na kraju, prihvatili ovo ili ne, hoću da kažem da tolerancija u Skupštini, pokazalo se, ipak u najvećoj meri zavisi i od resornog ministra, a ne samo od tipa zakona, kako već neki put kažem. Dakle, dajte da ne kvarimo ovu atmosferu, prihvatite gospodine ministre, a ovo za Čačak vam se posebno zahvaljujem.
Gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, koristiću svoje vreme kao ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, a inicirao me gospodin ministar reagovanjem na pitanja koja je postavio narodni poslanik Mićo Rogović. Gospodine ministre, ne volim kada ljudi jedno pričaju, a drugo rade. To je očigledno ovde veliki problem. Rekli ste da nećete da se mešate u izbor direktora škola, čak ste i odbili neke predloge da ministar daje saglasnost na izbor direktora škole i da je to posao školskih odbora. Međutim, gospodine ministre, pogledajte član 60. vašeg Predloga zakona. U članu 60. ministar daje saglasnost na izbor direktora škole, a ako u roku od 30 dana ne da, odnosno ne ospori, smatra se da je direktor izabran, što bi bilo u redu. Ako se pogleda stav 8. na koji sam podneo amandman, a kada budemo došli do toga imate vremena da se izjasnite, kaže se ovako - akt o odbijanju saglasnosti ministar donosi ako se u postupku utvrdi da odluka nije doneta u skladu sazakonom. Potpuno ispravno, gospodine ministre. Sledeći deo teksta kaže - ili se njenim donošenjem dovodi u pitanje nesmetano obavljanje delatnosti ustanove. Pročitajte šta ste mi odgovorili kada ste odbili moj amandman. Videćete da je to u velikoj suprotnosti sa onim što sada pričate, gospodine ministre. Još nešto, gospodine ministre, dolaskom SPS u ne tako davnoj prošlosti, reč je o tri-četiri godine u nekim opštinama na vlast, nisu promenjeni samo direktori svih škola nego i svi upravni odbori, školski odbori. U zakonu ste predvideli da direktora može da promeni prosvetni inspektor, da naloži školskom odboru da ga promeni. Ako to školski odbor ne uradi, Ministarstvo, odnosno ministar raspustiće taj isti školski odbor i postaviti privremeni organ uprave. Da li vo to o nekim školskim odborima pričate, gospodine ministre, da on imaju neku moć da se odupre vama sa ovim zakonom kako ste napisali? Kažem vam, pregledajte lepo još jedanput amandmane koje smo podneli i čekam vas na tom članu 60. da pročitam obrazloženje pred narodnim poslanicima, koliko je ono u suprotnosti sa onim što ste rekli kada ste odgovarali na pitanja gospodina Miće Rogovića.
Gospodin ministar želi odmah da obrazloži.
Nema potrebe da me čekate za taj član i taj amandman. Možete sada da pročitate. Ne mislim da idem odavde dok se ceo zakon ne raspravi kroz amandmane, ali vam govorim krajnje iskreno. Ko god bude poštovao zakon nema razloga da se plaši ne školskog odbora, nego bilo koga. Ovaj zakon je, ako ste pažljivo slušali obrazloženje, moje kao ministra prosvete, prošle nedelje, i lošu praksu iz prethodnih vremena pokušao je ovim rešenjima da izmeni, tj. da situaciju unapredi. Slušajući neke od vas stvarno bih mogao pomisliti da lokalna samouprava imenuje sve članove školskog odbora. Vi znate, kao i ja, da to nije tačno. Slušajući vas, pomislio bi čovek da ministar i bira i razrešava direktora, a to nije istina. Postoje jasno zakonom utvrđen način i mogućnosti kada ministar interveniše, ali smo želeli da sprečimo, baš naprotiv, želeli smo da ne postoji sprega između lokalne samouprave i školskog odbora, nego kada prosvetna inspekcija utvrdi da postoje nepravilnosti, da se da školskom odboru mogućnost da ispravi ono što treba da ispravi, pa ako neće da ispravi da onda ministar može da interveniše. Zašto? Jer nam je viši cilj funkcionisanja škole, a ne da li će jedan čovek biti na nekom mestu ili neće biti na nekom mestu. Ako posmatrate sa aspekta onoga što piše u zakonu, onda ćete videti da ono što govorim je vrlo konsekventno, a to ne znači da je takva situacija u svim od 1.815 škola, koliko postoji u Srbiji, ili u svim školskim odborima. Škola ima mnogo, zakon je jedan. Da li svi primenjuju na pravi način i o tome treba razgovarati. Samo znam za ovih 360, 370 dana, koliko radim ovaj posao ministra prosvete, da je broj škola u kojima postoji vrsta problema vezana za rad školskih odbora stvarno zanemarljiv u odnosu na broj škola. A naravno svaki se slučaj može pojedinačno afirmisati do besvesti, jer to nije samo pitanje stanja u toj školi, nego i podrške koju taj neki slučaj, navodno slučaj, može imati u medijima iz različitih razloga. Kolege iz poslaničke grupe ZES–DS su prisutni i neka potvrde da li sam ili ne odbio da prihvatim njihov predlog da ministar bude neko ko potpisuje saglasnost za imenovanje direktora. Nisam hteo. Zašto? Zato što ga ne biram, to školski odbor čini.
Gospodine Arsiću, vi hoćete u okviru vremena predstavnika poslaničke grupe? Nema osnova za repliku. Ne. Ničeg nejasnog, ničeg uvredljivog, krajnje korektan jedan odnos. Po tom osnovu ne možete, možete drugi osnov da izaberete, po tom vam ne mogu dati reč. Po Poslovniku, ako mislite da je povređen član, ali koji.
Gospođo predsedavajuća, pronađite član koji reguliše pravo na repliku. Postoje dva osnova: jedan ako se neko od govornika uvredljivo izrazi prema nekom pojedincu, narodnom poslaniku, ili poslaničkoj grupi, to je prvi osnov; drugi osnov, ukoliko je neko od govornika pogrešno protumačio nekog prethodnog govornika. Vaše diskreciono pravo je da cenite za onaj deo koji se kaže - uvredljivo ili ne. Ali, govornik ima pravo da ceni da li je neko njega pogrešno protumačio ili ne, a ne vi. Hteo bih da iskoristim svoje pravo na repliku.
Nemate pravo na repliku. Nemate reč. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jon Magda, Dragomir Cimeša i Miodrag Stoilović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 13. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? Gordana Pop-Lazić. Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, blago nama, evo nam jednog ministra koji nije u Vašingtonu. E sad što ministri idu u Vašington to je nekako i normalno, ali vidim da i neki iz opozicije jedva čekaju da ih američka administracija pozove. Elem, kada bismo morali da gradiramo ministarstva, a nisam sklona tome, međutim, imajući u vidu značaj pojedinih ministarstava na duge staze i koji su to ministri koji se pamte ili koji su to potezi nekih ministara koji se pamte, to su svakako Ministarstvo prosvete i Ministarstvo kulture, koji svojim potezima ili svojim predlozima zakona i te kako utiču na generacije koje dolaze. Pazite, iza nas će doći neki drugi mladi ljudi koji se sada školuju, a jednog dana će voditi državu. Veoma je važno u kakvim se oni uslovima školuju i koji sistem vrednosti usvajaju. Želim samo da vas podsetim da se sam zakon zove Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Ovaj amandman koji želim da obrazložim, a za koji mislim da je veoma važan, i da se možda potkrala jedna gruba greška, jeste na član 13. stav 3. tačka 5), gde nabrajate sve one koji bi mogli i koji moraju da daju predlog za članove Nacionalnog prosvetnog saveta i svugde kažete recimo – Savez udruženja vaspitača Srbije, Savez učitelja Srbije, Društvo za srpski jezik i književnost Srbije, Društvo za strana jezike Srbije, Društvo matematičara Srbije, a onda kažete društava istoričara itd, opet nabrajate dalje. Prvo, mene interesuje zašto je u slučaju istoričara apstraktna množina ovde, kada znamo da u Srbiji već dugi niz godina uspešno i plodotvorno radi Društvo istoričara Srbije. Ne razumem zašto je stavljeno u drugi plan u odnosu na društva i saveze humanističkih nauka. Kolege su govorile o Društvu sociologa, recimo, i apsolutno se s tim slažem. Ovde se krije jedna opasnost po kvalitet nastave istorije, pošto se pod „društva istoričara“ mogu podvesti i razne strane nevladine organizacije koje mogu negativno da utiču na nacionalnu, naučnu i stručnu poziciju nastave istorije u osnovnim i srednjim školama. Svedoci smo i da se već deceniju nastoji na razne načine da se smanji obim i kvalitet nastave nacionalne istorije i naročito se atakuje na delove udžbenika koji interpretiraju nacionalnu istoriju. Da vas podsetim, gospodine ministre, sačuvala sam te stenograme i pretočila u jednu knjigu, da smo 2003. godine zajedničkim snagama i vi i ja na taj način diskutovali kada smo obarali onu vladu Živkovićevu 2003. godine. Pretpostavljam da na ovo niste obratili pažnju i da je ovaj amandman apsolutno morao da bude prihvaćen. Vi ste takođe kao ministar svesni da postoje pokušaji i tendencije raznih evropskih institucija za tzv. kontrolisanu istoriju i to po evropskom uzoru. Taj neki trend postoji ne samo kod nas u našoj zemlji, nego u svim zemljama jugoistočne Evrope, čak eliminisanje nacionalne istorije. Jeste nama istorija ostala štošta dužna, ili je kultura ostala istoriji ili je istorija kulturi, ali mi do dan danas u našim udžbenicima nemamo – šta je to koncentracioni logor Jasenovac, recimo. To ostavlja posledice pazite i već je ostavilo posledice na neka dešavanja u prethodnoj deceniji, u poslednjoj deceniji 20. veka, a možda će ostaviti posledice i na neka dešavanja koja će se tek dogoditi. Šta je razlog da već danas recimo u udžbenicima istorije nemamo šta je to što se dogodilo zaista u Vukovaru, šta je bila opsada Sarajeva, kako je stradalo više od 5.500 Srba u tom gradu; šta se dogodilo u Srebrenici? Pitam vas ko ima veći interes od nas Srba da se istina o Srebrenici zaista sazna? Država nije uradila ništa po tom pitanju – da napravi neki okrugli sto recimo, u najmanju ruku naučni skup, šta god, međunarodni je mogao da bude, bilo je interesovanja, da bi se sve to saznalo. Sve ovo pričam samo zbog toga što hoću da ubedim i poslaničku većinu i vas – koliki je značaj same materije o kojoj danas raspravljamo, pa evo i ovaj amandman mi je dato šlagvort za tako nešto, s obzirom da se radi o Društvu istoričara Srbije koje nije za potcenjivanje. Ako mi dozvolite, pošto nisam mnogo vremena utrošila, a mislim da će svima da nam koristi, molim vas da to lično ne shvatite, ovo hoću da pročitam samo zbog toga što mislim da je veoma važno za one koji danas odrastaju i koji će jednog dana preuzmu državu, i da se pozovem na Slobodana Jovanovića, zato što je neprestano govorio o potrebi prosvećivanja pojedinaca, stvaranju demokratskih institucija, buđenju javnog duha, vraćanju ishodištima humanizma. On u jednoj raspravi o kulturnom obrascu kaže da je tu nezaobilazna inteligencija, a mi se trudimo da stepen obrazovanja bude što veći, iako smo svedoci, eto, poražavajuće činjenice sa početka naše rasprave u načelu, koliko imamo visok procenat onih koji nisu završili ni osnovnu školu. Slobodan Jovanović verujem da nije ni za vas za potcenjivanje, nije ni za koga od nas, kaže između ostalog: „Naša inteligencija nije presadila nikoji stran kulturni obrazac, niti je iz kulturnih elemenata našeg narodnog života izgradila jedan originalan obrazac. I naravno javna svest stala je da slabi i znaci kvareži naravi stali su da se javljaju. U te znake spada i pojava poluintelektualaca, koji se u sve većem broju sretao u javnom životu. Uzimajući ga u njegovom najpotpunijem i najizrazitijem vidu, poluintelektualac je čovek koji je uredno, pa čak možda i sa vrlo dobrim uspehom svršio školu, ali u pogledu kulturnog obrazovanja i moralnog vaspitanja nije stekao skoro ništa. Bilo usled njegove urođene nesposobnosti ili zbog mana školskog sistema, on nije dobio podstreka za duhovno samorazvijanje. Politička ambicija jednog poluintelektualca upravo i nije politička, već se ona sastoji samo u tome da se čovek kroz politiku obogati i da na visokim položajima progospoduje. On ne zna ni za kakve više i opštije ciljeve. Tek kada poluintelektualac izbije na vrhunac političkog uspeha vidi se kako je on moralno zakržljao“. To je ono što mi moramo da izbegnemo, da nam se ne desi ovo na šta nas Slobodan Jovanović upozorava u budućnosti, i zato je veoma važno da vodimo računa o obrazovanju, jer može da nam se dogodi da neki pseudointelektualci jednog dana, kada dođu na pozicije za koje, pre svega, duhovno nisu stasali, da napravi ogromnu štetu.
Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre nego što pređem na konkretni amandman izrazila bih zadovoljstvo što je ministar, pored ostalih, prihvatio i amandman koji sam podnela na član 107, kojim se reguliše ocenjivanje učenika. S obzirom da je to tek član 107. i da će možda ostati malo vremena, htela bih da istaknem da je ocenjivanje jedan od izvora problema u našem obrazovanju. Kao što smo svi bili svedoci afere „indeks“, nemojte da mislite da takvih pojava nema u srednjim školama, pa i u osnovnim. Pojava da u ovom društvu može sve da se kupi, dovešće nas, ne dao bog, do toga da nas leče ljudi koji su kupili svoje diplome, a danas smo već imali neke primere u vezi s tim. Verujte, gospodine ministre, da se začetak te pojave krije u tome što se ocene u osnovnim i srednjim školama pišu van učionice, po kancelarijama i hodnicima. Čak se ide dotle da učenici posle roditeljskog sastanka ne mogu da prepoznaju svoje ocene. Ovo se naročito odnosi na male sredine, gde se svi poznaju i gde nastavnici trpe velike pritiske, a ako jednom popuste onda sve gubi smisao. Zato mi je posebno drago da je ministar prihvatio da u članu 107. pored stava 2. koji glasi – ocenjivanje je javno i svaka ocena učeniku mora odmah da bude obrazložena – stoji rečenica „Ukoliko nastavnik ne obrazloži ocenu, a učenik to od njega zahteva, učenik ima pravo da podnese prigovor na ocenu“. Mislim da će onda kada budemo uspeli svi da se u obrazovanju naviknemo na primenu ovog člana, u učionicama i na roditeljskim sastancima biti mnogo prijatnije, a da će mnogi problemi u školama biti rešeni, jer, verujte, ako im se sve lepo obrazloži, učenici su vrlo realni i bez ikakvih problema prihvataju svoje ocene. Što se konkretnog amandmana tiče, da se vratimo sastavu Nacionalnog prosvetnog saveta, u članu 13. stav 3. tačka6) je glasila - tri člana iz reda predstavnika zajednica srednjih stručnih škola sa liste kandidata koju zajednički podnose ove zajednice i član iz reda predstavnika zajednice gimnazija sa liste kandidata koju podnosi ta zajednica, amandmanom se menja i glasi - tri člana iz reda predstavnika zajednica srednjih stručnih škola sa liste kandidata koju zajednički podnose ove zajednice, s tim da najmanje dva člana budu iz redova stručnih predmeta, i član iz reda predstavnika zajednice gimnazija sa liste kandidata koju podnosi ta zajednica. Amandmanom se predlaže izmena navedenog stava Predloga zakona zato što se predstavnicima nastavnika stručnih predmeta srednjih škola ne omogućava da obavezno imaju svoje predstavnike u Nacionalnom prosvetnom savetu. Na ovaj način bi se ispravila nepravda prema ovim nastavnicima, koji čine oko 30% ukupnog broja nastavnika u srednjim i osnovnim školama. Ovo je pogotovo važno, jer svoje predstavnike u Nacionalnom prosvetnom savetu imaju nastavnici srpskog jezika, nastavnici stranih jezika, matematike, istorije, geografije i slično. Mislim da, shodno obrazloženju koje ste dali prilikom odbijanja ovog amandmana, a koje glasi da amandman ne treba prihvatiti jer nije precizno formulisan, članovi Nacionalnog saveta mogu da budu nastavnici koji izvode nastavu iz stručnih predmeta, a ne kako je predloženo amandmanom iz reda stručnih predmeta, ne treba da budete formalisti, već da ovaj amandman bude prihvaćen, jer veliki broj nastavnika različitih stručnih predmeta u srednjim školama to zaslužuju.
Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Samardžić i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto ministra nema, obraćam se vama, predstavnicima Ministarstva, dobrodošli u Narodnu skupštinu, Zdenka, dobar dan. Inače, Zdenka je moj saradnik, moja malenkost bila je nekad koordinator školskih uprava, koordinator onih načelnika koji su za jedan dan skinuti od strane Ministarstva, ali to je neka druga tema, a doći ćemo i do te teme. Sad bih da se posvetim članu 13. na koji sam uložio amandman. Naime, radi se o sastavu Nacionalnog prosvetnog saveta. U ovom članu tražio sam da se izbriše stav 8. Član 8. govori da se najmanje polovina članova Nacionalnog prosvetnog saveta bira iz redova stručnjakaiz oblasti obrazovanja i vaspitanja. Ako pogledate član 13. i tačke od 1) do 7), videćete taksativno navedene sve ove stručne radnike u toj nomenklaturi. Videćete da oni ulaze u taj Nacionalni prosvetni savet. Nacionalni prosvetni savet broji negde oko 43 člana i mi mislimo da je ovaj stav 8. suvišan, da je to u stvari jedan pleonazam i da je ministar mogao da prihvati ovaj naš amandman, jer se ustvari radi o jednoj tehničkoj stvari. Žao mi je što nije tu da nam da odgovor na ovo pitanje, ali kad se bude vratio, isto pitanje ću mu postaviti.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? Gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, taj sporni član 13, vidim da je veliki broj amandmana podnet na njega, predviđa, između ostalog, da se u sastav Nacionalnog prosvetnog saveta imenuje jedan član iz reda reprezentativnih sindikata osnovanih na teritoriji Republike Srbije za delatnost obrazovanja, sa liste kandidata koju zajednički podnose ova udruženja. Narodni poslanik Zoran Antić je tražio da se ovim amandmanom ta tačka 12) briše. Stvarno ne mogu da objasnim, uz svo poštovanje prema sindikatima, šta oni ima da traže u sastavu Nacionalnog prosvetnog saveta. Ako pogledamo član 14, gde su nadležnosti Nacionalnog prosvetnog saveta, nigde ne mogu da vidim da u nadležnostima piše da Nacionalni prosvetni savet rešava prava zaposlenih, uslove rada itd, ono zbog čega sindikati i postoje. Jedina njihova svrha je to. Izgleda mi da ovde želi da se uspostavi kontrola nad bar jednim sindikatom u oblasti prosvete. Kao što znate, u članu, čini mi se da je 12, članovi Nacionalnog prosvetnog saveta primaju naknadu iz budžeta Republike Srbije za svoj rad. Neka mi neko objasni da neko ko predstavlja sindikat u jednom državnom organu kao što je Nacionalni prosvetni savet može taj svoj posao da radi kako treba. Ne ide, dame i gospodo, zato što sindikat i poslodavac jesu i biće i uvek su jedan drugom opozicija, i to morate da prihvatite. Što se tiče odgovora gospodina ministra na pitanja narodnog poslanika Miće Rogovića, a i na moje isto i njegovog odgovora koji je nama dao, voleo bih da je ministar sada tu da ga pitam da mi da komentar još jednom na član 54. Predloga zakona, jer je tvrdio da lokalna samouprava ne postavlja školski odbor, a u članu 54. stav 2. članove organa upravljanja ustanove imenuje i razrešava skupština jedinice lokalne samouprave. E, o tome pričam. Možda savet roditelja, možda kolektiv predlažu, ali je poslednja reč koju će da donese lokalna samouprava. Znači, čitav predlog može da odbaci i da kaže - ponovite postupak, mi nećemo da glasamo za ove, dokle god ne bude imenovan školski odbor koji njima odgovara, a čak mogu i pojedinačno da glasaju za svakog člana, da konstituišu školski odbor sa pet članova koji su njima... Može jer je Ministarstvo već davalo na ove odredbe saglasnost, ospori dva, izabere jednog. Nemojte da odmahujete glavom, jer šta ćete ako ijednom članu prestane iz redova zaposlenih mandat, ne bira se ceo nego opet samo jedan. Naučite nešto, to je već trebalo ako radite u tom ministarstvu da znate. Pošto me je već prozvao ministar za član 60. i obrazloženje koje je dato pročitaću, ne zbog njegove molbe nego zbog predsedavajućeg. "Amandman ne treba prihvatiti jer je neophodno da ministar ima diskreciono pravo u postupku donošenja odluke".Izgleda mi, gospodo, da vi iz Socijalističke partije mnogo volite to diskreciono pravo, jer ono isto važi i za repliku. Gospođo predsedavajuća, nije mi jasno zašto imate želju da zaštite ministra, njegovo poreklo to njemu ne dozvoljava. Sam je sposoban da se brine o sebi.
Potpuno saglasna, ministar je više nego sposoban da brani svoje stavove, ne pada mi na pamet, ako nekog treba da štitim to su poslanici i to samo onda kada treba. Izvolite, gospodine ministre.
Meni se čini, usuđujem se reći da sam konsekventan u stavu, a da bi svi znali o čemu pričamo pročitaću stav zakona čije ste vi brisanje predložili. Stav 8. člana 60. ovog zakona glasi: Akt o odbijanju saglasnosti ministar donosi ako se u postupku utvrdi da odluka nije doneta u skladu sa zakonom ili se njenim donošenjem dovodi u pitanje nesmeteno obavljanje delatnosti ustanove. Znači, tek ako se neke prethodne radnje dese, onda odlučuje ministar. U tome i jeste poenta funkcionisanja sistema. Školski odbor je autonoman da donosi odluku, ali ako školski odbor ne radi u skladu sa zakonom, ako se utvrdi da ignoriše, primera radi, vi to znate dobro kao i ja, odluka za izbor direktora, primera radi, nastavnici misle da treba da bude jedan kandidat, a na školskom odboru bude drugi kandidat. Ako bude situacija, vi dobro znate svi da je ovo stvar prakse i zato kažem, ako akt o odbijanju saglasnosti ministra donosi, ako se u postupku utvrdi da odluka nije doneta u skladu sa zakonom. Neka svako radi u skladu sa zakonom, apsolutno nema potrebe da ministar reaguje, niti da se bilo ko poziva na ovo. Vi ste predložili brisanje ovoga. Izvinite molim vas, vaš amandman kaže "stav 8. briše se". Da li ste vi to predložili brisanje ovog stava.
Gospodine Arsiću, ponovo ste se javili. Da li je to da nešto obrazložite još iz vremena koje pripada poslaničkoj grupi?
Voleo bih da dobijem pravo na repliku jer se očigledno moj amandman pogrešno tumači. Ali, evo, koristiću vreme poslaničke grupe. Amandman se odnosi ne na brisanje stava 8. nego na brisanje teksta "ili se njenim donošenjem dovodi u pitanje nesmetano obavljanje delatnosti ustanove". O tome se radi, gospodine ministre. Znači, ostaje mogućnost da ministar poništi akt, ostaje mogućnost ako odluka o izboru direktora nije doneta u skladu sa zakonom. To pravo vama niko ne osporava, to sam i rekao. Tako treba da bude. Ministarstvo ima pravo nadzora nad radom školskih odbora. Ali, ne može diskreciono pravo ministar da ima, a da zakon nije prekršen. Odreknite se tog diskrecionog prava.
Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Izvinite, gospodin Miletić Mihajlović se javio po ovom amandmanu.
Iskoristiću deo vremena poslaničke grupe. Kada se ovde govori o izboru organa upravljanja, školskog odbora koji se sastoji iz tri dela, mora se znati da je svaki ovlašćeni predlagač autonoman u predlaganju. Dakle, nastavničko veće predlaže autonomno svoje kandidate za članove školskog odbora i u takav predlog ne može niko da uđe. Savet roditelja takođe ima autonomnost u tom predlaganju. Skupština jedinica lokalne samouprave ima autonomiju nad samo tri člana koje ona faktički u pravom smislu odabira i stavlja ih na listu koja se izglasava na sednici SO. SO ne može da ulazi u autonomnost ovlašćenih predlagača.
Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Pre nego što krenem u odbranu amandmana, gospođo predsedniče Slavice Đukić-Dejanović, nemojte da nas štitite, umemo mi to sami, kao i gospodin ministar, sigurna sam. Nemojte da uzurpirate naša prava. Pravo na repliku gospodina Veroljuba Arsića će on sigurno iskoristiti u toku rasprave i reći svoju argumentaciju koja će se, bojim se, kao i pre neki dan svesti na - izvinite, nismo bili u pravu, ovog puta što nije dobro pročitan amandman, kao što ste i vi postupili. Moram vam priznati da nisam tako velikodušna kao gospodin Tomislav Nikolić da kažem - prihvatam izvinjenje. Meni će trebati vremena da oprostim vama koji ste glas, reč 20 ljudi iz poslaničke grupe Napred Srbijo tada prisutnih, pretpostavili rečju vaših saradnika, pa je ispalo da tražimo ono na šta nismo imali pravo, naših 13 minuta. Molim vas, za duh tolerancije potrebne su dve strane. Amandman broj 13. se odnosi takođe na brisanje tačke 13), u kojoj se tretira sastav Nacionalnog prosvetnog saveta. Predložila sam brisanje tačke 13) na način kako je definisana, zato što je potrebno da oni koji kao Unija, odnosno udruženje poslodavaca, jesu predstavljeni u ovom izuzetno značajnom i specifičnom organu, moraju da imaju neku vrstu legitimnog predstavljanja. Kao što ste vi ovde za sindikat predložili da bude reprezentativan, na isti takav način i udruženja poslodavaca, nastaviću sa vremenom iz poslaničke grupe, moraju da imaju svoju reprezentativnost. Znate li zašto? Da li su vam rekli vaši saradnici da se Unija poslodavaca, koja sada jeste neko predstavljeno udruženje poslodavaca svih, 99% finansira iz budžeta, 3% iz članarine i 2% iz ostalih izvora? Da li vi znate da je u februaru ove godine ministar finansija potpisao dokument kojim se sprečava dalje finansiranje iz onog što im je preko fonda PIO dolazilo nezakonito, gde oni glume udruženje poslodavaca, odnosno Uniju, a u stvari jesu Vladin organ koji, uzgred budi rečeno ili sasvim namerno, drži u začaranom krugu socijalno-ekonomski savet koji ne može da ima svoj odbor za utvrđivanje reprezentativnosti zato što je kao takav taj odbor formiran na osnovu Zakona o radu iz 2001. godine koji je ukinut i sada taj odbor ne može da bude formiran, a on jeste preduslov da vi utvrdite reprezentativnost bilo kog udruženja poslodavaca? Da li ste vi ovu odredbu stavili zato što ju je nemoguće sprovesti ili zato što će se reprezentativnost utvrđivati samo sudskim postupkom, kao što se to radi do sada sa sindikatima i udruženjem poslodavaca? Mislim da ovom organu to ne treba, jer on treba da se bavi izuzetno važnim stvarima i poslodavci treba da odlučuju o profilu onih koji će se školovati, i u mnogo čemu što jesu nadležnosti ovog nacionalnog saveta, ali ne da ih finansira Vlada preko budžeta, jer u situaciji u kojoj se mi nalazimo i u odnosima koje želimo da uredimo takav način finansiranja i odlučivanja je nedopustiv.
