Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 109 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 92 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik, Enis Imamović. Izvolite.
Hvala, uvažena predsednice. Pre dve nedelje ovde smo raspravljali o izboru sudija i ukazali da je taj izbor sa aspekta Bošnjaka neprihvatljiv i da nanosi direktnu štetu Bošnjacima u Republici Srbiji, jer dodatno narušava ionako neusaglašenu nacionalnu strukturu zaposlenih suda, naročito onog u Novom Pazaru. Zbog toga smo mi poslanici SDA Sandžaka i glasali protiv ovakvog izbora i pozvali smo da se taj konkurs poništi i raspiše novi. Isti takav poziv uputilo je i Bošnjačko nacionalno veće kao najviše predstavničko telo Bošnjaka u Republici Srbiji. Međutim, izbor sudija je sproveden i mimo tih zahteva legitimnih predstavnika Bošnjaka. Ipak, predstavnici pravosuđa u Novom Pazaru se nisu na ovome zaustavili. Nevladina organizacija Forum 10 obratila pismom predsedniku Osnovnog suda u Novom Pazaru Đorđu Gojgiću gde su od njega tražili podatke o nacionalnoj strukturi sudija u tom sudu. Predsednik suda u svom pisanom odgovoru na krajnje neprofesionalan, nepristojan i što je najgore i veoma preteći način odgovara ovoj nevladinoj organizaciji. Naime, taj predsednik u svom odgovoru otvoreno preti svima onima koji se usude da otvore pitanje zastupljenosti Bošnjaka u tom sudu, uključujući i nas narodne poslanike, pa i mene lično koji sam o toj temi govorio, nazivajući nas pripadnicima nekakvih organizovanih međunarodnih kriminalnih grupa i plaćenika koji radimo za nekakve organizovane međunarodne kriminalne grupe. U tom najspornijem delu pisanog odgovora, predsednik suda u Novom Pazaru, Đorđe Gojgić, poziva na preduzimanje, citiram: „Koraka i akcija u sprečavanju širenja neargumentovanih i lažnih tvrdnji kojima se pokušava narušiti ugled pravosuđa vezano za ovo pitanje, a koje tvrdnje najverovatnije potiču iz krugova bliskih organizovanom međunarodnom kriminalu, koje tvrdnje kriminalne organizacije plasiraju preko lica koja su na njihovom platnom spisku ili su od kriminalnih organizacija na drugi način zavisna, dovodeći i stručnu i širu javnost u zabunu“, završen citat. Ovo je, dame i gospodo, klasičan primer institucionalnih pretnji i zastrašivanja. Ovo je skandal. Dakle, mi narodni poslanici, Bošnjačko nacionalno veće, nevladine organizacije iz Novog Pazara, mediji, naši ugledni akademski građani, pa i Evropska komisija i OEBS, svi mi koji postavljamo pitanje zastupljenosti Bošnjaka u pravosuđu i u pravosudnim institucijama u Sandžaku, za predsednika suda Đorđa Gojgića, kako on to kaže – pripadamo krugovima organizovanog međunarodnog kriminala. U vreme kada Evropska komisija kritikuje Srbiju zbog nedovoljne zastupljenosti Bošnjaka u pravosuđu, u vreme kada kritikuje zbog nedovoljne reforme pravosuđa u procesu pristupanja EU, predsednik suda u Novom Pazaru iznosi ovakve pretnje svima nama koji se usudimo da spomenemo zastupljenost Bošnjaka u sudu u Novom Pazaru. A kada se ipak usudimo i pitamo, pitam se, da li ćemo mi ili članovi naših porodica snositi nekakve posledice nakon njegove osvete. Pitam ministarku pravde, Nelu Kuburović, da li je obaveštena o ovim tvrdnjama predsednika suda u Novom Pazaru i da li stoji iza ovih njegovih reči? Ukoliko ministarka ne stoji iza ovih reči, tražim da pod hitno pokrene postupak za njegovu smenu, jer ovakvim ponašanjem, Đorđe Gojgić je izgubio svaki legitimitet da sudi Bošnjacima u Sandžaku i uopšte da obavlja bilu kakvu funkciju u pravosudnim institucijama u ovom gradu. Republičkog tužioca za organizovani kriminal pitam, šta je preduzeo po pitanju iznetih tvrdnji predsednika suda? Tražim da sprovede istragu i da nam kaže da li postoje takve organizacije, da li postoje takvi spiskovi i ko su lica koja se nalaze na tim spiskovima? Na kraju, želim da konstatujem, da mi uz ovakvo pravosuđe za dva dana obeležavamo 22. oktobar ili 24 godine od otmice, mučenja i ubistva Bošnjaka u Sjeverima.
Hvala, potrošili ste vreme, zahvaljujem. To nije pitanje, to je uticaj na pravosudne organe. Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski.
Zahvaljujem predsednice. Hrvatski poslanici u Evropskom parlamentu predaće ovih dana još jednu rezoluciju BiH u kojoj će od evropskih parlamentaraca tražiti da se izjasne o referendumu koji je Republika Srpska sprovela i koji se odnosi na obeležavanje dana Republike Srpske. Tražiće navodno da se osudi secesionistička politika koju vodi Republika Srpska. Jedna od odredbi ove rezolucije biće i promena Dejtonskog sporazuma, tvrdeći da Republika Srpska politički zloupotrebljava Dejtonski sporazum, a u rezoluciji će se tražiti od međunarodne zajednice da pokrene i postdejtonske razgovore o novom uređenju Bosne i Hercegovine. Svakako da je reč o pokretanju još jedne rezolucije koja ima za cilj da potpuno neopravdano osudi Republiku Srpsku za secesionističko rušenje institucija BiH. Moje pitanje je upućeno ministru spoljnih poslova i potpredsedniku Vlade Republike Srbije Ivici Dačiću – šta će država Srbija uraditi po tom pitanju, s obzirom da je Srbija jedna od potpisnica Dejtonskog sporazuma. Takođe, ovo je još jedna inicijativa koja ne doprinosi smirivanju tenzija u regionu. Hvala.
Hvala. Reč ima Marinika Tepić.
Zahvaljujem predsednice. Imam jedno pitanje koje želim da uputim u ime, rekla bih vrlo uznemirenih građana južnog Banata, naročito sa teritorije Alibunara, Vladimirovca, Bele Crkve i Pančeva. Vezano je za otpočinjanje geoloških istraživanja nafte i gasa na prostoru zaštićenog prirodnog dobra Deliblatska peščara. Deliblatska peščara je jedinstveno prirodno dobro na teritoriji čitave Evrope i ono što imamo kao informaciju poslednjih dana jeste da radnici NIS-a intenzivno otpočinju da ispituju teren Deliblatske peščare u potrazi za naftom i gasom. U tom smislu, ne znam da li sam došla do pravih informacija, zbog toga i postavljam pitanje, želim tačan odgovor od ministarstava koja su pravni naslednici drugih ministarstava iz 2013. godine. Pretpostavljam Ministarstva energetike i drugog ministarstva zaduženog za prostorno planiranje, da nam se dostavi rešenje broj 310-02-693/2013-01 od 26. juna 2013. godine, kada je jedno od ovih ministarstava ili oba dalo saglasnost NIS-u da nastavi izvođenje geoloških istraživanja za naftu i gas na području Deliblatske peščare, odnosno celog južnog Banata i to do 31. decembra 2020. godine. S obzirom da smo duboko uvereni i moja malenkost i svi moji sugrađani iz južnog Banata da NIS nije u nameri da sprovodi ovakva istraživanja iz ljubavi prema istraživanjima, već zbog potencijalne eksploatacije, koja po prirodi stvari jeste prirodni nastavak istraživanja, želimo da znamo - šta će sa našim prirodnim dobrom, jedinstvenim u Evropi, naročito ekološkom oazom Pančevaca usled dugogodišnjeg, višedecenijskog zagađenja desiti? Hoćemo li uskoro se susretati sa bušotinama i naftnim pumpama usred Deliblatske peščare? Zahvaljujem.
Marko Đurišić.
Hvala poštovana predsednice. Moje pitanje je upućeno predsedniku Vlade, gospodinu Vučiću, s obzirom da danas je izgleda on jedina adresa sa koje možemo da očekujemo neki odgovor, ako naravno tog dana nije preterano ljut. Početkom ove nedelje dobili smo vest da je Srbija prva u Evropi, ali ne po rastu bruto nacionalnog dohotka, ne po smanjenju deficita, niti po bilo čemu dobrom, nego po broju ljudi građana Srbije koji su ugroženi od siromaštva. Dakle, 25,4% građana Srbije je po anketi koju je sproveo Republički zavod za statistiku ove godine ugrožen od siromaštva. Po tome smo prvi u Evropi. Moje pitanje je predsedniku Vlade – šta će Vlada preduzeti da bi se ovo stanje promenilo? Ovo stanje iz godine u godinu se pogoršava. Pre četiri godine taj procenat je iznosio 12,8. On je dupliran za ove četiri godine pod svim vladama koje Srpska napredna stranka sa svojim koalicionim partnerima formirala. Da li će Vlada konačno urediti nešto, umesto što će se svađati sa građanima, nazivati ih lenjivcima, nesposobnjakovićima, mrziteljima, samo zato što žele da žive pošteno, dostojanstveno od svoga rada u ovoj zemlji? Da li će uraditi nešto konačno na izmenama Zakona za podršku porodicama sa decom? Ako gledamo ove podatke 35% porodica sa troje i više dece je ugroženo danas od siromaštva. Da li će Vlada uraditi nešto za samohrane roditelje, jer porodice samohranih roditelja danas 35,4% njih živi u opasnosti da sklizne u ono što se statistički kaže siromaštvo. Da li će Vlada da uradi nešto da spreči, sada već slobodno možemo to da kažemo, egzodus građana Srbije jer se duplira broj građana koji iz godine u godinu napuštaju Republiku Srbiju u potrazi za boljim životom, za dostojanstvenim životom? Podaci su tu. Čak ni ova lažna statistika kojom Vlada pokušava da oboji u ružičasto život u Srbiji to ne može da promeni i mislim da je krajnje vreme za neke mere. Mi ćemo prvih mesec dana rada ove Skupštine završiti da nismo doneli ni jedan zakon i raspravljali ni o jednom zakonu koji utiče na bolji život građana. Donosimo odluke o novom zaduženju na sledećoj sednici i nigde nema rasprave ovde u parlamentu kako će građani bolje živeti. Ono što očekujemo od Vlade to je najkasnije kada bude donošen budžet za 2017. godinu da dođe ovde sa strategijom za borbu protiv siromaštva, sa strategijom i jasnim planom da se poveća zaposlenje mladih ljudi. Poražavajući su podaci da 40% porodica sa malom decom danas u Srbiji ne može egzistencionalne potrebe same da obezbede te porodice, nego se oslanjaju na pomoć roditelja i porodice. U takvoj situaciji ne možemo da očekujemo da ćemo preokrenuti stopu negativnog priraštaja koja već decenijama u Srbiji postoji. Bez plana Vlade to se neće desiti. Naše pitanje danas premijeru je – da li će i kada će doći sa jasnim planovima da taj budžetski suficit za koji on čvrsto veruje da postoji da to pretvori u neke konkretne mere kako bi se život građana Srbije poboljšao? Hvala.
Srđan Nogo.
Imam pitanje za ministarku pravde, gospođicu Nelu Kuburović. Želim da dobijem informaciju – zašto Ministarstvo pravde odbija da sprovede postupak za razrešenje sudskog veštaka Mirjane Labović iz Gradskog zavoda za veštačenje, a postupak za razrešenje je pokrenut zbog sumnje u njenu stručnost, odnosno da je falsifikovala diplomu Ekonomskog fakulteta Univerziteta u Prištini? Istovremeno bih u vezi sa tim pitao i ministra prosvete da nam kaže i da tu informaciju dostavi Ministarstvu pravde koje očito nije u stanju samo da pribavi tu informaciju, mada je u ranijim slučajevima bez problema pribavljalo podatke od drugih državnih organa – da li je ikada u SFRJ ili SRJ Univerzitet u Prištini nosio naziv – univerzitet Kosova u Prištini? Što se tiče Mirjane Labović, želeo bih da postavim pitanje Vladi Republike Srbije – šta je uradila povodom zahteva Poverenika za informacije od javnog značaja, odnosno za njegovo rešenje kojim se nalaže Gradskom zavodu za veštačenje da dostavi podatke u kojim je predmetima veštačila pomenuti sudski veštak Mirjana Labović? Već je kažnjen Gradski zavod sa 400.000 dinara, a ima preko 80 novih zahteva za te iste informacije, tako da će Gradski zavod za veštačenje postati verovatno rekorder i biti kažnjen i više nego „Srbijagas“ i „Telekom“ koji su bili ranije rekorderi zajedno. Ko je toliko moćan da štiti pomenutog sudskog veštaka Mirjanu Labović i kakvi su to predmeti u kojima je ona veštačila i ko se toliko toga boji? Vrlo interesantno pitanje. Što se tiče sudskih veštaka koji su izuzetno bolna tačka i takođe jedan od velikih problema sudskog pravosuđa, želeo bih da pitam Ministarstvo pravde – da li je odlučivalo u ponovnom postupku o predlogu za razrešenje sudskog veštaka Anice Bajić koja je bila upisana u sudski registar kao sudski veštak za oblast grafoskopije, a brisana je rešenjem ministra Nikole Selakovića 2013. godine? Naime, ona je bila upisana na osnovu diplome navodne kriminalističke škole za koju je utvrđeno da ne poseduje nikakvu akreditaciju za rad kao školska ustanova, niti kao privredno društvo, niti kao preduzetnik. Upravni sud je nedavno uvažio žalbu Anice Bajić i poništio rešenje ministra pravde, tako da je sada ponovo na Ministarstvu pravde da odluči o tom postupku. Šta je zanimljivo kod tog rešenja? Da vidimo kakvi su nam sudski veštaci. Anica Bajić je u žalbi navela da za njenu oblast ne postoji nikakva specijalna škola, već da mogu da veštače nadareni pojedinci, pa sada slušajte zanimljivost, nešto poput rašljara koji nemaju nikakve formalne kvalifikacije za to, ali imaju prirodni dar. Jako zanimljivo. Kakvi su nam sudski veštaci imamo još jedan slučaj. Dokle je Ministarstvo pravde stiglo sa postupkom odlučivanja povodom predloga za razrešenje sudskog veštaka Miodraga Petrovića sa funkcije sudskog veštaka za oblast mašinska tehnika. Podnet je zahtev pre šest meseci. Pomenuti veštak nema visoku stručnu spremu iz date oblasti. Inače, taj čovek je poznat kada je pre neki dan napao fotoreportera i novinarku „Večernjih novosti“. To je bilo u „Večernjim novostima“. On je istovremeno sudski veštak iz oblasti ekonomije, mašinske tehnike i stečajni je upravnik. Čovek je završio Višu mašinsku školu, pa je posle dve godine završene upisao privatni Ekonomski fakultet gde je završio i master studije. Kako je moguće da mu se priznaju ispiti sa Više mašinske škole na Ekonomskom fakultetu? To bi mogao i ministar prosvete da nam kaže. Želeo bih da pitam ministra Vulina – da li se sutrašnja isplata ličnih invalidnina, kao i porodičnih koje primaju po osnovu Zakona o boračkoj i invalidskoj zaštiti ratni vojni invalidi i porodice poginulih biti umanjene za 2,8% i ako je to tačno na osnovu čega je izvršeno to umanjenje? Za Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine, voleo bih da nam kažu s obzirom na situaciju u Beloj Crkvi gde mesecima unazad firma „Eko 21“ d.o.o. skladišti i uništava otrovni otpad, ko je odgovoran za ekološku katastrofu u Beloj Crkvi, odakle je donošen otrovni otpad u tolikoj količini? Radi se o stotinama tona. Po čijem nalogu je pokrajinski inspektor mesecima zataškavao ceo slučaj i da li je tačno da je otrovni otpad prevezen u Novi Sad i da je sada tamo truje građane? Ako je to tačno, gde se on nalazi? Hvala.
Reč ima Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem predsednice. Moje pitanje je upućeno ministru privrede. Ja sam već jednom pitala gospodina Sertića za ovu temu, međutim, odgovorio mi je na način koji nije zadovoljavajući, pa ću ponovo postaviti pitanje, sada novom ministru, verujući da će on možda imati više razumevanja za ovaj problem. Ujedno pozivam i predsednika Vlade Republike Srbije i predsednika Republike, da kada u subotu budu dolazili na ovu priredbu, koju priređuje gradonačelnik Novog Sada, koji uključuje mnogo vojne opreme, da pogledaju sa leve strane kada budu ulazili u Novi Sad, videće jedan kostur od zgrade, to je tzv. zona Sever 4. u koju je Novi Sad do sada uložio četiri milijarde dinara. Na tom mestu će se, kažu, nalaziti fabrika koja je osim ovih 40 miliona evra od grada Novog Sada dobila još i 10 miliona evra od Republike Srbije da zapošljava radnike za 21.000 dinara, i ukoliko grad Novi Sad ne završi ovaj objekat do danas, tako piše u Aneksu II ugovora koji je Zavod za izgradnju grada potpisao 4. oktobra 2016. godine, on će kompaniji koja tu treba da se nalazi svakog dana, gospođo predsednice mislim da je to i vama važno, uplaćivati 20.000 evra penale. Dakle, kada prođe prvi dan Novi Sad će toj kompaniji dati 20.000 evra, drugog dana 40.000, trećeg 60.000 itd, i to su sve pare koje će građani Novog Sada platiti zahvaljujući divnom poslu koji je gradonačelnik Novog Sada sklopio u nemogućnosti za privuče prave investicije, pa je malo kupio investicije parama građana Novog Sada. Ovaj ugovor se nekoliko puta do sada menjao, imali smo nekoliko aneksa ugovora, svaki put je to izgledalo tako da se troškovi grada Novog Sada uvećavaju. Zbog tog projekta Novi Sad je odustao od mnogih drugih projekata koje je planirao. Umanjuje socijalna davanja, odustaju od asfaltiranja pojedinih ulica, odustao je od rešavanja problema lista za čekanje u novosadskim vrtićima i svaki put kada je Skupština grada verifikovala novi Aneks ugovora on je u sebi sadržavao nove obaveze za grad Novi Sad. Da ne bude da je ta kompanija toliko crna, evo, jedan srećan podatak, oni su sklopili ugovor sa jednom taksi kompanijom iz Novog Sada, da kada radnici padnu u nesvest, pošto im se često dešava da padnu u nesvest, pošto 12 sati stoje za trakom, ta taksi kompanija ih besplatno preveze do bolnice tako da se radi o jednoj humanoj kompaniji, ne radi se o nekome ko ne ceni prava radnika. Moje pitanje je sada novom ministru, pošto evo, ja priznajem, ne mogu da shvatim u čemu je isplativost tog posla da pokuša ponovo da mi objasni, kao građanki Novog Sada, evo, ne kao narodnoj poslanici, na koji način investicija u kojoj Novi Sad ulaže 40 miliona evra, Republika Srbija 10 miliona evra, a kroz koju će se za 10 godina, tako piše u ugovoru, Novom Sadu vratiti 10 miliona evra. Dakle, to je investicija zahvaljujući kojoj će grad Novi Sad za 40 godini biti na nuli. Na koji način je ta investicija dobra za grad Novi Sad? I, neka objasni i predsedniku Vlade i predsedniku Republike kada budu išli u Novi Sad i u subotu da pogledaju tu zgradu i neka vide šta će građane Novog Sada koštati 20.000 evra svakog dana. Da li postoji odgovornost za to što ta hala nije završena? Da li postoji mogućnost da taj koji je trebao da završi plaća te penale, a ne grad Novi Sad, ili je ovo posao u kom zarađuju apsolutno svi privatni partneri, a plaćaju isključivo građani Novog Sada? Ja mislim da to interesuje sve poslanike, u ostalom i sve građane Republike Srbije, jer to je način na koji u ovu zemlju dolaze investicije. One da dolaze, one se kupuju, a kupuju se parama građana.
Hvala. Samo mi recite kome je postavljeno pitanje? (Aleksandra Jerkov, s mesta: Ministru privrede.) Da, ministru privrede, nisam razumela zaista. Čula sam reč priredba, pa sam pitala šta se to dešava u Novom Sadu u subotu, ovo zbog građana Srbije govorim, ne govorim zbog nekog ko će pežorativno nešto da kaže, Vojna parada povodom oslobođenja dana grada Novog Sada. Znači, to nije priredba. Poštovani poslanici pre nego što nastavimo rad dozvolite mi da u vaše i svoje ime pozdravim studente Univerziteta u Beogradu koji prate ovaj deo današnje sednice sa galerije velike sale. Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Danas ću postaviti nekoliko pitanja različitim predstavnicima vlasti, a povodom raznih skandala koji se dešavaju svakodnevno u našoj državi. Prvo pitanje je upućeno ministru prosvete, a tiče se skandala oko promene naziva imena škole u Dojevićima koje se do sada zvalo „Sveti Sava“ ubuduće će se zvati „Halifa bin Zaid Al Nahjan“. Ko je i kada u ime Ministarstva prosvete dao saglasnost da se škola „Sveti Sava“ u Dojevićima preimenuje u „Halifa bin Zaid Al Nahjan“? Da li je tačno da je lično premijer predložio da se škola „Sveti Sava“ preimenuje u ovog poznatog donatora i po rečima premijera velikana? Po čemu je pomenuti kalif zaslužio da škola po njemu dobije ime? Da li je on neki poznati naučnik, pesnik, pisac, neko ko je dao pečat obrazovanju, prosvetiteljstvu ili je samo čovek koji ima puno para? Ako je ovo drugo, da li to znači da bilo koji tajkun koji ima novaca može da da pare i da traži da se po njemu nazove ime neke institucije. Ili ne daj Bože neki diktator, a ima ih nažalost po svetu, može na ovaj način da dobije ime neke škole. Drugo pitanje je upućeno ministru sporta. Šta je učinio povodom sramnog izdajničkog poteza predsednika Odbojkaškog saveza Srbije Nenada Golijanina koji je na nedavnom zasedanju Svetske odbojkaške federacije povodom prijema Kosova bio uzdržan dok su na primer Španci bili protiv? Da li mu je dao instrukcije pre zasedanja kako da se ponaša i kako da glasa? Ako nije, zašto nije, a ako jeste, da li je onda ovo zvaničan stav Vlade? Ako nije zvaničan stav Vlade zašto se ministar i Vlada do sada nisu oglasili i zašto nisu pokrenuli proceduru smene ovog čoveka kome zaista nije vredno pominjati ime. Treće pitanje je upućeno predsedniku Vlade, do kada će Srbija da čini ustupke u pregovorima sa Kosovom i do kada će za rad ulaska u EU da se odriče teritorije stanovnika, imovine na Kosovu i Metohijij? Neverovatno zvuči činjenica da je prošlo samo deset dana od kada su institucije lažne države Kosovo usvojile zakon kojim od Srbije pokušavaju da otmu „Trepču“, a direktor Kancelarije za Kosovo i Metohiju, Marko Đurić je posle tog čina, slavodobitno izašao i obećao javno, zakleo se da on nikada neće moći to da prihvati i da će se pre povući nego da učestvuje u tom sramnom izdajničkom činu. Međutim, juče vidimo da Marko Đurić nastavlja pregovore u Briselu kao da se ništa nije desilo. Da stvar bude još gora, predsedik Vlade izjavljuje da Srbija želi da postiže dalje sporazume i da je on lično zamolio Marka Đurića da svuda gde je to moguće nešto učinimo u prevodu da popustimo i da još malo pomognemo stvaranje nove države. Postavljamo pitanje do kada će Srbija da popušta? Prethodni režim je prihvatio Euleks, to nije bilo dovoljno. Pitanjepregovora izmestio iz Ujedinjenih nacija u EU, nije bilo dovoljno. Ovaj režim je Briselskim sporazumom prihvatio pravi okvir Kosova, organizovao lokalne izbore po kosovskim, a ne po srpskim zakonima, raspustio lokalne samouprave na severu, ukinuo sudove, predao katastar, prihvatio njihove lične karte i tablice i to nije dovoljno. Sada se otima imovina, Srbija dalje srlja u te pregovore i traži način kako da pomogne da Kosovo dobije pozivni broj. Ima li kraja popuštanju? Četvrto pitanje, takođe za premijera Vučića i ministra energetike, kolika je vrednost imovine i procenjenih rudnih bogatstava na Kosovu i Metohiji? Obzirom da stalno dobijamo uvrede da su svi neznalice i da nemaju pojma o čemu pričaju, a pošto je on sveznajući, molimo ga da nam odgovori kolika je ta imovina. Prema studiji Svetske banke iz 2003. godine, vrednost rudnih potencijala na Kosovu je oko 13 i po milijardi evra, a udeo rudnika „Trepče“ preko tri milijarde. Ljubodrag Savić, profesor ekonomskog fakulteta je izračunao da preduzeća države Srbije na Kosovu imaju 1.350 objekata, koji su vredni preko pet milijardi evra. Peto pitanje postavljam predsednici Narodne skupštine, vama gospođo Gojković, kada ćete konačno zakazati tematsku sednicu na čijem dnevnog redu će biti Kosovo i Metohija? Da vas podsetim, poslanička grupa DSS je još 11. avgusta tražila da se održi tematska sednica o Kosovu.
Hvala, vreme. Zahvaljujem. Obavestiću vas. Reč ima Vladimir Đurić.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, moje prvo pitanje, naše prvo pitanje upućeno je gospodinu Branislavu Nedimoviću, ministru poljoprivrede i ministarki državne uprave i lokalne samouprave gospođi Ani Brnabić. Da li Republika Srbija, AP Vojvodina i lokalne samouprave poseduju tačne evidencije poljoprivrednog zemljišta u posedu po svim nivoima uprave i da li su te evidencije javno dostupne i gde? Da li te evidencije sadrže podatke o tome koliko je poljoprivrednog zemljišta izdato, kome i po kojim cenama, a sve po katastarskim opštinama, parcelama i klasama poljoprivrednog zemljišta? Koliko poljoprivrednog zemljišta nije izdato u zakup i zašto, po planovima lokalnih samouprava? Koliko je poljoprivrednog zemljišta uzurpirano? Ko su uzurpatori i na kojim parcelama? Ko je, prema saznanjima nadležnih organa, trenutno najveći uzurpator poljoprivrednog zemljišta u Republici Srbiji? O kojim parcelama je tačno reč i šta je preduzeto kako bi se konkretno ta najveća poznata uzurpacija okončala? Bivša ministarka poljoprivrede i zaštite životne sredine, pre godinu dana, dakle u novembru proše godine, izjavila je da lokalne samouprave, nekih 330 hiljada hektara državne zemlje uopšte ne ponude u zakup kroz svoje godišnje programe, a od onoga što u te programe uđe i bude ponuđeno, neizdato ostane negde oko 240 hiljada hektara. To ukupno predstavlja oko 570 hiljada hektara neizdate zemlje. Sama ministarka tada je izjavila da neizdato ostaje čak oko 600 hiljada hektara. Ako se uzme prosečna cena zakupa, koju je takođe tada ministarka navela, oko 189 evra po hektaru, proističe da je šteta za budžete preko 120 miliona evra. Obzirom da je poznato da u Srbiji na pojedinim teritorijama tržišna cena zakupa zemlje prelazi i 500 evra po hektaru, može se proceniti da je potencijalna šteta za budžet negde oko 200 miliona evra godišnje i ovaj problem ne traje jednu godinu, već traje godinama. Vlada je u pokušaju da sistemski reši problem uzurpacije zemljišta marta ove godine donela uredbu, kojom je za ovu sezonu poljoprivrednu praktično izašla u susret uzurpatorima. Ponuđeno im je da se sami prijave i da kroz vansudsko poravnanje u suštini legalizuju uzurpaciju. Prema rečima gradonačelnika Pančeva, šest od devet hiljada hektara koji su uzurpirani na teritoriji opštine Pančevo, kroz vansudsko poravnanje dogovoreni su po ceni od 190 evra po hektaru u zakup. U opštini Zrenjanin, Srpska pravoslavna crkva je zemlju koju je dobila iz restitucije u zakup izdala po ceni od 520 evra po hektaru. Da je ova uzurpirana zemlja ponuđena na licitaciju i da je postignuta ista takva cena, budžet bi bio bogatiji za nepuna dva miliona evra. Ovo pitanje smatramo izrazito važnim zato što želimo da se otkloni sumnja da se zemlja namerno ne iznosi na licitacije kroz godišnje programe, kako bi se prećutno odobrila uzurpacija. Ja ću podsetiti da je svojevremeno na televiziji N1 izašao snimak gde je lokalni funkcioner vladajuće stranke iz Apatina snimljen telefonom kako u kafani sugeriše paorima da slobodno uđu u atar i uzurpiraju njive i ako se poljočuvari bilo šta budu pitali, da se slobodno pozovu na njega. Dakle, ovo su ozbiljne stvari koje se moraju rešiti. Drugo pitanje koje upućujemo adresiramo ministru privrede i tražimo da nam kaže – koja genijalna ekonomska logika stoji iza planirane subvencije britanskoj IT kompaniji „Endava“ u vrednosti od 4,4 miliona evra? Prema informacijama, Savet za ekonomski razvoj je takvu odluku već doneo. Tražimo informaciju da li je i Vlada tu subvenciju već odobrila i tražimo pisanim putem da dobijemo tu informaciju. Zakonom o ulaganjima, podsticajna sredstva odobravaju se za otvaranje novih radnih mesta. Ova subvencija neće doprineti otvaranju novih radnih mesta, zato što se radi o subvencionisanju IT sektora, kojem već danas, prema informacijama Ekonomskog instituta nedostaje, čak i 30 hiljada obučenih kadrova. Domaće kompanije i preduzetnici iz oblasti IT-a svojim porezima i doprinosima će praktično kroz najavljenu subvenciju zapravo sufinansirati rast sopstvene konkurencije, koja će na taj način biti dovedena u favorizovanu poziciju da lakše privuče i zaposli inače deficitarne stručne radnike u ovoj oblasti koje su godinama obučavali ti domaći IT stručnjaci i te domaće IT kompanije. Vlada na ovaj način favorizuje inostranu konkurenciju na domaćem tržištu. Pogotovo se protivimo ovoj subvenciji zato što se radi o kompaniji koja je prošle godine iskazala deset miliona funti dobiti, sa 63 miliona funti prihoda i rastom profita po stopi od preko 90%. Naravno, i ova kompanija kao i svaka druga dobro su došle, ali pod ravnopravnim uslovima, bez favorizovanja od strane Vlade. Treće pitanje tiče se vojne parade koja je predviđena za Novi Sad za Subotu, kada će naš grad pohoditi i premijer. Interesuje nas – koliko će tačno koštati vojna parada u Novom Sadu i da li su pripreme za vojnu paradu odgovorne za nesnosni smrad sirove nafte kojoj je juče bio zapahnut ceo Novi Sad celo popodne i celo veče?
Hvala. Drago mi je da se radujete oslobođenju grada Novog Sada. Reč ima Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se, predsednice. Pitanje postavljam resornoj ministarki za oblast saobraćaj gospođi Zorani. Imajući u vidu činjenicu da smo nedavno, dakle, pre nekoliko dana, podržali, što je bilo krajnje afirmativno i državno potrebno, sporazum postignut sa Azerbejdžanom, sa ciljem podizanja i revitalizacije putne mreže, podizanja kapaciteta putne infrastrukture, naročito kada su u pitanju autoputevi. U tom pravcu, građani Zlatiborskog okruga postavljaju pitanje, kada je trasiranje autoputa ka Jadranu tema Vlade i resornog ministarstva vezano za ovaj kraj? Zbog čega? Postoji nekoliko opcija trase autoputa ka Jadranu, imajući u vidu da je nesporno da ta trasa autoputa ide do Požege. Od Požege pa na dalje ka Boljarama, kao tački od koje nastavlja trasa autoputa ka Jadranu, postoji više opcija. Jedna od opcija, u svakom slučaju, bi trebalo da bude u fazi razmatranja, a nakon faze razmatranja, po dubokom ubeđenju građana Zlatiborskog okruga, i konačne odluke da trasa ide dalje preko Užica, odnosno Mačkata i na dalje ka Boljarama. Zbog čega? Zbog toga što ova trasa ima, u svakom slučaju, ekonomski prihvatljivije rešenje, odnosno postoji kao prihvatljivije ekonomsko rešenje iz jednostavnog razloga što se značajno smanjuju troškovi gradnje, što se značajno smanjuje relacija kada je u pitanju dužina te trase i to je čak negde za 40 kilometara. Druge komparativne prednosti koje u svakom slučaju nameću razmišljanje i navode na zaključak da je to upravo pravo rešenje jeste činjenica da Zlatiborski okrug na neki način može biti i devastiran, imajući u vidu činjenicu da se značajni turistički potencijali koji se vezuju za turističke destinacije, poput Zlatibora, Tare, Mokre Gore i drugih nesumnjivo značajnih turističkih mesta, na taj način mogu samo još više stimulisati u pravcu pružanja što kvalitetnijih turističkih usluga. Druga komparativna prednost nesumnjivo jeste postojanje aerodroma „Ponikve“, u koji je Vlada uložila značajna novčana sredstva kako bi ga osposobila u funkciju redovnog avio-saobraćaja, pa čak sa tendencijom i daljeg usavršavanja i dovođenja na nivo kada se i kargo letovi mogu sprovoditi upravo preko tog aerodroma, nesumnjivo sa tendencijom dalje potrebe da se ulažu novčana sredstva čak negde oko 2,4 miliona evra, kako bi se i Erbas avioni mogli manevrisati, odnosno sletati na taj aerodrom. Neuporedivo značajnije za Vladu Republike Srbije, za državu, za Srbiju bi bilo kada bi upravo ovaj aerodrom mogao imati komunikaciju i sa autoputem koji prolazi upravo trasom na koju ukazujemo. Imajući u vidu sve ove činjenice, nesumnjivo je da upravo ovaj kraj zavređuje pažnju kada je u pitanju infrastruktura. Naravno da je Vlada prepoznala ono što je za Zlatiborski okrug značajno, a to da je u planu da će se putna mreža, kada su u pitanju autoputevi revitalizovati, odnosno da će se trasirati u nekim drugim pravcima, kao što je pravac ka Republici Srpskoj, odnosno ka Višegradu. Međutim, taj pravac je pravac koji u svakom slučaju zaobilazi neke opštine koje i te kako zahtevaju pažnju Vlade Republike Srbije, kao što su Nova Varoš, kao što je Priboj, kao što je Prijepolje, kao što su mesta koja gravitiraju ka Crnoj Gori, gde bi u svakom slučaju trasa autoputa trebala dalje da se nastavi. Imajući u vidu da se radi o nerazvijenim opštinama, imajući u vidu da se radi o opštinama kojima je potrebno značajno ulaganje, u kojima je potreban privredni preporod kako bi se izvukli iz ogromnog fijaska, prevashodno privrednog fijaska, u smislu nedostatka privrednih potencijala koje su nekada imali, mislim da je rešenje na koje se sada kroz ovo pitanje ukazuje najbolje. Na kraju, ovo pitanje zavređuje pažnju i značajno vremena unazad, pa stoga, smatram da bi odgovorom građanima Zlatiborskog okruga na ovo pitanje, naročito na pozitivan način, taj kraj bi dobio mnogo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, pitanje upućujem predsedničkom kolegijumu Narodne skupštine, odnosno Kolegijumu, valjda je to zvaničan naziv, zato što smo u utorak na sastanku poslaničkog kluba SRS zaključili da pokrenemo inicijativu pred predsedničkim kolegijumom stranke, da se donese odluka da svi naši predstavnici napuste skupštinske odbore, delegacije i grupe prijateljstava, zato što nisu poštovani osnovni parlamentarni principi pri konstituisanju tih tela, principi koji su ovde izgrađivani pune dve i po decenije, što nije bilo konsultacija među šefovima poslaničkih grupa i što nije apotekarskom vagom merena proporcionalna zastupljenost raznih parlamentarnih stranaka. Mi smatramo da još nije kasno da se te stvari isprave. Zato postavljam ovo pitanje, da ne bismo samo saopštili odjednom – mi više nećemo i gotovo. Od svih kolektivnih tela Narodne skupštine, samo je Kolegijum konstituisan na tom principu. Dakle, predsednik Skupštine je iz najveće stranke, a potpredsednici su iz skoro svih opozicionih stranaka, čak je jedna i odustala. Bilo je dogovoreno da bude zastupljena u potpredsedničko mesto, ali je sama odustala od toga. (Saša Radulović, s mesta: Nije odustala.) Pa, niste hteli da glasate. Ja ne znam jeste li ili niste. Dogovoreno je bilo da svi glasaju za konačno rešenje. Ko je odustao od konačnog rešenja, odustao je i od svog učešća. Nije to sada ovde poenta. (Saša Radulović, s mesta: Pa, nemoj da pominješ.)
Nemojte dobacivati govorniku. Izvolite.
Zato mi smatramo da bi trebalo da se održe novi sastanci Kolegijuma Narodne skupštine sa šefovima poslaničkih grupa, da se to pitanje razmotri. Mi ne želimo da napustimo te odbore i delegacije i grupe prijateljstava. Da se razumemo, mi želimo da ostanemo. Naš će predstavnik ostati potpredsednik Narodne skupštine, jer je tu poštovan princip, ali ukoliko se ništa neće promeniti, SRS mora da vodi računa o svom partijskom dignitetu i da kaže da neće da trpi da je isključena iz svih kombinacija rukovodećih organa, skupštinskih odbora, delegacija i grupa prijateljstava, pogotovo što je na nekim sednicama konstitutivnim na tako brutalan način sprovođena samovolja najjače političke partije, što kad bi na svaki naš protest ili primedbu mnogi poslanici iz vladajuće koalicije reagovali na brutalan način. Čak su nas negde i majmunima nazivali i govorili da smo mi ovde dovedeni da glumimo majmune. Pa, dobro, ako majmune dovedene u Narodnu skupštinu, onda im morate dati sva prava narodnih poslanika. Onda morate biti ravnopravni sa tim majmunima, inače što ste ih dovodili. Bilo je rimskih diktatora koji su konje proglašavali za senatore, ali su se prema tim konjima senatorima svi drugi morali ophoditi sa vrhunskim poštovanjem. Ako ste svemoćni, ako možete svakakve odluke doneti, možete i majmune dovesti u Skupštinu i to vam pravo ne sporimo, ali onda poštujte te majmune koje ste tamo doveli i shvatite da morate biti ravnopravni sa njima, u svemu.
Zahvaljujem. Ja se iskreno nadam da nećete napustiti, poslanička grupa, ni jedan odbor, niti bilo koja druga i da dijalogom može sigurno da se dođe do rešenja, samo malo volje. (Vojislav Šešelj, s mesta: Dobro, ja očekujem pismeni odgovor.) Nemam pismeni odgovor. Ne znam tačno o čemu se radi. Neko kaže da je poslanička Grupa prijateljstva sa Ruskom Federacijom, neko ovako, neko onako. Sešćemo da razgovaramo, da vidimo u čemu je konkretno problem i da pokušamo da rešimo. Ja sam voljna za dijalog sa svima. (Vojislav Šešelj, s mesta: Grupa prijateljstva sa Ruskom Federacijom je za nas bila kap koja je prelila čašu.) Razumela sam. Dobro, onda ćemo razgovarati, da vidimo šta može da se uradi, ali zaista molim poslaničke grupe da ne napuštaju svoje odbore, jer odbori oslikavaju sliku parlamenta. (Saša Radulović, s mesta: Replika.) Ne postoji replika na postavljanje pitanja. Poslovnik, izvolite, proučite. (Saša Radulović, s mesta: Postoji 104.) Ne, ne postoji 104. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Republika Srbija je pod strankama bivšeg režima sprovela pljačkašku privatizaciju. U tim mutnim radnjama sudelovali su neki današnji narodni poslanici u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Među njima je i Saša Radulović, lider pokreta DJB. Radulović je 2011. godine kao stečajni upravnik građevinskog preduzeća „Novi autoput“ milionski vredan …
Izvinite, poslaniče, samo mi recite kome je pitanje?
MUP i tužilaštvu.
Znači, ministru unutrašnjih poslova i ministarki pravde.
Tako je. Znači, milionski vredan računovodstveni posao da kompaniji „Biznis servis“ koja je registrovana na njegovu suprugu, u kojoj je gospodin Radulović bio suvlasnik. Zbog ovakvog sukoba interesa, Agencija za licenciranje stečajnih upravnika ga je kaznila sa 100.000 dinara, a Privredni sud u Beogradu dva meseca kasnije razrešio dužnosti stečajnog upravnika „Novog autoputa“. Kada je postao ministar, Saša Radulović se nikada nije odrekao pozicije stečajnog upravnika u čak 14 firmi. To pokazuje njegov odnos prema građanima Republike Srbije i državi Srbiji. Radulović je novac iz stečajni masa isplaćivao kome je hteo, bez saglasnosti suda i bez saglasnosti države. Saša Radulović je kao stečajni upravnik razvlačio stečajne postupke i tako od firmi koje su mu poverene na upravljanje oteo, verovali ili ne, 50 miliona dinara. Prosečna naknada po stečajnom postupku iznosila je 100.000 dinara mesečno, a Radulović je kao stečajni upravnik dobio 495 mesečnih naknada. Prostom računicom, dolazimo do sume od 50 miliona dinara, koje je Radulović stavio u svoj džep. Od 2007. godine vodio je 15 stečajnih postupaka, od kojih je okončano samo dva. Za ove poslove bilo je potrebno 20 dana, a njemu nije bilo dovoljno ni 10 meseci. Raduloviću je isplaćivano 495 mesečnih apanaža. Svojevremeno je štampa objavila njegove protivzakonite radnje, pa evo samo nekih: 13. 04. 2011. godine naslov – Saša Radulović, stečajni upravnik u 14 preduzeća, dobija mesečno 2,1 milion dinara; 14. 04. 2011. godine policija je pokrenula krivičnu prijavu protiv Saše Radulovića; 16. 04. 2011. godine u jednom listu naslov – Kada je preduzeće „Dimitrije Tucović“ palo u ruke stečajnog upravnika Saše Radulovića, radnici oterani a firme očerupane; 25. 04. 2011. godine Saša Radulović, stečajni upravnik „Delta legala“ hoće da očerupa već ojađene kupce stanova, tražeći da uplate 4,2 miliona evra da bi se dovršio objekat; 27. 04. 2011. jedan list objavio je naslov – Jedan list uhvatio stečajnog fantoma Sašu Radulovića; 31. 05. 2011. godine, list objavljuje – Raduloviću, bruku, koliko si miliona maznuo. Poštovane dame i gospodo, evo kako se Saša Radulović bori protiv partokratije i burazersko-kumovske politokratije, jer je to bio glavni predizborni slogan njegovog „kombi pokreta“. Svoga kuma je postavio za stečajnog upravnika BIP-a. Na izbornoj listi za Skupštinu opštine Vračar, stavio je dva kuma sa svojim suprugama. Tako je stavio Ivana Kljajića i suprugu Oliveru Kljajić, kumu Ivana Kljajića, kuma Milenka Petronijevića i njegovu ženu Draganu Petronijević Babić, Srećka Babića i njegovu ženu Dunju. Dame i gospodo, Saša Radulović je izbegao da plati porez SAD u iznosu od milion i nula šest miliona dolara i na taj način osramotio ovaj visoki dom, jer je to nezamislivo za jednog narodnog poslanika. Evo, ja posedujem dokument od 6. 10. 2016. godine, u kome stoji dug od jedan nula šest miliona dolara. Ako ima bar malo poslaničkog morala, pozivam ga da podnese ostavku. Ovaj dokument poseduje i njegova stranka, zbog čega mu traži ostavku. Na kraju, postavljam poslaničko pitanje Ministarstvu pravde i Ministarstvu unutrašnjih poslova – ima li elemenata krivičnog dela u stečajnim rabotama Saše Radulovića?