Na član 13. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Izvolite, gospođo Banović.
Taj amandman je prihvaćen, ali možda nije loše da objasnim o čemu se radi, da kolegama objasnim šta je prihvaćeno. Dešavalo se i do sada, a verovatno, ako ovo usvojimo, više neće, da osoba koju su kandidovali za Nacionalni prosvetni savet u jednom trenutku više nije član tog ovlašćenog predlagača i onda se postavlja pitanje njegovog legitimiteta, jer on se u principu i bira u Nacionalni prosvetni savet da bi predstavljao određenu strukturu. To se u prošlosti dešavalo nekoliko puta. Da se takve stvari ne bi ponavljale, onda se ovim amandmanom, koji je predlagač i prihvatio, pruža mogućnost da ovlašćeni predlagač može u takvim situacijama da predloži drugog člana Nacionalnog prosvetnog saveta, kako bi se njihova zastupljenost u tom telu nastavila na valjan način.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović. Izvolite, gospodine Maksimoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja je jedan iz seta ovih amandmana koji se odnose na član 13. Ovim amandmanom posle poslednjeg stava dodaje se nov stav 12, koji glasi – izuzetno od stava 2. ovog člana, polovini članova prvoimenovanog saveta Nacionalnog prosvetnog saveta mandat traje tri godine. Gospodine ministre, meni je potpuno jasno da postoji kontinuitet Nacionalnog prosvetnog saveta kao postojećeg organa i da će, kako stoji naravno u prelaznim i završnim odredbama, obavljati dužnost do isteka mandata, sve to tako lepo piše. Međutim, u članu 12. Predloga zakona jasno i nedvosmisleno stoji, dakle, ovog predloga zakona koji je sada pred nama, i to u stavu 1, da se saveti obrazuju, i to Nacionalni prosvetni savet i Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Dakle, ne piše da su obrazovani, nego da se obrazuju, što znači ono sve što je bilo dosad, sve je u redu, lepo i krasno, ali sada pravimo nove savete. Podržavajući kontinuitet Nacionalnog prosvetnog saveta, da li vi u stvari hoćete da kažete da 43 člana tog Nacionalnog prosvetnog saveta tj. tri člana iz reda akademika, članovi iz redova profesora univerziteta, nastavnika, društva fizičara itd, da ih sada ne nabrajam sve, onako kako ste vi to nabrojali, odnosno sve uslove koje ste postavili u članu 13, da li oni svi ispunjavaju te uslove? Da li su to te sve eminentne veličine dostojne Nacionalnog saveta ili jednostavno želite da nam pokažete, odnosno javnosti u Srbiji, svu vašu tu političku tolerantnost prema političkim strukturama koje ste nasledili i da ćete sve u stvari svoje stranačke političke obaveze, koje se nekako u ovoj državi i podrazumevaju, usmeriti na recimo direktore škola? Ne kažem na ono sve što je dosad bilo, nego da ćete sada, jer nekako ta vaša ministarska funkcija i nosi određene obaveze, naravno, političke. Nažalost, u ovoj državi je još uvek takva. Evo, iz diskusije mojih kolega čujemo da su već počele smene nekih direktora, ne kažem da ste direktno vi, barem zasad. Verujem da ste vi inteligentan čovek, pošto nismo imali nažalost priliku nikad da se upoznamo, ali ovako iz vašeg govora vidim da ste inteligentan čovek, pa ne mislim da biste vi to lično radili, kako vi kažete, vi ste i odbili da o tome odlučujete. Ne verujem da biste to svakako radili toliko javno. No, u svakom slučaju, mi se zalažemo za doslednost u zakonu, ako važi za Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, onda mora da važi i za Nacionalni prosvetni savet, pogotovo gospodine ministre, što to jasno tako i piše u zakonu.
Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Samardžić i Milica Vojić-Marković. Gospođa Vojić-Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, da nije bilo onog obraćanja jednog uvaženog narodnog poslanika u vremenu direktnog prenosa oko 15 časova, gde je on govorio vrlo zanimljivo, ali gde se uopšte nije dotakao Predloga zakona koji se nalazi pred nama, ali je vrlo jasno govorio i njegova priča je bila usmerena na ono što govore poslanici DSS, ne bih morala da obrazlažem ovaj amandman, zato što mislim da je on dovoljno jasan. Kako tada poslanici DSS jedini u ovoj sali nisu imali pravo da se obrate ni po jednom osnovu, iako poslovnički su imali tu mogućnost, obrazložiću ovaj amandman. Naš amandman podneli smo na član 14. tačka 1). Ona u zakonu glasi ovako - prati i analizira stanje obrazovanja na svim nivoima iz svoje nadležnosti i usaglašenost sistema obrazovanja sa evropskim principima i vrednostima. Na šta smo mi reagovali? Jednostavno smo smatrali da se ovo "evropskim principima i vrednostima" mora zameniti nečim što se zove "nacionalnim vrednostima i nacionalnim principima", i pre svega te nacionalne vrednosti i nacionalni principi su usaglašeni sa univerzalnim principima i sa univerzalnim vrednostima koje važe svuda u svetu. Da se mi danas nalazimo ne u Beogradu, nego u Strazburu i da je ovo Savet Evrope, potpuno bih podržala ovako kako glasi tekst zakona, ali s obzirom da smo mi u Beogradu i da je ovo srpski zakono srpskom obrazovanju, smatrala sam da je potrebno da se ovde ipak usaglašavamo sa nekim našim nacionalnim vrednostima i sa nekim našim nacionalnim principima. O Srbima ne mislim toliko loše kao vi, zato što Srbe ne doživljavam kao divlji narod koji ima neke antievropske i antiuniverzalne vrednosti. Koje su to vrednosti ovog naroda? Valjda one koje važe elementarno u celom svetu. To su neke univerzalne vrednosti i ne vidim da se Srbi nalaze sa neke druge strane. Ono što smo mi pokušali da ovim kažemo mislim da je jasno rečeno i u našem amandmanu, tako da ne vidim razlog zbog čega ste ga odbili. Mislim da se u tom preterivanju toliko išlo da mesto evropske vrednosti vi kažete čak vrednosti EU, pa to naknadno ispravljate. Mislim da ne treba preterivati u tom dodvoravanju. Imamo mi svoje vrednosti, one su i evropske i univerzalne. Ono na šta još želim da reagujem je to što je jedan poslanik vladajuće koalicije rekao da se oni snažno zalažu za participaciju učenika u odlučivanju. Naravno, verovala bih u sve to da je tako da su učenici danas i njihovi roditelji danas i u prošlu subotu mogli da vide na televiziji ovo o čemu se danas i te kako mnogo govori i u detalje zalazi, zato što je to ono što je pravi demokratski princip, ta javnost u radu parlamenta. Bez toga sve stoji kao puka priča i prazno slovo na papiru, ništa ne verujem, ni ja, ni građani Srbije.
Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Aleksandar Pejčić. Gospodin Pejčić želi reč.
Inače, obratio bih se gospodinu ministru, koji malopre nije bio tu kada sam obrazlagao amandman na član 13. Vidim da je opravdano bilo. Radi se o tome da u članu 13. treba da se briše stav 8, jer se radi o čistom pleonazmu. Prvih sedam tačaka govori o tome da u Nacionalni prosvetni savet ulaze stručni ljudi, ukupno, rekosmo smo 43. U tih sedam tačaka, kada ih pobrojite taksativno, vidite da ih ima već polovina koji ulaze u Nacionalni prosvetni savet. Ovaj amandman je tehničke prirode i mislim da može da se prihvati. Sada bih prešao na amandman broj 14. Radi se o nadležnosti Prosvetnog saveta. U načelnoj raspravi smo i kritikovali i hvalili ovaj zakon i saglasni smo svi ovde u ovoj sali da je Srbiji i te kako potreban ovaj zakon. Čak smo i pozdravili to što ste uveli jedno novo savetodavno telo, tj. Savet za obrazovanje i obrazovanje odraslih, međutim, ono gde se mi sporimo, to je ko imenuje taj savet? Po vama, po zakonodavcu, Savet treba da imenuje Vlada, a po nama treba Nacionalni prosvetni savet. Iz kog razloga? Dva su razloga zbog čega mislimo da Nacionalni prosvetni savet treba da imenuje to novo telo. Radi se o depolitizaciji, jer ljudi iz Nacionalnog prosvetnog saveta sigurno znaju ko je stručan da uđe u taj prosvetni savet. Na taj način dajemo prednost struci. Uvažavajući struku, mi im dajemo na značaj što delegiraju članove u savet i savet za obrazovanje odraslih.
Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Izvolite, gospođo Banović.
Ovaj moj amandman se odnosi praktično na Nacionalni prosvetni savet. Između ostalog, predlažem novu tačku da Nacionalni prosvetni savet predlaže mrežu srednjih škola. U obrazloženju zašto amandman nije prihvaćen dobila sam da je država odgovorna za stanje u oblasti obrazovanja, uključujući i stanje u pogledu prostornog rasporeda ustanova iz oblasti obrazovanja. Tu apsolutno ništa nije sporno. U ovom amandmanu sam rekla - predlaže, nisam rekla - utvrđuje. Nacionalni prosvetni savet je jedno kompetentno i prilično veliko telo, tako da on predlaže, ali ne utvrđuje. Mi na ovoj sednici već smo završili raspravu u načelu, imamo zakon o nadležnostima i izboru nacionalnih saveta nacionalnih manjina. U tom zakonu je predviđeno da se prilikom utvrđivanja mreže škola, isturenih odeljenja nacionalnih manjina, odnosno gde se nastava odvija na jezicima nacionalnih manjina, čak se nacionalnim savetima nacionalnih manjina stavlja u nadležnost da mogu da odlučuju i o broju učenika u pojedinim odeljenjima, gde se nastava odvija na jezicima nacionalne manjine, pa to što se tim nacionalnim savetima daje kao nadležnost se kosi sa ovim vašim obrazloženjem. Znači, opet naglašavam, ovde sam stavila da Nacionalni prosvetni savet predlaže, a ne utvrđuje.
Na član 14. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Gordana Rajkov, Snežana Stojanović-Plavšić. Obor i predlagač su prihvatili ovaj amandman. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Slobodan Samardžić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Gospodin Šami. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, radi se o nečemu što je moj kolega Pejčić nagovestio malopre u svojoj diskusiji. Mi smo predložili promenu stava 2. Suština te promene je da Nacionalni prosvetni savet imenuje Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, a ne Vlada Srbije. Ima još dalje nekih izmena, gde smo samo napravili jedan malo logičniji redosled članova. Dakle, zadržali smo sve ovo što piše ovde, samo smo poređali po redu. Počeli smo naravno sa stručnjacima iz oblasti stručnog obrazovanja i obrazovanja odraslih, zatim nastavnika iz zajednice stručnih škola i onda idu istaknuti predstavnici, komore itd. Zašto smo to predložili? Znate, Nacionalni prosvetni savet bira Skupština. Podržali smo formiranje saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, to je ipak jedna vrsta specifična obrazovanja, nije loše da postoji Savet i nismo protiv tog saveta, ali ipak, po logici stvari, Nacionalni prosvetni savet je važniji savet. Prirodno je da taj Nacionalni prosvetni savet bira Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. S druge strane, ne valja da ga bira Vlada. Vlada je jedna institucija koja traje najduže četiri godine. Ona bira jedan savet na šest godina. Doći će neka druga Vlada pa će sve to da promeni. Nekako nije nikakav pandan. S jedne strane, imamo Skupštinu koja bira važniji Nacionalni prosvetni savet, s druge strane, zašto taj Nacionalni prosvetni savet ne bi imenovao ovaj stručni savet. To se nama čini mnogo logičnijim od ovoga što je predloženo u zakonu. Vlada amandman nije prihvatila iz meni razumljivih razloga, ali bojim se da to nije dobro za samu Vladu.
Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Gospodin Martinović.
Ako biste bili ljubazni, gospođo Đukić-Dejanović, da mi kažete koliko je vremena ostalo od poslaničke grupe. (Predsednik: Još 42 minuta.) Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je danas 24. jula vrednost srpskog obrazovnog sistema, gospodine ministre, na jedan sebi svojstven način afirmisao dr Vojislav Šešelj u Haškom tribunalu, prilikom izricanja presude za tzv. nepoštovanja suda. Naime, on se danas veću koje je izreklo presudu predstavio kao dr Vojislav Šešelj, profesor univerziteta, najveći neprijatelj Haškog tribunala. Time je poslao svojevrsnu poruku svim srpskim intelektualcima da je danas najveći zadatak svakog intelektualca borba protiv novog svetskog poretka, svih njegovih loših strana i borba protiv Haškog tribunala kao jednog svojevrsnog izdanka novog svetskog poretka, koji je negacija prava i pravde. Kada smo već kod Haškog tribunala i tzv. nepoštovanja suda, vidite, gospodine ministre, koliko je Haški tribunal nepravedan kada su u pitanju Srbi. Pre nekoliko nedelja Haški tribunal je oslobodio ministra kulture u tzv. šiptarskoj vladi na KiM zbog istog krivičnog dela. Inače, u pitanju je ministar kulture Ramuša Haradinaja, čoveka koji je pobio gotovo sve svoje svedoke i koji je pušten na slobodu, sada je pušten i njegov ministar kulture, a Vojislav Šešelj je danas osuđen na 15 meseci zatvora zbog tzv. nepoštovanja suda. Sada vidite kolika je pravičnost u Haškom tribunalu. Kada objavite knjigu dobijete 15 meseci zatvora, kada ubijete živog čoveka puste vas na slobodu. Inače, kakav program prosvetni, društveni i politički treba da bude u Srbiji, o tome, gospodine ministre, posvedočio je vladika Nikolaj Velimirović onim svojim čuvenim rečima da treba da imamo školu sa verom, politiku sa poštenjem, vojsku sa rodoljubljem i državu sa božijim blagoslovom. Srpska radikalna stranka smatra, naravno, kada je reč o obrazovnom sistemu u Srbiji, posebno ovom osnovnom, da mladim naraštajima treba omogućiti versku nastavu. Naravno, ovo što govorim nema neposredne veze sa amandmanom, ali razumećete da i te kako ima veze sa sistemom obrazovanja u Republici Srbiji. Dakle, mladim ljudima treba omogućiti versku nastavu zato što svaka tradicionalna religija, ne samo hrišćanska, mladim ljudima može da ulije samo odgovarajuće moralne vrednosti, koje u Srbiji danas u velikoj meri nedostaju. Kada bi naš sistem bio malo više vaspitni nego što jeste, onda se u našim školama ne bi dešavale sve ove nesreće i nevolje koje se dešavaju. Inače, reč obrazovanje treba protumačiti u širem smislu. Ko je obrazovan, a ko je neobrazovan, o tome je opet posvedočio vladika Nikolaj, inače dvostruki doktor nauka, filozofiju je doktorirao u Engleskoj, a teologiju u Švajcarskoj, govorio je nekoliko svetskih jezika i takav čovek je rekao da biti obrazovan znači imati obraza, a onaj ko nema obraza nije obrazovan, pa ma kakvu školu da je izučio i ma koliko znanja da u glavi nosi. Ono što nedostaje našem obrazovnom sistemu danas jeste to: nedostaje odgovarajući moralni kod. Mi smo kao narod, posebno je to opasno za mlade naraštaje, izgubili one tradicionalne moralne vrednosti koje su nekada postojale. Nekada je bilo sramota biti izdajnik. Nekada je bilo sramota biti kukavica, nekada je sramota bilo biti dezerter. Nekada je bilo sramota ne boriti se za svoju otadžbinu. Nekada je bilo sramota staviti se u službu tuđina. Danas, nažalost, za mnoge ljude u Srbiji to nije sramota, neki se čak hvale tim svojim nečasnim zanimanjem. Moram da polemišem sa nekim kolegama narodnim poslanicima, a i s vama, gospodine ministre, zato što ste vi to istakli u načelnoj raspravi o ovom predlogu zakona. Naime, reč je o vezi između ekonomskog razvoja jedne države i njenog obrazovnog sistema. Ta veza postoji, ali ta veza nije neposredna. Da je ta veza neposredna, onda bi Srbija bila verovatno jedna od najrazvijenijih država na svetu u ekonomskom smislu. Priznaćete, gospodine ministre, mi imamo sjajne ekonomske i finansijske stručnjake, ali šta to vredi kada je privreda Srbije u lošem stanju. Ono što kao Vlada morate da shvatite, to je da ekonomsku politiku države ne vode profesori ekonomskog fakulteta, nego je vodi Vlada. Mogu profesori fakulteta, mogu studenti, mogu diplomirani ekonomisti da budu stručnii talentovanine znam koliko, ali ako Vlada vodi lošu ekonomsku politiku, socijalnu, fiskalnu, onda će zemlja da bude u situaciji u kakvoj je danas Republika Srbija. Ili da posmatramo stvar na drugačiji način, pre izvesnog vremena sam čitao jedno istraživanje o britanskim školama i tamo sam došao do neverovatnih podataka. Oko 90% britanskih srednjoškolaca nikada nisu čuli za Adolfa Hitlera, čoveka koji je bombardovao njihovu zemlju. Imate još jedan neverovatni podatak da oko 60'% britanskih devojaka koje pohađaju odgovarajuće protestantske verske škole u Engleskoj ne znaju napamet Očenaš. Ne mogu da naglas kažu svih 10 božjih zapovesti, ali Engleska, odnosno Velika Britanija je jedna od najrazvijenijih zemalja sveta. Naši srednjoškolci, studenti, đaci u osnovnim školama, garantujem vam, a i vi ćete se složiti sa mnom, sto puta su talentovaniji, pametniji i inteligentniji nego njihovi britanski vršnjaci. Šta vredi kada srpska deca žive u sto puta gorim uslovima nego deca u Engleskoj. Ta veza između obrazovnog sistema i stepena ekonomskog razvoja postoji, ali ta veza može da da rezultate samo ako Vlada vodi odgovornu ekonomsku politiku. Ako Vlada ne vodi odgovornu ekonomsku politiku, onda nijedan zakon o obrazovanju, vaspitanju ili visokom obrazovanju neće dati svoje rezultate i ostaće mrtvo slovo na hartiji. Ovde moram da kažem nekoliko reči vezano za jednu instituciju koju je pomenula koleginica iz Lige socijaldemokrata Vojvodine, a tiče se Vojvođanske akademije nauke i umetnosti. Iz novina možemo da pročitamo da je vladajuća koalicija izgleda ipak odustala od onog statuta koji je usvojen u Skupštine Vojvodine u oktobru prošle godine i da će neke odredbe tog statuta biti promenjene, ali da će ostati jedna nesrećna institucija koja se zove Vojvođanska akademija nauke i umetnosti. Vi znate, gospodine ministre, da u svakoj dobro uređenoj državi postoji samo jedna akademija nauka. Francuzi nemaju francusku akademiju nauka i recimo akademiju nauka Normandije, ili akademiju nauka Monaka, kao što ni Španija nema dve akademije nauka, kao što nema ni Italija, ni Velika Britanija. Svaka država ima samo jednu akademiju nauka. Zašto oni koji guraju statut Vojvodine insistiraju na Vojvođanskoj akademiji nauka? Zato što Vojvođanska akademija nauka treba da ispuni isti zadatak koji je u Crnoj Gori ispunila Dukljanska akademija, da uništi nacionalnu svest kod srpskog naroda u Vojvodini. Taj zadatak je uradila Dukljanska akademija u Crnoj Gori. Nekada je kad kažete Crnogorac, to vi dobro znate, značilo Srbin iz Crne Gore i to elitni Srbin, najbolji Srbin, Srbin koji se odlikuje najvišim moralnim i etičkim vrednostima, ali onda je Dukljanska akademija nauka i umetnosti, ljudi poput Jevrema Brkovića, koji danas izmišljaju novi crnogorski pravopis rekli – ne, biti Crnogorac znači biti pripadnik jedne nacije koja je potpuno različita od srpske. Sada srpska deca u Crnoj Gori uče falsifikovanu istoriju. Sada u Crnoj Gori uče da je Njegoš po nekima bio agent Kominterne, po nekima da je bio privrženik Vatikana, samo nije bio srpski pravoslavni vladika. Sada hoće i Njegoša da ispišu iz srpstva. Samo je pitanje gde hoće da ga upišu, da li u tu Dukljansku akademiju, da li u neku novu kominternu ili će da ga proglase za vatikanskog kardinala. Taj isti zadatak ima Vojvođanska akademija nauka i umetnosti, da od Srba u Vojvodini stvori novu naciju, Vojvođane. Gospodine ministre, i sad da zavirite u bilo koju javnu ustanovu u Vojvodini čiji je osnivač Skupštine Vojvodine, u onoj dokumentaciji koju popunjavaju ljudi koji prvi put zasnivaju radni odnos, kod upitnika o nacionalnoj pripadnosti imate mogućnost da se ljudi izjašnjavaju kao Vojvođani. Sada je to neka nova nacija. Šta treba da uradi Vojvođanska akademija nauka i umetnosti? Da falsifikuje istoriju, da kaže da u Vojvodini ne žive Srbi, nego žive neki Vojvođani, da tamo više ne postoji SPC, nego vojvođanska. Slušao sam neke nazoviteoretičare koji kažu – crkva u ovoj užoj Srbiji, i crkva u Vojvodini nisu isto. Ove crkve u Vojvodini po svom arhitektonskom, odnosno stilskom izgledu nisu iste kao crkve južno od Save i Dunava. Vodite računa, ako ostane Vojvođanska akademija nauka i umetnosti, garantujem vam da za 50 godina Srbi će u Vojvodini biti nacionalna manjina, kao što su danas Srbi nacionalna manjina u Crnoj Gori. To sada vama izgleda smešno. Da je neko pre 50 godina rekao da će Srbi biti manjina u Crnoj Gori mnogi bi se smejali. Nažalost, danas je to jedna tragična činjenica. Nemojte da se smejete na realnu opasnost da će možda za 50 godina Srbi biti nacionalna manjina u svojoj rođenoj državi, da će biti manjina u jednom delu te države koja se zove AP Vojvodina. Zato ovi koji guraju statut Vojvodine insistiraju da ostane Vojvođanska akademija nauka i umetnosti, zato što se želi potpuno uništenje nacionalne svesti i kod srpskog naroda u Vojvodini. Nećete naći možda dva ili tri Mađara, Slovaka, Rumuna ili Hrvata u Vojvodini da se izjašnjavaju kao Vojvođani. Ne, Hrvat je Hrvat, Mađar je Mađar, Slovak je Slovak. Samo su Srbi Vojvođani, kao što su Srbi nekada bili Jugosloveni i kao što su bili Srbi nekada bili komunisti. Ta opasnost preti Srbima koji danas žive u Vojvodini. Ako išta budete mogli da učinite da se promeni u statutu Vojvodine, promenite onu najopasniju instituciju, a to je Vojvođanska akademija nauka i umetnosti. Budite sigurni, gospodine ministre, već sada se spremaju timovi krajnje zlonamernih istoričara, pravnika, sociologa koji su spremni da falsifikuju istoriju srpskog naroda u Vojvodini, da stvore neku novu naciju i da na taj način pruže neki nazovinaučni osnov za odvajanje Vojvodine od Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, nisam rekao da ste se smejali vi, gospodine ministre, nego kažem da u srpskoj javnosti ima ljudi, političara koji se smeju kada kažete da postoji mogućnost da Srbi u Vojvodini budu nacionalna manjina, kao što su se neki smejali da će nacionalna manjina u Crnoj Gori biti Srbi. Znam da se vi ne smejete, kao Srbin iz Crne Gore vi biste poslednji trebalo da se smejete.
Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović, koji želi reč. Izvolite.
U cilju razvoja, obezbeđivanja i unapređivanja kvaliteta obrazovanja i vaspitanja u Republici Srbiji novi zakon, odnosno Predlog zakona predlaže dve vrste saveta, odnosno institucija koje bi ovo pratile, i to Nacionalni prosvetni savet, kao institucija strateškog karaktera, čiji je zadatak da donosi dugoročnu strategiju obrazovanja i vaspitanja, i Savet za stručno obrazovanje i vaspitanje i obrazovanje odraslih, koji se formira za srednje stručno obrazovanje, za obrazovanje odraslih i obrazovanje uz rad. Ova dva saveta normalno je da treba zajedno da deluju i da usklađuju svoj rad. Članovi 14. i 15. predviđaju proceduru za izbor i sastav Saveta za stručno obrazovanje i vaspitanje. Član 15. konkretno propisuje da u ovaj savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih treba da uđe 21 član i navodi se da se predsednik i članovi Saveta imenuju. Ne biraju se, nego se imenuju od strane Vlade iz reda istaknutih predstavnika privrede, zanatlija, udruženja poslodavaca, kao i stručnjaka iz oblasti stručnog obrazovanja. Moj amandman se odnosi na ovu činjenicu. Predložio sam brisanje ovih reči, ''stručnjaka iz oblasti srednjeg obrazovanja'', jer je valjda logično da u srednjim stručnim školama rade nastavnici koji su po automatizmu i stručnjaci za tu oblast u kojoj rade, pa je suvišno da ove reči stoje u ovom članu. Jer ovako ispada da oni koji rade mogu biti stručnjaci ili da nisu stručnjaci, što znači čisto iz formalno-pravnih razloga sam predložio brisanje ovih reči – stručnjaka iz oblasti stručnog obrazovanja (član 15. stav 2).
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Moram da konstatujem da Skupština napokon ima čast da u klupama za Vladu vidi ministra, koji je došao u širem sastavu kabineta, a ne da ispred nas sede jedan ili dva zbunjena sekretara, koji sede kao na klupi za odstrel, a mi naravno ostajemo bez odgovora. Dakle, podneo sam amandman da se u članu 15. stav 5. briše. Zbog čega? Amandmanom sam predložio brisanje navedenog stava Predloga zakona zato što je u kontradikciji sa stavom 3. istog člana. Naime, ako članove saveta po stavu 3. ovog člana imenuje Vlada, koja se inače sastoji od predstavnika političkih stranaka, logično je da će Vlada imenovati i članove Saveta iz svojih stranaka. Obrazloženje koje sam dobio, a i na neke moje sledeće amandmane je gotovo istovetno obrazloženju koje dajem za amandmane, samo što imamo malo drugačiji smisao, makar u onoj prvoj rečenici, da se odbija. Obrazloženje koje sam dobio od Vlade glasi ovako - predloženim zakonskim rešenjem sprečava se sukob interesa, jer je Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih savetodavni organ, tako da treba obezbediti njegovu nezavisnost u obavljanju poslova iz njegove nadležnosti. Dakle, iz obrazloženja kojim Vlada objašnjava zašto nije prihvatila amandman i mi prihvatamo isto objašnjenje samo sa drugim smislom. Mi takođe govorimo o depolitizaciji raznih saveta i agencija, tako da treba brisati ili stav 3. ili stav 5, ili ne treba Vlada da imenuje savete, ili neka druga mogućnost. Mi smo dali ovu - brisati stav 5.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Reč ima Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u glavi Predloga zakona gde se govori o razvoju, obezbeđivanju i unapređivanju kvaliteta obrazovanju vaspitanja predviđeni su saveti. Na član 15. poslanička grupa SRS podnela je amandman. U članu 15. govori se o sastavu Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, između ostalog kaže se da taj savet imenuje Vlada Republike Srbije i on se sastoji od 21 člana. Izuzetno, polovini članstva prvoimenovanog saveta mandat traje tri godine, inače traje šest godina. Pitanje usput, gospodine ministre, koje možemo vama lično da postavimo, kojoj polovini članstva mandat može da traje tri godine: prvoj, drugoj ili nekoj polovini članstva od 21 člana ukupno koliko ima ovaj savet. Konkretno, amandmanom poslaničke grupe SRS predviđeno je da se doda stav 6. koji bi glasio - sredstva za rad Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije. Smatram kao poslanik SRS i imenovani podnosilac ovog amandmana opravdanim da se zakonom predvidi na koji način će se finansirati Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Vi ste, gospodine ministre, pametan čovek, obrazovan čovek, uostalom ministar ste u Vladi, mogu da vam kažem u priličnoj meri poštovan od poslanika SRS, i znate da postoji pravilo: ko ih plaća, taj i odlučuje o njima. Zašto to kažem? Vi ste u odgovoru Vlade rekli da članovi Saveta su zastupnici određenih interesnih grupa, pa te interesne grupe odlučuju o svemu. Te interesne grupe će odlučivati o odlukama saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Dobro znate i u vreme Branislava Ivkovića ko je odlučivao o njima, interesne grupe koje su ih plaćale. U ovo vreme sada mi u SRS znamo, kao i vi, da naši bivši članovi SRS sada u novoj stranici su deo interesnih grupa i oni odlučuju u ime tih naših bivših članova SRS, koji se sada nalaze u nekoj novoj stranci koju predvode Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić.
Da li još neko želi reč? Na član 16. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da je poslanički klub SRS svestan činjenica da Vlada i ministar prosvete neće prihvatiti naš amandman koji smo predložili da se iz ovog predloga zakona isključi osnivanje Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih kao posebnog tela van Nacionalnog prosvetnog saveta, mi smo na član 16. podneli amandman. Član 16. odnosi se na nadležnost Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. U stavu 1. tačka 3) podtačka (1) kaže se da ovaj savet predlaže ministru listu obrazovnih profila. Našim amandmanom predviđeno je da se to čini uz prethodno pribavljeno mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola. Prema ovom novom zakonskom rešenju, nastavne planove i programe neće više samostalno donositi Nacionalni prosvetni savet, već će to činiti na predlog ministra prosvete, a lista obrazovnih profila date je u ruke novom savetu za stručno obrazovanje, koji će odlučivati o obrazovnim profilima, ali opet uz saglasnost ministra. Poslanički klub SRS, uvažavajući činjenicu da zajednice srednjih stručnih škola Republike Srbije obuhvata više od 300 srednjih stručnih škola, što u strukturi upisa unutar srednjeg obrazovanja predstavlja oko 75% učenika, podneo je ovaj amandman, jer smo sigurni da konsultacije sa onima koji neposredno učestvuju u procesu izvođenja nastave mogu pružiti neizmernu korist pri definisanju obrazovnih profila. Samo ću u prilog ovome reći još da se u praksi desilo to da je prilikom upisa u srednje stručne škole prošle i ove godine bilo ogromno interesovanje svršenih osnovaca za ogledne obrazovne profile. Savremene tokove života moraju da prate određene izmene u obrazovanju, pa pretpostavljam da je to uzrok ovako velikog interesovanja za pomenute profile. Smatram da je to razlog više da bude uvaženo mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola prilikom utvrđivanja liste obrazovnih profila.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Reč ima Marko Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman odnosi se na član 16. Predloga zakona koji reguliše nadležnost Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Amandmanom predlažem da ovaj savet, pre nego što utvrdi posebne standarde postignuća za srednje stručno obrazovanje i zatraži od ministra mišljenje, prethodno pribavi mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola. Mislim da je svima jasno konsultovati one koji neposredno učestvuju u procesu izvođenja nastave, jer oni najbolje znaju na kakve probleme sve mogu naići u primeni onog što im nalažu propisi. Interesantno je obrazloženje koje navodi Vlada za neprihvatanje ovog amandmana, gde navodite da amandman nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona. Dalje kažete, ukoliko bi se prihvatio predloženi amandman moglo bi se dogoditi da predstavnici zajednica srednjih stručnih škola predlažu rešenja koja su u njihovom interesu, a ne u interesu struke. Zar interes struke i predstavnika stručnih škola nije isti? Zar je moguće da neko u Vladi misli da je kvalitativni interes Saveta za standarde postignuća veći ili jači od interesa predstavnika struke. Ako pođemo od ovog vašeg obrazloženja, pitamo se zar nije moguće po istom sistemu da predstavnici Saveta ili predstavnik Vlade, u ovom slučaju nadležni ministar, mogu imati rešenja u svom interesu. Znate kako, i ova vlast, kao i sve vlasti DS od 2000. godine, ubedila nas je da je u Srbiji danas apsolutno sve moguće, u pravom redu da se vlast ne vrši u korist građana države, već se vrši u korist uskog lobija uvozničko-izvozničkog i, naravno, privrednih monopolista.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Reč ima Radica Josić.
Ispred poslaničke grupe SRS amandmanom na član 16. tražila sam da se u stavu 1. tačka 3), posle podatke (3), koja glasi - "Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih predlaže ministru dodatne standarde kvaliteta rada stručnih škola i škola za obrazovanje odraslih" – na kraju teksta dodaju reči "uz prethodno pribavljanje mišljenja predstavnika zajednica srednjih stručnih škola". Amandmanom se predlaže izmena navedenog stava Predloga zakona zato što je neophodno konsultovati i one koji neposredno učestvuju u procesu izvođenja nastave jer oni najbolje znaju kakvi sve problemi mogu nastati u primeni ovoga što im nalažu propisi. Broj nepismenih među stanovnicima starijih od 15 godina u našoj državi govori u prilog ovom amandmanu kojim sam tražila da predstavnici zajednica srednjih stručnih škola, koji imaju dugogodišnje iskustvo u radu, treba da daju svoje mišljenje vezano za sam proces izvođenja nastave. Takođe se slažem s onim što ste rekli u obrazloženju - da bi se obezbedila potpuna objektivnost u predlaganju određenih rešenja, neophodno bi bilo da Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih konsultuje i brojne druge socijalne partnere, što uopšte ne bi bilo loše rešenje i možda bi doprinelo kvalitetu rada Saveta.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
U članu 16. stav 1. tačka 3) podtačka (4) na kraju teksta dodaju se reči "uz prethodno pribavljeno mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola". Obrazloženje koje sam dao: amandmanom se predlaže izmena navedenog stava Predloga zakona zato što je neophodno konsultovati i one koji neposredno učestvuju u procesu izvođenja nastave jer oni najbolje znaju kakvi sve problemi mogu nastupiti u primeni onoga što im nalažu propisi. I u ovom članu, na ovom amandmanu, u ponuđenom obrazloženju Vlade ima elemenata više za prihvatanje, nego za odbijanje amandmana. Evo, prvo ću vam pročitati drugi deo obrazloženja koje je Vlada dala - prema tome, da bi se obezbedila potpuna objektivnost u predlaganju određenih rešenja, neophodno bi bilo da Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih konsultuje i brojne druge socijalne partnere, a ne samo predstavnike zajednice srednjih stručnih škola. Dakle, mi ne umanjujemo broj zainteresovanih organizacija i institucija, već ih uvećavamo, i to upravo one koje su po prirodi najzainteresovanije i najpozvanije. Znači, ništa nismo tražili da se izbriše, nego samo da se doda još jedna stručna, koja je više nego zainteresovana da da mišljenje i stav na određenu temu. Inače, mi smo se danas ove naslušali o ovom zakonu i videli da su zaista mnoge interesne grupe više nego zainteresovane. Slušali smo od nekih neokardeljevskih govora, do nekih moralnih pridika od nekih ljudi koji su zaista moralno vrlo, vrlo siromašni, tako da smatram da postoje mnogo zainteresovanije grupacije i institucije koje treba da daju mišljenje, od nekih koji to rade tako usput ili im obezbeđujemo da budu prvopozvani za davanje mišljenja, a oni koji treba da sprovode to da ne daju mišljenje.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo na član 16. Predloga zakona ispred poslaničke grupe SRS je slične sadržine kao i amandmani mojih prethodnika i takođe narodnih poslanika iz SRS. Vlada je u članu 16. Predloga zakona, u stavu 1. tačka 3. podtačka (5), a u vezi nadležnosti Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, predvidela da ovaj savet predlaže ministru, između ostalog - standarde programa i standarde za ostvarivanje programa stručnog osposobljavanja i obuke kada se ostvaruju prema vanškolskim propisima. Amandmanom poslaničke grupe SRS predviđa se da se podtački (5) dodaju reči - uz prethodno pribavljeno mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola. Naravno, Vlada je u odgovoru na amandman kojim je odbila ovaj predlog navela - da bi onda zajednica srednjih stručnih škola radila u nekom svom interesu i da bi u tom cilju mogle druge socijalne grupacije, odnosno partneri da se uključe u davanje mišljenja i saglasnosti Savetu za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Zašto da ne? To nije uopšte sporno, jer svako ima neki interes. Ako govorimo o državi, država mora da ima interes da usavrši i poveća kvalitet obrazovanja i vaspitanja. Sada mora nekako da institucionalizuje taj program kroz zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kroz određene odredbe i određene članove ovog zakona, a ne od slučaja do slučaja određenim podzakonskim aktima Vlade da to uređuje kako bi regulisala pravno institucionalno određene praznine i određene šupljine u zakonu.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo opet ću malo sa jednog šireg aspekta da posmatram ovu problematiku. Dakle, gospodine ministre, ako i u jednoj oblasti treba biti obazriv kada su u pitanju reforme, odnosno promene, onda je to oblast osnovnog obrazovanja i vaspitanja. U pitanju su dakle deca i u radu sa decom i u tom obrazovno-vaspitnom radu sa decom zaista svaka odgovorna vlada treba da postupa krajnje pažljivo. Nažalost, mi se od 2001. godine nalazimo u jednom sistemu tzv. kontinuiranih i neprestanih reformi. Međutim, te reforme, odnosno promene uglavnom nisu bile promene nabolje nego promene na lošije. Nije suština jedan sistem menjati, nego je suština menjati ga nabolje. Od 2001. godine nažalost malo je bilo tih promena nabolje. Uglavnom su se dešavale te loše promene i u osnovnom i u srednjem, a pogotovo u visokom obrazovanju. Ja sam 2002. godine imao priliku da prisustvujem jednoj javnoj raspravi, danas bi se to reklo javnom slušanju, vezano za Nacrt zakona o univerzitetu. Tada je taj nacrt zakona promovisao vaš bivši kolega Gašo Knežević. Inače, konkretno na tom javnom predavanju, odnosno javnom slušanju nacrt zakona je obrazlagala gospođa Srbijanka Turajlić. Pitao sam je šta je to što suštinski nije dobro u našem obrazovnom sistemu, pa taj obrazovni sistem treba srušiti do temelja i krenuti ispočetka? Ona nije mogla da mi da neki validan odgovor na to pitanje, sem što je ponavljala one uobičajene političke fraze da je došlo vreme promena, da treba menjati sistem, da treba praviti sistem koji je kompatibilan sa evropskim standardima itd. Mi smo, gospodine ministre, i mislim da je o tome zaista sjajno govorio gospodin Zoran Krasić, imali u suštini jedan dobar obrazovni sistem. Kad je obrazovni sistem dobar? Dobar je obrazovni sistem kada mladim ljudima pruža dovoljnu količinu znanja. Naš obrazovni sistem je pružao dovoljnu količinu znanja. Naši ljudi, mladi ljudi, čak i ukoliko nisu završavali fakultete i te kako su bili rado primljeni u svim zapadnim visokorazvijenim zemljama zato što su odavde, iz naše sredine, poneli zaista jednu veliku količinu znanja. Sasvim je moguće da je toj količini teorijskog znanja svakako trebalo da se pridoda i određena količina praktičnih znanja. Moguće je da smo u praktičnim sposobnostima i veštinama bili nedovoljno afirmisani, ali što se tiče teorijskih znanja naši mladi ljudi su ta teorijska znanja apsolutno posedovali i apsolutno su mogli da se snađu u svakoj zapadnoj državi, čak i ako ovde nisu bili neki sjajni đaci ili sjajni studenti. Dakle, obrazovni sistem u suštini je bio dobar i mogao je da dobije prelaznu ocenu. Vi i sve vaše kolege na toj funkciji ministra prosvete kad god obrazlažu nekih zakon iz oblasti prosvete oni kažu – oblast prosvete, oblast obrazovanja i vaspitanja mora da se reformiše zato što nalažu evropski standardi. Međutim, pitanje je da li je baš tako. Da stvar postavimo na neke osnove koje razume svaki građanin Srbije. Kakav obrazovni sistem danas treba EU? Kakav obrazovni sistem treba SAD? Mislim na naš obrazovni sistem i na obrazovne sisteme istočnoevropskih zemalja. Novom svetskom poretku i EU konkretno, njima ne trebaju visoko obrazovani stručnjaci iz Poljske, iz Rusije, Mađarske ili Srbije, ne, oni će da školuju visokoobrazovane kadrove koji će da budu menadžeri, koji će da budu direktori, koji će da organizaciju proces proizvodnje i proces rada. Šta se očekuje od Srbije? Šta se očekuje od Bugarske, Rumunije? Da daju jednu veliku armiju poluobrazovane radne snage koja će raditi za tri puta manju nadnicu nego što rade radnici uVelikoj Britaniji, Francuskoj ili Nemačkoj, i koji će ovde da proizvode jeftine proizvode, koje će onda kasnije da plasiraju na druga tržišta. To je odluka novog svetskog poretka. Šta mislite, da oni žele da u Srbiji imate hiljade sjajnih matematičara, fizičara ili ekonomista? Ma ne, oni će da daju visokoobrazovane stručnjake, školovane na fakultetima na kojima se ne primenjuje Bolonjska deklaracija. Belgija ne primenjuje Bolonjsku deklaraciju, a u Belgiji se nalazi sedište EU, a naši ministri se ubiše da nam objasne sva sjajna dostignuća bolonjskog obrazovnog procesa. Na Sorboni ljudi neće da čuju za Bolonjsku deklaraciju. Na Oksfordu i Kembridžu neće da čuju takođe. Sistem obrazovanja po Bolonjskoj deklaraciji je u stvari malo modifikovan sistem američkih privatnih fakulteta, pa čak su preuzeli i nazive koji se dobijaju na tim fakultetima – master itd. To je sistem privatnih fakulteta u SAD, ali to nije evropski tradicionalni sistem visokog obrazovanja. Dakle, ono što želi EU, to je da joj Srbija da jeftinu radnu snagu. Što bi oni plaćali radnika u Nemačkoj sto evra po radnom času, kad ovde mogu da ga plate 20 evra, a naš radnik isto radi kao što radi nemački radnik, čak i bolje. To oni žele. Zato nam nameću sistem obrazovanja koji odgovara, ne nama, već njima. Oni će da školuju kadrove na probranim elitnim fakultetima, a od nas se traži da dajemo jeftinu radnu snagu i to je suština obrazovnih reformi koje vam nameće EU i ništa drugo. Šta treba da radi Srbija? Treba da gleda šta je njen interes. Treba najpre da utvrdimo svi zajedno šta je to što ne valja u našem obrazovnom sistemu. To što ne valja hajde da promenimo. Ali, kod nas se reforme uvek svode na to – hajde da uništimo do temelja, pa da gradimo kuću ispočetka. Gde ćemo da stignemo sa takvim načinom razmišljanja? Dakle, naš obrazovni sistem je dobar. Vi sada kažete, i to ste rekli u načelnoj raspravi i s tim se slažem, vi ste se hvalili kako su naši đaci postigli sjajne rezultate iz oblasti fizike, matematike i hemije itd. Mogu da vam kažem iskustvo, recimo, sa Pravnog fakulteta u Novom Sadu. Naši studenti postižu sjajne rezultate na svetskim takmičenjima iz oblasti prava, posebno iz oblasti međunarodnog prava, ali postoji realna opasnost, gospodine ministre, da takva situacija neće biti za 20-30 godina, da ćemo jednostavno dobijati poluobrazovane, slabo obrazovane mlade ljude, koji će ovde da rade u interesu zapadnog kapitala, a da će naša nauka i naša prosveta zaista biti maksimalno hendikepirani. Dakle, pokušajte kada vam nameću te evropske standarde da ne gledate slepo u tim evropskim standardima neku vrednost, nego gledajte šta su naši nacionalni interesi u oblasti obrazovanja i vaspitanja. Garantujem vam, a verujem da se intimno i vi slažete s tim, ali znate, vaša funkcija vas obavezuje da ne smete javno da kažete, da nije dobro sve što dolazi sa zapada. Ima nešto što je i dobro, ali mnogo toga nije dobro, zato što se zapad i u oblasti obrazovanja ponaša po onoj latinskoj lisičjoj logici i mudrosti – ono što je dobro zadržavaju za sebe, a ono što je loše to izvoze na istok. Dakle, pogledajte kakav paradoks. Belgija, u kojoj se nalazi sedište evropskih institucija, u kojoj se nalazi sedište EU, tamo radi taj vaš prijatelj Oli Ren, kome ovde delite pasoš, oni ne primenjuju Bolonjski sistem. Belgijska vlada je jasno rekla, ne pada nam na pamet da menjajmo sistem visokog obrazovanja, a mi jedva dočekali da to promenimo, da usvojimo nešto što nije usvojilo pola zapadnih država ili ako je usvojilo, usvojilo je u onom obliku koji njima odgovara. Mi smo jedina država u ovom delu Evrope koja bukvalno od reči do reči recipira u naš pravni obrazovni sistem sve što dolazi sa zapada, bez da se iko upita – ljudi, da li je to dobro, da li to može da donese korist nekim našim budućim mladim generacijama? Plašim se, gospodine ministre, da će ovo, nazovireformisanje obrazovnog sistema dovesti do toga da će naši mladi ljudi posedovati objektivno daleko manju količinu znanja nego što sada poseduju i da će se pretvoriti u puku najamnu radnu snagu zapadnog kapitala. I onda od tog ekonomskog razvoja o kome vi govorite, o toj vezi između obrazovanja i ekonomskog razvoja apsolutno neće biti ništa.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je devet minuta i 20 sekundi, tako da je preostalo vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi 19 minuta. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 16. Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Odmah da podsetim da se ovaj član odnosi na nadležnosti Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanja odraslih. Ne samo što sam ja podneo amandman na ovaj član, nego SRS i moje druge kolege podnele su set amandmana na ovaj član zakona, sa idejom da se skrene pažnja da se u radu moraju konsultovati ljudi koji učestvuju u neposrednom procesu izvođenja nastave. Međutim, mene nije toliko šokiralo što niste prihvatili ovaj amandman, ali me je šokiralo obrazloženje zbog kojeg to niste učinili, gde se kaže – amandman se ne prihvata iz razloga što nije u skladu ili u duhu koncepcije ovog zakona. Zaista, ne znam da li ovo treba da znači da one koji učestvuju u sprovođenju ovog zakona trebana neki način eliminisati iz samog sprovođenja ovog zakona i iz celog ovog procesa. Dalje, u obrazloženju svom kažete – zajednica srednjih stručnih škola vodi interese samo o sebi, a ne vodi interese o samoj delatnosti i govorite da je neophodno konsultovati i druge socijalne partnere. Naravno, nemam ništa protiv da se konsultuju i drugi socijalni partneri i trebalo je zbog toga da prihvatite ovaj amandman, a najveći i najvažniji i suštinski socijalni partner, kada je u pitanju ovaj savet i ovaj član zakona, jeste upravo zajednica srednjih stručnih škola. Ali, pošto ovo niste uradili, jednostavno se dešava da se u praksi, pošto niste poslušali oni koji na terenu znaju, vide i osećaju gde se javljaju problemi i manjkavosti, zaista dešavaju neke stvari koje nisu zaživele i ne mogu da zažive. Konkretno, baš u ovom članu zakona na koji sam podneo amandman pominje se majstorski ispit. Naravno, to je bilo i u prethodnom zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i, verujte, to nikada nije zaživelo i nikada neće zaživeti ni kada se bude doneo ovaj zakon. Dalje, nije samo u pitanju majstorski ispit, recimo konkretno, priznavanje prethodno stečenih znanja i diploma kod prekvalifikacije i dokvalifikacije, imamo situaciju da se te stvari razlikuju od škole do škole. Praktično, to se daje na individualnu procenu i procenjivanje pojedinih ljudi koji rade na tim poslovima, a ipak, na neki način, tu bi trebalo da bude unifikacija. Upravo kada sam podnosio ovaj amandman i govorio o tome da treba da se konsultuje struka, mislio sam konkretno i na ovu stvar. Čak sam ovaj centar, koji se sada formira po ovom zakonu za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih je sam po sebi diskutabilan, da li ga je trebalo ili nije trebalo formirati. Naime, navešću jedan primer iz grada iz kojeg dolazim, a dolazim iz Niša. Mi tamo, naravno, imamo Centar za obrazovanje odraslih, ali mislim da se tom centru samo jedan ili dvojica odraslih ljudi javilo za obrazovanje. Recimo, u školi u kojoj radim imamo preko stotinu ljudi koji se najmanje godišnje jave. Evo i još jednog dokaza da ove stvari nisu zaživele u praksi i da treba da konsultujete one koji su na izvoru informacija, na licu mesta i koji znaju i vide gde mogu da nastanu problemi.