Zahvaljujem. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju… (Narodni poslanik Saša Radulović tapše.) U čemu je problem, poslaniče? (Saša Radulović, s mesta: Odobravam.) Poslanik ima pravo da pita svakog ministra. (Saša Radulović, s mesta: Iskoristićemo to pravo.) Da, čuli smo u prethodnom obraćanju. Molim poslanike iz poslaničke grupe koja nas onemogućava da radimo, da budu parlamentarni i da imaju dozu tolerancije i prema poslanicima većine koji žele da se informišu na način koji je predviđen Poslovnikom. Znači, molim vas za dozu demokratske tolerancije. Pošto sam bila prekinuta, dozvolite mi da kažem koja je poslanica poštovala Poslovnik i najavila svoje odsustvo, a to je Milena Ćorilić. Znači, poslanica koja poštuje Poslovnik u svakom segmentu, a ne samo u onom koji joj se dopadne. Nastavljamo rad. Prelazimo na pretres u pojedinostima. Tačka 4 – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju: ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Mladen Šarčević i njegovi saradnici. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje nadležnih odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite. Prvo pitam predlagača, da li želi reč? (Ne)
Hvala. Poštovana predsednice, gospodine ministre, kolege poslanici, najviše amandmana je bilo na ovaj prvi član. Nekako, gle čuda, prihvaćen je amandman šefa najveće poslaničke grupe, iako su i drugi amandmani bili gotovo istovetni, tako da nisam siguran koliko to što je amandman došao sa te strane nije bilo presudno za prihvatanje ovog amandman. Ono što je interesantno, kada su ovakvi amandmani pre dve godine bili predlagani Skupštini, vaš prethodnik, gospodine ministre, je odbio da prihvati ove amandmane. Znači, još 2014. godine su poslanici predlagali da se rok za doktorske i magistarske studije produži do školske 2017/2018. godine i tada je to odbijeno, a evo, danas se prihvata. Voleo bih da čujem argumentaciju zašto je to tako? Posebno me zanima argumentacija za prihvatanje produženja roka za magistarske studije, jer je tada rečeno da, s obzirom da se magistarske studije od usvajanja novog zakona više neće raspisivati po starim programima, znači, od dve školske godine, 2005. i 2006. to više nije bilo moguće, nisu mogle da se upišu magistarske studije i onda se zato nije ni produžavao rok, tako je bar ministar obrazlagao zašto nema potrebe više produžavati. Vi ovim amandmanom to produžavate. Kao što smo rekli u načelnoj raspravi, mi nismo protiv toga, ali bi želeli da čujemo brojeve. Brojeve, gospodine ministre, o koliko ljudi se radi, koliko ljudi će sada biti u prilici da završi produženjem ovog roka doktorske studije, a koliko magistarske i koliko ih je, recimo, iskoristilo rok od poslednjeg produženja do danas, kako bismo znali o čemu ovde raspravljamo? Da li se to radi o nekoliko desetina slučaja, stotina, hiljada ljudi? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, interesantan je zaista ovaj amandman i zapravo postojanje, prihvatanje ovog amandmana i postojanje ostalih amandmana sa istim tekstom govori da smo bili u pravu kada smo govorili da je ovaj zakon, koji se već nekoliko puta menja iz godine u godinu u isto godišnje doba, zapravo znači da je neophodno da se donese, i ministar se sa tim složio, jedno sveobuhvatno rešenje i da se ovaj zakona suštinski promeni, ali čini se da su i ove izmene donete nekako bez ozbiljne analize u ministarstvu i u Vladi. Da nije tako, onda bi sasvim izvesno i Vladin predlog bio sa ugrađenim ovim stavovima koji su prihvaćeni u amandmanu i protiv kojih sada predstavnik Vlade nema ništa protiv. Radi javnosti, neophodno je da se kaže nekoliko reči da bi se zapravo primetio rad opozicionih poslanika u Narodnoj skupštini. Skoro sve poslaničke grupe, znam za SRS, podnele su amandman koji je u tekstu istovetan sa amandmanom Aleksandra Martinovića, koji je prihvaćen i, naravno, ne možemo da kažemo da ne prihvatamo i mi taj amandman kada smo isti takav podneli. Ali, u najmanju rukuje nekorektno da samo taj amandman bude prihvaćen, a da Vlada za ostale amandmane, iste takve, kaže – ne prihvataju se iz razloga što je prihvaćen amandman Aleksandra Martinović. Gospodine ministre, bilo bi lepo da ste napisali, dobro vi ste izabrali da usvojite amandman Aleksandra Martinovića, i ja to mogu prihvatim, mogli ste i da usvojite amandman Marka Milenkovića iz SNS, isti amandman, ali je trebalo u obrazloženju Vlade, niste morali da o svim ovim amandmanima raspravljate i pišete ova obrazloženja, nego je trebalo da kažete, pošto možemo usvojiti samo jedan amandman sa istim tekstom, mi smo se opredelili da izaberemo i da prihvatimo amandman Aleksandra Martinovića, ali smo na isti način mogli usvojiti amandman Marka Milenkovića i ostalih narodnih poslanika koji su podneli isti takav amandman. Zaista sam želela, pre svega zbog javnosti, jer mi se bavimo politikom, mi smo narodni poslanici mi ovde zastupamo narod, neki narod koji je birao sve nas ovde, danas jedva čeka da čuje da li će mu biti produžen rok za završetak magistarskih, odnosno redovnih pa onda magistarskih doktorskih i studija. Zaista želimo da kažemo biračima mi iz SRS smo se za to zalagali i čak smo podneli amandman, pa će neko negde pročitati da naš amandman nije usvojen, a mogao je biti, jer je potpuno isti kao i amandman kolege Martinovića koji je usvojen. Još nešto vezano za član 1. Gospodine ministre ukoliko samo ovaj amandman ovako bude usvojen vi ćete imati zakon koji će unutar zakona imati članove koji su koliziji. Ovde je neophodno da se uradi, mi smo hteli amandmanom da intervenišemo, ali nažalost pošto je ovo veoma restriktivan Poslovnik, nismo imali mogućnost da uložimo amandman na član koji vi niste obuhvatili u vašem predlogu. To je loše rešenje, ali je takvo, ali je moguće uraditi pravno tehničku redakciju i ja predlažem predsedniku parlamenta da se napravi kratka pauza, da se Zakonodavni odbor povuče i da uradi pravno tehničku redakciju u smislu da se kaže da usvajanjem ovog amandmana, koji nikome očigledno nije sporan, prestaje da važi samostalni član 32. u zagradi C2 zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju iz 2010. godine. Ako ostane i ovaj samostalni član i ovo danas usvojeno onda ćemo imati koliziju i faktički neprimenjiv zakon. Hvala vam.
Održan je Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo i istine radi, poslanik Martinović je podneo ovaj amandman 10. oktobra u 15.27 časova, poslanik Marko Milenković 18. oktobra u 9.20 časova, pa se razmatrao prvi amandman po podnošenju. Reč ima narodna poslanica Marinika Tepić.
Zahvaljujem, poštovana predsednice. Gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, tokom načelne rasprave pre dva dana ovde u Narodnoj skupštini poslanici LSV uporno su skretali pažnju i kritikovali jedan neverovatan odnos predlagača ove zakonske intervencije, a to je Vlada Republike Srbije, odnosno ovlašćenog lica koje se ovde nalazi u liku gospodina ministra, na taj način što je na apsolutno neprimeren model i neprimeren tretman diskriminisala jedan deo studentske populacije. Odnosno Vlada nije omogućila kroz svoj predlog da se produži period studiranja i postdiplomcima, odnosno magistrantima i doktorantima predbolonjskog perioda. Čitav dan smo skretali pažnju, ministar se vrlo retko oglašavao, kao što sam i tada rekla, uglavnom se branio ćutanjem, a u još ređim svojim obraćanjima narodnim poslanicima uglavnom krio iza Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje.
Budite ljubazni, molim vas o amandmanu, imamo striktno tekst amandmana i ne otvaramo generalnu debatu, to je prošlo. Striktno o amandmanu.
Naravno doći ću, za dve rečenice dolazim do amandmana, pravim samo konekciju na amandman kako se do toga došlo. Naravno uvažiću vašu sugestiju. Ono što se u međuvremenu desilo jeste da se Vlada obratila narodnim poslanicima sa predlogom da se prihvati amandman narodnog poslanika što je za nas dobar signal, zato što naprosto, moramo primetiti da su i narodni poslanici većine pretpostavljam u želji da spasu svog ministra od osude da je na prvom radnom zadatku u oblasti visokog obrazovanja stao iza diskriminatorskog predloga i branio ga, kažem manje, više, uspešno. Ali, ono što mene dodatno zanima jeste, u ovom rekla bih opamećivanju, uz pomoć narodnih poslanika, što je ministar na sednici Vlade naveo kao obrazloženje da bi se ta odluka promenila? Mi smo ovde videli, kao što smo čuli od prethodnih kolega, brojni amandmani su tretirani kao istovetni sa amandmanom kolege Aleksandra Martinovića, odbijeni upravo iz tog razloga, a onda na strani dva u obrazloženju kaže – amandman se prihvata gospodina Martinovića iz razloga navedenih u obrazloženju amandmana. Tog obrazloženja nema. Ja sam listala u više navrata, a ovo što smo dobili kao skupštinski materijal uopšte nema tog obrazloženja zašto se prihvata taj amandman. Stoga bih volela da čujem to obrazloženje, a naročito molim gospodina ministra da se uključi u diskusiju i da nam objasni na koji način, jer pretpostavljam da je na sednici Vlade on inicirao, obrazlagao i podržao na kraju ovakvu amandmansku intervenciju. Kako je on to sada branio na sednici Vlade, kako je Vlada došla do toga da usvoji ovaj amandman, a to se nije desilo mnogo dana ranije kada je podnela drugačiji predlog? Želim od gospodina ministra da čujem šta je sada naveo kao svoje razloge, s obzirom da je pre dva dana govori da nikako ne može to da učini i da se isključivo državo saveta savetodavnog tela, i volela bih da čujem te amandmane, jer ova rečenica u obrazloženju ne znači mnogo. Ne mogu da kažem ne znači ništa, ali između tog ništa i zapravo malo, ne postoji sadržaj u obrazloženju koje smo dobili. Nismo dobili obrazloženje, ne postoji. Volela bih od ministra da tačno čujem kako je on branio ovaj amandman koji nije mogao u početku da uvrsti u integralni predlog zakonske intervencije, odnosno izmena, a sada je to mogao i sada može da zastupa tako nešto? Zahvaljujem.
Hvala. Znači, Vlada je prihvatila ovaj amandman i amandman je postao sastavni deo Predloga zakona, te poslanici neće glasati zasebno o tom amandmanu. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, dozvolite mi da kažem da mi je vrlo drago što je Vlada Republike Srbije prihvatila ovaj amandman gospodina prof. dr Aleksandra Martinovića. Govorim vam kao čovek koji je od početka bio uključen u akciju još u prošlom sazivu i vodio mnoge sastanke sa svim studentima, sa svih univerziteta. Moja malenkost ovog leta nije išla na godišnji odmor, želeo sam pomognemo tim studentima. Ono što nije jasno mnogima, čak i narodnim poslanicima, ovde se radi o kategoriji studenata koji su studirali pre Bolonje, da tako kažem pod navodnicima, starom nastavnom planu i programu. Ovo je vrlo bitno, vi koji se bavite vaspitanjem i obrazovanjem i koji imate podosta staža u vaspitanju i obrazovanju od 1946. godine do danas, bivša Jugoslavija, da ne kažem bivše vlasti Republike Srbije uvek kada su se reforme sprovodile i donosili novi zakoni, dozvoljavali smo studentima koji su studirali po bivšem nastavnom planu i programu započetom da završe studije. O tome se ovde radi, na odboru smo imali malo nerazumevanja oko toga. Znači, vrlo mi je drago što je do toga došlo zato što se radi o mahom dobrim studentima, malo vam zvuči čudno, kada kažem, o dobrim studentima, a nisu na vreme završili. Oni imaju svoje sudbine ekonomske, da ne kažem emotivne i koje kakve druge, ali nisu bili u situaciji da na vreme završe te studije. Mi kada smo dozvoljavali, ograničavali prvi put, tada je bio ministar Jovanović, mi smo bili svesni da će doći do produžetka, iako smo tada predlagali da pustimo zakon na miru, da oni završe do kraja, ali želelo se tada da ih se malo ubrza. Dakle, pregledom u indekse, a ja sam ih pregledao verujte jako mnogo, radi se o dobrim studentima i neko je pitao od narodnih poslanika koliki je to broj, a evo, ja ću vam reći – 22.000 nazad dve godine, od toga je završilo 12.000. Dvanaest hiljada za dve godine mi smo spasili stručnjaka koji danas rade u preduzećima Srbije i širom Evrope i šire, hvala ti Bože. Dakle, otprilike imamo broj, ali nisu svi potpise davali, još 12.000 otprilike ima. Znači, možda ima nešto manje, a možda čak i nešto više. Nema niti jedan razlog da to zaustavimo. Jedino da kažem studentima mi ćemo verovatno danas ili sutra izglasati i produžiti im po starom nastavnom programu, a to se odnosi i na doktorante. Zašto je došlo do ovog amandmana? Moramo biti svesni da imamo Nacionalni savet za visoko obrazovanje, gospodo, koje smo mi ovde izabrali. On ima svoj stav i ministar Šarčević je poštovao stav, a u Nacionalnom savetu su predstavnici mnogih fakulteta koji su gledali ekonomski interes, finansijski interes, pa su fakulteti i tačno je, a to su poslanici rekli, hajde da kažemo, odredili visoke kvote za njihov re upis ili eventualno nastavak daljnjeg školovanja itd. Dakle, ministar je poštovao Nacionalni savet za visoko obrazovanje, ali mi menjamo zakon i dajemo amandmane i upravo smo bili svesni otpočetka da će doći do ove situacije u koju smo došli i mislim da nema ništa loše. Naprotiv, ja kao profesor koji radim sa studentima, ovo je danas jedan od najlepših dana u mom životu, pošto znam da se radi o studentima koji su u jako teškoj ekonomskoj situaciji, rade i studiraju, a propagiramo doživotno obrazovanje i vaspitanje, što se radi o studentima iz ekonomskih manjih razvijenih krajeva, pravio sam i tu analizu, o studentima koji su imali svoje lične tragedije, iz ratnih, itd, naprosto da kažem da apelujem na sve bez obzira ko je kakav amandman postavio da glasamo da im se produži kako studentima na osnovnim studijama, tako i doktorantima. Hvala lepo.
Moramo brisati listu. Poslovnik. Izvolite.
Zahvaljujem. Povređen je, odnosno nije primenjen član 106. u vezi sa članom 27. Sa punim pravom ste upozorili, starajući se o redu na sednici, narodnu poslanicu Mariniku Tepić da se drži dnevnog reda, da je ovo rasprava u pojedinostima i da razgovaramo o amandmanu. Sa žaljenjem moram da konstatujem da je iz, pretpostavljam, većini nepoznatih razloga narodnom poslaniku koji je malopre imao svoje izlaganje to dopušteno. Ne može „kvod licet tiovi, no liced bovi“ bez obzira na to što je možda milo nekim ušima slušati nečije rasprave. Ili je rasprava u pojedinosti za sve ili nije ni za koga. Ja sam tu podrška punoj primeni Poslovnika, ali smo neprimenjivanjem i bez upozorenja narodnom poslaniku da ne može da priča o tome ko je došao u rat, a ko ne može da se vrati u Hrvatsku, da bez upozorenja to ne može da radi u raspravi u pojedinostima, stvaramo atmosferu da onda i drugi poslanici kažu – pa ja ću da govorim o lažnim diplomama, ja ću da govorim o kupljenim, ja ću da govorim o ovome. Nepotrebno potpuno. Ovo je rasprava u pojedinostima i bilo bi dobro da postupamo jednako prema svim poslanicima. Zahvaljujem.
Hvala vam na pouci, ali ja sam se striktno držala primene člana 106. (Gordana Čomić, s mesta: Ne možda da priča makar šta.) Poslanica Marinika Tepić nije uopšte govorila o amandmanu, dok je nisam opomenula, nego je govorila o odluci ministra da odgovara ili ne odgovara pojedinim poslanicima u generalnoj debati i govorila je o njegovom ponašanju. (Gordana Čomić, s mesta: A prethodni govornik je govorio o ratu i o svojim utiscima.) Možda je smešno, ali nikada nećete doći u poziciju da morate da tumačite Poslovnik, poslaniče. (Balša Božović, s mesta: Poslovnik.) Molim vas da završim svoju rečenicu, a vama se nisam ni obratila. Znači, Marko Atlagić, poslanik, je govorio o razlozima zašto je dobro podržati ovaj amandman i zašto neki ljudi u našoj državi koji ne mogu da studiraju u svojoj republici odakle su potekli zaslužuju da im se produže magistarske i doktorske studije. Da li nekome smeta što se spomenuo primer Republike Hrvatske ili ne, o tome možemo da diskutujemo, ali mogao je da upotrebi i kao ilustraciju i primere drugih područja sa kojih su ljudi koji su na magistarskim i doktorskim studijama morali da napuste svoju zemlju. Ako smatrate da sam trebala da prekinem, prihvatam to i iznećemo to na glasanje pred većinu. Hvala. (Marko Atlagić, s mesta: Nisam spomenuo Republiku Hrvatsku.) Nema veze. Spomenula je poslanica. Nemojte dobacivati. To vam je moj odgovor i moja dužnost da odgovorim na primedbu o kršenju Poslovnika. Gordana Čomić, da li želite da glasamo? (Ne.) (Gordana Čomić, s mesta: Ne, samo želim da bude rasprave u pojedinostima a ne da bude povlašćenih poslanika kao što je gospodin Atlagić.) Balša Božović, izvolite. Moramo da brišemo listu.
Član 107. predsednice Skupštine. Uz svo uvažavanje vas kao predsednice Narodne skupštine, ja vas molim da ne omalovažavate kolege poslanike time što im govorite da nikada neće biti na vašem mestu kao predsednica Narodne skupštine ili predsednik Narodne skupštine i u tom slučaju tumačiti da li je Poslovnik prekršen ili ne. To vi ne znate i ne možete da tvrdite, jer vaša tvrdnja omalovažava naše kolege. Svako ovde među nama ima šansu da bude predsednik ili predsednica Narodne skupštine ukoliko dobije za to većinu. Ne možete vi da govorite – nikada nećete biti u toj mogućnosti. Na taj način omalovažavate nekog ko je ravnopravan sa vama. Vi ste samo prva među jednakima i mislim da to tako treba i da ostane. Zahvaljujem.
Zahvaljujem poslaniče. Tačno, koga sam omalovažila? (Balša Božović, s mesta: Gospodina Zdravka Stankovića kome ste dobacili sa vašeg mesta da on nikada neće biti u mogućnosti da tumači Poslovnik.) Drago mi je da ste vi njegov zastupnik ovde, pošto se on nije… (Balša Božović, s mesta: Ja sam zastupnik kolega narodnih poslanika i poslanica.) Hoćete li biti ljubazni, ja ću vam pomoći da isključimo mikrofon, pošto često poslanici ostave mikrofon, pa se onda žale da im se troši vreme. Znači, tačna definicija onoga što sam rekla je bila u mogućnosti da tumače Poslovnik. (Balša Božović, s mesta: Nikada nećete doći u tu situaciju.) Znači, dobro me slušajte – da tumače Poslovnik, a sam poslanik se nije prepoznao i nije se javio, te ne vidim mogućnost da povredim Poslovnik. (Balša Božović dobacuje.) Ako me niste citirali tačno i precizno šta sam rekla, a da li će u ovom sazivu poslanik uspeti, koga ste vi … (Balša Božović, s mesta: Ja ne bih da vas menjam.) Nemojte vikati. Dužna sam po Poslovniku da vam odgovorim. Ni ja nisam vikala na vas, niti na bilo kog drugog poslanika. Znači, da li će poslanik koga ste vi imenovali i prepoznali u mojoj rečenici… Nemojte, molim vas telefone, pogotovo ne za predsedavajućim stolom. Postoji funkcija „sajlent“. To me ometa u vođenju sednice. … uspeti da ubedi većinu poslanika pa da bude predsednik ili potpredsednik, nije na meni. (Balša Božović, s mesta: Ja ne bih da vas menjam.) Nisam se vama ni obratila. Želite li da glasamo o povredi člana 107? (Ne.) Hvala. Boško Obradović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, ja bih se pridružio nezadovoljstvu izraženom od strane nekoliko narodnih poslanika iz redova opozicije u vezi sa ovakvim načinom donošenja amandmana o kome zapravo smo svi imali veoma slične predloge. Zbog čega? Da je Vlada RS, resorni ministar, gospodin Šarčević ili bilo ko od vladajuće većine imao u vidu studente posle diplomskih studija koji su upisali po starom programu, sigurno da bi se jedna ovakva odredba našla, gospodine ministre, u vašem predlogu izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju. Činjenica je, koju želim da konstatujem, da ste vi te studente, kao i bolonjce, o tome ćemo kasnije pričati, upisane 2006, 2007. i 2008. godine jednostavno zaboravili. Imali ste pritisak određenog broja studenata koji su upisani po starom programu da im produžite i, kao što rekoste, uplašili se njihovih tužbi i drugih stvari i napravili ove izmene i dopune Zakona, zaboravljajući studente koji su na postdiplomskim, magistarskim i doktorskim studijama i zaboravljajući studente koji su upisali Bolonju od 2006. godine. Sada kada ste, pod pritiskom javnosti i narodnih poslanika opozicije, kroz seriju amandmana, priterani uza zid da praktično prihvatite da i studenti koji su na postdiplomskim studijama, na magistarskim i doktorskim studijama ne budu diskriminisani, vi ste, naravno, poslali gospodina Martinovića da i on predloži isti amandman kao i čitava opozicija, kao i čitava javnost koja se digla protiv takve diskriminacije. I to nije sporno. To je dobra stvar. Zato i postoji opozicija, da vas kritikuje, da uoči nepravilnosti u vašem radu, da uoči ono što ste zaboravili i da vam skrene pažnju amandmanima da ispravite nešto u predlozima zakona. Ali, nije korektno da onda vaša naknadna pamet se ovde preporučuje kao neki amandman koji Vlada prihvata. Trebalo je naći načina, posebno što ste u obrazloženjima kasnijim odbili sve druge amandmane opozicije zato što je usvojen amandman vašeg šefa poslaničke grupe vladajuće većine. Dakle, apsolutno nekorektno prema narodnim poslanicima iz redova opozicije koji su podneli istovetne amandmane amandmanu šefa vladajuće stranke u Narodnoj skupštini. Dakle, trebaloje da Vlada, makar jednom rečenicom, makar u fusnoti, napomene da se radi o identičnim amandmanima, da ona usvaja praktično mišljenje svih narodnih poslanika, bez obzira da li su iz vlasti ili opozicije, koji su predložili identičnu stvar, a ne da usvaja amandman narodnog poslanika Aleksandra Martinovića, koji je mogao da se seti i pre toga pa da ode do resornog ministra koji je u Vladi njegove stranke, pa da mu na vreme to sugeriše, pa da to uđe u izmene i dopune Zakona, a ne kroz amandmane. Dakle, jasno je da ste vi ove studente zaboravili, a da se sada pokušavate izvaditi iz svega toga i još pripisati Aleksandru Martinoviću da se on setio studenata koje je njegova stranka zaboravila.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, ja sam se nadao da će atmosfera biti mnogo bolja jer smo i na Odboru, a i vidi se kroz ove diskusije, svi došli do jednog zajedničkog rešenja koje je bilo u regulisanju zahteva studenata. Nema potrebe da napadamo jedni druge, a pogotovu mi se ne sviđa kada neko kaže – vaš ministar, vaša Vlada. Nema našeg i vašeg ministra, nema naše i vaše Vlade. Onog trenutka kada smo tim ljudima koji su sada ministri dali poverenje ovde u Skupštini, oni su postali naša Vlada, zajednička Vlada svih nas.
Poslaniče, amandman. Branite amandman.
Po amandmanu, jeste. Ja sam, kao i svi drugi, za to da se prihvati amandman koji je dao kolega Martinović i ne može niko da kaže da mi nismo bili zainteresovani za te probleme. Ako pogledate unazad i kroz sredstva informisanja, čak su ti studenti navodili mene i Atlagića da smo stalno sa njima razgovarali i da smo se trudili da se pronađe rešenje. Zašto nije u prvom trenutku Vlada prihvatila? Pa, to nije toliko ni bitno. Bitno je šta se desilo na kraju. Sa svima vama ili sa većinom iz opozicije sam razgovarao i video sam da imamo zajednički cilj. Nije bitno čiji je amandman prihvaćen. Mogao je da bude bilo koji, jedan jedini može. Ne možemo da prihvatimo svih deset ili dvanaest amandmana i da uđe u zakon. Jedan ulazi. Zašto je to amandman koji je predloži kolega prof. dr Martinović? Pa, možda je najstručnije urađen. Možda i pravnički i stilski urađen onako kako treba. Ja verujem da je on to mnogo uspešnije i bolje uradio nego što bih ja uradio. Zato vam kažem, neka bude sreće da se i ubuduće slažemo oko svih predloga i da imamo slična mišljenja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovana predsednice, drage kolege narodni poslanici, želim da kažem da amandman koji sam podnela sa kolegama poslanicima iz poslaničke grupe SPS nije prihvaćen iz tehničkih razloga, ali želim da kažem da smo mi zadovoljni što je suština našeg amandmana prihvaćena, usvajanjem amandmana kolege gospodina Martinovića. Nama nije važno ko će biti autor amandmana. Važno nam je da ideja i suština budu prihvaćeni, a ideja naša, i slažem se sa tom ocenom da je to bila ideja većine poslanika, jeste da se i ovog puta pomogne studentima poslediplomskih studija, na taj način što će im se dati dodatan rok da odbrane svoje magistarske teze i doktorske disertacije. Ja sam uverena da naši postdiplomci znaju i uverena sam da će biti dodatno motivisani da ovaj dodatan rok iskoriste na pravi način, da odbrane teze, da odbrane disertacije, jer to je i u njihovom interesu, u smislu lične i profesionalne afirmacije, ali i u interesu društva u celini. Imaćemo u naredne dve godine više magistara, više doktora nauka. Mi znamo da su oni ti koji nose nastavu na visokoškolskim institucijama, oni koji nose istraživanja u naučnim institutima itd. Stoga, moram da kažem da je i za njih i za nas to jako važno i veoma sam zadovoljna i zahvalna Ministarstvu i Vladi, koji su prihvatili ovaj naš amandman. Ono što bih želela da kažem, a verujem da bi mi poslediplomci bili zahvalni da danas to kažem ovde pred svima nama i pred javnošću je to šta je sve važno i kroz šta sve prolaze naši poslediplomci da bi odbranili tezu i doktorsku disertaciju. Želela sam o tome da govorim i u načelnoj raspravi, nije bilo tada dovoljno vremena, pa evo, sada ću iskoristiti mogućnost da koristim poslaničko vreme poslaničke grupe SPS da bih to i izrekla. Dakle, pored dodatnih ispita na magistarskim studijama, za samu izradu magistarskog rada ili doktorske disertacije naši kandidati imaju jako zahtevan i težak posao. Pre svega, pre nego što se opredele za problematiku kojom će se baviti, oni, naravno, moraju da se posvete izučavanju literature, svetske literature, na osnovu koje će utvrditi stepen izučenosti jednog problema. Posle dugotrajne sveobuhvatne analize oni pripremaju prijavu za magistarski rad, odnosno doktorsku disertaciju, u prijavi ostavljaju hipotezu, utvrđuju materijal i metode rada i obraćaju se datoj visokoškolskoj instituciji. Potom visokoškolska institucija razmatra prijavu, i to na različitim nivoima, počev od katedre, stručnog veća, naučno-nastavnog veća, zatim sve to dolazi na univerzitet, takođe kroz razne nivoe univerziteta, takođe stručna veća, naučno-nastavna veća, prijava dobija zeleno svetlo. Tek kada se sve to završi kandidat pristupa izradi magistarskog rada, odnosno disertacije. Želim da kažem, prošli put sam samo napomenula, u mnogim oblastima naučnim, kao što su prirodne nauke, kao što su biotehničke nauke, tehničke nauke, medicinske itd, ova istraživanja su višegodišnja. U poljoprivredi traju po nekoliko godina. Šta to znači? Znači, na otvorenom najčešće postavljaju se ogledi i, recimo, pomenula sam, a i sada ću pomenuti, u voćarstvu, u ratarstvu to su minimum trogodišnji ogledi. Takođe i u stočarstvu i u drugim granama poljoprivrede ogledi traju dugo. Uz to što traju dugo, naši mladi saradnici, poslediplomci najčešće su prinuđeni ili primorani da većinu ovih istraživanja sami finansiraju. Zbog toga su često oni veliki entuzijasti. Kada sve ovo završe i kada dođu do dragocenih podataka, tek onda im sledi statistička obrada, poređenje sa literaturom, pisanje, uobličavanje magistarskog rada, odnosno doktorske disertacije. Kada smo pomislili da smo time nekako priveli kraju i da slede procedure sada za određivanje komisije za ocenu i odbranu samog rada, nije tako. Najčešće, na najvećem broju fakulteta, uz ovako pripremljen dugogodišnji rad, potrebno je dostaviti i dodatne dokaze da je to što ste vi radili dobro, odnosno svetski priznato i zbog toga ovi naši kandidati prijavljuju radove za objavljivanje u međunarodnim časopisima. To su mahom vodeći međunarodni časopisi sa Kopson liste, sa visokim indeksom citiranosti, a šta je tu važno naglasiti…
Molim vas o amandmanu. Suviše ste široko otišli.
Pričam o amandmanu. Ja se izvinjavam predsednice, koristim vreme Poslaničke grupe.
Bez obzira, morate o amandmanu. Vi trošite koliko hoćete.
Hvalim ono što je Vlada uradila i što je uradio ministar, a očekujem da će naši posle diplomci biti zadovoljni da mi svi čujemo kroz šta sve oni prođu da bi odbranili magistarski rad, odnosno doktorsku disertaciju. Osim što je težak i zahtevan posao, posao je jako dugotrajan i znam puno studenata posle diplomaca koji sada treba da brane magistarski rad, odnosno disertaciju, i postavljam pitanje vama i svima nama – šta bi bilo da ovaj amandman nije usvojen? Mi bi njih vratili da upisuju treću godinu doktorskih studija, ponovo da idu, celu ovu proceduru da prolaze. Na gubitku bi bili oni i društvo u celini. Zbog toga sam želela da istaknem da smo mi dobru stvar uradili i da pohvalim ministra i njegove saradnike koji su sve ovo prepoznali i uvažili, na neki način amandmane svih nas poslanika, mada je formalno usvojen samo jedan amandman. I još jednom želim i ovom prilikom da kažem, pošto dolazim sa fakulteta, da je jako važno i vredno je poštovanja to što su fakulteti nas podržali, jer suština svih nas ovde je da budemo jedinstveni, da postignemo jedan konsenzus kada se radi o ovako važnim pitanjima. Većina fakulteta je podržala ovakve inicijative i opet kažem da je to vredno pažnje i poštovanja, s obzirom da fakulteti realizuju veliki broj studijskih programa po važećem programu, s obzirom na to da su ne retko suočeni sa brojnim problemima i organizacionim i tehničkim i materijalnim i kadrovskim, da u potpunosti ispune važeće standarde, važeće norme kada se radi o važećim studijskim programima. Ovo za njih je dodatan napor, ovo je za njih nešto čemu se posebno moraju posvetiti, ali oni nas podržavaju, podržavaju studente i sve to kaže da smo mi na dobrom putu. A čiji će amandman biti, da li će biti od kolege Martinovića, ili nekog drugog poslanika, nije važno. Važno je da smo mi postigli konsenzus i da smo svi saglasni da smo mi danas uradili jednu dobru stvar i još jednom se zahvaljujem ministru u Vladi i svim vašim saradnicima koji ste nas podržali i verovatno je ova zahvalnost i u ime kolega studenata, posle diplomaca o kojima sam sada i pričala. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jasmina Nikolić.
Zahvaljujem se. Uvažena Skupštino, ja sam takođe podnela amandman sa kojim se produžava rok i studentima magistarskih i studentima doktorskih studija, smatrajući da treba da imaju identičan tretman kao i svi ostali studenti kojima je rok istekao. Naravno, tu mislim i na studente koje ste videli, odnosno na bolonjske studente kojima je takođe rok istekao. Kad god je rok produžavan, i to je jedini razlog zbog kog ja mogu da argumentujem produženje ovog amandmana, kad god je rok produžavan studentima osnovnih studija za po dve godine, a to se desilo četiri puta ukupno do sada, produžavan je i studentima magistarskih i doktorskih studija. Pošto nemamo drugu informaciju od predstavnika predlagača zašto se to ne bi dogodilo ovog puta, ili zašto bi se to dogodilo ovog puta, smatram da je to dovoljno dobro obrazloženje, jer bismo napravili štetu za koju nemamo procenu, ni ako usvojimo, ni ako ne usvojimo. Dakle, nemamo celovitu informaciju od predlagača i nismo je čuli od predstavnika. Ovaj amandman će, svesni smo toga, izvesno otvoriti mnoga pitanja, počev od toga da postoje tehnički problemi na koje je koleginica već ukazala, a to je da se mora prilagoditi član 32, samostalni član Zakona iz 2010. godine, Zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Međutim, to nije jedini član koji mora da se menja. Postoji još jedan član koji praktično mora da se izbriše, a to je član 128. Zakona, koji nikada nije menjan, uprkos tome što je ovo peti put da menjamo zakon i koji glasi, pročitaću jer je važno da imamo ovo u vidu – lica koja su prema propisima koji su važili do dana stupanja na snagu ovog zakona, stekla akademski naziv magistra nauka, dakle već su stekli akademski naziv magistra nauka, mogu steći akademski naziv doktora nauka, odbranom doktorske disertacije prema propisima koji su važili do stupanja na snagu ovog zakona, najkasnije u roku, i kaže se eksplicitno – od sedam godina od dana stupanja na snagu ovog zakona. Misli se dakle na 2005. godinu. Taj rok je davno prošao. Ovaj zakon bi morao da bude izbrisan. Dolazi u koliziju direktno sa samostalnim članom 32. Zakona o izmenama i dopunama Zakona iz 2010. godine, koji istim ovim licima, i dodaje lica koja steknu zvanje magistra nauka, nakon stupanja na snagu zakona, a po starim propisima, da mogu da završe do 2015, 2016. godine. To bi moralo da bude usklađeno. Osim ovog tehničkog dela, postavljaju se sledeća pitanja, vrlo važna pitanja. Hoće li se izvoditi nastava za studente magistarskih studija? Pretpostavljam da će se to ostaviti visokoškolskim ustanovama da regulišu opštim aktom. Činjenica je da studenti na to imaju pravo. Hoće li oni moći sada, i sada me molim vas pažljivo, dobro slušajte, da li će studenti koji magistriraju sada, nakon što izglasamo ovaj zakon, moći da upišu doktorske studije po starom, budući da na to takođe imaju pravo? Primera radi, postoje rokovi koji su definisani na određenim univerzitetima, koji su se vezivali za istek roka za završetak magistarskih doktorskih studija po starom, primer je univerzitet u Beogradu za koji znam, koji je definisao rok za prijavu doktorske disertacije, 30. septembar 2015. godine, dakle, godinu dana nakon isteka roka da se te studije završe. Šta će se dogoditi sa tim rokom? I, moje pitanje je zapravo predstavniku predlagača – da li ste razmišljali o tome ko će se i kako tim rokom baviti i koje će eventualno posledice imati ako se taj rok menja, ustanovljava, ili pak nikada ne donese? Sledeći problem koji imamo u vezi sa ovim amandmanom jeste – hoće li moći da doktoriraju po starom studenti kojima se nastavlja ovaj status i na bilo kojoj visokoškolskoj ustanovi na šta imaju pravo, ili samo na visokoškolskoj ustanovi koja danas ima akreditovane doktorske studije iz oblasti iz kojih studenti rade doktorsku disertaciju? Konačno, i ovo je možda jedno od najvažnijih pitanja, na njemu ću se zadržati nešto malo duže, jeste – šta će se dogoditi sa studentima koji su, smatrajući da je rok za završetak doktorskih studija po starom, a to je bio 30. septembar 2015, 2016. godine, istekao, a on je de fakto istekao, upisali doktorske studije po novom, a definitivno su ih upisali, šta će se dogoditi sa tim studentima? Kako će se oni vratiti na studiranje po starom, hoće li imati pravo na to? Jer to je sada već neko stečeno pravo u koje zadiremo. Zašto zadiremo u njega? Zato što mi donosimo zakon.Dvadeset i kusur dana, nakon što je rok za završetak studija po starom istekao, dakle donosimo zakon koji po svakoj sili ima povratno dejstvo. Mi smo probali juče u diskusiji da ukažemo na to da zakon ima povratno dejstvo, da je potrebno da neka odredba zakona, da se nekako u njemu konstatuje da zakon ima povratno dejstvo i da se onda na Skupštini, kada se o tom zakonu glasa, ustanovi opšti interes. To se nije dogodilo. Dakle, mi iako smatramo da svim studentima treba da bude produžen rok, iz razloga što nemamo podatke, nemamo kako da zaključimo da li da bude produžen ili da ne bude produžen, nemamo slojevite podatke, ne znamo o kojim se studentima radi, ne znamo koliko je studenata, nagađamo. Ne možemo da podržimo zakon. Ovaj amandman jeste postao sastavni deo, kao što je predsednica rekla, zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Budući da smatramo da ne sadrži odredbu povratnog dejstva, a morao bi da je sadrži, jer se tiče vremena između 30. septembra i dana u kome zakon usvajamo, praktično ovaj zakon koji usvajamo i po hitnom postupku, po našem sudu, nije ustavan i mogao bi biti oboren, tj. mogao bi biti predmet inicijativa za pokretanje pitanja ustavnosti. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Uvažena predsednice Skupštine, uvaženi ministre, ja ću kao narodni poslanik podržati predlog amandmana koji je predložio dr Martinović, jer mislim da je to ono pravo što traže naši budući magistri, budući doktori nauka, jer kao što je rekao prof. Atlagić, da veliki broj ljudi koji dolazi iz opština kao što je opština Svrljig, koje su nerazvijene, gde se teško živi, koji su uspeli da završe fakultet, ali iz nekih svojih razloga, ekonomskih, nisu uspeli da završe magistraturu i doktorat. Mislim da je ovo bilo potrebno. Još jednom se zahvaljujem gospodinu Martinoviću, jer je ovo bilo u pravo vreme, a vi kao Vlada, odnosno vi ministri imate veliko iskustvo i znanje i mislim da ćemo i usvajanjem ovog amandmana i usvajanjem ovog zakona dati mogućnost da veći broj studenata iz opština kao što je moja opština, gde će uspeti da završe fakultete, koji veoma teško tamo žive i svi znamo u kakvom je stanju poljoprivreda i poljoprivredni fakulteti, budući doktori poljoprivrednih nauka, nadam se da će ih biti još više. Pozivam kolege poslanike iz ostalih stranaka da podržimo ovaj predlog našeg amandmana, koji je predložio gospodin Martinović. Nisam član SNS, ja sam predstavnik i predsednik USS i u potpunosti podržavam ovaj amandman i sve ostale amandmane koji daju podršku mladim ljudima da završe ono što su započeli i da Srbiji bude bolje. Ja ću kao poslanik glasati za ovaj amandman i normalno, glasaću za ostale zakone koje predlaže Vlada na čelu sa našim premijerom gospodinom Vučićem.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, kolege narodni poslanici, amandman kolege Aleksandra Martinovića na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju odnosi se na produženje roka za završetak studija svima onima koji su upisali pre stupanja na snagu novog Zakona o visokom obrazovanju, dakle, po tom nastavnom planu i programu, pod tim uslovima i pod tim pravilima. Predloženi zakon je sadržao samo odredbu da se to odnosi na studente osnovnih studija. Amandman kolege Martinovića je predložio da se produžetak roka za završetak studija po tom nastavnom planu i programu odnosi i na studente magistarskih studija i na studente doktorskih studija. Vlada je prihvatila taj amandman. Odbor za obrazovanje je prihvatio taj amandman. Želim da vas obavestim da ću i ja da ga prihvatim u danu za glasanje, a želim i da obrazložim. Takav amandman skoro isti je podnela i poslanička grupa SPS. Šta je nama bitno? U načelnoj raspravi o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju poslanička grupa SPS, dajući punu podršku predloženim izmenama zakona, je istakla i zahtev da se u delu koji se odnosi na produženje roka za završetak studija po starom nastavnom planu i programu, uslovima i pravilima koji se odnose na studente osnovnih studija, istakli smo zahtev da se to odnosi i na studente magistarskih studija i na studente doktorskih studija, i na taj način obezbedili da se ravnopravno odnosi na sve. Taj zahtev smo iskazali kroz amandman koji smo podneli. Imajući u vidu da je usvajanjem ovog amandmana gospodina Martinovića naš zahtev ispunjen, a to nam je suština, dakle, omogućeno je ovim amandmanima da se to isto pravo odnosi i na studente magistarskih i na studente doktorskih studija, mi smo zadovoljni. Nas interesuje suština, a suština, ono što sam već iskazao, taj naš zahtev da se odnosi i na studente magistarskih, doktorskih studija je usvojen. Iz tih razloga mi iskazujemo zadovoljstvo i podržavamo taj pristup Vlade koji je uvažio zahteve, čak ne samo i naše poslaničke grupe, nego velike većine poslaničkih grupa i mislim da je to najbitnije. Uvažen je zahtev da se odnosi na sve studente i to je razlog zbog čega treba podržati ovo. Na kraju, želim tim studentima, svim studentima, a pre svega građanima Beograda, Beogradu i Srbiji da čestitam današnji dan, Dan oslobođenja Beograda od Nemačkog okupatora 1944. godine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ivan Bauer.