Iskoristili ste dva minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, tako da je vreme koje vam je preostalo četiri minuta. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Od poslaničke grupe želite? Izvinjavam se. Dakle, kao vreme ovlašćenog predstavnika - šest minuta, a vreme poslaničke grupe je onda 17 minuta. Narodni poslanik Nikola Savić, za ovlašćenog predstavnika je preostalo šest minuta. Onda je u redu. Nije nikakav problem. Dakle, vaših devet minuta koje je zapisano da ste koristili kao ovlašćeni predstavnik prebacuje se na vreme poslaničke grupe, koje ostaje osam minuta, a vi imate vaše puno vreme od 15 minuta. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 16. Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Ovaj član se odnosi na Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. U tački 3) podtačka (8) Savet predlaže ministru programe stručne mature i završnog ispita srednjeg stručnog obrazovanja. Mi smo amandmanom predložili da se dodaju reči "uz prethodno pribavljeno mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola". Amandman se podnosi iz razloga što je neophodno konsultovati i one koji neposredno učestvuju u procesu izvođenja nastave, jer oni najbolje znaju kakvi sve problemi mogu nastupiti u primeni ovoga što im nalažu propisi. Pošto je ovde reč o završnom ispitu srednjeg stručnog obrazovanja, nije loše da javnost čuje ono što se dogodilo jednom svršenom srednjoškolcu, đaku generacije iz Paraćina. O njemu je govorio moj uvaženi kolega Nikola Savić, a pre svega imam moralnu obavezu, pošto dolazim iz Paraćina, da objasnim o čemu se radi. O čemu se radi? Osvajaču mnogobrojnih nagrada i priznanja je uskraćeno da materijalizuje ono što je svojim znanjem osvojio. Dakle, gospodine ministre, učenik iz Paraćina se posle poslednjeg kruga takmičenja iz fizike plasirao za svetsku Olimpijadu iz fizike u Meksiku. Rezultati su bili zvanični i istaknuti su na sajtu Društva fizičara Srbije. Međutim, posle nekoliko dana ta lista se ukida i osporava se učeniku iz Paraćina, koji je u poslednjem krugu takmičenja zauzeo ubedljivo prvo mesto, pravo na odlazak na Olimpijadu od strane Društva fizičara Srbije. Učenik se sa roditeljem, takođe i sa mnom, pošto ni na jedan drugi način nije mogao da dođe do Ministarstva, obratio Ministarstvu koje je, moram da kažem, reagovalo i inspekcijskom kontrolom je ustanovljeno da pravilnik o takmičenjima učenika iz fizike nije u skladu sa stručnim uputstvom Ministarstva prosvete, i da čak ni taj pravilnik nije poštovan u ovom slučaju. Ministarstvo je naložilo svojim aktom da se učenik iz Paraćina, a datum je 3. jul 2009. godine, uvrsti u olimpijsku ekipu Srbije. Samo bih hronološki hteo da vam kažem kako je tekao proces pokušaja ispravljanja ove nepravde. Još 12. maja Gimnazija iz Paraćina se direktno obratila Društvu fizičara, 3. juna učenik se zvanično mejlom i telefonom obratio pomoćniku ministra Lazareviću. Nikakvih povratnih informacija nije imao. I konačno, 17. juna, na moje insistiranje, susreli smo se sa gospodinom pomoćnikom ministra Kostićem, koji je ovde pored vas, i tek na njegovu inicijativu je počelo nešto da se odvija u smislu da se ispravi nepravda učeniku. Dalje sam vam već rekao, 3. jula vi ste izdali akt koji, nažalost, nije poštovan. Međutim, moram da kažem, u ovoj državi postoje oni koji mogu da cepaju naloge državnih organa, da ih nipodaštavaju, da rade šta hoće i da ne snose nikakvu odgovornost. Ukratko, Društvo fizičara je odbacilo nalog resornog ministra. U svakoj drugoj državi neko bi zbog ovog verovatno odgovarao i snosio bi zakonske konsekvence. Samo izgleda, moram da priznam, u Srbiji postoji ovoliki stepen anarhije i bezvlašća. Ako se mladi talenti ovako šikaniraju, bez zaštite države Srbije, Srbiji se zaista loše piše što se tiče budućnosti za mlade naraštaje koji svojim znanjem mogu pomoći svojoj zemlji. Na kraju, gospodine ministre, da vas zamolim u ime učenika, mladi učenik iz Paraćina očekuje odgovor Ministarstva - šta ste konkretno preduzeli vi, kao ministar, i vaše Ministarstvo po pitanju njegovog slučaja? Iznosim želju da se ubuduće ovakve stvari nikome ne dogode u Srbiji i da nekim zakonskim propisom regulišete ovako bahato ponašanje pojedinih udruženja.
Od vremena poslaničke grupe iskoristili ste dva minuta i 15 sekundi i na raspolaganju poslaničkoj grupi je pet minuta i 45 sekundi. Na član 16. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Vjerica Radeta.
Član 16. govori o nadležnosti Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. U tački 3) stava 1. kaže da ovaj savet predlaže ministru, između ostalog, u podtački (9), odobravanje učenika i nastavnih sredstava za stručne predmete. Mi mislimo da to treba da stoji "uz prethodno pribavljeno mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola", jer ko bi bolje znao kakvi problemi mogu nastupiti u primeni onoga što im nalažu propisi nego upravo ovi ljudi? Vi ste svima nama, gospodine ministre, odgovorili, Vlada u stvari i vi, da amandman ne treba prihvatiti jer nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona. U tome i jeste problem što vam koncepcija zakona nije dobra. Vi znate, gospodine ministre, još iz vremena kada ste bili narodni poslanik, kako smo ocenjivali zakone na koje se podnese ovoliko amandmana. Ovaj predlog zakona ima 185 članova, a podneto je 200 amandmana, i to ne samo od poslanika opozicije, već i od poslanika vladajuće većine i od strane nadležnog odbora. To bi trebalo da vam govori nešto o tome da vam ta koncepcija koju branite nije dobra. Neko je danas od kolega rekao da značaj vašeg Ministarstva i ministra prosvete može biti od izuzetnog značaja. Ali, želim da vas podsetim i na onu drugu stranu, da niko ne može naneti štetu jednom društvu više nego loš obrazovni sistem, počev od predškolskog do visokoškolskog, niti ijedan ministar u Vladi može naneti toliko štete jednom društvu koliko ministar prosvete. Zato što ono što ste uništili, što uništavate, što je uništeno od 2000. godine u materijalnom pogledu, industrijska proizvodnja, poljoprivreda itd., sve te materijalne vrednosti, jedna stvarno odgovorna i dobra vlada u budućnosti moći će da ispravi i ispraviće sa dosta muke, ali mnogo toga može da se popravi. Ali, ono što se uništi ovakvim zakonima, uništavaju se generacije i to je nenadoknadiva šteta. Vi znate, ne želim da budem maliciozna i znate da takva nisam, kako smo komentarisali onaj čuveni Gašin predlog, ovo mu je sedma izmena na ovaj ili onaj način, i to govori o tome koliko to nije dobar zakon u osnovi. Vi, iako ste mnogo mlađi od mene, školovali ste se kao i ja u istom onom sistemu obrazovanja za koji mi tvrdimo da je bio odličan, možda je mogao u jednom delu, uvek može bolje, da se dogradi, da se popravi. Mislim da nemate razloga, kao i ja, kao i sve kolege koje su se u to vreme obrazovale, da ne budete ponosni na znanje i obrazovanje koje ste stekli u tom prethodnom sistemu obrazovanja koji vi pokušavate na silu da menjate. To nije dobro. Čuli ste sve o Bolonjskoj deklaraciji od kolege Martinovića, gde se sve ne primenjuje. Mi se uvek dičimo nečim od čega se svi drugi ograđuju i verujte da sam, sećajući se vas iz vremena kada ste kritikovali ove zakone, od vas lično očekivala mnogo bolji i mnogo manje štetan zakon zabuduće generacije.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena poslaničke grupe, preostalo vreme na raspolaganju je tri minuta i 45 sekundi. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 17. Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, i to tako da se ukida Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Zbog čega? Pre svega, SRS smatra da je suvišno, pogotovo u ovimekonomskim uslovima, uvoditi još jedno administrativno telo, a vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja naravno treba da postoji, ali to vrednovanje najbolje će izvršiti tržište i u ovom slučaju, mnogo pominjani primer naših predstavnika, odnosno naših učenika u Meksiku, gde su pokazali izuzetna znanja, znači to je vrednovanje. Ne samo to, nego vrednovanje se može izvršiti i na neke druge načine, u zavisnosti od toga ako nekad bude privreda radila videće se da će neke škole ili neki fakulteti imati veću prohodnost pri zapošljavanju, zbog toga što je praksa pokazala da su njihovi učenici, odnosno studenti pokazivali bolja znanja. Treba ukinuti ovaj zavod i zbog nekih drugih stvari. Ovde u obrazloženju zakona stoji da njegov rad treba da se usaglasi i sa aktivnostima vezanim za evropske integracije. Smatram da ovako nešto ne treba da stoji u zakonu, jer ako se desi, možda će nekad da se desi da se te evropske integracije završe, a ostaće ovo da stoji u zakonu, onda samo zbog te činjenice, samo zbog te činjenice biće neophodne da se menja zakon. Neka stvar koja je prolazna kategorija, prolaznog karaktera, ne treba da stoji u zakonu.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Slobodan Samardžić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, ako prekardašim dva minuta, vi ćete na račun predstavnika grupe da mi merite vreme. Obrazložiću i ovaj amandman, ali istovremeno i amandman koji smo podneli na sledeći 18. član, koji je posledica ovog amandmana, pa nema razloga dva puta da obrazlažem. Poslanici DSS podneli su amandman, sad sam shvatio, koji je isti kao i amandman kolege Savića. Mi predlažemo da se sa spiska ovih zavoda izbriše zavod pod tačkom 2), da se zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja naprosto ukine. Smatramo da je dovoljno da jedan kvalitetan zavod, kakav je inače Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, ostane, a da u okviru svojih poslova, i to je sad predlog u članu 18, pored predviđena tri centra, koja je inače zakon predvideo da ima, da se uvede centar za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Ne mislimo da je neophodno da postoji poseban zavod. Mislim da se na taj način smanjuju troškovi. Nismo protiv formiranja novih institucija kada za to postoji neko opravdanje, ali mislim da je u ovom slučaju, zadržavanje i zavoda za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, dosta mutna motivacija uopšte zašto bi ta institucija postojala. Mislim da je dovoljno zadržati samo jedan zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, a u okviru njega, pored postojeća tri centra, i to je naša izmena u članu 18, uvesti centar za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, kao četvrti centar. Vi ste taj amandman odbili. Mislim da to nije dobro i mislim da je ovo rešenje koje su predložili poslanici DSS nesumnjivo bolje. Sada na kraju, dozvolite mi da budem, gospodine ministre, malo dosadan. Opet ću da vas vratim na amandman na član 4. i da vas zamolim da ili prihvatite taj amandman ili da sad odgovorite zašto nećete da ga prihvatite. Podsećam, pored svih 15, čini mi se, tačaka koje su nabrojane ovde, šta su ciljevi obrazovanja i vaspitanja, mi smo predložili još jednu tačku, jer to ne piše u ovih 15 tačaka, ne piše eksplicitno, ne piše mislim čak ni implicitno, a to je, podsetiću, negovanje i razvoj patriotizma, kao i istorijskih, kulturnih i socijalnih vrednosti države Srbije. Ostajem pri tome da je ovo neophodno uneti u zakon. Ostajem pri tome da je neophodno da đaci u školi, a rekao sam, čak mislim i u predškolskoj ustanovi, primereno godinama, počnu da neguju ljubav prema svojoj domovini. Apsolutno ne razumem što ovaj amandman nije prihvaćen. Ako i dalje ostajete pri tome da ga ne prihvatate, molim vas da date poslanicima DSS obrazloženje. Danas se više neću javljati, pa vas molim da to onda odmah uradite.
Od vremena na raspolaganju ovlašćenog predstavnika potrošeno je dva minuta i 33 sekundi, pa je na raspolaganju osam minuta i 30 sekundi. Na član 18. amandman je podnela poslanica Radica Jocić. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo zakona. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Slađan Mijaljević.
U članu 18. stav 2. menja se i glasi: ''Zavod iz stava 1. ovog člana u svom sastavu ima organizacionu jedinicu (centar), koja se bavi razvojem programa i udžbenika, stručnim obrazovanjem i obrazovanjem odraslih, profesionalnim razvojem zaposlenih u obrazovanju.'' Amandmanom se predlaže izmena navedenog člana predloga zakona zato što pored dva saveta postoje dva zavoda, a svaki zavod ima po tri centra, plus neograničeni broj stručnih timova školske uprave. Jedinice lokalne samouprave mogu ovim zakonom takođe da formiraju centre za stručno usavršavanje. Ako se ovome doda i Pokrajina Vojvodina, koja ima poseban sekretarijat, sve ovo predstavlja veliko opterećenje za budžet Republike Srbije, broj centara raste, a broj učenika stalno opada. Broj centara i agencija se zakonom povećava, što je apsurdno. U obrazloženju Vlade stoji - amandman se ne prihvata jer bi se koncentrisanjem nadležnosti u okviru jednog centra dovelo u pitanje kvalitetno i efikasno ostvarivanje stručnih poslova iz nadležnosti zavoda. Radi se konceptualnoj razlici i to političko-ekonomskog tipa. Mi smo protiv decentralizacije po svaku cenu i to na uštrb kvaliteta, a u ekonomskom smislu otvaranja velikog, čak prevelikog broja radnih mesta koja se finansiraju iz raznih budžeta: republičkog, lokalnog itd. Tako da smatramo da bi trebalo da se malo više pažnje obrati na kvalitet, a manje na kvantitet, jer ne moramo po svaku cenu zapošljavati partijske saradnike i aktiviste.
Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo na član 18. u stvari je posledica amandmana koji je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton na član 17. Predloga zakona. Mogu da kažem da se amandman odnosi na to da izgleda da kad god se neki zakon donosi svako ministarstvo koristi priliku da u taj zakon ubaci umnožavanje državne administracije. Član 18. odnosno taj stav 3. za koji sam tražio da se briše, odnosno da se menja, odnosi se na Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja. Taj zavod, kako je to predvideo zakon, može da ima još i organizacione jedinice centre, i to centre za razvoj programa iudžbenika, centar za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, centar za profesionalni razvoj zaposlenih u obrazovanju. U sledećem stavu se kaže: "Zavod iz stava 1. ovog člana može da ima i drugi organizacione jedinice, u skladu sa statutom". E sad, gospodine ministre, u redu, niste prihvatili moj amandman, ali zašto ste onda nabrojali ova tri centra? Mogli ste jednostavno i da napišete - zavod iz stava 1. ovog člana ima svoje organizacione jedinice u skladu sa svojim statutom i da tu priču završimo. Čini se da je ovde cilj samo umnožavanje administracije i to se već vidi kada je u pitanju centar za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Ako se pogledaju nadležnosti tog centra možete da vidite da su one, maltene, identične nadležnostima koje ima Nacionalni prosvetni savet. Međutim, sva tri amandmana, i na član 17, i na član 18. i na član 22, koje je podneo narodni poslanik Igor Bečić, imaju sledeće obrazloženje: "Amandman ne treba prihvatiti jer nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona. Neophodno je da postoje nezavisne ustanove sa razgraničenim nadležnostima. Zavod za unapređenje i obrazovanje vaspitanja priprema nastavne planove i programe i druge propise iz nadležnosti Ministarstva". Ovo meni, gospodine ministre, kako ovi Evropejci vole da kažu, može slobodno da se zove i agencija. Samo ste malo drugačije krstili jednu državnu agenciju. Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja obavlja stručne poslove u oblasti praćenja i vrednovanja stepena ostvarenosti opštih principa, ciljeva obrazovanja i vaspitanja i standardna postignuća, odnosno kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Šta će onda da radi Nacionalni prosvetni savet? Ako pogledamo malo u određenim tačkama i podtačkama nadležnosti, videće se da su neke potpuno identične, a neke su isto to samo malo drugačije napisano. Treba da se prestane sa ovom praksom koja je uvedena otkada se desio taj 5. oktobar, da se državna administracija neprestano umnožava. Još nešto, za ove koji se stalno hvale evropskim dostignućima i standardima i vrednostima, moram da im kažem da u te evropske standarde dostignuća i vrednosti pripada i ono što je srpska kultura, što je srpska tradicija, što su srpska dostignuća, što je srpska civilizacija. Kada sam bio jednom prilikom u delegacije Skupštine Srbije u Strazburu, više puta skoro svaki sa kojim smo razgovarali opominjao nas je da se svega toga što je naše ne odričemo, nego da to naše uklapamo sa ostatkom Evrope. Nažalost, čini mi se da je ovde situacija sasvim obrnuta. Mi se našeg svega odričemo i prihvatamo sve njihovo zdravo za gotovo, a tamo su nam lepo rekli, za razliku od ovih ovde, da se ne odričemo čak ni prava da dokumenta koja dobijamo, dobijamo na srpskom jeziku, što nažalost vidim da ovde čak i neki ministri neće da koriste i prihvate u srpskom parlamentu. Vodite o tome računa, gospodine ministre, jer svaki zakon kada se donese, a pogotovo ovi iz prosveta, a smatram da je to mnogo važniji zakon nego zakon o budžetu, ili zakon o ministarstvima, zato što po tom zakonu naša deca treba da završe školu, treba da počnu da žive i da rade, da stvaraju svoje porodice, a ovaj zakon treba da im omogući kvalitet. Samo sumnjam da sa ovom i ovolikom državnom administracijom, koja se neprestano forsira, novca ostaje za kvalitetan rad sa našom decom.
Tri minuta i 25 sekundi od vremena za ovlašćenog predstavnika i preostaje vam još pet minuta. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Slobodan Samardžić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Riza Halimi. Zakonodavni odbor nije razmotrio ispravku. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 17. Predloga zakona o osnovama sistem obrazovanja i vaspitanja, radi praćenja, obezbeđivanja i unapređivanja kvaliteta i razvoja sistema obrazovanja i vaspitanja, osnivaju su se dva zavoda. Jedan od zavoda za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja ima svoje centre. Jedan od njih je i centar za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih koji, između ostalog, obavlja stručne poslove, a naročito, kako stoji u tački 1) stava 1. člana 20 Predloga zakona, pripremu standarda iz nadležnosti Saveta za stručno obrazovanja i obrazovanje odraslih. Amandmanom poslaničke grupe SRS predviđeno je da se u stavu 1. posle tačke 1) dodaju reči "uz prethodno pribavljeno mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola". O tome smo puno razgovarali danas i razmenjivali mišljenje, mi poslanici SRS sa gospodinom Žarkom Obradovićem, ministrom prosvete. Imamo različito mišljenje o tome. Naše je obrazloženje da oni koji neposredno učestvuju u procesu izvođenja nastave treba da daju svoje mišljenje i ovom centru, radi boljeg sagledavanja, unapređivanja, osiguranja vaspitanja i celog sistema vezanog za prosvetu i školstvo.
Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 20. Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. SRS i moje kolege su takođe i na ovaj član zakona podneli više amandmana, sa idejom kao što smo to učinili i u članu 16. koji je govorio o zavodima. Naime, ovaj član 20. praktično govori o tome koji su to povereni poslovi koje vrše centri za obrazovanje i obrazovanje odraslih, odnosno koji su to povereni poslovi koje im ustupaju zavodi. Ovde se ne konsultuje struka i smatramo da opet oni koji učestvuju neposredno u procesu obrazovanja i vaspitanja, koji najviše znaju sa kakvim problemima se susreću na terenu, ipak predložili smo da se njihovo mišljenje uvaži. Naravno, kao i po prethodnom amandmanu, odnosno amandmanu na član 16, vi to niste učinili. Doduše, moram da priznam da ste sada dali jedno drugačije objašnjenje, pošto su praktično ova dva amandmana i ova dva člana o kojima sam govorio kompatibilni i očekivao sam da ćete dati ista ili u krajnjoj liniji slična objašnjenja razloga zbog kojih odbijate amandmane. To niste učinili, ali suština se nije promenila.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vreme poslaničke grupe je tri minuta i 45 sekundi.
Gospodine ministre, primetili ste da je više amandmana podneto sa istom primedbom od strane poslanika SRS, ali obrazloženje koje ste nam dali zbog čega ne prihvatate te amandmane glasi da ovaj član i uopšte ova poglavlja regulišu proceduru. Članom 20. Predloga zakona, kažete, propisani su poslovi, a ne procedure. Znam da je procedura omiljen termin gospođe Čomić, mada ima jedan lep sinonim. Nezavisno od procedure, smatramo da je upravo ovo što mi predlažemo ono što predstavlja poslove. Dakle, samo stavljamo u nadležnost ovde određenim organima, evo zavodu, pa centru i kažemo da treba da se konsultuju ove, odnosno dajemo im samo konsultativni značaj. Zato mislim da ste nepravedno izbacili predstavnike zajednica srednjih stručnih škola kada je u pitanju evo u ovom slučaju centar za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, a u drugim članovima se to odnosilo i na nešto drugo. Trebalo je možda da to naše obrazloženje bude bolje, ne znam, ili da se na Odboru malo više pozabavimo ovim pitanjem, ali to može da ima štetne posledice po nastavne programe koji će se usvajati. Videli ste da narodni poslanici koji su iz prosvete došli i te kako kompetentno i razmišljaju na tu temu i daju takve amandmane, tako da ovo nije zakon gde smo se mi igrali politikantstva, nego smo omogućili onima koji dolaze i imaju veliku praksu u prosveti da poboljšaju ubuduće rad svih obrazovnih institucija na koje se ovaj zakon odnosi.
Dva minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe i ostao je minut i 15 sekundi. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom ću ponoviti da generalno gledano poslanički klub SRS se protivi osnivanju ovih novih zavoda o kojima govorimo i centara unutar njih. Razlog je već pomenut, previše administracije. Međutim, shvatajući da će Vlada i Ministarstvo prosvete istrajati u svojim namerama, jer imaju većinu, i da će ipak doći do njihovog formiranja, naša je namera da svojim smislenim amandmanima, onoliko koliko je to moguće, kao opozicija, unapredimo tekst ovog zakona. Tako smo na član 20. podneli amandmane. Ovaj se član odnosi na stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. U stavu 1. tačka 4) definiše to da Zavod za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja, u okviru Centra za stručno obrazovanje odraslih, obavlja stručne poslove koji se odnose na pripremu programa majstorskog i specijalističkog obrazovanja i njihovih ispita. Predložili smo amandmanom da se na kraju teksta dodaju reči – uz prethodno pribavljeno mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola. Govoreći o prethodnom amandmanu koji sam podnela na ovaj predlog zakona, već sam istakla potrebu konsultovanja zajednica srednjih stručnih škola. Da sada ne ponavljam ono što sam već rekla i ono o čemu su i moje kolege već govorile, ovoga puta samo naglašavam da su zaista neophodne ove konsultacije i prilikom pripreme programa majstorskog i specijalističkog obrazovanja i njihovih ispita, uzimajući u obzir potrebu stručnog usavršavanja nakon završenog srednjeg obrazovanja.
Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Goran Mihajlović.
Dame i gospodo, moj amandman na neki način se nadovezuje na amandmane mojih uvaženih kolega Slađana Mijaljevića, Milovana Radovanovića i Lidije Dimitrijević i odnosi se na rad Centra za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Konkretno, u okviru člana 20. predviđene su nadležnosti ovog centra, pa tačka 5) između ostalog kaže da ovaj centar treba da obavlja poslove koji se odnose na pripremu dela nastavnog plana i programa obrazovanja za rad i završnog ispita, programe stručnog osposobljavanja i programe ispita, programe obuke i programe ispita i modele priznavanja prethodno stečenih znanja i veština. Naime, predlažemo da se uz sve ovo doda još jedna rečenica – uz prethodno pribavljeno mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola. Razlog je jednostavan. Svim karikama u lancu obrazovanja i vaspitanja je u interesu da se ovo kontinuirano unapređuje i odvija na najbolji mogući način, a sigurno je da su ljudi koji neposredno rade u nastavi u školskoj praksi najpozvaniji da u obrazovanje unose sve one napretke iz oblasti nauke, tehnike i svakodnevnog života, jer je ova oblast stručnog obrazovanja i obrazovanja odraslih vrlo specifična. Kao što znamo, potrebno je da se ovde izvrši jedna široka individualizacija obrazovanja, kako bi se ono prilagodilo tempu i karakteru ličnosti svakog polaznika, a potrebna je i jedna racionalizacija školskog rada, kako u prostoru, tako i u vremenu, pa smatramo da u cilju ostvarenja ovih zahteva moraju da budu u rad Centra uključeni i ljudi iz neposredne prakse, odnosno iz školske prakse.
Na član 20. amandman je podneo poslanik Marko Milenković. Reč ima Marko Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS podneo sam amandman na član 20. Predloga zakona sa namerom da preciznije regulišem materiju u sferi Centra za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih odnosno Zavoda za unapređivanje obrazovanja i vaspitanje. Amandman se odnosi na stručne poslove ovog zavoda u delu davanja stručne ocene udžbenika stručnog obrazovanja odraslih u postupku odobravanja i predlaže da se pre davanja ocene prethodno pribavi mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola. Jer, ko će bolje znati kakvi sve problemi mogu nastupiti u primeni propisa nego oni koji neposredno učestvuju u izvođenju nastave. Ako pribavite mišljenje nekoliko različitih predstavnika stručnih škola, dobićete pravu sliku udžbenika u proceduri. Naravno da Vladi ne treba mišljenje zajednice srednjih stručnih škola, jer Vlada Republike Srbije raspolaže stručnjacima, ekspertima neverovatnih mogućnosti i neslućenih sposobnosti, od onih koji nakon nekoliko neprospavanih noći na tetkinom kauču postaju milioneri, do onih koji od izbora do izbora varaju naše građane, jedanput besplatnim akcijama, mnogo puta novim radnim mestima, i u Kragujevcu, i u Beogradu, i u Nišu i gde god to stignu. Pitam se kako to da svi ovde znate da mislim na ministre Đelića i Dinkića, ali i na neke druge ministre DS.Na kraju, ne stoji obrazloženje vlade da se amandman ne prihvata, jer se odnosi na proceduru, a ne na poslove, jer amandman u stvari, regulišući proceduru, bliže pojašnjava poslove i njihov redosled koji u stvari proističe iz procedure.
Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Izvolite, gospođo Jocić.
Na Predlog zakona u delu u kojem se definišu poslovi koje obavlja Centar za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih podnela sam ispred poslaničke grupe SRS amandman na član 20. stav 1. tačka 8). Ta tačka inače glasi: ''Zavod za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja u okviru centra za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih obavlja stručne poslove koji se, naročito, odnose na pripremu nacionalnog okvira kvalifikacija za nivo srednjeg stručnog obrazovanja, specijalističkog i majstorskog obrazovanja i za druge oblike stručnog obrazovanja.'' Na kraju teksta dodaju se reči: uz prethodno pribavljeno mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola. Obrazloženje je slično kao i u prethodnim amandmanima kolega iz poslaničkog kluba SRS, jer naravno da kadrovi sa dugogodišnjim iskustvom u obrazovnom sistemu koji je bio dobar i davao odlične rezultate mogu da daju najveći doprinos u obrazovanju kvalitetnih srednjoškolskih kadrova za određene profile. Složila bih se sa kolegom koji je u prethodnoj diskusiji istakao da će veoma teško biti u praksi sprovesti aktivnosti Centra za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, tj. usmeriti građane starije od 15 godina koji žele da se obrazuju prema ovakvim centrima. Oni su jednostavno navikli da se školama obraćaju za ovakve stvari i mislim da ćemo propustiti generacije dok ih naviknemo na ove novine.
Reč ima gospođa Gordana Čomić.
Samo da obavestim o povlačenju amandmana koji sam podnela na član 59, sa ispravkom, uz zahvalnost što je uz rad svih narodnih poslanika članova Odbora za prosvetu, saradnika Ministarstva i ministra, nađeno rešenje amandmanom koji je podneo Odbor. Ovaj amandman mojim povlačenjem prestaje da bude predmet rasprave u proceduri.
Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević, koji ima reč. Izvolite.
Uvažena predsednice, podneo sam amandman da se u članu 20. stav 1. tačka 9) na kraju teksta dodaju reči ''uz prethodno pribavljeno mišljenje predstavnika zajednica srednjih stručnih škola''. Amandmanom se predlaže izmena navedenog stava predloženog zakona zato što je neophodno konsultovati i one koji neposredno učestvuju u procesu izvođenja nastave, jer oni najbolje znaju kakvi sve problemi mogu nastupiti u primeni onoga što im nalažu propisi. U obrazloženju stoji – amandman se ne prihvata jer se odnosi na procedure, a u članu 20. Predloga zakona su navedeni poslovi, a ne i procedure. Smatramo da je nebitno da li se radi o proceduri ili o poslovima. Treba konsultovati mišljenje onih koji najdirektnije učestvuju u nastavnom procesu, jer se radi o poboljšanju kvaliteta i kvantiteta, kao i o potrebama svih učesnika u obrazovnom procesu. Na taj način dobijamo i povratnu informaciju, šta je to što treba popraviti ili izbaciti, kako se kaže, iz prve ruke u tom obrazovnom sistemu.
Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? Ne. Na član 21. amandman su zajedno podneli poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Da li neko želi reč? Ne. Na naslov iznad člana 22. i član 22. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Da li neko želi reč? Ne Na naslov iznad člana 22. i član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? Ne Na član 22. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? Da, izvolite.
Ovim amandmanom tražila sam da se u članu 22 stav 2. tačka 1) podtačka (1) briše. Mislim da ovaj amandman nije potrebno posebno obrazlagati, jer su više kolega iz više poslaničkih grupa složili da Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja treba ukinuti, pa ostaje samo da ministra zamolimo da još jednom razmisli vezano za ovaj zavod, da smanji malo predviđeni aparat i sredstva predviđena za finansiranje ovog zavoda usmeri direktno i konkretno u obrazovanje.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Izvolite, gospodine Mijaljeviću.
U članu 22. stav 2. tačka 1) podtačka (2) briše se. Amandmanom se predlaže brisanje navedene podtačke Predloga zakona zato što je nejasna sama po sebi, pa je samim tim je neprimenjiva u praksi. Ovi predloženi zakoni vrve od nekih novotarija i definicija, valjda pod pritiskom ovih belosvetskih obrazovnih mešetara. Termini postignuća i standardi, koje ne može da shvati o objasni većina prosvetnih radnika u Srbiji zaista ne bi trebalo da stoje u prosvetnim zakonima. Ovde se radi o školama, a ne o hotelima. Prvo je trebalo da objasnite prosvetnim radnicima da usvoje postignuća i standarde, da shvate šta treba da postignu i standardizuju i da unesete u zakon, da bi bilo jasnije i ubrzanije.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, odredbama člana 17. Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja predviđeno je postojanje Zavoda za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. U članu 22. stav 2. tački 1) podtački (3) navedeno je da zavod iz stava 1. ovog člana obavlja stručne poslove koji se, naročito, odnose na pripremu posebnih standarda postignuća u osnovnom obrazovanju i vaspitanju i u opštem srednjem i umetničkom obrazovanju i vaspitanju. Amandmanom poslaničke grupe SRS traži se brisanje podtačke (3). Razlog: nije dovoljno jasna, izaziva nejasnoću i konfuziju i zbog toga je teško primenljiva u praksi.
Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? Ne. Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Izvolite, gospođo Dimitrijević.
Amandman koji smo podneli na član 22. svakako je trebalo da bude prihvaćen. Ovaj član odnosi se na Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Stav 3. ovog člana Predloga zakona definiše da pomenuti zavod ima u svom sastavu tri organizacione jedinice, i to: centar za standarde, centar za ispite i centar za vrednovanje i istraživanja. Podnetim amandmanom predložili smo da zavod bude organizovan kao jedinstvena organizaciona celina umesto da ima tri organizacione jedinice. Amandman je podnet s ciljem da se koliko-toliko smanji broj onih koji su predviđeni da u zavodu rade. Ponavljam da je stav SRS da ulaganje u obrazovanje zaista treba da bude veliko. Međutim, smatramo da je ovoliko usložnjavanje administracije iz sasvim drugih razloga, a ne zbog unapređivanje kvaliteta obrazovanja. Ovim predlogom zakona predviđena su dva saveta, dva zavoda, svaki sa po tri centra, s tim što je u stavu 4. člana 22. predviđeno da zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja može imati druge organizacione jedinice. Takođe je i kod definisanja zavoda za unapređivanje vaspitanja i obrazovanja predviđeno da i on može, pored tri centra, imati i druge organizacione jedinice, stav 3. član 18. Smatramo da je ovo previše i zbog toga je ovaj amandman podnet.
Na član 22. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Riza Halimi. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman. Na naslov iznad člana 23. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Gospodin Arsić želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 23. se kaže: Za obavljanje pojedinih poslova iz svoje delatnosti zavodi mogu da obrazuju posebne stručne komisije i timove iz reda stručnjaka u oblasti obrazovanja i vaspitanja ili da angažuju naučnoistraživačke ustanove, uz saglasnost Ministarstva. U svom amandmanu na član 23. malo sam te komisije i te stručnjake izbrisao, a kada su u pitanju naučnoistraživačke ustanove tražio sam da mogu to da rade samo naučnoistraživačke ustanove kojima je osnivač Vlada, odnosno Republika. Ne znam da li je taj koji je napisao obrazloženje bio dovoljno oprezan da nešto ovako napiše, ali se u obrazloženju kojim se moj amandman odbija kaže - da amandman ne treba prihvati, jer rešenje dato u Predlogu zakona omogućava zavodima da angažuju najkvalitetnije pojedince. Gospodine ministre, mogu da kažem da onda pozovete svog kolegu Đelića da odmah podnese ostavku. Jer, ako naše naučnoistraživačke ustanove nemaju najkvalitetnije pojedince stručnjake, onda ministar treba da podnese ostavku. Pazite sad dalje kaže - uključujući i stručnjake iz naučnoistraživačkih ustanova. Time se obezbeđuje da se poslovi iz nadležnosti zavoda obavljaju efikasnije, sa manje sredstava i uz kvalitetnu stručnu uslugu. Sada što se tiče kvalitetne stručne usluge to smo malo raspravili, ali sada da mi neko objasni kako to najjeftinije i najefikasnije? Neka neko pokuša to da mi objasni, jer znate šta, mnoge naučnoistraživačke ustanove su, ne mnoge, nego sve gde je osnivač Republika na budžetu su Republike Srbije. Imaju neke svoje sopstvene prihode, a čini mi se da bi ti prihodi bili mnogo veći, mnogo značajniji i davanja iz budžeta mnogo manja, kao direktnim budžetskim korisnicima, kada bi naše državne ustanove koristile te naučnoistraživačke ustanove za određene projekte, analize, ispitivanja itd. Međutim, jedna praksa, nažalost, postoji u Srbiji, uveo je Mlađan Dinkić, a to je da se često angažuju razne stručne komisije i pojedinci, ne da bi neki posao završili, dame i gospodo, nego da bi dobili posao. Naprave neku analizu, neku studiju, neki rad i predaju određenoj ustanovi. Samo mogu da vam kažem da je to Dinkićev najomiljeniji način pljačkanja budžeta. Uradi nešto, angažuje 5-6 ustanova, nekih privatnih, ili 10-15 pojedinaca da mu urade određene analize o efikasnosti, isplativosti, posledicama na životnu sredinu, na sve ostalo, i naprave se te analize, i plate se, i to debelo. Samo je problem kada dođu u taj državni organ, što nikada ni za šta ne budu iskorišćene i završi fioci nešto što je država izuzetno skupo platila. Baš zato što je takav još uvek u Vladi i što ste vi s njim, gospodine Obradoviću, u Vladi, postavljam pitanje kakve će to komisije naši zavodi da obrazuju, koji će to pojedinci to da rade i koliko će to stvarno da košta građane Srbije? Isto tako smatram da, ukoliko ste prihvatili ovaj amandman, trebalo bi da vam bude zahvalan vaš kolega iz Ministarstva za nauku, jer bi na određeni način obezbedio sredstva za rad svojih naučnoistraživačkih ustanova, jer nažalost da bi ostalo novca za Mlađu i za njegove projekte, za njegove komisije i za njegove agencije, najviše je otkinuto na prvom mestu u rebalansu budžeta od poljoprivrede, a na drugom mestu za naučnoistraživački rad.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Gospodin Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 23. ovog zakona. Napominjem da se ovaj član 23. odnosi na stručne komisije. Moj amandman je - da se ovaj član zakona briše, drugim rečima smatram, kao i SRS, da nam stručne komisije, barem u ovom smislu i u duhu ovog zakona kako ste to vi predvideli, nisu potrebne. Naime, ionako je preterana i preglomazna administracija. Podsetiću vas, mada su to moje kolege govorile - imamo dva saveta, dva zavoda, centre, pa znamo da i lokalna samouprava može da formira svoje centre, pa imamo školske uprave, pa imamo poseban sekretarijat za obrazovanje u Vojvodini, jednostavno to je jedna armija činovnika koju budžet Srbije neće moći da izdrži, pogotovo u ovim uslovima. Ovde se govori o tome da ove stručne komisije rade na određenim stručnim poslovima, ali moje mišljenje i moje viđenje ovoga je pre svega da ove komisije služe - da se za neke svoje ljude obezbede honorari i da je ovo jedno idealno mesto gde će se ti honorari dodeljivati nekim svojim prijateljima ili nekim stranački podobnim ljudima, jednostavno da je ovo mesto za pranje novca. Naime, ovo je suvišno. Znamo da je natalitet u Srbiji, nažalost, onakav kakav jeste, broj učenika uvek pada iz godine u godinu, ionako je u padu, a broj ovih administrativnih tela raste. Jednostavno smatram da ovaj amandman treba da se usvoji i da nam ovakve komisije, u smislu ovog zakona, nisu neophodne.
Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Amandman koji sam podneo na član 24. reguliše odnos Nacionalnog prosvetnog saveta, ministra i zavoda. Naime, ovaj član kaže – da su zavodi iz člana 17. ovog zakona, koji su nadležni za pripremu ili učešće u pripremi podzakonskih akata koje donosi Nacionalni prosvetni savet ili ministar, dužni da ove poslove obave i pripremljeni materijal dostave Ministarstvu u roku koji im odredi ministar. Mi predlažemo da se briše ova zadnja rečenica: "Postupak pokreće ministar dostavljanjem zahteva odgovarajućem zavodu". Naime, mi ništa nemamo lično protiv gospodina Obradovića, nego jednostavno ova rečenica je u potpunoj koliziji sa članovima 12, 13, 14, 15. i 16. Predloga zakona. Konkretno u članu 12. kaže - da sednicama Nacionalnog prosvetnog saveta prisustvuje predstavnik Ministarstva, ali bez prava odlučivanja. Znači, ako on nema pravo odlučivanja, onda je suvišno da stoji ova rečenica da ministar pokreće postupak dostavljanjem zahteva odgovarajućem zavodu, jer kao što smo videli Nacionalni savet je samostalan u svom radu i zbog toga smo predložili brisanje ove rečenice iz člana 24.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Riza Halimi. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Milenkoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, novi predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, osim obavljanja stručno-pedagoškog nadzora, podrške razvojnom planiranju i osiguranju kvaliteta rada, predviđa jednako pravo i dostupnost obrazovanja i vaspitanja bez diskriminacije. Nažalost, nizak životni standard u Srbiji to ne dozvoljava. Dalje, osim demokratski uređenih ustanova, kako vi to kažete u Predlogu zakona, ne znam ni jednu koja to nije, ali to sada nema veze, govorite o razvijanju motivacije za učenje, a svi znamo da je to moguće jedino obezbeđivanjem posla u budućnosti po završetku školovanja. Ova Vlada ne samo da ne jača privredu i ne otvara nova radna mesta, već preti ljudima ostajanjem bez posla. U tom smeru ide i predlog ovog zakona, koji novim sistemom finansiranja obrazovanja po učeniku preti da ostavi bez posla od 15.000 do 20.000 prosvetnih radnika. Šta se sad dešava? Umesto da novi zakon i njegove ciljeve prati povećanje plate prosvetnih radnika, zakon dovodi do straha od tehnološkog viška. Da je sa zakonom došlo i povećanje plate, onda bi ovaj zakon dobio pravi smisao, onda bi i ministar, i Ministarstvo i Vlada kao ozbiljne institucije pokazali želju za popravkom statusa prosvetnih radnika i za ostvarenjem ciljeva obrazovanja i vaspitanja. Naravno, možda će neko reći da u uslovima finansijske krize to nije moguće, ali to je i te kako moguće ako uzmemo u obzir besmislena primanja na hiljade i hiljade savetnika, pomoćnika širom Srbije, počev od Vlade, lokalnih samouprava, javnih preduzeća i skupocene crne automobile u kojima se voze.
Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić, koji želi reč. Izvolite,
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 29. predloga ovog zakona. Moj amandman se odnosi na akt o mreži predškolskih ustanova i osnovnih škola čiji je osnivač fizičko lice. Naime, svojim amandmanom predvideo sam da se ne može dozvoliti anarhija u ovoj oblasti. Može se desiti da ipak jedinice lokalne samouprave, na čijoj teritoriji se osnivaju predškolske ustanove i osnovne škole, imaju neki uvid i neki uticaj, barem u kom smislu i gde će se osnivati te ustanove. Mi znamo da kada su u pitanju predškolske ustanove, kada je u pitanju onaj program pripreme za školu koji ste predvideli da ide sa šest na devet meseci, da se i to finansira iz budžeta i pošto se jedan deo toga, predškolskih ustanova ili aktivnosti predškolskih ustanova finansira iz budžeta, zbog toga lokalna samouprava treba da ima uvida i upliva u sve ovo. Mi znamo da, recimo, te dve predškolske ustanove koje danas trenutno postoje samo u Beogradu, međutim, nije isključeno, a verovatno će se to i dešavati i u drugim lokalnim samoupravama, i drugim mestima i gradovima Srbije, i ovaj amandman, ovo što stoji ovde u obrazloženju amandmana, pre svega se odnosi na predškolske ustanove čija je delatnost, između ostalog, i priprema za polazak dece u školu.
Na član 29. amandman su zajedno podnele poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Gospođa Đerić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, podneli smo amandman na član 29, gde tražimo da se u okviru finansijskih mogućnosti lokalnih samouprava omogući finansiranje nekog dela u mreži škole i prihvatili smo u stvari i onaj vaš razlog za odbijanje tog amandmana, jer ne možemo da ne budemo pomalo osetljivi na to da ste ipak prihvatili one ključne amandmane, a da je ovaj problem tretiran na drugom mestu u tom zakonu. Dakle, prihvatili ste one naše ključne amandmane koji se pre svega odnose na talentovanu decu i da se zaista u praksi pokazuje da ste se maksimalno angažovali oko tog problema u svakom pogledu. To je nešto što ovom ministarstvu služi na čast, a ono što će biti nadalje svakako problem i što želim da vam dobronamerno skrenem pažnju, pre svega, sistem vaspitanja i obrazovanja je nešto što je podložno stalnom menjanju. To je proces koji se stalno menja, koji se stalno izgrađuje i nadograđuje. Kao takav zahteva, kao živ organizam, da bude praćen, da bude negovan, da bude čuvan, a ono što ste i sami konstatovali, to je da je u ovom društvu nedovoljno interesovanja upravo za obrazovanje, mada je nekoliko govornika s pravom reklo da je to jedini pravi resurs. Ono što sam vam u prvom svom izlaganju rekla, dakle, da ste vi ministar najmoćnijeg ministarstva, jednostavno kao da neko u društvu, ili ne kao, nego neko u ovom društvu ko ima moć, pa se pitam da li je to sila moći ili moć sile, nije mi to do kraja jasno, odgovoriće vreme na to, namerno upravo tu oblast drži marginalizovanu. Kada pogledate zasedanje ove skupštine, mi ćemo se poslednjom tačkom dnevnog reda zadužiti za preko 360 miliona. Ni jedan jedini evro od toga ne ide u Ministarstvo prosvete, niti u taj naš jedini resurs koji treba da nas izgradi, koji treba da nam obezbedi neku budućnost, koji treba da bude garant neke naše budućnosti i to nema veza ni sa ovim ministrom, ni sa ovim ministarstvom, nego sa celokupnim procesom obrazovanja koji jeste najskuplja roba na svetu. Mi vrlo rado volimo da se deklarišemo kako mi to podržavamo, kako mi to razumemo, kako mi o tome mislimo, ali u praksi ovo ministarstvo neće, evo, samo na ovoj jednoj tački dnevnog reda vam dokazujem, dobiti jedan jedini dinar. Nažalost, sve ide upravo pod šapu i pod kapu jednog jedinog ministra, gospodina Dinkića, koji će to vrlo vešto da rasporedi i verovatno, nadam se da će od toga bar deo biti onih akcija za građane. Ono što želim da kažem kao ovlašćeni predlagač, ne samo vezano za ovaj amandman, nego uopšte za pitanje obrazovanja i na šta želim da skrenem ministru pažnju kao problem, svakako da ćete morati ovaj zakon koji jeste temeljni, insistiram na tome, ne krovni nego temeljni zakon, iz kog treba da proizađu mnogi drugi zakoni i podzakonski akti koji treba nadalje ovu živu materiju da uređuju, da je osavremenjuju, da ona bude uvek u toku života i onoga što život nosi i život čini, svakako ćete imati nešto što se danas u diskusiji gospodina Mićunovića videlo, a to je vraćanje nekim starim vrednostima koje smo nekoliko puta, u želji da svet počne uvek od nekih novih političkih garnitura, prognali. Kao što smo se vratili oceni iz vladanja, tako ćete se morati vratiti i stimulaciji prosvetnih radnika za izuzetne kvalitete, finansijskoj stimulaciji prosvetnih radnika za izuzetne kvalitete u radu ili dostignuća u radu. I to je nekada bilo prisutno i to je nekada dalo fantastične rezultate. Ono na šta mislim da treba da obratite pažnju, svakako treba što pre i što hitnije da donesete zakon o učiteljskim vežbaonicama. To je nešto bez čega obrazovanje savremenih učitelja ne može da funkcioniše u potpunosti. Učiteljski fakulteti su nam veoma važni, ali suštinski samom naukom obrazovanja i tehnologijom obrazovanja se, sa svoje stručne tačke gledišta, ne bavimo dovoljno. Ono što ćete takođe morati u okviru svog ministarstva da razmotrite kao prioritet, a to nije u okviru samo vašeg ministarstva, nego nekoliko ministarstava, ako zaista želimo da sistem vaspitanja i obrazovanja bude uopšte temeljni sistem društva, a on je jedini koji to može da bude, to je da se napokon, bez ikakve lažne demokratičnost, i odnosimo, stvorimo neki svoj stav i stvorimo jedan društveni stav prema jednoj strašnoj pošasti, sa čijim posledicamase još dovoljno nismo ni suočili, niti smo se njima bavili, a to su izlasci maloletnih lica u noćnim satima od 11 pa nadalje, odnosno do ranih jutarnjih sati. U jednom ranijem svom izlaganju o Zakonu o udruženjima govorila sam da su sve ozbiljne evropske države, a danas su se ovde vrlo rado pominjali evropski standardi, evropske vrednosti, upravo to sankcionisale ako žele da im ovaj sistem funkcioniše. Znači, to su sistemi uvezani, nekoliko ministarstava tu treba da se angažuje, nije dovoljna samo vaša dobra volja, treba i Ministarstvo lokalne samouprave, treba Ministarstvo zdravlja obavezno, jer postoji nekoliko problema koji se javljaju uopšte kao posledica u prosveti, a jesu i tretman nekih drugih ministarstava. O tome ću više govoriti i sutra kada budemo govorili o udžbenicima. Dakle, to je nešto na šta ćete morati obratiti pažnju ako zaista želite, a vidim da imate dobru volju, da se bavite prosvetom na jedan odgovoran način, svakako da obratite pažnju i da vidite na koji način mogu da se ovakve stvari zakonskim, podzakonskim rešenjima, zajedničkom kampanjom nekoliko ministarstava, zaista kao problemi reše. Nije dobro kada mi neki društveni problem samo pomalo nešto zagrebemo, pomalo sa njim koketiramo, a onda ga naravno do kraja ne rešimo i on ostaje ili postaje još veći problem nego što je bio. Mi smo imali neke dobre navike ili neke dobre iskorake u ranijoj prosvetnoj praksi i danas, kada je gospodin Mićunović govorio o tome, o tekovinama demokratije, učeničkom parlamentu, moram da ga podsetim da sam kao učenik i da su u moje vreme kada sam bila učenik, kada sam bila mlad prosvetni radnik i u to vreme učenici bili prisutni svuda, njihovi zastupnici, i upravo u tom broju dva učenika, na nastavničkim većima, na odeljenskim većima i tako dalje. Sve se odlučivalo sa njima i uz njih, odnosno tada uz nas, dakle, to se tada zvao samoupravni socijalizam, pa se bojim da je u stvari došlo samo do preimenovanja pojmova, što bi rekao Adam Mihnjik, mi često samo stvarnost preimenujemo, a da je sadržaj ostao isti. Ne sporim njegov kvalitet, volim da je on danas priznat. Ono što je danas priznato, to je da obrazovanje postaje skupo i nedostupno onima koji mogu najviše dati, mislim da se tu slažemo i da moramo, kao neke ozbiljnije države, drugačije uložiti u ovo, da se morate vi kao ministar, to sada vama lično upućujem, izboriti u Vladi za bolju medijsku kampanju upravo ovog ministarstva. Ima dobrih koraka, napravili ste dobre korake, oni nisu svi do kraja sprovedeni, ali mora Vladi stati da obrazovanje bude u prvom planu, a ne da tako važne stvari kakve se dešavaju u obrazovanju, prođu gotovo nezapaženo. Mediji objavljuju ono što im se iz neke kancelarije ili iz nekih kuloarskih krugova servira. Dakle, morate prvo tu bitku dobiti vi u okviru svoje vladajuće koalicije. Ono što jeste zadatak Ministarstva i što treba nadalje svakako da posmatrate kao svoj zadatak, škola se mora učiniti atraktivnom. Ono o čemu sam vam govorila, a što ima svoje medicinsko objašnjenje, upravo noćni sati maloletnika na ulicama, u stvari školu više ne čine ni atraktivnom ni prestižnom, čine takvom ulicu. To nije donelo ništa dobro i bilo bi dobro da se u Ministarstvu neko ozbiljno pozabavi posledicama koje su po društvo iznele ili donele takve pojave. To nije nemerljivo. Porast narkomanije, porast maloletničke delikvencije, porast nasilja u određenim uzrasnim dobima, porast porodičnog nasilja i tako dalje, sve su to stvari koje se mogu ispitati i koje bi nam puno pokazale i koje bi nas odredile u kasnijim koracima. Jer opet ću se vratiti i time ću završiti svoju večerašnju diskusiju po ovom amandmanu, dakle ovo jeste sistem i ovo treba da ostane sistem i ovo je prvi sistem, prosveta, i obrazovanja i vaspitanje jesu prvi sistem svih ostalih sistema. Ako ovaj sistem urušimo, nijedan drugi sistem nećemo izgraditi. Kada je svojevremeno Edmondo de Amičis pisao u svom romanu „Srce“ svom sinu da ga ohrabri da izdrži školu, rekao je: „Ti si vojnik velike vojske, tvoj razred je tvoj odred, tvoja učionica tvoje bojno polje, a pobeda je prosvećenost čovečanstva“. U ime toga, moramo sačuvati zdravim ovaj sistem, koliko god to možemo.
Samo mi recite da li je to bilo od vremena poslaničke grupe ili ste deo koristili kao ovlašćeni predstavnik? Prvo kao ovlašćeni, a ovaj drugi deo vreme grupe. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Aleksandar Pejčić. Gospodin Pejčić želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, naime, ja i moj kolega gospodin Zoran Šami uložili smo amandman na član 29. U stavu 8. predlažemo da mrežu ustanova raspoređuje Nacionalni savet. Naime, mi smo kroz formu našeg amandmana hteli da promenimo ovaj koncept zakona o osnovama sistema obrazovanja. Nama je i te kako potpuno jasno, vi ste taj koncept objasnili i u tom smislu hteli smo da damo malo veća ovlašćenja savetima, Nacionalnom savetu za obrazovanje i Savetu za obrazovanje odraslih. Pošto veliki broj amandman je napisan od strane DSS u ovom smislu, mi ćemo odustati dalje od ovih amandmana, kad god se budu pominjali Nacionalni savet i saveti za obrazovanje.
Amandman gospođe Lidije Dimitrijević na član 30. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 31. amandman je podnela Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? Gospođa Budimirović.
U ime poslaničke grupe Napred Srbijo podnela sam amandman na član 31. stav 2, a izmenjeni stav 2. bi glasio: „Ustanova može da obavlja delatnost i van sedišta, odnosno u drugom objektu, organizovanjem nadležnog izdvojenog odeljenja, ako izdvojeno odeljenje ispunjava uslove iz člana 30. stav 3. ovoga zakona, uz saglasnost Ministarstva“. Mi smo amandmanom predvideli samo preciznije rešenje, jer smatramo da u trenutku formiranja izdvojenog odeljenja, pored ustanove, i izdvojeno odeljenje mora da ispunjava uslove koje smo predvideli članom 30, a to su propisan prostor, oprema, nastavna sredstva, higijensko-tehnički uslovi itd. Primera radi, ako ustanova radi u Beogradu i ispunjava uslove predviđene zakonom, a izdvojeno odeljenje se formira, recimo, u Sremskoj Mitrovici, da li to znači da ono ne mora da ispunjava uslove i kako ćemo da znamo da li će deca u izdvojenom odeljenju imati uslove za rad, odnosno propisan prostor, opremu, nastavna sredstva, obezbeđene hemijsko-tehničke uslove? Vlada se u obrazloženju za neprihvatanje mog amandmana pozvala na član 32. stav 2. Predloga zakona, u kome je propisano da se zahtev za verifikaciju podnosi kada se u ustanovi organizuje rad u izdvojenom odeljenju. Ako ste to predvideli u članu 32. stav 2. i jasno i precizno naveli da se zahtev za verifikaciju podnosi kada se organizuje rad u izdvojenom odeljenju, zašto ovakva jezička formulacija ne bi mogla da stoji u članu 31? Mi amandmanom ne predlažemo suštinsku izmenu stava 2. Stoga predlažem da usvojite moj amandman.
Zahvaljujem, gospođice Budimirović. Na član 33. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Izvolite.
U delu Predloga zakona kojim se reguliše proširena delatnost ustanove, podnela sam amandman ispred poslaničke grupe SRS kojim sam tražila da se u članu 33. stav 7. briše. Inače, stav 7. glasi: „Odluka o proširenju delatnosti ustanove čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave sadrži i plan prihoda koji će se ostvariti i izdataka za obavljanje te delatnosti, način angažovanja učenika i zaposlenih i način raspolaganja i plan korišćenja ostvarenih sredstava, u skladu sa propisima koji regulišu budžetski sistem“. Amandmanom se predlaže brisanje navedenog stava Predloga zakona, jer ako se ova sredstva koriste u skladu sa predloženim stavom, ustanovi praktično ne ostaje ništa, jer navedeni stav Predloga zakona deluje destimulativno na ostvarivanje proširene delatnosti ustanove. U obrazloženju kojim se amandman odbija kaže se:''Amandman ne treba prihvatiti jer je članom 156 .stav 3. Predloga zakona propisano da se ostvarivanje prihoda ustanove, evidentiranje i korišćenje sredstava po osnovu drugih poslova vrši u skladu sa propisima kojim se uređuje budžetski sistem. Takođe, ovim stavom regulisan je i način angažovanja učenika i zaposlenih.'' Mislim, gospodine ministre, da ako iskreno želite da u našim ustanovama stvarno zaživi proširena delatnost, morate mnogo pažljivije da uredite ovu oblast, kako biste time stimulisali i učenike i nastavnike da ovim aktivnostima pristupe ozbiljno i odgovorno, a da škola od toga ima neku korist, ako ne u pravom smislu, a ono bar kao stimulaciju za dalji rad. Kada smo već kod stimulacija, složila bih se sa koleginicom Đerić da će, koliko god se vi tome opirali, doći vreme kada će vama ili nekom drugom ministru prosvete postati jasno da ćete morati finansijski na bilo koji način da napravite razliku između prosvetnih radnika koji maksimalno ulažu sebe i postižu u radu sa decom izvanredne rezultate i onih koji posao otaljavaju od sada pa do penzije za istu platu kao i oni prethodno pomenuti.
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Izvolite.
Član 35. odnosi se na zabranu rada školskih ustanova i kao što je normalno rad školskih ustanova kontrolišu određene inspekcije, koje podnose izveštaj Ministarstvu. U stavu 2. ovog člana je predviđeno da ustanova čiji je osnivač Republika Srbija, AP ili jedinice lokalne samouprave može dobiti zabranu rada u slučaju da ne ispunjava neki od kriterijuma potrebnih za normalan rad ustanove. Mi predlažemo da se ne ide na ovako drakonske i krajnje mere, jer zabrana je krajnja mera i treba učiniti sve da do nje ne dođe. U tom kontekstu predlažemo da se ugradi jedna rečenica - da Ministarstvo najpre utvrđuje razloge neispunjavanja naloga organa iz stava 1. ovog člana, a potom donosi neku od predviđenih kaznenih odredbi. Uzmimo prost primer, možda neka školska ustanova nema neku laboratoriju, da bi popravila taj nedostatak potrebno je da ima određena materijalna, tj. novčana sredstva za otvaranje laboratorije, pa bilo bi nepravedno zatvoriti tu školsku ustanovu ukoliko je to jedini razlog. Ili, recimo, može inspekcijski organ da da nerealno kratko vreme za otklanjanje nekog nedostatka, pa ako škola ne stigne to da otkloni opet može da dođe u opasnost da bude zatvorena. Ili može da se desi i krajnja situacija da inspekcijski organ donese pogrešnu odluku i da na osnovu pogrešnih informacija naloži zatvaranje ustanove. Mi smatramo da bezuslovno treba ugraditi ovu rečenicu - da pre donošenja odluke o prestanku rada ustanove Ministarstvo utvrdi razlog neispunjavanja određenog naloga inspekcijskog organa.
Narodni poslanik Ljiljana Miladinović podnela je amandman na član 35, koji su Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Da li neko želi reč? Izvolite, gospođo Banović.
Član 37. govori o tome kako se osniva strana ustanova. To je i naslov iznad člana 37 - strana ustanova. Strana država, strano pravno ili fizičko lice može da osnuje ustanovu, a radi ostvarivanja programa vaspitanja i obrazovanja. Ti programi obrazovanja i vaspitanja nisu doneti na osnovu ovog zakona. Ti programi su akreditovani u zemlji porekla, bilo pravnog ili fizičkog lica. U ovom članu stoji da će se dobiti odobrenje za otvaranje ako su ispunjeni uslovi iz člana 30. Ako pogledate član 30, tu se govori o uslovima za osnivanje, početak rada i obavljanja delatnosti ustanova. Međutim, mi predlažemo da se dopuni ovaj član tako što bi se reklo - ne samo da se ispunjavaju uslovi iz člana 30. ovog zakona, nego i člana 3. i člana 4. Da vas podsetim, član 3. govori o opštim principima sistema obrazovanja, a član 4. govori, i to veoma podrobno, o ciljevima obrazovanja i vaspitanja u Republici Srbiji. Mi smatramo da bi bilo dobro da ne budu ispunjeni ovi osnovni uslovi za otvaranje ustanove, nego da se i ti programi, koji su akreditovani u nekoj drugojzemlji, moraju uporediti ili opšti principi i ciljevi obrazovanja u toj državi sa opštim principima i ciljevima obrazovanja u Srbiji, o kojima ovaj zakon govori.
Na naslov iznad člana 38. i član 38. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Izvolite.
Naslov iznad člana 38. i član 38. brišu se. Amandmanom se predlaže brisanje navedenog člana Predloga zakona zato što programi navodnog stručnog usavršavanja koje ovi centri nude nisu ni od kakve koristi, pogotovo u srednjim stručnim školama. U ovom članu se radi o preteranoj i nepotrebnoj decentralizaciji i regionalizaciji. Stručna javnost, odnosno oni koji najdirektnije učestvuju u obrazovnom sistemu su decidno protiv regionalnih centara, naročito kada se na tim radionicama za stručno usavršavanje uče da sprovode soroševske metode, pa i tehnike. Možda prosvetni radnici nemaju dovoljno hrabrosti da vam u oči kažu koliko se ne slažu sa određenim tehnikama i metodama, a koje imaju tendenciju još iz vremena čuvenog ministra Gaše Kneževića, koji je ostao upamćen po čuvenoj rečenici - što da se deca igraju loptom, a zašto ne gaćicama. Čini mi se da je ovaj ministar mnogo ozbiljniji, te stoga polažem nadu da će sorošovske novotarije biti izbačene iz naše prosvete.
Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, odredbama člana 41. Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja obezbeđuje se postojanje autonomije ustanove, koja podrazumeva pravo na donošenje statuta, programa obrazovanja i vaspitanja, donošenje plana stručnog usavršavanja, izbor zaposlenih, uređivanje unutrašnje organizacije itd. Amandmanom poslaničke grupe SRS predviđeno je brisanje prava na donošenje programa obrazovanja i vaspitanja u stavu 1. tački 1) zbog toga što je nejasan. Postoji nejasnost o kom programu obrazovanja i vaspitanja se misli, pogotovo što se u članu 76. ovog predloga zakona govori i pominje terminološki "školski program" na osnovu koga se ostvaruju osnovno i srednje obrazovanje i vaspitanje. Zbog toga se pojavljuje konfuzija pojmova u vezi programa obrazovanja i vaspitanja. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman koji sam uime poslaničke grupe SRS podneo, sa razlogom i smisleno je u odgovoru navela da se ovde radi o generičkom pojmu programa obrazovanja i vaspitanja, kao predškolskog, školskog, odnosno vaspitnog programa, koje donose organi upravljanja svake ustanove. Međutim, bez obzira na smislenost odgovora Vlade i neprihvatanje ovog amandmana, ipak stoji i dalje moje razmišljanje kao podnosioca amandmana da se unosi nejasnoća i zabuna kako u odnosu na značaj samog pojma, tako i na terminološki izraz ovog pojma "školski program" koji se pominje u različitim verzijama, mislim na izraze i terminološka značenja.
Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo zaštitnik građana. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 45. Predloga ovog zakona, sa idejom da se šesti stav ovog člana briše. Ceo koncept ovog zakona vrti se oko članova 44. i 45. i još sam u načelnoj raspravi rekao da je očigledno da su dominantnu ulogu u pisanju i formiranju ovog zakona imali psiholozi i pedagozi. Iz toga se može zaključiti da je jedna od loših stvari ovog zakona upravo to. Ovaj član zakona govori o zabrani nasilja, zlostavljanja i zanemarivanja i tu ništa nije sporno. Međutim, praksa je pokazala da što više priče o nasilju, zlostavljanju i sličnim stvarima, da toga više ima. Ovde u članu ovog zakona, odnosno stavu 6, za koji sam predložio da se briše, stoji - za psihičko nasilje smatra se ponašanje koje dovodi do trenutnog ili trajnog ugrožavanja psihičkog i emocionalnog zdravlja i dostojanstva deteta, učenika ili zaposlenog. Postavlja se pitanje - ko je taj ko će da proceni i da verodostojnu procenu kada je došlo do svega ovoga i gde je ta granica kada je došlo do povrede, a gde je granica kada je došlo do zloupotrebe? Ovakav član, kako ovde stoji u zakonu, i te kako može dovesti do raznih zloupotreba, gde se neko, da li je to učenik, zaposleni, nastavnik ili bilo ko drugi može optužiti bez ikakve potrebe i bez ikakvog argumenta na osnovu diskrecionih prava onoga koji procenjuje o tome kad je došlo do ovih stavki iz ovog člana zakona.
Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman su zajedno podneli Jon Magda, Dragomir Cimeša i Miodrag Stojilović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Gospođa Banović, izvolite.
Član 48. govori o osiguranju kvaliteta rada ustanove i da pohvalim ovaj segment u zakonu, ne samo ovaj, nego i neke druge članove koji govore o podizanju kvaliteta rada ustanove i osiguranju kvaliteta tih ustanova. Ova intervencija što se ovog našeg amandmana tiče se praktično odnosi na drugačije formulisanje dela, recimo, stava 2. Naime, stav 2. glasi: 'Radi osiguranja kvaliteta rada u ustanovi se vrednuju ostvarivanje ciljeva i standarda postignuća, programa obrazovanja i vaspitanja i razvojnog plana'. Mi predlažemo da se tu stavi tačka, a da se dalji deo rečenice, koji u predlogu glasi - i zadovoljstva učenika i roditelja, odnosno staratelja dece i učenika - briše. Meni je ovde jasno iz engleskog poreklo ovoga, dakle, to jepupil ili student and parent satisfaction. Međutim u srpskom bi tu onda trebalo - zadovoljstva pruženim uslugama učenika i roditelja, a ne da ostane na ovaj način. U amandmanu smo predložili da to bude nova rečenica i da glasi: O kvalitetu rada u ustanovi mora se uzeti u obzir mišljenje učenika i roditelja, odnosno staratelja. Smatramo da je ova rečenica bolje objašnjenje ovoga što ste hteli da kažete.
Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Gospodin Pejčić ima reč.
Naime, oko ovog amandmana na član 54. povela se izuzetno velika rasprava. Mnoge kolege su kritikovale ovaj predlog. Taj tripartitni predlog - tri iz nastavničkog veća, tri iz saveta roditelja i tri iz lokalne samouprave. Naime, dogodile su se mnoge nepravilnosti iz tih razloga, u načelnoj raspravi naveo sam jedan primer, navešću ga i kasnije, ali ću prvo da obrazložim koji je naš zahtev. Naime, predlažemo, iz normalnih razloga da se ovaj primer nije pokazao dobar, da bude odnos pet iz nastavničkog veća, dva iz saveta roditelja i dva ih lokalne samouprave. Takođe ste predložili da u školama za osnovno obrazovanje odraslih, tzv. večernje škole, bude sedam članova školskog odbora. Tu ima logičnosti. Predložili ste da tu nema predstavnika roditelja iz prostog razloga jer se u toj školi vrši ubrzano školovanje, za jednu školsku godinu se završavaju dve, tako da bi se svake dve godine menjali roditelji, tu ima logičnosti, ali i mi tu predlažemo da opet bude paritet - pet iz nastavničkog veća i dva iz lokalne samouprave. Naime, sad da se nadovežem na onaj primer koji sam ranije želeo da ispričam. Pomoćnik je tu za inspekcijski nadzor, to je dobro. Naime, desio se jedan problem u Grdelici, OŠ "Desanka Maksimović". Smenjena je gospođa Stana Stanković, direktor škole, dok je bila na bolovanju, iako je uredno dostavila doznake inspektoru, gospodinu Mitroviću, koji je napravio jedan zapisnik i poslao vama u Ministarstvu. Žao mi je što ministar nije tu da mu postavim pitanje, ali bih voleo da mi odgovori u pisanoj formi, ako sada ne može, zbog čega gospodin ministar nije odgovorio za 15 dana na taj zapisnik inspektora? Ne znam činjenice. Činjenica je da je direktorica smenjena bez ikakvih razloga, dok je bila na bolovanju. Bila je u bolnici, imala je upalu pluća. Da se ovakve stvari ne bi dešavale, predložili smo ovaj predlog. Znači, pet iz nastavničkog veća, iz prostog razloga pošto želimo da podstaknemo struku, da struka odlučuje o mnogim bitnim stvarima koje su se dešavale u školi. Najbitniji problem u školi koji se dešavao jeste problem izbor direktora. Ljudi koji su iz škole sigurno znaju ko je najbolji kandidat koji će se prijaviti za direktora i oni će ga izabrati, jer će imati većinu u školskom odboru i to nas je povelo da podnesemo ovaj amandman. Evo, ministra. Uputiću i njemu ovo pitanje, koristiću vreme poslaničke grupe, da nam da adekvatan odgovor, pošto je tu i njegov pomoćnik za inspekcijski nadzor. Gospodine ministre, radi se o školi "Desanka Maksimović". O tome sam pričao. Nije primer kao što su kolege navodile, radi se o specifičnom slučaju. Naime, dok je direktorica bila na bolovanju školski odbor ju je smenio, iako je inspektor Mitrović napravio jedan kvalitetan zapisnik i poslao vama u Ministarstvu. Neću biti zlurad i neću sumnjati da vi to namerno niste uradili, ali trebalo je da vi odgovorite za 15 dana na taj zapisnik, direktorka ne bi bila smenjena. Čak i jedno bahato ponašanje članova školskog odbora, koji su joj pretili da u slučaju da ne podnese ostavku, oni će je izbaciti iz škole i neće je rasporediti na mesto koje je već bilo slobodno. Ako ne možete sada da mi odgovorite, očekujem odgovor u pisanoj formi, kako bi se zadovoljila javnost Leskovca.
Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Esad Džudžević i Bajram Omeragić. Predstavnici predlagača i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman. Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, pa je postao sastavni deo predloga zakona. Na član 57. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo mene vrlo interesuje ko je od ove gospode koji sede pored ministra napisao ovaj predlog zakona. Ne mogu da shvatim da u svojoj tvrdoglavosti ide baš u prave krajnosti i ne da da se bilo šta promeni u tom zakonu. Čini mi se da su ovi amandmani koji su prihvaćeni na teške muke prihvaćeni. U članu 57. predloga zakona piše da sve odluke koje donosi školski odbor moraju da budu donete apsolutnom većinom, odnosno da za tu odluku glasa više od polovine ukupnog broja članova školskog odbora. Narodni poslanik Jorgovanka Tabaković je tražila da se to ipak ograniči na tačke od 1) do 6), jer bih voleo tog gospodina ili gospođu da pitam sa koliko glasova je potrebno da ovaj zakon bude usvojen: da li je potreban minimum od 126 narodnih poslanika ili će da glasa jedna većina. Koliko se razumem u Ustav i Poslovnik, dovoljna je jedna većina. Međutim, u obrazloženju se kaže - amandman ne treba prihvatiti, jer ne treba praviti razliku između vrsta odluka. Znači, Ustav predviđa da samo za Vladu, za budžet mora da bude apsolutna većina, ali kada je u pitanju proširena delatnost škole za to je potrebna apsolutna većina u školskom odboru. O pravima i obavezama učenika? Pa, gospodo, ta prava i obaveze ste definisali ovim zakonom. Odluka o razrešenju direktora; pa ako prihvatite ovaj amandman u tački 6) tog člana ostaje da direktora bira više od polovine od ukupnog broja članova školskog odbora. Isti takav uslov je potreban i za njegovo razrešenje. Čini mi se da neko ne zna ovde ni upravno pravo. Pazite ovo, za prava zaposlenih, mislim da je to regulisano Zakonom o radu, a čini mi se da se neko u nekom od narednih obrazloženja pozvao na taj Zakon o radu i da je stvarno očigledno da pokazuje da ne poznaje naše zakonodavstvo uopšte. Znači, smatram da treba odustati od ovih tvrdoglavosti. Da ispravim, čini mi se da je neko odmahivao kada sam rekao da školski odbor može da bude formiran i ako ima pet članova. Pretražite mišljenje vašeg ministarstva i pronaći ćete da školski odbor može da bude formiran sa pet članova školskog odbora, pod uslovom da iz svake grupacije, da li od troje zaposlenih, da li iz trojke saveta roditelja, da li od troje koje predlaže lokalna samouprava, barem po jedan budu u tom školskom odboru. To je vaše tumačenje, vašeg ministarstva, i ako hoćete da radite u tom ministarstvu, bar naučite i znajte one odluke i podzakonske akte koje vi donosite.
Na osnovu člana 142. stav 5, Odbor za prosvetu je na član 57. podneo amandman koji je predstavnik predlagača prihvatio. Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Aleksandar Pejičić. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Dragoljub Mićunović podneo je 18. jula 2009. godine amandman kojim je predložio da se posle člana 57. doda nov član. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Niko ne želi reč. Na član 59. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? Izvolite, gospođo Jocić.
Na Predlog zakona u delu u kojem se reguliše rukovođenje u školama, tj. u delu direktor škole podnela sam u ime poslaničke grupe SRS amandman na član 59. stav 5, kojim sam tražila da se reči "te vrste škole i područja rada" brišu. Stav 5. člana 59. inače glasi: ''Dužnost direktora škole može da obavlja lice koje ima odgovarajuće obrazovanje iz člana 8. stav 2. ovog zakona za nastavnika te vrste škole i područja rada, za pedagoga i psihologa, dozvolu za rad, obuku i položen ispit za direktora ustanove i najmanje pet godina rada u ustanovi na poslovima obrazovanja i vaspitanja, nakon stečenog odgovarajućeg obrazovanja.'' Amandmanom se predlaže brisanje navedenih reči zato što se vrši diskriminacija lica koja obavljaju vaspitno-obrazovni rad u stručnoj školi, a njihovo stečeno obrazovanje spada u područje rada koje se ne poklapa sa područjem rada škole u kojoj radi. Doslovnom primenom navedenih reči onemogućavaju se npr. diplomirani elektroinženjeri da vrše dužnost direktora u mašinskim školama, dok nastavnici opšteobrazovnih predmeta mogu da obavljaju dužnost direktora u svim osnovnim školama, gimnazijama, umetničkim i srednjim stručnim školamabez obzira na područje rada. Smatram da posle više godina rada u obrazovanju i vaspitanju, ako ispunjavaju ostale uslove, tj. položili su ispit za direktora i drugo, treba omogućiti i ovim licima da ravnopravno konkurišu za mesta direktora, pa da se, ako eventualno nema drugih zainteresovanih kandidata, dokažu i na ovom polju, tj. kao rukovodioci.
Na osnovu člana 142. amandman na član 59. je podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Na član 59. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Jadranka Jovišić. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u dogovoru sa Odborom za prosvetu i ministrom sadržaj mog amandman je postao sastavni deo amandmana koji je podneo Odbor za prosvetu, te u tom smislu svoj amandman povlačim.
Gordana Čomić je povukla amandman na član 59. i obrazložila razloge. Na član 59. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Aleksandar Pejčić i Donka Banović. Gospodin Pejčić.
Naime, zanima me jedna stvar, u ovom amandmanu, šta je starije, kokoška ili jaje, ili jaje ili kokoška. Pošto u članu 59. stoji: ''Izabrani direktor koji nema položeni ispit za direktora dužan je da ga položi u roku od godinu dana od dana stupanja na dužnost.'' U članu 174. kaže se: ''Direktor ustanove, izabran do dana stupanja na snagu zakona, dužan je da, u roku od tri godine od dana donošenja podzakonskog akta iz člana 59. stav 17. ovog zakona, položi ispit za direktora. Tražim jedno suvislo objašnjenje - da li je u pitanju član 59. ili član 174? Lepo bi bilo da nam objasnite, gospodine ministre. Ima ovde reperkusija pravnih, pa izvolite.
Izvolite, ministre.
Hvala na pitanju. Moguće suvislo objašnjenje bi bilo da je jednima dat rok od godinu dana, a drugima od dve godine, tako da bi imali vremensku mogućnost da svi polože i dobiju licencu.
Na član 60. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Esad Džudžević i Bajram Omeragić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman. Na član 60. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Aleksandar Pejičić. Gospodin Pejčić. Izvolite
Podneli smo amandman da se u članu 60. stav 2. menja i glasi: ''Mišljenja veća iz stava 1. donosi se na posebnoj sednici kojoj prisustvuju svi članovi odgovarajućeg veća, s tim da pravo glasa imaju oni koji su u radnom odnosu bar šest meseci. (Objasniću posle i zbog čega.) Izjašnjavanje o mišljenju veća vrši se tajnim glasanjem.'' Naime, postoji mogućnost pri zaključivanju ugovora na početku škole godine da direktor možda krije neko radno mesto, čuva radno mesto za sebe kada bude abdicirao sa mesta direktora. U tom smislu može uposliti na to radno mesto nekog pripravnika, radnika koji može po direktivi glasati za direktora. Zato predlažemo da u roku od šest meseci taj koga primi na nastavničkom veću ima pravo glasa o nekim važnim odlukama. Mislim da je amandman logičan i da ga treba prihvatiti, jer poboljšava stanje u školi i ništa više.
Na član 60. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jon Magda, Dragomir Cimeša, Miodrag Stoilović i Aleksandar Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Gospođa Banović želi reč.
Član 60. govori o proceduri ili postupku izbora direktora ustanove, bilo da je predškolska, osnovna škola ili srednja škola. Kada krene ta cela procedura i kad se na kraju odlučuje ipak školski odbor odlučuje. Međutim, veće ustanove, bilo da je to nastavničko veće ili neko drugo, pedagoško veće, daje svoje mišljenje. U praksi se vrlo često dešava da školski odbor primi k znanju mišljenje, međutim školski odbor ne mora da postupa po tom mišljenju, tako je sve to koncipirano. Međutim, predlažemo ovde da se doda novi stav, gde se kaže - kada se prilikom izbora direktora ne prihvati mišljenje odgovarajućeg veća ustanove, organ upravljanja je dužan da pismeno obrazloži donetu odluku. Vrlo često organ upravljanja donese odluku koja je potpuno drugačija od predloga ili mišljenja veća, pa ako ništa onda je taj organ upravljanja dužan da pismeno obavesti veće i da tačno taksativno navede zbog čega je neki kandidat izabran, a zbog čega drugi nije. Mislim da je ovaj amandman mogao da bude prihvaćen.
Na član 60. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, konačno smo došli do tog spornog amandmana koji sam podneo na član 60. Neko je ubedio ministra da sam tražio da se ceo stav 8. Predloga zakona briše. Međutim, činjenica je sledeća, tekst koji glasi – akt o odbijanju saglasnosti ministar donosi ako se u postupku utvrdi da odluka nije doneta u skladu sa zakonom, po mom amandmanu koji sam podneo, taj deo teksta treba da ostane. Ministarstvo i ministar imaju pravo nadzora nad radom ustanova i njihovih organa uprave. Međutim, deo teksta koji sam tražio da se briše glasi - „ ili se njenim donošenjem dovodi u pitanje nesmetano obavljanje delatnosti ustanove“. U obrazloženju kaže se da je to diskreciono pravo ministra. Onda bi bolje bilo kada se raspiše konkurs da ministar unapred sazna ko su kandidati za direktora, da kaže ovaj može, ovaj ne može, da naprave listu onih koje ministar prihvata i da se taj posao tako završi. Ili ministar reče – šta ako zaposleni ne podrže odluku školskog odbora. Oni jednog predlože, a školski odbor nekog osmog postavi. Svrha školskog odbora valjda i jeste u tome. Odakle to školski odbor mora da sluša zaposlene u ustanovi? Zaposleni u ustanovi imaju pravo da daju svoje mišljenje o kandidatima. Ako smatrate da njihova treba da budu značajnija, onda je trebalo da im kažete da oni predlažu koga će da bira školski odbor, školski odbor da odbaci predlog ili da prihvati i tu je priča završena. Međutim, sa takvom ideologijom, ministre, čini mi se da u ustanove uvodite samoupravljanje, a samoupravljanje podrazumeva diktaturu proleterijata, a to opet podrazumeva jednopartijski sistem. Hvala bogu, više u tom vremenu nismo, a nadam se da ste imali vremena da razmislite o mom amandmanu.
Na član 61. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman, pa je postao sastavni deo predloga zakona. Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Da li neko želi reč? Gospodin Arsić, izvolite.