Zahvaljujem, predsednice. Poštovani ministre, cenjene koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, verujem da oko nečega svi možemo da se složimo, podnosioci amandmana, a verujem i svi ostali narodni poslanici, a to je da je motivacija svih nas bila ista, a motivacija da podnesemo ovakav amandman jeste bila načelo ravnopravnosti. Zaista bih voleo kada bismo malo češće u prvi plan stavljali stvari u kojima se slažemo, a ne samo one po kojima se razlikujemo. Želeli smo da izjednačimo prava studenata osnovnih studija i studenata postdiplomskih studija, odnosno studenata magistarskih studija i doktoranata, mada istini za volju, nešto je teži posao završetak magistarskih studija, naročito izrada doktorske disertacije, nego završetak osnovnih studija, ali kažem, držali smo se načela ravnopravnosti i to je nešto što je ispravno. Nisu prihvaćeni svi amandmani, ali takođe, nisu ni svi amandmani u istovetnom tekstu. Konkretno, amandman poslaničke grupe SDPS se razlikuje u nekoliko u svom tekstu u odnosu na amandman koji je podneo prof. dr Aleksandar Martinović i naravno da nije mogao biti prihvaćen i jedan i drugi amandman. Nije samo naš amandman taj koji se u tekstu razlikuje u odnosu na ovaj amandman koji je prihvaćen i samim tim postao sastavni deo zakona. Što se mene lično tiče, a verujem da se i kolege iz moje poslaničke grupe slažu, za nas je najvažnije da je ovakav amandman postao sastavni deo zakona, odnosno da smo se pridržavali načela ravnopravnosti i da smo u ovim pravima izjednačili i magistrante i doktorante sa studentima osnovnih studija. To je mnogo važnije nego da li je, za mene bar, a verujem da se i kolege iz moje poslaničke grupe slažu, mnogo važnije nego da li će pisati da je prihvaćen amandman ovog ili onog poslanika. Direktan povod za podnošenje ovog amandmana koji smo mi kao poslanička grupa, odnosno nekoliko poslanika naše poslaničke grupe podneli jeste bila komunikacija sa studentima, kao i profesoru Stojimiroviću i profesoru Atlagiću, i nama su se obraćali neki studenti. Konkretno, ja sam razgovarao sa jednim doktorantom i zbog toga bih hteo da podelim sa vama taj razgovor, ministre, iz razloga što upravo taj problem koji ima ovaj doktorant jeste jedan od razloga zašto smo došli u ovu situaciju. O čemu se radi? Ovaj doktorant je završio svoju doktorsku disertaciju, ispunio je sve formalne uslove za doktoriranje, odnosno da odbrani svoju doktorsku disertaciju, osim što je na fakultetu, koji je jedan od fakulteta na Beogradskom univerzitetu, su nešto drugačija pravila od onih koja ja kao neko ko učestvuje u univerzitetskom radu poznajem. Dakle, pravila koja ja poznajem jesu da kada vam časopis, koji se nalazi na SCI listi, dakle, časopis koji je prihvaćen od strane Ministarstva prosvete, prihvati rad i da vam potvrdu da će taj rad biti objavljen, to se smatra kao ispunjen uslov, odnosno dva rada treba da imate, za odbranu doktorske disertacije. Konkretan fakultet to ne prihvata kao ispunjen uslov, nego zahteva da taj rad bude objavljen. Svako ko je bilo kada učestvovao u univerzitetskom radu zna da nekad može da prođe i šest meseci, pa čak i godinu dana, do objave određenog naučnog rada. Ono što ja želim da kažem ministru, odnosno zbog čega želim da na njega apelujem. Jeste da osim ovog načela ravnopravnosti, koji uspostavljamo prihvatanjem amandmana koji je podneo prof. Martinović, ja bih voleo da još jedno načelo uspostavimo, a to je načelo predvidljivosti. Nemam ništa protiv da određeni fakulteti opravdavaju ili kreiraju svoj elitni status time što postavljaju više kriterijume, bilo da se radi o kriterijumima za doktoriranje, bilo da se radi o kriterijumima za izbor u određeno znanje ili izbor u više zvanje. Molim vas, strogo formalne procedure, barem ja smatram, treba da budu iste na svim fakultetima. Zašto bismo razlikovali strogo formalne procedure od fakulteta do fakulteta? Ne uspostavljase elitni status nekog fakulteta time što neku strogu formalnu proceduru napravite takvom da bude komplikovanija za studente. Zašto bi neki doktorant na jednom fakultetu imao pravo da doktorira zato što ima objavljena dva rada, odnosno zato što će njegova dva rada biti objavljena u adekvatnom časopisu, a neki drugi student ne može da doktorira, odnosno ne može da bude izabran u više zvanje zato što njegovi radovi još uvek nisu objavljeni, jer kažem to nekada može da traje prilično dugo? Dakle, ono na čemu insistiram, pod znacima navoda, jeste da vidimo sa fakultetima da li je moguće da napravimo sistem koji će važiti svugde isti, a to je sistem koji će obezbediti to načelo predvidljivosti, da suština, odnosno smisao bude iste forme, a nikako ne obrnuto. Zahvaljujem.
Reč ima Zoran Dragišić.
Odustajem od diskusije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala vam. Dobro je što je Vlada prihvatila amandman. Nema nikakvog razloga da se poslanici opozicije čude i bune protiv toga. Ja se čudim otkud vama ta takva naivnost. Ovo je jedan način kako inače funkcioniše Vlada. Šta se sada čudimo metodologiji kako smo došli do toga da se usvoji baš amandman šefa poslaničke grupe vladajuće stranke? Pa, kada se to nije desilo? To je metafora. Ovo kako se desilo sa usvajanjem tog amandmana, to je metafora rada aktuelne vlasti. Dobro je, ja se nadam, ne ovi studenti koji sede gore i od njih očekujem da okončaju svoje studije na vreme, nego je dobro da i oni koji su okasnili iz bilo kojih razloga dobiju novu šansu. Tu nema nikakve dileme. Problem je samo zašto mora to da prođe kroz jednu lošu metodologiju, kao što je to bilo i do sada. Zašto to Vlada nije predložila u svom Predlogu zakona? Zašto to Vlada nije predložila na vreme? Zašto upadamo u sve proceduralne probleme za koje smo od koleginice Jasmine čuli argumente? Zašto se sve to dešava? Zato što ova vlast vlada. Šta se desilo? Došlo je do promene stava. Znači, pre dva meseca sam ministar je rekao da su svi bili protiv toga, a evo danas su svi za to, i to je isto metafora ove vlasti. Nekada je bilo sto nekih da se pokolje, ako treba, danas se pred njima klanjamo, i to je promena vlasti, stava i možemo da kažemo da je to legitimno. Govorim o amandmanu vrlo precizno. Imamo i jedno poslovično udvorištvo manjih koalicionih partnera najveće stranke, pa smo čuli tri diskusije kolega koji su u toj poslaničkoj grupi ili su u nekim drugim grupama, a koji su spremni da glasaju za ovaj amandman po svaku cenu. Ovaj amandman je već usvojen od strane Vlade i postaje sastavni deo zakona, tako da se ne glasa. Gospodo, ako hoćete da dokažete udvorištvo, pokažite to na neki drugi način. Ja mislim da je jako dobro, još jednom da kažem, što se produžava. Nema nikakvog razloga da Vlada ne pokaže malo veći sluh prema tome da kada vidi da imamo iz pet, šest različitih poslaničkih grupa iste predloge da, bar kaže u jednoj rečenici da se ne prihvata zato što je usvojen amandman čijim usvajanjem se usvajaju i vaši predlozi. Ne, odgovor je, zamislite, da se ne usvaja amandman koleginica i kolega zato što je usvojen već jedan amandman. Po kom to zakonu? Po kojoj to logici? Da li bilo koji student, da li ovi dobri studenti koji sede gore ili ovi studenti koji imaju šansu da završe fakultete mogu da shvate kako je moguće da se nešto odvija samo zato što je usvojeno nešto drugo, a isto je ili je slično, možda ne svaki zarez, ali suštinski je to isto? Zato se razlikuju vlasti koje su spremne da komuniciraju sva svojim političkim oponentima, da čuju druga mišljenja, da kada se desi i ta lepa situacija da se mišljenja različitih političkih subjekata približe ili postanu istovetna da se to pohvali, a ne da to bude razlog da se na najbahatiji način kaže – ne, ne, mi smo se setili toga, niko drugi. Argument da je pitanje ko kada predlaže amandman je besmislen sam po sebi. To može da bude u trci na sto metara ili u maratonu, ali u parlamentu ne, a i to nije tačno, jer su neke koleginice dale predlog amandmana, koji je suštinski isti kao i ovaj prihvaćeni od strane Vlade, pre nego što je to uvaženi kolega dao. Morate da imate sluh za to kada treba da date taj amandman. Dao sam dva amandmana. Jedan je praktično, suštinski usvojen na ovaj način, jer je usvojen amandman kolege i ne treba niko da me hvali zbog toga, ali imam problem sa odbijanjem amandmana na član 4.
Poslaniče, samo o ovom amandmanu, a i vreme vam ističe.
Imam pet minuta. Ima veze, nema ovde sto članova, nije to neka druga materija. Mislim da ima veze sa ovim. Uz sve proceduralne nedostatke, koje već imamo, samo još jednu rečenicu, usvajanjem ovog amandmana na član 4. razrešilo bi dilemu kako se primenjuje ovaj zakon.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam očekivao nešto više, ali mislim da je smisao opozicije bio da tekst amandmana, koji su predložili oni, bude usvojen. Da li višak suete i manjak znanja, uglavnom, ja da sam opozicija, bio bih srećan što sam doprineo da većina, vladajuća većina usvoji ono što opozicija misli da određenoj grupi odgovara. Ovom prilikom studenti su u pitanju. Na njihovom mestu ja bih bio srećan zato što je neko rešenje prihvaćeno, bez obzira u čijem tekstu i čije je ime potpisano. Kao što sam već rekao, znanje ima granice, neznanje nema. Ja bih povodom ovoga rekao da ovde niko ništa nije govorio, a moj kolega poljoprivrednih posebno, zato što kolega Pavićević nije tu. On bi svakako rekao više. Međutim, na čudan način je eliminisan, onako akademski čestito. Moram priznati da meni nedostaje, a mislim da mom kolegi više nedostaje i ne znam ko će paziti na njega kada sledeći put dođe u Skupštinu i popije neku više, ali da se vratim na amandman…
Poslaniče.
Po pitanju doktorata, treba malo preispitati ove profesore, prave profesore iz prostog razloga zato što se neki doktorati drže po šest meseci u fijokama. Takođe, kad je reč o znanju, znanje je, neko je rekao kao veslanje uz vodu, čim prestaneš da veslaš vraćaš se unazad. Ja se bojim da su se mnogi profesori vratili unazad i da nisu na vreme dopunili svoje znanje. Velika je razlika između znanja i zvanja, zato mi nešto moramo učiniti, da proverimo i šta to profesori stvarno znaju. Da vidimo koja je razlika između njihovog znanja i zvanja, jer mnogi, kako mi to seljaci kažemo zabušavaju u dopunjavanju svog znanja i onda zbog toga trpe studenti, u ovom slučaju oni koji su podneli doktorate, jer rok od mesec dana bude prekoračen po šest puta. Još nešto da završim u ovom delu, a koristim vreme predsednika poslaničke grupe, znanje je bogatstvo koje svog vlasnika svuda prati. Znanje je bogatstvo koje svog vlasnika svuda prati, očigledno je da je moj kolega poljoprivrednik danas došao siromašan. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem predsednice Skupštine. Dakle, govorili smo o raspravi u načelu da izmene i dopune zakona nisu kompletne sve dok se ne uvrste i naravno postdiplomci, naravno i studenti koji su upisali studije po Bolonji. Ovde sada imamo, sastavni deo zakona, postaje amandman gospodina Martinovića koji su naravno podneli i gospođa Gordana Čomić i gospodin Žarko Obradović i mnoge druge poslaničke grupe ovde prisutne. Dakle, i dalje je loša, rekao bih, praksa da se političari na stvarima koje se tiču budućnosti zemlje i na kraju kvaliteta visokog obrazovanja o kojim smo razgovarali u načelnoj raspravi, koji nikako da dostignemo, što zbog toga što smo nemarni, što zbog toga što ne umemo da uspostavimo kontrolu kvaliteta na izlazu sa univerziteta i da vidimo da li radi Bolonja, da vidimo koliki broj studenata po starom sistemu je završilo fakultet. Kakvi su na kraju efekti svega onoga što smo usvajali svih ovih godina? Mislim da je važno da studenti po starom sistemu napokon završe fakultete, oni imaju na to pravo još dve godine, ja sam siguran da će najveći broj njih to iskoristiti. Takođe, kada su u pitanju postdiplomci, govorili smo o raspravi u načelu. Nije logično da neko ko je imao rok da upiše do 31. decembra 2013. godine doktorske studije da mu se tema i podobnost odobre negde sredinom 2014. godine, da nije imao ni dve godine za kvalitetnu doktorsku disertaciju. Dakle, u razgovoru koji smo vodili, ili ja lično, sa predstavnicima i šefovima poslaničkih grupa, počevši, naravno, od svoje, pa preko i svih ostalih, naravno i sa gospodinom Martinovićem, zaključili smo u dogovoru sa ministrom da to postane ipak sastavni deo predloga izmena i dopuna zakona i smatram da je to dobra praksa. Gordana Čomić, je na primer imala jednu izmenu koja se u jednoj rečenici razlikovala od amandmana gospodina Martinovića koji je usvojila Vlada, ona je možda sveobuhvatnije rešavala ovo pitanje s obzirom da je omogućila onim doktorantima koji znaju da neće za dve godine završiti, da mogu ako hoće da upišu i treću godinu doktorskih studija. U redu, to nije prihvaćeno, iz pretpostavljam političkih razloga, što nije dobro, ali u svakom slučaju mi ćemo kada su u pitanju ove izmene i dopune predloga zakona usvojiti. Na kraju se postavlja pitanje šta ćemo uraditi kada su u pitanju studenti 2006, 2007. i 2008. godine, bolonjci? Mi smo danas govorili na odboru dosta o tome i ja se ovom prilikom zahvaljujem svim članovima odbora, naravno i gospodinu ministru koji je zajedno sa predsednikom odbora uzeo učešće u raspravi. Zahvaljujem se i bivšem ministru, gospodinu Žarku Obradoviću koji je takođe razumeo taj problem i koleginici Aleksandri Jerkov koja je kao članica Odbora za prosvetu, nauku i tehnološki razvoj razumela suštinu problema i zajedno smo pokušali da uverimo sve prisutne da je važno za svaki sledeći put rešimo probleme, a ne da političarimo na način ovo je moj amandman, ovo je tvoj amandman, ovo je amandman SNS, ovo je amandman DS. To nije tema. Tema je da rešimo probleme, odnosno haos u visokom obrazovanju koji je nastao, a zbog tog haosa jedini koji trpe jesu studenti odnosno postdiplomci. Mi sada apelujemo na to da se svaki sledeći put ovakve situacije rešavaju ukoliko ne možemo da se dogovorimo sa ministarstvom ili u plenumu da Odbor za obrazovanje bude taj koji će predlagati ove amandmane koji će biti jednoglasno usvojeni, jer se oni zaista tiču sudbine ljudi. Sudbine ljudi i kvaliteta visokog obrazovanja kada je u pitanju Republika Srbija. Mislim da je veoma važno, to ćemo i u kasnijim diskusijama doći do tog rešenja i nadam se da smo uspeli da argumentacijom uverimo, pre svega Odbor za prosvetu, na kraju i ostale predstavnike poslaničkih grupa, da rešimo pitanje studenata koji su da kažem, eksperimentalni studenti zato što su po novom sistemu bolonjskom upisali studije 2006, 2007. i 2008. godine, jer ne smemo da dozvolimo da 2000 njih ne nastavi studiranje samo zato što se striktno držimo zakona kada su oni u pitanju, a ne držimo se striktno zakona, odnosno menjamo ga kada su u pitanju oni koji su pre njih upisali studije. Dakle, mislim da je veoma važno da i tu nađemo zajedničko rešenje, na dobrom smo putu i zaista verujem u odlučnost ministra, verujem u dobru nameru Vlade Srbije da prihvati neki kompromis koji smo napravili na tom odboru i da nekim uputstvom pokušamo da rešimo sve sumnje koje imamo da će se to dogoditi da rešimo ove probleme tako što ćemo po članu 94. to prebaciti na fakultete koji će obavezni da uputstvom koje će dobiti od Ministarstva, da ga integrišu u opšti akt fakulteta i na taj način budu u nekoj vrsti obaveze da to sprovedu u delo. Da studenti koji su po Bolonji mogu da nastave, ne da vrše reupis i ne samo da nastave studiranje za godinu dana, već da taj nastavak bude besplatan i da se za tri meseca nađemo u kontroli da vidimo tačne, pojedinačne slučajeve gde smo imali problem, koji se fakultet oglušio o uputstvo Ministarstvai da taj konkretanproblem rešimo. Dakle, u našim rukama je budućnost onih koji su nam pisali ovih nekoliko dana, da kažem nedelja, koji su iz svojih ličnih razloga, ili zato što su radili ili zato što su izdržavali svoje porodice ili zato što su zasnivali svoje porodice, ili zato što su imali lične probleme, ili možda iz nekih zdravstvenih razloga, zaista su dobri studenti i zaista su mnogi od njih u roku postali apsolventi. Onda zbog neke ne predviđene okolnosti se dogodilo nešto zbog čega su morali da produže studiranje, pri tom, ti studenti nisu na teretu države, ti studenti su uredno plaćali sve svoje obaveze i kada je u pitanju školska godina i kada su u pitanju ispiti i kada su u pitanju overe, kada su u pitanju bodovi i zaista je iz tog razloga važno da one koji su uredno izvršali sve svoje obaveze, mi nagradimo, a ne da ih kažnjavamo zato što se dešavalo u nekoliko navrata da imamo situaciju da zbog npr. zdravstvenih razloga, zbog nečije borbe za svoje dete ili lični život, nekog savršenog studenta kaznimo da ne može da završi svoje studiranje, a ostala su mu dva, tri ili pet ispita do kraja. Mislim da je to za nas veoma veliki značaj, da proniknemo u suštinu ovog problema. Nisu samo oni krivi, to što nisu završili fakultet na vreme ne čini ih ni manje sposobnim, ni manje pametnim, ne čini ih manje sposobnim da povuku naše društvo napred. Pričali smo o onom skoku od 50 godina ministre, u raspravi u načelu, da Srbija mora da ima alternativni razvoj ako želi da stigne moderna društva Evrope. Možda se upravo među njima krije neki budući predsednik, buduća predsednica, neki reformatori sistema koji danas postoje isključivo ne zbog studenata, nego studenti postoje zbog tog sistema konstantno da finansiraju skupim keš kreditima, konstanto svoje roditelje teraju u dužničko ropstvo i mi za to više nemamo pravo kao odgovorni predstavnici građana da ćutimo, već da im zaista izađemo u susret. Mislim da je veoma važno da podvučemo, pošto je velika zainteresovanost, mnogi od njih su danas došli da slušaju naše diskusije, da ne ispada da pričamo samo o predlogu zakona, već zaista da se u neku ruku i ovo pomene i još jednom kažem, u sve sumnje da će mnogi pokušati ovo uputstvo ministarstva da izbegnu, zaista smatram da je veoma bitno da se pomene iz prostog razloga što je to stvar od najvišeg mogućeg značaja. Ne smemo da izgubimo 2.000 ljudi, oni su talentovani, oni su pametni. Ja sam siguran, ako dobiju priliku da završe studije, da će mnogi od njih biti bolji od onih najboljih Verujem u njih. Ja verujem u njih i mislim da će mnogi od njih biti u stanju pre, možda onih najboljih da menjaju naše društvo, a svi zajedno da ćemo imati mnogo kvalitetnije visoko obrazovanje i na kraju društvo da njih ne bi oterali iz zemlje, da bi znanje ostalo u Srbiji. Oni poseduju znanje. Moramo da omogućimo njima da ostanu u zemlji, da po završetku studija takođe da im ponudimo posao u Srbiji, da ne pričamo ovde samo o reformama i o nekim, kako bih rekao, frazama, već da zaista ostanu u Srbiji, da kažemo šta je prioritet kada je u pitanju novac, da ne trošimo novac na neke stvari koje nam nisu možda potrebne, nego da u vrh prioriteta stavimo njih, da kažemo na koji način ćemo ih upotrebiti, njihovo znanje, da razvijemo Srbiju i da preskočimo 50 godina kada je u pitanju taj razvoj i da zaista dostignemo neka modernija društva. Ja sam siguran da su nam i studenti koji su upisali po Bolonji za to veoma potrebni. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite. Pokušajte kolega Martinoviću da izvučete karticu, pa da je vratite. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine Arsiću. Pre svega dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da pozdravim naše kolege, sa Beogradskog univerziteta. Želim im da budu dobri i uspešni studenti i da na vreme završe svoje studije i da svojim akademskim znanjem pomognu da Srbija bude bolje i uspešnija zemlja nego što je danas. Želim da se zahvalim i vama, gospodine ministre kao resornom ministru, naravno. Da se zahvalim Vladi Republike Srbije, zato što je prihvatila ovaj amandman i mislim da je to dobar primer kako Narodna skupština i Vlada mogu dobro da sarađuju kada je u pitanju nešto što se zove javni, odnosno opšti interes. Želim da dam nekoliko napomena prosto da i kolege koje prate sa galerije ovu sednicu i svi studenti u Srbiji i na kraju krajeva svi građani Srbije ne bi bili u nekoj vrsti zabune ili nedoumice. Pre svega, amandman sam potpisao ja i ja sam ga predložio i ja sam ga predao na pisarnicu, ja sam ga i formulisao, ali ja sam to učinio u ime poslaničke grupe SNS, ne u svoje lično ime. Dakle, iza ovoga stoji stav SNS da treba izaći u susret i studentima koji su upisali magistarske, odnosno doktorske studije, po tako zvanom starom programu i omogućiti im dodatni rok da svoje magistarske, odnosno doktorske studije okončaju. Još jedanput, gospodine ministre, želim da vam se zahvalim zato što ste ovaj amandman SNS, ne amandman Aleksandra Martinovića, nego SNS, prihvatili i na taj način smo svi zajedno i mi poslanici i vi iz Vlade eliminisali mogućnost da bilo ko kaže da je eventualno diskriminisan zato što je nekome omogućeno da, odnosno nekome je ostavljen dodatni rok od godinu dana, studentima osnovnih studija, a da magistrima, odnosno magistrantima i doktorantima taj rok nije ostavljen. Dakle, došli smo do jednog zajedničkog rešenja i poslanička grupa SNS i resorno Ministarstvo i Vlada Republike Srbije da treba primeniti isti pravni režim i na studente osnovnih studija i na studente magistarskih studija i na studente doktorskih studija i mislim da je dobro što smo to uradili. Ja sam bar očekivao i moje kolege iz poslaničke grupe SNS i to je prof. Ljubiša Stojimirović lepo objasnio, mislim da je ovo tema koja poslednja zaslužuje da bude predmet dnevno političkih prepucavanja. Ispalo je da je i ovo tema na kojoj treba linčovati poslaničku grupu SNS, na kojoj treba linčovati predsednicu Narodne skupštine, Maju Gojković, i na kraju krajeva, tema na kojoj treba linčovati Vladu RS. Zašto to kažem? Sada je Vlada RS napravila ogroman politički zločin zato što je, zamislite, prihvatila amandman narodnog poslanika koji se zove Aleksandar Martinović i koji je sticajem okolnosti predsednik poslaničke grupe SNS i sada ispada da je Vlada eto prihvatila ovaj amandman ne zbog njegove suštine, ne zbog njegove prirode, ne zbog njegovog duha, ne zbog toga što je on u javnom ili opštem interesu, pre svega u interesu studenata i osnovnih i magistarskih i doktorskih studija, nego zato što ga je, zamislite, podneo Aleksandar Martinović, kao da sam ja, zamislite, gospodine ministre, politički mnogo važan čovek u ovoj zemlji, od mene zavisi da li će Vlada nešto da prihvati ili ne. Pošto sam ja podneo, Vlada nije imala kud pa je morala da prihvati amandman. Da ga je podneo neki drugi kolega amandman ne bi bio prihvaćen. Time se nivo rasprave devalvira, time se studenti dezavuišu i time se građani Srbije dovode u zabunu. Zamenjuje se suština sa formom. Kada smo već kod forme, i to želim da naglasim, nije tačno da su amandmani drugih kolega odbijeni samo zato što su identični sa mojim amandmanom. Nije apsolutno nijedan amandman narodnog poslanika iz bilo koje druge poslaničke grupe identičan sa amandmanom koji sam u ime SNS podneo i to želim da naglasim. Ovde se ne radi o tome da su svi drugi amandmaniodbijeni zato što su po formi i sadržini identični sa molim amandmanom. Nijedan nije identičan. Kao dokaz toga, želim da pročitam prvi naredni amandman koji nije prihvaćen. Nadam se da moja uvažena koleginica Gordana Čomić ovo što ću sada reći neće uzeti za zlo, odnosno zaista ne želim da budem maliciozan. Nema potrebe da na ovoj temi zaoštravamo političku atmosferu u Srbiji. Ja sam predložio u ime poslaničke grupe SNS i Vlada je imala razumevanje za taj predlog da izjednačimo studente osnovnih studija, studente magistarskih studija i studente doktorskih studija. Da ne čitam sad ceo moj amandman, ali evo samo stav koji se odnosi na studente doktorskih studija da bi ove kolege sa galerije, da bi studenti, da bi građani Srbije videli o čemu se ovde radi. Nisu amandmani identični i nije Vlada prihvatila moj amandman samo zato što je on moj, tj. poslaničke grupe SNS, nego zato što je Vlada procenila da amandman suštinski najbolje odgovara duhu Predloga zakona, a amandmani drugih narodnih poslanika nisu ni po formi, ni po sadržini identični sa mojim amandmanom. Dakle, stav u kome se spominju studenti upisan na doktorske studije u amandmanu koji sam ja u ime poslaničke grupe SNS podneo glasi – studenti upisani na doktorske studije, odnosno kandidati koji su prijavili doktorsku disertaciju do stupanja na snagu ovog zakona imaju pravo da završe studije po započetom planu i programu u uslovima i pravilima studija, odnosno da steknu naučni stepen doktora nauka najkasnije do kraja školske 2017/2018. godine. Tako glasi deo amandmana koji se odnosi na studente doktorskih studija. Deo amandmana uvažene koleginice Čomić, koji se takođe odnosi na studente doktorskih studija, glasi: „Studenti upisani na doktorske studije, odnosno kandidati koji su prijavili doktorsku disertaciju do stupanja na snagu ovog zakona imaju pravo da završe studije po započetom planu i programu, uslovima i pravilima studija, odnosno da steknu naučni stepen doktora nauka najkasnije do kraja školske 2018/2019. godine“, ovo je važno da se naglasi, „ukoliko je priroda disertacije takva da zahteva višegodišnji naučno-istraživački rad ili upišu treću godinu školske 2016/2107. godine“. Izvinite, ovo nije identičan amandman. Dakle, ne radi se o tome da je Vlada prihvatila ovaj amandman o kome sada raspravljamo samo zato što ga je potpisao Aleksandar Martinović, nego zato što je on drugačiji od svih ostalih amandmana koji su podneti na član 1. Predloga zakona. Zašto mislim da je amandman suštinski različit? Prvo, evo, neka me kolege isprave ako grešim. Sve ih uvažavam, sve ih poštujem. Ima među njima doktora nauka. Ima među njima ljudi koji se bave naučno-istraživačkim radom, radom na fakultetima, radom na univerzitetima. Prvo, ne mogu da prihvatim da postoji neka doktorska disertacija koja ne zahteva višegodišnji naučno-istraživački rad. (Marko Đurišić, s mesta: Evo, Stefanović je završio za svega par meseci.) Evo, vidite, kolege, kako se jedna ozbiljna tema pretvara u nešto što bi trebalo da izgleda kao šou program. Poslanička grupa SNS neće nasesti na ovu provokaciju. Mi ćemo se truditi, sve moje kolege će se truditi da argumentovano, smireno, bez bilo kakvih dnevno-političkih razmirica, raspravimo svaki amandman jedan po jedan i da na kraju vidimo da li smo mi i Vlada u pravu ili su u pravu podnosioci amandmana. Dakle, ne postoji doktorska disertacija, po mom skromnom mišljenju, koja ne zahteva višegodišnji naučno-istraživački rad. Mi bismo ovde mogli da postavimo jedno pitanje hipotetičko – ko će da procenjuje koje su to doktorske disertacije koje zahtevaju, a koje ne zahtevaju višegodišnji naučno-istraživački rad i šta znači višegodišnji naučno-istraživački rad? Za mene je višegodišnji naučni rad sve ono što je duže od jedne godine. Onda uvodimo fakultete u prostor da mogu arbitrarno da odlučuju. Za nekoga će višegodišnji naučni rad biti pisanje disertacije u trajanju od dve godine, za nekoga će višegodišnji naučni rad biti pisanje disertacije u trajanju od tri godine, za neke pet godina, za neke deset godina itd. U potpunosti prihvatam argumentaciju koleginice Bogosavljević Bošković iz poslaničke grupe SPS. Dakle, zaista postoje doktorske disertacije iz određenih, pre svega prirodnih i tehničkih, nauka koje zahtevaju nekoliko godina da bi se kvalitetno napisale. Sada, koliko je to nekoliko? Onda ostavljamo jedan slobodan prostor fakultetima da oni to sami procenjuju. Zato mislim, to je opet moje skromno mišljenje, da je Vlada dobro postupila što je prihvatila ovaj amandman, a ne amandman koleginice Čomić, koji, ponavljam, nije identičan sa mojim amandmanom, tj. amandmanom poslaničke grupe SNS jer mi na taj način u stvari olakšavamo studentima, sve studente u Srbiji dovodimo u siti položaj, nikome ne stavljamo onu zapetu – ukoliko izrada disertacije zahteva višegodišnji naučni rad. Ovde smo slušali mnogo priča o tome kako su studenti diskriminisani, kako skupo plaćaju svoje studije, kako im se roditelji zadužuju, uzimaju kredite da bi finansirali njihove studije itd. Sada je povika na ministra gospodina Šarčevića i na Vladu Republike Srbije što je prihvatila amandman koji eleminiše pre svega mogućnost bilo kakve diskriminacije između studenata osnovnih, magistarskih i doktorskih studija, a onda, što je, gospodine ministre, po meni, takođe jako bitno, eliminiše mogućnost diskriminacije i samih studenata doktorskih studija jer neće sada fakulteti moći po svojoj slobodnoj proceni da utvrđuju šta je to višegodišnji naučno-istraživački rad, da li su to dve, tri, četiri, pet ili više godina. U tom smislu, mislim da moj amandman, malo je degutantno da to stalno spominjem, moj amandman, dakle, amandman koji ste vi prihvatili, više odgovara pravila studenata nego amandman mojih uvaženih kolega iz nekih drugih poslaničkih grupa. Evo, gospođo Čomić, trudio sam se koliko god sam mogao da budem fer i korektan prema vama, nisam vam dobacivao. Što se mene tiče, vi slobodno nastavite da dobacujete, ali ako hoćete da vodimo jednu ozbiljnu raspravu, mi smo na to spremni. Mislim da tim svojim dobacivanjem vi samo pokazujete da vam nije stalo do interesa studenata i da sve te žalopojke o pravima studenata su u stvari iz dnevno-političkih razloga. Još jednu stvar želim da naglasim, prosto da građani Srbije i studenti koji slušaj ovaj prenos i gledaju ga ne bi bili u nedoumici. Jedna koleginica je rekla, čudi je zašto je Vlada prihvatila ovaj amandman poslaničke grupe SNS, kada amandman nije obrazložen i nema obrazloženja. To jednostavno nije tačno. Dakle, ovaj amandman koji sam ja u ime poslaničke grupe SNS podneo i te kako ima obrazloženje. To možete svi da vidite. Dakle, obrazloženje amandmana postoji. Obrazloženje glasi – poslanička grupa SNS smatra da je u društvenom i obrazovnom smislu celishodno da se rokovi za završetak studija produže kada su u pitanju studenti upisani na osnovne, magistarske i doktorske studije. Amandman je u skladu sa duhom zakona i ciljevima koji se predloženim zakonom žele ostvariti. Takođe, amandmanom se eliminiše mogućnost diskriminacije u pravima između studenata osnovnih studija, te studenata magistarskih i doktorskih studija. Dakle, nije tačno da je Vlada prihvatila amandman bez obrazloženja. Amandman ima obrazloženje i Vlada je to obrazloženje poslaničke grupe SNS uvažila. Još jedanput, gospodine ministre, koristim ovu priliku da vam se zahvalim što ste uvažili argumentaciju ovog amandmana. Takođe, nije tačno da prihvatanje amandmana nije praćeno obrazloženjem. Vlada je lepo rekla – amandman se prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju amandmana. Te razloge sam ja upravo pročitao. Dakle, ispunjeni su svi poslovnički uslovi da ovaj amandman postane sastavni deo Predloga zakona. Još jednu stvar moram da kažem, kao predsednik poslaničke grupe SNS, koja je ovde izložena jednoj baražnoj vatri. Sada smo najveće hulje na svetu zato što je, zamislite, prihvaćen naš amandman. Dakle, koleginica Maja Gojković, predsednica Narodne skupštine, jednim delom je već objasnila zašto nisu prihvaćeni amandmani na član 1. Predloga zakona koje su predložile neke druge kolege. U pitanju je pre svega momenat predaje amandmana. To je nešto što je poslovnički relevantno. Druga stvar koja je takođe jako bitna, amandmani, to sam već rekao, ali želim još jedanput da ponovim, nisu identični sa amandmanom koji je Vlada prihvatila. Dakle, postoje samo dva amandmana, zarad javnosti govorim, da ne bi ljudi bili u nedoumici i zabuni, postoje samo dva amandmana koja su i po formi i po sadržini identični. Na član 1, u istovetnom tekstu, amandmane su podneli narodni poslanik Zoran Živković i narodni poslanik Marko Milenković i na član 1. su, u istovetnom tekstu, amandman podneli narodni poslanik Miladin Ševarlić, narodni poslanik Jasmina Nikolić i zajedno narodni poslanici Ivan Bauer, Milorad Mijatović, Vladimir Marinković i Predrag Jelenković. To su jedini amandmani koji su podneti u istovetnom tekstu. Dakle, ne postoje drugi amandmani koji su identični, a pogotovo ne postoji ni jedan amandman koji je identičan sa amandmanom koji je Vlada prihvatila. Ovde je bilo reči, po meni, krajnje neprimereno, krajnje degutantno, te reči su bile upućene mom uvaženom kolegi Marku Atlagiću, jednom renomiranom profesoru univerziteta, čoveku iza koga stoje godine naučno-istraživačkog i pedagoškog rada. Gospodin Atlagić je, potpuno argumentovano i iz srca, pokušao da objasni da postoje studenti kojima se rokovi za završetak studija produžavaju, bez obzira bili oni studenti osnovnih studija, magistarskih ili doktorskih, zbog životnih okolnosti u kojima su se našli. Neko je smatrao da to nije tema dnevnog reda. To je i te kako tema dnevnog reda, zato što je kolega Atlagić veoma dobro procenio i uočio da za neke studente, da za neke ljude, na kraju krajeva, moramo da produžimo rok za završetak studija, jer ih je život na to naterao. Nekima je to bilo smešno. Neki su smatrali da je to povreda Poslovnika. A ja sam smatrao da je ono što je rekao profesor Atlagić život. Nekoga je život pomerio sa njegovog vekovnog ognjišta. Pomerio je i samog Marka Atlagića, koji je iz Zadra prešao u Republiku Srpsku Krajinu, danas živi u Beogradu a profesor je, između ostalog, i na Univerzitetu u Kosovskoj Mitrovici. Ovde su nam neki držali lekcije iz patriotizma – evo, vi iz Srpske napredne stranke ukidate, pokušavate na mala vrata da ukinete Univerzitet u Kosovskoj Mitrovici, pokušavate da integrišete naše obrazovne institucije u obrazovni sistem nepostojeće države Kosovo. Evo vam živog čoveka, profesora Marka Atlagića, koga ste pokušali da izložite linču, Srbin iz Krajine, predaje na srpskom univerzitetu u Kosovskoj Mitrovici. Imate još jedan primer. Nije tu, moja uvažena koleginica, dr Aleksandra Tomić, takođe predaje na Univerzitetu u Kosovskoj Mitrovici. Zamislite sad kakvi smo mi zlikovci iz Srpske napredne stranke, neki od ovih ljudi koji ovde sede, dakle, ljudi koji ovde sede, Marko Atlagić, Aleksandra Tomić, su neprijatelji srpskog naroda, oni su izdajnici Srbije, oni hoće ovim predlogom zakona i glasanjem za ovaj predlog zakona na mala vrata da ukinu obrazovne institucije Srbije na Kosovu i Metohiji, a predaju na tim institucijama, od tih plata izdržavaju sebe i članove svojih porodica. Vidite kolika je besmislena ta diskusija o tome da neko iz SNS pokušava da ukine obrazovne institucije Srbije na Kosovu i Metohiji. Ne da ne pokušavamo da ih ukinemo, nego ćemo učiniti sve da ih ojačamo. Između ostalog, i time što šaljemo najbolje kadrove, najbolje naše ljude da predaju srpskoj omladini na Kosovu i Metohiji. Šaljemo im ljude poput Marka Atlagića, poput Aleksandre Tomić, koji imaju zavidan naučno-istraživački rad. I hvala vam, gospodine Atlagiću, što školujete i što obrazujete srpsku omladinu na Kosovu i Metohiji i što vam nije teško da posle završetka sednice, u kasne noćne sate, autobusom putujete u Kosovsku Mitrovicu, ne bi li ujutru stigli na predavanja i tim našim studentima u Kosovskoj Mitrovici držali vrhunska predavanja o srpskoj istoriji. Pitam neke druge kolege koji su nam držali lekcije o patriotizmu, o ukidanju srpskih institucija na Kosovu i Metohiji – gde su u dva sata ujutru, kada Marko Atlagić autobusom putuje u Kosovsku Mitrovicu? Gde se oni nalaze u tom momentu? Verovatno spavaju ili su u nekoj kafani. Marko Atlagić ne spava, nije u kafani, nego putuje u Kosovsku Mitrovicu, ne da ukine obrazovne institucije Srbije na Kosovu i Metohiji, nego da ih sačuva, da ih ojača, a pruži podršku srpskoj omladini da ostane u južnoj srpskoj pokrajini. Na kraju, ovde je bilo reči o tome kako smo zabrinuti, odnosno kako su neki zabrinuti za mlade ljude da ne odlaze iz Srbije. Svi smo zabrinuti. Ja sam kao otac zabrinut. I moje kolege su zabrinute. Svi mi imamo, ili većina od nas ima decu, neki imaju i unuke. Ja ne priznajem to da neko voli našu decu više od nas samih. Svi mi hoćemo da naša deca ostanu u Srbiji i svi mi hoćemo da plod svog obrazovanja, i kroz osnovno i kroz srednje obrazovanje i na fakultetima, kapitalizuju ovde, u našoj zemlji. Ali, to nećemo postići praznim pričama. To nećemo postići neprestanim napadima na predsednika Vlade, na ministra, na kolege narodne poslanike, kao što je gospodin Marko Atlagić. To ćemo postići na jedan jedini način – radom, kao što smo otvorili fabrike u Nišu, kao što smo otvorili fabrike u Vladičinom Hanu, kao što je danas otvorena nova fabrika u Kikindi ili sutra u Kruševcu, to je jedini način da sačuvamo mlade ljude u Srbiji, da im obezbedimo radna mesta i da im pružimo šansu da svoje znanje, stečeno u Srbiji, ostvare u Srbiji i da nam Srbija konačno krene napred. Hvala vam, gospodine ministre, što ste za sve ove argumente poslaničke grupe SNS pokazali razumevanje.
Po Poslovniku, narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Povređen je član 106. Malo pre smo čuli od predsednice Narodne skupštine, kad je oduzimala reč opozicionim poslanicima, da ne mogu da govore ni o čemu osim usko o tački dnevnog reda, a to je amandman, pa čak i kad su govorili o obrazovanju i malo proširili tačku dnevnog reda. Dozvolili ste ovde tiradu predstavniku SNS-a koji već 25 minuta govori o svemu, samo ne o amandmanima. Znači, prvo je povređen Poslovnik. Drugo, imate diskriminaciju u Skupštini i sprovodite ovu samovolju i bahatost non-stop. Ovo zaista mora da prekine. Na takav način ne možete da vodite sednice Narodne skupštine, ni vi, ni predsednica. Zato vas molim da se vratimo nazad u okvire Poslovnika i da se držimo tačke dnevnog reda, a ne da dozvoljavate nešto poziciji, a opoziciju, čak i kada govori o temi, pokušavate da sputavate. Hvala.
Smatram da pomenuti član 106. nije prekršen. Ja bih razumeo gospodina Radulovića da je on na bilo koji način u diskusiji kolege Martinovića spomenut [[Saša Radulović, s mesta: Onda bih tražio repliku. Odlično poznajem Poslovnik.]] Ja odlično poznajem Poslovnik, ali odlično poznajem i to kako parlament funkcioniše. Nismo mi ovde ni nepismeni, ni zli, ni neznalice i nećete vi nas da vaspitavate. (Saša Radulović, s mesta: Kako ste onda dopustili 25 minuta ovu tiradu?) Nijedna koleginica, nije joj oduzeta reč i niste rekli istinu, nego je predsednica tražila da se ipak malo više govori o temi nego o drugim pričama. Treća stvar – Aleksandar Martinović je podnosilac ovog amandmana. Slušao je sat vremena kako se njegov amandman kritikuje. Hoćete da mu oduzmem pravo da odgovori? To neću nikada da uradim. (Saša Radulović, s mesta: Hoću da imate iste aršine.) Imate iste aršine, gospodine Raduloviću. Da li želite da se u Danu za glasanje Narodna skupština izjasni? (Saša Radulović, s mesta: Želim. Želim i da prekinete diskriminaciju.) Zahvaljujem. Izjasniće se Narodna skupština. Pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Bez ikakve potrebe je u raspravi o pojedinostima unet sadržaj amandmana, koji trenutno nije na dnevnom redu, koji sam podnela i bez ikakve potrebe je tom amandmanu u obrazlaganju dat značaj kojim je suprotstavljen amandmanu narodnog poslanika Aleksandra Martinovića, jer nije. S obzirom da je to sve nepotrebno i da je očekivano da svi radimo nepotrebne stvari u ovoj sali, ja ću dodati jednu nepotrebnu stvar. Dakle, pošto sam prva podnela amandman 6. oktobra u 16.17 časova, pitala narodne poslanike da li hoće da povučem amandman, jer je meni svejedno koji će amandman biti usvojen, i pitala sam kakvu pomoć može da traži bilo ko od nas da bi promenili jedan loš zakon koji je previdom i jednim izvesnim neznanjem predlagača ovde poslat bez odredbi koje se tiču postdiplomaca i doktoranata. S obzirom da se sve što smo čuli ovde ima smatrati kao rasprava u pojedinostima, onda ću ja prihvatiti da sve teme koje je pokrenuo narodni poslanik Aleksandar Martinović možemo da pokrećemo i mi ostali, pošto umemo. Ako je to praksa, ako ima svega što smo čuli, onda ima za sve. Što važi za jednog, važi za sve. Amandman koji čini mi se da je propušten da se pomene je amandman o kojem sam pitala gospodina Marka Đurišića da li je još jedan amandman istovetan u tekstu, pri čemu je sve ovo nepotrebno. Zašto? Vaše pravo legalno je, nije baš legitimno, pogotovo nije legitimno ako se kaže - nisam ja podneo amandman. Po Ustavu samo narodni poslanik može da podnese amandman i da glasa samo narodni poslanik, ne može politička stanka. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Aleksandar Martinović, pravo na repliku. Izvolite.
Moguće je da nisam bio dovoljno jasan. Pravo je koleginice Čomić da podnese amandman i da ga povuče i da ona sama odluči o tome kada će to da uradi, ali ovde se ne radi o tome. Ovde se radi o tome da amandman koji je Vlada prihvatila i amandman koji je podnela koleginica Čomić nisu identični. To je suština naše debate, a ne i mi i vi smo podneli identični amandman, pa hajde sada da se dogovorimo ko će da povuče da bi ostao samo jedan amandman. Dakle, mi nismo na pijaci i amandmani nisu predmeti kojima se trguje i mi oko toga nemamo šta da se dogovaramo. Amandman koji sam ja podneo ispred poslaničke grupe SNS sadržinski nije identičan sa amandmanom gospođe Čomić. Tu je stvar vrlo jednostavna. Mi smatramo, i Vlada je našu argumentaciju prihvatila, da je naš amandman više u duhu sa Predlogom zakona, i ono što je takođe veoma bitno, da više odgovara pravima samih studenata, jer neće fakulteti onda moći da procenjuju kojim doktorantima će izlaziti u susret, kojim ne, čija disertacija zahteva višegodišnji rad. Svi su jednaki. Zakonom ih sve izjednačavamo. Isti je pravni režim za sve studente, osnovnih, magistarskih i doktorskih studija. Kod nas nema zapete, pa nastavak - ukoliko doktorska disertacija itd. Kod vas toga ima, i to ste trebali da kažete. Dakle, nismo se mi dogovarali ko da odustane od dva amandmana koji su isti. Ne. Amandmani su različiti. Slični jesu, ali su suštinski drugačiji jedni od drugih, zato što mi smatramo i naše je legitimno pravo da imamo takav stav.
Vreme, kolega Maritnoviću.
Evo, završavam, da ovaj amandman koji je Vlada prihvatila, više odgovara pravima studenata nego vaš amandman, ništa drugo.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Gordana Čomić ima reč.
Zahvaljujem. Sve bi imalo smisla, predsedavajući, da je iko ovde s pomenuo da ja imam protiv nešto što je usvojen vaš amandman. Naprotiv. Dakle, o tome su replike. Što izmišljate stvari bez potrebe? Sve bi to imalo smisla da sam ja ikada tvrdila da je moj amandman identičan, ali nisam. Dakle, nepotrebno izmišljate, ali potpuno nepotrebno, pošto se radi o mojoj najavi u načelnoj raspravi da sam rekla – meni je svejedno čiji se amandman prihvata. To je pitanje stila. Vama se sviđa, odnosno, predsedavajući izvinite, narodnom poslaniku se sviđa da izmišlja jer mu to daje retorički ritam govora. Ali, netačno. Onda ne možete da dočekate odobravanje od nekoga ko razume da iznosite činjenice koje ne stoje. Osim što moj amandman uopšte nije u pretresu, biće, sada. Trenutno mi razgovaramo o amandmanu koji je postao sastavni deo zakona. Meni je uvek ostala dilema da je li uopšte taj amandman nešto o čemu može da se raspravlja? On je postao sastavni deo Predloga zakona, jer su oba odbora i predlagač prihvatili. Dakle, taj amandman ne postoji, mislim, član na koji je podnet amandman. Tako da je pitanje uopšte diskusije na dalje, ali je potpuno nepotrebno da i pokušate da izmislite tvrdnje koje nikada nisu izrečene, niti će biti. Meni je drago što je jedan loš predlog Vlade popravljen zajedničkim naporima svih poslanika i ništa više i ništa manje.
Reč ima Aleksandar Martinović, pravo na repliku, i završavamo sa replikama.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću da odustanem od dokazivanja istine, jer neću da dozvolim da poslanička grupa SNS, da resorni ministar i Vlada Republike Srbije budu vreća za udaranje kad se kome dopadne. Dakle, amandmani nisu isti. Ovo što ste vi rekli je logički kontradiktorno – hajde da se dogovorimo ko da povuče amandman, a amandmani nisu isti. Kako da se dogovorimo? Vi ste podneli amandman sa jednom sadržinom 6. oktobra. Ja sam podneo amandman sa drugom sadržinom 10. oktobra. Mi smatramo da je naš amandman više u skladu sa pravima studenata. Vlada je našu argumentaciju prihvatila i vaš amandman je odbila. Nije vaš amandman odbijen, ni vaš ni kolege Marka Milenkovića, ne vidim sad sve tu narodne poslanike, zato što sam ja podnosilac amandmana, pa eto, Vlada želi meni da izađe u susret i da pokaže koliko sam ja politički bitan, pa će sve ostale amandmane da odbije. Ne. Moj amandman se suštinski razlikuje od vašeg amandmana i to je razlog zašto ga Vlada nije prihvatila. Ako su dva amandmana suštinski različita, sadržinski različita jedan od drugog, ne možemo da se dogovaramo oko toga ko da povuče koji amandman, pa da imamo samo jedan amandman koji je isti sa onim drugim amandmanom koji je povučen. Dakle, to što vi govorite, gospođo Čomić, jednostavno je kontradiktorno, nelogično je, nema smisla. Pokušavate da obmanete građane Srbije kako ste vi 6. oktobra podneli amandman koji je isti kao moj. Ja sam podneo 10. oktobra. Pa onda, hajde da se dogovaramo ko da povuče koji amanmdan, a pri tome su oba amandmana ista. Nisu ista. Naš amandman je bolji. To kažem ne zato što sam ga ja napisao, nego zato što mislim da je Vlada dobro postupila što je uvela i prihvatila ideju istog, identičnog pravnog režima za sve studente osnovnih, magistarskih i doktorskih studija.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Ja moram da opovrgnem ovo što je prethodni kolega govorio zarad istine. Deset amandmana koji nisu prihvaćeni od strane Vlade, nisu prihvaćeni sa sledećim obrazloženjem – amandman se ne prihvata iz razloga što je prihvaćen amandman na član 1. Predloga zakona koji je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Nije rečeno da je taj amandman koji ste vi podneli bolji, svrsishodniji, celishodniji. Ne znam šta se podrazumeva. Ali, ključno je pitanje danas, koje sam postavio na početku i na koje još nisam dobio odgovor, pre dve godine je postojao ovakav isti amandman i ova ista većina je odbila i Vlada u kojoj su većinom isti članovi, nije isti ministar, doduše, je odbila taj amandman. Pa, koje ste reči na Vladi vi koristili, ministre, kada ste ubeđivali svoje kolege da sada prihvate amandmane iste one koje su pre dve godine odbili? Koje su to reči bile ili je jedino bilo važno što je podnosilac amandmana kolega Martinović? To je ono o čemu mi polemišemo ovde. Da li ono ako su pre dve godine opozicioni poslanici predlagali produženje ovih rokova, Vlada tada odbila, a sada usvaja, da li je to samo zato što je to predlagao neko drugi a ne poslanici vladajuće koalicije? To pitamo celo jutro i ne možemo da dobijemo odgovor, i onda smo mrzitelji, i ne znam šta. Ne, ako smo svi ovde ravnopravni i svi imamo pravo na argumente, a ja želim da čujem - šta to nije valjalo o argumentima pre dve godine koje isti ministri u Vladi pre dve godine nisu prihvatili, a sada prihvataju? Nije nikakav problem. Ja ne vidim nijedan drugi argument, osim toga da je predlagač gospodin Martinović. Ovo obrazloženje koje ste vi dali govori da su svi naši amandmani suštinski isti i oni jesu, nisu isti i istovetni, nisu istovetni, naravno, ali su suštinski isti i ova Vlada je mogla da se opredeli za neki drugi i time nam pokaže da uvažava i mišljenje poslanika opozicije, ali ne vi ste se opredelili za ovaj, i to je vaše pravo, ali je naše pravo da to kritikujemo, da govorimo da to nije u redu i da mi drugi isto razgovaramo i sa građanima zainteresovanim, i uvažavamo njihove argumente, i ovde predlažemo amandmane. Svako ima naravno pravo da predloži amandman i da glasa i da se opredeli ovako ili onako. Mene je uvek zanimalo samo kako dolazi do te promene mišljenja? Kako je pre dve godine nešto bilo neprihvatljivo, a sada se prihvata? I, koliko, u krajnjoj liniji, pošto je to često argument, sve to košta građane Srbije, jer mi danas raspravljamo ovde tri sata o amandmanu koji je postao deo zakona, o kome se čak nećemo ni izjašnjavati, a pre dve godine to nije dovoljno dobar amandman i nije mogao da bude prihvaćen? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ima jedna pesma, ako se ne varam, Prljavog kazališta „Heroj ulice“ i ja mislim da većina poslanika iz opozicije hoće da budu heroji i sada je muka živa zašto je prihvaćen amandman poslanika iz SNS, a nije prihvaćen neki od njihovih amandmana koji, uzgred bude rečeno, nisu identični ni po formi, a ni po sadržini sa amandmanom koji je prihvaćen. Molim kolege sa Galerije i sve studente, zaboravite da postojim ja, zaboravite da postoje moje kolege, za svoje heroje uzmite ove od preko puta. Ja nemam protiv toga ništa, ali to nije suština ove rasprave. Suština rasprave je u obrazloženju koji je Vlada dala da ne prihvata amandmane drugih kolega zato što je prihvaćen moj amandman, ne zato što su njihovi amandmani identični sa mojim, nego zato što je amandman koji je Vlada prihvatila bolji za studente od svih ostalih amandmana. To je suština cele priče. Još jednu stvar da naglasim, ovde je bilo napada na ministra i na resorno Ministarstvo i na Vladu Republike Srbije - zašto pre dve godine nešto niste, a sada jeste? Prošlo je dve godine. Pre dve godine ti rokovi su, kako se to pravnički kaže, bili još u toku, bili su održani, bili su živi. Studenski život, univerzitetski život je nešto što je dinamično, nešto što se menja i to vam je najbolje pokazao profesor Marko Atlagić. Za ove dve godine 12.000 studenata, kojima pre dve godine nismo produžili rok, uspeli su da završe studije. Znači, to je imalo efekta. Neprestano produžavanje rokova može da deluje destimulativno na studente. (Saša Radulović, s mesta: Dva trideset pet, dva trideset osam, dva četrdeset.) Mi imamo ideju. Nadam se da se ministar slaže sa nama. Imamo ideju da ovim produženjem roka od godinu dana stimulišemo studente da sednu, da zagreju stolicu, da završe osnovne studije, da završe svoje magistarske radove, da završe svoje doktorske disertacije i da postanu diplomirani pravnici, ekonomisti, fizičari, matematičari, magistri, doktori.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 106. stav 3. – za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika u pretresu nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora. Za ovo su, član 108. i član 109, predviđene sankcije. Ja vas molim, gospodine predsedavajući, ovo nije prvi put da iz poslaničke grupe „nikad im dosta nije bilo“, dok govore poslanici SNS ili oni koji podržavaju Vladu, da čujemo neartikulisane krike. Ja ne znam da li neko pokušava da naplati onaj američki porez ili ne, pa nekoga to boli, pa zato galami, ne ulazim u to, ali molim vas da primenite ove sankcije koje su predviđene članovima 108. i 109, a u vezi člana 106, kako bi smirili kolegu. Jednostavno, ja ne znam šta je njemu danas. Hvala.
Kolega Rističeviću, ja razumem kolege poslanike kada u direktnoj diskusiji, razmeni političkih stavova, žaru političke borbe razmenjuju međusobno i dobacivanja, i malo teže reči, ali ne razumem kada neko ko sa strane gleda dobacuje. Ja ne zameram čak ni to, jer u nedostatku suštine neko traži formu. To je izgleda odgovor na vaše pitanje. Reč ima narodni poslanik Ljubinko Rakonjac.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi ćemo podržati ovaj amandman gospodina Martinovića, koji je postao sastavni deo zakona i koji u suštini odražava sve ono što smo mi predlagali iz poslaničke grupe SPS, a to je ono što je najbolje za studente, magistrante i doktorante. Ono što bih hteo da kažem sada jeste, a i da iskoristim priliku dok je tu gospodin ministar, da ukažem na neke neusaglašenosti koje bi mogle u narednom periodu da se usaglase u Zakon o visokom obrazovanju i u Zakonu o naučno- istraživačkoj delatnosti. To nisu neke krucijalne ili velike stvari koje remete rad visoko-školskih ustanova ili instituta, ali mi liči na neke nelogičnosti. Nacionalni savet za visoko obrazovanje, po Zakonu o visokom obrazovanju, bira Narodna skupština Republike Srbije, dok Nacionalni savet za nauku i tehnološki razvoj bira Vlada Republike Srbije. Meni to jednostavno stoji kao neka ne usaglašenost koju treba u narednom periodu sigurno usaglasiti. Takođe, organi upravljanja visoko-školske ustanove jeste savet koji čini 17 članova, od toga dve trećine članova čine ljudi iz kuće i jedna trećina ljudi sa strane. Organ upravljanja instituta jeste odbor koji čini sedam članova i četiri člana su sa strane, a tri člana su iz kuće. Ta disproporcija kod visoko-školskih ustanova i instituta po meni nije logična, i to bi trebalo na neki način ispraviti, makar povećati ovaj broj članova upravnog odbora iz instituta. Ranije je bio taj broj članova 1:4:4. Mislim da je to bolje za funkcionisanje instituta, jer sami članovi koji su iz kuće najbolje znaju šta je činiti po određenim pitanjima. Takođe, u aktima o vrednovanju naučno-istraživačkih rezultata rada, kod izbora u naučna zvanja, kao jedan od problema javlja se kod izbora za naučnog savetnika ili višeg naučnog saradnika, da se traži mentorstvo, a sam Zakon o visokom obrazovanju ne omogućava ljudima iz instituta da budu mentori. Znači, sve zavisi od dobre volje visoko školske ustanove ili od ličnih odnosa ljudi sa fakulteta, instituta, da li će biti mentori ili komentori za neku naučnu disertaciju. Prema tome, mislim da to treba ubaciti i u Zakon o visokom obrazovanju, kao obavezu da i ljudi sa instituta budu mentori doktorskih disertacija ili master radova. Toliko za sada, To su samo neki detalji, koje bi trebalo usaglasiti u u ova dva zakona. sigurno će ministar u narednom periodu raditi na reformi visokog obrazovanja i naučno-istraživačke delatnosti i ove stvari će se sigurno otkloniti. Ja verujem u to i verujem u njega. Takođe, još samo da ponovim da ćemo mi podržati ovaj Zakon o visokom obrazovanju i amandman koji je podneo Martinović, koji je postao sastavni deo zakona, u danu za glasanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ratko Jankov, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala vam najlepše. Ja sam samo hteo da kažem da je član 106. tačka 1. opet o suštini dnevnog reda, trebalo je da pričamo o amandmanima. Ima puno toga što ne valja u Zakonu o visokom obrazovanju, mogli bismo o tome satima da govorimo, ali ako smo sada rešili da razgovaramo o tački dnevnog reda, onda bih voleo da se toga držimo. Hvala vam najlepše.
Ja sam vas jako slabo čuo. Koliko sam razumeo, vi smatrate da narodni poslanici previše široko tumače amandmane i raspravu o izmenama i dopunama Zakona? Da li sam u pravu?
U pravu ste. Dakle, prosto intervencija da vi kao predsedavajući treba da kanališete na osnovu Pravilnika oko koga jako puno dobijamo packi, da se ne držimo toga. Dakle, jedna od stvari u okviru Pravilnika, ako me…
Kolega, smatram opet da nije bilo povrede Poslovnika. Znate, vaše je pravo… (Tatjana Macura, s mesta: Zašto ga prekidate?) Po drugi put je dobio reč, da mi odgovori glasnije pošto ga nismo lepo čuli, Nije dobio drugi put pravo na povredu Poslovnika. (Tatjana Macura, s mesta: Jeste, pitali ste ga …) Ne, pitao sam ga da li sam ga dobro razumeo i nemojte više da mi pričate šta ja radim. Ja jako dobro znam šta radim. (Saša Radulović, s mesta: Čisto sumnjam.) Kolege kojima je važnija forma od suštine potvrđuju nedostatak političkog stava i programa. (Saša Radulović, s mesta: Držite se Poslovnika.) Odgovaram na povredu Poslovnika, gospodine Raduloviću, da li želite da budem još direktniji? I, onda zbog svega što pokušavate da nam pokažete da smo mi neznalice, da mi ne znamo o čemu se radi, da ne znamo dnevni red,.. (Saša Radulović, s mesta: Držite se Poslovnika. To je sve, ništa više.) Nećete da nas učite kako se vodi sednica Narodne skupštine. Ne znate kakvi su odnosi između poslanika, poslaničkih grupa, ne znate šta je to politička borba zato što niste politička stranka, ne razumem zašto vi branite neku drugu političku stranku. To je nepoznavanje političkog programa i ostavite parlament da živi po Poslovniku koji je sam doneo i po pravilima koja su starija od mog i vašeg mandata. Nećete vi da menjate parlamentarizam u Srbiji. (Saša Radulović, s mesta: Ne mislim ništa, samo se držite Poslovnika.) Da li smatrate da sam prekršio Poslovnik i tražite da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika? (Saša Radulović, s mesta: Naravno, to je očigledno.) (Nenad Božić, s mesta: Nemojte da nam držite predavanje.) Molim? (Saša Radulović, s mesta: Predavanja nisu potrebna.) Kolega, odgovaram na povredu Poslovniku, koju je vaš kolega meni dao. Imam pravo da odgovorim. Hoćete to da mi ne date? Pa, nećete vi nas da učite. Ja vam ponovo kažem – nećete da nas učite i pustite poslanike da iznose svoje stavove i o amandmanima i o zakonu i svoje političke stavove. Naučite to jednom. Ovo je mesto gde se vodi politika, između ostalog. Izvolite, kolega Raduloviću. Zatražite po Poslovniku. Šta je sad, nećete po Poslovniku? Reč ima narodni poslanik Božović. (Vladimir Đurić, s mesta: Evo po Poslovniku,u čemu je problem?) Prvo, to što držite Poslovnik ne znači da ste tražili reč. (Vladimir Đurić: , s mesta Nemojte više da vičete ovde na nas.) Reč se traži … (Vladimir Đurić, s mesta: Po Poslovniku, tražio sam reč. Pritisnuo sam taster.) Niste. (Vladimir Đurić, s mesta: Jesam.) Niste. (Saša Radulović, s mesta: Nemojte da govorite neistine, nemate prava.) Jel vam sada taster pritisnut? (Vladimir Đurić, s mesta: Da, pritisnuo sam taster.) Jel vam sada pritisnut taster? (Vladimir Ćurić, s mesta: Bio je.) (Saša Radulović, s mesta: Tražio je reč. Nemojte se praviti naivni. Poslanik se prijavio.) Ako hoćete da vam pročitam odredbe Poslovnika za ono gde ga vi sada kršite, jel to želite? Dok sam ja odgovarao vi ste meni dobacili i onda kažete kako ja vama držim predavanje. (Saša Radulović, s mesta: Hoćete da vam pokažem kako taster izgleda?) Evo i sada dobacujete dok vam odgovaram. Ja sam saslušao. (Saša Radulović, s mesta: Tražio je reč.) Ne traži. Gospodine Raduloviću da bi dobio reč, mora da je zatraži. (Saša Radulović, s mesta: Tražio je reč.) Kako kad ga ne vidim u elektronskom sistemu. (Saša Radulović, s mesta: Tražio je reč. Nemojte da obmanjujete građane.) Ja ne obmanjujem građane, nego vi gospodine Raduloviću. I ako hoćete da mi kažete da lažem, kažite tako lepo. Kažite da lažem. Postoji elektronska prijava za reč… (Saša Radulović, s mesta: Ovo što govorite nije istina. Poslanik se prijavio.) Gde se to prijavio? Virtuelno? Dođite da pogledate? Jel ne verujete? Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem. Po amandmanu, koristim vreme poslaničke grupe. Ono što je važno dame i gospodo narodni poslanici, jeste da malo spustimo strasti zato što je veoma važno pitanje pred nama. Ne bih voleo da završimo ovu diskusiju na način na koji smo je započeli ko je predložio amandman koji je postao sastavni deo izmena i dopuna Zakona. Samo da jedna stvar bude svima jasna, onima koji podržavaju amandman gospodina Martinovića, to nije sporno, on je postao sastavni deo ovog predloga. Za njega ćemo naravno glasati i mi. Sporno jeste što se konstantno ističe čiji je to amandman. Neko zlurad ili zlonameran bi rekao da ga je možda gospodin Martinović prepisao od Žarka Obradovića, pošto je u zarez identičan, ali pošto nisam zlonameran, to neću reći, već hajde da pređemo na druge amandmane o kojima će se glasati. O ovom se neće glasati pošto je postao sastavni deo izmene i dopune zakona. Hajde da pričamo o drugim amandmanima, ima i drugih amandmana. Sramota me je što se na ovaj način komunicira u Skupštini Republike Srbije. Na ovaj način se unižava dostojanstvo ne samo pred gostima koji su danas na balkonu, već pred građanima Srbije koji su u direktnom prenosu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Hvala gospodine predsedavajući. Kao ovlašćenog predstavnika SPS i član Odbora za prosvetu Narodne skupštine RS, moram reći da me iznenađuje deo izlaganja pojedinih kolega poslanika vezanih za ovaj amandman, i uopšte za predlog izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Ne znam da li je to već rečeno, ali ako je rečeno ja se izvinjavam unapred, a ako nije želim da javnost zna da su svi članovi Odbora podržali predlog Vlade da se prihvati jedan amandman, a da se ostali ne prihvate iz različitih razloga. I ja sam kao jedan od predlagača amandmana, koji je odbijen, jedan od sedmoro članova SPS koji su predložili amandman, glasao za predlog Vlade, glasao za amandman kolege Martinovića, zato što mi je važnija suština i meni ostalim kolegama iz SPS-a, važnija suština od forme. Važno je da je Vlada usvojila amandman kojim se daje mogućnost i studentima postdiplomskih i doktorskih studija da završe započeti posao. Uopšte nam nije bitno da li se pominjemo mikao predlagači amandmana ili neko drugi. Amandman je dobar, treba ga prihvatiti. Svi smo na Odboru glasali za to, pa i ja u ime naše poslaničke grupe, iako i sama Vlada u odgovoru koji je dala za naš amandman kaže da je suštinski isti, ali da nije u skladu sa jedinstvenim metodološkim pravilima za izradu dopisa,i mi to poštujemo. Važno je da je amandman donet i važno je da će studenti moći da nastave, odnosno završe svoje studije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Za mene se zaista potpuno neverovatna stvar dešava u ovih nekoliko sati rasprave, a to je da imamo predstavnika predlagača, predstavnika Vlade RS u liku gospodina ministra i predstavnika predlagača amandmana koji je postao sastavni deo vladinog predloga, a da oni rade potpuno suprotan posao. Dakle, predstavnik Vlade koja je usvojila amandman i amandman koji je postao sastavni deo ovog akta, o kojem mi treba da raspravljamo, apsolutno se ne izjašnjava, apsolutno ne obrazlaže ono što je Vlada uradila i što je on, po logici stvari, trebalo da brani na sednici Vlade na kojoj je ovaj amandman usvojen. Sa druge strane imamo predstavnika većine, odnosno predlagača amandmana koji je usvojen i koji nam u ime Vlade, čiji član nije, objašnjava zašto je Vlada prihvatila njegov amandman. Ja ne razumem kako je moglo da dođe do ove promene uloga. Molim vas ministre, posle dva i po sata rasprave, hajde progovorite molim vas i objasnite nam evo, posle dva i po sata, kako ste branili ovaj amandman da ga Vlada usvoji, a odlazeći prekjuče, sa istog ovog mesta, posle celodnevne rasprave, niste se izjasnili o tome da ste pogrešili kada ste drugačiji tekst diskriminatorski uputili nama, narodnim poslanicima. Ja vas stvarno molim, evo direktno sada, progovorite posle dva i po sata i ujedno vas molim, jer očekujem zaista i odgovor napokon, da mi potvrdite ili demantujete informaciju koju sam jutros nezvanično zaista čula, ali želim da čujem zvaničan odgovor - da li je tačno da niste imali dovoljno vremena da se temeljnije pozabavite ovim Predlogom zakona, odnosno izmenama zakona i zato ste ga tako oštećenog i diskriminatorskog uputili nama, narodnim poslanicima, zato što je u Ministarstvu čiji ste starešina, na radnom planu je inicijativa za potpuno nov zakon o visokom obrazovanju kojim se želi potpuna centralizacija visokog obrazovanja tako što će se svi univerziteti zapravo ugasiti, a uspostaviti jedan centralizovan univerzitet Srbije? Hvala vam.
Zahvaljujem koleginice Marinika. Samo da znate da ministar ima pravo po amandmanu samo jednom da se javi u trajanju od dva minuta, pa verovatno hoće svoje izlaganje na kraju diskusije da da. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Ovo se u krivičnom pravu, ako se ne varam, zove iznuđivanje iskaza. Kaži, kaži, kaži, brani se, što se ne braniš. Od koga ministre da se branite? Da se branite od poslaničke grupe SNS koja je podnela amandman? Da se branite od sopstvene Vlade koja je amandman prihvatila? Pa to je besmisleno. Ja veću besmislicu u životu nisam video. Pa branite se, pa kažite, pa što ćutite, pa izvinite, jeste vi izvršili neko krivično delo što ste prihvatili amandman SNS? Jeste vi sad neki politički zlikovac zato što mislite da je naš amandman bolji od svih drugih? Pa naravno da niste. Ja samo želim da kažem kolegama od prekoputa, vaše je pravo da ovu Vladu volite, ne volite, pojedine ministre u njoj, predsednika Vlade, da svaki dan izmišljate kojekakve afere, da ljude optužujete za to što je neke devojke udario grom, zato što je pao helikopter, to je vaše političko pravo. Za mene je to nemoralno, ne ljudski, ali imate na to političko pravo. Ali, neću da dozvolim i neće vaša biti poslednja da ovi ljudi iz Vlade kad dođu ovde budu vreće za udaranje vas, koji ste upropastili ovu državu. Ovde pričate o produženju rokova, pa hoćete da vam nabrojim 50 zakona od 2008. do 2012. godine, kada ste svake godine produžavali rokove? Pa jel ste produžavali rokove za vozačke dozvole, koliko puta? Jel ste produžavali rokove za izdavanje pasoša? Šta ćemo sa tim? I sad dođe ministar prosvete, čovek pristojan, kulturan, čeka da dobije pravo da govori dve minute, treba da se brani od nekog? Kaže – što ne branite amandman? Niti se amandman napada, niti amandman ima potrebe da se brani. Amandman se ili prihvata ili ne prihvata. O amandmanu se glasa ili se ne glasa, i tu je stvar vrlo jednostavna. A ovo meni liči, izvinite, to je sad malo onako ulični žargon, rekla-kazala. Eto ja sam jutros čula da ministar ćuti zato što neko ima ideju da napravi jedan jedini univerzitet u Srbiji. To je ista ona priča, ako se sećate gospodine ministre, neko ima neku mračnu ideju, valjda Marko Atlagić koji predaje u Kosovskoj Mitrovici da integriše Univerzitet u Kosovskoj Mitrovici u obrazovni sistem tzv. republike kosovo. Sada pazite, drage moje kolege iz SNS, nemojte da nasedate na ovu provokaciju. Šta oni žele? Svaki dan dođu u Skupštinu sa nekom novom laži i sada mi treba iz dana u dan da se branimo od nečega što jednostavno nije istina. Sutra ćete da dođete u Skupštinu – znate ja sam jutro čula da je Aleksandar Vučić ubio čoveka, zato nije došao u Skupštinu. Šta ćete na to da kažete? A prekosutra sam čula da je pao avion po naređenju ministra odbrane i sada mi svi iz SNS treba svakoga dana da se upinjemo iz petnih žila da dokazujemo nešto što nije istina. Mi na to nećemo da nasednemo. Ako ste vi mislili da će ovi ljudi ovde da sede, da ćute i da trpe uvrede i neistine koje vi iznosite na račun SNS i ministara u Vladi, mi vam to nećemo dozvoliti, pa trajala ova sednica tri dana, ali neće vaša biti poslednja. Ne može da bude poslednja reč onih koji su upropastili Srbiju, onih koji su doveli na kraju krajeva i Vladu RS i nas iz poslaničke grupe SNS da uopšte moramo da produžavamo rokove. Ko se našao da nam drži predavanja? Vi ste gospođo Tepić, ako se ne varam, bili pokrajinski sekretar. Šta su radile vaše kolege, pokrajinski sekretari preko ko je kakvih fondova za nove tehnologije, preko fondova za razvoj, preko Fonda za školovanje mladih talenata? Kako ste izvlačili pare? Kako su vam ljudi vraćali te vaše pare koje ste im davali za razvoj novih tehnologija? U četkicama za zube, u mrtvačkim sanducima, u vinu. Vi da nam držite predavanja? Nećete. Srpska napredna stranka vam to neće dozvoliti. Pokušavamo da ovu zemlju izvučemo iz ambisa, da visoko obrazovanje izvučemo iz ambisa. Šta ste znali i umeli, vi ste pokazali, ali ne može vaša da bude zadnja. Ne može zadnja da bude onih koji su doveli državu do ivice bankrotstva i propasti, koji su upropastili naše visoko obrazovanje. (Balša Božović, s mesta: Nema veze sa temom dnevnog reda.) Itekako ima veze sa temom dnevnog reda. Nije država nastala juče i nisu ovi problemi u visokom obrazovanju nastali juče i nije SNS na kraju krajeva donela Zakon o visokom obrazovanju i nismo mi krivi što visokobrazovne institucije u Srbiji nisu bile spremne da do kraja implementiraju bolonjske principe u sistem visokog obrazovanja. To su neke druge vlade uradile, vlade u kojima ste vi sedeli. Nama sad dolaze na naplatu menice koje ste vi potpisivali i to je prava istina i to i ovi ljudi koji sede gore treba da znaju. To svi studenti treba da znaju. Najlakše je sada uzeti na nišan Mladena Šarčevića – e, ti Mladene Šarčeviću, ti si kriv što produžavamo rokove, ti si kriv što je prihvaćen amandman tamo onog zlikovca Aleksandra Martinovića, a nije moj, ti si kriv što nam ne valja ovaj ili onaj fakultet. To je najlakše, ali to nije istina i mi ćemo ministra i Vladu da branimo i da podržavamo u naporima da poboljšaju naš obrazovni sistem. Ovde je bilo reči o tome zašto se ministar navodno nije branio kada se vodila načelna rasprava. Čovek vam je lepo rekao – na dnevnom redu su izmene Zakona o visokom obrazovanju. O čemu ste vi pričali? O toaletima u osnovnim školama, o udžbenicima, spočitavali ste ministru, i to da vas podsetim, i to neka čuju ove kolege sa galerije. Ministare Šarčeviću, jeste vi znali, gospodine ministre, vi ste krivi što ste uveli tržište udžbenika u Srbiji. Pa, to su oni uradili. Oni su uveli sistem da se istorija u jednom razredu u istoj školi uči po jednom udžbeniku, u drugom razredu po drugom, u trećem razredu po trećem udžbeniku. To su njihove genijalne ideje. Ko je kriv? Mladen Šarčević? Pa, neće biti. Vi ste krivi. Vi, vi, vi iz DS, iz LSV, svi redom. Svi ste vi krivi. Ovi iz DSS. U čije vreme je usvojen Zakon o visokom obrazovanju? Ko je bio ministar prosvete? Mladen Šarčević ili neko drugi? Nemojte da se pravimo naivni i da sad mi svi treba da počnemo da patimo od kolektivne amnezije. Svi problemi su počeli od vremena kada je predsednik Vlade postao Aleksandar Vučić, a ministar prosvete Mladen Šarčević. Pa, neće biti. Ti problemi traju godinama, da ne kažem decenijama. Mi sad pokušavamo korak po korak te probleme da rešimo, ali nećemo da ćutimo kada nam lekcije o tome šta valja a šta ne valja u zakonima drže oni koji su upropastili sve što im je bilo pod rukom.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. (Balša Božović, s mesta: Replika.) Samo polako, imam za vas, kolege poslanici, jednu dobru vest. Saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Pravo na repliku prvo narodni poslanik Marinika Tepić, pa kasnije narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Iako nije tema na dnevnom redu, izuzetno sam ponosna na period kada sam bila pokrajinska sekretarka za sport i omladinu, o čemu je i vaš ministar gospodin Udovičić u više navrata upravo ovde pred vama govorio i naglas aplaudirao radu sekretarijata, kada se usvajao novi Zakon o sportu. Tako da, toliko na tu temu. Ali, u prethodnom izlaganju smo upravo ponovo čuli ono što sam ja prethodno kritikovala, a to je da predstavnik zakonodavne vlasti, odnosno parlamentarne većine, brani nešto što je usvojila Vlada, čiji predstavnik sedi ovde pred nama i može da se uključi u svakom trenutku da razgovara sa narodnim poslanicima, a on to ne čini. Dakle, imamo potpunu zamenu uloga. To je bilo moje pitanje – zašto stalno neko u ime ministra i u ime Vlade ovde govori kako je Vlada postupila, a mi ne možemo iz prve ruke da čujemo od ministra, koji je ovde predstavnik Vlade, kako se to desilo i šta se zapravo desilo? Što se tiče teških reči, a čuli smo ih puno i danas ovde, potpuno razumem da su termini kao što je „linčovati“, „baražna vatra“, pa smo čuli termine „genocid“, čak kada ste razgovarali i pominjali farmaceutske ustanove, da vama nisu strani, samo što je njihovo mesto u nekim drugim dokumentima, a ne kada raspravljamo o visokom obrazovanju. Zaista bih ujedno i predsedavajućeg molila da obrati malo više pažnje na vokabular, zato što genocid nije reč i nije termin i nema značenje sa kojim se olako može upravljati i govoriti, naročito ovde u najvišem domu. Naravno, bar i sa strane LSV, poznajući težinu onoga što znači genocid, preporučujem kolegama da se ne igraju i ne vrte ovakve teške reči za teme i za tačke dnevnog reda koje tome ne priliče. Zahvaljujem.
Replika, narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, dakle, naravno da gospodin Šarčević lično nije odgovoran za ovakvo stanje u obrazovanju, posebno u visokom obrazovanju koje je danas na dnevnom redu, ali naravno da je politički Vlada koja je u petoj godini mandata odgovorna za ovakvo stanje u visokom obrazovanju. U petoj godini mandata reći da je opozicija odgovorna zato što niste bili u stanju da primenite strategiju od 2012. godine, koju ste sami podržali, mislim da je to nešto što zaista oslikava pre svega vaše nerazumevanje ove materije. (Aleksandar Martinović, s mesta: A jesi li ti za nešto odgovoran? A jel DS za nešto odgovoran? Jeste li vi za nešto odgovorni?) Pošto mi dobacuje kolega od prekoputa, koji se ceo dan danas svađa sam sa sobom, očigledno ushićen jer mu je amandman usvojila Vlada, za koji je glasao svaki član Odbora za obrazovanje, ne znam u čemu je problem da nastavimo dalje? U redu je, svaki zarez, svaka tačka je identična, zapeta, pardon, identična onim redosledom koji su podnosile i kolege iz SPS i kolege iz drugih poslaničkih grupa i čestitam svakome ko je podneo ovaj amandman i Gordani Čomić, koja je možda u jednom delu rečenice imala možda nameru za koju je ona smatrala da je svrsishodnija od namere prethodnog govornika. U svakom slučaju, mislim da je potpuno neumesno kritikovati opoziciju zato što se 2012. godine donosi Strategija o obrazovanju. Neke kolege poslanici ovde su i pisale. Dakle, strategija se donosi 2012. godine, premijer je podržao. Petu godinu je ne sprovodite u delo, ne gospodin Šarčević, evo, imali smo i Verbića pre njega, dakle, četiri ministra. To je politika Vlade odgovorna za ovakvo stanje u obrazovanju i visokom obrazovanju i nauci. Mislim da je veoma važno da se to podvuče. Ne može opozicija konstantno da bude… Ponašate se kao da niste na vlasti i to je potpuno nenormalno ponašanje. Zahvaljujem.
Privodite kraju, kolega. Zarad istine, nemam želju da se mešam u politički deo borbe, kolega Božoviću, ali vi znate i sami kako izgleda procedura u Skupštini Srbiji za amandmane u istovetnom tekstu i da se o njima vodi objedinjena rasprava, da se čak o njima jednom i glasa, a ne o svakom pojedinačno. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću za neke koji izgleda ne čuju dobro da ponovim da amandman koji je Vlada prihvatila nije istovetan sa amandmanima koje je Vlada odbila. A sad ja da pitam, u ime poslaničke grupe SNS, vas koji nikada niste bili na vlasti, koji niste odgovorni ni za šta, koji ništa niste upropastili, koji ste sve super uradili od 2000. godine, čiji su kadrovi bili, evo, samo da se zadržimo u oblasti obrazovanja, svi oni genijalci poput Gaše Kneževića, poput Srbijanke Turajlić, poput Slobodana Vuksanovića? Čiji su to kadrovi bili? Ko je to uneo probleme u srpski obrazovni sistem – i u osnovne škole i u srednje škole i u oblast visokog obrazovanja? Vučić? Mladen Šarčević? Marko Atlagić? Ili neko drugi? Nije tačno da vi ni za šta niste odgovorni. Vi ste najodgovorniji za situaciju u kojoj se Srbija danas nalazi, pa i za situaciju u kojoj se nalazi naše visoko obrazovanje, jer ste vi tim visokim obrazovanjem, prvo, vi ste ovaj princip uveli i vi ste imali obavezu da ga implementirate do kraja. Nikada vam to nije pošlo za rukom. Zakon o visokom obrazovanju je donet, da građani Srbije znaju, 2005. godine. Za šta je Aleksandar Vučić bio odgovoran 2005. godine? Zato što je donet Zakon o visokom obrazovanju? Zato što su produžavani rokovi za završetak osnovnih, magistarskih i doktorskih studija konstantno od 2005. godine pa naovamo. O problemima u osnovnom i srednjem obrazovanju neću sada da govorim jer nemamo dovoljno vremena.
Privodite kraju, kolega Martinoviću.
Osnovni razlog zašto je visoko obrazovanje u Srbiji danas u ovako teškoj situaciji, neću da kažem haotičnoj, ali dosta teškoj i delikatnoj, je nasleđe svih vlada od 2000. do 2012. godine, a kada je u pitanju visoko školstvo u Vojvodini, praktično do pre nekoliko meseci.
Zahvaljujem. Gospodine Živkoviću, po kom osnovu? (Zoran Živković, s mesta: Po istom onom po kome ste dali prethodnom govorniku.) Gospodine Živkoviću, spominjan je njegov amandman. Sve kolege poslanici su govorili o podnosiocu amandmana. (Zoran Živković, s mesta: Da li vi prepoznajete čiji je to amandman?) Valjda znam o kom amandmanu se radi. (Zoran Živković, s mesta: Da li je pomenut imenom i prezimenom?) Pa, samo jedan amandman… (Zoran Živković, s mesta: Da li je pomenut imenom i prezimenom?) Gospodine Živkoviću, nemojte tako. (Zoran Živković, s mesta: Da li je pomenut imenom i prezimenom?) Pomenut je imenom i prezimenom. Znači, pre nego što je počela rasprava pročitano je – Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović [[Zoran Živković, s mesta: Kakve veze to ima sa replikom?]] Nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, čudi me da nismo priveli kraju ovu diskusiju, ali javio sam se zbog toga što mi se desetine studenata javlja, zahvaljuju se svima, da smo im izašli u susret i daju jednu dobronamernu napomenu. Kažu – niko od nas neće odustati zbog toga što je prihvaćen amandman kolege Martinovića, ali profesore da znate isto tako niko od nas ne bi odustao da je bio bilo čiji amandman prihvaćen. Znači, uredili smo nešto za šta smo ovde i došli. Uradili smo jednu dobru stvar za te studente i dajte da pređemo sada dalje i da završavamo ovo. Imamo mi mnogo jedni drugima da zamerimo. I vi nama i mi vama, ali to što se desilo u obrazovanju je posao koji moramo mi da završimo bez obzira ko bude ministar, bez obzira ko bude predsednik Vlade. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jasmina Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Ja bih da razlučim neke dve teme o kojima mi praktično razgovaramo. Da li mogu da vas zamolim da mi kažete koliko vremena imam?
Imate još 19 minuta i 31 sekundu od vremena poslaničke grupe.
U redu. Hvala. Dakle, o dve teme govorimo danas. Jedna tema je produženje roka studentima svih nivoa studija, uveli smo ovim amandmanom u Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju i studente magistarskih i studente doktorskih studija, koji su upisani po starom ili ostvaruju neko svoje pravo po propisima koji su važili pre stupanja na snagu ovog zakona. Produženje roka samo po sebi veoma je problematično uveliko, jer je ovo peto produženje. Praktično govori o tome da sistem koji postoji već deset godina i već deset godina produžava ovaj rok, nije u stanju da reši ključni problem. Moram da kažem ni da identifikuje taj problem, jer mi i dalje analizu problema koja bi bila celovita nemamo. Dakle, mi nemamo izmerene podatke, samim tim, ne znamo koju štetu saniramo, samim tim, ne znamo koju štetu ne saniramo usvajanjem ili odbijanjem ovih amandmana, odnosno ovog zakona u celini, jer je amandman već postao sastavni deo Predloga zakona. Dakle, to je jedna tema. Treba da važi isto pravilo za sve. Dakle, ako se rok produžava studentima osnovnih studija, on treba da bude produžen i studentima magistarskih i doktorskih studija, jer nikakvog drugog objašnjenja nema. Do sada je bio produžavan uvek svima, dakle, razlog da bude produžen i ovog puta je u tome, dakle i 2008. godine i 2014. godine, 2012. godine, na svake dve godine, kako se to produžavalo. Ono što je važno jeste kada je reč o analizi da osim što znamo da nemamo, mi imamo neke podatke, međutim, ti podaci nisu podaci koji su pouzdani. Ne možemo reći da su sasvim tačni. Ne možemo reći ni da ih imamo kompletne, ali znamo jednu stvar, ja bih zamolila ministra, znam da je vreme kratko, posle kada bude imao vreme za odgovaranje na ove komentare, ako može da nam kaže. Znamo da je Nacionalni savet za visoko obrazovanje dao obrazloženje zašto ne treba usvojiti amandman o produženju roka studentima magistarskih i doktorskih studija. Nismo ga čuli, a pošto to znamo bilo bi dobro da čujemo. Ako ništa drugo da znamo bar još jedan podatak na osnovu kog i spram tog ne donosimo tu odluku, jer vi ste doneli suprotno odluku, onaj koju je doneo Nacionalni savet. Niste postupili po njihovom, to ste juče i obrazložili, rekli ste da to ne možete da uradite vi već to očekujete od poslanika. Poslanici su to naravno uradili. Dakle,predložili su amandman. Važno je da znamo o šta smo se tačno oglušili kada nismo postupili po sugestijama i preporukama Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Nada se da se svi poslanici sa tim slažu, a pogotovo i predstavnici predlagača. Drugi problem sa kojim se susrećemo, dakle, ovo je bio jedan problem produženja roka, drugi problem jeste taj što je svako produženje roka do sada bilo blagovremeno. Dakle, produžavali smo rok više puta, razlozi koji god da su, trenutno su ostali u prethodnoj tački, bar mog izlaganja. Ono što je sada važno jeste da je ovo produženje roka, ako se uopšte produženjem roka nazvati može, ne blagovremenog, rok je istekao 30. septembra, a mi smo danas u 20. oktobru. Zahtev da se rok produži je stigao 4. oktobra. Dakle, ne možemo govoriti o blagovremenom produženju roka, a samim tim ne možemo govoriti o produženju roka uopšte, rok je istekao. I šta sad? Pitanje? Studenti koji su izgubili pravo da završe studije po starom, studenti svih nivoa studija, moraju ili da idu na reupis, odnosno da se ponovo upišu, tako bi bilo po sili zakona. Ili da se ponovo upišu u školsku godinu na neki od postojećih studijskih programa ili pak da se ovim amandmanom, odnosno predlogom o izmenama i dopunama Zakona gde su sada ovi amandmani postali sastavni deo ustanovi povratno dejstvo. U suprotnom mi nemamo zakon koji je u skladu sa Ustavom. Hvala najlepše.