Član 62. tiče se nadležnosti direktora ustanove. Sad u članu 62. kolega Stefan Zankov je tražio da direktor ustanove ne donosi akt o organizaciji i sistematizaciji poslova, nego da to predlaže školskom odboru, odnosno organu uprave. Pazite sad kakvo smo obrazloženje dobili: ''Amandman ne treba prihvatiti, jer je članom 62. Predloga zakona propisano da direktor donosi akt o organizaciji i sistematizaciji ustanove i ne može ga predlagati organu uprave.'' Gospodine ministre, zamolio bih vas da uhvatite vaš zakon lepo, da ga dobro poručite, a da te neznalice oko vas rasterate, jer je direktno to obrazloženje koje su napisali u suprotnosti sa članom 57. Predloga zakona, koji u stavu 1. tačka 1) kaže: organ upravljanja donosi statut, pravila ponašanja u ustanovi i druge opšte akte i daje saglasnost na akt o organizaciji i sistematizaciji poslova. Šta sad, ko je napisao to obrazloženje. Čitam vaš zakon. Da bi neko ispao pametniji još, ubacio je sledeće u obrazloženje, akt o organizaciji i sistematizaciji radnih mesta prema Zakonu o radu jeste u nadležnosti direktora. Neka mi neko pokaže gde je to. To bih baš voleo da vidim. Baš bih voleo da vidim da taj akt predlaže direktor. Dobro, ono što važi za školske ustanove, taj Zakon o radu na koji se pozivate,verovatno važi i za neka druga javna preduzeća. Koliko znam, često osnivač daje saglasnost na statut, daje saglasnost upravni odbor, daje saglasnost na sistematizaciju radnih mesta. Nemojte da izmišljate da piše nešto u zakonima što ne piše. Ako hoćete da slažete, slažite da vas ne uhvate. Ovako, sa ovim obrazloženjima, stavljate nas na izvolite, a ministar već duže vreme mora da crveni zbog obrazloženja koje su neznalice pisale.
Gospodine Arsiću, saradnici gospodina ministra nisu u poziciji da vam odgovore. To što ste rekli, a vezano je za njihovu profesionalnu ličnost, sa tendencijom da ih degradirate, nije u redu. Mi smo saradnici na jednom vrlo važnom poslu, svako radi svoj posao, i zaista vas molim da ne kvalifikujete ljude koji vrlo korektno i profesionalno obavljaju svoj posao na taj način. Izvolite, gospodine Obradoviću.
Zamolio bih kolegu Arsića da ne pada u vatru i ne koristi te reči koje nisu primerene, čini mi se, atmosferi koja postoji prilikom rasprave o zakonu o sistemu obrazovanja i vaspitanja. Nemamo mi nameru bilo kod da slažemo, jer sve ovo što se zbiva i prošle subote, i danas i sutra što će biti odvija se pred očima javnosti. Vi ako ne verujte u ono što piše i ako tvrdite da nismo u pravu, možete potražiti i dodatna obrazloženja kod nas u Ministarstvu ili pogledati zakon, i onda na nekoj od sledećih sesija reći, ministre, objašnjenje koje ste dali nije bilo tačno, jer sam pokazao, video, utvrdio i tako nešto. Molim vas, rečenica koju ste rekli, ako imate nameru da slažete, nije primerena ni ovom domu, ni atmosferi koja postoji prilikom rasprave o ovom zakonu. To je vaše pravo. Mislim da niste upravu kad ste govorili na taj način.
Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 62. Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Pre toga, samo jedna mala dobronamerna sugestija gospodinu ministru. Gospodine Obradoviću, nemojte da zamerate mnogo gospodinu Arsiću, on je zalutao u ovu oblast, ovo nije njegova oblast. Govori to i činjenica da od amandmana koje su podnele sve stranke samo nijedan amandman SNS nije usvojen. Čovek je zalutao ovde i jednostavno da se vratim na amandman. Ovaj član 62. govori o nadležnostima i odgovornosti direktora. Naime, jedna od prvih stavki koja opisuje nadležnost i odgovornosti direktora kaže se da se stara o uspešnosti u obavljanju delatnosti i ugledu ustanove. Naravno, to jeste zadatak direktora, ukoliko je ovo sve ostvareno u ustanovi, njegov rejting je sigurno veći i u lokalnoj zajednici i kod samih zaposlenih. Međutim, verujte da u praksi se često javljaju slučajevi da ni sam direktor, pored najbolje volje, najboljih organizacionih sposobnosti i najvećeg truda, nije u stanju da ostvari sve ovo, jer ima nešto što ne zavisi mnogo od njega. Kaže se uspešnost. Uspešnost, pre svega, podrazumeva uspeh, a uspeh škole se meri uspešnošću i dešava se često u praksi da pojedini nastavnici, profesori iz pojedinih predmeta daju nesrazmerno veliki broj slabih ocena u odnosu na svoje kolege u istoj školi i iz istog predmeta, ili u odnosu na svoje kolege u drugim školama iz istog predmeta. To je jedna od stvari koja kvari uspeh škole i pokazuje da direktor, odnosno onaj koji rukovodi školom nije uspešan. Jednostavno, ovde sam predložio ovim amandmanom da u takvim slučajevima direktor može predložiti ministru, a pazite, vi ste dali obrazloženje s kojim se slažem da direktor i sad ima mehanizme na osnovu kojih može da prestane radni odnos i da se oduzme licenca određenom nastavniku. Verujte, to je vrlo osetljiva materija koja je u praksi vrlo teško primenljiva. Zamislite direktora koji je godinu dana pred penzijom ili koji čeka reizbor itd, pa ne želi da kvari svoju poziciju zbog toga. Upravo ako ste prali ruke ili povlačili se od nekih stvari, kao kad je u pitanju izbor direktora škole, to mogu i da pozdravim, mislim da bi baš ovde trebalo da niko ne bi mogao da se razreši bez saglasnosti ministra da bi se izbegle zloupotrebe. Jer može biti i u suprotnom smeru zloupotreba, može neko od direktora da ima neke loše odnose ili nešto lično protiv nekog od nastavnika i da ova svoja ovlašćenja, koja mu daje i ovaj zakon, zloupotrebi i razreši čoveka. Ovo nisu česti slučajevi u praksi, tu nije neki veliki posao koji bi oduzimao vreme ministru i razmislite još jednom, gospodine Obradoviću, i dobro bi bilo i za ceo proces obrazovanja da se prihvati ovaj amandman.
Potrošili ste vreme poslaničke grupe, gospodine Saviću, i ostalo vam je ovo drugo vreme kao predstavniku. Replika. Izvolite.
Stvarno mogu da razumem gospodine ministra za neke stvari koje mi je rekao. Nisam imao nameru da uvredim nekoga iz redova njegovih zaposlenih koji su ovde njegovi saradnici. Ne padam u vatru, ali ne dozvoljavam da neko vređa inteligenciju narodnih poslanika. To da li sam zalutao ili nisam, nemoj da mi o tome priča neko ko nije kompetentan, jer čini mi se da je baš on zalutao. Jer da tako nešto kaže, pa onda tvrdi da nijedan amandman narodnih poslanika Srpske napredne stranke nije prihvaćen, neka uzme i malo pročita obrazloženje, pa će da vidi da je amandman koji je podnela SNS na član 35. prihvaćen. Žao mi je što se mi ne uklapamo u koncept Ministarstva, očigledno je da imamo različite poglede na ovu materiju, pa nije više amandmana prihvaćeno. Ovo meni dokazuje, ako se neko poziva na broj prihvaćenih amandmana, često i na to da neko možda i sarađuje tajno sa nekim strukturama koje su na vlasti. Sada ajde da se brojimo. Inače, ko je zalutao to ćemo da vidimo na sledećim izborima, kao što smo videli na izborima i u Zemunu, i u Voždovcu, videćemo i u nekim narednim, pa da vidimo ko luta, ko je zalutao, a kome gde je mesto.
Ima reč gospodin Žarko Obradović.
Ako dozvolite, mislim da sam s pravom rekao da nema potrebe za teškim rečima. Evo ga Zakon o radu, „Sl. glasnik RS“, 15. mart 2005. godine, zasnivanje radnog odnosa, član 24, radni odnos itd., poslove utvrđene zakonom, odnosno pravilnikom o organizaciji i sistematizaciji, u daljem tekstu Pravilnik. Pravilnikom se utvrđuju organizacioni delovi kod poslodavca, vrste poslova, vrste i stepen stručne spreme i posebni uslovi za rad na tim poslovima. Pravilnik donosi direktor, odnosno preduzetnik.
Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Gospođa Banović ima reč.
Član 63. odnosno naslov iznad člana 63. je prestanak dužnosti direktora. Mi smo ovde imali intervenciji u prvoj rečenici stava 2. Naime u predlogu stoji – organ upravljanja razrešava direktora ustanove, ako je utvrđeno, pa onda u 10 tačka su utvrđeni neki prekršaji. Naš predlog je da se reč „razrešava“ malo ublaži i d se tu upotrebe reči „može da razreši direktora“. Zašto? Zato što je razrešava prilično strog. Kolega Pejčić kada je govorio o tome da predlažemo da školski odbor ide 5, 2, 2, a ne tri plus tri kako je predloženo, u stvari je pokazao našu želju da bi trebalo politiku izmestiti malo više iz škola i školskih odbora. Znam iz prakse da kada god imate lokalne izbore koji nisu redovni, dakle ne svake četiri godine, nego imate prevremene lokalne izbore, onda ljudi u lokalnim samoupravama daju sebi za pravo da razrešavaju školske odbore pre nego što im istekne mandat, pa onda imate pojavu da se razrešava školski odbor koji zaseda dve godine ili je u tom sastavu, a sve to kako bi se razrešio direktor. Nažalost, direktorska funkcija je uvek atraktivna u Srbiji, naročito u manjim mestima, pa bilo to i direktor škole, koji u stvari ima jako puno posla i mnogo obaveza. To i nije neka funkcija, a uz to je iloše plaćena. Zato smatram da bi ovaj član, ako ostane ovako sročen,mogao da bude predmet zloupotreba i da se iskorišćava za recimo predloge da se razrešava direktor. Ako pogledate tačku 9), kaže – organ upravljanja razrešava direktora ustanove ako je utvrđeno da direktor nije obezbedio da se u okviru jedinstvenog informacionog sistema prosvete vrši blagovremen i tačan unos i održavanje ažurne baze podataka ustanove. Mislim kada biste sada primenili ovu tačku na direktore u školama verovatno bi moglo da se razreši 80% direktor ustanova. Šta znači blagovremeno, to je relativno. Direktor može da smatra da je blagovremeno obezbedio unos podataka u roku od tri meseca, a neko može smatrati da to treba raditi svake nedelje. Ili, šta znači da on garantuje za tačan unos? Dakle, podatke će unositi neko ko je za to zadužen. E, šta ako taj koji unosi napravi nehotice grešku – opet je to povod da se može predložiti njegovo razrešenje. Ima ovde još nekih tačaka koje su te vrste i koje se mogu široko tumačiti, i mogu biti povod za različite zloupotrebe i probleme vama, ministre. Vi ste ovde u obrazloženju objasnili i to jeste tako, zakonom je propisana obaveza ministra da u roku od 15 dana ceni razloge za razrešenje, odnosno postoji mogućnost da ministar odbije davanje saglasnosti na takvu odluku, ali to je stvarno komplikovanje života i rada Ministarstva.
Na član 63. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li želite reč? Izvolite.
Prvo da odgovorim ministru. Ako je tačno to što je pročitao iz Zakona o radu, slažem se i prihvatam svoju grešku. Postavljam pitanje šta će u članu 57. stav 1. tačka 1) – da organ upravljanja daje saglasnost na akt o organizaciji i sistematizaciji poslova? Onda to nije potrebno, onda je to suvišno – jer ono što je doneto je doneto i nema više saglasnosti. Što se tiče člana 63, kada je u pitanju razrešenje direktora- organ upravljanja razrešava direktora ustanove po naloženoj meri prosvetnog inspektora u roku od osam dana od dana prijema naloga. Slažem se, gospodine ministre, ali je trebalo da navedete – ako nastupe okolnosti iz člana 63. stav taj i taj, tačka ta i ta, onda se nalaže i to može prosvetni inspektor da naloži školskom odboru da razreši direktora. Tu je taj nesporazum koji postoji ovde i nije ni o čemu drugome reč. Čitavo vreme kroz sve naše amandmane insistiramo da se nadležnosti koje ima Ministarstvo ne oduzimaju, ali da se ne da pravo da se te nadležnosti zloupotrebe. Znači ovako kako piše – prosvetni inspektor, iz bilo kog razloga, može da naloži organu da razreši direktora škole. E sad hoće li neko da se žali Ministarstvu ili neće i koliko će Ministarstvo da bude brzo u donošenju te odluke, ili će da postupi Ministarstvo u skladu sa svojim ovlašćenjima i zato što neko nije postupio po nalogu prosvetnog inspektora da raspusti školski odbor, o tome se radi. Ovde nije ništa drugo u pitanju. Zato sam tražio da se malo pažljivije amandmani opozicije čitaju.
Na član 65. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Vlada i Odbor prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović, koji želi reč.
Obrazloženje koje ću dati povodom ovog amandmana je vrlo kratko i logično. Naime, član 65. predviđa mogućnost da školska ustanova, u skladu sa finansijskim planom rada, može da imenuje pomoćnika direktora odnosno da ga imenuje direktor škole svojim rešenjem. Kao što je poznato, pomoćnik direktora obavlja uglavnom poslove vezane za organizaciju nastave, donošenje rasporeda časova i ostalih zadataka u skladu sa potrebom škole. Stav 4. kaže da pomoćnik direktora obavlja i poslove nastavnika, vaspitača i stručnog saradnika, u skladu sa rešenjem direktora. Mi predlažemo da se posle stava 4. doda jedna nova rečenica, koja bi bila stav 5, a koja bi glasila - ako pomoćnik direktora obavlja i poslove nastavnika, onda obim tih poslova može iznositi najviše 20% od propisane norme za nastavnika. Razlog je jasan. Znači, ako želimo da pomoćnik direktora kvalitetno obavlja posao pomoćnika, onda sigurno je da će na neki način da trpi nastava i učenici, a s druge strane, ako želi da kvalitetno obavlja posao nastavnika, opet će da trpi škola zbog nedostatka vremena za poslove pomoćnika i zbog toga smo predložili taj novi stav 5. Znači, predlažemo da obim nastavničkog posla bude najviše 20%.
Na član 68. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Nikola Savić, vreme ovlašćenog predstavnika.
Kolega Goran Mihajlović je podneo amandman koji je sada obrazlagao i gde je predvideo da pomoćnik direktora ima najviše do 20% norme, ukoliko istovremeno izvodi nastavu. Zaista mislim da ministar treba da razmotri još jednom ovaj amandman, jer znamo da prema normativima koji se odnose na finansiranje škola veoma mali broj škola u Srbiji ispunjava normative za zamenika direktora. Pre svega, radi se o velikim školama, to su škole za 40, pa negde i 50 odeljenja, i zaista su to velike škole i postoji veliki obim tih drugih organizacionih poslova, i baš iz ovog razloga, da bi se konkretnije organizovao rad u tim školama, predviđeno je da ipak norma pomoćnika direktora treba da se ograniči na određeni nivo. Ovde je kolega Mihajlović amandmanom predvideo i predložio da to bude 20%.
Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 71. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142, amandman na član 71. podneo je Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Na član 72. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 77. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Gordana Rajkov i Snežana Stojanović-Plavšić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman. Na član 79. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Riza Halimi. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 91. podneo je Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Na član 91. amandman su zajedno podneli poslanici Zoran Šami, Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 98. amandman su zajedno podneli poslanici Zoran Šami, Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Jon Magda. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 98. amandman su zajedno podneli poslanici Gordana Rajkov i Snežana Stojanović-Plavšić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 100. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 100. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Predstavnici predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman i postao je sastavni deo Predloga zakona. Na član 101. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Babiću, izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo SNS podneo sam amandman na član 101. Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Smatram da je prosveta jedan od najznačajnijih segmenata našeg društva, u kojem je neophodno permanentno vršiti unapređenje kvaliteta i osavremenjavanje obrazovno-vaspitnog rada, kao i uvođenje novih sadržaja programa obrazovanja i vaspitanja. Neophodno je, a jedino možemo inovacijama, da školski sistem u Srbiji učinimo atraktivnijim. Jedan od modela uvođenja novina u prosvetu je putem ogleda i ono u čemu se ne slažemo jeste da se vrednovanje ogleda ne sprovodi u poslednjoj godini ogleda, već jednom godišnje, kako je ovim amandmanom i predviđeno. Pet godina, kako ste vi predvideli, i suviše je dug period da bi se nakon tog perioda sprovodilo vrednovanje ogleda. Za oglede u prosveti neophodno je izdvojiti određena materijalna i nematerijalna sredstva. Uz prihvatanje činjenice da se pun kapacitet efekata ogleda vidi nakon pet godina, neophodno ih je pratiti, kontrolisati i vršiti njihovo vrednovanje ipak svake godine. U obrazloženju ovog predloga zakona naveli ste da su odredbe o ogledu donete na osnovu pozitivnih iskustava. Prihvatam tu činjenicu, međutim, podsetio bih vas na pravilnike koji se nalaze i na zvaničnom sajtu Ministarstva prosvete, među kojima su i program ogleda za izdavanje udžbenika za 4. razred osnovnog obrazovanja i vaspitanja, gde se u tački 5. kaže da se vrednovanje ogleda vrši posle godinu dana. Ili, u pravilniku o nastavnom planu i programu ogleda za određeni obrazovni profil, zavedenom pod brojem 110-00-3965/1 u vašem ministarstvu, kaže se da će primena ogleda biti praćena najmanje četiri puta u toku školske godine, a da će se ocena ogleda izvršiti na kraju školske godine. Iskustva su različita i zbog toga vas pozivam da još jednom razmislite i u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman.
Na član 102. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović, koji želi reč. Izvolite.
Član 102. odnosi se na udžbenike, ali pošto mi sutra imamo raspravu o ovoj temi o udžbenicima i nastavnim sredstvima, mi ćemo sigurno više detalja u sutrašnjoj raspravi, a ovom prilikom samo želim da istaknem stav 2. spomenutog člana koji glasi - ministar može da odobri više udžbenika za isti predmet u istom razradu, kao i strani udžbenik. Odavde sleduje da je bitna samo kvantitativna strana, da imamo što veći broj udžbenika, a ne i kvalitativna. Zbog toga mi predlažemo da ovaj stav 102. bude promenjen i da u novoj verziji glasi - ministar može da odobri više udžbenika za isti predmet u istom razredu, pri čemu mora da se uveri da će različiti udžbenici doprineti podizanju nivoa znanja učenika. Znači, ovim želimo da istaknemo i kvalitativnu stranu, jer sigurno je da nije bitno samo da imamo više udžbenika za isti predmet, nego treba da postoji i opravdan razlog kada se to predlaže.
Na član 103. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 105. podneo je Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Na član 105. amandman, sa ispravkom, podneo je poslanik Dragoljub Mićunović. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman su zajedno podneli na član 105. gospodin Zoran Šami i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 107. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 107. podneo je Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Na član 107. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandra Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Banović.
Mi smo predloži da se stav 5, da ga sada prepričam, da ne čitam, da se učenik ocenjuje najmanje četiri puta u polugodištu u osnovnom i najmanje dva puta u srednjem obrazovanju i vaspitanju. Mi smo smatrali da nije dovoljno da se samo dva puta ocenjuje učenik u srednjem obrazovanju i vaspitanju, bilo da je to gimnazija ili srednja stručna škola. Mi smo predložili četiri. Ako se ne varam, predsednik Odbora mi je rekao da ste vi predložili tim amandmanom da se najmanje tri puta u toku jednog polugodišta učenik ocenjuje. Razumem i razloge zašto smatrate da je četiri previše kada je u pitanju srednje obrazovanje, ali svakako ovo, i dosadašnje rešenje i predloženo da se samo dva puta ocenjuje, nije bilo dobro. Iz prakse znamo da nije dobro da se za jedno polugodište učenik oceni samo dva puta za svoj rad, zbog toga što postoji mnogo načina da se učenik oceni. Samo jedan od načina je usmeni odgovor na pitanja, ali ima čitava lepeza različitih načina da se učenik oceni, i kod nekih predmeta učenik može da dobije i do deset ocena, i to bez ikakvih problema, pa želim da pohvalim i predlagača što je prihvatio i ovu izmenu.
Na član 108. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandra Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 108. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 108. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo su dva povezana amandmana koje su podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković i gospodin Zoran Mašić. Reč je o tome kako se završava školska godina, odnosno koje uslove treba da ispuni neki učenik da bi završio školsku godinu. Prema Predlogu zakona vidim da i u osnovnoj i srednjoj školi sada uvodimo jednu novinu, koja je do sada bila praksa na višim i visokoškolskim ustanovama, a to je da ono što ne završite u jednom razredu, prelazite uslovno u drugi, i dajete ispite iz prethodnog razreda. Ovim amandmanima je traženo da se to izbriše. Osnovno i srednje obrazovanje nije isto što i viša ili visoka škola, jer ne može niko da me ubedi da neko ko nije znao matematiku zna fiziku i hemiju, ne ide. Obrazloženje koje smo dobili jeste, na neki način, za razmišljanje, ali uvek postoji neka alternativa. Kaže se: "Amandman ne treba prihvatiti, jer se ovakvim zakonskim rešenjem učeniku omogućava da završi započeto obrazovanje u svojstvu vanrednog učenika u istoj školi kod istih nastavnika. Na taj način mu se omogućava da sa svojom generacijom završi započeto obrazovanje, da ostane u sistemu i da ne postane društveni problem". Međutim, mogu da tumačim i na drugi način. Ako ostane ovako kako je u Predlogu zakona, onda kod tih mladih ljudi može da sazri jedna misao i da to upotrebljavaju kao iskustvo, da svaki problem relativno lako mogu da reše, šta god da rade i koliko god to što ne valja da rade. Znači, često nije u pitanju samo predznanje ili znanje, to nije razlog zašto neko ponavlja razred, najčešće je to lenjost i neodgovornost. To ne možemo da stavimo kao psihološke ili neke druge posledice učenika. Ima i takvih, ali nažalost ovo je u većini. Znači, ako ljudima koji su neodgovorni, mladi i lenji omogućite da lako rešavaju svoj problem, biće još neodgovorniji i još više lenji. U tome jeste smisao ponavljanja razreda, snosi neku određenu posledicu zašto nije neko gradivo savladao. Slažem se da loše može da utiče na samopouzdanje, ali isto tako može da utiče i kao nešto što će da ga natera da ga njegovi vršnjaci ne smatraju ponavljačem, nego dostojnim sebi tako što će da završi taj razred, ali ne sa ovim prenošenjem ispita, nego na pravi način. Ako su opet u pitanju osobe koje stvarno imaju problema da završe razred, na ovakav način takođe nećete da im pomognete. Možda bi trebalo da ponavljaju razred, ali u skladu sa članom 77. zakona na koji se pozivate, da bude na njih posebno obraćena pažnja, da se radi po posebnom programu, da stvarno nauče, a ne ono - hajde da ga pustimo, trudi se, znamo da nije dovoljno, ali biće valjda nešto od njega. To je, izgleda mi, do sada i bio problem kod nas u školama, pogotovo od onog sistema, od raspada SFRJ pa naovamo, kada su i kriterijumi koje su prosvetni radnici postavili bili znatno niži u svim oblastima obrazovanja, od osnovnog, srednjeg i višeg i visokog, nažalost. Sada imamo pravu jednu invaziju nazovistručnjaka, koji stvarno nisu stručnjaci i koji su završavali neke dopisne škole. Ako nastavimo sa ovom praksom, smatram da nećemo rešiti problem. Lica koja nisu dovoljno odgovorna i dovoljno vredna da uče škole, da se pripremaju za život, biće još više. Reč je o mladim ljudima koji su skloni tome, pogotovo ako je nadzor roditelja, zbog sveopšte situacije u zemlji, slab, a verujte da jeste.
Na član 108. amandman, sa ispravkom, zajedno su podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić Da li neko želi reč? (Ne.) Predstavnici predlagača i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman. Na član 109. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 110. amandman, sa ispravkom, zajedno su podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Predstavnici predlagača i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman. Na član 113. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142, Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 113. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Na član 121. amandman su zajedno podneli poslanici Jon Magda, Dragomir Cimeša i Miodrag Stoilović. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman i on postaje sastavni deo Predloga zakona. Na osnovu člana 142, Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 121. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Na član 121. amandman je podneo zaštitnik građana. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 123. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li želite reč? Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 123. predloga ovog zakona. Da napomenem da se ovaj član odnosi na rad pripravnika u delokrugu obrazovanja. Moj amandman se sastoji u tome da se ovaj član izbaci, odnosno da se briše. Zbog čega? Jednostavno, ovaj član nije sveobuhvatan, jer u velikom broju pre svega srednjih stručnih škola u manjim mestima nije primenjiv. I u obrazloženju svoga amandman, koji je Vlada imala prilike da razmatra, naveo sam jedan konkretan primer za koji lično znam, da saobraćajni inženjer koji je početnik u Prokuplju ne može da ima za mentora čoveka iz Prokuplja, jednostavno nema takvih profila. Ili još drastičniji primer, saobraćajni inženjer iz Gračanice za mentora je morao da ima čoveka iz Niša, a zamislite koliko udaljenje je između Niša i Gračanice. Znamo da postoje dve mlekarske škole u Srbiji, jedna je u Šapcu, jedna je u Pirotu, znate gde je Šabac, na jednom kraju Srbije, a Pirot na drugom kraju Srbije, to je znači stručna škola, obično se tu upisuje jedno odeljenje, nekada je možda bilo i više, zaista nemam te podatke, možda sada ima i pola odeljenja. Kod stručnih predmeta čovek kao početnik recimo iz Pirota sigurno neće moći da pored sebe - možda će i moći iz nekih predmeta, ali sigurno iz nekih stručnih predmeta neće moći - da ima mentora ili lice koje mentor odredi iz te struke da mu pomaže u njegovom radu. Ako bi se doslovno primenio ovaj član zakona, onda bi lice iz Šapca moralo da ide u Pirot ili obrnuto.
Na član 123. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 123. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović, koji želi reč. Izvolite.