Zahvaljujem se. Samo jedno pitanje, da li želite od vremena poslaničke grupe ili od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe? Molim vas, prvo zatražite reč.
Šta mi je važno da dodam, pošto se dugi niz godina bavim visokim obrazovanjem, tražeći podatke, ne mogu sve da ih držimo u glavi, tražeći podatke uočila sam stvar koju hoću da predložim sada i predlagačima, predstavnicima predlagača da izmene na sajtu Ministarstva prosvete. Na tom sajtu nalazi se starija verzija zakona, neprečišćena verzija zakona u kojoj stoji da studenti koji su magistarske studije upisali po starom mogu da ih završe do 2013/14 godine, nisu uključene neke kasnijih izmena i dopuna zakona. To je jako važno, recimo, ja sam se iznenadila, u nameri da proverim šta je prečišćena verzija i shvatila da se nalazim na verziji koja je bez dve ili tri, bez izmene i dopune zakona. Najlepše hvala.
Samo još jednom, koleginice Nikolić, da li od vremena poslaničke grupe ili od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe?
Od ovlašćenog predstavnika.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici prof. dr Žarko Obradović, Miletić Mihajlović, Đorđe Milićević, prof. dr Snežana Bogosavljević Bošković, Stefana Miladinović, dr Ljubinko Rakonjac i dr Danica Bukvić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nama iz poslaničke grupe SPS i ZS izuzetno je drago da je prihvaćen amandman o kome smo do sada pričali mada je naš amandman apsolutno u istovetnom tekstu bio predložen uz određene finese u metodologiji kako je rečeno, nešto se razlikuju, što nije suštinski deo bio amandmana, odnosno samog teksta, ali nećemo zalaziti u to. Veoma je važno da smo danas završili jedan veoma važan posao koji je doneo ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, odnosno da ćemo to privesti kraju i nadamo se da će to biti od koristi kako studentima na osnovnim studijama tako i na post diplomskim studijama. Znači, oni koji treba da magistriraju i doktoriraju i naravno u korist cele Srbije. Mislim da bez upotrebe se isuviše sukobljavamo oko pitanja oko kojih se suštinski slažemo i smatram da treba da budemo ekspeditivni i u radu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman su istovetnom tekstu podneli narodni poslanici prof. dr Miladin Ševarlić, mr Jasmina Nikolić i zajedno dr Ivan Bauer, dr Milorad Mijatović, prof. dr Vladimir Marinković i dr Predrag Jelenković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman su istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Zoran Živković i mr Marko Milenković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Amandman je suštinski isti kao onaj koji je prihvatila Vlada. Da bih dao svoj doprinos bržem radu, ja povlačim svoj amandman, zato što je cilj već ostvaren onim što je Vlada prihvatila, uz sve zamerke na metodologiju, na način, na ono što u drugim članovima nije dobro. Mislim da na ovaj način pomažem da se rasprava vrati u pravi tok. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Ratko Jankov. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ratko Jankov.
Hvala najlepše. Ja sam u stvari samo hteo ovim amandmanom da podvučem da ako hoćemo da rešimo problem, da bi trebalo, kao što sam govorio i prekjuče, da neke određene mehanizme uradimo kao što je broj studenata koji su obuhvaćeni, razne faze do kojih su oni stigli, tako da, ja sam prosto karikaturalno, ako ne nameravamo da prihvatimo ove dodatne uslove o kojima govore još neki naši amandmani, hajde odmah da ih produžimo do 2025-2026. godine, pošto i ovako ćemo za dve godine ponovo na isti način da razgovaramo kad nemamo pravih elemenata. Dakle, to je suština mog amandmana. Hvala.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Ja sam voljan da prihvatim ovaj predlog 2025-2026. godine, ja ću svakako da glasam za to, jer sam se uverio da u poslaničkoj grupi nikada im dosta nije bilo, sem tračara, vračara i gatara ima jedan talentovani bivši pomoćnik ministra. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Ratko Jakov. Izvolite.
Ja zaista mislim da je ovo ispod svakog nivoa dostojanstva bilo čega. Ja se jako trudim da zbog studenata, zbog Srbije itd, dam neki doprinos. Mislim da sam dovoljno rečito govorio kada sam govorio da ne može na dve godine da se nešto produžuje, pa još na dve, pa još na dve, a da nikada nismo u stvari videli zašto smo prvi put produžili na dve. Dakle, ovo je ispod nivoa. Ja neću odgovarati. Ovo je sramotno. Hvala vam.
Po amandmanu, reč ima Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo mi, predsedavajući, odbijte od vremena, ja ne znam u čemu se kolega prepoznao. Ja sam bio voljan samo da prihvatim taj rok od 10 godina. S obzirom da ovde postoje intelektualne gromade… (Saša Radulović, s mesta: Vi stvarno niste u stanju da vodite sednicu.) Nemojte galamiti. Na šta ovo liči? Kada postoje intelektualne gramade od kojih sam ja očekivao da nešto naučim i kad predlože jedno ovakvo rešenje da se to produži do 2025-2026. godine, s obzirom da dolazi od ljudi koji su zauzimali važan državni položaj, ja sam ovde voljan da nešto naučim. Taj transfer znanja koji je upućen prema meni sam ja prihvatio. S obzirom, da ovde ima tih akademskih gromada koje su studirale 12, 13 godina, znači dve godine ono uslov do penzije, ja sam shvatio da kolega ima pragmatičan predlog i da želi iz njegove poslaničke grupe nikad im dosta nije bilo, neki diplomiraju, da više to ne rade internetom, pa geolozi postanu forenzičari, pa vračare postanu neki treneri, koučovi, profesori, itd. Ja sam to razumeo. Razumeo sam da im škola ide malo slabije, da više idu oko škole, nego u školu, da više internetom idt. Zato sam mislio da njima ostavim razuman rok i zato ću glasati za takav predlog da se taj rok produži do 2026. godine. Ne znam zašto se kolega ljuti. Hvala.
Kolega Rističeviću, kad diskutuje o amandmanu, naravno da ne mogu da kažem da nisam prepoznao podnosioca amandmana, nemoguće je. Reč ima Ratko Jankov.
Drago mi je da je predsednik počeo prvom rečenicom kojom sam ja hteo da počnem. Nećete verovati, ovaj amandman ide pod mojim imenom. Kako mislite da se nisam prepoznao? To je jedno od interesantnih stvari, ako ste već hteli nešto da naučite. Kada već govorite, a to ne treba raditi, potpuno sa stane, ja za sebe lično mogu da kažem neprimereno je, sramota me ovo što govorim, ja sam diplomirao sa 21,5 godinom, za tri i po godine od kad sam počeo studije ja sam doktorirao kao jedan od jako retkih Jugoslovena koji je doktorirao pre nego što je otišao u vojsku, sa 26. Ja sam ponosan na to. Nemojte, za ime Boga, da o tome pričamo. Ovo je ružno i što sam ja rekao, ali nemojte blatiti sve čega se uhvatite, molim vas nemojte blatiti, stvarno je sramota.
Po Poslovniku, reč ima Marijan Rističević.
Član 106. i 107. Dame i gospodo narodni poslanici, član 106. i član 107. posebno član 107, treba poštovati dostojanstvo Narodne skupštine. Evo, ja nisam diplomirao kao maloletan, nisam ni doktorirao kao stari maloletnik. Ja nisam blatio ništa. Nisam ja predložio rok od 10 godina, predložio je kolega. Ako je neko nešto oblatio, onda je to uradio kolega, a ne ja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Milenković, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je manje bitno ovo 2025, 2026. i 2027. godina. U svakom slučaju, i moj amandman Vlada nije prihvatila iz razloga što, kako je u obrazloženju navedeno, prihvaćen je amandman Aleksandra Martinovića. Suštinski moj amandman je prihvaćen, a sad, kako je to Vlada tehnički formulisala i kako je protumačila, to je za mene manje bitno. U svakom slučaju, dugujemo mnogo ljudima koji su godinama radili na istraživačkim projektima i poslovima, došli do naučnih novina koje krase ili bi trebalo da krase doktorske disertacije, u jednoj manjoj meri magistarske radove, onda uglavnom zbog složenosti procedura propustili rokove za završetak studija. Takvih studenata je relativno mnogo, posebno onih u završnoj fazi izrade rada, tako da se produžetak roka od dve godine nametnuo kao logično i ispravno rešenje. Šteta je, gospodine ministre, što ste popustili pred pritiskom dopisa, kako ste vi rekli, Nacionalnog saveta visokog obrazovanja, posebno ako imate u vidu ispravnost namere u izjednačavanju svih studenata, zatim, i krajnji rezultat i sve pozitivne efekte produžetka roka magistrantima i doktorantima, ali i činjenicu ko se nalazi na mestu predsednika Nacionalnog saveta. Doktor Vojislav Šešelj vam je u načelnoj raspravi rekao da je o predsedniku tog saveta Dejanu Popoviću napisana knjiga „Kameleon“, čiji naziv stoji kao simbol, kao sinonim njegovog lika i dela. Svesrdno zalaganje i uvođenje retroaktivne naplate poreza istog tog Dejana Popovića u prošlosti, u budućoj pravnoj civilizaciji je skandalozno, nikako mu nije davalo pravo da bude viši autoritet od vas i da vam on drži lekcije o nedostatku zakonskih osnova. Trebalo je ipak da vi, kao predlagač, ponudite ovo rešenje o dvogodišnjem produžetku magistarskih i doktorskih studija po starom i da se ono nađe u tekstu Predloga zakona, baš zbog postojanja dobrog procenta objektivnih razloga kod ovih studenata za ne završavanje studija. Mislim na svu naučnu, ali i administrativnu složenost postupaka do nastanka konačne forme rada, a zatim i novu složenost, sada administrativnu do same odbrane rada i sticanje akademskih naziva magistra i doktora nauka. U obrazloženju za donošenja ovoga zakona, po hitnom postupku, naveli ste kao razlog sprečavanje štetnih posledica po studente, koji će nastupiti ukoliko se predložene izmene ne usvoje do početka školske godine. Iako je školska godina uveliko počela, i to nije sporno, verujem da je hitniji postupak predložen da bi se sprečili štrajkovi i protesti, kampovanja studenata pred Vladom, sve ono što je obeležavalo prethodne izmene i dopune ovog Zakona o visokom obrazovanju. Čitavu deceniju reformišemo visoko obrazovanje po evropskim standardima i, kao paradoks, još smo daleko od kraja te reforme. Nama su potrebne suštinske izmene zakona iz kojih će se iznedriti korist na duge staze obrazovnog visokoškolskog sistema. Znam da se potpuno novi Predlog zakona o visokom obrazovanju radi na Univerzitetu u Beogradu, koji bi trebalo status visokoškolstva u velikoj meri da reguliše na adekvatan način. Međutim, šta će biti od toga na kraju ostaje da vidimo. Za sada i dalje ostajemo na najavi izmena i procedura i dalje je akcenat Vlade na najavama nastavka reformi, dok od usvajanja konkretnih mera i detaljnih rešenja još uvek nema ništa. Strategija razvoja obrazovanja u Srbiji do 2020. godine doneta je još 2012. godine, 2015. godine donet je Akcioni plan za njeno sprovođenje, koji se uopšte ne bavi temama relevantnim za sprečavanje plagijerizma. Radi se o naročito važnom segmentu visokog obrazovanja i naučnog rada, originalnosti koja se direktno odnosi na ove završne magistarske i doktorske radove, nad kojima treba sprovesti detaljnu kontrolu i sprečiti svaki potencijalni plagijat. Konačno, nisu nama, gospodo, za unapređenje kvaliteta obrazovanja potrebne ni strategije, ni akcioni planovi, to je čisto zamajavanje javnosti i trošenje energije i narodnog novca. Potreban nam je ozbiljan sistemski zakon, potrebna nam je njegova rigorozna kontrola i njegovo sprovođenje, pa da vidite kako bi se sistem ubrzo doveo u red i počeo da daje rezultate. Hvala.
Zoran Krasić.
Dobra je prilika da u ime SRS iznesem stav povodom svih amandmana na član 1. Predloga zakona. Mi ćemo stvarno da se nađemo u jednoj čudnoj situaciji, s obzirom da je predlagač zakona, usvojio jedan amandman na član 1. i taj amandman je praktično postao sastavni deo Predloga zakona i o njemu se ne glasa u danu za glasanje, ali onda nastaje jedan logički problem, jer ima, sigurno, još 12 amandmana, ako ne i više, sličnog ili identičnog teksta o kojima će da se glasa i onda će da se javi dilema kod onih koji će da glasaju protiv amandmana, jer onda su praktično glasali protiv nečega što je Vlada usvojila i postalo sastavni deo Predloga zakona. Nije to prvi put da se dešava u ovoj zgradi, da znate. To je stara praksa, to je, ako mogu da kažem, stara poslovnička finta koja se stvarno i primenjuje. Ja se nisam javio zbog toga, nego sam se javio da ukažem na prednosti amandmana koji je Marko Milenković podneo u ime SRS. Očigledno je da se javio jedan problem koji treba da se reši i u traganju kako treba da se reši taj problem pošlo se od principa da svi budu zadovoljni. Ako posmatrate ove diskusije, videćete da su svi zadovoljni, studenti zadovoljni, roditelji onako zadovoljni, ako su shvatili ovu operaciju, a najzadovoljniji profesori na državnim fakultetima, jer ovo im omogućava da još godinu dana, po ovom osnovu, malo uzmu i parice, a oni vole pare. To znate i sami. Da ne vole pare, ne bi radili na tri – četiri fakulteta.I sada, lepo su se studenti i roditelji izborili za profesore. Ako se slažete ja bih pročitao nešto što ste vi napisali, ne vi, nego predlagač, u svom Predlogu zakona. Vidite, finansijska sredstva, koja treba da se obezbede sledeće godine i one tamo druge godine, glase ovako. Podrška radu Univerzitetu u Beogradu za profesore i njihove plate 6,7 milijardi dinara. Znači, mogu da obaraju još, imaju pare. Socijalni doprinosi milijardu i 200. Onda ovi u Novom Sadu četiri milijarde i 600 dobijaju iz budžeta Republike Srbije po osnovu ove izmene zakona, pa ovi u Kragujevcu na milijardu i 500 miliona, a tamo još nije završena afera „Indeks“, a pravi se uskoro i novi zatvor sa kapacitetom od 400 korisnika. Kragujevčani će da dobiju još po osnovu doprinosa 267 miliona. Univerzitet u Nišu dve milijarde za plate, doprinosi 340 miliona dinara. Univerzitet u Prištini sa sedištem u Kosovskoj Mitrovici za plate milijarda i 500, doprinosi 270 miliona. Državni univerzitet u Novom Sadu za plate 274 miliona, a doprinosi još oko 49 miliona. Univerzitet umetnosti za plate 794 miliona, doprinosi 142. Visoke škole za plate milijarda i 720 miliona, a za doprinose još 308 miliona. Transferi ostalim vlastima još 486 miliona. Znači, ova naša saglasnost ovde i ne potrebna svađa oko tih amandmana košta. Znači, to košta. Da li smo ovim Predlogom zakona, koji će da se usvoji, ili ovim amandmanom rešili ono što je stvarno problem našem visokog obrazovanja? Nismo rešili. I dalje će da se štancuju diplome. Kad kažem štancuju diplome, ja moram da kažem da je sistem napravio štancanje. Zašto? Mi smo prešli na tržišnu ekonomiju. Mi smo omogućili da svakoga koga sertifikuje ministarstvo ili paradržavni organ ministarstva može da naplaćuje svoje predavanje, svoje znanje, dobija pravo da ima pečat i da štampa one diplome. Da li ste gledali Zoranu kada je pokazala Tominu diplomu? Pečati ovakvi, po 40 centimetara veliki. Čovek diplomirao. Znači, na svakom ćošku danas možete da obezbedite diplomu. Ja sam pre tri godine bio na opštini Voždovac i snimalismo neki prilog ispred neke škole. Komšije su videle da se nešto dešava, izašle napolje, pita – šta je ovo ovde, kažem – neka škola. Da li ulazi neko ovde, kaže – pet godina niko nije ušao. Čekajte – prijemni ispiti, ono na internetu. Pustite to, nema veze.
Poslaniče, vratite se na amandman.
Ja samo pričam o amandmanu.
Otišli ste toliko daleko.
Ja pričam o amandmanu, da će da se štancuju diplome i 2018. godine, a amandman se odnosi na školsku 2017/18. godinu. Bolje da pratite šta ja pričam.
Pratim fantastično, nego ste toliko daleko otišli u odnosu na osnovni tekst amandmana.
Nisam došao do 2019. godine. Samo na 2017/18. školsku godinu. Kada su u pitanju studenti, kada su u pitanju ovi koji treba magistriraju.
Amandman Ratka Jankova.
Molim?
Amandman Ratka Jankova.
Ne, niste dobro razumeli. Ja pričam o amandmanu Marka Milenkovića.
Koga?
Taj amandman je na dnevnom redu.
Ali mi smo na amandmanu Ratka Jankova.
Marko Milenković je pričao.
Znam. On se čovek javio.
Identičan je amandman, gospođo, potpuno identičan. Niste primetili to?
Znam, ali kada dođe njegov amandman, pa ćemo pričati.
Obuhvaćeni su svi amandmani na član 1. Ja sam vam to rekao na početku, ali niste slušali.
Da, glavno da ste vi slušali.
Ja sam pričao…
Sada malo vi mene da saslušate. Znači, ne pričate konkretno o amandmanu.
Svi amandmani se odnose na produženje mogućnosti da studiraju ljudi i do 2018. godine.
Da, ali nije generalna debata. Ne možemo da pričamo o svim amandmanima ukupno.
Ja ne znam šta se vama ne sviđa u onome što sam spomenuo, šta je problem?
Meni se sve sviđa, samo bih da usmerim diskusiju po amandmanu.
Šta je problem? Recite mi šta je problem?
Recite vi, ne vodimo dijalog nego ja vodim sednicu. Samo recite šta je problem.
Hoćete da mi dozvolite da pričam o amandmanu na član 1?
Samo o amandmanu na član 1. gospodina Ratka Jankova. Ako umete umete, ako ne umete bože moj.
Jel vi vidite neku razliku između tog amandmana i amandmana Marka Milenkovića?
Ne mogu to da vam dozvolim kada taj amandman nemam ispred sebe. Moramo o konkretnom amandmanu da vodimo diskusiju.
Znači ne dozvoljavate mi da hvalim amandmane?
Ne baš svaki, možete ovaj. Evo hvalite amandman Ratka Jankova.
Jel vi shvatate da ja promovišem da ide do 2018. godine a ne do 2027. godine?
Sve shvatam, nego nije moja uloga da se sada raspravljam sa vama.
Jel ste vi čuli da ja pričam 2027. godina?
25, 26, 26, 27.
Jel ste vi čuli da ja pričam o tome?
Ne, ne mogu da se raspravljam poslaniče.
Ja kritikujem.
Ne mogu da se raspravljam.
Vi ne razlikujete kritiku od … [[Isključen mikrofon.]]
Poslaniče, pozivam vas na uljudnost, pogotovo što je danas 80 godina od održavanja prve sednice u ovom parlamentu i završetka izgradnje ovog doma i treba da poštujemo ovaj dom. Kada dođe amandman o kome želite da govorite, ja ću se setiti gde ste stali. Na član 1. amandman je podnela poslanica Jahja Fehratović. Izvolite.
Poslanik, a ne poslanica.
Izvinjavam se, zbunio me je poslanik Krasić. Izvolite.
Hvala. Moj amandman je imao cilj kao i svi ostali, da dođemo do rešenja koje će magistrantima i doktorantima omogućiti da okončaju istraživanje i odbrane naučne teze, obzirom da je ovo prihvaćeno u amandmanu gospodina Martinovića i SNS, sadržana je suština istog. Nemam primedbe na odbijanje predloga. Svi smo išli ka istom cilju, samo su nam startne pozicije bile drukčije, odnosno u drukčijim putevima stigli smo na isti cilj. Posebno želim pohvaliti članove Odbora za obrazovanje, predsednika tog odbora i ministra koji su uvažili sve predloge opozicije, te ih inkorporirali u zaključak koji će postati sastavni deo zakona. Važno je da ovaj sveopšti konsenzus narodnih poslanika predmetni studenti dožive kao podstrek društva da u novom roku okončaju sve svoje obaveze i zasluže akademske titule za koje apliciraju. Potom da iskoriste stečeno znanje progresivno i na dobrobit tog istog društva. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Reč ima Marko Đurišić.
Hvala poštovana predsednice. Gospodine ministre, kolege poslanici i ako je u obrazloženju Vlade za ne prihvatanje našeg amandmana pisalo da se ne prihvata zato što je prihvaćen amandman kolege Martinovića, naš amandman nije ni približno isti. Samim tim je i to obrazloženje po nama nedovoljno. Naime, mi smo tražili produženje roka za doktorske studije, samo za dve godine. Pre svega, uvažavajući argumente vašeg prethodnika gospodina Verbića koji je pre dve godine obrazlagao da je rok za završetak magistarskih studija, koji je postojao tada u zakonu, a to je školska godina 2015/2016. primeren, s obzirom da se od 2005, 2006. školske godine ne upisuju magistarske studije i da je tih prethodnih 10 godina bilo dovoljno po njegovom mišljenju da se te magistarske studije završe. Vlada je prihvatila ovo rešenje da se produže magistarske i doktorske studije i to nije loše. Meni je loša argumentacija koju smo danas mogli da čujemo, a to je da je tada pre dve godine ovaj rok već bio produžen, onaj kako sada predlažemo za dve godine, da bi to demotivisalo ljude koji su trebali da završe u ove prethodne dve godine svoje doktorske i magistarske studije, da bi ih demotivisalo ako bi taj rok bio duži, nego ih taj rok koji je tada bio motivisao da završe brže. Kolega Atlagić je govorio da se radi o 12.000 ljudi koji su u prethodne dve godine završili. Imam problem sa tom vrstom motivacije i onda se postavlja pitanje da li je ovo stvarno krajnji rok? Da li mi sada govorimo o roku od dve godine da bi ovih preostalih 10.000 – 12.000, koliko ih ima motivisali da završe u te dve godine ili ćemo za dve godine opet da dođemo u situaciju mi smo to samo pričali da vas motivišemo pa ćemo vam dati ponovo priliku i ponovo priliku i ponovo priliku. Sa tom politikom, sa tim načinom razmišljanja naša poslanička grupa SDS-NPS ima problem. Pogotovo zato što se ovde radi o najobrazovanijem delu stanovništva Srbije. Mi danas raspravljamo o produžetku studija za doktorske i magistarske studije. Znači o najobrazovanijem delu stanovništva. Da li mi prema njima treba da se ophodimo na ovaj način, da im dajemo neke kratke rokove da bi ih motivisali? Mislimo da je to pogrešno i mogu da razumem da vi gospodine ministre ne možete da kažete ovo je poslednji rok i ovo se više neće produžavati, jer ni vi ne znate da li ćete za dve godine biti na toj funkciji. Vaš prethodnik je verovatno mislio da će u oktobru 2016. godine on biti tu, pa se desilo da nije nego ste vi tu. Sada vi govorite dve godine nove, kao što je on govorio pre dve godine o dve nove godine. Ja se plašim da za dve godine, ako ni zbog čega drugog neko drugi će biti na vašem mestu da bi on mogao da kaže evo sada sam ja došao pa još dve godine. Mislim da je to loše, da šaljemo lošu poruku i da ono što ste najavili u jednom od obrazloženja za ne prihvatanje nekog od amandmana, ne mogu tačno da se setim, rekli ste da će doći novi zakon koji će sveobuhvatno rešenje da donese, da stvarno dođemo do nekog novog zakona, da rešimo probleme koji postoje u visokom obrazovanju, neefikasnost naših studija, korupciju, sve ono što je neusklađeno sa tržištem radne snage. Da ćemo te probleme stvarno vrlo brzo ov de u parlamentu raspravljati i nešto uraditi kako bi podigli kvalitet za visoke studije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, zašto sam protiv da se ne prihvati? Zato što je prihvaćen duh onoga što su studenti rekli. Da ne bi bilo nedoumica pošto nas studenti prate i profesori univerziteta. Od nekih narodnih poslanika, mislim da su to oni koji su napustili sednicu malopre, čulo se mišljenje i sumnja u produženju roka, da je malo problematično. Meni je drago da studenti, građani i profesori vide ko se zalaže za to, a ko ne. Kada govorim o ovom članu 1. i metodologiji o kojoj je bilo reči, mislim da je ona ispoštovana. Nemam nameru da ministra branim. Ministar je to rekao i ranije, ali postoji stav Nacionalnog saveta kojeg smo mi birali ovde i Nacionalni savet mora na neki način i ministar da ispoštuje, ali Nacionalni savet za visoko obrazovanje je naše telo i ništa u metodologiji nije pogrešeno. Nama je važan duh zakona, da je ispoštovana suština. Međutim, one reči koje smo čuli od nekih narodnih poslanika ko je kriv, nije ni bitno više ko je kriv za ukupno obrazovanje, ali ovo vam moram reći gospodo narodni poslanici, ne možete ovoj Vladi prigovoriti kada su u pitanju nastavni planovi i programi. Upravo oni koji su kritikovali, verovali ili ne, evo, izvinjavam se što ovo moram reći, u slušanju muzike u trećem razredu osnovne škole našli su baš da izbace „Marš na Drini“, ili „Smrt Smail-age Čengića“, „Deseto pjevanje“, „Jama“ Ivana Gorana Kovačića iz srpskog jezika. Ono što je uništeno 2000 godina, nećemo mi spasiti, naprednjaci. Mi ćemo pridoneti spasenju. Trebaće mnoge generacije iza nas i mnogi naraštaji da ispravljaju. Gospodo, nije Srpska napredna stranka i gospodin Šarčević izbacio vaspitanje iz škola. Unazad tri godine nastavnici nisu smeli spomenuti reč vaspitanje…
Poslaniče, molim vas, o amandmanu.
Evo, vraćam se. … nego upravo oni koji su malo pre kritikovali. U to ime, zaista mi je drago što imamo saglasnost. Molim vas, oko amandmana, da raščistimo. Pitali su za broj. Ja imam tačan broj, možda varira u 100 studenata. Za dve godine, gospođo predsednice, završilo je 12.000 studije od 22.000. Malo li je? I ovih 12.000 će završiti. A doktorantske studije i magistarske, bilo ih je dosta manje, ali su došli pred kraj i fali im jedan dan, ne krivicom tih studenata, doktoranata, nego profesora, evo, ja sam profesor i imam hrabrost da kažem da smo mi krivi, držeći u ladici po šest meseci i po dve godine prijave, doktorate, kad su gotovi, jer smatramo da smo mi gospodari života i smrti tih studenata. Zbog toga ću se stalno zalagati da im se produži. Pošto ja po vokaciji nisam samo istoričar nego i pedagog, prvi put vam saopštavam, imam dosta radova iz pedagogije, ali, istoriju pedagogije dobro poznajem i pišem. Od 1946. godine, da bi bilo jasnije sada svima nama, do danas, sve reforme koje su sprovođene, svi studenti kada su provođeni zakoni donošeni, uvek su nastavljali po prethodnom nastavnom planu i programu. Šta mi imamo protiv da naši studenti studiraju? Zagovaramo li doživotno vaspitanje i obrazovanje? Pustimo decu da studiraju. Želeli su prethodnici ograničenja da bismo ih malo ubrzali. Hvala vam i izvinite na ovoj intervenciji.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela poslanica Gordana Čomić.
Zahvaljujem. U ovom trenutku rasprave pretresa u pojedinostima imamo meni nikad do kraja jasnu proceduru. Dakle, slučaj je da je na oba odbora, na Odboru za obrazovanje i Odboru za ustav i zakonodavstvo prihvaćen jedan amandman, da ga je prihvatio i predlagač i da je on postao sastavni deo Predloga zakona. Jedno od tumačenja je da nit postoji više amandman, nit postoji više član, kao u osnovnom predlogu zakona i to je logično. Amandman naš Poslovnik nikad do kraja, nažalost, nije razrešio - šta dalje biva sa amandmanima, da li imamo samo priču radi priče ili zaista možemo nešto doprineti i mi koji smo podnosioci amandmana, a da nije prihvaćen, što je potpuno i legitimno i legalno od strane predlagača i odbora. Zašto kažem da je to problem? Zato što je lako odgovoriti da će taj član, koji je sada izmenjen prihvaćenim amandmanom, stupiti na snagu kada bude objavljen u „Službenom glasniku“. To znamo. Ali, pitanje je o čemu sada raspravljam, ako hoću da budem u okviru pretresa u pojedinostima? Na stranu te sumnje o tome kakav je član u pretresu i da li ima smisla o amandmanima govoriti u ovom pretresu, ja hoću da dokažem ovim amandmanom koji sam podnela na član 1. da i te kako brinem o tome da ministar ima manje problema nego što mu sledi. Dakle, moj predlog je bio da se ostavi mogućnost studentima, postidplomskim, koji žele, da upišu treću godinu ove školske godine. Zašto ćete se setiti ovog mog predloga? Zato što ćete za 20 meseci od danas doći da produžavate rokove. Moja jedina ideja je bila da spasim čoveka bar jedne grupe postdiplomaca da oni znaju danas da obrazloženjem o svom istraživačkom radu mogu da upišu treću godinu. Sada to rešenje nemate. I jedina ideja je bila da vama pomognem, u nadi da ćemo u ovom sazivu drugačije razgovarati o visokom obrazovanju. Na moju veliku žalost, ne razgovaramo drugačije. Na moju veliku žalost, ko kande nećemo da imamo u vama, ni partnera, ni stranu u dijalogu, ali to ne znači da ćemo ikada odustati da tražimo dijalog o važnim temama, kao što je obrazovanje, visoko obrazovanje, srednje ili predškolsko obrazovanje. Amandmane koje smo usvojili i čime smo poboljšali tekst Predloga zakona, u načelnoj raspravi sam rekla, potpuno mi je nebitno ko je amandman podneo. Ali mi je bitno da se u raspravi vređa institucija Narodne skupštine. Amandmane ne podnose poslaničke grupe, ne glasaju poslaničke grupe, sramota je ovde govoriti da glasa poslanička grupa. To znači da nismo pročitali Ustav, da nismo pročitali Zakon o Narodnoj skupštini. Sramota je potpisivati amandman i govoriti da potpisuje poslanička grupa. To je pitanje procedure i poštovanja, fine razlike između onoga da se zna šta je integritet narodnog poslanika i nespornog prava da se kaže – ja imam integritet zato što pripadam jednoj poslaničkoj grupi i jednoj političkoj stranci. Ta fina razlika će nastaviti da nas razlikuje od uspešnih društava. Jer, ko nauči tu finu razliku, taj ume da stupi u dijalog sa drugim ljudima, što se nama u ovoj raspravi nije dogodilo. Činjenica je da ako išta dobro iz ove rasprave izađe, to je da ja imam molbu ministru da zapamti tempo ove rasprave, atmosferu, svoje čuđenje s vremena na vreme kada je prvi put praktično na zasedanjima sednica Narodne skupštine, jer će to biti važno za buduće zakonske projekte koje budete unosili, za buduće manjkavosti procedure, kojih budete žrtva, u suštini, kao izvršna vlast i za, nadam se, ne u budućnosti, ovoliki nedostatak volje da zaista imamo fokusirani dijalog o jednoj veoma važnoj temi. Za posledice primene ovog zakona ja unapred govorim da treba i da imate pravo, i vi i većina, da javno, u stručnim krugovima, u javnosti, dajete izjave – zbog nas je vama studentima rešen problem. To je legitimno i legalno. Nije legitimno oglušiti se o kritički savet ili o sugestiju bilo koga drugog. To je zajednička šteta i to nam se stalno dešava. Čula sam ovde jednog narodnog poslanika koji kaže da njegov amandman nije u skladu sa jedinstvenim metodološkim pravilima. Znate, ne bi smeo da bude u proceduri. Ali, to vam pokazuje kao paradigma o čemu mi o stvari govorimo, nažalost, umesto da govorimo o tome šta će ministar za sledećih 20 meseci. Koliko god želim da ovo produžavanje roka uspe, toliko vama želim da ja ne budem u pravu i da se za 20 meseci ne vidimo ovde, sa amandmanom koji sam ja podnela danas na raspravu, a 6. oktobra u proceduru, i da ne budemo imali ponovo postdiplomce i doktorante koji neće imati rešenje. Ja bih volela da ne budem u pravu i nadam se da ćete mi omogućiti da budem u krivu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, ja u principu podržavam diskusiju koleginice Čomić. Ona je zbilja veoma aktivna bila pri obrazlaganju i izradi ovog amandmana za ovaj član 1, ali moram još nešto samo da napomenem. I danas studenti mogu da pređu na treću godinu doktorskih studija, oni koji su po starom bili na magistraturi, odnosno koji nisu završili doktorate. Ali, neće biti tu problema za 20 meseci jer, koliko znam, ministar je obećao da je u izradi novi zakon o visokom obrazovanju, tako da će imati mogućnosti da se sve reši kroz taj zakon, a sve ove primedbe verujem da su od koleginice dobronamerne i da ih trebamo usvojiti. Ali, trebamo i jednu drugu stvar da znamo, na jedan način se ponašamo kada smo opozicija, a na drugi kada smo pozicija. To je ono što nam svima fali. To moramo da ispravimo. Hvala.
Aleksandar Martinović. Izvolite.
Moram da reagujem zato što mi se čini da je izlaganje gospođe Čomić bilo upućeno, između ostalog, i meni. Ja sam rekao da sam amandman podneo u ime poslaničke grupe SNS. Jesam, rekao sam, i to je tačno. Ja politiku doživljavam kao timski rad. Ja ovde nisam izabran kao pojedinac. Dakle, izabran sam sa izborne liste koja se zvala „Aleksandar Vučić – Srbija pobeđuje“, a stožerna stranka te koalicije je bila SNS. Kao predsednik poslaničke grupe SNS, ja sam dužan da u Narodnoj skupštini promovišem program i politiku SNS, ne sebe lično. Za razliku od nekih drugih, u SNS se zna ko je predsednik stranke. (Zoran Krasić, s mesta: Ko je?) Zna se ko je predsednik poslaničke grupe. (Zoran Krasić, s mesta: Ko je?) Zna se ko je… Dobro, gospodine Krasiću, razumeo sam da biste vi hteli da ukinete plate profesorima u Beogradu, Novom Sadu i Kragujevcu, to je genijalna ideja.
Poslaniče, niste tražili repliku, o amandmanu ne diskutujete i sada pričate sa Krasićem. Nemojte, molim vas. Vratite se na temu.
Pričam o amandmanu. Dakle, deo sam jednog tima ljudi koji je dobio u nasleđe ogromne probleme, između ostalog i probleme u oblasti visokog obrazovanja. Ne znam kako vi zamišljate politiku, ja je zamišljam kao saradnju unutar poslaničke grupe, jer kada smo pripremali ovaj amandman, dakle, nisam ga ja izvukao iz malog mozga, nego smo prethodno obavili konsultacije unutar poslaničke grupe, pre svega sa onim poslanicima SNS koji su i profesori univerziteta, odnosno koji rade u sistemu visokog obrazovanja u Republici Srbiji. Ne znam kako vi doživljavate politiku, ja sam ponosan na činjenicu što sam zajedno sa svojim kolegama iz poslaničke grupe politički saveznik Vlade Republike Srbije koju vodi Aleksandar Vučić. Ja nemam nikakav problem da kažem da podržavam politiku ove Vlade, nemaju taj problem ni moje kolege, i ponosan sam na činjenicu što je Vlada imala razumevanje da prihvati naš amandman. Znam da je danas popularno u Srbiji biti protiv Aleksandra Vučića, zato što Aleksandar Vučić, zajedno sa svojim kolegama iz Vlade, vrlo često mora da provlači nepopularne poteze, ali mi politiku suštinski doživljavamo na drugačiji način od vas. Ja vas potpuno razumem. Vi tako govorite zato što je vaša politička stranka u situaciji u kakvoj jeste. Ronili ste gorke suze nad sudbinom studenata, plakali ste kako nemaju para da studiraju, kako im država uskraćuje ovo ili ono. Evo, malo osvrnite se oko sebe, gde su vam te vaše kolege iz poslaničke grupe koje su plakale nad sudbinom studenata i koje su htele da linčuju ministra prosvete zato što je, zamislite, prihvatio amandman predsednika poslaničke grupe SNS? Da, podneo sam amandman u ime poslaničke grupe. Ne želim da ovaj amandman pripišem sebi. Nije ovo amandman iza koga stojim samo ja. Ovo je amandman iza koga stoji cela poslanička grupa. Ovo je amandman koji je prihvatila Vlada Republike Srbije. Parlamentarizam podrazumeva sinergiju, saradnju parlamenta i Vlade. Mi nismo neprijatelji ovoj Vladi. Mi smo prijatelji ovoj Vladi. Ova Vlada će u nama uvek imati saveznika da popravi stanje stvari u svakoj oblasti društvenog života, kao što danas ministar Šarčević ima našu podršku da popravi stanje u oblasti visokog obrazovanja, osnovnog i srednjeg obrazovanja, tako će i ministar privrede Goran Knežević imati našu podršku da rešimo sve probleme koje imamo u javnim preduzećima, da rešimo problem sa preduzećima koja su u restrukturiranju, kao što će Vlada Srbije imati podršku u nama da otvaramo nova radna mesta. Vi ste se smejali, vi ste pravili viceve na račun Aleksandra Vučića i njegovog spavanja u kasarni u Nišu. Čovek je uspeo da obiđe ceo jug Srbije, sumnjam da je ikome od vas pošlo za rukom, da otvori nove pogone, da potpiše nove ugovore, da pruži život, da pruži nadu, i ljudima u Nišu, u Beloj Palanci i u Svrljigu i u Vranju i u Pirotu i Vranjskoj Banji i u Kuršumlijskoj Banji, a videli ste kako izgleda, to je vaših delo, bolje rečeno nedelo, ruku. Dakle, mi imamo suštinski sukob između dve političke koncepcije. Zbog stanja u vašoj stranci, vi mislite da ste slobodni strelci, i budite, ja nemam ništa protiv toga, ali SNS, odnosno njena poslanička grupa, deluje kao tim. Ja, kao predsednik poslaničke grupe, stojim iza svakog amandmana koji je podneo bilo koji poslanik iz SNS, braniću svaki amandman poslanika iz SNS, kao što ću da budem politički saveznik Vlade Republike Srbije koju vodi Aleksandar Vučić, sviđalo se to vama ili ne.
Jedno pitanje, hoćete repliku ili na isti način da diskutujete? Repliku ću vam dati.
Stvarno ću repliku, neću ništa izokola kao ovo malopre što je bilo. Dakle, stanje u Narodnoj skupštini je stanje iz Ustava. Ustav poznaje narodnog poslanika, Zakon o Narodnoj skupštini poznaje narodnog poslanika. Ustav poznaje i političke stranke. Ustav ne poznaje nigde rečenicu – poslanička grupa će glasati za. Vi ste potpuno u pravu, naši politički koncepti se potpuno razlikuju. Vaše je političko pravo, naravno, da podržavate koga god hoćete, da radite političkim procenama podrške Vladi šta god želite. Moja je politička obaveza da budem saglasna sa onim u šta duboko verujem, da bez integriteta narodnog poslanika nema ni poslaničkih grupa, nema razvoja dijaloga, nema dijaloga o razvoju i nema zaista izgradnje institucija. Paradoks je što te institucije su na korist svakom ministru i svakom predsedniku Vlade. Kada poštujete Ustav i kada poštujete Zakon o narodnoj skupštini, onda radite tu finu razliku, o tome da promovišete svoju političku stranku, da promovišete svoj poslanički klub, ali da znate šta je obaveza jednog narodnog poslanika. Novim ministrima sam ja ovde imala priliku da kažem – bolji sam vam ja protivnik nego što su mnogi koji vas jako podržavaju. Nažalost, mnogi ministri su došli do toga da kažu – au, stvarno, imali ste pravo. O tome šta radi Vlada Republike Srbije u sferi visokog obrazovanja ovde je mesto. O tome šta radi u drugim sektorima – na drugim mestima, ali uvek kao nosilac integriteta, kao narodni poslanik.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ja ću o amandmanu gospođe Gordane Čomić, pošto smo u raspravi došli dotle. Ona je amandmanom obuhvatila član 1. Predloga zakona, a to se odnosi na član 123. st. 3. i 4. koji se tiču magistarskih i doktorskih studija. Radi javnosti samo da kažem da zakon o čijim izmenama i dopunama danas vodimo raspravu je donet 2005. godine, ali taj zakon je menjan i 2012. i 2013. i 2014. i 2015. godine, pa je čak dato i jedno autentično tumačenje tog zakona. Prema ovim godinama promena možete da zaključite šta su raniji predlagači morali da imaju u vidu. Moram da kažem da se ne slažem sa amandmanom gospođe Gordane Čomić, sada ću da vam kažem i zašto. Ne zbog toga što je on obuhvaćen činjenicom da je usvojen jedan od amandmana na član 1, nego zato što i ovaj njen amandman i mnogi drugi amandmani nemaju u centar pažnje neke principe. Prvi i osnovni je princip bi morao da bude da studijski programi budu poprilično stabilni i sveobuhvatni. Mora da postoji razlika između onih programa koji su bili pre Bolonje i programa koji su po Bolonji, jer ovi po Bolonji su katastrofa, dobijaju se bodovi, savladava se neko gradivo, ali suštinskog znanja nema i zato su izmislili one master studije itd. Mi u suštini pričamo o tom problemu. Ako postoji stabilan program onda je trivijalno kada će da se polaže i do kada može da se studira, jer valjda obrazovanje postoji radi znanja, ne postoji visoko obrazovanje da bi ljudi što duže bili u obrazovnom procesu, da ne napadaju tržište rada, da bi onda statistika pokazala kao veliki broj nezaposlenih. To je u Titovo vreme bilo. Pa, je Tito rekao – makar će dugogodišnjim studiranjem i bitisanjem na fakultetu da nauče da se ne pljuje po ulicama, a neće biti ni nezaposlenih, nego će da se vode kao učenici, studenti itd. Znači, težište treba da bude program. Princip drugi koji treba da važi jeste ono što si položio ne polažeš. Treći princip koji treba da bude prisutan jeste nešto će ići iz budžeta, ali mi danas dobar deo studija imamo koja je izvan budžeta, privatne univerzitete, privatne fakultete, itd. Opet se vraćam na onu tržišnu ekonomiju. Znate, neko je upisao privatni fakultet. On je dao pare profesoru. Jedan deo tih para podrazumeva da on ne sme da ga obori, jer to nije u skladu sa tržišnim principima. Tržišni je princip plati, pa klati, ja tebi pare ti meni navodno znanje ili diplomu. Daleko smo mi od toga da se naši fakulteti promovišu na način da diploma jednog fakulteta ima svoju težinu i da se svi sutra grabe za tog ko je završio taj fakultet. Mi očigledno nećemo doći u tu poziciju. Zašto? Zato što se dodvoravamo trenutnim interesima sa svih strana i to je taj naš problem i samo da vas obavestim. Zahvaljujući tome što je došla ova izmena ovog zakona i što su podneti dobri amandmani profesori će da imaju plate za dve godine, niko im nije ukinuo, nego će dobiti plate i po osnovu ovog pred bolonjskog studiranja. Samo da se zna.