Moj amandman je u stvari logičan nastavak izlaganja koje je prethodno dao kolega Nikola Savić i on je objasnio da svojstvo odnosno zvanje pripravnika ima lice koje prvi put zasniva radni odnos u školskoj ustanovi, bilo na određeno, bilo na neodređeno vreme. Ovaj član predviđa do maksimalno dve godine da može lice imati zvanje pripravnika, a da nakon godinu dana može steći pravo za polaganje licence na osnovu koje bi moglo da pređe iz statusa pripravnika u određeno zvanje, bilo nastavnika, vaspitača ili stručnog saradnika. Problem je u tome što da bi se polagala licenca potrebno je da se najpre izvrši određena prijava kod odgovarajućih birokratskih agencija koje su za to ovlašćene, a s obzirom da je poznato kako te agencije rade u praksi može se desiti, recimo, da lice podnese prijavu za polaganje licence i da agencija u narednih godinu dana ne pozove osobu za polaganje licence i da mimo svoje volje neko izgubi pravo za polaganje licence i da ostane bez radnog odnosa. Stoga mi predlažemo da se ovaj stav 9. u članu 123. briše, jer je to nešto što apsolutno ne zavisi od osobe koja polaže za licencu, nego od tih agencija koje su u tu svrhu osnovane.
Na član 126. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 128. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 129. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Nebojša Ranđelović i Nenad Prokić. Ne. Na član 130. amandman je podneo narodni poslanik Vučeta Tošković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 131. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 132. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Donka Banović.
U članu 132. govori se o tome ko sve može da ima radni odnos na određeno vreme u ustanovi. Mi smo predložili da se ovaj stav 6. briše, zato što baš nije jasno zašto bi se u postupku izbora pedagoškog asistenta pribavljalo mišljenje nadležnog organa jedinice lokalne samouprave. Pretpostavljam, pošto znam da ima nekoliko prilično uspešnih projekata, da je u pitanju obrazovanje Roma, mada su oni izvan sistema ili barem ovog dosadašnjeg zakona, nazivamo ih „romski asistenti“ kako bi pomogli nastavnicima da se u toj učionici gde se nalaze romska deca što bolje obavlja taj proces. Pretpostavljam da je to zbog toga, ali ako nije, onda ovaj stav može da izazove probleme kod prijema u radni odnos asistenata.
Na član 136. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da kažem da je ovo poslednji amandman koji je na predlog ovog zakona podnela SRS, ali ovo je ujedno i amandman koji je izazvao najviše nedoumica kod svih prosvetnih radnika u Srbiji. Ovaj amandman tretira normu neposrednog rada nastavnika u prosveti, stručnih saradnika i ostalih vaspitača. Ovde u obrazloženju zbog čega se odbija ovaj amandman vi kažete da će normu svih oblika rada neposredno sa decom i učenicima i drugih oblika rada nastavnika, vaspitača i stručnih saradnika na nedeljnom i godišnjem nivou propisati ministar. Isto rešenje postoji u postojećem zakonu. Poznato je, meni, da isto rešenje postoji u postojećem zakonu, ali ovaj član koji govori o tome, 60% radnog vremena, pa 60% od 40% to je 24, i postoji opravdana bojazan prosvetnih radnika da će se ova norma povećati sa 20 na 24 časa, a ovde, kako ga tumačim i sve moje kolege, prosvetni radnici, odnosno profesori srpskog jezika, matematike i stranih jezika, čija je neposredna norma u radu sa učenicima bila 18 časova, oni će ovog puta, primenom ovog zakona, imati 20 časova norme. Zato želim da pitam ovde prisutnog ministra gospodina Žarka Obradovića da sada ili kada bude davao završnu reč vezano za ovaj zakon i zakon koji sledi, zakon o udžbenicima, da eksplicitno i jasno ovde kaže o čemu se radi.
Na član 141. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 142. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman i postao je sastavni deo Predloga zakona. Na član 144. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman i postao je sastavni deo Predloga zakona. Na član 150. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? Gospođa Donka Banović.
Član 150. govori o uslovima koji moraju biti ispunjeni za jednog prosvetnog inspektora. Mi predlažemo da poslove prosvetnog inspektora, koji uglavnom kontroliše zakonitost rada ustanove, može da obavlja samo diplomirani pravnik sa položenim stručnim ispitom ili sada već, ili za koju godinu, master, iz prostog razloga što znam da u nekim, odnosno mnogim lokalnim samoupravama posao prosvetnog inspektora obavljaju ljudi koji nisu pravnici, nego su ljudi koji su radili u školama, pa imaju iskustvo itd. Ti ljudi su takođe u problemu, zato što oni ne poznaju dovoljno zakone iz ove oblasti, ali i nekih drugih oblasti, tako da vrlo često njihovo tumačenje ne bude dobro i onda se opet tu mora uključiti školska uprava koja je nadležna za taj region ili Ministarstvo. Nekada se ovi školski inspektori ne pokažu dovoljno korisnim. Pa, ako je jedan od najvažnijih zadataka ovog prosvetnog inspektora da kontroliše zakonitost rada, onda bi trebalo da bude diplomirani pravnik.
Na član 152. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Gospođica Aleksandra Ilić želi reč.
Poštovana predsednice, koristiću i vreme svoje poslaničke grupe. Podneli smo amandman na član 152. stav 1. tačka 3). Reč "osam" menja se rečju "deset". Zapažen i potvrđen rad u struci je veoma važna preporuka prosvetnom savetniku, a radi autoriteta koji mora da ostvari u saradnji sa prosvetnim radnicima, mora pokazati da iza sebe u radu ima izvedene bar više od dve generacije, uzimajući u obzir ciklus od po četiri godine u obrazovanju. Uloga prosvetnog savetnika je veoma značajna u usmeravanju samog prosvetnog radnika, a samoj praksi na prvi pogled nevidljiva, ali ako je prosvetni savetnik pre svega profesor od autoriteta u samoj učionici, onda će i njegov rad dati dalekosežne rezultate. Kao prosvetni radnik i član Odbora za prosvetu, na prvom mestu moram da se zapitam gde se nalazi naše obrazovanje u odnosu na druge zemlje sveta, a posebno Evrope. Ako pogledamo unazad možemo realno konstatovati da se u našoj zemlji polagala izuzetna pažnja i nesebično ulagala sredstva u sistem obrazovanja, koji je pratio svetske rezultate u toj oblasti i može se takođe konstatovati da su naše škole, a posebno pojedini fakulteti bili poznati i priznati u svetu. Diplome pojedinih fakulteta i specijalizovanih školskih ustanova su bile preporuka za zapošljavanje u bilo kojoj zemlji sveta i neosporna je činjenica da je bila posebna privilegija za studente drugih zemalja studiranje na pojedinim fakultetima u našoj zemlji. Stiče se utisak da u ovom momentu nismo na tom nivou i smatramo da hitno treba da se preduzmu odgovarajuće mere koje će ubrzati reforme obrazovanja koje su jedan od ključnih faktora za modernizaciju Srbije i što brže priključenje EU. Razvoj obrazovnog sistema je imperativ za ovo društvo i tu ne sme da bude dileme u prioritetu stepenovanja i društvenog značaja i odlučivanja u neophodnosti izdvajanja i ulaganja sredstava. Mi smo počeli sa reformom obrazovanja, ali se moramo svaki put zapitati dokle smo stigli i šta dalje treba činiti. Stalno moramo imati na umu da će struktura i kvalitet obrazovanja uticati na budućnost Srbije u privrednom razvoju i kakvo će mesto Srbija zauzimati u svetskom tehnološkom razvoju i modernizaciji, kolike će biti njene mogućnosti i snaga u evropskoj i svetskoj konkurenciji. Mora se istaći da je u najavljenoj reformi obrazovanja došlo do realizacije nekoliko važnih projekata, kao što su besplatni udžbenici za prvake, uvođenja Interneta u škole i povećanje broja studenata na univerzitetima. Međutim, ne možemo a da ne konstatujemo i činjenice koje govore o nezadovoljstvu kako profesora, tako i studenata i učenika. Ne možemo olako prelaziti i gurati pod tepih probleme koje dovode do tih nezadovoljstava, a koje se ogledaju obustavama rada, koje utiču na ostvarenje planiranog programa nastave, a samim tim i na kvalitet i bojkot nastave od strane studenata i učenika. U sklopu reformi moramo prvo uspostaviti normalno stanje u prosveti, a onda krupnim koracima krenuti u neophodne reforme. Mora se raščistiti sa korupcijom profesora i kupovinom ispita i diploma. Mora se vratiti poljuljani ugled profesora. Moraju se izoštriti i pojačati kriterijumi za izbor nastavnog kadra. Moraju se odrediti dani i komisije koje će periodično, na jednom času, bez prisustva nastavnog kadra, kroz informativne razgovore sa učenicima, dolaziti do saznanja o kvalitetu vođenja nastave i ophođenju profesora prema učenicima, da se ne bi posle godinu i više dana saznavalo za razne zloupotrebe, pa čak i za seksualna zlostavljanja. Moraju se uspostaviti kriterijumi ponašanja i odnosa studenata i učenika prema svojim obavezama u prosvetnim ustanovama, u kojima su stekli status isključivo radi sticanja znanja. Moram pohvaliti ministra i njegove saradnike koji su pokazali veliku zainteresovanost za ove zakone. To zaista ne viđamo često.
Na član 153. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Gospođa Zlata Đerić.
Podneli smo amandman na ovaj član tražeći da se taj član briše. Član se odnosi na uvođenje savetnika spoljnog saradnika, jer smatram da je veoma štetno i skupo, a nije ni svrsishodno uvesti ovako skupo radno mesto na inače siromašni prosvetni dinar i nijedno stručno profesionalno, pa ni racionalno opravdanje ne postoji za ovakvu vrstu angažovanja u prosveti. Inače, prosveta je, već smo to i ranije konstatovali, uvek u statusu nekog zakidanja kada je budžet u pitanju, pa mislimo da se mnogo racionalnije mogu upotrebiti ova sredstva. Inače prosveta ne trpi razne eksperimente, ne trpi baš mnogo eksperimenata, i oni koji se moraju zarad kvaliteta samog obrazovnog procesa uvoditi, treba da budu dobro planirani, dobro predviđeni, dobro praćeni i kontrolisani, tako da mislimo da ovo apsolutno u prosveti nije potrebno uvoditi.
Na član 157. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 168. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Gospođa Donka Banović ima reč.
Predlagač zakona nije prihvatio naš amandman na član 168, gde mi menjamo reč "Vlada" rečima "Nacionalni prosvetni savet će u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona imenovati članove Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih". Ali, s obzirom da predlagač nije prihvatio ranije amandmane koji su imali cilj da ovaj veoma važan novi savet bira Nacionalni prosvetni savet a ne Vlada, onda je jasno zašto je i ovaj član odbijen. Hoću da iskoristim priliku da kažem zašto smo predložili da vi promenite taj koncept, da ovo veoma važno telo koje će imati mnogo posla, zbog toga što srednje stručno obrazovanje do sada nije imalo ovako jedno značajno telo koje bi se bavilo samo srednjim stručnim, a da ne govorim o obrazovanju odraslih. Čini mi se da u Ministarstvu trenutno u tom sektoru radi samo jedna osoba, a znam da nam je obrazovanje odraslih jedna oblast koja je potpuno neuređena, koju je neophodno urediti i zbog programa za prekvalifikaciju i dokvalifikaciju i obrazovanje odraslih, kako bi ti ljudi ipak mogli na tržištu rada da nađu odgovarajući posao. Ovo će biti jedno značajno telo i mislim da nije dobro što ste tako odlučili, da Vlada imenuje članove ovog saveta. Zašto? Zato što kada jedna vlada u određenom sastavu imenuje neko telo, onda to telo ima u očima javnosti malo manji kredibilitet. Apsolutno znate da je u pitanju jedna ili više stranaka i da će te stranke predložiti svoje. Drugačije je to kada Narodna skupština radi i drugačiji je recimo sada ugled Nacionalnog prosvetnog saveta upravo zbog toga što je prošao baraž kroz Skupštinu, pa onda je jednoj polovini članova mandat trajao tri godine. Govorim o kredibilitetu ovog tela. Plašim se da kada ova vlada ne bude postojala u ovom sastavu, recimo za najduže tri godine, da će se sledeća vlada pozabaviti time da će menjati osobe koje će raditi u ovom savetu. Ne razumem zašto bežite od tog rešenja, Nacionalni prosvetni savet je imao u startu dosta problema i da se formira. Zato je bila delimično kriva Skupština i zbog čitave procedure oko izbora toga, međutim, to je telo koje sada dobro radi i nema razloga da to telo ne imenuje odnosno ne izabere članove ovog budućeg saveta.
Na član 174. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 184. amandman je podneo narodni poslanik Jon Magda. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili načelni pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Žarko Obradović, ministar prosvete, želi završnu reč? Izvolite, gospodine ministre.
Želim da vam kažem nekoliko rečenica. Kad sam bio poslanik godinama pre, uvek na kraju rasprave o amandmanima poslanici su postavljali pitanje - šta sad ovaj hoće da kaže još, s obzirom da se nekoliko sati pre toga vodila rasprava o amandmanima. Ali, stvarno bih želeo da kažem nekoliko rečenica sada na kraju rasprave o ovim amandmanima o zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Evo, mi smo počeli jutros, odnosno u 09.00 sati smo mi neki članovi Odbora počeli da radimo, evo sada je 22.00 sata, dobrano smo ušli u noć. Raspravljali smo danas jako mnogo o ovom zakonu i želeo bih stvarno u ime Ministarstva prosvete Republike Srbije da se svima vama zahvalim na raspravama i trudu koji ste uložili da afirmišemo obrazovanje, jer ovde su ostali danas ili večeras oni uporni i oni koji na obrazovanje gledaju na jedan drugačiji način, o čemu ništa loše o onim kolegama koji danas nisu bili u situaciji da budu s nama, ali iz rasprave koja se čula danas u Narodnoj skupštini Republike Srbije, apsolutno provejava stav da obrazovanje treba da dobije bolji tretman nego što ga sada ima. Nije to stvar jednog ministra ili Vlade, to je potreba države. Ovo govorim ne slučajno, bilo je poslanika koji su direktno ili indirektno pokušali da postave pitanje ili da izvuku zaključak da neko od nas traži da donesemo ovaj zakon, pa eto moramo da sledimo nešto, da prepisujemo ili slično. Moram vam svima reći da apsolutno nije tačno. Ovaj zakon treba Srbiji i sistem obrazovanja i vaspitanja koji se ustanovljava ovim zakonom ili ona rešenja koja unapređuju kvalitet su nešto što Srbiji treba. Niko nas ne goni da predlažemo rešenja koja smo predložili, a mi ih predlažemo zato što želimo da unapredimo sistem. Čini mi se da smo pokazali dobru volju i u razgovorima, i na Odboru i danas, pa usuđujem se reći i određenu dozu stručnosti, pošto je bilo i osporavanja sa druge strane, ali videli ste da smo razgovarali skoro o svakom amandmanu, sa puno argumenata za ili protiv. Činjenica da smo prihvatili 54 amandmana, od 201 koliko je podneto na ovaj predlog zakona, stvarno govori da nije bilo apriori negativnog stava prema predlagaču, nego smo vodili računa o sadržaju zakona. Ima nekoliko pitanja koja su postavljena, pa bih želeo da kažem, da bismo imali dobro obrazovanje treba nam opredeljenost da se prvo obrazovanjem bavimo, treba nam sistem vrednosti i treba nam mnogo dobrih zakona. Nadam se da ovaj sistemski zakon stvara dobre preduslove da se mogu doneti drugi zakoni iz oblasti obrazovanja i vaspitanja. Treba nam daleko bolja podrška celog društva. Ne mislim na Vladu, na opoziciju kada govorim o medijima, mislim na sve nas koji živimo i radimo u Republici Srbiji, jer ima puno potrebeda dobije tretman koji apsolutno zaslužuje. Neko je pitao - kakvo nam obrazovanje treba ili gde smo danas. Jednostavno, kakva je uloga znanja i položaj. Vi koji sedite ovde ili radite u prosveti, ili se bavite prosvetom na veoma kvalitetan način i sami možete da izučite određene zaključke, ali će deca kada budu shvatili šta znači znanje njima i državi, onda će se i okrenuti više obrazovanju, jer kada se shvati da je obrazovanje uslov ili ulaznica za budućnost, onda će to izgledati potpuno drugačije. Ima naravno i druga strana, kao ministar i ova ekipa ljudi koje ovde vidite, i još mnogo njih koje ovde ne vidite, mogli smo da idemo i drugom logikom. Ne bavimo se prosvetom. Negde sam izjavio da je idealan ministar koji se ne meša u svoj posao i samo potpisuje račune, a u prosveti i sami znate da ima puno para i treba potpisivati dosta računa. Nismo se opredelili da tako radimo, već smo u proteklih godinu i nešto dana želeli da promenimo stvari. Nije samo reč o ovom zakonu ili drugom zakonu o kome ćemo sutra raspravljati, reč je o sijaset konkretnih poteza koje smo uradili u toku proteklih godina, ali to je malo, malo za ono što nam treba. Verujte mi, treba nam vreme, želju imamo, trebaće nam novca i stručnosti. Zato su ovi amandmani i ova rasprava koja je bila za nas dragocena. Mislim da nema razloga da se bilo ko plaši, kako bih rekao, vezano za status zaposlenih ili prava direktora, ili za postojanje određenih tela, saveta ili slično, da želimo da činimo nešto što će naneti štetu sistemu. Rekli smo da smo podržali strukturu koja postoji. Zavodi su osnovani 2004. godine. Samo bih podsetio kolege i javnost da smo želeli, ne rušeći ono što je bilo pre nas i ne ponašajući se u stilu, pre nas nije valjalo ništa, sada ćemo mi sve da napravimo novo, zadržali smo stvari za koje mislimo da imaju vrednost, a pokušali smo da ponudimo rešenja pred vama, sa obrazloženjem zašto mislimo da su dobra za budućnost koja dolazi. Niko nema razlog da se plaši, ni zaposleni. Moram reći da smo o rešenjima vezanim za normu rada razgovarali sa sindikatima. Neću reći da su se sindikati saglasili ili ne, ali smo sve dileme, kako bih rekao, raspravili šta to konkretno znači. Moram da kažem vezano za srednje stručno obrazovanje i vaše amandmane, kolege iz SRS, vi ste stvarno bili dosledni u onom delu podnošenja amandmana i vaših zahteva, ali odmah da vam kažem kao ministar, nemojte imati ni primisli da mi nećemo uvažiti zajednice srednjih stručnih škola, struku vezanu za taj savet. Opredelili smo se za formiranje saveta na nivou Vlade zato što imamo iskustva vezana za Nacionalni prosvetni savet, da mu je trebalo skoro dve godine da se formira, pa još pola godine da počne da radi. Srednje stručno obrazovanje je nešto što Srbiji treba i gde treba brzo reagovati. Uverićete se prema imenima i prezimenima ljudi koji budu u tom savetu da će biti reč o stručnim ljudima. Nema politike, jer i ovi ljudi koji sada sede, pa dobro, govorim vam zato što imamo, mi u ovom savetu, nacionalno prosvetnom… dobro kolege, ostavljam vama na pravo da razmislite o onome što govorim. U ovom nacionalnom prosvetnom savetu deo članova Nacionalno prosvetnog saveta izabrala je jedna skupštinska većina, a sada je izabrala druga skupštinska većina. Ako kažem da je reč o stručnim ljudima, stvarno mislim da je reč o stručnim ljudima, a ako vi uzmete kriterijum politike, onda ćete, izvinite, doneti zaključak -ako su ovi izabrani po kriterijumu politike, onda su i prethodni izabrani po kriterijumu politike. Kažem vam – ne, struka je važna i struku treba poštovati. Vi ćete videti kada Vlada bude predložila članove Saveta za srednje stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, da stvarno želimo da unapredimo i srednje stručno obrazovanje, jer je to potreba i interes i privrede Srbije i zahtev tržišta rada, a želimo da stvorimo osnove za obrazovanje odraslih. Nema potrebe, videli ste da smo mi pokušali različitim rešenjima da unapredimo sistem, da nastavnici i učitelji pratedete i da mu se posveti dužna pažnja na svim nivoima obrazovanja. Jer džabe nama bilo kakav zakon, mogu da kažem da je zakon idealan ili da vi tvrdite da ne valja ništa, ali ako nemamo nastavnika koji želi da radi sa decom, da mu prenese znanje, da ga podstakne na razmišljanje, da ga nauči da primenjuje ono što ga uči, da dete razume to i sutra da primenjuje, onda nismo uradili posao. Ovo govorim u kontekstu da imamo velike ciljeve, ali se suočavamo sa surovom realnošću gde imamo veliki broj nepismenih ljudi, veliki broj neobrazovanih ljudi, da imamo mali broj visoko obrazovanih ljudi, da imamo podatke koji govore da deca u šestom, sedmom ili prvom razredu srednje škole ne znaju na propisan način ni da pišu. Nešto nam u sistemu ne valja. Neću upirati u bilo koga prstom, pa reći kriv je taj i taj. Ne valja nam sistem. Hajde zato da zajedno menjamo stvari iznutra u sistemu, jer se u obrazovanju ne može postići rezultat preko noći. Mi sada postavljamo temelj za nešto čiji će rezultati doći u godinama koje su pred nama. Još dve reči, ima puno konkretnih stvari na koje smo mi, čini mi se, odgovorili. Ako ima i nekih na koje nismo unapred se izvinjavam za to. Pošto ćemo biti i sutra, moći ćemo razgovarati oko toga. Nemojte da imate primisli da mi želimo na bilo koji način da unutrašnje odnose u školi rešavamo na štetu zaposlenih ili direktora. Ta priča o direktorima, pošto ima deo zakona koji se odnosi na direktore, da li mi sada želimo na bilo koji način dovedemo direktore u inferiornu situaciju, ne naprotiv. Rešenjima koje smo predložili školski odbor, lokalna samouprava, ponašanje njihovo, odnos direktora, ispunjavanje obaveza, uslovi za razrešenje. Sve su to stvari koje su postojale ranije, a mi smo samo predložili rešenja koja sistem čini efikasnijim. Nemojte da brinete da će biti bilo ko ugroženo. Želim na kraju da vam kažem, imamo veliku državnu potrebu da menjamo stvari u sistemu obrazovanja. Ovo vam govorim krajnje iskreno. Rekao sam u raspravi, nema razloga niti da se pripadnici većinskog naroda plaše da će izgubiti deo nacionalnog identiteta, niti da se pripadnici manjinskih zajednica plaše da neće biti uvaženi kako dolikuje jednoj državi, kao što je Srbija. Sistem obrazovanja garantuje iste uslove za sve građane Republike Srbije. Zato smo prihvatili određene amandmane koji govore, ne mogu tačno da se setim formulacije, ali o poštovanju države Srbije i naravno poštovanju identiteta i srpskog naroda i identiteta pripadnika manjinskih zajednica. Znači i ceo ovaj sistem vrednosti koje mi sada postavljamo, ako ga budemo primenili u praksi, jer primena ovih odredaba će slediti u godinama koje dolaze pred nama, u značajnoj meri će ga unaprediti, ali će biti velikih pritisaka da se negde izostane iz ko zna kojih razloga. Samo vam kažem, mi često volimo o sebi da dajemo jako ovako visoke vrednosne stavove i da sebe možda ponekad i precenjujemo. Lepo je što nam deca osvajaju prve nagrade na međunarodnim takmičenjima, ali broj te dece je sve manji, nažalost, u odnosu na neko vreme pre, a prosek nam je, da kažem, pao ispod nekih drugih zemalja. Naravno treba ulagati, ali i treba sistem iznutra menjati da bi imali kvalitetno obrazovanje, pa ćemo onda zajedno sa Nacionalnim savetom za visoko obrazovanje i ovim Nacionalnim prosvetnim savetom za srednje stručno obrazovanje, onda jednostavno biti u situaciji da donesemo strategiju i onda svi zajedno da razgovaramo stvarno kakvo obrazovanje Srbiji treba zbog budućnosti.
Gospodine ministre, dozvolite da se vašim saradnicima i vama iskreno zahvalim na doprinosu koji ste dali, da u jednoj i više nego radnoj i korektnoj atmosferi raspravljamo o ovom izuzetno značajnom zakonu. Zaključujem pretres Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sutra ćemo nastaviti raspravom o Predlogu zakona o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima, u 10.00 časova. Poštovani poslanici, zahvaljujem na saradnji i na zaista izuzetno korektnom radu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Da bismo tačno utvrdili kvorum, molim vas da postavite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine i da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Borislav Pelević, Svetlana Stojanović, dr Nikola Krpić, Elvira Kovač, Balint Pastor, Laslo Varga, Arpad Fremond, Riza Halimi i dr Nikola Lazić. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da sam pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, prisustvuju i prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretar, dr Tinde Kovač-Cerović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, Vesna Fila, pomoćnik ministra za razvoj obrazovanja i međunarodnu prosvetnu saradnju, mr Zoran Kostić, pomoćnik ministra za inspekcijske i nadzorne poslove, Miroslava Radikić, Smilja Krneta i Nataša Mujagić, viši savetnici u Ministarstvu prosvete, a povodom sledećih tačaka dnevnog reda, pored predstavnika predlagača, dr Olivera Dulića, ministra životne sredine i prostornog planiranja, prisustvuju i Aleksandra Damnjanović-Petrović, pomoćnik ministra, Nebojša Janjić, Ljilja Stanojević, pomoćnik ministra, Nenad Tesla, direktor Republičkog geodetskog zavoda, Željka Jurakić, direktor Fonda za zaštitu životne sredine i Svetlana Ristić, samostalni savetnik. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O UDžBENICIMA I DRUGIM NASTAVNIM SREDSTVIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Jon Magda, Dragomir Cimeša, Miodrag Stoilović i Aleksandar Janković, Saša Maksimović, Zlata Đerić i Aleksandra Ilić, Miroslav Markićević, Igor Bečić, Zoran Babić, Nikola Savić, Radica Jocić, Goran Mihajlović, Slađan Mijaljević, Miletić Mihajlović, Riza Halimi, Zoran Šami, Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Aleksandar Pejčić. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio kao nepotpun amandman narodnog poslanika Slađana Mijaljevića na član 18. Odbačeni amandman ne može biti predmet rasprave i o njemu se ne glasa. Primili ste izveštaje Odbora za prosvetu, Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jon Magda, Dragomir Cimeša, Miodrag Stoilović i Aleksandar Janković. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Saviću.