Hvala. Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Na član 1. sam podneo amandman koji je nešto malo širi od onog koji je usvojen, a odnosi se i na one studente koji su započeli studiranje po Bolonji, a nisu ga do sada završili. Smatrajući da je potrebno dati ako su već dali šansu i magistrantima i doktorantima, da i studentima koji su započeli studiranje po Bolonji, a odnosi se na one koji su upisivne integrisane studije i spolja medicinskih nauka da mogu da imaju prostor da i oni završe, jer i u toj grupi studenata imamo različite slučajeve životne, da iz različitih razloga jednostavno nisu mogli da dovrše te studije na vreme. Amandman je odbijen i to je preneseno određenim članovima zakona da mogu fakulteti pojedinačno da o tome odlučuju. Dobro, mislim da je mogla i neka preporuka Ministarstva prosvete da ide u tom pravcu da bismo i tim studentima zadovoljili njihove potrebe. Ja ću govoriti malo šire od ovog amandmana, jer mislim da je jako važno da pričamo danas o ovom resoru i ovom sektoru koji je po meni bazični sektor za napredak zemlje. Vi ste dobili sektor prosvete i obrazovanja koji je ključan da bi se ova zemlja pokušala da se vrati na neke bolje staze da bi pokušala da izađe iz ove ogromne krize. Imali smo prošle nedelje, jedan uznemiravajući tekst koji je nažalost tačan, jer se bazira na statistici koja je vođena od strane zemalja koje primaju naše visokoškolce, koji govori da je 58.000 ljudi emigriralo prošle godine samo u zemlje OECD-a. Možete slobodno da računate da je bar polovina visoko školaca koji su najobrazovaniji među tih 58.000. Kada se jedna zemlja liši tolikog broja pametnih i obrazovanih ljudi, a budite sigurni da za razliku od Srbije te zemlje imaju izgrađen tržišni mehanizam provere znanja, oni ne primaju one koji imaju diplome,već primaju one koji znaju. Nažalost, u zemlji Srbiji u zadnjih 15-ak godina se mnogo više dobija diploma koje imaju nekakav naziv, da ne kažem da se te diplome kupuju, ali u nekim slučajevima čak i taj izraz može da se upotrebi, nego što imamo pravog znanja koje dolazi od tih diploma. Ono pravo znanje je nažalost nedovoljno vrednovano u zemlji i zato imamo ogroman odliv najpametnijih ljudi u razvijene zemlje, to je prosto tržišni princip ljudi idu tamo gde im je bolje, gde će moći da se usavršavaju, da napreduju u svom poslu, svom obrazovanju, da imaju bolje plate, da imaju bolju egzistenciju i sa te strane ih možemo razumeti. Posao vas i posao Vlade jeste, na kraju krajeva i svih nas ovde da probamo da stvorimo što je bolji mogući sistem da bi ti ljudi ostajali ovde. Onda to nije u skladu sa onim što nam se dešava na tržištu da imamo stotine ljudi koji su završili medicinske nauke i čekaju na posao zato što po nekim normama Ministarstvo zabranjuje prijem, a imamo s druge strane ogromne gužve u domovima zdravlja, neadekvatno zdravstvo, neadekvatne uslove u sudstvu i prosveti i gde god hoćete. Dakle, država mora da učini sve da pruži što je moguće bolje uslove za one ljude koji znaju, one koji imaju znanje, a ne one koji imaju diplomu. Tu je uloga Ministarstva ključna. Dakle, Ministarstvo je u nekom periodu ranije izjednačilo privatne i državne fakultete i to je nešto što je po Ustavu obavezno, međutim Ministarstvo može da učini, a na kraju krajeva svi smo svesni te činjenice da nažalost mnogo više neznanja sa diplomama dolazi nego znanja. I, da nemamo adekvatno vrednovanje tih institucija. Kada mlad čovek hoće da upiše fakultet on prosto ne zna ili malo zna o tome koji fakultet će mu pružiti znanje, a koji će da mu da diplomu da bi on išao možda linijom manjeg otpora. Tu je uloga Ministarstva veoma važna i može da stvori mehanizam da pored provere i definitivnog raščišćavanja na tržištu, da li zaista svaka ustanova visokoškolska ima licencu za rad, a na žalost ima ih puno koje rade, uzimaju pare od studenata, a nemaju licencu i to morate što pre da rešite, da napravi i mehanizam vrednovanja tih visokoškolskih institucija kako bi mogli da date adekvatnu informaciju o studentima koji fakultet ima visoku ocenu vrednovanja u smislu znanja, da ide tamo jer će tamo dobiti znanje, a sa znanjem će moći da se zaposli u dobroj kompaniji, da ima veliku platu i da obezbedi sebi egzistenciju. To jednostavno može da se reši vrlo jednim malim potezom, da recimo, sve diplomirane studente iz oblasti ekonomije, da li se oni zvali menadžmenti, fabusi, megatrendovi, apsolutno je nebitno, iz oblasti ekonomije kada završe u toku jedne godine, date im jedan jedinstveni test pa će svi oni koji su položili, završili studije i na beogradskom i na niškom i po svim privatnim fakultetima polagati taj isti test. Prosečna ocena svih onih koji su završili sa tog testa će biti uneta u vrednovanje kvaliteta tog fakulteta, pa će onda oni koji imaju prosečnu ocenu, recimo da je to beogradski Ekonomski fakultet preko devet, biti najbolja preporuka za buduće mlade kolege da upisuju takve fakultete, a oni koji nemaju dovoljno znanja se nekog privatnog fakulteta, nije bitno, možda i sa državnog, će biti antireklama za taj fakultet i teraće upravo te institucije da školuju znanje i da vrednuju znanje i da im daju znanje, a ne da im daju diplome. U tome je suština vaša i morate da radite na tome, jer ćemo jedino tako, kroz taj mehanizam moći da podignemo i nivo znanja i kvalitet obrazovanja i naravno da te iste ljude možemo sutra da upotrebimo, pod znacima navoda, da nam oni budu motor razvoja zemlje. Sve drugo će biti prazna priča. Od godine do godine produžavamo rokove. Rokovi, na kraju krajeva, po meni, uopšte nisu bitni. To što će neko nositi stigmu da je večiti student, pa to je njegov problem. Vi mu dajte mogućnost da on završi, a nama je valjda u interesu da imamo što je moguće više obrazovanih ljudi. Ako nam toliko odlaze, pa pustite ove koji su imali nekog problema u životu da završe nekad, možda će biti korisni za zemlju. Nemoj da ih ograničavamo rokovima. On će sa time da li ima znanje ili nema znanje da se bori na tržištu za svoj posao sutra. Toliko. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, ovo je još jedan od amandmana koji nije prihvaćen, ali je bio, kao i ovi drugi pozitivan. Mislim da iz ovog može mnogo toga pozitivnog da se zaključi. Ja mislim da je čak i ministar neke od sugestija zapamtio i da će ih prihvatiti, a i svi koji imate dobronamerne sugestije, kako bi se pomoglo obrazovanju, one su dobro došle i verujem da će svako da izađe u susret tim sugestijama. Ima i nešto tu što možda nismo do sada rekli. Cilj ovih promena u Zakonu o visokom obrazovanju je baš bio da ti mladi ljudi, kojih ima desetina ili 20.000 ne znam ni ja koliko, ne prekinu svoje školovanje, da ga nastave i da ostanu ovde u Srbiji, da ne idu van Srbije, da im ne uništimo i život i karijeru. S druge strane, ne stoje argumenti da će sad to biti neki novi prihodi profesorima, odnosno fakultetima. Ne, naprotiv, pa mi smo ovo i uradili da ne bi studenti mali nove troškove. Oni su platili već jedanput to što treba da plate, eventualno će plaćati prijavu ispita, što je normalno i do sada. Čak i kad smo govorili o bolonjcima, rekli smo da će tako da se uradi ne plaćaju ništa, da im se ne menjaju nastavni planovi i programi, da sve bude faktički usmereno na to da oni lakše završe svoje studije. Jako je interesantno i lepo kako doći do toga da se zbilja na jedan pravedan način oceni znanje, ali to baš nije tako lako, s jedne strane. S druge strane, pa nije ni činjenica, nije ni istina da će oni koji su bili najbolji studenti biti najuspešniji u životu. Imamo jedan primer koga se ja sećam iz istorije, čitao sam malo i ovako mimo škole. Najveći sin svih naroda i narodnosti SFRJ bio je Josip Broz, a ponavljao je prvi razred. To nije bila garancija da će on biti neuspešan u životu, kao i da je bio odličan ne bi mu bila garancija da će biti to što jeste. Prema tome, sve ove dobronamerne primedbe verujem da će Ministarstvo prihvatiti, a saradnja sa svima vama je dobrodošla. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović. Izvolite.
Zahvaljujem. Molim vas samo da mi kažete koliko je ostalo vremena za poslaničku grupu DJB?
Ne znam imate dosta vremena. Moram da pogledam, reći ću vam na kraju.
Dobro, samo da znam da imam dosta.
Imate 18 minuta, slobodno.
Hvala vam. Ja bih hteo da podržim ovaj amandman i hteo bih da ukažem istovremeno na nekoliko stvari koje su vezane, o kojima je već bilo reči i neke o kojima nije bilo reči, tiču se produženja roka. Dakle, hoću da ponovim još jedanput - rok koji mi pokušavamo sada da produžimo ovde studentima koji su upisali fakultete pre 2005. godine je istekao 30. septembra. Zahtev za produženjem tog roka stiže posle tog datuma. Mi se još uvek nismo izjasnili o tome šta treba da se radi. Glasaćemo verovatno sutra o tome. Mislim da je potrebno da se studentima izađe u susret i da im se omogući da nastavljaju studije, ali mi bismo voleli da to bude na ustavno regularan način. Dakle, da podvučem još jedanput, nemamo ništa protiv toga da se studentima omogući da završe svoje studije po onim programima po kojima je početo, ali na ustavno zakonit način. S obzirom da je studentima već završen rok, istekao po sili zakona i da su studentima okončane studije 30. septembra, pokušati da im se sada produži nešto što je već završeno, nije ustavno, tj. ako to hoćete da uradite, morate da donesete zakon sa retroaktivnim dejstvom. Zapravo, ovo faktički jeste zakon sa povratnim dejstvom, samo to u njemu ne piše. Još jednom da ponovim, po Ustavu Republike Srbije nije dozvoljeno donositi zakone sa povratnim dejstvom, osim ukoliko se to specifično ne naglasi u obrazloženju. Ja bih još jedanput hteo da vas pozovem da uopšte nije problem da se malo drugačije formuliše ovaj član, da se obrazloži u čemu je javni interes, pošto možete zakone sa povratnim dejstvom donositi u javnom interesu, to je dozvoljeno, ali to mora da se obrazloži. To je jedna stvar. To je vezano i sa ovim članom, isto treba da važi i za sve ostale. Dakle, ako omogućite nekima kojima je istekao rok da se ponovo upišu na iste studije, to morate onda da uradite sa svima, jer ne možete da delite studente u više kategorija, neke koji su privilegovani, iako su završili studije mogu da se ponovo upisuju, a onda ovi drugi ne mogu. Ovi bolonjci koji su upisani posle 2005. godine, oni ne mogu. Dakle, treba onda i njima to omogućiti. Dakle, ne treba da pravimo grupe studenata prvog i drugog reda. To je jedna stvar. Druga stvar, kada odlučujemo o jednoj ovakvoj tematici, mislim da je jako važno, a bilo bi i pristojno od predlagača da nas upozna se nekim detaljima koji su važni da bismo mogli da donesemo utemeljenu odluku ili odluku koja je utemeljena na informacijama. Ne mogu napamet da odlučujem o nečemu, je li tako? Mislim da se svi slažemo, da ne možemo napamet da odlučujemo o bilo čemu, a to znači da u ovom slučaju, ovde nedostaju mnoge informacije, zvanične informacije o tome koji su fakulteti na kojima ovi studenti se nalaze, odnosno univerziteti? Koji su to univerziteti i fakulteti? Koji gradovi, dakle, gde se nalaze? Koliko ih ima? Koliko ima tih studenata? Govorim samo o zvaničnim podacima. Koja im je prosečna ocena? Koliko su ispita položili do sada, tj. koliko im je ispita ostalo? Možemo, takođe, da idemo još i dalje sa stvarima koje su vezane za pojedinosti o tome da bismo znali da li donosimo dobru odluku, jer nije isto kada omogućujete nekome da završi, a recimo nije položio ni pet ispita od ukupno 30 ili 40, ili možda većina ljudi koji treba da završi ove studije su zapravo ljudi kojima je ostalo možda dva, tri ispita do kraja. Ako je neko 2004. ili ranije upisao, pa za 11 godina nije stigao da položi možda više od dva, tri ispita sa prve godine, ima li smisla onda i takvoj populaciji omogućavati da se ponovo upisuje? Ali, ako zaista ima mnogo ljudi koji imaju možda jedan, dva ispita do kraja, onda ima smisla produžavati. Međutim, mi ništa ne znamo o tome. Neki poslanici su govorili o tome da je ovoliko studenata, da se radi o tolikom i tolikom broju studenata, da ima 10.000, 12.000, 15.000, čuli smo negde u štampi 18.000, zar je moguće da nema nikakve informacije o tome, a peti put ovo radimo već u zadnjih ne znam koliko godina, da nema nikakve informacije o tome koliko ima tih ljudi? Ako tražite od nekoga da donese neki zakon, čime bi vam izašao u susret, trebalo bi da ima barem neophodne informacije o tome kakvu odluku donosi. I poslednji deo, sa čime bi završio, mislim da je takođe važno, s obzirom da ja pretpostavljam da je ovo peti put da ovo radimo, da ćemo još jedanput to raditiu ovom ili nekom drugom sazivu, da se Ministarstvo obaveže da, od dana kada se usvoje ove izmene zakona, fakultete da mu vode evidenciju o tome šta se desilo od trenutka kada je ovaj zakon usvojen do onog trenutka u budućnosti kada budemo verovatno ponovo morali da o ovome odlučujemo. Dakle, da znamo da od, recimo, sutrašnjeg dana, ako sutra budemo usvojili, do recimo 1. septembra naredne godine imamo jedan izveštaj koje će Ministarstvo napraviti na osnovu podataka koje mu dostavljaju fakulteti koji imaju upisane ovakve studente, o tome koliko ih ima još, šta su uradili za ovih godinu dana, koliko su ispita položili, koliko im je ispita još ostalo, koja je prosečna ocena ili kako god. Ja bi čak ubacio i standardnu devijaciju, pa da vidimo o kakvim se studentima radi i da onda znamo za godinu dana da li je ovo što smo uradili imalo nekog smisla. Ako ispadne da je za godinu dana od tih, recimo, 10.000 ljudi možda 100 studenata položilo jedan ili dva ispita u proseku, onda barem da znamo šta smo ovde radili danas, a možemo onda da znamo šta ćemo da radimo i u budućnosti. Ja sam podneo jedan amandman koji o tome govori. Ne znam iz kog razloga je ustavni odbor odbacio bez ikakvog obrazloženja. Ja prosto apelujem da nam za sledeći put, pretpostavljam, ako ministar bude tu i naredni put, u istoj toj ulozi, dostavite molim vas, neke podatke da znamo o čemu odlučujemo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde pojedine poslaničke grupe iz opozicije, čini mi se, pokušavaju da stvore strah kod onih građana Republike Srbije na koje će ovaj zakon da se odnosi. I onda govore o tome da ovaj zakon unosi pravnu nesigurnost, da ovaj zakon ima povratno dejstvo. Jedan od nedostataka ovog predloga zakona, po njima, je taj što ne postoji odredba o povratnom dejstvu zakona, ali ono što me je naročito zaintrigiralo i zbog čega sam se i javio za reč, to je stalno ponavljanje sintagme – završen je upisni rok, a vi donosite zakon u oktobru mesecu. Izvinite, o kakvom upisivanju vi govorite? Član 123, ovo ću da pročitam zbog studenata na koje se ovaj zakon odnosi. Član 123. stav 1, na koje se i odnose izmene i dopune Predloga zakona o visokom obrazovanju, će da glasi, nakon što izglasamo predlog zakona, studenti upisani na osnovne studije i na studije na višim školama, do stupanja na snagu ovog zakona, mogu završiti ove studije po započetom nastavnom planu i programu, uslovima i pravilima studija najkasnije do kraja školske 2017, odnosno 2018. godine, odnosno do kraja školske 2018/2019. godine za studente upisane na integrisane studije iz polja medicinskih nauka. Šta ovde nije jasno? Kakvo upisivanje, kakav upisni rok? Kakav 30. septembar?Ljudi nastavljaju sa započetim studijama koje su već upisali. Možete vi da mašete glavom koliko hoćete. Ja priznajem da sam glup čovek, ali elementarno sam pismen da umem da pročitam šta će pisati u zakonu kad ga usvojimo. Nema nikakvog upisivanja. Ljudi su već upisani. Dakle, studenti upisani na osnovne studije. Znači, ljudi su već upisani, nema šta ponovo da se upisuju. (Dušan Pavlović, s mesta: Nisu upisani.) Kako nisu upisani? Gospodine Pavloviću, ja razumem da vi imate potrebu da plašite narod, vi imate potrebu da plašite narod, vi imate potrebu da plašite studente, jer vi, odnosno vaša poslanička grupa ništa drugo i ne ume da radi.
Molim vas, bez ličnog obraćanja.
Ovde se ne radi o upisivanju. Ovde se radi o tome da su ljudi već upisani. Dakle, već su upisani, već imaju indekse, već studiraju, već polažu neke ispite, a sad im se samo rok za završetak upisanih studija produžava do kraja školske 2017/2018. godine, odnosno do kraja školske 2018/2019. godine za studente upisane na integrisane studije iz polja medicinskih nauka. Dragi studenti, nemate potrebe ničega da se plašite, niko vam neće napraviti bilo kakav problem, nema nikakvog retroaktivnog upisivanja, nema ničega od onoga što opozicija danima besomučno priča, ne bi li vam ulila strah od jedne strašne Vlade koja vam želi zlo, a koja u stvari pokušava da vam izađe u susret i da vam ostavi dodatno vreme da završite vaše već, ponavljam, upisane studije. I otišli smo i korak dalje. Vlada je imala sluha i razumevanja da to isto pravo, koje smo dali po Predlogu zakona studentima osnovnih studija, da i za studente magistarskih studija i za studente doktorskih studija. Dakle, i studenti osnovnih studija i magistranti i doktoranti su već upisani. Upisani su ljudi. Nema nikakvih novih prijemnih ispita, nema nikakvog izdavanja novih indeksa. Ministar je tu, neka me ispravi ako grešim. Ljudima se samo ostavlja dodatni rok da završe već upisane studije. To je jedna stvar koju želim da kažem. Druga stvar, ono što kolege iz opozicije neće da kažu, a evo ja ću da kažem, nije nikakva mudrost, samo ću da pročitam iz Predloga zakona. Nikako da dođete do člana 4. Predloga zakona – samostalne visokoškolske ustanove usaglasiće svoje opšte akte sa ovim zakonom u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona. Dakle, neće moći da bude tih fakulteta koji će moći ovim studentima na koje se ovaj Predlog zakona, odnosno zakon, kada ga budemo izglasali odnosi da pravi bilo kakve probleme, jer imaju zakonsku obavezu da sve svoje opšte akte, koji su podzakonskog karaktera, usaglase sa odredbama ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji imaju rok od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona. Ne studira se, i to želim da istaknem, ne studira se našim fakultetima, kako da vam kažem, neposredno na osnovu Zakona o visokom obrazovanju. Valjda na fakultetima i univerzitetima, da li je tako prof. Stojimiroviću, valjda postoje neki pravilnici, valjda postoje opšti akti na osnovu kojih se sprovode osnovne studije, magistarske studije, doktorske studije, itd. Svi ti opšti akti niži od zakona, koji važe u samostalnim visokoškolskim ustanovama, moraće biti usaglašeni sa odredbama zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju u roku od tri meseca od dana njihovog stupanja na snagu. Prema tome, dragi studenti, dragi roditelji i dragi građani Srbije, nema potrebe da vas bilo ko plaši. Nema nikakvog novog upisivanja. Imate samo šansu koju vam daje država, dakle i Narodna skupština i Vlada, da završite vaše studije do kraja školske 2017, odnosno 2018. godine, tj. do kraja školske 2018/2019. godine kada su u pitanju integrisane studije iz oblasti medicinskih nauka. Tu je cela priča završena. Mi ovim davanjem dodatnog roka želimo da stimulišemo studente koji su započeli studije po tzv. starom programu, u međuvremenu ih je zateklo donošenje Zakona o visokom obrazovanju, da studije koje su upisali i završe u dodatnom roku koji im ovaj zakon ostavlja, to je 2017/2018, odnosno za medicinare 2018/2019. godina. Šta je intencija predlagača zakona sa kojom se i mi, poslanici SNS slažemo? To je da ovo bude neka vrsta injekcije ljudima koji nisu završili svoje studije, a započeli su ih i osnovne i magistarske i doktorske, da ih završe do ovih rokova koji su zakonom propisani. Nije tačno da ovi rokovi nemaju stimulativni karakter. Imaju. Zna to dobro ministar. Bilo je o tome reči i vodile su se diskusije i unutar poslaničkih grupa i unutar ministarstva i unutar Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, da ovi rokovi budu i duži, ali je Vlada odlučila i mi smo sa tim saglasni, da je ovo optimalan rok, jer davanje predugačkog roka nekako opušta ljude – a, imam vremena završiću. U međuvremenu život ide svojim tokom i umesto da ljudi završavaju fakultete, oni bi da nema ovog relativnog kratkog roka. ovo nije naročito dug, da nema ovog relativnog kratkog roka, pitanje je da li bi svi oni završili svoje studije. Verovatno neće svi ni završiti, ali mi mislimo, realna je pretpostavka, da će većina od njih da završi. Na kraju krajeva, profesor Marko Atlagić je dao egzaktne podatke koliko je studenata u onom dodatnom poslednjem roku koji je produžen uspelo da završi svoje studije, pre svega osnovne studije. Dakle, ovo davanje rokova nije idealno rešenje, nije najsrećnije rešenje, ali jeste jedno rešenje za jedan deo građana Srbije koji su se objektivno našli u problemu. Kada govorite o pravnoj nesigurnosti i retroaktivnom dejstvu, kako ja gledam na taj problem? Povratno dejstvo i problem sa pravnom sigurnošću, kada je nastao? Kada je donet Zakon o visokom obrazovanju 2005. godine. Tada ste imali situaciju da je neko već upisao studije po programu koji je važio po Zakonu o visokom obrazovanju, ako se ne varam, iz 2002. godine, pa je u međuvremenu donet novi zakon. Pa, su ljudi došli u jedan pravno prazan prostor - započeo sam po jednom programu u međuvremenu me dočekao novi zakon. Budući da je zakon koji je važio pre ovog iz 2005. godine, donet 2002. godine, od 2002. godine do 2005. godine imali ste tri godine. Šta sa ljudima koji su upisali studije 2002. godine ili 2003. godine? Ko je mogao da završi fakultet do 2005. godine da ne potpadne pod primenu Zakona o visokom obrazovanju iz 2005. godine? Skoro niko. Dakle, morate da razumete da, znate, o tome su govorili i rimski pravnici – pravo prati fakte, a ne fakti pravo. Činjenice, život su stariji od pravnih normi. Vi ne upodobljavate život pravnim normama, nego pravne norme upodobljavamo životu. Mi sada upravo to činimo izmenama Zakona o visokom obrazovanju. Dakle, činjenica je, to je društveni život u Srbiji, da imamo jedan broj ljudi koji je započeo svoje studije osnovne, magistarske i doktorske pod tim tzv. starim programima, u međuvremenu je donet novi Zakon o visokom obrazovanju sa svim svojim prednostima i nedostacima, o tome sada neću da govorim, ali to je život. Šta da radimo sa tim ljudima? Da im kažemo – vi za nas ne postojite, baš nas briga za vas, to je jedna opcija, jedna krajnost. Druga krajnost je bila da im damo rok od pet godina. Vaš kolega je spominjao rok od deset godina. Toliko o ozbiljnosti rasprave. Da im damo dodatni rok od deset godina da završe svoje osnovne, magistarske, odnosno doktorske studije. Ovde se radi o meri, o meri. Vlada Srbije i Narodna skupština ili bar većina u Narodnoj skupštini procenjuju da je rok za završetak studija, dakle do kraja školske 2017/2018, odnosno za medicinare 2018/2019 godine prava mera da se te studije završe. Naravno, vreme će pokazati da li je to zaista prava mera. Nama u ovom trenutku izgleda da jeste. Što se tiče ministra prosvete, možete vi da promenite hiljadu ministara prosvete i hiljadu ministara prosvete može da se promeni na toj poziciji, ne može niko da vam da apsolutnu garanciju da će do te i te godine svako od studenata ko je započeo po starom programu da završi studije i verovatno neće, ali ne može niko blanko unapred da vam da garanciju – evo, ja garantujem da će svi studenti da završe. To je neozbiljno, to nije ni moguće. Ono što vi gubite iz vida, stalno tražite od ministra zašto u zakonu nema statistike, zašto nema ovoliko studenata,pa, to onda nije zakon. Zakon je skup pravnih normi koje imaju opšti karakter. Zakon nije studija. Zakon nije analitički izveštaj. Zakon nije statistički izveštaj. Zakon je opšti pravni akt. To o čemu vi govorite, to je statistika, ali ta statistika nije nepoznanica. Nije tačno da se u Srbiji ne zna koliko je studenata na koje se ovaj zakon odnosi. Ti podaci postoje, o tim podacima vam je govorio i prof. Marko Atlagić, nego vaš je problem što nećete da slušate. Vaš problem, generalno, ne mislim samo vaš lično, cele opozicije, što vi od svega pokušavate da napravite dnevno političku temu. Mi predložimo amandman koji ide u korist i studentima osnovnih studija i magistrantima i doktorantima, e sad ne valja što je Vlada prihvatila amandman koji je potpisao tamo neki Aleksandar Martinović. Dakle, ne radi se o tome da od svake teme morate da pravite dnevno političku igru. Možete vi to da radite, ali mi to ne želimo da radimo. Mi želimo da rešavamo probleme, a mi mislimo da je ovo način da se problem reši. Kada će problem biti konačno rešen? Biće rešen onda kada se donese potpuno novi Zakon o visokom obrazovanju i Ministarstvo prosvete i ministar Šarčević, na kraju krajeva, to od naroda i ne krije. Dakle, nemamo mi iluziju da će ovim izmenama i dopunama da se reše svi problemi u visokom obrazovanju, sa, koliko ima, pet članova predloga zakona. Nema šanse da se reše svi problemi u našem visokom obrazovanju, ali ministar je u obrazloženju predloga zakona naveo - probleme u primeni zakona nije moguće rešiti bez donošenja novog zakona o visokom obrazovanju. Dakle stvar je vrlo jasna. Problemi će u potpunosti biti rešeni kada donesemo novi Zakon o visokom obrazovanju, ali do tada život mora da ide dalje i mi pravne norme upodobljavamo životu tako što studentima koji su već upisani, dakle ne moraju ponovo da se upisuju, samo ostavljamo dodatno vreme da završe svoje osnovne, magistarske i doktorske studije. Evo, ja sam se trudio, gospodine Arsiću, da objasnim koliko je to do mene.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, u ime poslaničke grupe, narodni poslanik Jasmina Nikolić. Izvolite. (Dušan Pavlović, s mesta: Da li mogu ja lično, pošto se meni obraćao?) Prvenstvo ima šef poslaničkog kluba, odnosno ovlašćeni. Po pravilu, prvo ako je pomenuta poslanička grupa ima ovlašćen predstavnik ili predsednik poslaničke grupe. Ako vam koleginica ustupi to pravo, ništa više. (Jasmina Nikolić, s mesta: Možemo da se zamenimo, meni je u redu.) Možete, to je u redu. Izvolite.
Zahvaljujem. Ovde je bilo nekoliko stvari na koje bi želeo da odgovorim kod kolege Martinovića. Prvo, izgleda da on nama zamera nešto što mi uopšte ne želimo da uradimo. Dakle, još jedanput da ponovim. Mi mislimo da studentima treba izađi u susret i mi se slažemo da treba rešiti taj problem koji postoji. I mi, dakle, želimo da rešimo probleme, samo ne želimo da to radimo na neustavan način. To je prva stvar. Dakle, mi bismo podržali ove promene, ali bismo voleli da one budu u skladu sa Ustavom. Kada kažete – nema nikakvog upisa ljudi su upisano, pa ja ne znam, kolega Martinoviću, da li vi znate da postoji pravilo na svakom fakultetu da studenti upisuju godinu svake godine. Dakle, na svakom fakultetu, barem u Srbiji, student kad završi prvu godinu recimo, onda upisuje narednu godinu ponovo. Ako nema tog upisa, student nije upisan. U članu 123. zakona koji je još uvek važeći kaže se – studenti upisani na magistarske studije, do stupanja na snagu ovog zakona, imaju pravo da, pardon, studenti koji su upisani po ovom programu mogu da nastave po istom programu po uslovima pravilima studija i da završe to do najkasnijeg kraja školske godine 2015. godine ili 2016. godine. To piše, ali to se završilo, ne znam da li shvatate to. (Aleksandar Martinović, s mesta: Upisani su.) Ali to se završilo 30. septembra ove godine. I on mora da upiše ponovo tu godinu. Ako je ne upiše on više nije student. A već smo 20 dana prošli od tog roka. Drugo, kažete ovaj produžetak ima stimulativan karakter. Kako to možemo da znamo kada nemamo nikakvih podataka šta se desilo sa prethodnim produžecima i stimulacijama?
Privodite kraju kolega Pavloviću.
Dakle, četvrti put smo to radili i nemamo nikakvih podataka o tome. Podaci moraju da budu zvanični, a ne od nekog poslanika koji o tome govori.
Zahvaljujem. Jasmina Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Dakle, zakon je apsolutno neumoljiv, zakon kaže jasno da studenti imaju pravo da završe studije započete po starom do kraja školske 2015/16 godine. To je 30. septembar, jer opet po zakonu koji je na snazi još uvek kaže se da školska godina nova počinje po pravilu 1. oktobra školske godine. Dakle, 30. septembar je datum kada su studenti svih nivoa studija, apsolutno svih nivoa studija, koji su studirali po starom izgubili pravo da završe studije po starom. Školska godina je počela 1. oktobra, a ako je poslanik Martinović u pravu, ja ću onda zamoliti predlagača zakona, zaista veoma ozbiljno da obrazloži sopstveno obrazloženje u kome stoji u Poglavlju 5. – da je neophodno da se zakon donese, jer će štetne posledice nastupiti ako se izmene ne usvoje do početka školske godine, koja, ponavljam, po zakonu koji je na snazi počinje 1. oktobra školske godine. Danas je 20. oktobar. Dalje, što se tiče obaveza predlagača na koje smo i reagovali, jer je ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona stigao sa zakašnjenjem od četiri dana u odnosu na istek roka, dakle, 4. oktobra je Vlada poslala, Skupština primila zakon. Analizirajući obrazloženje došli smo do nekoliko zaključaka koje ja neću ponavljati, ali hoću jednu stvar da kažem, predlagač je bio u obavezi da dostavi napismeno u obrazloženju analizu štetnih posledica i tačno se kaže kojih. Dakle, ako podaci postoje ja razumem da ih neko od nas zna.
Privodite kraju koleginice Nikolić.
Međutim, to nije obaveza predlagača da neko od nas zna. Obaveza predlagača je da ih dostavi u obrazloženju. Dakle, ovo je striktno formalna stvar. Dvadeset dana je prošlo. Imam još jedno pitanje za predlagača zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koje glasi – ako je tačno da se ništa promenilo nije i ako se školska godina upisuje u oktobru, kao što ste naveli u svom obrazloženju, a ne 1. oktobra po pravilu, po zakonu, moje pitanje vama glasi – šta će se dogoditi sa studentima koji su 13. oktobra upisali doktorske studije po novom, smatrajući …
Zahvaljujem. Prošlo je 40 sekundi preko dva minuta. Reč ima, pravo na repliku Aleksandar Martinović.
Ono što vi uporno pokušavate da predstavite kao vašu tezu, to je – 30. septembar 2016. godine je „ded lajn“. Tog dana smak sveta, studenti više nisu studenti, moraju ponovo da se upisuju, itd. To nije tačno. Tako ne piše u zakonu. Tako vi zakon tumačite na pogrešan način da bi predstavili građanima Srbije kako Vlada i resorno Ministarstvo ne rade u korist studenata, a to nije tačno. Da je tačno gospođo Nikolić, onda vas ja pitam, evo vaš kolega Pavlović ako se ne varam je vanredni profesor, kolega Pavloviću - je li kod vas na fakultetu ima ispitni rok koji se zove Oktobar dva? Ima. Ima Oktobar dva. Kako je onda moguće da ima Oktobar dva, a školska godina počinje 1. oktobra? Kako je moguće da studenti polažu ispite iz prethodne godine, a počela je školska godina? Šta hoću da vam kažem? Nemojte da budete smešni. Nemojte da budete smešni i nemojte da se ljudi smeju onome što govorite. Ovde se ne radi ni o kakvom novom upisu. Ovde se radi o nastavku već upisanih studija. Razlog zašto je Ministarstvo predložilo da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja nije zato što ljudi moraju da se upišu nego da bi se što pre omogućilo izvođenje nastave. Izvinite gospodine ministre ako nisam u pravu. Dakle, da bi se što pre omogućilo izvođenje nastave za studente na koje se zakon odnosi, za studente osnovnih magistarskih i doktorskih studija koji su svoje studije već započeli i već su upisani i nema nikakvog novog upisivanja. Ono što vi ili ne razumete ili nećete da razumete, jedno je upis na fakultet, a drugo je …
Privodite kraju, kolega Martinoviću.
… studiranje na drugoj, trećoj ili četvrtoj godini. Ne postoje svi studenti na koje se ovaj zakon odnosi koji se nalaze na istoj godini studija. Neke će ovaj zakon da zatekne na trećoj godini studija, neke na drugoj, neke na četvrtoj, ali bez obzira na to, ti ljudi su upisani i nema nikakvog novog upisa. O tome se radi.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, Jasmina Nikolić.
Zahvaljujem se. Nažalost, zakon je opet neumoljiv, čak i po ovoj tački jer se članom 94. važećeg Zakona o visokom obrazovanju jasno kaže kada student gubi status studenta. Između ostalog gubi status studenta ako ne upiše školsku godinu. Dakle, ponoviću. Školska godina je počela 1. oktobra, danas je 20. oktobar, studenti koji nisu upisali školsku godinu nisu u statusu studenta. Dakle, izgubili su pravo na status studenta. Da bi stekli pravo na status studenta studenti moraju upisati školsku godinu i moraju upisati neki od postojećih studentskih programa i otuda imamo problem sa ovom odredbom jer ne postoje više studijski programi po starom. Naša poslanička grupa već dva dana i ja lično krajnje konstruktivno pokušavamo da ukažemo na ovo. Nudili smo i rešenja. Mislimo da je bilo dobro rešenje da se konstatuje da neka odredba u ovom Predlogu zakona ima povratno dejstvo koje će obuhvatiti period od 1. oktobra do 20. oktobra, pogotovo zbog studenata koji su sigurno upisali studije po novom, a praktično kada izglasamo ovaj zakon moći će da nastave studije po starom. Postojalo je rešenje. Bili smo maksimalno konstruktivni i nudili ga. Imali smo amandmane. Amandmani su odbačeni. Ono što još uvek možemo da uradimo, pošto Skupština ima pravo po članu Poslovnika, recimo 160, da odluči o tome da li postoji opšti interes ako neki od članova, tj. neka od odredaba zakona ima povratno dejstvo, a ima ga, da ustanovi opšti interes i da zakon podržimo. Hvala.
Mogu samo da vam kažem da nema Narodna skupština više, čak ni nadležni odbori da podnose amandmane. (Dušan Pavlović, s mesta: Replika.) Gospodine Pavloviću, nemate pravo na repliku. (Dušan Pavlović, s mesta: Pomenuo me je. Pitao me je.) Pitao vas je? Ovako kolega – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslanike grupe, navodeći njegovo ime, taj uslov je ispunjen, prezime ili funkciju, i taj uslov je ispunjen, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, nije ispunjen, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. (Saša Radulović, s mesta: Rekao je da je smešan.) Kolega Raduloviću, molim vas. Vrlo rado bih vam dao pravo na repliku, ali se bojim da vaš predsednik poslaničke grupe mene opet ne optuži da ja kršim Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Dame i gospodo narodni poslanici … (Saša Radulović, s mesta: Nemojte da izvodite stvari.)
Gospodine Raduloviću, nemate prava da prilazite bez poziva ili odobrenja. (Saša Radulović, s mesta: Kako možete ovakve stvari da radite. Ljudi gledaju. Ima kamera.) Nastavite kolega Stojmiroviću. (Saša Radulović, s mesta: Ovo je takva bahatost i samovolja. Ovo ne možete da radite.) (Aleksandar Martinović dobacuje.) Kolega Martinoviću, ja znam da on jedva iščekuje da mu dam opomenu, ali to zadovoljstvo neću da mu pružim. (Saša Radulović, s mesta: To što gledate u stranu neće da vam pomogne. Ovo je skandal i potpuna sramota.) Nastavite kolega Stojmiroviću. Imate minut koji ćemo vam odbiti od vremena poslanike grupe.
Poštovane koleginice i kolege, ja hoću da razumem brigu naših kolega poslanika da se studentima izađe u susret i da nemaju nikakvih problema pri nastavku svog studiranja. Mislim da je kolega Martinović veoma dobro i veoma lepo objasnio da ovde nema novog upisa, da je to samo nastavak tih studija. Ali, nešto što je mene sada podsetilo vezano za Fakultet političkih nauka, bilo bi dobro da kolege na tom fakultetu budu prema studentima malo obzirnije i da pokušaju te ispitne rokove, koji im već pripadaju po zakonu i koji su tamo na tom fakultetu, malo da razdvoje. Dosta studenata mi se žalilo i javljalo se sa molbom da imaju mart, april u nekoliko dana i jedan i drugi rok, isto to u junu i julu i čak se ovaj ispitni rok koji je oktobar dva, kažu da im veoma teško izlazite u susret da dobiju taj ispitni rok. Koristim ovu priliku da zamolim kolege sa Fakulteta političkih nauka da u tom segmentu svog rada budu prema studentima liberalnije i da im izađu u susret, da im tako omoguće da svoje ispitne obaveze lakše završe, jer svi smo mi studirali.Ako mi ispitni rok juni i juli budu u pet dana razmaka, ako nisam uspeo da položim u prvom roku, teško ću za pet dana da naučim. Zato vas molim, pokušajte tu studentima da izađete u susret. Hvala.
Minut i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram članove 105, 106, 107, 108. i 109. (Saša Radulović, s mesta: Predsedavajući, kome? Svom kolegi?) Gospodine predsedavajući, ja razumem ovu nervozu, gospodine Raduloviću. Samo trenutak, gospodine Raduloviću, sve ću vam ja objasniti.
Kolege, kolega Rističević hoće da mi objasni gde sam to prekršio Poslovnik. Šta imate protiv? (Saša Radulović, s mesta: Ko ga je prekršio?) Ja. (Saša Radulović, s mesta: Čijim govorom?)
Nerazumnom je teško objasniti da je nerazuman, da ste to, možda ne bi ni bio nerazuman. Nego ću ja da objasnim. S obzirom da je do povrede Poslovnika došlo pošto je gospodin dobio reč, a gospodin Radulović je prišao govornici bez vaše dozvole, pri tome je glasno ometao govornika koji nije mogao da govori, tražim, gospodine predsedavajući, da prvo primenite mere iz članova 108. i 109, da izreknete opomenu gospodinu kraduloviću. Ja shvatam njenu nervozu, možda je noćas kocka išla loše, ali vi morate da vodite računa o dostojanstvu Narodne skupštine i primenite članove 108. i 109. i lepo izrecite jednu lepu opomenu gospodinu kraduloviću i da nastavimo sednicu u toku u kome treba. Hvala.
Kolega, vi se verovatno pozivate na članove 108. i 109, u vezi člana 106. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Slažem se da su uslovi ispunjeni. Ja prihvatam da sam prekršio Poslovnik što kolegi Raduloviću nisam izrekao opomenu, ali to zadovoljstvo neću da mu pružim, pa makar ja bio najkrivlji čovek za neprimenjivanje Poslovnika u ovom delu, u ovoj sali. Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura, povreda Poslovnika.
Poštovani predsedavajući, javljam se po povredi Poslovnika član 103. stav 1. Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku, i to neposredno po učinjenoj povredi. Mi so u nekoliko navrata vama javljali se za reč, prijavljivali se za reč i ukazivali na to da grubo kršite Poslovnik. Vi ste i pored svega toga, na sve naše usmene pritužbe na vaš rad to zloupotrebili i dali reč poslaniku čiji se govor upravo odnosio na našu poslaničku grupu, a izašao je iza govora poslanika koji je predstavnik SNS. Potpuno je nedopustivo ovako ponašanje. Zloupotrebljavate mesto i poziciju na kojoj se nalazite, grubo kršeći sva pravila koja su određena ovim Poslovnikom. Ne znam šta toliko nije vama jasno. Ako treba, mi smo tu da se nađemo i vama i bilo kome drugom da pomognemo oko kojih stvari nalazimo da ne nalazite da su vam jasne.
Smatram da član 103. Poslovnika nije prekršen, zato što se kolega Rističević javio po učinjenoj povredi, a u toku je bila diskusija Ljubiše Stojmirovića, koji je dobio reč i koji je grubo bio ometan od predsednika vaše poslaničke grupe da napravi diskusiju. Svi smo to videli, svi. (Tatjana Macura, s mesta: Zašto niste dali reč kolegi Pavloviću? Rekli ste da nije imao pravo.) To je vaše mišljenje ali, koleginice, u članu 104. stav 3, o korišćenju prava iz stava 1. i 2. ovog člana odlučuje predsedavajući Narodne skupštine. (Saša Radulović, s mesta: U skladu sa Poslovnikom, a ne kako vam padne na pamet.) Ja vas molim, ako je kolega poslanik postavio pitanje jel postoji oktobarski rok dva na Fakultetu političkih nauka, da je to uvredljivo. Nije rekao da je vaš kolega smešan, nego je rekao, i to se odnosilo na celu poslaničku grupu, jer je govorio u množini. Na osnovu toga je koleginica Nikolić dobila pravo na repliku. (Saša Radulović, s mesta: Pa, kako vas nije sramota?) Kako vas nije, gospodine Raduloviću, sramota? (Saša Radulović, s mesta: Slušaju vas građani Srbije šta pričate.) Gospodine Raduloviću, nećete da isprovocirate mene, kao predsedavajućeg, da vam dam opomenu. Džabe se trudite, uzaludan trud. Idemo dalje. (Saša Radulović, s mesta: Ja samo pokušavam da poštujem Poslovnik.) Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Marinika Tepić, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Molila bih, ako je to moguće, da me oslovljavate sa narodna poslanica, ako je to nadalje moguće. Moram da kažem odmah na samom početku da mi je jako žao što Vlada Republike Srbije, kao predlagač ove izmene Zakona o visokom obrazovanju, nije uzela u obzir amandman LSV, kojim se ne diskriminišu studenti, odnosno ispravlja greška u prvobitnom predlogu Vlade, tako što se na jednak način, pod jednakim uslovima produžava studiranje i postdiplomcima, predbolonjcima, odnosno magistrantima i doktorantima, ali je Vlada uzela u obzir jedan drugi amandman o kome smo već dosta čuli, o čemu ja neću govoriti, ali cenim kao dobru reakciju Vlade da praktično na ovaj način prizna svoju grešku, iako verbalno to niko nije rekao. Ja nekako imam zaista potrebu da čujem jer smo mi slušali ovde kako je Vlada izašla u susret, kako je želela da pomogne, kako je imala razumevanja, ali nikako da se vrlo jasno i bez ikakvih tenzija kaže – jeste, evo, u jednom delu je Vlada pogrešila i diskriminisala ne uzevši u obzir ove postdiplomce i predbolonjce, ali je, evo, amandmanski to rešeno do kraja. Nesposobnost da se prizna greška i da se izdrži kritika opozicije u mestimičnom trajanju od dva minuta je za mene i kao novu narodnu poslanicu, ali ne novog aktera na političkoj sceni, zaista iznenađujuća, i to na taj način da ministar, opet ću pomenuti, evo, ulazimo u peti sat rasprave, apsolutno ni u jednom trenutku nije našao za shodno da se obrati narodnim poslanicima i da obrazloži ili da informacije i odgovore na najmanje 50 pitanja koja su postavljena, počev od prekjučerašnjeg dana i načelne rasprave zaključno sa današnjim danom. Mi i dalje u kontinuitetu imamo zamenu uloga. Imamo predstavnika, ovlašćenog predstavnika, Vlade koji predlaže ovaj zakon, koji ćuti čitav dan i imamo narodne poslanike koji govore o odlukama Vlade i zašto je Vlada usvojila nešto ili nije, a nisu članovi te Vlade. Dakle, ja, evo, u trećem pokušaju, gospodine ministre, na ovom mestu ste birani pre nekoliko nedelja, budite ministar i pokažite svoj pun kapacitet i znanja i promišljene politike visokog obrazovanja, obratite se narodnim poslanicima, odgovorite na pitanje. Moje pitanje je, najkonkretnije, kako ste vi izašavši iz ove sale pre dva dana i dalje branili i stajali da ste ispravno postupili kada ste diskriminisali deo studenata a evo posle dva dana je taj stav promenjen? Jako me zanima kako ste na sednici Vlade to obrazlagali, ako ste obrazlagali? Da li ste na kraju podržali i vi lično, ili ste možda preglasani, pa se ne izjašnjavate, jer ste možda preglasani, niste se složili... Dakle, ja zaista mislim da je red, na kraju krajeva, ovde u ovom Domu gde ste birani i gde treba sve argumente koje imate i sve znanje da pokažete, ovo je pravo mesto, da odgovorite na pitanja opozicije, a ne kao što sam rekla i pre dva dana da tretirate parlament i narodne poslanike kao usputnu stanicu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Ja ću tražiti uputstva kad smem da se javljam i koliko mi vremena treba. Tri puta sam bio, sva tri puta sam dobio drugačije mišljenje. Nemam problem da se javim. Bili smo i na odboru zajedno i razgovarali o ovim temama. Ne vidim da li neko ima problem, bar sam ja tako učio i vaspitan da postoje tri grane vlasti: zakonodavna, izvršna i sudska, i da je ova zakonodavna, odnosno skupština najjača, a da je Vlada izvršna i da Vlada mora da poštuje ovaj Dom. Znači, ja sam se poneo kao neko ko to radi, ne kao cela Vlada. Ako ste zaboravili od pre dva dana, ja sam pre dva dana inicirao svoje muke u kojima smo sada. Lično mislim da sam ministar pre svega studentima i pokazao sam da s njima mogu da lepo i komuniciram i sarađujem, ali takođe moramo da poštujemo i mišljenje Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Jedino što sam shvatio to bi bilo dobro da u predlogu novog zakona o visokom zatražimo da taj savet bude imenovan na Vladi, jer onda možemo da utičemo na njega i onda ne bismo imali ovakvu vrstu nekog međukoraka. Međukorak je nastao upravo zbog toga, zato što sam ja bio ubeđen i kao što vidite da sam i u pravu da Skupština ima to veće pravo da da amandman i da se na taj način prevaziđe i za doktorante i magistrante. Inače, pošto me je koleginica i pitala, dugo bi trajalo čitanje celog ovog mišljenja Nacionalnog saveta za visoko, koliko sutra ću dati da se stavi na sajt Ministarstva prosvete, tako da ćete vrlo jasno pročitati da je to rezonski. Tamo sede, bez obzira, akademici, sede profesori Beogradskog univerziteta. Ja sam pokazao da sam prvog dana otišao odmah do Rektorata, da ukažem poštovanje toj instituciji, pa zatim Beogradskog univerziteta i ne vidim da na drugi način da se ponašam prema Narodnoj skupštini. Ako to nije dovoljan odgovor, ja se izvinjavam.
Zahvaljujem. Samo polako koleginice Marinika. Mislim da nemate osnova, imate vremena ovako, ali osnov za repliku zaista ne. Izvolite.
Nije osnov za repliku samo pominjanje u negativnom kontekstu ili neke kritike. Stvarno izuzetno cenim što sam uspela da navedem ministra da se obrati i ne bih propustila tu priliku. Ako dozvolite samo bih da proverim da li sam, kao i druge kolege, dobro razumela ministrov odgovor koji je pominjao „međukorak“ u kojem se našao, želeći s jedne strane da poštuje savet savetodavnog tela. Moram ponovo da vas pitam, jer ste istakli značaj zakonodavnog tela Narodne skupštine i nas narodnih poslanika i da ste vi shvatili gde je čije mesto, da li ste vi kroz vaš odgovor hteli nama da kažete, zapravo, da šta god da je ovo savetodavno telo vama savetovalo kroz svoju odluku, pa makar to pretpostavljalo i kršenje zakona, kao što je i bio slučaj, jer bi ste vi diskriminišući deo studenata prekršili niz drugih normi? Znači, vi ste svesno ušli u potencijalni rizik da prekršite neke druge zakone, osluškujući isključivo savet, Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, bez obzira da li to podrazumeva kršenje drugih zakonskih normi. To je moje pitanje? Hvala vam.
Samo da kažem kolegama poslanicima, pošto ministar ima pravo na repliku, moraću da izbrišem listu poslanika koji su se prijavili za diskusiju pa da obrate pažnju na elektronske prijave. Reč ima ministar Mladen Šarčević.
Ne znam kako možemo da kršimo neka druga prava kada su u momentu kada smo mi počeli ovu diskusiju uopšte sa studentima važili propisi po kojima njima nije uskraćeno pravo studija nego da se pređe na bolonjski model. Ovo je samo traženje načina da to bude efikasnije, povoljnije po njihov budžet i način da im se omogući da to završe. Tako da ako uvažavate sve ovo o čemu smo pričali, svakako, opet ponavljam, biće prilike i u drugim situacijama kao i moj prethodnik nije uvedena informatika u osnovne škole zato što je Nacionalni prosvetni savet takođe stavio svoje negativno mišljenje. Da li onda ministri i Vlada treba da prenebregnu mišljenja tela koja vi birate, onda vi zaista morate meni pomoći da to nekako savladam. Sa druge strane kako sam ubedio celu Vladu? Pa, jednostavno zato što mi nemamo ništa protiv mišljenja narodnih poslanika ni studenata ni njihovih interesa. Pošto je vaša moć veća, samo o tome govorimo, znači, ovo je poštovanje neke procedure i hijerarhije, ni o čemu drugom se ne radi.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, mislim da ovde nema nikakve greške i da je u principu urađeno sve na dobar način. Za mene bi bila greška da ministar nije poslušao naš predlog, odnosno da nije prihvatio naš amandman i da Vlada nije to prihvatila. Zašto? Pa, zato što i kako ministar reče, ipak smo mi ti koji biramo ministre, koji biramo Vladu, koji smo i taj savet birali, njihovo je pravo da daju savet, da ukažu na nešto. Da li će to biti prihvaćeno ili ne, nije problem u ministru. Ministar je možda u jednom trenutku prihvatio njihov savet i to ništa nije loše. Da nije prihvatio i ovo što smo mi rekli i da je tražio od mene da se ja ponašam tako da prihvatim ono što je Savet dao, ja bi mu zamerio i rekao bih nemojte da mi se mešate u posao. Dobro je što je ministar prihvatio našu sugestiju, odnosno amandman koji smo faktički svi zajednički podneli. Nema nikakvi problema, ja se nadam da će i buduće ta saradnja biti dobra.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovane dame i gospodo, naravno da predlažem da se amandman ne prihvati, ali prosto u diskusijama prethodnih nekih narodnih poslanika moram da kažem da sam šokiran, s tim više što su primedbe dali na, hajde da kažemo, na proceduru upravo oni narodi poslanici koji su bili pokrajinski sekretari. Šokiran sam. Gospodine ministre, potpuno ste proceduru ispoštovali, a ovo što je rečeno da Vlada je pogrešila, nigde Vlada nije pogrešila. Diskriminacija nigde nije bila, prema tome, ta reč, ja vas molim u ovom visokom domu, kad izgovaramo prema studentima i jedni prema drugima da pažljivo biramo reči o tome šta znači diskriminacija. Gospodo, tu je dve vrste studenata bilo, osnovnih studija i doktorskih. Nisu oni potpuno isti, možemo ući u raspravu naučnu o tome, ali mislim da neki zaista nemaju kompetenciju koji su sada govorili o tome šta znači. Koja je težina jednog, koja je težina drugog. Upravo se htelo izjednačiti i dati šansa i doktoranskim studentima i tu nema ništa loše. Mene čudi da neko vrši funkciju narodnog poslanika, a da ne zna šta je zakonodavna vlast, šta je izvršna vlast, šta je sudska, zaista me to čudi. I, ne zna zašto postoji Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Nemam nameru citirati zakon kojeg imam ovde, ali gospodo narodni poslanici, nekima koji tri dana dokazuju ono što nikada neće moći da dokažu, ne meni, ne vama, nego ako hoćete i profesorima pravnog fakulteta i studentima. Na kraju, ne razumne, gospodine ministre je teško dokazati i urazumiti. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović [[Marinika Tepić, s mesta: Da li imam pravo na repliku?]] Molim, da znam da ste se prijavili ali nemate pravo na repliku. Čekajte vaš red.
Čitam još jedanput prvi stav člana 123. koga ovde menjamo – studenti upisani na osnovne studije i na studije na višim školama itd, koji su započeli po nekom nastavnom planu i programu i uslovima i pravilima studija najkasnije do kraja školske 2015/2016. godine mogu da završe ove studije. Kada neko upiše fakultet i on ga upiše, to ne znači da je on sada večno upisan na fakultetu. On mora svake godine kada završi svoje obaveze, da ponovo upisuje narednu godinu. Dakle, kada kažete nema upisa ako ste ga jednom upisali na početku studija, nije tačno. Dakle, svake godine morate da upisujete sledeću godinu. Ako to ne uradite, gubi vam se status studenta. Evo, čak i Marijan Rističević to razume.
Reč ima Marijan Rističević, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, velika je razlika između znanja i zvanja. Ja se bojim da prethodni govornik ima samo zvanje. Jeste da ja nisam završio srednju školu za dizajn, jeste da nisam završio FPN, jer tamo su čudni ljudi završavali, čudni ljudi predavali. Jeste da nisam to završio, ali nisam tako nekvalifikovan uzeo da predajem ekonomiju. Nisam na internetu kao geolog postao forenzičar. Ja sam svoje škole završio, nisam se lažno predstavljao. Pokušaj da me uvrede, on treba da zna onu izreku, reći ću da razlika između onog ko je diplomirao i onog mudrog je jako velika. Moram da vas podsetim da mudrog čoveka, mudrog, a mudrost i zvanje nije isto, ne možete uvrediti. On sa podjednakom mirnoćom prima i pohvale i pokude. Zato ću ja sasvim mirno primiti pokušaj vaše uvrede. Jeste da nisam svirao u grupi „Vampiri“ i od vampira kad pokuša da me uvredi, ja ću to mirno primiti, dostojanstveno, zato što sam za razliku od vas mudar i ostaću mudar. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, što bi rekao jedan veliki uvaženi naš kolega – još od prote Matije Nenadovića do danas nije bilo većeg premijera od Aleksandra Vučića. Zašto sam to pomenuo? Ne da bih citirao ovu veliku mudrost, koja je već ušla u anale našeg parlamentarizma, već iz razloga da bih skrenuo pažnju da SNS sve više počinje da liči na bezgrešnog rimskog papu koji nikada nije priznao da je bilo šta u svojoj istoriji pogrešio. Tako ni SNS, makar se ceo dan mi ovde ubeđivali, neće priznati da je bilo šta u svom životu pogrešila, a kamoli da je zaboravila jednu čitavu grupu studenata postdiplomaca, koje je želela da diskriminiše ovim predlogom izmenama i dopuna zakona.
Hajdemo sada o amandmanu, kolega Obradoviću, nastavite o amandmanu. Imali ste politički uvod.
Gospodine predsedavajući, upravo je poenta mog govora ovaj amandman, za koji kao i za sve druge amandmane opozicije koji su se ticali nadoknade onoga što je Vlada zaboravila, a to su studenti postdiplomci, stoji obrazloženje koje takođe može da uđe u anale našeg parlamentarizma i koje glasi – amandman se ne prihvata iz razloga što je prihvaćen amandman na član 1. predloga zakona koji je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Dakle, vi iz opozicije nema potrebe uopšte da postojite, pošto postoji dr Aleksandar Martinović. Vi iz opozicije, koji ste to predložili i otkrili ono što Vlada nije uvrstila u predlog zakona, nema razloga da budete uopšte spomenuti, ni da postojite, kada postoji dr Aleksandar Martinović, koji će zapravo da se predstavi da je on to otkrio, umesto opozicije, da Vlada eventualno ne bi bila na stubu srama što je zaboravila čitavu jednu kategoriju studenata. Ja sam danas potrošio dosta vremena da otkrijem zašto baš dr Aleksandar Martinović, ali mislim da to nije slučajno i da ima razloga zašto je prihvaćen njegov amandman. Ja čak mislim da je to s pravom urađeno. Evo, citiraću vam jednu izuzetno važnu rečenicu dr Aleksandra Martinovića, koja o tome govori i koja kaže: „Bolonjski sistem nije uspešan i mi ćemo inicirati njegovo ukidanje. Potrebno je da vratimo tradicionalno obrazovanje“, rekao je potpredsednik SRS Aleksandar Martinović 27. marta 2012. godine. (Zoran Krasić, s mesta: Šta je tu pogrešio?) Ništa nije pogrešio, gospodine Krasiću, naprotiv. Ja se slažem sa njim i verujem da je ovaj njegov amandman samo prvi korak ka ukidanju ove katastrofalne bolonjske reforme obrazovanja u našoj državi i da ako je to razlog zašto je Vlada podržala njegov amandman, mi iz opozicije, barem mi iz poslaničke grupe Dveri se povlačimo, podržavamo što je prihvatila Martinovićev amandman i nadamo se da će ministar Šarčević ići tragom uvaženog dr Martinovića i zaista ukinuti bolonjsku reformu našeg obrazovanja, kao katastrofalnu, štetnu po naše visoko obrazovanje. To je poenta onoga o čemu mi vama ovde govorimo. Zbog čega Aleksandar Martinović? Zbog čega je njegov amandman lepši, pametniji, sposobniji, kreativniji, kvalitetniji od drugih amandmana koji su podjednako tretirali istu temu na isti način? Da li zato što nećete da priznate da je Vlada pogrešila, jer je Vlada bezgrešna? Ona ne može da pogreši, jer je vodi čovek koji je najveći Srbin od prote Matije Nenadovića do danas.
Kolega, nije reč ovde o Aleksandru Vučiću, nego o amandmanu koji je podnela koleginica Marinika Tepić sa kolegama Nenadom Čankom, Olenom Papugom i Nadom Lazić. Molim vas, znate i sami da amandmani ne mogu da se podnose kada započne rasprava u načelu.
Dobro. Veoma je za nas važno u ovoj diskusiji zbog čega je Vlada odbila ovaj amandman, a zbog čega je prihvatila amandman Aleksandra Martinovića. To je predmet moje diskusije, jer su svi naši amandmani odbijeni iz jednog istog obrazloženja – nema potreba za vašim amandmanima, jer smo prihvatili amandman Aleksandra Martinovića. Čekajte, mogla je da kaže potpuno suprotno – nema potrebe za amandmanom Aleksandra Martinovića, jer smo prihvatili amandman Marinike Tepić. Znači, Vlada mora da zadrži oreol bezgrešnosti. Aleksandar Vučić mora da zadrži oreol čoveka koji nikada nije pogrešio ni jednu jedinu stvar u svom životu, izuzev što je promenio ideologiju, izdao kuma, promenio stranku … [[Isključen mikrofon.]]
Kolega Obradoviću, mnogo puta sam čuo u ovoj sali Aleksandra Vučića kako je rekao da je za mnoge stvari pogrešio. Nema potrebe da trošite uludo vreme. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, Aleksandar Vučić, koga prethodni govornik toliko mrzi, danas je bio u Kikindi na otvaranju nove fabrike koja će da zaposli 2.000 nezaposlenih ljudi. U proteklih nekoliko dana posetio je ceo jug Srbije. Potpisani su novi ugovori. Vi iznosite neistine, klevećite, lažite, mrzite, sve je to ljudski. Mi ćemo da radimo, mi ćemo da reformišemo Srbiju, mi ćemo da otvaramo nova radna mesta. Ja sam svašta radio u životu i dobro i loše. Evo, gospodine Obradoviću šta ste vi radili pre nekoliko meseci. Evo, gospodine Obradoviću, šta ste vi radili pre nekoliko meseci. Evo fotografija kako tučete ženu. Evo fotografija kako sa galerije dobacujete. Evo, opet kako tučete ženu u zgradi Kralja Milana. (Boško Obradović, s mesta: To me zanima.) Koga zanima? Pa, zanima naučnu javnost Srbije, na primer. Pošto većeg Srbina, od Prote Mateje Nenadovića, do danas, od Boška Obradovića, nema. Evo, šta je taj čuveni, veliki Srbin izjavio u izbornoj noći. On je citirao mene, pa hajde red je da ja i citiram i njega. Kaže veliki Srbin Boško Obradović sa sve svojom Jasminom Vujić, koja radi u NASI: „Kako te nije sramota? Kako te nije sramota Đurđeviću? Hoćeš sa tim da izađeš pred narod? Kako te nije sramota čoveče, bre? Sada su počeli da šteluju rezultate. Sram vas bilo. Kradete glasove naroda. Lopovi, bre, sram te bilo…“
Privodite kraju, kolega Martinoviću.
„…gde bežite?“ ili kako bi rekao Boško Obradović - „gde bežite?“ „Što bežite? Što bežite od naroda koji kradete? Kako vas nije sramota? Pa, što bežiš, ako si u pravu? Dođi. Što bežiš? Sram te bilo. Kradeš glasove naroda, kaže, bruko jedna i sramoto. Sedamdeset godina imaš, sramoto. Izađi pred narod P. jedna.“
Zahvaljujem kolega. (Aleksandar Martinović, s mesta: Samo još jednu rečenicu.) Nemam tehničke mogućnosti… (Aleksandar Martinović, s mesta: Molim vas da završite ovu veličanstvenu raspravu koja će ostati upamćena u analima srpskog parlamentarizma.) Reč ima narodni poslanik Boško Obradović, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ima li prednost povreda Poslovnika, koleginica se javila, ili ne?
Koleginica Marinika. Nisam video u elektronskim prijavama. Nema problema. Izvolite, povreda poslovnika.
Zahvaljujem, vrlo je lako, samo podignete pogled povremeno. Reklamiram povredu člana 106. - govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Svi izleću, sasvim razumem, ali ovo je stvarno preterano. Ovo što je prethodni govornik, kolega narodni poslanik Martinović, počeo da citira, iznosi, niti ima veze sa tačkom dnevnog reda, niti sa amandmanom, ne samo zbog toga što je moj amandmana još uvek na dnevnom redu, na diskusiji, ali mislim da ste zaista, predsedavajući, morali da reagujete, bar u drugoj, trećoj rečenici kad i sami procenite da ovo baš nije mesto za zbijanje neumesnih šala i za ovakvu vrstu političkih sukoba kojima zaista nije mesto. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Tepić. Samo da vam kažem. Kolega Martinović nije dobio reč da bi govorio o amandmanu, nego da replicira Bošku Obradoviću. Tada nije dužan da se pridržava teme dnevnog reda u replikama ili hoćete da izmislimo nova pravila ovde u parlamentu? Znači, to je bila replika gospodina Aleksandra Martinovića gospodinu Obradoviću i u svojoj replici, osim uvreda, ima pravo da kaže šta god hoće. Tako je oduvek, još pre nego što sam ja postao poslanik, a postao sam davno. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni? (Da.) U redu. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, ja sam po pitanju ovog amandmana potpuno saglasan da ga ne treba prihvatiti, ali nešto što me je iznenadilo kod govornika koji je obrazlagao taj amandman je večito napadanje SNS zbog toga što nije prihvatila nešto što je htela opozicija itd. Da li bi vi mogli da izglasate taj amandman bez nas? To nije vaš izum, niste vi izmislili taj amandman. To je bila zasluga svih nas, jer smo jedinstveni u tome da se omogući svim studentima da mogu da nastave dalje svoje školovanje. Nije tačno da je Vlada uradila nešto loše, da je zaboravila nekog, da je nekog ispustila. Bio je jedan predlog. Vlada je imala razumevanje i prihvatila je ono što smo mi predložili. Prema tome, to je sasvim normalno. Još jedna stvar, koja me zbilja onako malo čudi, a iznenađujuće. Ja sam mislio da vama drhte noge, da ne kažem nešto drugo, kada čujete samo za Aleksandra Vučića. Danas vidim da vam je problem i Aleksandar Martinović. Sutra bilo kog Aleksandra da čujete…
Poslaniče, neću tolerisati nikom više. Ili o amandmanu ili ništa. (Ljubiša Stojmirović, s mesta: O amandmanu.) Tražite repliku, ako ima osnova za repliku, svako će vam dati. Drhtanje nogu nije na dnevnom redu. (Boško Obradović, s mesta: Replika.) Repliku niste dobili. Na član 1. amandman su zajedno podneli poslanici Balša Božović i Goran Ćirić. (Boško Obradović, s mesta: Slike.) Ja ne gledam u kuglu. Možda neko zna da gleda u kuglu. Ako imamnekog na ekranu, prozovem. Ako nemam nikog na ekranu, idem dalje. Od jutros ste mogli svi da se probudite i da radimo kako treba. Neću moliti nikog da se javi za reč. (Narodni poslanik Zoran Krasić dobacuje.) Apsolutno ste u pravu. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice Skupštine. Mislim da je veoma važno da se vratimo na temu dnevnog reda zato što smo malo izgubili suštinu, čini mi se, u stranačkim prepucavanjima. Danas nas gledaju studenti koji su upisali po starom sistemu svoju studije. Posmatraju nas, naravno, postdiplomci. Ostalo je do kraja neizvesno, ali smo i taj deo rešili time što je postao sastavni deo zakona i sve poslaničke grupe su se sa tim usaglasili. Ostali su studenti koji su upisani po Bolonji. Imali smo danas odbor. Podneo sam danas amandman, jer smatram da ne smemo nikoga da diskriminišemo. Fer je da studentima koji su upisali 2006, 2007. i 2008. godine, koje često nazivamo eksperimentalnim studentima, pomognemo iz razloga što smo primili, ne samo stotine i stotine molbi i pisama, već iz prostog razloga što se zbog objektivnih okolnosti, haosa u visokom obrazovanju oni jednostavno nisu snašli. To ne znači da su manje sposobni. To ne znači da su manje pametni. To ne znači da su manje vredni. To su studenti koji će sutra voditi ovu zemlju. To su ljudi koji zaslužuju šansu, pošto nisu na teretu države, već savesno i redovno ispunjavaju i plaćaju svoje obaveze. Na stotine hiljada dinara su dali do sada, oni i njihovi roditelji, sa skupim keš kreditima. Mnoge porodice smo oterali u dužničko ropstvo i smatram da je veoma važno da tim ljudima mi danas izađemo u susret. Amandman nije prošao, kao što sam imao prilike da vidim i pročitam, ali je ministar obećao sledeće rešenje. Tu je prisutan, pa možemo to da potvrdimo. U skladu sa članom 94. stav 2. Zakona o visokom obrazovanju, dakle, ovaj deo smo prebacili na fakultete. Ne smemo da dozvolimo da ovog puta to bude samo preporuka. Mislimo da je važno da ovo bude uputstvo koje će fakulteti inkorporirati u svoj opšti akt. Mislim da je veoma važno da vršimo vrlo jasan nadzor svakog pojedinačnog slučaja. Smatram da je ovo rešenje da oni nastave da studiraju, da se ne izvrši reupis, da to bude besplatno i da fakulteti to moraju da sprovedu u delo. Ministar je to obećao i ja iskreno verujem u volju ministra, ovog doma i odbora da vrše nadzor zajedno sa tim studentima. Ako postoji i jedan pojedinačan slučaj, koji se ne bude rešio od strane fakulteta, da odmah svi zajedno intervenišemo i da na ovaj način, iako mi je krivo i žao što nije sastavni deo izmena i dopuna ovog zakona, mi njima zaista do kraja rešimo probleme, time što ćemo im dati šansu da sutra možda oni budu predsednici, predsednice, oni da budu ti koji reformišu ovo društvo i ovaj loš sistem, koji očigledno postoji samo zbog toga da bi ga studenti plaćali, a sam sistem se odupire promenama. Nemojte da štitimo fakultete na uštrb studenata. Nemojte da postoje fakulteti zbog svojih ličnih, često finansijskih interesa. Hajde da znanje ostane u Srbiji, da ovi mladi ljudi nikada ne dođu na ideju da izađu iz zemlje, već da se potrudimo da nakon završenih studija, koje će sasvim sam siguran završiti u narednih godinu dana, da im damo mogućnost i da dobiju posao i da zasnuju svoje porodice ovde i da svoju sudbinu vežu za Srbiju. Mislim da je važno iz prostog razloga što smo pričali, ne samo o skoku koji moramo da napravimo kada je u pitanju razvoj, ne samo o stvarima u kojima mi već odavno zaostajemo, ne samo o reformama koje su neophodne da bi ih sproveli u delo, već da zaista pokažemo ovim gestom, vi pre svega ministre, uz našu svesrdnu pomoć, da smo spremni kao društvo da odgovorimo na sve one anomalije u sistemu koje postoje i koje su dovele danas do toga da oko 2000 ljudi, koliko se ne varam, ima problem. Ostao im je jedan, dva ili četiri ispita ponovo upišu studije iz početka to je potpuna besmislica. To smo se usaglasili. Žao mi je što ovo nije sastavni deo zakona, ali mi je takođe drago što smo svi zajedno kao Odbor za prosvetu, nauku i tehnološki razvoj se usaglasili da im pomognemo time što ćemo im dati još jednu godinu da završe svoje studije. Imamo mnogo pisama, imamo one koji su upućivali na to da ne mogu da žive toliko dugo u prevozu od svojih mesta do univerziteta, jer nemaju novac ni da iznajme stan, nemaju novac da iznajme sobu, roditelji su im naravno osiromašeni, nemaju novca da se samofinansiraju, izdržavaju, pa onda moraju da rade, pa mnogih zdravstvenih problema. Jedna devojka se javila iz Kraljeva, bila je redovni student u roku je apsolvirala, devojka se zaljubila, dobila je naravno dete sa svojim dečko sadašnjim suprugom. Dete je imalo određeni poremećaj motorike sa kojim su se borili tri godine da dete bude zdravo i normalno, i ne smemo sada da ih kaznimo time što su uspeli u najvećoj bici u svom životu. Sada moramo da ih nagradimo i da im kažemo imate još godinu dana šansu da završite svoje studiranje. Mislim da je takvih slučajeva mnogo. Mislim da je parlament taj koji mora da vrši monitorings jedne strane, proveru kvaliteta sa druge strane, i naravno, da ovakve dogovore koje Odbor za prosvetu, nauku i tehnološki razvoj sa ministrom sklopi da jednostavno zajedno nadziremo zbog toga što nam je zaista cilj da im pomognemo. Izražavamo sumnju, to smo rekli i na Odboru, ja sam vrlo tu bio jasan, izražavamo sumnju jer kada je gospodin Žarko Obradović bio ministar prosvete često se dešavalo da Ministarstvo kaže preporukom ili nekim uputstvom fakultetima da nešto urade, fakulteti se o to ogluše. Dakle, država je osnivač. Moramo da znamo gde su prava osnivača….
Prelazite na vreme grupe.
Naravno. Mislim da je takođe važno da u tom smislu tu sumnju odagnamo time što ćemo zajedno kontrolisati i za tri meseca imati obaveznu proveru svega toga što se dogodilo. Dakle, svako ima pravo da produži za godinu dana studiranje koje je upisao po Bolonji, da završi studije da to bude besplatno, tako smo se dogovorili, da im se omogući i da šansa da ono što su propustili zbog objektivnih okolnosti to i nadoknade. Mislim da je veoma važno da ljude koji predstavljaju ne samo budućnost Srbije, već ljude ukoliko im ne izađemo u susret na ovaj način, odustaće od studiranja. Ako budemo imali 2000 manje završenih, to znači da 2000 ćemo imati manje ljudi sa znanjem u ruci. Nije u pitanju diploma, u pitanju je odnos prema mladima koji u sve većoj meri napuštaju danas našu zemlju. Kako onda da ostanemo relevantni kada je u pitanju znanje ne samo u regionu, nego u celom svetu, kako da ostanemo akademski relevantni, a želimo i cilj nam je da razvijemo naravno ovu zemlju i da promenimo sve ono što je loše u njoj. Za to će nam biti potrebno ne samo politička volja onih ljudi koji danas sede u ovoj Skupštini, nego sve buduće generacije zajedno. Mislim da je veoma važno da znamo u šta ulažemo, da znamo koliko košta svaki mlad čovek sa znanjem koji napusti zemlju, koliko ljudi je napustilo zemlju i koliko milijardi evra smo naj način potrošili. Jako je važno da znamo kada su u pitanju projekti gde mi ulažemo novac, da li je to osnovna škola, srednja škola, da li je to državni univerzitet, da li su to ti mladi ljudi, da li tu imamo mogućnosti da im pomognemo…
Poslaniče, kako bi rekla Gordana Čomić, malo o temi. Po amandmanu.
sa praksama, sa podsticajima za zapošljavanje kako bi znanje ostalo u Srbiji.
Poslaničke, o temi. Gordana Čomić me opomenula dva puta i tražila povredu Poslovnika. Ja vas puštam dosta, ali malo barem posle 12 minuta o temi. Molim vas.
Tema je da za te 2000 ljudi zaista uradimo sve što je moguće da završe svoje studije. Još jednom molim ministra da javno obeća ono što smo se dogovorili na Odboru za prosvetu, nauku i tehnološki razvoj i da u dobroj veri ovo sprovedemo u delo. Mislim da se bukvalno radi o budućnosti jer ja verujem u njih. Ja verujem u njih zato što će oni sutra biti bolji od najboljih studenata danas. Mislim da naša zemlja, ovaj parlament, vaše ministarstvo i vi lično toliko im dugujemo. Jedan pritisak na tasteru je bio u pitanju. U redu, neće se glasati o tome, ali hajde onda da to uputstvo bude tako da ipak obaveže one koji se sve ovo vreme finansiraju novcem i skupim kreditima kako studenata tako i njihovih roditelja. Zahvaljujem.
Ja ne bežim od ovoga što je gospodin Božović pričao. Zajedno smo na Odboru za obrazovanje, nauku i tehnološko društvo pominjali jedan od načina, tako da ni Ministarstvo ni Vlada nisu zaboravili ni jednu kategoriju studenata, ni postdiplomaca, nego govorim o procedurama i ova kategorija je zahtevala drugačiju proceduru, jer bi izmenama zakona menjali sistemski zakon koji se odnosi na Bolonju. Ako ćemo ga menjati, hajde da ga menjamo u celosti kada bude došlo vreme, ali sada imamo priliku da imamo rešenje u zakonu. Na to su svi pravnici upozorili mene još pre dva meseca, a ja sam tim grupama studenata još pre dva meseca upućivao mejlove da se jave pravnim službama svojih fakulteta, ako im treba dodatna pomoć, pravna služba Ministarstva prosvete. Tu su naši pravnici. Naravno da dajem obećanje, već sam pokazao da sam održao obećanje, pre svega sindikatima kada su u pitanju osnovne i srednje škole, jer imamo još tri i po hiljade ljudi koji su tehnološki viškovi i idemo školu po školu, mesto po mesto. Manipulaciju bilo kog direktora ili nekog inspektora ili bilo koje školske uprave ćemo isterati do kraja. Isto ovo o čemu pričamo je moralni duh prema tim studentima onako kao ste vi formulisali, tako je i rečeno na Odboru, tako su se složili svi naši članovi, kolege iz svih stranaka. Zadovoljan sam u jednu ruku, jer je usvojena volja svih stranaka i opozicionih, ne samo kada je u pitanju ova kategorija, nego i u pitanju prve dve kategorije pa zatim i diplomci i postdiplomci ili doktoranti. Tako da sa moje strane, samo još jedan komentar, ako imam još vremena. Kolega je pomenuo da Beogradski univerzitet radi na izmenama zakona. Naravno da ćemo mi uvažiti sve institucije, sve one univerzitete, sve grupe, mi pravimo tim, mi ćemo to raditi u saradnji sa njima, da ne bude zabune u javnosti da smo mi ovlastili samo beogradski da on to radi. Postoje drugi univerziteti, postoje pojedinci, grupe, ali nosioc posla je Ministarstvo prosvete i ono što je meni mnogo važnije da vam kažem, ovo sam ja zatekao u Ministarstvu prosvete i sa postojećim zakonima imamo problem implementacija. Znači ne samo da ćemo doneti nove, nego jedno odgovorno ministarstvo i Vlada koja će implementirati to.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovana predsedavajuća, drage kolege, narodni poslanici, apsolutno podržavam i smatram da treba prihvatiti ovaj amandman kolega narodnih poslanika iz prostog razloga da se ne bi ogrešili o još jednu grupu studenata tzv. bolonjaca koji su se upisali nakon donošenja Zakon o visokom obrazovanju 2005. godine. Ispravili smo grešku koju je Vlada napravila diskriminišući studente postdiplomce na magistarskim i doktorskim studijama i bio bi red da ovim amandmanom ispravimo i ovu eventualnu grešku i diskriminaciju prema studentima bolonjcima koji su se upisali 2006. i 2007. godine. Zašto smo posebno osetljivi za ovu kategoriju studenata kojim su ovim izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju diskriminisani? Zato što je to žrtva eksperimenta bolonjske reforme. Na ovoj generaciji je primenjena bolonjska reforma visokog obrazovanja u Srbiji te 2006. na 2007, 2007. na 2008 i ova generacija je bila eksperimentalna generacija u toj famoznoj i katastrofalnoj bolonjskoj zapadnjačkoj reformi našega školstva. Mislim da zato bi svi zajedno trebali da imamo malo više razumevanja za ovu generaciju. Postoje dva problema u vezi sa ovom generacijom na koja želim posebno da ukažem. Danas vam, koliko je bilo vremena da diskutujemo malo sa gospodinom ministrom o tome na Odbor za obrazovanje, ali mislim da su od velikog značaja, od interesa ove populacije studenata. Prva stvar je - zašto se njima ne odobrava produžetak studija, a odobrava se studentima po starom programu koji su upisali nekoliko godina pre njih studije. Dakle, zašto bi oni bili diskriminisani? Jedino iz tog razloga što su oni, je li, eto, upisali po Bolonji, pa za njih ne treba da važi koje su godine u pisali, iako se zove po starom programu nema veze koliko su godina pre upisali, a evo dobijaju produžetak. Dakle, to je prvi osnov po kome su oni ovde diskriminisani. Za njih jednostavno treba takođe da važi produžetak, posebno ponavljam, iz razloga što su oni bile žrtve eksperimenta, što su oni bili pokusni konjići nečije tamošnje, tadašnje, ne znam već čije, dosovske, zapadnjačke, soroševske ili ne znam kakve druge gospodine Živkoviću reforme visokog obrazovanja. Red je da neko preuzme odgovornost, pa sada vi se dogovorite koji ste do sada vladali, ko je kriv za katastrofalnu bolonjsku reformu. Ono što je ovde dodatni problem o kome smo danas diskutovali na Odboru za obrazovanje, što mislim da zaista treba skrenuti pažnju svima vama iz vladajuće većine i siguran sam da ćete razumeti o čemu se radi i da možda ćete promeniti mišljenje i podržati ovaj amandman. Naime, o čemu se radi? Ovim studentima u vašem obrazloženju, kojim Vlada odbija ovaj amandman, kaže se – amandman se ne prihvata iz razloga što u slučaju kada student upisan u prvu godinu osnovnih studija školske 2006/2007, odnosno 2007/2008. godine prestane status studenta u skladu sa članom 94. stav 1. tačka 4. Zakona o visokom obrazovanju, on ima mogućnost da završi studije u skladu sa članom 85. stav 7. zakona, odnosno članom 94. stav 2. zakona. Vi ste se ovde izgovorili – on ima mogućnost da završi studije, ali kako? Onim genijalnim izumom koji ste vi osmislili, a to je reupis tzv. Znači, on praktično prekida svoje dosadašnje studije, upisuje ponovo studije po bolonjskom procesu i dobija novih osam, odnosno devet godina za te studije. Šta to konkretno za njega znači? To znači pre svega upisninu, troškove da se iznova upiše, novi indeks i sve druge troškove koje ima i rizik da će mu fakultet raditi novi studijski program, odnosno usklađivati šta je položio od predmeta, šta nije jer se u međuvremenu bolonjski proces menjao, dati mu neke nove predmete da polaže, produžiti mu rok završetka studiranja na taj način? Nije u istom statusu kao studenti po starom programu kojima je odobreno da produže, odnosno nastave svoje studije bez ikakvih prepreka. Pred ove studente bolonjce vi ste stavili ove dve potencijalne prepreke. Prva je da im fakulteti odrede visoku članarinu, odnosno visoku novu upisninu. Drugo, da ih opterete dodatnim predmetima koji su u međuvremenu iz bilo kog razloga uvedeni i da time oduže i zakomplikuju završavanje studija. Ovim amandmanom, a isti amandman predložila je i poslanička grupa Dveri, odnosno narodni poslanici Dragan Vesović iz naše poslaničke grupe, mi to sprečavamo. Sprečavamo diskriminaciju prema ovim studentima i njima dajemo mogućnost da i oni mogu da produže svoje studije u naredne dve godine bez nove upisnine, bez promene studijskog programa i svega drugog. Mislim da je to poprilično jasno, poprilično jednostavno, poprilično pošteno. Ne vidim nijedan jedini razlog da svi zajedno ne dignemo ruku za ovaj amandman bez obzira iz koje poslaničke grupe dolazi. Ja ga sada branim iako nije amandman Dveri, a imamo i sličan ili gotovo istovetan amandman, jer mislim da je dobar amandman, mislim da sprečava još jednu diskriminaciju, mislim da izlazi u susret, kako se čuje, ne znam da li je taj podatak gospodine ministre tačan, broju od 2000 studenata koji su bili žrtve eksperimenta Bolonje. Ima još jedan problem sa njima na kojima je skrenuta pažnja u njihovim dopisima. Određeni broj njih je kada je upisao studije te 2006. ili 2007. godine po tzv. Bolonji studirao, a da to često ljudi nisu ni znali, po neakreditovanom programu i dešavalo se da završe svoje studije, da treba da uzmu diplomu i da im fakultet kaže – pa vi ne možete da dobijete diplomu, vi ste studirali po neakreditovanom programu, jer nikada nije akreditovan taj program njihovog bolonjskog studiranja.
Prelazite na vreme grupe.
Zahvaljujem. Da zaključim. Nad ovim studentima, a to nije mali broj, ako je tačan podatak da je njih 2000 izvršena je jedna velika „reforma obrazovanja“ koja nije bila ništa drugo nego eksperiment po zapadnjačkim uzorima bez ikakvog obzira na tradicije naše prosvete. Pozvao sam se na citat gospodina Martinovića iz njegovog radikalskog doba kada je i on tvrdio ono što ja sada tvrdim da je ta reforma katastrofalna i da je treba poništiti i ukinuti. I slažem se sa njim. Da bismo se makar malo odužili ljudima koji su služili za eksperiment nekakvim soroševim stipendistima, psiholozima i pedagozima koji su vodili naša ministarstva prosvete od 2000. godine pa kasnije red je da im barem damo mogućnost da produže svoje studiranje bez novog upisa, bez promene studijskog programa, a sve to omogućava u naredne dve godine ovaj amandman. Mislim da sam vam na veoma plastičan način veoma jasno bez ikakvog političkog momenta na neki način pokazao zbog čega treba i time da zaokružimo ovu raspravu tako što ćemo sprečiti bilo kakvu diskriminaciju bilo koje grupe studenata. Ispravili smo jednu stvar vašim predlogom izmene i dopune zakona koju je Vlada predložila, koju smo svi podržali. Ispravili smo drugu potencijalnu diskriminaciju ovim amandmanom, evo neka je i Martinovićev, koji ćemo svi podržati. I da sada ispravimo i ovu treću potencijalnu diskriminaciju prema studentima koji su upisali 2006. i 2007. godine jer su oni bili žrtve ove bolonjske reforme koja je katastrofalna po srpsko visoko obrazovanje. Apelujem na vas iz vladajuće većine da ovo shvatite ovo kao dobronameran predlog i da pomognemo grupi od 2000 studenata da imaju ista prava kao i oni koji su studije upisali daleko pre njih i koji nisu bili žrtve nikakvog eksperimenta u visokom obrazovanju. Nadam se da ćete podržati ovakvu ideju bez obzira što dolazi iz redova opozicije. (Zoran Živković, s mesta: Replika.)
Vas nije spomenuo. Pežurativno vas je spomenuo, najgore moguće?
Najgore moguće. Pomenuo me je mlađi kolega u jednom naporu i naponu demagogije gde pokušava da na način vraćanja Srbije po nazivu svoje stranke u 19. vek pokušao da skupi neke poene. Želim mu da u tome uspe. Taj deo biračkog tela bolje da ide vama nego na neku drugu stranu. Vi ste još mladi pa ćete moći da promenite stav. To već vidimo u našoj praksi. No, da kažem da od 2000. do 2004. godine, pošto sam ja pomenut, koliko sam učestvovao u izvršnoj vlasti, nije bilo priprema za sprovođenje bolonjske deklaracije i visokog školstva po sistemu. Malopre je nekakav poslanik pomenuo pežurativno i ministra pokojnog Gašu Kneževića u najgorem smislu.
Replicirate Bošku Obradoviću.
Naravno da se na to navodim, što je isto jedna stvar koja je potpuno neprimerena. Znači, Vlada Zorana Đinđića u koju uključujem i onaj deo poslednjih godinu dana kada sam je ja vodio da nije imala nikakve veze sa Bolonjom, ali i dalje mislim da to nije loš sistem. To nije loš sistem i time što ste rekli da je loš, da je eksperiment time vređate bar šest generacija mladih ljudi koji su završili svoje fakultete po tom sistemu i koji danas uspešno rade u zemlji i van zemlje, koji su na osnovu toga unapredili bilo proces učenja, proces nauke, proces proizvodnje, bilo koji proces života u našoj zemlji i ta demagogija, bez obzira što je slatka, može nekada da bude jako uvredljiva i loša za ono što se zove interes Srbije i njenih građana. Prema tome, molim vas, ne želim da menjam vaš ideološki kurs, ali samo pazite šta ponekada govorite.
Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Ja sam zaista duboko zainteresovan da otkrijemo ko je onda kriv za tu bolonjsku reformu, jer ovako će ispasti da svi peru ruke i da niko od aktera na političkoj sceni Srbije nema veze sa Bolonjom i nije kriv za Bolonju. Dakle, ako nije kriva DS ili Zoran Živković, da vidimo ko je onda kriv i da vidimo zašto posledice tako loših bolonjskih reformi nismo u potpunosti ispravili, a video sam i citirao sam i mišljenje uvaženog kolege Aleksandra Martinovića, koji se u potpunosti sa mnom slaže, ako nije promenio mišljenje za ovih četiri-pet godina, da je ta Bolonja katastrofa i da je treba ukinuti. Ovde zapravo kao problem o kome govori gospodin Živković mogu da navedem jednu drugu stvar, a to je da smo mi, zahvaljujući takvoj bolonjskoj reformi visokog obrazovanja, izgubili akademsku i svaku drugu intelektualnu odgovornost naših studenata i od tog vremena nismo u Srbiji imali jedan ozbiljan studentski protest na bilo koju ozbiljnu nacionalnu državnu ili političku temu. Znači, tako su dobro studente zabavili bolonjskim kolokvijumima i raznim drugim stvarima, da vi imate deset generacija koje se nisu umešale ni u jednu ozbiljnu političku, društvenu, državnu i nacionalnu temu. Ne sećam se generacija srpskih studenata pre Bolonje koji nisu bili aktivni da kažu svoj stav kada je pitanje Kosova i Metohije, kada je pitanje bilo koje druge velike nacionalne političke i državne teme. Od kada je krenula reforma bolonjskog procesa, od tada srpski studenti nemaju politički stav, od tada srpski studenti ne prave demonstracije protiv vlasti, od tada srpski studenti brinu samo o obrazovanju, pod znacima navoda, a zapravo su na svaki drugi način oterani od bavljenja bilo kakvom društvenom odgovornošću, što je uvek bio jedan od smisla studiranja i veoma se cenio stav studenata.
Dobro. Slobodan Vuksanović, odgovor na vaše pitanje, Vlada Vojislava Koštunice. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, naravno da predlažem da se odbije ovaj amandman i mislim da je gospodin ministar dobro objasnio i stav naš članova Odbora i ono što želimo pomoći i ovim studentima, ali me čudi, gospođo predsednice, što čitavo vreme mi slušamo neke zaista neistine kada je u pitanju Vlada. Na primer, citiram prethodnog govornika, kaže – Vlada vrši diskriminaciju. Nikakvu nije vršila diskriminaciju, unatoč tome što je gospodin ministar objasnio demokratsku proceduru kakva jeste i mešaju se ovde babe i žabe, a poslanik koji to meša, njega sad ovo ne interesuje, njemu je populizam bitan. Mi ovde govorimo o nastavnim planovima i programima, gospodo. To nema nikakve veze po Bolonji i po ovom drugom, to su potpuno dva različita programa i profesori i kolege koji nas gledaju i slušaju čude se, evo i SMS poruke, čude se o čemu pričamo. Zaista mogu imati razumevanja za one koji ne rade u visokom obrazovanju, ali ne mogu, molim vas, za profesore univerziteta koji bi trebali znati o čemu se radi. Dakle, nema diskriminacije i radi se o planovima i programima i to je od 1946. godine do danas. Sve reforme koje su provođene, vi koji se bavite istorijom školstva i pedagoških ideja vrlo dobro znate da su i tada a i sada studenti koji su upisali studije po započetom nastavnom planu i programu završavali i ovde se o tome radi. Ali, bez obzira na sve ministar je dobro obrazložio i stav našeg odbora, ali čudi me da jedan predstavnik jedne minorne političke stranke, mislim da se „Vrata“ stranka zove, da je u dva i po minuta danas spomenuo četiri puta predsednika Vlade i kritiku, na prošloj sednici za tri minuta…
Poslaniče, budite ljubazni, o amandmanu.
Evo samo da vratim, jer je ovo bilo u okviru, samo da odgovorim.
Da, ali nemojte odgovoriti, molim vas, samo o amandmanu. Molim vas.
Pa, evo, u sklopu amandmana. Znači, radi se o studentima, a prethodni predstavnik ove stranke govorio je o studentima i u tri minuta, umesto o studentima, on je kritizirao predsednika Vlade, a poznat je po tome samo što je na silu upao kroz odžak visokog doma i vršio pritisak na izbornu komisiju ovde. Hvala lepo. Predlažem da se odbije ovaj amandman.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jasmina Nikolić. (Boško Obradović, s mesta: Replika. Pomenuo je ime stranke. Pomenuo je vrata.) Rekao je „vrata“. Hoćete li, Jasmina, da govorite, nećete? Meni je svejedno.
Koliko vremena još imamo, ako nije problem, možete li da mi kažete?
Da li ste ovlašćeni? Dva minuta i deset sekundi, a grupa devet.
Dobro. Hoćete li da vratite samo vreme?
Ne razumem.
Da vratite vreme, pošto je otišlo 20 sekundi.
Šta da radim?
Ako nije problem, da vratite samo vreme jer je otišlo 20 sekundi.
Nemojte sledeći put da uključite mikrofon, da me pitate nešto, a onda kažete – nije od vremena.
Da, ali onih 20-ak sekundi što je kolega Obradović govorio pre nego što sam ja počela da govorim. Ne mislim od trenutka kad sam ja.
Ja ne razumem. Otišli ste na već na 50 sekundi.
Nema veze, sve je u redu. Što se tiče bolonjaca, dakle, teško je ustanoviti načelo kada se radi o produženju roka u kome nemamo dobre analize i nemamo dobre podatke. U principu, za ove studente koji sad dolaze na red, možemo za njih da kažemo da im ističe ponovo rok za završetak studija po aktuelnom zakonu. Lično mislim da treba da važi isto načelo, pošto važe i isti argumenti, što će reći da ti studenti, po meni, mogu da nastave i treba da nastave studije, naravno, bez dodatnih troškova. U tom smislu, dobar je amandman, dobra je i odluka koju smo doneli danas na Odboru za prosvetu, rešava problem tih studenata. Ono što je možda dobro kod toga da ovaj amandman ne bude usvojen, ja to moram da kažem, jeste činjenica da ako bismo počeli praksu usvajanja amandmana i za studente po novom, kao što smo to uradili daleke 2008. godine za studente po starom, vrlo je moguće da bi, pod pritiskom sistema koji ne može da se dovoljno dobro adaptira na to da implementira odredbe, da bismo došli u situaciju da produžavamo rok i njima. Moja poenta ovde je da studenti, oni su najmanje odgovorni, dakle, apsolutno najmanje odgovorni. Studenti ne smeju biti oštećeni u onoj meri u kojoj je sistem taj koji postavlja pravila za studente, odnosno sistem je taj koji već čitavih deset godina nije uspeo na nauči ništa na sopstvenim greškama, ja to moram da kažem. Uopšte nije važno koja je vlada bila. Mi po peti put radimo istu stvar, to znači da nismo naučili gde smo grešili u prethodne četiri. Dakle, ako nastavimo praksu, velika je verovatnoća da taj sistem neće biti dobar okvir i dobra vodilja studentima koji sada studiraju. Dakle, to je naša obaveza. Mislim i na predlagača, odnosno Ministarstvo, i na Skupštinu koja o tome raspravlja, da se stara o tome da ti zakoni budu kako treba, da bi studenti zaista mogli u okviru sistema da ostvare svoja prava, a ne da sistem praktično popušta pod pritiskom grupe pojedinaca jer nema adekvatan odgovor. Bolonja najverovatnije nije dobro implementirana. Bolonja najverovatnije nije implementirana tako što je dobro pripremljena. Na nivou akcionih koraka, tome mogu da svedočim, Bolonja nije bila uopšte pripremljena. Ljudi su praktično bili bačeni u vatru, mislim na profesore. Među nama ima profesora, znaju kako je to izgledalo, gde su samo dobili šta treba da sprovedu. Ali, to nije važno. Ono što je sada važno jeste da se to ne ponavlja, dakle, da stvari koje se menjaju budu stvari koje su dobro pripremljene, da postoje akcioni planovi, da postoje merljive stvari i da ovim odredbama ovog zakona maksimalno učinimo što možemo da učinimo, da prikupimo podatke, ako ništa drugo. Još jedna važna stvar jeste da se uz ove podatke koje prikupljamo eventualno u nekom periodu izvrši analiza implementacije Bolonje i njenih problema. Jer, šta slutim? Da, recimo, među studentima koji su po novom, a kojima danas verovatno nećemo produžiti rok, pošto ovaj amandman neće, pretpostavljam, biti usvojen, nije ni važno, usvojena je odluka, da među njima ima studenata koji su prešli sa starog programa na novi program i opet, dakle, praktično nastavljaju da studiraju po novom, a imali su one probleme koje su doneli sa sobom još dok su studirali po starom. Dakle, važno je da sistem funkcioniše. Važno je da se postave pravila koja su ista za sve, važno je da ta pravila budu primenjiva i važno je da studenti imaju okvir i vodilju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o ovom amandmanu, želim samo da kažem da smo mi na Odboru za obrazovanje taj amandman odbili i da je glasanje bilo jednoglasno. Glasovima i drugih političkih opcija koje su ovde danas, a koje su u redovima opozicije. Ali, moram da kažem da je zaista bilo jedno lepo zalaganje koje nije bilo bojeno politikanstvom od strane gospodina Božovića, u korist rešavanja problema ovih prvih bolonjaca koji su upisali 2006, 2007. godine, a koji nisu upisali kojima sada ističe rok i koji podležu reupisu i imaće mnogo problema i oko novih programa možda, ako se programi menjaju i novčanih teškoća, materijalnih, itd, da pored takvog jednog zalaganja imali smo takođe na isti način, zalaganje prof. Stojmirovića, pa onda prof. Žarka Obradovića, svih narodnih poslanika koji su u sastavu Odbora. Da je gospodin ministar Šarčević prihvatio jedan zaključak koji je proizašao iz jednog takvog sveopšteg zalaganja da se sačini jedno uputstvo na nivou Ministarstva koje će biti obavezujuće i koje će se uputiti fakultetima sa tim dase ovo pitanje reši na jedan drugačiji način, beznaknade troškova oko reupisa, bez promene studijskih programa novih, itd, već da važe ovi stari i da na takav način ne diramo u zakon koji tretira pitanje bolonjskog programa. To ćemo učiniti već možda vrlo brzo ili sledeće godine na jedan celovit način. Znači, ako smo se svi konsenzusom složili u okviru Odbora i da su tu bili predstavnici opozicije koji sada diskutuju i zalažu seza ovo, ja mislim da posle takvog jednog zalaganja, posle takvog jednog dogovora, jednog zaključka u kome smo se svi složili u ime, da tako kažem, celog parlamenta, naravno i ne isključujem pojedinačna mišljenja narodnih poslanika, iako se sa tim saglasio i ministar i on je ovde i potvrdio, mislim da previše diskutujemo u tom pravcu i da su zapravo narodni poslanici i ova Skupština i te kako na mogući jedan način vodili računa i vodi računa i o tim studentima prvim bolonjcima o kojima svakako treba povesti računa, s obzirom na njihovu situaciju da su bili prvi u redu da se oprobaju u tom jednom novom i nepoznatom programu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, kao i većina poslanika i ja se slažem da se ovaj amandman ne može prihvatiti, ali bilo je zadovoljstvo i gledati i slušati diskusiju na Odboru za prosvetu, gde smo se zbilja svi našli oko jednog rešenja za koje smo imali zajednički stav da je u ovom trenutku najpovoljniji za bolonjce. Potpuno se slažem da je bolonja napravila haos u našem obrazovnom sistemu. Onako kako reče kolega da je govorio Martinović pre desetak godina, tako sam i ja govorio, i sada isto to mislim. Razlika je tu između Martinovića i kolege koji ga je spominjao po tom pitanju, što je Martinović bio vizionar i to primetio pre deset godina, a nekima je tek danas došlo iz pete u glavu da shvate da je ta bolonja problem. Ali, što kaže naš narod – rodilo se dete, treba ga ljuljati. Tako smo i mi tu bolonju bili primorani da primenjujemo, da radimo po bolonji, mnogi se fakulteti nisu snašli, mnogi su fakulteti na drugi način to radili, čak ne ni onako kako kaže bolonja i kako jeste, moramo da priznamo to su studenti ispaštali. Na Ministarstvu je da sad kroz novi zakon o visokom obrazovanju reši i ove probleme. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem. Kolega Stojmirović kaže da smo se složili da je ovo najbolje rešenje. Najbolje rešenje bi bilo da se to u zakon uvrsti, kao što je uvršteno za studente predbolonjce, da ih tako nazovemo. Ovo ni je najbolje rešenje, ovo je samo zadovoljavajuće rešenje zbog toga što, ako bi prošlo bez ovog zaključka o kom smo se jutros, istina, dogovorili, onako kako je to bilo u početku predloženo, ti ljudi bi zaista mahom odustali zbog studiranja, zbog toga što bi imali troškove koji prevazilaze 100.000 dinara i koje prosto oni ne mogu da finansiraju. Najbolje bi bilo da je amandman prihvaćen, najbolje bi bilo da su i njihova prava uvrštena u zakon, ali pošto, evo, vi kažete – složili smo se da ne može biti prihvaćen, ne znam zbog čega ne može biti prihvaćen, ali evo, ne može biti prihvaćen amandman, pa, hajde makar ovako. S tim što onda ministra molim da zaista ozbiljno shvati kako smo formulisali, ili kako ćemo tek formulisati pojačan nadzor, ili specijalnu pažnju koju će posvetiti nadzoru tih odluka zbog toga što su naši fakulteti do sada pokazivali neverovatnu jednu veštinu kada je trebalo pronalaziti rupe u zakonu i naplaćivati studentima mnoge troškove koje oni možda i nisu morali da plaćaju, tako da mislim da treba posebno pažnju da obratite na to da uputstvo koje ćete im dati zaista bude obavezujuće i da vrlo ozbiljno to shvatite, naš dogovor i naš zaključak, da vi nas izvestite o tome kako se ova uredba primenjuje. A što se tiče vizionarstva gospodina Martinovića, gospodine Stojmiroviću, svašta je gospodin Martinović pre 10 godina govorio, i o Vučiću i o Tomi Nikoliću, nemojte posle i vama da to dođe iz pete u glavu.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Hoćete repliku ili po amandmanu? Repliku.
Ostajem pri onome što sam rekao, da je to zbilja optimalno u ovom trenutku što smo mogli da uradimo. Slažem se sa koleginicom da mora da se izvrši ono što je dogovoreno, ali nećemo to da ostavimo ministru. Ministar odgovara nama, mi ćemo od njega da tražimo, mi ćemo da jurimo Ministarstvo da nam pokaže, i studenti sami treba da budu svesni, da nas obaveste o svakoj nepravilnosti na svakom fakultetu. Kao što sam malo pre spomenuo, Fakultet političkih nauka, gde su im zbilja rokovi u pet dana dva roka, to je nečuveno. Iznenadio sam se, eto, toliko godina sam u visokom obrazovanju i prvi put sam čuo i junski i julski ispitni rok u pet dana, dva puta. To je nešto što će stići do nas, a mi ćemo da prenesemo ovde i tražićemo od ministra. Malo pre sam rekao, ne dozvoljavam da mi se ministar meša u posao i neću da dozvolim da mi se bilo ko meša u moj posao, ja ću da se trudim i da tražim od Ministarstva, od ministra kao poslanika, od člana Odbora za prosvetu da se zbilja tim studentima izađe u susret. Rekao sam za kolegu Martinovića da je bio vizionar o ovom pitanju. Za ove druge tvrdnje njegove možemo da razgovaramo pa ćemo da vidimo.
Hvala vam. Na član 2. amandman je podnela poslanica Marija Janjušević. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajuća. Svoja dva minuta ću pokloniti našim studentima i pročitati pismo – Poštovani poslanici i članovi Vlade, obraćam vam se u ime generacije studenata kojima je rok za završetak studija bio 30. septembar ove godine svih državnih fakulteta i univerziteta u Srbiji po neakreditovanom programu. Naglašavam ovo neakreditovanom jer ta deca tada nisu znala, niko im skoro do kraja studija nije ni rekao da u stvari ne studiraju po tzv. bolonjskom sistemu, a sve vreme su verovali da će na kraju balade dobiti akreditovane diplome. Šta se tačno dešavalo može se vrlo lako proveriti na samim fakultetima pojedinačno, a po svojoj prilici i bez provere jasno je da se bolonjski sistem nije pravilno primenjivao od samog početka. Kola su se slomila na gore pomenutim generacijama koji mnogi, a već i oni sami sebe nazivaju eksperimentalnim. Dakle, test generacije, probne generacije, kako god želite, ali upravo oni koji su u Srbiji, kojih ima nekoliko hiljada sada mogu ostati bez diplome i bez ičega za šta su se trudili. Ti mladi ljudi, naši sugrađani, akademici, na koje želimo da budemo ponosni, imaju posle svega osećaj kao da su ih tamo neki stavili sve u jednu fasciklu na kojoj piše proba. Devedeset posto, ako ne i više, od tih studenata nema više od dva ili tri ispita do kraja školovanja. E, sada, pošto ih je snašlo sve to, primena novog sistema, loše organizacije i nepripremljenost njihovih fakulteta za toliki korak u usvajanju novog sistema, još im je trebalo i ovo sa zakonom koji im nije baš išao na ruku u svoj ovoj muci. Dakle, nisu tzv. bolonjci, a zakon ih tretira kao da jesu, neće dobiti akreditovanu diplomu, jer im sistem nije akreditovan tj. nije uspeo da to postane do kraja njihove četvrte godine studija. Zahvaljujem. Neću trošiti vreme grupe.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sveto Perić. Da li želite reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, malo sam iznenađen zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen, zato što se radi o jednom pozitivnom amandmanu. Čitajući vašu biografiju, eto, hoćemo da vam verujemo da ćete vi pokušati da u prosveti uradite sve što je moguće. Ali, imajući u vidu probleme koje ste nasledili, one koji su mnogi pre vas stvarali, ja sam potpuno siguran da ovaj rok sa kojim ste vi izašli pred narodne poslanike neće biti objektivno moguće ispoštovati. Zbog toga smo i predložili za jednu kategoriju studenata da se produži za još jednu godinu. U Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona je bilo – školska 2015/2016, odnosno 2016/2017. godina. Mi predlažemo da se to produži za još jednu godinu. Nije mi jasno zbog čega to nije prihvaćeno. Kada se sluša sa strane, reklo bi se da su ovde studenti nešto pogrešili, ali shvatite, Srbija nije samo Beograd. Postoje naseljena mesta, postoje sela u Srbiji gde niko ne studira, nije ni studirao ranije i njima ovo nije sve potpuno jasno. Mi imamo jedan zakon i ne računajući kada je on donet 2005. godine, imali smo šest izmena i dva autentična tumačenja i nisam siguran da neće biti potrebe za još jednim autentičnim tumačenjem posle donošenja ovoga zakona. Znači, vi nećete moći da uradite, iako mi kažemo da uradite ovo što ste planirali, da donesete, kako ste u obrazloženju naveli – ne prihvata se amandman iz razloga što je u pripremi donošenje potpuno novog zakona. Iako znamo da je visoko obrazovanje od posebnog značaja za Srbiju, ali mi imamo mnogo problema i u osnovnom obrazovanju nerešenih. Gospodine ministre, da bi sačuvao malo, ovo je kod vas verovatno na stolu, jer je vaš prethodnik obavezao jednu lokalnu samoupravu da se nadoknadi prevoz deci koja idu u osnovnu školu. Nema visokog obrazovanja bez osnovnog i posle toga srednjeg. Imamo i jedan problem. Neću da govorim, zato što je kod školske uprave već taj problem koji bi trebalo rešiti, gde se lokalna samouprava, na jedan potpuno neprimeren, rekao bih čak i necivilizovan način, umešala da reši izbor članova školskog odbora iz reda saveta roditelja. To je otišlo prema školskoj upravi. Mislim da su ovih dana oni pozvali, obavestili. Nije mogao da se usvoji školski plan do 15. septembra, odnosno plan rada za školsku 2016/2017. godinu do 15. septembra kada inače obaveza zbog toga što je lokalna samouprava vršila opstrukciju školskom odboru. Vidite, u osnovnu školu su se umešali da nešto traže. Šta? Nemam pojma. Zbog toga i u vašem ministarstvu od 92, 94 do 96% od ukupnih sredstava koja su opredeljena za budžet Ministarstva prosvete ide na plate, iako su pri tome plate prosvetnih radnika u najvećem broju slučajeva male. Vi ne možete da uradite ono, iako bi sve želeli. Problem je nastao i pre vas. Vaše ambicije mogu da ostanu samo u pokušaju. Nije Bolonja za Srbiju. Neko je rekao da su carevi slali svoje sinove na školovanje u inostranstvo. Da, jesu, i u Rim, i u Beč, i u Pariz, i u druga mesta, ali se oni tamo nisu školovali po udžbenicima i po propisima Srbije, nego su radili po propisima zemlje u koju su odlazili. Tako i mi moramo sistem obrazovanja, od osnovnog pa do visokog, pošto o visokom obrazovanju i pričamo, da prilagodimo svojim potrebama, potrebama građana Srbije. To bi bio najbolji način i najbolji dokaz da možemo da očekujemo da studenti uzvrate. Studenti nisu ništa krivi. Imali su i česte promene i neke eksperimente i ja prihvatam da je verovatno tačna činjenica, odnosno priča da je najveći broj studenata imao neke svoje životne priče i poteškoće i nije mogao u predviđenom roku da završi osnovne studije. Njima bi to najviše odgovaralo, ne profesorima, ne bilo kome drugom. Studentima i njihovim roditeljima najviše odgovara da u predviđenom roku, ako je moguće čak i u kraćem, što bi Mrkonjić rekao, i u kraćem roku od predviđenog završe osnovne studije. To bi bilo dobro. Ali, očigledno, neki su rekli ovde, pohvalili se možda, ne sporim to, da nisu koristili Odbor, da bi se ovaj problem rešio na dobar i valjan način. Očigledno da prvobitno nisu uspeli u tome. Ne negiram njihovo činjenje da se to razreši, ali činjenica je da jedan veliki broj studenata ostao izvan ove kategorije dok nije amandmanom to intervenisano. To ukazuje da pokušaj krečenja nije baš dao očekivani rezultat. Stoga sumnjam u mogućnost da ćete vi biti u situaciji da do sledeće školske godine ove probleme koji stoje rešite. To sigurno nećete uspeti, jer klima u Srbiji nije takva da bi se to moglo rešiti. U vašu volju i nameru uopšte ne sumnjam, odnosno u ovom trenutku neću da sumnjam, ali sigurno je da vi to ne možete. Mislim da je ovaj amandman trebalo prihvatiti, jer je pozitivan i na dobar način bi rešio probleme studenata.
Potrošili ste vreme grupe. Zahvaljujem.
Šteta. Hvala.
Izvolite, ministre.
Ne mislim samo vama da dam odgovor, nego jednostavno, dužan sam da pomenem da već postoje stručni timovi za reformu visokog obrazovanja i da čak u ovoj skupštinskoj sali imamo dve osobe koje u njima učestvuju. Znaće o kome pričam. Tako da, nije ni Bolonja sveta krava. Te, zaista, sva pitanja vezana za ukupnu reformu i kuda želimo da ide i visoko i osnovno i srednje obrazovanje su otvorene teme. Nije loše pogledati dobre međunarodne modele. Nismo ni mi baš najpametniji na svetu. Ali, okvire, načine i rokove valjda sami uređujemo sebi. Hvala.
Hvala. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Vesović. Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Kada smo pre dva dana počeli da pričamo o promeni ovog zakona, ja sam, naravno, znao tada da sam podneo amandman i nisam ni sumnjao da će amandman kao takav biti odbijen, nažalost, najmanje iz dva razloga. Prvi razlog je što ga podnosi opozicija, a drugi razlog je što, kako reče jedan od uvaženih kolega iz najbrojnije poslaničke grupe, doneta je odluka da to tako bude. Bio sam targetirao tri grupe. Setiće se gospodin ministar kada smo pričali o tome. Prva grupa je bila – studenti koji su upisani pre početka Bolonje i to je bilo obuhvaćeno prvim predlogom sa kojim je pred nas izašla Vlada. Ispričao sam kada sam govorio u diskusiji u načelu o drugoj grupi, o grupi onih koji su upisali postdiplomske studije. Vidim da je taj amandman prihvaćen, a tada namerno nisam pričao o ovoj grupi bolonjaca koji su upisani 2006/2007, 2007/2008. i 2008/2009. godine, koje amandman koji sam podneo obuhvata. Nisam pričao jer sam osetio potrebu da malo podrobnije objasnim njihov slučaj. Imali smo malopre diskusije u tom smeru. Jer, šta se sada tu dešava? Kada su oni upisali fakultet po Bolonji, predviđeno je da ukoliko njihov osnovni program traje četiri godine, oni moraju završiti fakultet za osam godina, a ukoliko imaju master, da treba da ga završe za deset godina. Ovi koji su upisani 2006/2007. godine period od devet godina je već istekao, gde se u jednom momentu fakulteti setiše da tih osam produže za još jednu godinu, da bi im omogućili da završe. I sada, u svakom slučaju, pokušavajući da, dozvolićete da možda i malo grublju reč upotrebim, pokušavajući da ispravimo brljotine, pošto vidim da je šest puta dolazilo do izmena, dakle, neko je negde nešto brljao, kad, šta, gde, teško je to ustanoviti, uvek će ovi sadašnji da se pozovu na bivše, a bivši će da kažu da su ovi sadašnji imali dosta vremena da u svojim vizijama koje već traju pet godina možda nešto poprave. Uvek ćemo imati problem. Dakle, sada je ta grupa upisana 2006/07, nakon isteka osam plus jedne godine, to je prošlo devet godina, oni su otišli na reupis. Reupisom ušli su u najmanje tri problema, nešto bi bila negativna, nešto pozitivna diskriminacija. Negativno je to što su reupisom morali da se izlože dodatnim finansijskim sredstvima, da se ponovo upisiju. Negativno je to što će možda u svemu tome fakultet da promeni studijski program, pa da im nametne nove predmete, a šta je po njih pozitivno? Pa, po njih je pozitivno to što su reupisom dobili novih osam godina.Dakle, njima sada studiranje može da traje 18 godina. Mi smo tražili, odnosno ja sam podnoseći ovaj amandman tražio da se taj period od osam plus jedne, koliko su već imali, oroči na još jedno dve godine da bi na njih stavili istu situaciju kao što su bili i oni studenti prethodni koji nisu upisani po bolonjskom programu. Nažalost, vidim da nema volje u vladajućoj većini da o ovome razmišlja. Zahvalan sam vama kao ministru što ste na jutrošnjem Odboru sa svim članovima Odbora postigli neko prelazno rešenje. Ono neće eliminisati ove nepravilnosti o kojima ja govorim. Smatrao sam da ćemo na ovaj način moći da dovedemo sve i one pre 2005. i ove posle 2005. godine, dakle, taze bolonjce u isti nivo, u istu ravan. Nije kasno da vladajuća većina razmisli. Možda je ovo dobar amandman, bez obzira što ga je predložio neko iz opozicije. Razočaran sam, uvaženi kolega Atlagiću, da vi kao čovek koji se bavi istorijom ne znate šta su dveri, a šta su vrata. Nema razloga …
Niste dobili pravo na repliku. Tražite to pošteno, dobićete. Reč ima Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem. Mislim, za nama je jako velika borba za prava ovih bolonjaca koji su se stvarno našli u toj situaciji u kojoj su se našli najmanje svojom zaslugom. Sami znate da su fakulteti različito primenjivali Bolonju, nisu ni počeli u isto vreme to da rade, nisu na jednak način to radili. Bolonja možda kao sistem nije loša, neko kaže da jeste, neko kaže da nije, ali u svakom slučaju nije dobro primenjena. Moj kolega Balša Božović, meni se čini, je ostvario veliki uspeh zato što je uspeo da postigne ovaj dogovor samo slušajući te ljude koji su nam svima pisali danima i noćima desetine pisama. Vi ste ih savetovali i kažete. Oni nisu svi čuli vaš savet i zbog toga imam jedno jako važno pitanje. S obzirom na to da su mnogi fakulteti opet različito primenjujući propise, neko je čekao da usvojimo zakon, neko nije… Na mnogim fakultetima njima rok za reupis ističe sutra i oni su se mnogi već reupisali, mnogi čekaju da vide šta ćemo mi danas odlučiti i zato mene interesuje kada ćete vi u kom roku poslati fakultetima to uputstvo koje treba da pošaljete. Naš zaključak je usvojen jutros, kao zaključak Odbora. Vi ne morate da čekate zakon da se usvoji da biste to uradili. Šta će biti sa onima koji su eventualno već platili troškove reupisa i sada fakultetima stiže uputstvo da neće biti troškova reupisa? Molim vas da mi samo odgovorite kada ćete poslati fakultetima tu obavezujuće uputstvo zato što sutra ističe rok na mnogim fakultetima za reupis i šta će biti sa studentima koji su već platili troškove reupisa u momentu kada fakulteti dobiju uputstvo da se to ne naplaćuje?
Hvala. Dobićete u vremenu u kom sam dozvolila poslaniku. Znači za 30 sekundi, jer sam ga prekinula.
Hvala. Ja zaista nisam imao nameru nikoga da uvredim, ali poštujući vas, gospođo predsednice, kao predsednika Narodne skupštine, pre ove sednice, znači na prethodnoj sednici upotrebljena je jedna inostrana reč i vi ste pitali šta to znači. Jedan poslanik je rekao našu reč, vodeći se da ovde govorim srpskim jezikom, draga mi je Rusija, ali mi je draža Srbija, i dveri su ipak ruska reč, ali vrata su srpska.
Hvala vam puno. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković.
Amandman predlaže da se iz člana 4. izbriše reč, odnosno da se promeni tekst, ali je suština da se izbriše reč: „samostalni“ i da glasi: „visokoškolske ustanove usaglasiće svoje opšte akte sa ovim zakonom u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona.“ Obrazloženje da tekst koji sadrži izraz „samostalni“ se odnosi na univerzitete, a samim tim ne postoji direktna obaveza fakulteta da usaglase svoje akte sa ovim predlogom, ako me ministar sluša. U obrazloženju za odbijanje ovog predloga, Vlada kaže – amandman se ne prihvata iz razloga što samostalne visokoškolske ustanove imaju integrativnu funkciju u odnosu na visokoškolske ustanove u njenom sastavu. Prvo, piše se „u njihovom sastavu“, ako je množina. Prema tome, to je jako loše da iz Ministarstva prosvete dolazi nepismen tekst, makar ga potpisao predsednik Vlade, ovaj nepogrešivi Vučić, ali očigledno da je odgovor spremljen u Ministarstvu prosvete. Znači, piše se „u njihovom sastavu“, a ne „u njenom“, ali je suštinski još važnije, mislim da je pogrešno što Vlada odbija da prihvati amandman i ovde prisutni ministar koji precizno definiše šta je obaveza fakulteta, bez ostavljanja opcije da integrativnost univerziteta dovodi do toga da svi fakulteti treba da sprovedu ove izmene zakona. Ako se desi da neki fakultet to ne sprovede, onda on ne odgovara nikome, nego je za to kriv univerzitet.
Vreme.
Samo još jednu rečenicu. Studenti imaju problem sa fakultetima, a ne sa univerzitetom. Pozivam vas da još jednom pogledate ovo rešenje. Ono nema političku pozadinu, već samo da se precizira tekst. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću razmisliti da li ću glasati za ovaj amandman, iz kolegijalnih razloga. S obzirom da je duboko uman, ja verujem da je to smišljalo više njih. Ja sam očekivao da u vezi obrazloženja amandmana moj kolega poljoprivrednih nešto kaže i o dostupnosti školstva na selu. S obzirom na siromaštvo, koje je prisutno, s obzirom na to da je selo ostarilo, s obzirom na to, a to sam očekivao i od nekih patriotskih stranaka, da je selo uvek davalo, hranilo, branilo i da je u ovom trenutku veoma teškom položaju, da je 400.000 građana ostalo bez posla u vreme vlasti stranke bivšeg režima i da većina njih potiče sa sela ili su se vratili na selo ili besposleni idu po velegradskim predgrađima, gde je metropolizacija uradila svoje, očekivao sam da moj kolega poljoprivrednik nešto kaže i o tome. Ja ću u prilog toj činjenici reći da su svi naši velikani rođeni na selu. Dakle, ja molim i gospodina ministra da u vezi ovog amandmana razmisli o dostupnosti školstva, posebno visokog, jer sistem treba da bude strog, primenljiv, pravedan, ali pre svega treba da bude dostupan svima, posebno ovima siromašnima koji sve manje šanse imaju da se školuju na visokim školama. To pokazuje i statistika. Očekivao sam da, sa tim u vezi, nešto o prethodnom amandmanu čujem. S obzirom na Teslu, Pupina, Vuka Karadžića, Dobricu Ćosića i mog kolegu poljoprivrednika, na sve te velikane, očekivao sam …
Poslaniče, amandman.
Ja ću razmisliti da li da glasam za ovaj amandman, s obzirom, da je jedan od velikana predložio ovaj amandman, ali mislim da tekst nije kompletan i da je trebao nešto da posveti selu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Želite po amandmanu?
Zahvaljujem. Ministar mi nije odgovorio, ponavljam pitanje – kada ćete poslati to uputstvo? Sutra se završava rok, a drugo isto u vezi sa ovim što je gospodin Živković pitao. Ako fakulteti to ne budu poštovali, kakve su sankcije, kome odgovaraju i kako taj sistem funkcioniše, šta taj vaš i naš pojačan nadzora zapravo podrazumeva?
Hvala. Reč ima ministar.
Nema spora da ćemo mi već sutra poslati obaveštenje, prvo univerzitetu, znači, mora ići samostalno zato ta reč nije suvišna, a onda kada univerziteti urade svoj akt onda idu ka fakultetima. Kada je reč o moći Ministarstva prosvete kod nas samo novac, a ako je to samo onda, da ne bude da i to samo malo. Šalim se. Mi ćemo, najverovatnije u ponedeljak poslati kompletno uputstvo, kada bude sutra i dan za glasanje i sve drugo. Ali, ćemo poslati to uputstvo da znaju šta da očekuju, ali većina i gledati prenos. Naravno kao i u slučaju za magistre i doktore nauka koji studiraju po starom programu, tako ćemo i ovde tražiti povraćaj novca.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 4. i koliko vidim ovo je poslednji amandman na predlog ovog zakona. Naizgled ovo je samo jedan rutinski zakon gde treba prolongirati određene rokove kako bi se još jednom izašlo u susret studentima. Međutim to ipak nije tako, pogotovo što se tiče mog amandmana. Principijelno većina ljudi u ovoj sali se slaže da treba izaći u susret studentima, produžiti taj rok kako bi u zakonskom roku završili svoje fakultete, ali verujte mi, time se uopšte ne rešava problem. Zbog čega? Mnogo je onih koji i u ovom predviđenom roku neće moći da završe fakultete. Tu ne govorim o večitim studentima, o onoj kategoriji večitih studenata. Večiti studenti su oni koji zaglave već na prvoj ili drugoj godini i odavno rade neke druge poslove, samo se formalno vode kao studenti, a ima mnogo onih koji su zaista studenti koji su svoje studije priveli skoro do kraja, ali iz nekih objektivnih razloga to nisu uspeli da urade. Evo, dobio sam mejl jedne studentkinje koja ima prosek gotovo devet. Neću navoditi odakle je i njeno ime, od 47 ispita koliko predviđa njen fakultet, položila je 43 i još uvek nije u situaciji, možda, neću navoditi prirodu njenih problema, nije u situaciji da to završi. Sigurno ćemo doći u situaciju ili iduće godine u ovo vreme da produžavamo te rokove i u tom smislu sam podneo amandman da fakulteti svojim opštim aktima trebaju na jedan bolji i precizniji način da definišu šta u tom slučaju. Znamo da kod priznavanja ispita iz prelaska sa studijskog smera na…
Hvala, potrošili ste vreme i grupe i vaše za obrazlaganja amandmana. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Nastavak sednice sutra u 10.00 časova. (Radoslav Milojičić, s mesta: Zašto sutra?) Zato što je sutra radni dan. Nastavak zato što su poslaničke grupe predložile izmene u svojim sastavima odbora ili nečega, pa da bi mogli da im omogućimo da to izmene. Znači, ako je ovo u 10.00 časova glasaćemo odmah nakon toga. Budite spremni kao da je glasanje. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u ovoj godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 130 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 165 narodna poslanika i da imamo uslove za rad. Podsećam vas da sam predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o izmeni Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama, koji je podnet Narodnoj skupštini 12. oktobra 2016. godine, na predlog Socijaldemokratske partije, koji menjaju jednog svog člana i zamenjuju ga drugim po redovnoj proceduri. Stavljam na glasanje ovaj Predlog. Zaključujem glasanje: za – 160, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 17 poslanika. Konstatujem da je prihvaćen ovaj Predlog. Otvaram raspravu. Da li se neko javlja povodom ove tačke? (Ne.) Hvala. Zaključujem raspravu. S obzirom, poštovani poslanici, da je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, imajući u vidu da je već odlučivala o prve tri tačke dnevnog reda, saglasno članu 87. Stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem petak 21. oktobar 2016. godine, sa početkom u 10 i 10 časova, kao dan za glasanje o preostalim tačkama dnevnog reda Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Poštovani poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje, molim vas da još jednom utvrdimo kvorum. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 164 narodna poslanika i da možemo da pristupimo glasanju. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 161, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 24 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podnelo sedam narodnih poslanika poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje: za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 170 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 1. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Miladin Ševarlić, Jasmina Nikolić i četiri narodna poslanika poslaničke grupe Socijaldemokratska partija Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje: za – 33, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 1. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Živković i Marko Milenković. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje: za – 30, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Ratko Jankov. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje: za – 30, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Jahja Fehratović. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje: za – 16, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe Socijaldemokratska stranka, Narodni pokret Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje: za – 21, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 168 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 37, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 152 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 27, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 162 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 1. amandman su podnela četiri narodna poslanika poslaničke grupe LSV – Zelena stranka. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 18, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 171 poslanik. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 34, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Marija Janjušević. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 24, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 182 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Vesović. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 20, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 169 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 27, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 162 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Stavljam na glasanje amandman. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 183 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Slobodno glasajte, da omogućite da se ostvari ono o čemu ste govorili u prethodnih nekoliko dana. Znači, to ste tražili, pa glasajte. Ne treba da tapšete. Zahvaljujem. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 171, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 18 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 175, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 14 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Jedinstvena Srbija. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 172, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 18 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmeni Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 172, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 19 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova svih poslanika, usvojila Predlog odluke. Odlučivanje Narodne skupštine o povredama Poslovnika. Narodni poslanik Branislav Mihajlović, na sednici 12. oktobra 2016. godine, u 12 časova i 8 minuta, ukazao je na povrede člana 103. stav 3. i člana 106. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 25, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi. Narodni poslanik Saša Radulović, na sednici 12. oktobra 2016. godine, u 12 časova i 12 minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 30, protiv – dva, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član. Narodni poslanik Saša Radulović, na sednici 12. oktobra 2016. godine, u 12 časova i 19 minuta, ukazao je na povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 29, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 153 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član. Narodni poslanik Saša Radulović, na sednici 12. oktobra 2016. godine, u 12 časova i 45 minuta, ukazao je na povredu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 27, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član. Narodni poslanik Sonja Pavlović, na sednici 12. oktobra 2016. godine, u 21 čas i 11 minuta, ukazala je na povrede članova 106. i 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 26, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi. Narodni poslanik Goran Ćirić, na sednici 12. oktobra 2016. godine, u 22 časa i 20 minuta, ukazao je na povrede članova 107. i 104. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 28, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 154 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi. Narodni poslanik Aleksandra Jerkov, na sednici 12. oktobra 2016. godine, u 22 časa i 50 minuta, ukazala je na povredu člana 100. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 29, protiv – niko, uzdržan – jedan, nisu glasala 153 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član. Narodni poslanik Nemanja Šarović, na sednici 13. oktobra 2016. godine u 11.20 časova, ukazao je na povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 19, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Miroslav Aleksić, na sednici 13. oktobra 2016. godine u 15.55 časova, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 27, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Branka Stamenković, na sednici 13. oktobra 2016. godine u 18.30 časova, ukazala je na povredu člana 106. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 27, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Balša Božović, na sednici 18. oktobra 2016. godine u 15.54 časova, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 28, protiv – niko, uzdržanih – dvoje, nije glasalo 153 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov, na sednici 18. oktobra 2016. godine u 15.56 časova, ukazala je na povredu člana 116. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 28, protiv – jedan, uzdržanih – jedan, nije glasalo 153 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Saša Radulović, na sednici 20. oktobra 2016. godine u 12.48 časova, ukazao je na povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 30, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 153 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Ratko Jankov, na sednici 20. oktobra 2016. godine u 13.12 časova, ukazao je na povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 30, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 153 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Marinika Tepić, na sednici 20. oktobra 2016. godine u 16.04 časova, ukazala je na povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 29, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini.