Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Da bismo utvrdili broj poslanika u sali, molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali 87 narodnih poslanika, odnosno da nas ima više od jedne trećine i postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Napominjem da je gospođa Vjerica Radeta ovlašćena da predstavlja poslaničku grupu SRS. (Vjerica Radeta: To je bilo za prošlu tačku.) Izvinjavam se. U redu je. Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč. Izvolite.
Želim da postavim poslaničko pitanje ministru za lokalnu samoupravu, ministru pravde i ministru finansija. Tiče se jednog konkretnog slučaja, ali taj konkretni slučaj ilustruje mnoge slučajeve u Srbiji i govori o tome da država ne izmiruje svoje obaveze i mnoge od privrednika, pogotovo one male, dovodi u situaciju da prestanu da se bave svojom delatnošću. Reč je o Antić Stojanu iz sela Senje, kraj Ćuprije, koji je kao povratnik iz inostranstva uložio sav svoj stečeni kapital u autobuse, osnovao malo preduzeće i bavi se prevozom đaka i penzionera za opštinu kao naručioca posla, a po sprovedenim javnim nabavkama koje su sprovele dve osnovne škole, od kojih se jedna zove "13. oktobar", a druga je škola "Vuk Karadžić". Taj prevoznik, koji se zove "Antić d.o.o Senje'' ima problem u smislu pokrenutog sudskog postupka, po kojem treba da naplati od dve osnovne škole po pet i po i 3,3 miliona dinara duga po saldu dospeća i od OŠ "Đura Jakšić" ima dugove koji nisu naplaćeni u iznosu preko dva miliona dinara. Problem je u sledećem: iako je dobio sudsku presudu, po kojoj mu garant opština Ćuprija garantuje da će izvršiti isplatu za izvršene usluge na ime 11 miliona dinara ukupno, to njegovo pravo da naplati izvršene usluge se bukvalno osporava na način da se traži neizvršavanje sudske presude po kojoj se onom koji je izvršio uslugu ne omogućava da te usluge i naplati. Procedura raspisivanja javnih tendera za osnovne škole, praktično, dolazi u jedan besmisao ako one naručuju posao, a onda ih onaj kome one duguju ne može blokirati po aktuelnim zakonskim propisima, a onaj ko za njihove obaveze garantuje onemogućava izvršenje sudske presude, gde bi on kao garant morao da izvrši isplatu tog duga. Osnovno je da onaj ko je prevozio đake i penzionere, kome duguje opština kao garant preko 11 miliona, ne može da naplati to svoje potraživanje ni utuženjem. Da li će taj i slični oni kojima država duguje direktno ili posredno, preko svojih organa, prestati sa radom i odustati od daljeg bavljenja preduzetništvom ili će iz nekih neimenovanih i nepostojećih sredstava pokušavati da nastave poslovanje, da isplaćuju platu svojim zaposlenima? Čiji je to posao, čija je to briga i da li se ova tri nadležna ministarstva uopšte uključuju u rešavanje problema ostajanja ljudi bez posla direktnom krivicom države, što zbog loših zakona, što zbog neispunjavanja obaveza same države? Da li je priča o zaposlenju i o tome da ćemo iz krize izaći odgovornim odnosom svih nas, pre svega države, samo još jedna od lepih i zanimljivih priča, kao marketinga koji pokušava da pobedi stvarnost? Iza ovog preduzeća stoji jedan uporan i radan čovek, preko 20 zaposlenih ljudi i molim vas da na ovakvim malim primerima i pojedinačnim država pokaže koliko zaista brine o svojim građanima koji pošteno i vredno rade svoj posao.
Reč ima poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, analizirajući pitanja koja sam postavljao sa ovog mesta i pitanja koja su kolege iz svih poslaničkih grupa postavljali zadnjih godina došao sam do saznanja da smo jednog ministra, odnosno jedno ministarstvo neopravdano stavili u senku i zapećak i pokušaću da serijom pitanja do kraja ovog zasedanja, a verovatno i na jesen, u toku redovnog zasedanja, malo damo šansu tom ministru, a radi se o ministru spoljnih poslova, gospodinu Vuku Jeremiću, da on malo osvetli rad, pre svega naših diplomatskih predstavništava u inostranstvu. Pitam gospodina Vuka Jeremića, našeg ministra spoljnih poslova, koliko je penzionera, zaposlenih u našoj diplomatskoj službi steklo svojim radom penziju, a sada rade i primaju i penziju i platu kao ambasadori ili konzuli u raznim našim diplomatskim predstavništvima? Imam jedan primer koji su svi građani imali priliku da vide ovih dana. Šokirao sam se i iznenadio da jedan čičica poznati iz nevladine organizacije, koji se uoči imenovanja za ambasadora nije skidao sa televizija, sa svojih 78 godina, verovatno ćemo i njemu proslaviti 80. rođendan, živi kao ambasador u Ukrajini i prima veliku penziju, ima platu od tri hiljade evra, kažu mediji, a pitam gospodina ministra Vuka Jeremića da li je to istina? Živi sam u iznajmljenom stanu koji se plaća četiri hiljade evra u Ukrajini. Znate, Ukrajina je i suviše velika i ozbiljna zemlja, sa preko 50 miliona stanovnika i uticajima u svetu, da bismo se mi sa našim predstavnicima naše zemlje tako igrali. Drugo pitanje gospodinu Vuku Jeremiću tiče se zakupljenog prostora u Parizu. Mislim da svi građani znaju o čemu govorim, koji navodno se plaća sedam hiljada evra. Svi ste svesni da se u tu polemiku uključio čak i naš dragi predsednik, ministarstvo, mediji i odjedanput se o tome zaćutalo. Dakle, želim da znam šta je rezultat, kako su rekli da će Ministarstvo u okviru svojih redova sprovesti istragu, preispitati tu odluku i zašto naš ambasador u Francuskoj ne može da bude naš predstavnik pri Unesku, nego je bila potrebno da nas jedna dama posebno zastupa? Uopšte ne sumnjam u svrsishodnost njenog imenovanja i njen rad, samo želim da se razjasni pred građanima Srbije i pred ovom skupštinom da to nije bila neka polemika unutar dvorske kamarile, nego da se neko zaista zabrine zašto građani Srbije plaćaju za jednu ženu sedam hiljada evra stambeni prostor. Treće pitanje koje želim da postavim gospodinu Vuku Jeremiću jeste da objavi koliko ljudi je zaposleno u našoj ambasadi u Norveškoj, u Oslu, u zadnje tri godine, kolike su njihove plate i da li je tačno da je naša ambasada u Norveškoj samo za pogrešno parkiranje ambasadora, ambasadorke ili naših službenika rekorder u toj zemlji? Dakle, u toj zemlji ima preko 150 stranih ambasada i, po informacijama koje su objavljene u norveškim medijima, ambasada Srbije je ubedljivo prva po plaćenim kaznama za pogrešno parkiranje. Prema tome, jeste to ambasadorka ili članovi tamo koji rade u ambasadi jesu oni to platili, a u stvari platili su svi građani Srbije. Četvrto pitanje koje imam za gospodina Vuka Jeremića jeste da da punu informaciju Narodnoj skupštini Republike Srbije o radu našeg konzulata u Strazburu, koliko je tamo ljudi zaposleno, kolike imaju plate i kako se odnose prema našim državljanima koji se obraćaju za pomoć tom konzulatu. Za ovo zadnje pitanje što se tiče rada našeg konzulata u Strazburu, i javnost i vi, kolege narodni poslanici, na narednim sednicama bićete šire obavešteni zbog čega ovo pitanje postavljam što se tiče konzulata u Strazburu.
Narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle skoro više od šest meseci pokušaja da se dođe do informacije vezano za privatizaciju Luke Beograd i kompanije "Novosti", ja ću odustati od postavljanja daljih pitanja, jer očigledno da je postalo besmisleno tražiti odgovore, a da tih odgovora nema ni do dana današnjeg. Žao mi je što nije tu ministar unutrašnjih poslova kome sam, između ostalog, uputio pismo odnosno pitanje, da odgovori da li je tačno da je na računima Luke Beograd bilo 42.300.000 evra. Do dana današnjeg nema odgovora, kao što nema odgovora na mnogobrojna pitanja. Jasno je svim građanima Srbije, kada je u pitanju privatizacija ova dva preduzeća, da je veliki kriminal na sceni i to povezanost politike, tajkuna i kriminalaca. To je potpuno očigledno. Nije bilo dovoljno ni nekoliko sednica Odbora za odbranu i bezbednost da se to pitanje pokrene, nego ste učinili nešto suprotno, učinili ste sve da se spreči pokretanje tih pitanja. Ono što je ovde posebno važno, gospođo Dejanović, više od dva meseca niste stavili u proceduru zahtev SRS za osnivanje anketnog odbora vezano za privatizaciju Luke Beograd i to je najočigledniji dokaz da vi jednostavno nećete da se uhvatite u koštac sa kriminalom i korupcijom jer bi morali da dođete u poziciju da sami sebe dovedete pred lice pravde i da odgovarate za ono za šta je po zakonu propisano da morate da odgovarate. U svemu ovome postoji odgovornost jedne državne institucije koja je najveća. To je Republičko javno tužilaštvo i republički javni tužilac, Zagorka Dolovac. Da vas podsetim da na više od pet sednica Odbora za odbranu i bezbednost, iako je uredno pozivana, Zagorka Dolovac se nije odazvala pozivu. Sada imamo neke informacije da su neki pretkrivični postupci pokrenuti kada su u pitanju "Novosti" i Luka Beograd, ali ne verujem da će bilo šta da bude urađeno, kao što nije bilo urađeno u mnogim slučajevima do sada. Da vas podsetim na Bojana Krišta šta je sve moralo da se uradi da bi krenula ta istraga. Znam pouzdano da je nađeno niz nepravilnosti, da postoje brojne zloupotrebe, da su pokrenuti ti postupci, ali da do dana današnjega, a evo prošlo je više od dve godine, takođe nemamo epilog kada je u pitanju Aerodrom Beograd. Tu ste bili svesni koliko je bilo zloupotrebe i pljačke. Mislim da je najodgovorniji za to republički javni tužilac odnosno Republičko javno tužilaštvo, preko njega Ministarstvo pravde, odnosno Vlada odnosno vladajuća većina, jer vi upravljate republičkim javnim tužiocem. On vam samo služi kada treba da se obračunate sa neistomišljenicima ili da bi neke probleme eventualno zataškali tako što ćete po nešto pokrenuti, ali posle određenog vremena sve će to pasti u vodu, odnosno pašće u zaborav. Pravni tim SRS je uzeo oba predmeta. Mi ćemo napraviti i pokušati da iz toga napravimo krivičnu prijavu protiv odgovornih u Republičkom javnom tužilaštvu, posebno protiv republičkog javnog tužioca Zagorke Dolovac zato što je očigledno da ona ništa nije uradila iako je imala saznanja da je u pitanju velika pljačka kompanije "Novosti" i Luke Beograd. Zar nije bio dovoljan odgovor Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj koji je precizno napisao kada su u pitanju "Novosti" do dana današnjeg ne postoji regulisan odnos vlasništva unutar kompanije "Novosti"? Preko 10 puta su ta rešenja vraćana od strane kompanije do ministarstava, pa suda itd, a vi ste privatizovali tu kompaniju i sada ta kompanija treba da pređe u vlasništvo "WAC" odnosno Boda Hombaha. Postavljam pitanje kako je to moguće, ljudi moji? Da li imate bilo kakvog obzira? Da li vodite računa o bilo čemu? Nešto što apsolutno nije definisano, na kriminalan način privatizovano, i vi sada prelazite preko toga, treba da pređe u vlasništvo "WAC-a" verovatno zato što je predsednik Republike obećao Bodi Hombahu da će mu biti date "Novosti"? To je nemoguće. Shvatite, krši se zakon i jedanput sa time morate da raščistite.
Vreme. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika, ne javlja za reč po osnovu člana 235, nastavljamo rad. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BEZBEDNOSTI SAOBRAĆAJA NA PUTEVIMA (načela) Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Verko Stevanović, Vlajko Senić, Suzana Grubješić, Dragi Damjanović, Simo Vuković i Arsen Đurić. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, pozvala da sednici prisustvuju i Milorad Todorović, sekretara Ministarstva unutrašnjih poslova, Dragiša Simić, načelnik Uprave saobraćajne policije u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Vladimir Rebić, zamenik načelnika Uprave saobraćajne policije u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Demir Hadžić, načelnik Odeljenja za bezbednost saobraćaja Ministarstva za infrastrukturu. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada, primili ste izveštaj Odbora za saobraćaj i veze, Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe, srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničkih grupa:Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako pojednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako to niste učinili, dapodnesete prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Siniša Stamenković, poslaničku grupu PUPS; narodna poslanica Jasmina Milošević, poslaničku grupu SPS-JS; narodni poslanik Miroslav Petković - poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica; narodni poslanik Jovan Nešović, poslaničku grupu G 17 plus, poslaničku grupu LDP narodni poslanik Zoran Ostojić, poslaničku grupu SRS - narodni poslanik Nikola Savić i poslaničku grupu za Evropsku Srbiju - Mirko Čikiriz. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača Ivica Dačić, prvi potpredsednik Vlade, zamenik predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite da u nekoliko minuta obrazložim ovaj predlog za izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Želim pre toga da kažem da svi apsolutni pokazatelji bezbednosti saobraćaja, kao što su broj saobraćajnih nezgoda, broj saobraćajnih nezgoda sa nastradalim licima, broj poginulih lica, broj povređenih lica, ukazuju na značajno smanjenje stradanja na našim putevima od početka primene novog zakona. Broj saobraćajnih nezgoda u prvih šest meseci ove godine manji je za 32,5% u odnosu na isti period prethodne godine. Broj saobraćajnih nezgoda sa nastradalim licima manji je za 20,1% u odnosu na isti period prethodne godine. Broj poginulih lica od januara do juna ove godine manji je za 32,9% u odnosu na isti period 2009. godine. Ukupan broj nastradalih lica manji je za 20,3% u odnosu na isti period prethodne godine. Na osnovu ovoga što sam rekao, sigurno je da je prvi doprinos novog Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima da se on ogleda pre svega u smanjenju stradanja na našim putevima, većoj disciplini svih učesnika u saobraćaju i uvođenju više reda u oblasti bezbednosti saobraćaja. Tokom prvih 13 dana jula 2010. godine na našim putevima dogodilo se 1.567 saobraćajnih nezgoda u kojima je poginulo 29 lica, dok je 682 lica povređeno. U prvih 13 dana jula prošle godine u Srbiji se dogodilo 2.435 nezgoda u kojima je poginulo 51 lice, dok je 949 lica povređeno. Kao što vidite, i ovi parametri pokazuju da je došlo do značajnog smanjenja i saobraćajnih nezgoda, ali i broja poginulih lica. Znači, u prvih 13 dana jula prošle godine 51 lice, a ove godine 29 lica. Najčešći uzroci saobraćajnih nezgoda su neprilagođena brzina kretanja i nepropisno preticanje i mimoilaženje. Znatno učešće u uzrocima saobraćajnih nezgoda predstavlja i upravljanje vozilom pod dejstvom alkohola. Prema ukupnom broju nastradalih lica u saobraćajnim nezgodama na putevima u Republici Srbiji, najveće stradanje je zabeleženo na prolascima magistralnih i regionalnih puteva kroz naselja. Međutim, u pogledu nezgoda sa najtežim povređivanjem, pogibijom ili teškim telesnim povredama, najteže saobraćajne nezgode događaju se na tzv. otvorenim putevima, odnosno deonicama van naselja. Tako je procentualno učešće teških telesnih povreda i smrtnih posledica u ukupnom broju saobraćajnih nezgoda znatno veći na deonicama puteva van naselja u odnosu na deonice u naseljima. U toku prvih šest meseci ove godine na našim putevima dogodilo se 609 saobraćajnih nezgoda u kojima su učestvovali motocikli. Od ovog broja, 460 saobraćajnih nezgoda je sa nastradalim licima. U ovim nezgodama poginula su 23 vozača motocikala, dok je njih 550 zadobilo teže ili lakše povrede. U istom periodu prošle godine na našim putevima dogodilo se 760 saobraćajnih nezgoda sa motociklistima, što je za 19,9% više u odnosu na isti period ove godine. Smanjenje poginulih motociklista u toku 2010. godine je još značajnije. Tako je u toku 2010. godine zabeleženo smanjenje od 41% poginulih vozača motocikala. Takođe, kada je reč o strukturi poginulih lica, zabeleženo je smanjenje broja poginulih vozača od 36,3%, smanjenje broja poginulih putnika od 26% i smanjenje broja poginulih pešaka od 39,2%. Od početka 2010. godine na našim putevima otkriveno je 21.037 vozača koji su upravljali vozilom pod dejstvom alkohola, dok je u prvih šest meseci 2009. godine otkriveno 33.994 vozača pod dejstvom alkohola. Veliki uticaj na ovo smanjenje imalo je i donošenje novog zakona jer je znatno veća zaprećena kazna, kao što je i primena mere zadržavanja do 12 sati postigla dovoljan efekat da se ukupan broj otkrivenih vozača pod dejstvom alkohola smanji za 38,1%. U prvih šest meseci 2010. godine ukupno je za 58,4% smanjen broj prekršaja nevezivanja sigurnosnih pojaseva za vreme vožnje. Broj prekršaja nepropisnog zaustavljanja ili parkiranja je u prvih šest meseci ove godine manji za 27,2% u odnosu na isti period prethodne godine. Kao što sam rekao, najveći broj nezgoda se dogodio u naseljenom mestu. Govorim najveći broj po broju, ali po posledicama, najveći broj po broju u naseljenim mestima, a najveći broj sa teškim posledicama je van naseljenih mesta. Najizraženije smanjenje broja saobraćajnih nezgoda koje su se dogodile van naselja, na otvorenim putnim pravcima, evidentiran je na području policijske uprave u Šapcu, čak 79% manje u odnosu na isti period prošle godine. Sledi Novi Pazar, gde je zabeleženo smanjenje za 70%, Kruševac za 64%, Kraljevo za 49%, Pančevo za 40% itd. Najčešći uzroci nastanka saobraćajnih nesreća jesu neprilagođena brzina kretanja sa 34% nezgoda. Uključivanje ili nepropisne radnje vozilom u saobraćaju 28%, neustupanje prvenstva prolaza 12,5%, vožnja pod dejstvom alkohola 5,6%. Posmatrano po vidovima saobraćajnih nezgoda, najviše nezgoda dogodilo se usled udara u zaustavljeno ili parkirano vozilo. Sledeći vid po broju nastanka saobraćajnih nezgoda je sudar pri vožnji u istom smeru. Sledi bočni sudar, sudar iz suprotnih smerova i obaranje ili gaženje pešaka. U strukturi prekršaja u prvih šest meseci preovlađuju nedozvoljena brzina kretanja 27%, neuključivanje svetala u toku dana 14%, nevezivanja pojaseva u toku vožnje 12%, nepropisno zaustavljanje ili parkiranje 11,7%, upravljanje vozilom pod dejstvom alkohola 5%, nepropisno kretanje pešaka 1,8%. Broj prekršaja zbog upravljanja vozilom pod dejstvom alkohola smanjen je za preko 45% u odnosu na isti period prošle godine. Dame i gospodo, Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima u primeni je od decembra prošle godine. Tokom primene Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima utvrđeno je da pojedine odredbe zakona nisu adekvatne realnim uslovima, odnosno nemaju adekvatnu sadržinu na osnovu koje se mogu i moraju sankcionisati određeni prekršaji. Vi se sećate kada smo donosili ovaj zakon da sam i tada govorio da će ovo biti jedan od zakona koji će, zbog toga što jeste zakon koji praktično govori o određenim prekršajima, najviše možda i biti predmet preispitivanja u narednom periodu. Sve one odredbe za koje se ustanovi da mogu da budu bolje će biti menjane, bez obzira na to da li je reč o prvobitnom tekstu ili o nekim drugim stanovištima do kojih se došlo primenom ovog zakona. Takođe podsetio bih da je u pisanju ovog zakona učestvovala i tzv. stručna javnost, znači profesori fakulteti i razni drugi naučnici iz oblasti saobraćaja, ali jedno je kako to zvuči u teoriji, a drugo je to kako to funkcioniše u realnom životu. Zbog sveta toga, smatramo da bi pojedine kaznene mere dale mnogo značajniji efekat izmenom ili uvođenjem mogućnosti izbora zakonskih sankcija, kao što je kazna zatvora ili novčana kazna. Ovo je posebno značajno, imajući u vidu iskustva pojedinih evropskih zemalja, kao što su Velika Britanija, Nemačka, Austrija, Slovenija, Italija, gde je u ovim zemljama znatno bolji efekat u pogledu poštovanja zakona, ali sa aspekta bezbednosti saobraćaja ostvaren primenom visokih novčanih kazna umesto kazni zatvora. Takođe kada su u pitanju troškovi i dobit države veoma je važna mogućnost alternative između kazne zatvora i novčane kazne. U pojedinim predloženim izmenama pošlo se od mogućnosti smanjenja policijskih službenika koji su angažovani na poslovima otkrivanja i sankcionisanja prekršaja. Želeo bih da napomenem da u realnoj primeni zakona, znači u svakodnevnom životu, dešavaju se takve stvari koje bismo morali da regulišemo zakonom. Na primer, bilo je dosta slučajeva gde je jednostavno jedina kazna koja je predviđena jeste kazna zatvora za prekoračenje brzine. U realnom životu dešavale su se veoma različite stvari. Imate strane državljane koji prolaze kroz našu zemlju i dešavalo se da oni odmah budu sprovedeni u zatvor i čitava porodica ostane bez ikog ko zna da upravlja vozilom ili da može da nastavi dalje put. Takođe, ovde je i načelnik Uprave saobraćajne policije, mislim da ukoliko bi se nastavilo sa primenom ovih odredaba zakona, da bi jednostavno imali problem zbog velikog broja ljudi koji bi morali po toj osnovi da idu na izdržavanje zatvorske kazne. Praktično, apsolutno ste u pravu, to bi dovelo do toga da bi i po nekoliko godina, možda čak, bilo odloženo izvršenje tih kazni, jednostavno zbog toga što to nije moguće u određenom trenutku. Znači, po obaveštenju Uprave saobraćajne policije negde oko 4.000 ljudi bi trebalo da ima takvu zatvorsku kaznu od 15 dana. S druge strane, u realnom životu su se dešavale i neke druge stvari. Zakonom nije bilo predviđeno upravo zbog tih rasprava, a sećate se da smo i ovde raspravljali o tome. U realnom životu su se dešavale različite stvari. Na primer, da saobraćajni policajac zaustavi vozilo hitne pomoći, da zaustavi vozilo, privatno vozilo ili taksistu koji vozi nekog u bolnicu, vozi nekog na porođaj, zaustavi službena vozila policije bezbednosnih službi itd., koji se nalaze na bezbednosnim zadacima, gde saobraćajni policajac nema zakonskih uslova da nešto što je regulisano kao prekršaj jednostavno ne evidentira kao saobraćajni prekršaj. Zbog toga je ovde i predviđeno kada je, zbog nekih bezbednosnih razloga, zbog posla, pre svega, zbog humanih razloga, kao što je hitna pomoć, kao što su intervencije kad je u pitanju spašavanje života itd., da postoji mogućnost da jednostavno nadležni organ u okviru MUP i to ne svaki, nego Uprava saobraćajne policije, može da u određenom trenutku jednostavno to ne evidentira, ne procesuira kao prekršaj koji je regulisan Zakonom o bezbednosti saobraćaja na putevima. Već sam rekao koliko su postignuti pozitivni efekti u primeni ovog zakona, iako se on još ne primenjuje u punom kapacitetu. Pored ovih ostvarenih rezultata praksa je pokazala da radi efikasnije primene u tekstu zakona potrebno izvršiti određene izmene i dopune, kojima će se obezbediti dosledno poštovanje propisa i veća bezbednost učesnika u saobraćaju, kao i usaglašavanje sa relevantnim međunarodnim dokumentima koji su u međuvremenu usvojeni. Pored navedenog, razlog za donošenje ovog zakona sadržaj je u potrebi preciziranja postupka, a u cilju obezbeđivanje efikasnosti u primeni zakona, s jedne strane, i racionalizacije i smanjenje potrebnog broja policijskih službenika koji obezbeđuju njegovo izvršavanje, s druge strane. Predloženim izmenama definišu se pojmovi, dnevno vreme upravljanje, dnevnog odmor i nedelje, čime se vrši usaglašavanje sa evropskom direktivom 1992/6i odredbama Evropskog sporazuma o radu – posada na vozilima. Obezbeđuje se pravni osnov za donošenje propisa kojima će se bliže odrediti uslovi koji moraju ispunjavati revizori, omogućava se smanjenje broja policijskih službenika angažovanih na poslovima otkrivanja i sankcionisanja prekršaja, nepropisnog zaustavljanja i parkiranja. Ustanovljava se odstupanje od utvrđenog opšteg režima obaveznog preduzimanja u preduzimanju radnji na utvrđivanju prekršajne odgovornosti, a u vezi sa postupanjem počinioca koji je uslovljeno društveno i moralno opravdanim i prihvatljivim razlozima. Uvodi se mogućnost izbora novčane kazne ili kazne zatvora za prekršaje po članu 330. Zakona, čime se smanjuju troškovi države u realizaciji kazne zatvora. Vršiće se definisanje valute kod propisanih novčanih kazni, kao iizvesna redakcijska poboljšanja teksta. Predlažemo da se ovaj zakon, a predlagali smo da se on usvoji po hitnom postupku, zbog toga da bismo izbegli da se u ovim letnjim vremenima možda dođe do određenih propusta u izvršavanju ovog zakona i kako bi se omogućilo da u uslovima kad je povećan saobraćaj jednostavno izbegnemo probleme da putevima koji mogu da dolaze iz neposredno definisanih odredaba ovog zakona. Takođe, zajedno s vama, sa poslanicima smo spremni da u narednom periodu još jednom preispitamo odredbe ovog zakona za koje se ustanovi u praksi da bi mogle da budu efikasnije. Zakonska materija je živ organizam zato što ovaj zakon nije zakon koji se primenjuje nekoliko puta godišnje. Ovo je zakon koji se svakog dana na hiljade mesta u Srbiji primenjuje. S druge strane, imaćemo i tehnološka unapređenja u radu saobraćajne policije koja će dovoditi do toga da se odredbe ovog zakona moraju usklađivati i usaglašavati sa evropskim standardima, naročito kada dostignemo taj tehnološko-materijalni nivo, gde ćemo uvesti mere video nadzora na našim saobraćajnicama, gde će praktično i uloga saobraćajnih policajaca biti svedena na minimum, samo za regulisanje saobraćaja, a ne za evidentiranje saobraćajnih prekršaja. Pozivam vas da podržite ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima i da se svi podsetimo šta smo govorili kada smo usvajali prethodni tekst zakona, da krajnji cilj ovog zakona nije da se uvode restriktivne mere prema građanima, nego da se smanji broj poginulih i povređenih i šteta koja uopšte postoji u našem društvu zbog saobraćajnih nezgoda. Ako je to bio naš cilj mislim da smo u njemu uspeli samim tim što je za 32% smanjen broj nezgoda, a za 32% je takođe smanjen broj poginulih lica, a broj povređenih lica za skoro 20%. Zahvaljujem.
Da li izvestilac Odbora za saobraćaj i veze, narodni poslanik Velimir Ilić, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbora za evropske integracije, narodni poslanik Laslo Varga, želi reč? (Ne) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li narodni poslanici Radica Jocić i Momir Marković, narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za evropske integracije, žele reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Radica Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Odboru za evropske integracije izdvojila sam mišljenje vezano za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima jer želim da skrenem pažnju na nekoliko stvari. Jedna od osnovnih izmena koja se predlaže vezano za član 330. Zakona o bezbednosti saobraćaja je da se za najteže prekršaje umesto automatskog zatvora od 15 do 45 dana i 14 kaznenih poena omogući plaćanje kazne od 100.000 do 120.000 dinara ili ako ste izazvali nezgodu od 120.000 do 150.000 dinara. U Vladi su se rukovodili logikom da će na taj način uštedeti troškove smeštaja prekršilaca i u isto vreme zaraditi dodatni novac. Prema nekim proračunima, samo za teške prekršaje u prvih pet meseci država je mogla da prihoduje nešto manje od pola milijarde dinara da je ova izmena, koja se sada predviđa, bila ugrađena u zakon zimus. U obrazloženju se takođe navodi da bi korist bila višestruka jer je najveći deo ovih sredstava od naplaćenih novčanih kazni predviđen za unapređenje bezbednosti saobraćaja. Postoje mišljenja da će se na ovaj način onima kojima novac odavno ništa ne znači omogućiti da divljaju po ulicama i izbegnu zatvor, a nasuprot tome obični građani koji neće imati para da plate kazne moraće da idu u zatvor. Između ostalog, država inače svakog dana u saobraćaju izgubi oko 2,7 milijardi evra na troškove rehabilitacije, uviđaja, sudske troškove i slično. Jedno od obrazloženja koje ide u korist plaćanja kazne je i to da suđenja za ovakve prekršaje dugo traju, da se na izdržavanje kazni čeka više meseci, pa čak i godina. Na kraju sve izgubi smisao, a i nije baš lako sve prekršioce smestiti u zatvor. Prema podacima MUP-a, pripadnici saobraćajne policije su od početka primene zakona podneli 4.774 prijave zbog prekršaja za koji je predviđeno najmanje 15 dana zatvora i 209 prijava za nasilničku vožnju koja se kažnjava sa 30 do 60 dana zatvora. SRS je podnela određeni broj amandmana na ovaj predlog zakona i kao jesenas pokušaće da njima popravi predloženi zakon. Volela bih da znam, pošto su ova sredstva između ostalog predviđena i za unapređenje bezbednosti saobraćaja, koliko kazni treba da se naplati pa da bezbednost saobraćaja, recimo, u Sićevaćkoj klisuri, bude unapređena, pa da nam ubuduće, na primer, za dan opštine Bela Palanka ministri ne moraju da sleću helikopterom da bi otvorili koji kilometar asfaltnog puta koji, naravno, nije nov, već je za tri dana pre svečanosti samo presvučen tankim slojem asfalta koji neće izdržati ni do narednih izbora. Još na tom kilometru nazovimost, za koji je opština već više puta iz budžeta izdvojila poprilična sredstva jer ga svaka veća bujica posle kiše ponovo odnese. Građani od Sićevaćke klisure do granice sa Bugarskom, tj. u opštinama Bela Palanka, Pirot i Dimitrovgrad, sa nestrpljenjem očekuju radove na Koridoru 10, ali oni nikako ozbiljnije da počnu, bez obzira što su više puta otvarani, naravno, sve u cilju poboljšanja bezbednosti saobraćaja, ali i zbog toga da bi se građani iz ovih opština koliko-toliko mogli da zaposle jer radnih mesta u ovim opštinama ima sve manje.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, koji je takođe izdvojio mišljenje na sednici Odbora za evropske integracije. Izvolite.
Na telefonskoj sednici Vlade, kojom su predsedavali potpredsednik Vlade i zamenik predsednika Vlade, doneta je odluka da se Predlog zakona o izmenama Zakona o bezbednosti saobraćaja pusti u proceduru i da dođe u Narodnu skupštinu i ova dvojica su ovlastili prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova da pred narodnim poslanicima obrazlažu ovaj predlog zakona. Naravno, ova dvojica u ovu trojicu imaju najviše poverenja da će stručno obrazložiti ovaj predlog zakona. Kad sam čitao davno Orvelovu "84" smatrao sam da je prosto nemoguće uvesti tako rigoroznu kontrolu i praćenje svakog pojedinca. Sad kad smo počeli da usvajamo neke od zakona, recimo Zakon o telekomunikacijama, pa Zakon o bezbednosti saobraćaja, pa još neke zakone, shvatio sam da sam onda bio u zabludi. Država može pod kontrolu i dvadesetčetvoročasovno praćenje da stavi svakog pojedinca. Kamerama ste premrežili ne samo Beograd nego sve gradove i mnogi građani Srbije, mnogi građani Beograda će uskoro, kad počnu da im stižu uplatnice sa svotom koju moraju da uplate jer ih je kamera negde uhvatila, biti iznenađeni. Posebna priča su presretači. Jedan moj poznanik mi je rekao da su ga pratili, ablendovali su mu da požuri, a kad je požurio, oni ispred njega – izvinite, sve je snimljeno. Dakle, postoji i takva mogućnost. Da li će povećanje naplate kazne smanjiti broj prekršaja? Neće. Onaj ko je bahato vozio do sada, voziće i dalje, ali ovim predlogom izmena i dopuna Zakona omogućujete mu da ne ide 15 dana u zatvor, nego da plati tih 120.000 dinara, a taj ko ima kola za bahatu vožnju, sigurno ima i tih 120.000. Za razliku od njih, neko ko je požurio pa umesto 60 išao 65, odnosno 70, sigurno će zaglaviti tih 15 dana. Međutim, ono zbog čega sam izdvojio mišljenje je da mi trojica predstavnika Vlade ovde sada objasne neke nedoumice. Recimo, dodali ste u članu 7. tač. 101. i 102. Ove prve se i nekako mogu razumeti. Tačka 102. me posebno interesuje. Kaže – nedelja je period između ponedeljka u 00.00 časova i nedelje u 24.00. Koliko znam, između nedelje 24.00 časova i ponedeljka 00.00 časova nema nijedna sekunda. Ako ste kojim slučajem možda mislili na radnu nedelju, onda ste morali ovde napisati – radna nedelja je od, pa itd, jer navodnici se ne mogu pročitati i navodnici se ne mogu govorno izraziti osim da kaže, e sad u navodnicima radna nedelja. Koliko znam, nijedan zakon nas ne tera da ono što je u navodnicima i čitamo tako da je u navodnicima. Član 224. kaže ovako – vozač mora da koristi dnevni odmor u roku od 24 sata nakon završetka prethodnog odmora, odnosno u roku od 30 sati ako je vozač deo višečlane posade i to je u redu. Kada se u upravljanju vozilom iz člana 243. smenjuju dva vozača i ako se u vozilu nalazi ležaj koji omogućuje jednom od njih odmor u ležećem položaju, svaki vozač mora imati neprekidni odmor u trajanju od osam sati u toku 30 sati. Odmor iz stava 1. i stava 2. ovog člana vozač mora koristiti van vozila ili u vozilu, ako se ono ne kreće. Šta to znači? Ako uzmete da njih dvojica voze i da svako mora imati, koliko rekoste ovde, osam sati odmora u vremenu od 30 sati, to znači - 16 sati vozilo ne sme da se kreće ako oni imaju krevete u kabini i tu se odmaraju. Idemo dalje. Nadležna jedinica Ministarstva može odustati od podnošenja zahteva za pokretanje prekršajnog postupka nadležnom organu, ako je prekršaj učinjen zbog toga što je učesnik u saobraćaju, čineći radnju prekršaja, postupao u cilju zaštite bezbednosti, odnosno zaštite i spasavanja života, zdravlja ili imovine. Ko utvrđuje postupak u cilju zaštite? Da li će se desiti, da li može teoretski da se desi da dvojica budu u istoj situaciji, na istom mestu u istom slučaju i da jedan…(Predsedavajuća: Pet minuta.)… da završim samo. Doduše, neću.
Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Da. Narodni poslanik Siniša Stamenković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poštovana gospodo saradnici, današnji ili ovaj saziv Narodne skupštine Republike Srbije imao je veliku političku odgovornost, koju i dalje ima, da u kratkom roku razmotri i donese veliki broj baznih, izuzetno značajnih zakona. Jedan od tih zakona koji je ovaj parlament doneo jeste i Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima, a usvojili smo ga decembra 2009. godine. Od svih do sada usvojenih zakona u njihovoj primeni najbolje rezultate dao je upravo Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima. Zaista je fer i pošteno da se svim pripadnicima MUP oda priznanje za uspešnu primenu ovog zakona od decembra 2009. godine pa do danas. Spaseni su mnogi životi, sačuvane su ogromne materijalne vrednosti. Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima u strožoj primeni dao je vrlo dobre rezultate o kojima je gospodin ministar govorio i neću ih ponavljati. Značajno je smanjen broj saobraćajnih nezgoda sa smrtnim ishodom. U velikoj meri smanjen je broj saobraćajnih nezgoda sa velikim materijalnim štetama i još u značajnoj meri smanjen je broj prekršajnih postupaka. Smanjena je arogantnost i bahatost u vožnji učesnika u saobraćaju. U svim većim gradovima otpočelo je opšte poboljšanje saobraćajne kulture i poznavanja saobraćajnih propisa naših građana i u značajnoj meri poboljšani su saobraćajno-tehnički uslovi na putevima, što je obaveza države. Međutim, praksa je takođe pokazala da u Zakonu nedostaju određena usaglašavanja sa opštim međunarodnim dokumentima, a koja su u međuvremenu usvojena i nametnuta svima, pa i nama. Činjenica je da je potrebno inovirati Zakon preciziranjem određenih postupaka radi obezbeđivanja još efikasnije primene Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima treba da hitnom postupku omoguće racionalizovaniju upotrebu svih službenih lica i tehnike u obezbeđivanju izvršenja odredaba ovog zakona. Poslanička grupa PUPS smatra da je ovim zakonom izvršen značajan pomak u podizanju nivoa opšte saobraćajne bezbednosti i u približavanju naših standarda svetskim standardima, zbog čega MUP-u treba priznati uspešnu primenu prvog dela zakona, a još više ga podržati i omogućiti mu da ista pravila budu primenjena. Imajući u vidu dosadašnje rezultate postignute u ovih osam meseci i rezultate iz broja otkrivenih i procesuiranih krivičnih i prekršajnih postupaka, kao i podatke o naplati novčanih kazni za prekršaje u prvih pet meseci 2010. godine, a pre svega iz člana 330. ZOBS-a, koji je pomenuo gospodin ministar, nameće se obaveza da se jedan broj odredba iz Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima po hitnom postupku dopuni onim odredbama gde se vrši preciziranje i tehničko poboljšanje određenih tehničkih rešenja. Vrlo je važno konstatovati i javno objaviti da su sve predložene izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima u stvari potpuno bile sprovedene i namenjene i idu u korist samodisciplinovanim, odgovornim učesnicima u saobraćaju, kao i to da još više zaoštravaju neodgovornost nesavesnih, alkoholisanih, drogiranih, bahatih i drugih neželjenih učesnika u saobraćaju. Poslanička grupa PUPS ceni da se moraju obezbediti pravni osnovi za donošenje propisa kojima se bliže uređuju uslovi koje moraju ispunjavati revizori da bi dobili status revizora, a što podrazumeva i sprovođenje obuke i polaganje državnog ispita za zvanje revizora. Saglasni smo da Ministarstvo i Vlada prihvate jedan broj tehničkih amandmana koji bliže regulišu nadležnost i odgovornost budućih revizora, bez obzira na političke grupacije koje te amandmane predlažu. Prihvatamo da se ovim zakonom po hitnom postupku kvalitetno, stručno i odgovorno izvrši usaglašavanje ovog zakona sa odredbama Evropskog sporazuma o radu posada na teškim teretnim vozilima. Svesni smo da moramo izvršiti i izjednačavanje svih uslova za obavljanje unutrašnjeg i međunarodnog prevoza i transporta. Možda ovog momenta naši prevoznici i transporteri u međunarodnom saobraćaju nemaju odgovarajuće materijalne, pa i tehničke uslove za učešće u međunarodnom tranzitu, ali se ti uslovi pre ili kasnije moraju ispuniti ili naše posade neće moći da uzmu učešća u međunarodnom transportu. Poslanička grupa PUPS je kod ustanovljavanja prava na odstupanje od utvrđenog opšteg režima o obaveznom preduzimanju radnji na utvrđivanju prekršajne odgovornosti za one učesnike u saobraćaju koji su uslovljeni društveno i moralno opravdanim i prihvatljivim razlozima za prekršaje, o čemu je gospodin ministar govorio, izrazila određeni nivo opreza radi pravilnog i opravdanog određivanja takvih prekršioca, a sa što manje društvenih, ekonomskih i materijalnih šteta. Imamo poverenja da će radnici MUP-a ispravno ustanovljavati da su prekršioci iz novog člana 314a zaista morali da načine prekršaj koji je društveno opravdan, ako se kroz taj prekršaj sprečavaju ili ublažavaju posledice saobraćajnih udesa, nesreća na putevima, požara, poplava i slično. Poslanička grupa PUPS podržava izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima zbog toga što je praksa pokazala da se i dalje u saobraćaju pojavljuju nesavesni vozači koji voze pod dejstvom alkohola, da se i dalje telefonira mobilnim telefonom iz vozila, da i dalje pešaci telefoniraju preko pešačkog prelaza. Posebno se zalažemo za odredbu člana Zakona kojom se sankcionišu arogantni i bahati učesnici u saobraćaju, imajući u vidu preveliki broj saobraćajnih nezgoda u većim gradovima upravo iz tih razloga, kao što su motoristi, o čemu je gospodin ministar govorio. Mišljenja smo da se odgovornost koja je procesuirana i dokazana za takvu vožnju ubuduće mora kažnjavati ne samo novčanom kaznom, nego čak i zatvorskom kaznom. Podržavamo uređenje svih tehničkih značenja saobraćajnih činioca, a pre svega, dnevno vreme upravljanja teškim motornim vozilima koje mora biti strogo poštovano. Podržavamo da se utvrdi dnevni odmor kao vremenski period u kom vozači moraju biti stavljeni; da se obave redovne analize visokorizičnih deonica naših puteva, ne samo na godinu dana, nego na šest meseci, ako je to moguće, a zavisi od materijalnih mogućnosti i potreba; da se izvrše obaveze kontrole dnevnog vremena upravljanja autobusom, ne duže od devet sati, odnosno najviše dva puta nedeljno po deset sati, a što se odnosi pre svega na vozače školskih autobusa, imajući u vidu veoma nezahvalna iskustva koja smo u tom pravcu stekli. Poslanička grupa PUPS podržava odredbu zakona koja obavezuje vozače koji kada upravljaju teretnim vozilom ili skupom vozila čija je najveća dozvoljena masa veća od 3,5 hiljada kilograma ili posebno autobusom, da vozač ne sme imati dnevno vreme upravljanja duže od devet sati, bez obzira na sve tehničke probleme koji se mogu uočiti u primeni ove odredbe. Posebno se zalažemo da se što pre stvore potrebni tehnički i materijalni uslovi za vršenje kontrole saobraćaja putem video nadzora ili foto-zapisa, a radi utvrđivanja pravilno parkiranog ili zaustavljenog vozila po odredbama ovog zakona, što je veliki problem u svim gradovima, pa i u Beogradu. Smatramo da će donošenje rešenja o uklanjanju vozila u roku od tri minuta, a u elektronskoj formi, izuzetno poboljšati režim saobraćaja u svim našim gradovima. Smatramo da je posebno važno što se sada policijskim službenicima vraćaju ovlašćenja da odmah i bez odlaganja mogu naložiti da se sa mesta na kome se zatekne odbačeno vozilo isto mora otkloniti na način kako zakon propisuje. Poslanička grupa PUPS smatra i posebno se zalaže da se i ovom izmenom i dopunom Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima potpuno mora ustanoviti i odrediti odgovornost autobuskih i transportnih preduzeća za potpunu tehničku ispravnost vozila kojima se vrši prevoz putnika i roba, a naročito đaka, i za potpunu materijalnu i krivičnu odgovornost za prijavljeni i odobreni red vožnje i za potpunu odgovornost osiguranja lica koja prevoze. Poslanička grupa PUPS očekuje da će Ministarstvo u relativno kratkom roku odrediti bliže propise o uslovima koje moraju da ispune autobuska transportna preduzeća, kao i pravna i fizička lica koja vrše prevoz putnika, imajući u vidu opšti i društveni javni interes svih naših građana i svih učesnika u saobraćaju. Poslanička grupa se zalaže da Ministarstvo prihvati jedan broj amandmana koji su, u stvari, samo dobra tehnička redaktura predloženih članova zakona, bez obzira od koje političke grupacije oni dolazili, jer je svima interes da bezbednost saobraćaja na putevima bude maksimalna moguća. Poslanička grupa PUPS će u danu za glasanje podržati izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima, uz podršku tehničkih amandmana uvaženih narodnih poslanika, uz javno izrečenu pohvalu MUP za do sada učinjeno u kratkom roku i uz punu podršku u nastojanju da se još više i sveobuhvatnije primene odredbe ovog zakona na sve učesnike u saobraćaju.
Iskorišćeno je 9,30 minuta vremena ovlašćenog predstavnika. Sledeća prijavljena za reč je narodna poslanica Jasmina Milošević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, svi iz jednog od nadležnih ministarstava, dame i gospodo narodni poslanici, prošle godine negde u ovo vreme smo i usvojili ovaj novi Zakon o bezbednosti u saobraćaju, koji je u tom momentu zamenio jedan potpuno anahron zakon, slobodno mogu da kažem zakon koji je još iz prošlog veka. I ako kažem da smo doneli jedan moderan zakon tada, čije odredbe su već od decembra stupile na snagu, ne mislim da je to "moderan", kao što nas prozivaju, u nekom modernom smislu, da je dobro sve što je moderno, ali moderan po tome što je u potpunosti ispratio sav napredak i sve što se dešavalo u saobraćaju u poslednjih 30, 40, 50 godina, što je podrazumevalo i promene samih učesnika u saobraćaju i njihovog ponašanja u saobraćaju vozila i sasvimnekih novih pojava koje imamo, kao što su mobilni telefoni, roleri itd. Kao što rekoh, zakon je već počeo da se primenjuje u decembru, odnosno neke njegove odredbe, za pojedine čekamo još par meseci, dok ne uskladimo vezano za same tehničke preglede, za polaganje vozačkih ispita, o tome ću kasnije. Želim ovom prilikom i da pozdravim sve ljude iz Ministarstva i njihovu spremnost da ono što u praksi, a već je stupilo na snagu u decembru, nije dalo odgovarajuće rezultate i da nije dobro sada menjamo, tamo gde su posledice pojedinih odredbi loše. Znači, empirija je uvek bila onaj osnov i jedino mesto gde smo najbolje mogli da vidimo kako nešto funkcioniše. Dakle, ovim zakonom, ono što je najbitnije, štitimo ljudske živote i zato moramo svi da obratimo pažnju, jer van ovog objekta, ono što sigurno jesmo, jesmo učesnici u saobraćaju, da li smo vozači ili pešaci. Zato bi trebalo ovaj zakon da izbaci svaku političku konotaciju i da svi zajedno radimo na njemu, jer smo svi, kao što rekoh, učesnici u saobraćaju. Ministar je već rekao, samo bih sažeto sublimirala, da su već rezultati koje je dao ovaj zakon takvi da se ogledaju u preko 30% smanjenih saobraćajnih nezgoda, broj poginulih je smanjen isto oko 30% i povređenih 7%. Ako uzmemo u obzir da su ovo dobri rezultati koji su tek posle izvesnog dela odredbi koje su stupile na snagu, slobodno možemo da kažemo da očekujemo da ćemo sledeće godine, kada i prateći zakonski akti, pravilnici i odredbe stupe na snagu, imati bolje rezultate. Ovako dobri rezultati primene zakona i rezultati rada policije, jer je sve vreme radila sa lokalnim samoupravama, jer nije potrebno da samo građani znaju zakon, već i ljudi koji ga sprovode, tako da je apel javnosti, apel policije da se poštuje zakon i konstantan rad sa ljudima iz policije u lokalnim samoupravama, zapravo, jedna rezultanta svega ovoga što se dešavalo godinu dana. Znači, nemoguće je bilo kojim zakonom menjati svest ljudi, ali se ljudi mogu vaspitavati, a to smo i ovako pokazali. Osim toga, ovi rezultati pokazuju i primenjivost ovog zakona, jer čemu bilo koji zakon ukoliko on nije primenjiv i najzad ćemo se svrstati u red zemalja koje upravljaju bezbednošću saobraćaja. Statistika je pokazala, od onog dela što se tiče samih prekršilaca, a to je rekao i ministar, mada bih ovom prilikom najviše uputila apel pešacima, jer prevashodno su oni jedna od rizičnih grupa koja i dalje pravi veliki broj prekršaja, time što pretrčavaju na crveno svetlo, prelaze mimo obeleženog pešačkog prelaza i dalje pričaju mobilnim telefonom. Takođe, što se tiče samog stacionarnog saobraćaja, nepropisnog parkiranja i korišćenja mobilnih telefona kod vozača su samo stvari koje nam ukazuju u kom pravcu ubuduće treba da idu kampanje i na koji način da apelujemo na građane ne bi li i te stavke po broju prekršilaca smanjili u budućnosti. Šta je nama preostalo? Kao što sam već rekla, formalno je i formirana Agencija za bezbednost saobraćaja, do kraja godine treba da se urade prateći zakoni i pravilnici, pa ćemo tada imati kompletnu sliku samog zakona. Ovih dana je već krenulo, a to nas čega i do kraja godine, postavljanje nove signalizacije, za koju, pored novog saobraćajnog znaka, koji ćemo uskoro imati, koji se već pojavio, a to je obeležavanje naselja, moramo da ispratimo i evropske trendove, a to je, recimo, da je žuta boja već odavno izbačena, jer je primećeno da je kod posebne primene na putu ubačena bela kao vidljivija. Zatim, za prepreke na putu, udarne rupe itd, odnosno pravilna signalizacija je neophodna jer ona nam je osnovni oblik komunikacije između učesnika u saobraćaju, puta i putne okoline. Za to su nam potrebna materijalna sredstva, a ono što nam je omogućila primena novog Zakona o bezbednosti u saobraćaju, imamo izvesna sredstva koja se već upotrebljavaju, a i 30% od tih sredstava ide lokalnim samoupravama, koje će moći da rade na samom osavremenjivanju kompletne opreme, signalizacije i nadam se da će jednog dana cela Srbija biti pokrivena ITS sistemima, kada će konkretno svaki vozač, učesnik u saobraćaju dobiti u elektronskoj formi o stanju na putu. Što se tiče izmena i dopuna ovog zakona po članovima koji su nama predloženi, osvrnuću se na dva člana. Kad bude rasprava u pojedinostima pričaćemo o svima podrobnije. Skrenula bih pažnju na član 45. stav 2. koji kaže da teretna vozila čija masa prelazi tri i po hiljade kilograma i autobusi moraju imati ugrađeni ispravni graničnik brzine. Konkretno, ljudima koji možda nisu u struci je logično da treba da bude ugrađen graničnik, međutim, ono što imaju teretna vozila obično saobraćajno vozilo nema, jeste svakako tahograf. Tahograf je lična karta prevoznog sredstva, on nam govori i o načinu na koje je voženo vozilo, kako je korišćeno, koliko dugo, kako se vozač ophodio u saobraćaju, tako da, ukoliko naše vozilo, pod pretpostavkom teretno, ode u inostranstvo i zatraži mu policajac tahograf, na osnovu njega može biti kažnjen, jer ukoliko kod nas prođe tehničku kontrolu kao dobro, ispostaviće se da može biti isključen iz saobraćaja. Stoga, što se tiče te činjenice, to sam posebno naglasila u ovom trenutku. Imali smo i raspravu na Odboru za saobraćaj, naročito uvek postoji neka stavka u zakonu koja posebno intrigira javnost, ona po definiciji uvek bude vezana za novac, a to je u ovom slučaju član 330, gde smo dali mogućnost da se umesto ležanja kazne plati kazna u iznosu od 100 hiljada, 120 hiljada i 150 hiljada dinara. Želim sledeću stvar da kažem, kada je malopre pričao gospodin Moma Marković, on je samo jednu sitnicu zaboravio da kaže, rekao je da će neko imati novca da plati, da, ali će tom nekom biti i oduzeta saobraćajna dozvola. On je to možda slučajno zaboravio da kaže, tako da taj, ako bude povratnik u sličnom incidentu i prekršaju, ipak sumnjam da će mu se nakon godinu-dve nemogućnosti vožnje, ponoviti takva stvar. Druga stvar, isto su nam na Odboru napomenuli kako je navodno kriza, da ljudi nemaju para, izvinjavam se, ali želim svima da skrenem pažnju: zašto krše zakon. Znači, zašto neko u alkoholisanom stanju seda za volan, jer time ne samo da ugrožava svoj život nego ugrožava i tuđi život, a ono što je poznato, gospodine, nas zakoni čine slobodnim. Ko poštuje zakone, on neće imati problema ni sa novčanim i zatvorskim kaznama. Zato za kraj samo želim da kažem da će naša poslanička grupa SPS-JS u danu za glasanje podržati izmene i dopune ovog zakona. Mi smo predali i neke amandmane, nadam se da će biti usvojeni i pozdravljam još jednom zbog činjenice da se već vrše neke izmene i dopune odredbi koje su se u praksi pokazale lošim, a čemu zakon ako nije primenjiv i ne daje dobre rezultate.
Iskorišćeno osam minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Sledeći prijavljeni za reč od ovlašćenih predstavnika narodni poslanik Jovan Nešović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama je danas izmena i dopuna Zakona o bezbednosti saobraćaja. Mi smo ovaj zakon usvojili krajem maja prošle godine, a primena ovog zakona je počela 1. decembra 2009. godine. Prvih mesec dana je u stvari bilo više da se učesnicima u saobraćaju skrene pažnja na novine zakona, a od 1. januara ove godine počela je primena zakona. Kompletna i potpuna primena zakona očekuje se krajem ove godine, jer čini mi se da Ministarstvo nije donelo određena podzakonska akta koja bliže regulišu određene stvari koje su vezane za zakon i jasno je da će se potpuna primena ovog zakona desiti krajem ove godine. Glavni cilj donošenja ovog zakona prošle godine jeste da se smanji broj saobraćajnih nesreća. Druga jako važna stvar jeste bila da se broj saobraćajnih nesreća smanji, naročito onih gde imamo i smrtni ishod, a to znači i smanjenje velikih materijalnih troškova koji su vezani za sve saobraćajne nesreće. Znači, jednom rečju cilj je bio da se poveća bezbednost saobraćaja, učesnika u saobraćaju, a to znači da se definišu jasne procedure, jasni kriterijumi, da se definiše takođe dobra kaznena politika koja će dovesti do ovog glavnog cilja, a to je povećanje bezbednosti u saobraćaju. Sedam meseci posle početka primene vidite kakve su analize primene tog zakona. Ako uzmemo neke podatke koji su pre donošenja zakona, na primer iz 2008. godine, kada je Svetska banka objavila određene stvari koje su vezane za Srbiju, u Srbiji je u 2008. godini bilo 16 hiljada i 651 saobraćajna nesreća, sa 900 poginulih ljudi i 22 hiljade povređenih ljudi u saobraćajnim nesrećama i procenjuje se da je materijalni trošak, materijalna šteta svih tih saobraćajnih nesreća te 2008. godine bila dve milijarde evra. Moramo priznati, u siromašnoj državi kao što je Srbija dve milijarde evra su zaista velika sredstva. Ono što je gospodin ministar rekao jeste da je u odnosu na te 2009. i 2008. godinu broj saobraćajnih nesreća za ovih šest meseci primene zakona smanjen za 32,5%, da je broj ljudi koji su poginuli smanjen za 33%, a da je broj povređenih u saobraćajnim nesrećama smanjen za 20%, odnosno broj nastradalih, onih koji su povređeni i poginuli smanjen je za negde oko 23-24%. Ako uzmemo onaj prvi podatak i uporedimo sa onim podatkom koji sam malopre rekao da je šteta u 2008. godini bila negde oko dve milijarde i smanjenje saobraćajnih nesreća oko 30%, ne može se tačno reći, onda treba očekivati da je i sa ove materijalne strane ušteda u ovoj 2010. godini u odnosu na 2008. godinu negde oko 600 miliona evra. To nije egzaktan podatak, ali može se izvesti zaključak i to jeste činjenica koja je važna za svakog učesnika u saobraćaju, ali i za državu u celini. S druge strane, dobro je da i svi oni saobraćajni prekršaji koji su vezani za vožnju u alkoholisanom stanju, psihofizičke supstance kada neko koristi, jednostavno pretiče, veća brzina nego što je dozvoljena, zahvaljujući primeni odredaba novog zakona, verovatno i kaznenoj politici koja je definisana za te prekršaje, znači sve te posledice su smanjene, što sa stanovišta bezbednosti učesnika u saobraćaju jeste dobro. Postavlja se pitanje da li je dobro posle pet, šest, sedam meseci menjati određene članove zakona, ako uzmemo da je Zakon o bezbednosti saobraćaja zaista jedan kompleksan zakon i da je određene stvari koje je definisao i primenjuje u praksi jednostavno nisu mogle sve da se predvide kada se donosio taj zakon. Moram da priznam i Vladi RS i Ministarstvu na jakoj ažurnosti da prizna da određene stvari nisu dobre i da ih treba što pre promeniti da bi u praksi imali i bolju primenu zakona. Kada pogledamo ove članove koji se menjaju vezani su za pojašnjenje određenih članova i određenih stavova i uvodi se još jedan novi član, čini mi se da je to član 314a koji je novi član koji se dodaje u zakonu, i cilj ovih izmena jeste da se doslednije poštuje Zakon o bezbednosti saobraćaja, da se poveća još više bezbednost učesnika u saobraćaju u državi Srbiji, da se usaglase određene zakonske odredbe sa međunarodnim dokumentima koji jesu važni i na kraju cilj jeste da se smanji broj potrebnih policajaca i službenika za sprovođenje ovog zakona. Ono što jesu najvažnije izmene u ovom zakonu čini mi se jeste taj član 330. koji je definisao da učesnici u saobraćaju koji se ne pridržavaju određenih zakonskih normi koje su definisane u saobraćaju, a to je upravljanje vozilom bez odgovarajuće dozvole, vožnja sa više od dva promila alkohola u krvi, odbijanje alko-testa ili testa na drogu, prekoračenje brzine za više od 50 kilometara na čas u zoni usporenog saobraćaja, a to je najčešće u gradskim sredinama. Zatim, prekoračenje brzine za više od 60 kilometara na čas u zoni 30, to su zone škola gde deca mogu da izađu na put, i prolazak kroz crveno svetlo preko pešačkog prelaza na kome se nalaze pešaci, gde je ovim zakonom o bezbednosti saobraćaja definisana kazna od 15 dana zatvora, uvodi se mogućnost da sudija za prekršaje može da kazni učesnika, odnosno vozača sa 15 dana zatvora ili novčanom kaznom od 100 do 120 hiljada dinara. Još jedna stvar jeste kazna koja je bila od 30 do 60 dana zatvora, kada još izazovete kod ovih prekršaja i saobraćajnu nesreću, onda se ovde daje mogućnost da tada kazna može da ostane ili mogućnost novčane kazne od 120 do 150 hiljada dinara. Ovo jeste izazvalo polemiku u javnosti da li je ova odredba u zakonu dobra ili nije, mnogi smatraju da jeste, drugi da nije, ima i za, ima i protiv, ali čini mi se da je ova odredba bolja nego ona što je bila. Neke stvari rekao je i ministar, jeste da mi zaista imamo kroz našu zemlju tranzit, gde strani državljani prolaze kroz našu zemlju, neko izazove udes, mora da ide 15 dana u zatvor, jednostavno nema neko ko će da vozi vozilo, ti ljudi moraju da se smeste u državi Srbiji, troškovi, neprijatnosti i sve ono što je vezano za život porodica i mislim da se to moralo imati u vidu. S druge strane, ako se pogledaju statistički podaci da je do sada, znači od 1. januara do kraja juna, 4.774 prijave za prekršaje koji su vezani za 15 dana zatvora, a 209 prijava koje su vezane za nasilničku vožnju, a to je 30 do 60 dana zatvora, ako svi ljudi koji bi trebalo odu u zatvor vrlo brzo ne bi bilo kapaciteta da budu smešteni, dešavalo bi se da se možda dve-tri godine čeka da ti ljudi odsluže svoje zakonske kazne od 15 dana. Izvinite, ali tri-četiri godine čekati na to stvarno je mnogo i čak i ta odredba jednostavno ne može dati pun efekat. Ima još jedna stvar od koje ne treba bežati, do sada ako bi se ovo proračunalo da su naplaćene ove kazne, negde oko 430, 440 miliona dinara slilo bi se u budžet, a te pare se mogu iskoristiti za bezbednost učesnika u saobraćaju i u ovim kriznim vremenima 440 miliona dinara po meni nije mala svota novca koja se može pametno uložiti. Tako da, sagledavajući sve ove stvari, i ostavljajući mogućnost da sudija za prekršaje sutra može da izrekne čak i zatvorsku kaznu ako neko istu stvar nekoliko puta ponovi, onda jednostavno smatram da je ova odredba jako dobra. Čini mi se takođe da je dobar i ovaj član novi 314a, gde jednostavno u životu imate situacija kada je neko bolestan, pa mora da bude prevezen ili kada hitna pomoć mora da preveze zbog bolesti, znači kada je ugrožena bezbednost ljudi, jednostavno u nekom trenutku može da se desi i dato je službenicima MUP u takvim trenucima da jednostavno ne pišu prekršajne prijave iz prostog razloga zato što se time spasava nečiji život i povećava bezbednost ljudi. Zaista, to jeste dobra stvar, na kraju krajeva, to je nešto što se dešava u običnom životu i čini mi se da je to nešto što je trebalo ugraditi u ovaj zakon. Nadam se da primenom ovog zakona neće doći do zloupotreba ovog člana. Na kraju krajeva, tu je policija koja ima unutrašnju kontrolu i načelnik kontroliše službenika policije, pa pretpostavljam da će biti smanjena mogućnost korišćenja ovog člana da bi neko zloupotrebio, da ne bi platio kaznu ako nema bolesnika u kolima a brzo je vozio. Kada govorimo o bezbednosti saobraćaja, jedna stvar koju moramo napomenuti ovde jeste i kvalitet putne privrede u državi Srbiji, jer nije samo dovoljno imati bezbednost automobila, dobru bezbednost, savesne vozače i jednostavno i putna privreda odnosno kvalitet saobraćajnica na kojima se odvija saobraćaj jeste važna za bezbednost saobraćaja. Iz tog razloga jako je važno i ministar je rekao da najveći broj saobraćajnih nesreća se dešavao na magistralnim i regionalnim putevima, naročito u naseljenim mestima, a sa najvećim smrtnim ishodima, najtežim posledicama su na otvorenim mestima, magistralnim i regionalnim putevima, to znači da je velika frekvencija saobraćaja i da se brže vozi, samim tim, kada dođe do sudara onda su i teže posledice. Dobro je da su Vlada Republike Srbije i Ministarstvo infrastrukture u narednom periodu definisali da će negde oko 16 milijardi evra biti uloženo u razvoj saobraćajne infrastrukture, a to znači tamo gde su najveće saobraćajne nesreće na Ibarskoj magistrali, na putu Predejani-Kruševac, gde je frekventni saobraćaj, jednostavno tu će se graditi auto-putevi. Auto-putevi će prolaziti pored naseljenih mesta. Znači, neće biti toliko saobraćaja u naseljenim mestima, a to znači da će se jako mnogo smanjiti broj saobraćajnih nesreća, a samim tim i povećati bezbednost saobraćaja. Potpuno sam siguran da izgradnja Koridora 10, izgradnja auto-puta od Beograda do Preljine, odnosno Požege prema crnogorskoj granici, izgradnja auto-puta koji će povezati Pojate i Predinu, taj šumadijski prsten, kao i izgradnja auto-puteva u Vojvodini i južnom delu Srbije, sa stanovišta bezbednosti učesnika u saobraćaju će biti jako važno, a to jeste i cilj, na kraj krajeva, i Vlade i Narodne skupštine Republike Srbije i svih onih ljudi koji se bave javnim poslom. Potpuno je jasno da primena u narednom periodu ovoga zakona definisaće još određene izmene, jer će se uočiti i određene stvari koje u životu nisu onakve kako mi želimo da bude, jer nalazimo se u državi Srbiji i ne treba uopšte bežati od toga da jednostavno možda i u narednih šest meseci određeni članovi, koji mogu da poboljšaju kvalitet zakona i bolju primenu u praksi, a sve u cilju bezbednosti svakog učesnika u saobraćaju, treba predložiti Narodnoj skupštini i mislim da će Narodna skupština uvek to usvojiti. Što se tiče poslaničke grupe G 17 plus, mislimo da ove izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja su usmerene baš za bezbednost učesnika u saobraćaju i naša poslanička grupa će u danu za glasanje podržati ove izmene i poziva ostale poslaničke grupe da urade isto. Hvala.
Iskorišćeno je 12 minuta i 10 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Narodni poslanik Nikola Savić je prijavljen u elektronskom sistemu.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja. Iako živimo u vremenu velike i teške ekonomske krize i u mnogim stvarima zaostajemo za Evropom i svetom, ima jedna stvar sa čijom produktivnošću možemo da se pohvalimo, a to je ovaj parlament. Mi smo negde na polovini ove godine, a parlament je usvojio više od 140 zakona i s obzirom na činjenicu da smo pre neki dan u načelnoj raspravi razmatrali predlog novog poslovnika i da će on gotovo sigurno biti usvojen u narednim danima, ova produktivnost ovog parlamenta time će biti još veća. Da li je to baš ono što treba da bude i da li to daje kvalitet zakona, ostaje da se vidi. Ovakav način rada ovog parlamenta i produktivnost koju proizvodi podseća me na jedno komunističko vreme iz bivšeg sovjetskog perioda, kada je na kongresu sovjetskih pisaca jedan delegat, hvaleći napredak sovjetske književnosti, rekao sledeće: "Danas u jasnoj poljani imamo 30 pisaca, a pre revolucije imali smo samo jednog – Lava Tolstoja.". To je princip po kome radi ovaj parlament i vidimo, pošto Vlada nema čime da se pohvali, onda je parlament taj koji ekspresno i ubrzano donosi zakone i onda to servira građanima Srbije kako bi oni imali utisak da se u zemlji Srbiji nešto radi. Zbog toga ne čudi činjenica da se na dnevnom redu ove skupštine najčešće nalaze izmene i dopune različitih zakona i pošto je to već tako, očigledno je da vama nije bitan kvalitet već kvantitet. Naravno, najvažniji je kvalitet zakona, a kvantitet treba da bude u drugom planu. Jasno je da neki zakoni moraju u određenom vremenskom periodu i vremenskom intervalu da se donesu, ali kvalitet zakona je ono što treba da bude na prvom mestu. Zakon o kojem danas govorimo donet je pre godinu dana. Njegova primena počela je pre pola godine, evo već danas posle pola godine vršimo njegove izmene i dopune i to po hitnom postupku. Ne vidim nijedan razlog da se izmene i dopune ovog zakona vrše po hitnom postupku, po hitnoj proceduri, pogotovo to ne vidim iz razloga koje je Vlada dala u obrazloženju. Po meni su ti razlozi apsolutno besmisleni. Mi smo imali priliku da čujemo ministra Dačića koji je u svom uvodnom izlaganju uglavnom izneo statističke podatke što u suštini i jeste tako. Slažem se da je primenom novog zakona došlo do smanjenja broja saobraćajnih nezgoda, ali smatram da je taj izveštaj trebalo da bude još sveobuhvatniji. U obrazloženju za izmene zakona stoji da se te izmene vrše zato što je tamo negde izvršena izmena nekakve direktive. Mislim da se to odnosi na Evropsku direktivu, broj 1992 kroz ne znam koji broj. Postavljam ovdepitanje da li se zakoni donose prema nečijim direktivama, ili priznajete da se zakoni donose prema nečijim direktivama ili se zakoni donose prema stvarnim potrebama, što bi trebalo i da bude. U skladu sa ovim što sam rekao, da li će se Zakon o bezbednosti saobraćaja menjati uvek kada se promeni neki propis u EU ili kod nas, svejedno, propis koji reguliše recimo prevoz putnika i robe u unutrašnjem i međunarodnom saobraćaju, ili kada se promeni neki propis koji se odnosi na kategorizaciju puteva i vozila, kada se promeni neki propis iz oblasti zdravlja, kada se promeni neki propis iz oblasti radnih odnosa, propis iz oblasti usluga, ekologije, lingvistike itd. Prilikom donošenja i osnovnog teksta zakona niste dovoljno vodili računa o mišljenju stručnih ljudi, a podsećam vas, bilo je dosta sugestija dobronamernih i raznoraznih primedbi i zato imamo priliku na jednom mestu u ovom zakonu da vidimo da njegove izmene i dopune vrše lingvisti a ne ljudi od struke. Tekst Zakona o bezbednosti saobraćaja je obiman i u nekim stvarima nepotrebno zadire u oblasti koje u suštini nemaju mnogo dodirnih tačaka sa saobraćajem. Zbog toga imamo situaciju da se zakon ne može primeniti u celosti već drugu godinu zaredom, a imamo i stvari u zakonu koje su apsolutno i potpuno neprimenjive u praksi. Doduše, ministar je u nekoliko primera potvrdio ovo, rekavši da je to jedan od razloga što se neke odredbe menjaju. Ako malo prelistamo izmene i dopune ovog zakona, videćemo da je osnovna rečenica u ovom zakonu, odnosno najviše upotrebljavana rečenica: "bliže odredbe propisuje ministar nadležan za poslove saobraćaja". Ta rečenica se ne provlači i ne ponavlja samo u ovom zakonu, nego se ta rečenica provlači i ponavlja kroz sve zakone koje predlaže ova Vlada. Ovde imamo, recimo, situaciju da za suštinske stvari iz oblasti i domena obuke vožnje, iz oblasti nastavnih planova i sadržaja programa auto-škola, iz oblasti karakteristike vozila za obuku, plan i način polaganja ispita, način, sastav i formiranje ispitnih komisija nadležan je ministar policije. Da li je baš za sve ove poslove nadležan ili da li je to baš usko stručno vezano za funkciju ministra policije? Naravno da nije i to potvrđuje ovu moju tezu da niste dovoljno uzimali u obzir mišljenje relevantnih ljudi koji se bave ovom problematikom. Tako imamo situaciju da je Zakon o bezbednosti saobraćaja donet kada su sadašnji učenici drugog razreda srednjih škola bili osnovci, a kako stvari stoje, oni će i završiti srednje škole, a do vozačke dozvole verovatno će doći po starom sistemu i po starom zakonu. Trebaće još najmanje nekoliko godina da nadležni ministar i nadležno ministarstvo donese odgovarajuće pravilnike bez kojih, naravno, svaki zakon je mrtvo slovo na papiru. Mislim da Zakon o bezbednosti saobraćaja podrazumeva nekih četrdesetak pravilnika i dok se svi oni donesu, ovim tempom i ovom dinamikom, mada znam da se na nekima radi, dok se svi ti donesu, možda će i tekst osnovnog zakona i tekst ovih izmena i dopuna koje danas razmatramo zastariti, što smo imali priliku da vidimo u nekim drugim zakonima. Zato bih apelovao na ministra i Ministarstvo da ubrza proces donošenja pravilnika jer zaista bez pravilnika zakon sam po sebi ne znači ništa. Šta je poenta ovoga zakona o bezbednosti saobraćaja? Naravno, kada se videlo da se budžet Srbije ne puni onom dinamikom kako je to bilo predviđeno i kako je to vlast očekivala, onda se pribeglo povećanju postojećih i uvođenju još nekih novih nameta. Pitam se - koji je to stručnjak iz Vlade bio toliko pametan da sa ovolikom preciznošću predvidi da bi se, recimo, za prvih deset meseci 2010. godine, samo po osnovu jedne stavke, budžet napunio za iznos od 432 miliona i 120 hiljada dinara od naplaćenih kazni, naravno, u skladu sa izmenama i dopunama, kako to predlaže ovaj zakon? Nisam baš siguran da je do ovakve preciznosti moglo da se dođe, pogotovo iz razloga što kazne o kojima je reč se kreću u određenim intervalima, recimo, neke od kazni se kreću od 100 do 150 hiljada. Ako se malo dublje uđe u suštinu ovoga, onda se može videti i zaključiti da se praktično na ovaj način sudijama za prekršaje sugeriše da obavezno izriču maksimalne kazne, jer samo sa maksimalnim kaznama koje su ovde predviđene može se doći do ove cifre koju ste vi ovde dali u obrazloženju. Ako se na taj način sugeriše sudijama za prekršaje, da se izriču maksimalne kazne, onda se postavlja jedno drugo i krucijalno pitanje – šta je sa nezavisnošću sudstva? Zbog čega se neko na ovaj indirektan način pokušava mešati u poslove sudija? Rekao sam – vi ste povećali ove kazne. Zaista nemam ništa protiv toga da oni koji vrše nasilničku vožnju, nemam ništa ni protiv toga da se i ta nasilnička vožnja, prekršaj za to, može zameniti novčanom kaznom. Međutim, ovo je stvar koja mora da se sagleda na jedan sveobuhvatan način, a imam utisak da vi to niste uradili. Ima onih ljudi koji konstantno vrše nasilničku vožnju. Ima ljudi koji imaju novca i koji svojim novcem smatraju da mogu sve platiti i možda to njima ide u prilog, ali to je samo mali broj onih koji potpadaju pod ovaj režim nasilničke vožnje. Ima najveći broj onih, recimo, čovek koji možda u životu nije napravio nijedan prekršaj, kasni na jedan važan sastanak ili, ne daj bože, zadržao se i malo prekoračio brzinu i vi ste odmah ovde odrapili ogromne kazne. Smatram da kazne treba da ostanu, ali da opet treba da se ima u vidu realnost u kojoj se nalaze građani Srbije jer 150.000, priznaćete, za građane Srbije je cifra o kojoj može samo da se sanja. Ne verujem da ćete sa ovom cifrom od 150.000 uspeti da postignete ono što vam je bila namera, a očigledno je da vam je namera bila, to vam verujem, da se puni budžet Srbije. Možda bi ove kazne u nekim slučajevima trebalo da budu manje za neku kategoriju ljudi. Naravno, opet ponavljam, postoje ljudi koji stalno čine te prekršaje, takvim ljudima treba trajno uzeti vozačku dozvolu. Zbog toga je SRS u ovom smislu i intervenisala amandmanima. Dalje, hajde da se vratimo još na zakon, da se prošetamo kroz ove članove zakona. U članu 1. ovoga zakona koristi se izraz "nedelja", mada smatram i tu je SRS intervenisala amandmanom, da je izraz "sedmica" razumniji, sveobuhvatniji, jer on podrazumeva stvari same po sebi. Znači, on podrazumeva period od sedam dana, dok je nedelja samo jedan od tih sedam dana. Pošto radim u prosveti, imali smo situaciju da u sličnim propisima iz oblasti prosvete gde baš tretira period, kalendar, svi termini koji se odnose na sedam dana se izražavaju kao sedmica, a ne kao nedelja, jer je to jednostavno i praktičnije. Zato smatram da bi Vlada trebalo da uskladi terminologiju, bez obzira na to o kojim ministarstvima se radi. Član 2. Predloga zakona je sam po sebi kontradiktoran, jer on proširuje broj vozila na koje se odnosi obaveza posedovanja graničnika brzine. Istovremeno, obratite pažnju, stav 3. ovog člana se briše, a taj stav 3. propisuje obavezu korišćenja pomenutog graničnika. Tako sada imamo situaciju da se uvodi obaveza da vozila moraju imati graničnike brzine, ali se istovremeno uklanja obaveza da moraju da ga koriste. Morate imati graničnik brzine, ali ne morate da ga koristite. Zaista, kažem, on je sam po sebi kontradiktoran i mislim da bi tu trebalo da Vlada razmotri i eventualno usvoji neke amandmane na ovu temu. Imali smo nešto slično. Samo sam naveo ovaj primer, ali sećam se, imali smo nešto slično i u onom prethodnom zakonu, recimo, kada su bile u pitanju kacige za motocikliste. Takođe je nešto bilo slično, vezano za te kontradiktornosti i nelogičnosti u ovom zakonu. Članom 3. ovog zakona vrši se uvođenje na mala vrata revizora, a opet u obrazloženju zakona stoji da je smanjenje potrebnog broja policijskih službenika jedna od stvari kojoj se teži. Ovamo smanjujete broj policijskih službenika, a ovamo se uvodi revizor. Ne vidim gde je tu neka logika. Imamo članove 333. i 334. kojima se ispravlja jedan tehnički nedostatak. Pored cifre se dodaje reč dinara, što je u redu, mada podrazumeva se da Ministarstvo saobraćaja Srbije nije FIFA, fudbalska federacija, pa da se kazne izriču u švajcarskim francima, nego je potpuno jasno da su u pitanju dinari. Kada ste već vršili izmene i dopune ovog zakona, sigurno je trebalo da imate u vidu i neke realne probleme s kojima se susreću vozači na našim putevima. Tu pre svega mislim na vozače koji voze i na domaćim i na međunarodnim linijama. Recimo, kada vozača zaustavi policajac radi kontrole, potraži mu tahografski uložak, ako mu vozač ne pokaže tahografski uložak, biće kažnjen, a ako mu pokaže tahografski uložak, policajac ne overava pečatom taj uložak i kada on ode u neku drugu zemlju, opet će tamo biti kažnjen, ali zbog toga što taj uložak nije overen. Znači, trebalo je da razmislite i o takvim nekim stvarima da se olakša posao ljudima koji su neposredni učesnici u saobraćaju. U Predlogu zakona je predviđeno da Vlada podnosi Narodnoj skupštini izveštaj o sprovođenju zakona i stanju u saobraćaju najmanje dva puta godišnje. Ali, koliko se sećam, to se do sada nije desilo.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, maja prošle godine Narodna skupština Republike Srbije usvojila je jedan veoma nužan, moderan i savremen zakon u oblasti bezbednosti saobraćaja na putevima, koji je u velikoj meri regulisao potrebe modernog razvoja saobraćaja, unapredio aspekte bezbednosti svih učesnika u saobraćaju i u velikoj meri dao mnogo bolje rezultate od rezultata koji su očekivani. Podsetiću vas da se prilikom donošenja ovog zakona pretpostavilo da će u prvoj godini njegove primene broj nastradalih lica biti smanjen za 10%, a taj broj saobraćajnih nezgoda je smanjen za 32%, što je zaista izvanredan rezultat. Naravno da tako bitan zakon, sa tolikim brojem članova, 353. člana, sigurno da nije mogao u potpunosti da predvidi sve ono što će nastati nakon njegove primene. Današnje izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima nisu izmene koje u bitnom delu menjaju samu suštinu i intenciju ovog zakona, ali naravno da su neophodne. Samo bih podsetio, a i tada sam u svojoj diskusiji u ime liste ZES i SPO, čiji sam narodni poslanik, rekao da je ovo zakon koji zaista najmanje ima dodira sa politikom i da nije trebalo prilikom donošenja i usvajanja ovog zakona koristiti tešku terminologiju, poput toga da je ovo policijski zakon, da on ništa neće doprineti povećanju bezbednosti saobraćaja na putevima, da neće smanjiti broj nastradalih lica, da su prevelika ovlašćenja policije i da značajan deo opozicije nije glasao za ovaj zakon. Pri tom sam, kao narodni poslanik, podržao neke amandmane opozicije, koji se tiču pre svega proširenja kruga mogućnosti za nasilničku vožnju i uvođenje principa poverenja u saobraćaju. Kod izmena i dopuna Zakona sigurno da je najveća dilema i koplja se lome oko toga da li treba kod izričite odredbe u članu 330, koja predviđa da se kod određenih vrsta prekršaja obavezno propisuje zatvorska kazna, ostaviti mogućnost da umesto zatvorske kazne bude predviđeno kao alternativno rešenje i novčana kazna. Po nama je to rešenje dosta dobro i elegantno, ne samo zbog toga što su mali kapaciteti u zatvoru, što 4.775 lica protiv kojih je pokrenut prekršajni postupak za određene prekršaje bi trebalo da dobije bezuslovnu zatvorsku kaznu, već i zbog činjenice da ovo nije obaveza i mislim da je to ključni argument za odbranu ovog stava, nije obaveza sudije za prekršaje da propiše novčanu kaznu. Pri tom, svaka argumentacija tipa – eto, mi ćemo ovom izmenom i dopunom Zakona onim učesnicima u saobraćaju koji imaju dublji džep, koji se bahato ponašaju, koji čine teže prekršaje, da će im se na neki način gledati kroz prste i omogućiti da kaznu zatvora zamene novčanom kaznom, pada u vodu. To je zato što pretpostavljam da će u sklopu svih okolnosti, a to je i obaveza organa za prekršaje, da ceni težinu učinjenog prekršaja i da sigurno neće imati logike da ako u zoni usporenog saobraćaja ili pored obdaništa, gde su ograničenja brzine na 30-40 km na čas, a neko vozi brzinom od 200 km na čas, nema logike i ne bi trebalo da organ za prekršaje takvom učesniku saobraćajne nezgode izrekne novčanu kaznu umesto zatvorske kazne. Ovo je ujedno još jedna sugestija Ministarstvu i Vladi da se eventualno razmišlja u budućnosti što se tiče nasilničke vožnje da li su samo ona dva uslova pod kojima se smatra da postoji nasilnička vožnja, to je preticanje na duploj neisprekidanoj liniji i dva puta uzastopce prolazak kroz crveno svetlo, da li je to sve što treba ta odredba da reguliše. Sve ostale izmene koje se predviđaju, poput one izmene da nepropisno zaustavljeno ili parkirano vozilo koje može ometati i komunalne službe, i inspekcijske službe, i normalno odvijanje saobraćaja i onemogućavati vatrogasnom vozilu, vozilu hitne pomoći itd., ako su nepropisno parkirana i zaustavljena, da pored policije i ovlašćeni inspekcijski organ može i u elektronskoj formi doneti rešenje da se u roku od tri minuta takvo vozilo ukloni sa tog mesta. Ono što želim da kažem i da podsetim, u ime liste ZES da izrazim zadovoljstvo što je u ovolikoj meri smanjen broj saobraćajnih nezgoda, smanjen broj poginulih lica i smanjen broj nastradalih lica. Pri tom, naravno da je manje bitna materijalna šteta, mada nije zanemarljiva, ali ono što je najvažnije je da je smanjen u značajnoj meri broj poginulih i povređenih lica. Kad smo donosili osnovni Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima istakli smo u raspravi da je možda investicija u bezbednost saobraćaja na putevima najisplativija investicija, jer jedan uložen dinar desetostruko se vraća. U zemljama EU samo materijalna šteta proistekla iz činjenice da je neko lice nastradalo u saobraćajnoj nezgodi košta milion evra. Srbiju je negde oko 1,5 do 1,7 % bruto nacionalnog dohotka na godišnjem životu koštala materijalna šteta proistekla iz saobraćajnih nezgoda. Šta da radimo sa onom nematerijalnom štetom i duševnim bolovima porodica lica koja su stradala u saobraćajnim nezgodama. Ne zaboravite da često u saobraćajnim nezgodama nažalost stradaju i cele porodice. Ono što bih zamolio Ministarstvo i ne samo ministarstvo već i stručnu javnost, to je da sa jednom medijskom kampanjom koja je bila izvanredna da se ne zastane. Svedoci smo činjenice da je samo tokom javne rasprave o Zakonu o bezbednosti saobraćaja na putevima je značajno smanjen broj nastradalih lica i saobraćajnih nezgoda. Ako je ljudski faktor, bez obzira koji je uzrok saobraćajne nezgode dominantan, to znači da je edukacija i medijska kampanja te vrste možda podjednako bitna kao i sve ostale mere u strategiji smanjenja broja saobraćajnih nezgoda i njihovih posledica. Zbog toga ću navesti da je do donošenja ovog zakona Srbija manje ulagala u bezbednost saobraćaja na putevima čak i u odnosu na period od 1990. godine. Drugo, intencija je da se do 2012. godine smanji broj poginulih lica u saobraćajnim nezgodama za oko 50%, što bi pored toga što smo spasili veliki broj ljudskih života značilo da Srbija po toj osnovi ušteđuje na godišnjem nivou negde oko 150 miliona evra, a za šest godina to bi bilo oko milijardu evra. Sada svi treba da imamo razvijenu svest o tome šta znači tih milijardu evra, pored toga što smo spasili ljudske živote, da se uloži u bezbednost saobraćaja na putevima i u strategiju saobraćajne politike Vlade Republike Srbije. Zbog toga će poslanici sa liste ZES podržati ove dobre izmene Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Zarad javnosti reći ću da ove izmene nisu neke izmene koje u bitnom delu menjaju dobar Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima.
Iskorišćeno je devet minuta vremena poslaničke grupe. U elektronskom sistemu nema više prijavljenih. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Narodni poslanik Velimir Ilić. Izvolite.
Danas raspravljamo o jednom zakonu o kome smo nedavno raspravljali i gde smo stavljali amandmane da nešto treba da se promeni, da je neprimenjiv, da su kazne dosta velike i da nisu prilagođene našim uslovima primanja u Srbiji. To se sad i pokazalo da ima jako puno problema. Međutim, mi smo juče na Odboru prihvatili sve ovo u načelu i smatramo da treba Zakon poboljšati. Drago nam je da se broj saobraćajnih nesreća i poginulih smanjio. Međutim, treba prihvatiti neke amandmane koji su dati i koji su vrlo korektni, da ne bi ponovo za nekoliko meseci imali opet sličnu situaciju da ovaj zakon dođe u skupštinsku proceduru da bismo ga poboljšali, a sad je prilika kroz amandmane koje su dale političke partije i koji će biti u drugom delu rasprave. Prema tome, zamolio bih nadležne i Vladu da razmotre amandmane koji su potpuno opravdani i da ih prihvati da ne bismo dolazili u situaciju da u novembru-oktobru ponovo stavljamo ovaj zakon u proceduru jer bi bilo izuzetno neozbiljno da jedan ovakav zakon za godinu dana tri puta bude u skupštinskoj proceduri. Međutim, želim jednu stvar da napomenem. Tačno je da se smanjio zbog velikih kazni i velike kontrole koja je sada primenjiva itd. broj saobraćajnih nesreća, ali isto tako naš saobraćaj ne može biti bezbedan i ne može biti u skladu sa zemljama koje su to prilagodile zbog toga što imamo izuzetno uvećan saobraćaj na pojedinim delovima magistralnih puteva. Na primer, na magistralnom putu gde je bezbednost saobraćaja nemoguća da se odvija ako je saobraćaj veći od 12.000 auta dnevno. Imamo slučaj kod Lazarevca gde je saobraćaj 27.000 auta dnevno. Imamo saobraćaj na Gazeli koji je 160.000 dnevno, a projektovano je na maksimalno 40.000 automobila. Imamo saobraćaj u Ćelijama 17.000 dnevno. Sećam se kad smo mi radili istraživanja, u Preljini 15.000 auta dnevno. Bez obzira na zakone, bez obzira na kazne, bez obzira na kontrole, na izuzetno povećanu kontrolu ljudi koji se bave time, nemoguće je da saobraćaj bude bezbedan jer je izuzetno veliki saobraćaj u odnosu na projektovani saobraćaj na pojedinim deonicama puteva. Zato je potrebna izgradnja autoputa i zato je izuzetno neozbiljno bilo ugasiti koncesiju koja je već bila došla do kraja i zadovoljiti neke koji su to tražili, ultimativno postavljali da bi podržavali Vladu i naravno sada ići na ovu varijantu o izgradnji autoputa sa nekih sitnih nekoliko milijardi iz NIP-a i obećanja neka da će turska kompanija bez tendera nekom slobodnom pogodbom vršiti kad se to isprojektuje itd, da će uraditi autoput. Kad bi se radilo ovim tempom kako je predviđeno i po sredstvima koja su, vidim, predviđena za ovu godinu, bilo bi potrebno preko 20 godina za izgradnju autoputa, na primer, Beograd-Preljina. Pitanje je da li postoji potrebe za tim autoputem jer će otići saobraćaj, jer će se i taj narod raseliti. Bez autoputa u pojedinim delovima Srbije nema života jer je nemoguće da se odvija saobraćaj, nemoguće je da cirkuliše saobraćaj onim intenzitetom kojim je potrebno. Prema tome, zamolio bih da se ovaj proces izgradnje autoputa ubrza i da se uozbilji, i sve ovo što se radi sa slobodnim pogodbama i gašenjem javnih nabavki stvarno nema smisla jer to je neozbiljno. Sećam se dobro da je tender za autoput imao 23.000 strana. Dulić nedavno reče da projekti nisu u redu, da on traži da se preprojektuje to. Međutim, dok se to uradi nemoguće je potpisivati sporazume ako nema projektne dokumentacije, ako to nije urađeno u skladu sa zakonom. Nemoguće je ići na neke slobodne pogodbe. Pratio sam sad, dobro je da se uradi most na Dunavu, dobro je da se spoje Zemun i Krnjača, ali je isto tako neobjašnjivo da je pogodba počela sa 370 miliona evra i da je skinuta na 170 miliona evra. Napominjem, most Beška na Dunavu se radi za 56 miliona evra koji je bio na međunarodnom tenderu. Prema tome, kako je to moguće? I suviše je neozbiljno licitirati tako te cifre bez projektne dokumentacije, bez ičega i sklapati neke sporazume. I suviše je neozbiljno ako jedna država ponudi da uradi nešto za 370 miliona evra, a to se spusti na 170 miliona. To je ili neozbiljna ponuda ili je izvođač neozbiljan, ili projektna dokumentacija neće biti u skladu sa zakonima i propisima koji su važeći. Nešto mora tu da ne valja. Nije trebalo gasiti koncesiju. Po koncesiji sada bi autoput već bio preko 50% izgrađen i urađen. Jedna priča koju ovih dana priča ministar Dulić, ne poznajući najosnovnije pravilo urbanizma, da on prelazi da radi sa strane Novog Beograda autoput prema južnom Jadranu i da će preći Savu mostom, i da je to bolja varijanta, i kritikuje varijantu koja je bila preko Umke, jeste neobjašnjiva. Ako je u prostornom planu predviđeno da autoput krene preko Umke, treba ga nastaviti. Tačno je da tu ima klizište Duboko, ali klizište postoji, njega ionako moramo da saniramo jer je nemoguće da se odvija saobraćaj po sadašnjem autoputu. Ako smo iz Beograda kompletan koncept saobraćaja podesili i izveli sa dve trake prema Obrenovcu, gde će se kasnije nastaviti autoput prema južnom Jadranu, sada ići na varijantu Novi Beograd i sve to ponovo raditi, znatno ćemo ugroziti saobraćaj i znatno ćemo otežati saobraćaj. Uzmite sam izlazak da bi se uključili na autoput na Novom Beogradu, da dođete od Skupštine do Novog Beograda da se uključite na autoput, više vam treba vremena nego autoputem da stignete, na primer, do Preljine. To je neobjašnjivo i zato je ta varijanta otpala jer su stručni timovi koji su to radili potpuno odbacili tu varijantu kao nepraktičnu varijantu. Niko nije ispitao da li sada na ovom delu mosta koji će se raditi na Dunavu postoje klizišta, da li će sutra biti ugrožen saobraćaj, kao što je slučaj sa starim mostom na Beškoj, gde se pojavilo klizište i gde jedan stub klizi u Dunav. Ta ispitivanja nisu urađena, a već je napisan sporazum, već je pogođeno i postavljen je kamen temeljac. Po meni je to i suviše neozbiljno i moramo veoma ozbiljnije prići izgradnji tih saobraćajnica da bi imali sutra bezbedan saobraćaj. Ne možemo zakonima i kaznama dovoditi u red saobraćaj ako ne održavamo puteve, ako ne radimo projekte i ako ne gradimo autoputeve, tamo ne stoje zbog intenziteta saobraćaja neophodno. Možemo raditi koliko god hoćemo, ali uzmimo standarde Evrope, za kilometar autoputa i magistralnih puteva potrebno je 3.000 evra za jednu traku mesečno za održavanje puta. Mi to ni približno ne radimo, i signalizacija i sve ostalo. Molim predstavnike Vlade, a posebno ministra Dačića, da se potrudi da ovo pitanje koje se provlačilo kroz amandmane, da se definišu naseljena mesta i da to pitanje razrešimo, jer ćemo inače morati to kasnije u zakonu da menjamo, jer je to neophodno sada. Ako pođete Ibarskom magistralom, ispada da ste svuda u naseljenom mestu. I isti onaj predlog koji je dat, koji je izvanredan, ne možemo gde je škola obeležena i kad škola ne radi u dva-tri sata po ponoći zaustaviti saobraćaj i svoditi ga na 50, npr, na magistralnom putu, a škola ne radi u jedan sat po ponoći, u dva sata po ponoći, a kada vas zaustavi saobraćajac i kazni, on je potpuno u pravu, jer stoji saobraćajni znak da je tu škola. Cele noći saobraćaj se odvija usporeno, a nema potrebe za tim, jer te ustanove koje su definisane u zakonu ne rade određenim danima, za praznike ili kad su školski raspusti, a posebno noću, u noćnim terminima. Molim vas da deo amandmana prihvatite da ne bi došli u situaciju da sutra ponovo menjamo ovaj isti zakon, jer bi bilo i suviše smešno da to radimo u jednoj godini tri puta, da isti zakon dolazi u skupštinsku proceduru. Toliko. Hvala.
Pošto nema više prijavljenih među predstavnicima poslaničkih grupa, dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Bortiću.
Poštovani predsedniče, uvaženo predsedništvo, cenjeni predstavnici Ministarstva, uvažene kolege narodni poslanici, koliko je za našu državu važno pitanje bezbednosti saobraćaja najsurovije nas opominje svakodnevni broj saobraćajnih nesreća na putevima Srbije, čiji je godišnji bilans stotine mrtvih i desetine hiljada povređenih građana. Srbija je u proteklom veku, od kada se razvija moderna saobraćajna infrastruktura i sredstva prevoza, u nesrećama koje su se događale na njenim drumovima, ako je verovati statističkim pokazateljima, izgubila toliko ljudskih života koliko živi u nekom od njenih većih gradova. O broju ranjenih, povređenih i lica sa trajnim invaliditetom ne treba ovom prilikom ni navoditi podatke, jer se taj bilans u odnosu na broj mrtvih može bez preterivanja udesetostručiti. Bez ikakvog preterivanja se može reći da se svakodnevno na putevima ove zemlje vodi svojevrstan rat, čije je ishodište ogroman broj ljudskih žrtava, a suočeni smo i sa nemerljivom materijalnom štetom. Zbog svega toga, kao i zbog činjenice da se nijedna zemlja ne može smatrati razvijenom i prosperitetnom, dok ne razvije svoju saobraćajnu infrastrukturu i dok ne izgradi saobraćajnu kulturu prema dostignutim standardima u razvijenim društvima, nama je bio potreban moderan zakon o bezbednosti saobraćaja, koji će normirati ponašanje svih učesnika u ovoj veoma složenoj i životno važnoj oblasti državnog života. Taj zakon je predviđenim merama i rešenjima, kako preventivnim tako i restriktivnim, trebalo da uspostavi potpuno nove uslove u saobraćaju i da obezbedi pretpostavke za stvaranje nove svesti svih učesnika u saobraćaju, nove obrasce kulturnog ponašanja, veću odgovornost i solidarnost i niz drugih elemenata koji će iz temelja promeniti dosadašnju realnost na našim drumovima, koja je, kao što je svima poznato, više nego tragična. Polazeći od takvih ciljeva, aktuelno MUP i Vlada Republike Srbije dostavili su prošle godine Narodnoj skupštini Republike Srbije Predlog novog Zakona o bezbednosti saobraćaja. Narodna skupština usvojila je ovaj zakon i njegove odredbe počele su da se primenjuju od decembra 2009. godine. Dosadašnja primena odredaba ovog zakona pokazala je i u ovom relativno kratkom periodu veoma dobre rezultate. Učesnici u saobraćaju u mnogo većoj meri poštuju zakonske norme, što za posledicu ima smanjen broj saobraćajnih prekršaja na drumovima, bolju ispravnost vozila, veću solidarnost i niz drugih poboljšanja u saobraćaju. Statistički podaci nas uveravaju i da je znatno smanjen broj saobraćajnih nezgoda sa smrtnim ishodom, da je manje povređenih, da je smanjena materijalna šteta koja je nastala kao posledica saobraćajnih nezgoda. Zbog svega toga s pravom se može reći da je ovaj zakon donet u pravi čas i da uspešno ostvaruje svoju funkciju u ovoj vitalnoj oblasti. Može se sa visokom dozom izvesnosti reći da će primena ovog zakona u narednom periodu dati još veće rezultate i da će se ponašanje učesnika u saobraćaju u narednom periodu u potpunosti promeniti i doprineti da se sačuvaju ljudski životi i materijalna dobra. Polazeći od takvog cilja, predlagač zakona MUP i Vlada Republike Srbije analizirali su kako pojedina zakonska rešenja utiču na efektivnost primene zakona u praksi i uočili da neka od tih rešenja usporavaju ili otežavaju zakonsku primenu i ne doprinose da se brzo i energično rešavaju pojedina konkretna pitanja, koja nastaju između učesnika u saobraćaju. U nameri da se ta uska grla u primeni Zakona o bezbednosti saobraćaja u startu otklone, predložene su izmene i dopune Zakona po hitnom postupku, o kojima danas raspravljamo. Ove izmene i dopune predložene su sa namerom da se njihovom primenom obezbedi dosledno poštovanje propisa, veća bezbednost učesnika u saobraćaju, kao i usaglašavanje sa relevantnim međunarodnim propisima koji su u međuvremenu usvojeni. Pored toga, predložene izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima obezbediće bolje preciziranje postupka, efikasniju primenu zakona s jedne strane, kao i smanjenje broja policijskih službenika koji obezbeđuju izvršavanje zakona i njegovu primenu u praksi, s druge strane. Može se zbog navedenih razloga razumeti namera predlagača da predloži Narodnoj skupštini da izmene i dopune ovog zakona usvoji po hitnom postupku, jer postoje objektivni argumenti da bi neusvajanje ovih izmena i dopuna imalo štetne posledice na rad državnih organa, kao i na bezbednost saobraćaja u celosti. Isto tako, izvesno je da će usvajanjem novih zakonskih rešenja, Zakon o bezbednosti saobraćaja u velikoj meri svojom primenom doprineti većoj bezbednosti u saobraćaju i da će svi naši građani u mnogo većoj meri poštovati propise u saobraćaju. Zbog svega iznetog, poslanička grupa SPS – JS podržava predložene izmene i dopune zakona i u danu za glasanje glasaćemo za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SNS u vremenu koje je pred poslaničkom grupom SNS ću se truditi da objasnim argumente zašto smo na Predlog o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima podneli deo amandmana i da napomenem na priču gospodina Velimira Ilića da povodom izmena zakona koji je pre godinu dana donesen iskoristimo priliku da se prihvate svi dobronamerni i prvenstveno amandmani koji su u skladu sa evropskom regulativom. U kontekstu toga biće i moje obraćanje, pa bih vas molio da predstavnici Ministarstva prenesu gospodinu prvom potpredsedniku Vlade ove argumente, prvenstveno one u skladu sa evropskom regulativom. Moram se složiti sa činjenicom da je postojeći Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima u materiji od preko 360 članova zaista bio potreban, da je dosta dobar, ali i da tako obimnu materiju treba podrobnije regulisati. Prilikom prošlogodišnjeg donošenja ovog zakona, trebalo je uzeti u obzir i dobronamerne amandmane svih predstavnika političkih partija u Skupštini. Jer činjenica da Vlada posle godinu izlazi sa svojim amandmanima na svoj predlog zakona samim tim govori da sada sve amandmane vezane za ovako bitan zakon treba da prihvatite, da ne bi ponovo za šest meseci, pošto je sad u letnjem periodu potrebno promeniti ovaj zakon, da ne bi i u zimskom periodu i svih tih uslova bezbednosti saobraćaja na putevima išli u situaciju menjanja zakona. Šta je ono što želim prvenstveno da istaknem? To je da je članovima 17. i 18. postojećeg Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima propisano da se naplaćene novčane kazne u odgovarajućem procentu raspodeljuju između budžeta Republike Srbije i budžeta lokalne samouprave na čijoj teritoriji je prekršaj izvršen, kao i da u tom članu 18. prvenstveno stoji srazmera tih sredstava. Novčane kazne su klasični budžetski prihod i one se ne mogu unapred pojedinačnim zakonskim aktima deliti na ovakav način, kao što je predviđeno Zakonom o bezbednosti saobraćaja na putevima. Članom 92. Ustava je propisano da u budžetu Republike Srbije moraju biti iskazani svi prihodi i rashodi kojima se finansiraju nadležnosti, a Zakonom o budžetskom sistemu, članu 19, kaže se da su novčane kazne javni prihod koji pripada budžetu i samim tim je eliminisana ovakva preraspodela u važećem Zakonu o bezbednosti saobraćaja na putevima u članovima 17. i 18. S obzirom na to, predložili smo određenim amandmanima izmene ovih članova postojećeg zakona. Ovakva rešenja, gde sredstva za rad policije zavise od broja i težine podnetih i rešenih prijava koje podnosi ista policija, nisu poznata ni u uporednom pravu, niti u jednom primeru evropskih zemalja. Mi stalno težimo ka cilju pridruživanja EU, a sa ovakvom regulativom idemo suprotnim smerom. Istovremeno se ovim činom policija nalazi u sukobu interesa. Mislim na saobraćajnu policiju, jer ne može se osporiti nepristrasnost policije u sprovođenju zakona na ovakav način, kako je to regulisano članovima 17. i 18, jer bi to narušavalo njen ugled, kako kod građana tako i kod sudskih organa koji treba da postupaju po prijavama građana ili prijavama saobraćajne policije. Ako se ovakvo rešenje ostavi u zakonu, postavlja se jedno razumno pitanje – zašto ovakav princip ne bi važio i u nekim drugim oblastima javnog života? Na primer, da se novčane kazne za prekršaje protiv života i tela dodeljuju kriminalističkoj policiji, kazne za dela iz oblasti rada inspekciji rada, odnosno kazne za ugrožavanje životne sredine Ministarstvu za zaštitu životne sredine i mnogobrojni slični primeri. Naravno, u svim slučajevima nije sporno da lokalnoj samoupravi iz ovih prekršaja pripada srazmeran procenat, obzirom na situaciju gde je delo učinjeno. Neverovatno je da je članovima 17. i 18. policija privilegovana u odnosu na druge organe državne uprave. Istovremeno, raspodela sredstava koja se na ovakav način ubiraju, odnosno članovima 17. i 18, nije definisana, jer je finansiranje unapređenja bezbednosti saobraćaja veoma veliki, širok i neodređen pojam, pa ostavlja mogućnost korisnicima sredstava da oni to proizvoljno određuju, naročito na lokalnom nivou. Sada imate situaciju da zbog situacije u koju je lokalna samouprava u zadnjih godinu dana dovedena, a to je zbog prepolovljenog transfera od strane budžeta Republike Srbije prema lokalnim samoupravama, imate jedan paradoks, recimo, da predsednici opština mogu da utiču na lokalnu saobraćajnu policiju da evidentira što veći broj saobraćajnih prekršaja, iz prostog razloga da bi u budžet lokalne samouprave bilo ubrano što više novčanih sredstava. Sa svim ovim argumentima i obrazloženjima zaista je neophodno predloženi član 18. zakona brisati. Kažem, bolje sada na vreme, kada su izmene i dopune u toku, nego kasnije u nekim eventualnim izmenama i dopunama. Dalje, član 2. Predloga se zaista mora promeniti. Vama ću ili gospodinu prvom potpredsedniku Vlade dostaviti izvode iz evropske regulative, doista na engleskom jeziku, a obzirom da se Vlada i njeni predstavnici sve vreme hvale evropskom regulativom i zakonima koji su u tom kontekstu, dostaviću vam na engleskom jeziku komentare vezano za predlog člana 2. i direktive 92/6 od 10. februara 1992. godine i šta oni znače i na koji način ste vi u predlogu člana 2. izmena i dopuna Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima zaista shvatili. Vi jeste jedan deo tog predloga ispoštovali, ali sve ostalo što direktiva 92/6 u daljoj razradi obrazlaže nijednog trenutka niste uzeli u obzir. Ovom direktivom se propisuje da uređaje za ograničavanje brzine moraju imati sva teretna vozila mase preko tri i po hiljade kilograma i svi autobusi. U članu 1. direktive propisano je da se ova obaveza odnosi samo na autobuse mase preko 10 tona i teretna vozila mase preko 12 tona, odnosno vozila M3 i N3 kategorije utvrđene direktivom 70/156. Predloženim amandmanom mi usklađujemo postojeći predlog izmena i dopuna sa direktivom 92/6. Takođe su predloženim amandmanom predviđeni rokovi i postupak za usklađivanje sa ovim zakonom, jer šta bi se desilo u protivnom – desetine hiljade vozila moralo bi biti isključeno iz saobraćaja nakon stupanja zakona na snagu, u roku od osam dana od dana objavljivanja. Primena ove odredbe na već registrovana vozila bi imala povratno dejstvo, što je u suprotnosti sa članom 197. Ustava Republike Srbije. Direktiva 92/6 u članu 3. stav 2. daje mogućnost da se dodatno ograniči brzina vozila koja prevoze opasne materije, dok u članu 6. propisuje izuzetke, što je predloženo amandmanom koji je poslanička grupa SNS i podnela. Nije neophodno posebno obrazlagati zbog čega je ugradnja skupih uređaja u vozila gradskog prevoza i, recimo, vozila komunalnih službi i vozila Vojske Srbije i njihovo održavanje sasvim nepotreban trošak. Ako je to za veoma bogate zemlje EU nepotreban trošak, onda za Srbiju zaista treba da predstavlja još veći trošak. Predlog da uređaji moraju biti ugrađeni u sve autobuse i sva teretna vozila, posebno na način propisan spornim članom 2. Predloga zakona, zaista je vrlo problematičan. Automatski proizilazi da pisci zakona nisu do kraja pročitali evropsku regulativu vezanu za bezbednost saobraćaja i za sve o saobraćaju. Moguće je da to nije u pitanju, moguće je da se radi o još jednoj pljački građana Srbije, jer preko par stotina hiljada vlasnika vozila moraju da ugrade ovaj uređaj iako se direktiva ne odnosi na te kategorije vozila. I naravno tu će se naći privilegovani pojedinci čije će firme biti ekskluzivno ovlašćene da vrše uvoz, ugradnju i održavanja ovih uređaja. Obrazloženje Predloga zakona ni u jednom kontekstu i ni u jednom trenutku ne sadrži procenu troškova koja je inače obaveza po evropskoj regulativi, koje će građani Srbije imati, a nadam se da ste iz iznetog predloga i vi shvatili, a i građani Srbije da se zaista radi o veoma velikim troškovima i o veoma velikom broju vozila koje, kažem, direktivom zaista ne treba da budu u ovoj kategoriji vozila koju ste spornim članom predlogom zakona predvideli. Šta je novina zakona što je još uvek sporno i sporno sa aspekata bezbednosti saobraćaja pogotovo? To je član 77. koji govori o tome da za vreme dnevne vožnje u saobraćaju na putu, kratka, odnosno dnevna svetla moraju biti uključena na svim vozilima. Mi kažemo, ovo je prilika da se svi dobronamerni predlozi sa ovim predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja usvoje. Predlažemo da dnevna svetla mogu biti uključena samo na vozilima sa prvenstvom prolaza kada se nalaze na intervenciji, a to su hitna pomoć, policija, vatrogasci, i motociklistima i biciklima sa motorima. Navešću vam argumente koji su pre godinu dana dosta iznošeni, ali još jednom da vas na deo njih bitnijih podsetim, a to je da vožnja sa upaljenim svetlima u toku dana ometa vozače dolazećih vozila u nesmetanom osmatranju ukupne saobraćajne situacije na putu. To se isto može reći i za odvlačenje pažnje vozačima koji dolaze iza vas, to je sa svetlima koja su iza vas, i po principu ili nisu dobro podešena i automatski smetaju i vidu vozača i utiču na i koncentraciju vozača. Moram da napomenem da vozila sa upaljenim svetlima po sasvim normalnim situacijama imaju uvećanu potrošnju goriva, što u svemu ima i ekonomske i ekološke efekte. Prema zvanično objavljenim podacima u MUP ukupna šteta u saobraćajnim udesima u prošloj godini je negde oko 2,7 milijardi dinara. S druge strane, ako se uzmu ovi aspekti povećane potrošnje goriva, ta šteta, ali ovoga puta na račun građana Srbije je trostruko veća i iznosi preko 10 milijardi dinara. Treba podsetiti da bi to bilo u suprotnosti sa nastojanjima za smanjenje potrošnje goriva, za koje se inače i Vlada zalaže, jer je skoro i formirala posebnu radnu grupu sa ovim zadatkom. Da ne napominjem da se prilikom upotrebe dnevnih svetala smanjuje rok upotrebe akumulatora, da se povećava potrošnja sijalica i ekološke efekte koji su sasvim očigledni zbog i povećane potrošnje potrošnog materijala, i štetnih gasova, i zagrevanja i sijalica i sve kraćeg roka akumulatora. Ovaj problem je evidentan u naseljenim mestima, posebno se odnosi i izražen je u gradu Beogradu. Evidentan problem je što ovo posebno utiče na bezbednost motociklista, koji su po starom predlogu zakona imali obavezu, odnosno bicikala sa motorom, da u toku dana imaju upaljena dnevna svetla. Ovim predlogom, odnosno postojećim zakonom su i motociklisti svrstani u kategoriju svih učesnika u saobraćaju i praktično se ne mogu zbog ovog člana 77. postojećeg zakona razlikovati od svih drugih učesnika u saobraćaju. Propisivanjem da samo vozila na intervenciji i motocikli mogu danju imati upaljena svetla omogućava se da se automatski ta vozila lakše uoče i time obezbedi lakša prolaznost i veća bezbednost saobraćaja na putevima. Zabrana korišćenja svetala u toku dana imala bi i dodatne pozitivne efekte na bezbednost, jer u sadašnjoj praksi je zapaženo da svetla danju koriste uglavnom nesigurni ili agresivni vozači, kojima to daje neki lažni osećaj sigurnosti i bezbednosti na putu, ali i automatski umanjuje oprez u toku vožnje. Moram, s obzirom na ovu situaciju i na ovo što sam govorio i podnete amandmane SNS, izneti primer recimo Velike Britanije, gde je broj žrtava, udesa u odnosu na broj vozila 11 puta manji nego u Srbiji, a gde se u toku dana ne koriste upaljena svetla. Uostalom, u većini evropskih zemalja sa manjim brojem udesa i dobrom bezbednošću saobraćaja na putevima i dobrom infrastrukturom ne postoji ovakvi zakonski okviri. Ono što je posebno ostalo neregulisano, a to su sledeće primedbe na postojeći Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima, a to zakon nije uzeo u obzir, obavljanje komunalnih delatnosti. Tako se komunalnim službama onemogućava da obavljaju svoje poslove, na primer čišćenje snega u žutoj traci. Problem zaustavljanja na trotoaru zakonodavac nije uzeo u obzir i ovaj problem se i uglavnom odnosi na utovar i istovar robe. Verovatno se, s obzirom na modernizaciju zakona i propisa, očekuje da će se utovar i istovar robe recimo u Beogradu vršiti helikopterskim saobraćajem. Zaista, vezano za postojeći zakon, ne postoji zakonska regulativa da se distribucija robe do maloprodajnih objekata od strane distributera, veleprodaja, proizvođača vrši na način kako je sada predviđeno postojećim Zakonom o bezbednosti saobraćaja na putevima. Šta je sporno? Sporna je ostala i situacija vezana sa tehničkim pregledima, odnosno nemogućnost da se prevoznici registruju za obavljanje ove delatnosti. Ceo jedan sistem velikih preduzeća, među kojima moram navesti GSP Beograd, Lasta i drugi veliki prevoznici, moraju otvarati neke nove firme fiktivno, jer su postojećim Zakonom o bezbednosti saobraćaja na putevima sprečeni da budu i prevoznici i da imaju registrovane tehničke preglede, a znamo i o kakvom se kvalitetu i o kakvoj strukturi i praktično brendu pomenutih preduzeća radi u ovoj oblasti. Oblast kaznene politike, pogotovo za vlasnike firme koje je u situaciji da preduzmu sve predviđene mere, kazne i dalje ostaju, bez obzira na situaciju što su prema vozačima preduzete i obuke, i edukacije i sve moguće instrukcije, ovaj deo kaznene politike nije u predlogu izmena i dopuna zakona obuhvaćen, već su zaista ostale velike kazne, a imamo situaciju da se za veoma teške saobraćajne prekršaje u ovom zakonu, o čemu ćemo posebno kada bude reč o amandmanima govoriti, u ovom zakonu predviđa se i mogućnost novčanih prekršaja umesto zatvorske kazne. Posebna je oblast zdravstvenih pregleda radi utvrđivanja psihičkog zdravlja vozača koji namerno čine najteže prekršaje u saobraćaju i voze pod uticajem alkohola. U mnogim zemljama se ovaj sistem kontrolnih zdravstvenih pregleda pokazao kao preventiva i dobra regulativa radi sprečavanja najtežih saobraćajnih i prekršaja i udesa. Prekršaji radi čijeg izvršenja je predloženo upućivanje vozača na kontrolni pregled su vožnja u potpuno alkoholisanom stanju, najveća prekoračenja dozvoljenih brzina koja su regulisana članom 187. postojećeg zakona i članom 330, a uglavnom se odnose na dozvoljeni procenat alkohola, odnosno nedozvoljeni procenat alkohola u krvi vozača, kao i na to da se kretanje brzinom preko 70 km veći od dozvoljene, na putu van naselja preko 80 km i u zoni 30 i u zoni škola kreću brzinom preko 60 km, većom od dozvoljene, ili u situaciji da ne upravljaju motornim vozilom za koje imaju vozačku dozvolu. Vozila kada se nalaze u najvećem prekoračenju brzine iz pomenutog člana 330. zakona imaju, po svim ispitivanjima, kinetičku energiju koja je tri puta ili čak i do 36 puta veća u odnosu na vozila koja se kreću dozvoljenom brzinom, srazmerno povećanju kinetičke energije raste i put zaustavljanja, mogućnost udesa i normalno da su posledice udesa daleko veće. Velika prekoračenja brzine praksa govori da obično nisu posledice nepažnje već predstavljaju namerno i svesno ugrožavanje sopstvene i tuđe bezbednosti, tako da se osnovano postavlja pitanje psihičkog zdravlja takvih vozača. Praksa je pokazala da ova vrsta vozača nastavlja sa vršenjem ovakvih krivičnih dela, bez obzira na podnete prekršajne prijave i kazne, pa i posle prethodnih udesa. Moram pomenuti jednu veliku nesreću koja se dogodila pre desetak godina u Beogradu u Terazijskom tunelu kada je jedan vozač vozio brzinom od 140 km na čas. Propisana brzina je 50 km na čas. Inače, protiv tog čoveka je bilo već u vrlo kratkom periodu ranije bilo podneto 14 prekršajnih prijava. Šta su posledice udesa? Tri osobe su stradale, a više njih je teško povređeno i prema saznanjima koje mi imamo pomenuti vozač ni do dana današnjeg nije odgovarao, odnosno nije procesuiran za ovo delo. Zašto ovo govorim? Iz razloga da je uvođenje kontrolnog psihijatrijskog pregleda najtežih prekršilaca i povratnika u mnogim zemljama dalo odlične rezultate, pa s obzirom na ovu oblast mi smo i podneli amandman i neophodno je da i na praksu i na situacije koje se dešavaju kod nas i u svetu i na zakonske regulative drugih zemalja, ovaj amandman i usvojite. Zatim smo predložili da se član 7. Predloga briše iz razloga što pitanje oslobađanja izvršioca prekršaja odgovornosti u slučajevima krajnje nužde već je uređeno članom 14. Zakona o prekršajima. Tako da je sporno da samo ovaj zakon ima regulisanu ovu oblast, kada je to već regulisano Zakonom o prekršajima. Šta bi bilo kada bi sva druga zakonska regulativa i svi drugi zakoni na ovakav način, pored postojećih i važećih zakona, regulisali pitanje oslobađanja izvršioca prekršaja. Dosta medijski komentarisan ovih dana, od petka uveče kada je i u skupštinsku proceduru poslat Predlog o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima, član 10. Predlažemo da se briše iz razloga koji su se čuli ovih dana i u medijima i od strane nekih drugih stručnjaka ove oblasti, ne samo stručnjaka koji su u Ministarstvu unutrašnjih poslova. (Predsedavajuća: Vreme, gospodine Rogoviću.) Zahvaljujem. Završiću u sledećem delu.
Vaša poslanička grupa više nema vremena po ovoj tački. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, pošto narodni poslanik Srđan Milivojević nije tu.
Poštovana predsednice, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, kao što su kolege rekle, pre godinu dana mi smo u ovoj Narodnoj skupštini vodili, po mom mišljenju, jednu od najkvalitetnijih rasprava u ovom sazivu parlamenta koja se odnosila na ovaj predlog zakona o bezbednosti saobraćaja. Ta rasprava je dobila svoj kvalitet upravo u činjenici da je veliki broj podnetih amandmana od predstavnika svih političkih stranaka ukazao u kojoj meri se svi ovde koji sede u Narodnoj skupštini ozbiljno bave ovim problemom i koliko se uređivanja ove teme tiče svih građana. Posle godinu dana suočavamo se sa prvim izmenama i dopunama ovog zakona. Kao što smo tada rekli da je posle jednog anahronog zakona koji je tada bio na snazi bilo neophodno doneti novi zakon, sada ovde govorimo i smatramo da je bilo neophodno pristupiti mnogo širim i mnogo dubljim izmenama važećeg Zakona o bezbednosti saobraćaja. Tada je opozicija podnela otprilike oko 70 amandmana, naša poslanička grupa veliki broj i amandmani DSS prihvaćeni su, bilo je oko 16-17 amandmana, iako je veliki broj amandmana bio suštinski i trebalo je da doprinese podizanju kvaliteta i boljim rešenjima u ovom predlogu zakona. Ono što smo tada govorili, smatramo da je bila prilika da se sada kao jedan od problema otkloni. Nije bilo sporno da se razmišlja o pooštravanju kaznene politike u domenu bezbednosti saobraćaja, ali je sporno bilo u tome što se zakon zaustavio samo na pooštravanju kaznene politike, a onaj deo koji se odnosina unapređenje edukacije vozača, rad sa vozačima, podizanje kvaliteta auto-škola, testova i svemu onome što može da doprinese podizanju kvaliteta u vožnji, a time i bezbednosti saobraćaja, bilo je neprihvatljivo za predstavnike Vlade. Sada u uvodnoj reči ministra unutrašnjih poslova čujemo podatke iz statistike koji ukazuju na to da je smanjen broj saobraćajnih udesa, ali možemo da damo jednu ocenu da je smanjen isključivo zbog straha koji je u prvoj godini važenja zakona izazvan pooštrenom kaznenom politikom, tj. represijom koja je definisala pojedine povrede ovog zakona. Suštinsko je pitanje ako se ne radi savozačima na unapređenju kvaliteta vožnje, na njihovoj edukaciji, koliko će u budućnosti taj strah držati vozače i koliko će ova statistika, koja je sada dobra, biti jedno trajno obeležje stanja na putevima i uopšte u bezbednosti saobraćaja. Duboko smo ubeđeni da ona neće biti, jer nije dovoljno samo strahom rešavati, to znaju svi koji se bave dublje pravom, pitanje da li se neka norma primenjuje ili se ne primenjuje, nego je važno da ta norma bude deo svesti onoga ko treba da je primeni. Tada su bile kritike i uticale su na diskusiju i na razloge zašto su odbijeni amandmani, želim da kažem da je prošle godine ovaj zakon branio ministar za infrastrukturu, gospodin Mrkonjić, a sada je to ministar Dačić i drugačije se vidi ugao iz koga se posmatraju i ova rešenja o kojima ću nešto više da kažem. U samoj raspravi se videla razlika između struke koja se bavi saobraćajem i MUP koje ima drugačiju dimenziju, policijsku dimenziju pogleda na bezbednost u saobraćaju. U krajnjoj liniji veliki broj poslanika je govorio da je ovo policijski zakon i da je u najvećoj meri velik broj nadležnosti stavljen u domen MUP. Neke stvari koje smo tada iznosile kao problematične, koji su se pokazali i u praksi, nisu otklonjene. Jedna od najvažnijih jeste da se odgovornost za kršenje zakona, za izazvanu saobraćajnu nezgodu prevaljuju uglavnom na vozača. To svi koji se bave sudskom praksom znaju da je to ogroman problem i da dokazivanje u postupku koji se vodi po određenim delima koja su izazvana kršenjem ovog zakona u najvećoj meri jesu problem vozača, što nije tačno. Isključuju se drugi elementi koji mogu da utiču na tu okolnost. Mi smo ukazivali da je zakon morao u tom smislu biti hrabriji i da se jedna vrsta poverenja – taj termin smo ovde koristili, uvede u zakon. Govorili smo o auto-školama da, pored činjenice licenciranja, bilo je neophodno da predavači ipak budu lica koja imaju saobraćajni fakultet, a ne da se tako široko postavi, jer je ovo vrlo specifična i vrlo uska oblast koja se tiče bezbednosti svih građana. Govorili smo da ovu obuku predavača i izdavanje licenci vrši agencija, a ne da se cela ta nadležnost ponovo prebacuje na Ministarstvo unutrašnjih poslova, jer smo smatrali da jedno telo kao što je agencija može da ima kapacitet za ovaj važan posao. Kao što sam rekao, bilo je neophodno izvršiti mnogo dublje izmene, ali u ovom delu ću se zaustaviti na nekoliko pitanja koja se postavljaju u vezi ovih izmena koje nisu u principu sporne ali mogu opet, kao što je veliki broj normi ovog zakona pokazao, da dovedu do problema u primeni. Ovo rešenje koje se predviđa u izmenama i dopunama koje se odnosi na donošenje rešenja u elektronskoj formi usled nepropisnog parkiranja u principu nije loše rešenje, ali ima jedno pitanje koje ukazuje na način kako generalno ova vlada sagledava celokupnost pravnog sistema i uopšte akata koji se donose. Želim da podsetim da je nakon ovog zakona u ovoj Narodnoj skupštini donet Zakon o komunalnoj policiji, koji u svojim odredbama koje se tiču poslova komunalne policije, između ostalog, definiše da se komunalna policija bavi održavanjem komunalnog reda, između ostalog i parkiranjem. Sada se postavlja pitanje – u gradovima gde se formira komunalna policija, ko će se baviti poslovima parkiranja ako se ovde definiše da policijski službenik izdaje rešenje u elektronskoj formi i faktički kažnjava lice koje je nepropisno parkirano? Da li će to da radi policijski službenik ili će to da radi predstavnik komunalne policije? Mi sada možemo ući u jedno vrzino kolo pa da kažemo – Zakon o bezbednosti saobraćaja je donet pre Zakona o komunalnoj policiji, pa pošto je Zakon o komunalnoj policiji donet posle, onda pravnim tumačenjem, "lex posterior derogat priori" biće komunalni policajac, ali sada je donet novi zakon posle tog zakona, pa će to biti policijski službenik, pa će on biti nadležan. Mislim da je Vlada morala da vodi računa o tome da je stupio na snagu Zakon o komunalnoj policiji, da se ne izazove potpuni pravni haos i haos u domenu nadležnosti u gradovima. Sada pratimo da je u toku obuka komunalnih policajaca i kada dođu i komunalni policajac i policijski službenik i uoče nepropisno parkiranje, i jedan i drugi mogu da izvade zakone i da kažu – ja sam nadležan da ovu stvar rešim. Znači, velik problem, i morala bi da se drugačije definiše ova nadležnost, uvažavajući činjenicu da je donet Zakon o komunalnoj policiji. Osim toga, Zakonom o komunalnoj policiji definisano je sledeće – komunalni policajci ostvaruju nadzor u javnom, prigradskom, gradskom i drugom lokalnom saobraćaju. Šta je to lokalni saobraćaj i kako će se ostvarivati taj nadzor, pogotovo u svetlu ovog zakona, mi na to pitanje nismo dobili odgovor. Prosto, pogledati zakon, pogledati nadležnosti i učiniti sve da se izbegne sukob nadležnosti na terenu, da se ne svađaju ljudi koji i jedni i drugi imaju uniforme, jer će i jednom i drugom biti u interesu da u okviru svoje privatne norme pokažu da su nekome izdali rešenje i kaznili ga za nepropisno parkiranje. Što se tiče ovog dela koji se odnosi na to da se ne pokreću prekršajni postupci u slučaju da je neko ko je faktički povredio ovaj zakon postupao u cilju zaštite bezbednosti odnosno zaštiti i spasavanju života i zdravlja ljudi i imovine, to je dobra norma i to ne može da se ospori. Ali, ovako ostavljena, može da stvori ozbiljne zloupotrebe i ozbiljne probleme. Ova norma definitivno mora na neki način da se precizira. Jer, ovako ostavljena, može da omogući licima koja cene da li postoje ovakve okolnosti, a u svim državnim organima postoje lica koja su sklona korupciji, da nekoga puste, iako on ne može da potpadne pod ovako definisanu odredbu da se radilo o činjenju prekršaja u cilju zaštite bezbednosti ili zaštite spasavanja života, zdravlja i imovine. Ovde smo čuli primere da taksisti nekoga prevoze pa, ko nam garantuje da neko ne prijavi da je u stvari to vršeno u cilju da se nekome spasi život i odvede do hitne pomoći, a u stvari je možda neko izvršio krivično delo korupcije ili je zbog nekih ličnih odnosa nekoga pustio da iako je učinio prekršaj, ne bude sankcionisan. Znači, Ministarstvo unutrašnjih poslova bi moralo da ovu normu da preciznije i precizno navede koje su to konkretne situacije. Znam da se opšte norme koriste zato što je broj takvih mogućih situacija u životu velik, ali tamo gde god postoji mogućnost i sumnja da se može odredba zakona zloupotrebiti, trebalo bi normu precizirati. Ovo pitanje koje se odnosilo sada na mogućnost zamene zatvorske kazne novčanom jeste nešto što je izazvalo u stvari najveću polemiku i najveći broj ovde diskusija. Želim da kažem da je apsolutno neprihvatljivo da čujemo od predstavnika Vlade obrazloženje da je o zatvorskoj kazni, koja je ovde inaugurisana prilikom usvajanja ovog zakona, govoreno kao o najvećem efektu preventivne politike ovog zakona, sada govori da nju nije moguće primeniti jer nemamo dovoljno zatvora jer su mali. Slušamo, to je prosto opšta priča, uvek je policija govorila da nema dovoljno zatvora, ali sada slušamo da je procena posle godinu dana da zatvorska kazna ne može da bude efikasno realizovana jer je toliki broj prekršaja koji su učinjeni, koji potpadaju pod ovu sankciju, da ona ne može ovako da opstane. Mi smo tada govorili da ona ne treba da se uvodi. Dovoljno je bilo zapretiti visokom novčanom kaznom, i ona ima preventivno dejstvo i imala bi sada. Ne mogu da se složim da je ovoliki broj smanjenja prekršaja ili izvršenih krivičnih dela u domenu saobraćaja samo zato što se neko uplašio zatvorske kazne, ali ako smo tada govorili da je to prejaka sankcija, sada ovakvim rešenjem se ovo može dovesti do velikih problema u njenoj primeni. Postavlja se pitanje – da li i na koji način će se ove sankcije realizovati kod lica koja nisu u stanju da plate ovu novčanu kaznu? Da li će se tada procenjivati na osnovu izgleda, na osnovu materijalnog stanja, da li će se nekome izreći zatvorska kazna ili novčana kazna? Drugo, lica koja su dobrostojeća, koja imaju novac, mogu vršiti krivična dela bez bojazni da ih vrše, jer će biti u mogućnosti da plate danak svoje bahatosti. Ovde se uglavnom radi o delima koja su na ivici nasilničke vožnje, da kažu – dobro, da platim 100.000, nemam problem, mogu tako da vozim. Mogu da vršim ta dela i mogu da platim. Lica koja nisu to u stanju, ona će da trunu u zatvoru. Nije se vodilo računa ni o materijalnoj situaciji, a nije se vodilo računa ni o činjenici kada se uvodila zatvorska kazna kakvi će efekti biti kada se ona bude uvela. Moraju se i građani staviti u ravnopravan položaj. Ovde smo čuli u toku izlaganja ministra da je rekao da je problem da se nastavi primena ove norme i kako ćemo je dalje primenjivati. Mislim da ovu normu ne primenjuje Vlada, nego je primenjuju sudovi. Trebalo je čuti mišljenje sudova na koji način će se stvarati ili u perspektivi primenjivati ovako alternativno postavljena sankcija. Šta je krajnji efekat ovako alternativno postavljenih sankcija? Ili zatvor ili novac. Vrlo je problematično ovo sa stanovišta efikasne primene.Mi čujemo predsednika Vlade da će to doprineti punjenju budžeta. Pa i tad, pre godinu dana smo slušali kako je cilj ovog zakona da se, između ostalog, naplatom sankcija puni budžet. Pa, nije to osnovni smisao zakona koji treba da definiše i da poveća bezbednost i zaštiti, u krajnjoj liniji, ljudske živote. Ovo su neke dileme koje bi trebalo da predstavnici Ministarstva, u krajnjoj liniji Vlada, povedu računa kada je u pitanju primena ovog zakona. Na kraju ovog mog izlaganja još jednom želim da ukažem, bilo bi važno pored ove represivne dimenzije koja se, evo, u ovom slučaju određivanja zatvorske kazne nije pokazala kao rešenje, u krajnjoj liniji, da ste uvažili naše sugestije pre godinu dana do ove situacije ne bi ni došlo. Sada će se videti, u ovoj primeni će biti još gore, a da se pristupi dubljoj izmeni predloga zakona i da se ona dimenzija, koja se odnosi na edukaciju, na podizanje svesti značaja bezbedne vožnje kod vozača, edukacije u domenu samih vozača i njihovog učešća u saobraćaju, prihvate oni amandmani ili se ti amandmani sada ugrade u novi predlog zakona i tako u perspektivi dugoročno ovako dobra statistika postane trajno stanje, a ne da ona prestane u nekom trenutku kada prestane strah kod samih vozača. Taj strah će prestati ako, a verujem da predstavnici Ministarstva na tome rade, ako se, ne daj bože, korupcija proširi. Straha nema ako se korupcija proširi jer nema sankcije, ako se suzbije korupcija u mnogo većoj meri sankcija će biti više, biće više izricanih presuda i biće, u svakom slučaju, efikasnija primena zakona.
Sedamnaest minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, posle njega narodna poslanica Judita Popović.
Dame i gospodo, gospođo predsedniče, predstavnici Ministarstva unutrašnjih poslova, Srpska radikalna stranka ocenjuje da je u izradi osnovnoga Zakona o bezbednosti saobraćaja, u prvom redu, trebalo da učestvuje i da ga pišu, pre svega, stručni ljudi iz MUP isključivo, i to ljudi koji imaju dugogodišnje operativno iskustvo na pisanju ovog zakona. Verujem da je bilo učešća u pripremama pisanja ovog zakona, ali imam saznanja da je drugo ministarstvo imalo svog autora, koji je, izgleda mi, imao odlučujuću ulogu kada je u pitanju ovaj zakon. S tim se ne bih nikada složio da sam ministar unutrašnjih poslova. Molio bih, gospođo predsedniče, dajte, pozovite ministra, jer imam za njega nekoliko važnih pitanja, da u toku dijaloga možemo eventualno neke stvari da razjasnimo. Bez njega ne vredi. Što se tiče člana 156. koji se menja, a radi se o predloženom članu 3, mislim da se olako ovo prepušta, gospodo iz Ministarstva, drugom ministru da odlučuje kad je u pitanju određena regulativa koja po prirodi posla treba da spada u nadležnosti MUP, zato što je MUP operativni organ i čiji poslovi mogu biti vrednovani i delotvorniji sto puta, nego da ga piše onaj ili neki ministar iz zaštite životne sredine ili za infrastrukturu, a nije imao nijednog dana radnog staža, niti je operativno pokrivao nijedan teren u državi Srbiji. Što se tiče člana 6, ovde je vrlo diskutabilno pitanje. Ako se nađe vozilo koje je nepropisno parkirano, šta će se desiti? Donosi se rešenje, ako nema vlasnika vozila, obaveštava se onaj koji uklanja vozila, a u elektronskoj formi obaveštava se vozač da će vozilo biti uklonjeno na osnovu tog rešenja. Vidite sad šta je sporno. U praksi je to vrlo, vrlo rizično. Na koje vidno mesto trebada bude rešenje istaknuto? Da li na banderu, da li na topolu, da li na bagrem, da li na izlog ili za brisač ili za tablicu? To može biti i u praksi vrlo sporno. Ovo neće moći da baš u praksi bude detaljno i kako je zamišljeno primenjeno. Što se tiče člana 7, on dobro reguliše ovu oblast, ali ću vas zamoliti, gospodo iz MUP, da se može odustati od zahteva za pokretanje prekršajnog postupka kad je u pitanju zdravlje ljudi. Molim vas, gospodine starešina za saobraćaj pri MUP, da u tom pravcu učinite korak napred, da izdate uputstvo policijskim stanicama na terenu, da ispred svih zdravstvenih ustanova u Republici Srbiji gde građani dolaze radi bolesti i zdravlja bude ukinut pauk, onaj koji je često u zloupotrebi od strane lokalne vlasti. Usaglasite to sa lokalnom vlasti, da lokalna vlast više ne dere građane i da ih ne kažnjava, a pogotovo kad je u pitanju teška bolest i građanin koji je oca, majku ili svoje dete ili svog najbližeg dovezao pred zdravstvenu ustanovu, da iz zdravstvene ustanove se vrati, a vozila nema. Ta lokalna uprava sadašnja nije gradila te trotoare. To su gradili ranije ljudi. Zar bolesnici ne zaslužuju tu pažnju kad dolaze pred bolnicu da svoje vozilo mogu da parkiraju, da svog bolesnika u bolnicu smeste i da ga posete. Zamolio bih vas, konkretan primer u Pančevu. Već sam za sutrašnju sednicu Skupštine grada Pančeva predložio dopunudnevnog reda da se ukine naplata parkiranja ispred zdravstvenih institucija. Usaglasite sa lokalnom samoupravom, a vi ste za mene odlučujući i merodavni da naložite policijskim stanicama i da ne slušaju lokalnu samoupravu, kad je u pitanju zdravlje ljudi. U tom pravcu, ima jedan pozitivan primer koji ne možemo da zaobiđemo. Vlada je donela jednu uredbu nakaradnu, štetnu po građane, povećala je velike cene za odnošenje nepropisno parkiranih vozila, duplirala ih, ali vidite, našao se čovek jedan, gradonačelnik, koji je rekao... evo ovo vreme mi nemojte računati, molim vas... našao se čovek koji je rekao, neću da poštujem uredbu vlade, Đilas je rekao 50% skidamo cene. Molim vas, sve što je delotvorno za građane u svakom slučaju procenio je i on se suprotstavio odluci odnosno uredbi Vlade. Ministar je izneo statističke podatke, pa mi je žao ovde, jer je izneo neke podatke delimične. Ti podaci koje je on izneo, izneo je delimično, ali je ipak ostalo nedorečeno kad je u pitanju saobraćajna policija. To je samo deo poslova koje obavlja saobraćajna policija. Nema ni reči o tome da saobraćajna policija obavlja i druge brojne poslove, pre svega otkriva i rasvetljava krivična dela na terenu, hvata izvršioce krivičnih dela, hvata lica po poternicama, učestvuje u brojnim otkrivanjima nedozvoljene trgovine droge i oružja, a to su, gospodo iz Ministarstva, ogromni poslovi koji se na terenu dešavaju, ali se nigde ne evidentiraju i vi to ne prikazujete u svojim izveštajima, odnosno danas je ministar morao i to da prikaže da se vidi da i saobraćajna policija ne statira i ne samo da figurira na ulici. Stanje na putevima; investitori i izvođači koriste za poslednjih deset godina manevarski prostor da se u investicijama puteva odvija velika pljačka, veliki kriminal i korupcija. Podsetiću vas, a za to imam hiljade svedoka, a vi kao dokaz možete da uzmete podatke iz Direkcije za izgradnju puteva Republike Srbije, da je od 1999. godine do današnjeg dana Pančevački put od Krnjače, tj. mosta na Dunavu, do Pančeva sedam puta prekopavan i presvlačen i rekonstruisan. Koji su to bili izvođači radova? Ko ih je kontrolisao? Ko je bio nadzorni organ? Koliko to košta jednom, drugi put, treći put, do sedmog puta? Gospodo, verujem da ste putovali od Beograda prema Novom Sadu, između Inđije i Banstola, 1936. godine je pravljen taj deo puta. Videćete da je danas taj betonski deo puta još uvek u upotrebi, a nama pojedini kriminalci kojima je povereno da rekonstruišu i izvode radove, put po projektu predviđen da bude osam metara skrate na šest metara. Dva metra nema. Gde su pare od ona dva metra na, recimo, 15-20 kilometara? Koliki je tampon? Od čega je tampon? Koja vrsta i kvalitet materijala je upotrebljen za asfaltiranje i za presvlačenje? Idite sada prema Pančevu, imaćete prilike da vidite pet slojeva različitih boja. O čemu se radi? Zato bi morala policija da uzme stvar u svoje ruke, da izvrši reviziju. Ko je to dozvolio da se sedam puta prekopava put i presvlači, izgrađujeza poslednjihsedam godina unazad od Pančeva do Beograda. Došao je gospodin ministar, meni je drago. Samo da podsetim, gospodine ministre, vi ste u vašem obraćanju u Skupštini delimično izneli poslove koje obavlja saobraćajna policija, prisutne sam obavestio, ali veliki broj poslova policija obavlja, tj. otkriva, rasvetljava krivična dela i brojne prekršaje, nedozvoljenu trgovinu droga i oružja, hvata lica po poternicama itd. Dakle,veliki broj poslova policija radi, ali da nije istaknuto u vašem izlaganju. Da ne bi bilo štete po saobraćajnu policiju, s obzirom da ima neka iskustva i da imam saznanja neposredno iz operative, molim vas, vrednujte to pripadnicima saobraćajne policije. Gospodine ministre, u putnoj privredi je veliki kriminal. Tu mnogi žare i pale. Uzmite cenu jednog kilometra puta koji se gradi i koji je građen ranijih godina, videćete da se nešto platilo pet puta umesto jednom. Kada su u pitanju regionalni putevi, prepušteno je lokalnoj samoupravi, ali bi i policija morala operativno da sarađuje i da preduzima odgovarajuće mere sa pravosudnim organima, i da se podnose krivične i prekršajne prijave tamo gde su određeni ljudi, rukovodioci i oni koji odgovaraju da putna privreda, odnosno putevi moraju biti rekonstruisani i popravljani, udarne rupe. Za to građani plaćaju prilikom osiguranja i ostalih dažbina koje daju. Zato treba policija da i pored ostalih poslova i ovo ima u vidu i da potencira i da se na taj način konačno obračunate sa onim ljudima koji su neodgovorni. Gospodine ministre, državo pomozi! Zašto nama policija ide gola i bosa? Zašto budžet Republike Srbije nije usmeren na poboljšanje materijalnog položaja pripadnika organa unutrašnjih poslova, od kojih svaki ministar i član Vlade traži da policija hapsi, juri, sprečava itd? Molim vas, pogledajte kada je poslednja uniforma primljena i oprema u pojedinim policijskim stanicama i policiji. Zašto idu ljudi iskrpljeni? To nije pre 50 godina bilo u policiji, onda je bila narodna milicija. Gospodine ministre, mislim da vi imate informacije i da znate koliko se lica danas u Republici Srbiji prati, koje lice se prati i obezbeđuje i po kom pravnom osnovu, pod kojim stepenom se koje lice prati, obezbeđuje i po kom pravnom osnovu. Koliko učesnika u obezbeđenju tog lica učestvuje dnevno, nedeljno i mesečno, koja tehnika je upotrebljena za obezbeđenje pojedinih lica. Koliko to poreske obveznike naše građane košta? Drugo, da li se može obelodaniti ijedan plan i stepen obezbeđenja bilo koga u ovoj državi? Da li je to tajna? Zašto bi bila tajna? Bio sam u republičkoj i u saveznoj Vladi, pa nikome nisam dao da me obezbeđuje. Taman posla da ministra obezbeđuje, koga su građani poslali. Hajde sad da mu damo četu policije. Jednog dana, gospodine ministre, zapamtite, možda bude shvaćeno kao šala, ali jednog dana tražiće vam i orkestar milicije da ga prati, ako budete dozvolili. Ono što je tražila, gospodine ministre, SRS, molim vas, vi ste ozbiljan čovek i odgovoran, ali SRS nije zadovoljna s tim što vi SRS niste dostavili podatke koje je ona tražila vezano za određena obezbeđenja. Vi to uskraćujete SRS i poslanicima SRS. Prema tome, to ne bi trebalo da bude tajna ni za koga, jer mi imamo na to pravo bilo ko da je u pitanju. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas, član 107. Poslovnika Narodne skupštine – poslanik je obavezan da govori o tački dnevnog reda.) Znate šta, ovo je bezbednost. Imam čast što je danas bezbednost i jedino ministarstvo koje je u kompletnom sastavu došlo pred Skupštinu i to treba imati u vidu uvek.
Narodni poslaniče, tema našeg rada su izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja. Dva minuta od 15 ste posvetili temi dnevnog reda. Molim vas da ne kršite Poslovnik dalje, s punim razumevanjem za argumentaciju, ali činjenica da su trenutno u sali ministar unutrašnjih poslova i njegovi saradnici ne daje vam za pravo da kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine i da pod bezbednošću saobraćaja smatrate i lokalnu samoupravu, i obezbeđenja lica i sve što se tiče policije. Molim vas, član 107.)
Gospođo predsedniče, sve je to u funkciji bezbednosti, od lokala do vas kao predsednika Skupštine u ovom trenutku. Sve se tiče svakog čoveka pojedinačno. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, kada na dnevnom redu budu izmene i dopune Zakona o policiji, onda ćete imati širu temu za razmatranje bezbednosti. Sada je tema našeg rada izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja. Upozoravam vas jer me stvarno prisiljavate da vam izričem mere na koje sam obavezna ako narodni poslanik krši član 107.) Mogu li da nastavim? (Predsedavajuća: U okviru poštovanja člana 107. da govorite o temi dnevnog reda.) Svakako. Šta je trebalo rekao sam, a imam još da dodam da je u pogledu zakonske regulative kada je u pitanju bezbednost saobraćaja. Nedostatak u Krivičnom zakoniku Republike Srbije. Koji je to nedostatak?Imate krivična dela protiv bezbednosti javnog saobraćaja. Ugrožavanje javnog saobraćaja je normirano i predviđeno u članu 289, a kada je u pitanju ova materija samo dva člana je regulišu u Krivičnom zakoniku, a to je jedna ozbiljna materija – bezbednost saobraćaja. Da bi se postigla adekvatna, gospođo predsedniče, bezbednost saobraćaja, pa nemojte mi zameriti kad kažem da ovi ljudi koji rade na poslovima bezbednosti saobraćaja da danju i noću rade i da treba da imaju plate i uniforme, i da ako im obezbedimo plate i uniforme i opremu neće biti korupcije. Hvala vam.
Šesnaest minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva, evo posle nešto više od šest meseci od početka primene Zakona o bezbednosti saobraćaja imamo mogućnost da raspravljamo o izmenama i dopunama ovog zakona. Kako vi sami kažete u razlozima za donošenje, odnosno za Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o bezbednosti saobraćaja, da je praksa pokazala da su ovakve izmene i dopune neophodne, i to zbog doslednog ili doslednijeg poštovanja propisa, to pod jedan, pod dva zbog veće bezbednosti svih učesnika u saobraćaju, i pod tri, zbog usaglašavanja sa relevantnim međunarodnim dokumentima, koji su u međuvremenu, je l' tako, doneti. Veća bezbednost učesnika je u direktnoj zavisnosti od doslednog poštovanja propisa i to zaista niko ne spori. S druge strane, gospodine ministre, ne želim zaista ni u jednom momentu da posumnjam u dobre namere vašeg ministarstva, u dobre namere svih ljudi koji danas tu sede pored vas i ostalih koji su učestvovali u izradi ovog, kako osnovnog zakona, tako i ovog predloga o izmenama i dopunama ovog zakona. Dakle, da nam na putevima bude bolja bezbednost, da svi učesnici u saobraćaju budu bolje zaštićeni na putevima i da bude što manje saobraćajnih udesa i onih zaista jezivih slika koje svakodnevno imamo priliku da vidimo, kako u štampanim, tako i u elektronskim medijima. To je ono što zaista svaki normalan čovek u današnjem momentu želi i to je ono što hoću da kažem da u ovom momentu zaista nije pitanje oko koga bi trebalo da se spori neko, bio on pozicija ili opozicija. Međutim, kako u osnovnom Zakonu o bezbednosti saobraćaja, tako i u ovim izmenama i dopunama koje ste danas predložili i koje su tema današnjeg dnevnog reda, ima nekih stvari koje zaista nisu realne, nekih stvari koje nisu primerene našoj svakodnevici, koje nisu primerene našoj praksi, nekih stvari koje nisu primerene današnjem životu. Zaista, gospodine, ministre, da na ovako ozbiljnu temu ipak upotrebim i jednu šaljivu rečenicu koja kaže, pretpostavljam da svi vi iz ministarstva, kao i vi gospodine ministre, znate za onu izreku koja kaže – svi koji nešto znaju neka se odmah jave u policiju. Siguran sam da su svi vaši saradnici i vi, koji ste učestvovali u izradi ovog zakona, zaista upotrebili dosta vremena, dosta pažnje i verovatno i dosta stručnosti u izradi ovog zakona, kako osnovnog, tako i ovih izmena i dopuna. Međutim, postoji utisak da u nekim segmentima ovih izmena i dopuna, pošto sada govorimo o njima, postoji određena kolizija sa realnošću. Evo, da upotrebim jedan primer oko koga ću se malo duže zadržati. Članom 330. u stavu 1. bilo je predviđeno da se za slučajeve koji su ispod toga taksativno nabrojani može izreći kazna zatvora od 15 dana i 14 kaznenih poena. Međutim, sada se predviđa da se kao alternativna nova kazna predvidi novčani iznos kazne od 100 hiljada do 120 hiljada dinara. Voleo bih, gospodine ministre, da nam objasnite jednu stvar – pod jedan, da li se došlo do zaključka da sa pozicija bezbednosti u saobraćaju, bezbednosti svih učesnika u saobraćaju, ove mere nisu adekvatne. Govori o ove dve mere – o kazni zatvora i o alternativnoj kazni, odnosno kumulativnoj kazni od 14 kaznenih poena? Da li te dve mere zajedničke nisu adekvatne u odnosu na ove prekršaje koji se čine i koji su taksativno nabrojani. Dalje, da li će novopropisana novčana kazna od 100 hiljada do 120 hiljada dinara u većoj meri uticati na psihu ili na psihologiju učesnika u saobraćaju da se uzdrže od eventualno budućeg vršenja takve vrste prekršaja? Da li će učesnici u saobraćaju primenom ove mere od 100 hiljada do 120 hiljada jednostavno shvatiti da oni više ne treba da vrše takve prekršaje. Ili se radi možda o jednoj trećoj situaciji koja, čini mi se, ponajviše žiga ovu Vladu, a to je nedovoljno punjenje budžeta, ili su možda kumulativno ispunjena sva tri ova uslova u jedan zajednički, da kažem, četvrti uslov, sva tri: neadekvatnost propisa ili propisanih mera, jače psihološko dejstvo na učesnike u saobraćaju i bolje punjenje budžeta? Voleo bih da čujem odgovor na pitanje – šta je od ove tri stvari ovde zaista adekvatno? Gospodine ministre, prešao sam stotine hiljada kilometara kao aktivni učesnik u saobraćaju, kao vozač. Siguran sam da i vi dosta putujete, bilo kao vozač ili suvozač, možda u poslednje vreme više kao suvozač, ali pretpostavljam da ste dosta učestvovali u saobraćaju i kao vozač, meni je dobro poznata bezbednost na našim putevima. Svakodnevno imam prilike da se uverim u mnoge stvari koje predstavljaju kršenje propisa iz oblasti saobraćaja i potpuno mi je jasna druga situacija, da je vrlo teško napraviti srazmeru između jednog opšteg zakona za boljom bezbednošću i materijalno-finansijske situacije u kojoj se naši građani nalaze. Međutim, u ovom osnovnom zakonu, a posebno u ovim izmenama i dopunama ovog zakona, mislim da postoji jedna potpuna disproporcija između ove dve stvari – između zahteva za boljom bezbednošću i materijalno-finansijske situacije naših ljudi. Gospodine ministre, mislim da biste i vi kao potpredsednik Vlade trebalo malo da sugerišete pojedinim našim ministrima i uopšte pojedinim ljudima iz Vlade da malo ateriraju, da se malo spuste na zemlju, da se malo spuste među običan svet, da se spuste među obične ljude, da vide koliko se tamo teško živi, da vide šta znači kada neko danas nema da da svom detetu ni za osnovne potrebe, da mu pruži minimum egzistencijalnih uslova itd. U Vladi postoji jako izražena želja za uspostavljanjem nekih zapadnih standarda, svuda i na svakom mestu. Pitam vas, gospodine ministre, je li ista kazna, je li adekvatna kazna onom tamo ko ima dve i po, tri hiljade evra platu i biće kažnjen hiljadu evra i onome ko ima 20 hiljada dinara platu i biće kažnjen 120 hiljada dinara, kome treba šest plata da bi izmirio neku kaznu? Drugo, jeste li razmišljali o drugoj situaciji – ko će moći sebi da priušti tu privilegiju da plati kaznu od 100 hiljada do 120 hiljada dinara u odnosu na sve učesnike u saobraćaju, na sve vozače? Biće to vrlo jedan mali broj u odnosu na ukupan broj vozača, jedan vrlo mali broj, da kažem, tatinih sinova koji će moći zamene kaznu zatvora za novčanu kaznu od 100.000 ili 120.000 dinara. Dakle, moći će da otkupe kaznu zatvora. A ostali? Šta je sa ostalima, šta je sa njima? Oni će i dalje da pune naše, kako vi kažete, koji će biti verovatno prebukirani, zatvore. Mi jesmo za strogo poštovanje zakona. Normalno, mi jesmo za primenu strogih kazni, pogotovu za ove i ovakve teške prekršaje kao što su npr, eto svakodnevno se to viđa, bahata vožnja, nasilnička vožnja, prelazak preko dve pune linije i pri tom kada se pretiče kolona vozila itd, i sve ono što ste vi pobrojali u ovom članu 330, zaista i mi iz SRS normalno je da smo za vrlo stroge kazne u ovakvim situacijama. Međutim, smatramo da ove kazne treba da budu primerene našoj realnoj situaciji. Tako će u stvari više učesnika moći da "okaje'' svoje grehe za takvu vrstu prekršaja koje je uradio, tako će verovatno takva vrsta kazne adekvatnije da utiče na psihu ili psihologiju tog učesnika u saobraćaju da više ne čini takva dela, a na kraju tako će i pretpostavljam i država biti zadovoljnija sa aspekta punjenja budžeta, jer normalno da je i to stavka o kojoj u ovoj situaciji treba razmišljati. Hteo bih još nešto da kažem u vezi ovoga, a to je da postoji mnogo ljudi koji su bahati na našim drumovima. Kažem da se svakodnevno susrećem s takvom vrstom vozača. Međutim, pored bahatosti u vožnji, postoje ljudi koji su bahati i u običnom životu, i pretpostavljam da i oni ljudi koji su bahati u vožnji sigurno su bahati i u običnom životu, bahati u svom radu itd. Postoje ljudi koji su toliko bahati da npr. mogu da okvalifikuju nekog čoveka svakojakim i pogrdnim imenima kao što je monstrum itd, bez dokaza, bez njegove mogućnosti da da odgovor. Znate, ipak ovakvi ljudi, kao što su oni bahati koji prelaze one dve pune linije i pretiču kolonu vozila, tako su i ovi bahati i oni liče na neku ustajalu baru, ali verujte kao što je i ta bara voda, jer nažalost izgleda da ni voda ne može bez izroda, tako se i oni kvalifikuju kao ljudi, spadaju u kategoriju ljudi. Iskreno se nadam da će država zaista imati puno snage i puno energije i moći da se suprotstavi bahatima i ovim prvima i ovim drugima.
Iskorišćeno je 13 minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić. Posle njega narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ove izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima bave se samo pitanjem statusa profesionalnih vozača, odnosno preciznijeg određivanja vremena upravljanja vozilom, kao i trajanje odmora tih vozača. Ovim zakonom se predviđa mogućnost plaćanja velike kazne za nasilničku vožnju, za koju je bila predviđena i kazna zatvora. Menjaju se i članovi zakona koji se odnose na postupke sa nepropisno parkiranim vozilima od strane službenih lica i ovlašćenih službi. Činjenica je da je veliki broj izmena u ovom zakonu uzrokovan promenama evropskih propisa i direktiva i na osnovu toga uvek ćemo izgleda morati da menjamo ne samo ovaj zakon, nego i sve ostale, mada koja je svrha svega toga ako znamo da od EU, po izjavama njenih zvaničnika, nema ništa do 2018, a verovatno i nikada, odnosno kasnije. Ministar je u svom uvodnom izlaganju izneo brojke koje govore o efektima novog zakona koji se primenjuje od decembra 2009. godine. Dobro je to kada se smanji broj nesreća, broj poginulih i povređenih, kao i materijalna šteta koja nastaje posle saobraćajnih nezgoda. Moje kolege poslanici iz SRS su dosta govorile o ovom zakonu, odnosno izmenama i dopunama, tako da ću nešto reći o nečemu što i te kako narušava bezbednost u saobraćaju, a tiče se teretnih vozila i njihovog učešća u saobraćaju. Kada je reč o drumskom saobraćaju, skrenuo bih pažnju gospodinu ministru unutrašnjih poslova na jedan problem za koji verovatno nije ni čuo, jer sam siguran da tako grubo kršenje upravo ovog zakona, a možda i narušavanje suvereniteta Republike Srbije, nikada ne bi dozvolio. Najgore je to što smo i prošle godine, a evo i sada, govorili o efektima tog zakona, o drakonskim kaznama, o zatvoru za bahate vozače, o tome da će, recimo, neko ko razgovara mobilnim u toku vožnje biti žestoko sankcionisan ili pešaci koji to rade na pešačkom prelazu itd. I ja kažem da treba tako da se radi, da ne nabrajam sada. Gospodine ministre, vi ste veoma hrabro ušli u obračun sa kriminalom, suprotstavili ste se onima koji su godišnje okretali milijardu evra stečenih kriminalom i zato smatram da ćete ovo što ću vam sada izneti uzeti u obzir i da ćete preduzeti sve neophodne mere da se jedna bruka i blamaža i Republike Srbije i drumskih prevoznika u Srbiji prekine. O ovome sam jednom govorio u kraćim crtama ovde u Narodnoj skupštini, ali očigledno to nije došlo do vas, a to se dešava i dalje. Sećate se, gospodine ministre, a i vi, građani Srbije koji ovo slušate, kako je šiptarska nelegalna vlast Hašima Tačija na KiM na tzv. administrativnim prelazima maltretirala naše prevoznike, skidala tablice, zaustavljala autobuse, izbacivala iz tih vozila žene sa bebama, starce, bolesne, decu koja su preplašena plakala, terala ih da pešice prelaze punkt pored bornih kola snaga KFOR-a, na drugoj strani su se ukrcavala u druga prevozna sredstva, pošto Tačijevi Šiptari ne dozvoljavaju da naši prevoznici obavljaju svoje delatnosti na tom delu Republike Srbije. Takođe, sećate se divljačkog uništavanja predajnika mobilne telefonije, usled čega je na desetine hiljada Srba u tzv. enklavama bilo odsečeno od sveta, a samim tim su bili i životno ugroženi, jer su tako bili sprečeni da komuniciraju i sa bolnicama, sa državnim institucijama Republike Srbije, međusobno i porodično. Verovatno se sećate onih ružnih slika posečenih kablova, razbijene tehnike, a to je, u stvari, slika i prilika zlikovačke šiptarske vlasti na KiM. Sada da se vratimo drumskom saobraćaju. Gospodine ministre, svakako znate za koje namene služe probne tablice. Ovde imam pravilnik MUP i citiraću vam član 34, poglavlje četiri, koje govori o registarskim tablicama, pa se u članu 34. kaže: "Za novoproizvedena, prepravljena i opravljena vozila kojima se u saobraćaju na javnim putevima vrši probna vožnja radi ispitivanja ili prikazivanja svojstva tih vozila, za vozila koja se kreću od mesta gde su proizvedena do mesta dorade, prepravke i prodaje, za vozila koja se voze na tehnički pregled, na sajam ili carinjenje, kao i za vozila koja se kreću od mesta u kome su preuzeta do mesta u kome će biti registrovana, izdaju se probne tablice koje služe za privremeno označavanje tih vozila u saobraćaju na putevima". Onda su dati crteži kako trebaju da izgledaju te tablice. Dakle, čuli smo kada se mogu koristiti probne tablice. Gospodine ministre, ovde imam tri fotografije koje ću vam kasnije dostaviti. U pitanju su vozila sa KiM čiji su vlasnici Šiptari, koji u Prokuplju dobijaju probne tablice da bi mogli da obavljaju privrednu delatnost. Što je najgore, na jednom kamionu koji je slučajno fotografisan, nisam ni znao mada sam se kasnije raspitao kod kolega, verovali ili ne, na albanskom je pisala predizborna parola Hašima Tačija i Beriše Oksalija iz Albanije, u prevodu, bukvalno se kaže – držim obećanje. Takvo vozilo je sa probnim tablicama, što je apsolutno protivno zakonu i ovom pravilniku, krstarilo drumovima Srbije. Možete li zamisliti, gospodine ministre, da se sa probnim tablicama na teretnom vozilu, odnosno kamionu, može obavljati teretni saobraćaj i privredna delatnost unazad, nažalost, nekoliko godina, da se gaze naši drumovi i da se uništavaju, da se ugrožava bezbednost ne samo učesnika u saobraćaju, već i ostalih građana Republike Srbije? Gospodine ministre, Šiptari sa Kosova i Metohije, kršeći sve moguće zakone i pravilnike, citirao sam maločas, ovde u Srbiji dobijaju probne tablice kada uđu sa Kosova i Metohije da obavljaju tu privrednu delatnost i tako učestvuju u saobraćaju. Takva bruka i takvo kršenje zakona meni je kao građaninu Srbije i kao narodnom poslaniku, kao i svim ostalim građanima koji znaju šta se dešava – to mi je apsolutno neprihvatljivo. Za ovako nešto svakom drugom građaninu Srbije sledovala bi drakonska kazna, privredni prestup, zatvor, zabrana upravljanja, zaplena vozila, a za Šiptara koji je došao kamionom iz Podujeva ili Prištine, to je nagrada, ali istovremeno je to iživljavanje nad građanima Srbije koji rade kao prevoznici. Već duži niz godina pomenuti prevoznici prelazeći administrativnu granicu sa Kosovom i Metohijom u prvom gradu na teritoriji centralne Srbije, a to se obično dešava u Prokuplju, uzimaju probne tablice i sa takvim tablicama, a to je u stvari jedan zalepljeni karton, krstare srpskim drumovima. Konkretno, najviše ih dolazi u popovačku fabriku cementa, gde prioritetno utovaruju robu, dok naši prevoznici mogu samo da gledaju sa strane šta se dešava. Zatim se vraćaju na Kosovo i Metohiju, na granici bacaju probne tablice koje su namenski vremenski ograničene i stavljaju neke svoje i nastavljaju put dalje. To se danima, mesecima i godinama dešava. Sada pitam, a voleo bih da dobijem i neki odgovor – sa kojim putnim ispravama putuju ti vozači? S kojim ličnim kartama? S kojim vozačkim i saobraćajnim dozvolama? Čiji su memorandumi na tim dozvolama i putnim ispravama i čiji pečati? Takođe, zanima me na koji način takvi prevoznici nadoknađuju korišćenje srpskih puteva, s obzirom da se registruju na teritoriji Kosova i Metohije i da novac ide nelegalnim šiptarskim institucijama? U Srbiji mogu da nanesu štetu građanima, njihovoj imovini, mogu da ugroze nečiji život i da jednostavno sa tim kartonskim tablicama nestanu. Da ne govorim o svakodnevnom rabljenju kolovoza sa vozilima koja su sa teretom teška i više od 50 tona. Pitanje je sada kako će se ovim zakonom tretirati Šiptari sa Kosova i Metohije koji prevoze robu sa Kosova i Metohije preko Srbije za EU ili neku drugu zemlju? Na osnovu čijih zakona će oni završavati sve pravne poslove u vezi međunarodnog transporta? Naša država treba da sačuva svoj integritet i ugled i da takvim licima ne dozvoli tranzit kroz Srbiju. Za Srbiju je sve legalno što nosi pečat državnih organa Srbije ili UNMIK organa odnosno UN ukoliko dolazi sa teritorije Kosova i Metohije. U suprotnom, narušava se suverenitet Republike Srbije. Zanimljiv slučaj se dogodio pre nekoliko meseci, upravo u vezi tih Šiptara koji sa probnim tablicama iz Prokuplja krstare našim drumovima. Dobro znate da je veliki broj prognanih lica Srba izbegao sa Kosova i Metohije. Mnogi od njih su prinuđeni da rade sve i svašta ovde u Srbiji, ne bi li nekako preživeli. Tako su neki radili povremeno kao vozači kod preduzetnika koji se bave prevozom robe. Jedan od njih je među Šiptarima koji su došli u srce Srbije sa probnim kartonskim tablicama prepoznao okorelog pripadnika OVK. Međutim, posle suočenja, taj se brže-bolje izgubio. Tablice od kartona su uklonjene sa vozila koje je odvezeno odmah sa parkinga. Ovo vam je najbolji primer zbog čega kažem da je ugrožena i bezbednost građana uopšte, a ne samo učesnika u saobraćaju. A kakva je bezbednosna procena kada je Kosovo i Metohija u pitanju i mogući teroristički napadi, mislim da je vama kao ministru dobro poznato. Nažalost, Srbin koji je prepoznao pripadnika terorističke OVK, otišao je dalje svojim vozilom i svojim poslom, ne znajući koga da prijavi, pod kojim registarskim brojem i kojim imenom. Jer, danas, logično gledano, i braća Mazreku, koji su bili osuđeni, nažalost, pušteni posle 5. oktobra, za silovanje 12-godišnje srpske devojčice koju su potom živu spalili u krečani kod Klečke, mogu ući u Srbiju pod lažnim imenom, kao auto-prevoznici, a koje će im njihov ratni komandant i zločinac Hašim Tači svakako dati. Gospodine ministre, to je ta naša velika bruka koju vi morate da zaustavite i presečete. Može neko od vaših službenika sa područja Prokuplja da kaže da je to zbog Srba koji ulaze sa Kosova i Metohije. Međutim, ipak to nije istina. Srbi koriste ovde naše tablice, a Šiptari sa Kosova i Metohije, ako priznaju državu Srbiju i ako žele da se bave transportom na teritoriji Republike Srbije, neka prijave mesto boravka u Prokuplju, u Vranju, u Raškoj, u Kruševcu, bilo gde pa neka tu registruju svoja vozila i neka se bave prevozom. Kada pređu administrativnu granicu, tamo neka rade šta god žele. Takođe me interesuje da li policija vrši pretrese tih vozila koja svakodnevno ulaze u Srbiju, gde dobijaju probne tablice za obavljanje transporta robe, što je, ponavljam, apsolutno nemoguće ako se držimo zakona i pravilnika o registraciji motornih i priključnih vozila? Gospodine ministre, pitam vas – šta bi se desilo da kojim slučajem, ne daj bože, takav nelegalni učesnik u saobraćaju pregazi ili ubije dete na biciklu, recimo, u Paraćinu, kroz koji prolazi na putu do popovačke cementare? U toj situaciji država Srbija treba da sedne na optuženičku klupu umesto tog Šiptara jer mu je omogućila da na takav, neregularan način, dođe do tablica i da svojim vozilom dođe do Paraćina. Još gore ako taj vinovnik nesreće pobegne sa mesta nesreće ili uništi te kartonske probne tablice, ili stavi druge, možda ih nije ni stavio u momentu nesreće i tako neko neće moći ni da pribeleži broj. Kako će sutra sudija da povede postupak i da konstatuje da je vozač teretnog vozila natovaren robom sa probnim tablicama počinio to i to krivično delo ugrožavanja učesnika u saobraćaju, a toga u zakonu nema, a država Srbima je to dala i omogućila? Očekujem od vas, gospodine ministre, da već sutra preduzmete odgovarajuće mere da se ova bruka i sramota države Srbije zaustavi. Jer, šta onda sprečava bilo koga u Srbiji da uzme probne tablice kada kreće negde na put? Jer, što bi, recimo, prevoznici uopšte morali da registruju svoje kamione kada mogu da uzmu od Šiptara taj isti recept? Nadam se da ste shvatili ogorčenost moju, ali i oko 500 prevoznika iz Pomoravlja, koji svakodnevno gledaju tu bruku države Srbije i koji traže od vas da to zaustavite, s obzirom da ste se do sada pokazali kao ministar koji se hvata u koštac i sa mnogo većim i opasnijim problemima nego što je ovaj.
Iskorišćeno je 15 minut i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Dušan Marić ima reč.
Dame i gospodo, usvajanje Zakona o bezbednosti saobraćaja i izmene tog zakona o kojima danas raspravljamo svakako će doprineti dodatno povećanju bezbednosti saobraćaja i smanjivanju nesreća na srpskim putevima, pa će ovaj trend o kojem je govorio ministar, gospodin Dačić, pozitivan trend svakako biti nastavljen i to je dobro i zbog toga se ovakvi zakoni usvajaju. Međutim, da bi ove pooštrene kaznene mere, od kojih su neke previsoke, kao ona o obavezi da u po bela dana bude upaljeno svjetlo, da bi te mjere dale dugoročne rezultate, neophodno je ispuniti određene preduslove. Pomenuću samo dva. Jedan je poboljšanje položaja saobraćajne policije i policije uopšte. Tu pre svega mislim na materijalni položaj i na uslove u kojima oni rade. S obzirom na posao koji rade, koji je pun rizika i zameranja, mislim da policajci u Srbiji rade za plate koje se mogu nazvati mizerne, a saobraćajna policija radi sa opremom koja je zastarela i koja ne može odgovoriti zakonskim rešenjima. Slabo plaćeni policajac, sa platom od 30.000 dinara, sa iskrzanom uniformom, o tome je govorio kolega Petar Jojić, ne može biti motivisan da valjano obavlja ovaj rizični posao. Taj posao bukvalno nosi obavezu svakodnevnog suočavanja sa kriminalcima i ljudima koji na ovaj ili onaj način čine saobraćajne i druge prekršaje. Policajac koji ima platu 30.000 dinara, koji nema adekvatne uslove za rad, ne može biti motivisan da ne oprašta saobraćajne prekršaje, bez obzira da li će biti velikodušan zato što uzima mito ili bez mita. Poboljšanje materijalnog položaja policije je urgentan posao, kao što je urgentan posao da se saobraćajna policija snabde sa odgovarajućom, modernom opremom. Navešću konkretno primer saobraćajne policije u Velikoj Plani koja, pored svih tekućih poslova, ima obavezu da kontroliše autoput u dužini od 50 km i na tom delu se nalazi deonica na kojoj se često dešavaju teške saobraćajne nesreće. Ta stanica policije nema dovoljne ljudske resurse da obavi taj posao na valjan način. Ljudi tamo ginu od posla, a dodatnu otežavajuću okolnost predstavlja činjenica da nemaju dodatnu opremu. Bolje je da se saobraćajna nesreća ne dogodi. Zbog toga se ovi zakoni usvajaju. Međutim, kada se dogodi, onda je izuzetno važno da policija pravovremeno interveniše, da na valjan način izvrši uviđaj, da sačini zapisnik, da utvrdi sve činjenice. Drugi preduslov da bi se bezbjednost saobraćaja podigla na željeni nivo jeste da se putevi u Srbiji dovedu u podnošljivo stanje. Građani Srbije već deset godina, bez obzira da li se na vlasti nalazi DS, DSS, NS, G17, SPS slušaju bajke o brzim putevima, brzim prugama, o Koridoru 10. Međutim, činjenica je da se većina puteva u Srbiji nalazi u izuzetno lošem stanju, prekriveni rupama i zakrpama. Mi ovde u Skupštini često slušamo nadgovornjavanja dvojice ministara, jednog bivšeg i jednog sadašnjeg. Ovaj prvi tvrdi kako je on asfaltirao više od 400 km puteva, kako on kaže, evropskih puteva, ovaj sadašnji ministar kaže da to nije tačno da je to asfaltirao on, da će on asfaltirati još više, to često naliči na ono dečije nadlagivanje. Međutim, činjenica da mnogi od tih puteva postoje jedino u zapisnicima sa sednica ovog parlamenta. Od konkretnih zakonskih rešenja osvrnuću se samo na dva. Prvo je rešenje po kojem sudija za prekršaje ima mogućnost da vozaču koji je zaradio zatvorsku kaznu od 15 dana ili 30 dana tu kaznu oprosti i da mu pruži mogućnost da on tu kaznu otkupi novcem. U pitanju je iznos od, čini mi se, 100 hiljada do 150 hiljada dinara, zavisno od procene sudije za prekršaje. Mislim da će ovo rešenje, koje je verovatno doneto sa dobrom namerom, imati lošu posledicu zato što će dovesti do raslojavanja vozača, raslojavanja građana na osnovu njihovog socijalnog statusa. Imaćemo bogate vozače i siromašne vozače. Devedeset, devedeset pet odsto građana Srbije nema novca da plati ovu kaznu. Oni će biti prinuđeni da idu u zatvor, a onih preostalih pet odsto će platiti kaznu, međutim to oni neće osetiti zato što imaju novca i to neće po njih imati nikakav vaspitni efekat. Budžet će nešto biti povećan, međutim neće biti ostvarena osnovna svrha zakona, a to je preventivno dejstvo. Sledeće rešenje na koje želim da ukažem jeste ovo ograničenje brzine pored škola i kada škole ne rade. Znači, u noćnim časovima, preko vikenda i u vreme državnih praznika, u vreme zimskog i letnjeg raspusta, mislim da je u pitanju jedno rešenje koje nije logično, besmisleno je da pored jedne škole, koja se možda nalazi van naseljenog mesta, neko sredinom jula u dva sata iza ponoći mora da ograničava brzinu, da smanjuje brzinu. Iskoristiću ovu priliku da još jednom ukažem na izuzetno loše stanje regionalnog puta između Velike Plane i Smederevske Palanke.Taj put ima dužinu od 11 km, a već 15 godina nalazi se u izuzetno lošem stanju, u takvomstanju koje objektivno predstavlja opasnost po bezbednost saobraćaja, pa očekujem od ministra Dačića da založi svoj autoritet da ovo pitanje, koje 15 godina čeka na stolu nekog ministarstva, konačno bude rešeno. Godinama je ovaj put održavan krpljenjem udarnih rupa, međutim inspekcija Direkcije za puteve je u nekoliko zadnjih navrata utvrdila da na taj način nije moguće put držati u funkciji, da na taj način put ne može da bude upotrebljiv za saobraćaj, nego da je neophodna njegova temeljna rekonstrukcija i to na taj način da kompletan put, znači, u dužini od 11 km bude presvučen novim slojem asfalta. Po zakonu o bezbednosti saobraćaja, kada vozač naiđe na udarnu rupu i tom prilikom ošteti automobil ima pravo da ostane na mestu udesa, na mestu zadesa, da pozove saobraćajnu policiju kako bi policija napravila zapisnik i na osnovu toga vozač mogao da naplati štetu koju je pretrpeo. Kada bi to radili vozači na ovome putu između Velike Plane i Smederevske Palanke, a slično je stanje na većini ostalih puteva u Srbiji, saobraćaj bi bio paralisan zato što je skoro neizvodljivo ovaj put preći dozvoljenom brzinom od 50 do 60 kilometara na sat, a ne napraviti štetu na autu. Inače, u pitanju je vrlo frekventan put između dve opštine koje imaju više od 100 hiljada stanovnika. Ljudi iz Velike Plane svakodnevno u velikom broju idu u Smederevsku Palanku, u tamošnju bolnicu, nekoliko stotina ljudi, radnika i školske dece, svakodnevno putuje iz jedne u drugu opštinu. Ovaj put se nastavlja prema Mladenovcu i Beogradu, odnosno prema Aranđelovcu i Topoli,a s druge strane kod Velike Plane uključuje se na Koridor 10 i autoput i vozači teških kamiona iz Smederevske Palanke, iz susednih opština iz srednje Srbije ovaj put koriste kao najbržu i najbližu vezu sa autoputem i Koridorom 10. Ministar Dačić je ovde istakao podatak da se najveći saobraćajnih nesreća događa u naseljenim mestima. Ovo je vrlo bitno za temu o kojoj govorim iz razloga što ovaj put u dužini od pet kilometara prolazi kroz gusto naseljene delove Stare Plane i naselja Bresje. Tu živi oko 4.000 ljudi. Put je izuzetno uzak. Kuće bukvalno izlaze na ulice. Čak i u situaciji da je put rekonstruisan, da se nalazi u dobrom stanju, on objektivno predstavlja veliku opasnost po stanovnike okolnih kuća zato što je to jedina ulica koja prolazi kroz naselje. Hoću da istaknem da je projekat rekonstrukcije gotov. Da je opština Velika Plana uradila sve ono što je bilo do nje. Uradili smo i kanalizacionu mrežu koja ide pored puta. Regionalno preduzeće za puteve je izdvojilo sve potrebne resurse, uključujući i novac. Programom "Srbijaputa" je predviđena rekonstrukcija, međutim od toga posla još uvek nema ništa, pa apelujem na ministra Dačića da založi svoj autoritet i da pomogne u rešavanju ovog problema. Smatram da stanje na putevima i bezbednost saobraćaja u bilo kom delu Srbije ne sme da zavisi od politike i političkih partija. Na kraju ću da malo izađem iz ove teme. Izvinjavam se, još koliko vremena je ostalo poslaničkoj grupi SRS?
Ukupno je bilo 22 minuta i 35 sekundi.
Preostalo vreme ću da iskoristim da ukažem na još jedan primer. To je primer udarnih rupa na autoputu od Velike Plane do Beograda. Za ove dve godine, koliko svakodnevno prelazim ovu relaciju, identifikovao sam desetak udarnih rupa i svaki put kada putujem ovom relacijom pitam se da li ljudi iz Direkcije za puteve i ljudi iz "Srbijaputa" da li koriste autoput. Zanima me kada vozač vozi 120 kilometara na sat, naiđe na takvu rupu, ona predstavlja opasnost i po vozača i po vozilo, i zanima me šta treba da se dogodi pa da odgovorni ljudi odvoje jedan kamion, trojicu radnika, 500 kilograma asfalta i presvuku ove rupe? Preostalo vreme koje mi je ostalo iskoristiću da častim ministra i njene saradnike, da im ostane što više vremena da utvrde činjenice vezane za veliku podvalu o lažnom atentatu na Tomislava Nikolića, podvalu kojoj se smeje cela Srbija.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite. Preostalo vreme je 11 minuta i 45 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije bilo davno, pre negde oko godinu dana, gospodine Dačiću, sećate se, naravno, kakve ste nam hvalospeve pričali o Predlogu zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima i mi smo vas tada uveravali da to nisu baš tako revolucionarna rešenja kako ste vi tada tvrdili, pa ste tvrdili koliko će biti manje saobraćajnih udesa, koliko manje žrtava i skoro da u tom momentu nismo mogli da verujemo da ćete za samo manje od godinu dana tražiti izmene i dopune ovog zakona. To, naravno, govori u prilog onome što smo mi iz SRS tada govorili i upozoravali vas da ste se malo zatrčali sa donošenjem ovog zakona, ne zato što on nije bio potreban, naprotiv, jeste, nego jednostavno niste bili pripremljeni za sve ono što ste u zakonu predvideli i pokazalo se da je to tako. Da nije, mi danas ne bismo imali predlog izmena i dopuna ovog zakona, već biste vi možda danas bili da nas izvestite o pozitivnim efektima primene ovog zakona. Sećate se kada smo vas upozoravali da nećete uspeti da donesete podzakonska akta koja predviđate u ovom zakonu, čak ni do onog roka do decembra prošle godine, kada je počela primena ovog zakona. Tada ste nam se smeškali i tvrdili da ćete vi to biti u stanju, jer da su sva podzakonska akta već takoreći gotova, samo čekaju da se zakon usvoji da biste mogli i ta podzakonska akta da stavite u funkciju, odnosno da počnu da se primenjuju. Kažete nam u obrazloženju, zbog čega se sada bavimo ovim zakonom, da Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima u primeni je od decembra 2009. godine, to znamo, praksa je pokazala da je radi efikasnije primene u tekstu zakona potrebno izvršiti određene izmene i dopune kojima će se obezbediti dosledno poštovanje propisa i veća bezbednost učesnika u saobraćaja, kao i usaglašavanje sa relevantnim međunarodnim dokumentima koji su u međuvremenu usvojeni. Gospodine Dačiću, nemojte da trčite za tim međunarodnim dokumentima koji se u međuvremenu usvajaju, pre svega mislim na dokumenta EU, jer vas samo podsećam da je ta ista EU pre nekoliko dana u svom parlamentu donela odluku kojom će pokušati da natera još pet država koje su članovi EU da priznaju lažnu državu KiM. Osim toga, Angela Merkel vam lepo, jasno i glasno kaže – posle Hrvatske nema više proširenja EU. Zato nemojte da na svaki njihov mig trčite da menjate zakone, već gledajte da se primenjuju zakoni koji postoje u Republici Srbiji. Naravno, neka se menjaju oni koji treba, iz ovih ili onih razloga, da se menjaju. Vodite računa o pripadnicima unutrašnjih poslova na način kako su vam govorile i kolege srpski radikali pre mene, i o visini njihovih zarada, i o uniformama i o uslovima rada, jer zaista i sami znate i vi to često u javnosti kažete, da ima velikih problema oko rešavanja svih tih pitanja. Pored navedenog, vi kažete – razlog za donošenje ovog zakona sadržan je u potrebi preciziranja postupka, a u cilju obezbeđivanja efikasnosti u primeni zakona, s jedne strane, i racionalizacije i smanjenja potrebnog broja policijskih službenika koji obezbeđuju njegovo izvršavanje, s druge strane. Tvrdili ste nam i ovde kada je bilo reči o ovom zakonu, a i često u javnosti, da nema ni govora o racionalizaciji policijskih službenika, s obzirom na obim poslova, na delokrug rada njihov i nismo vam tada stavljali primedbe jer jednostavno, ako su to potrebe MUP i ako vi to argumentujete, ko ozbiljan može da vam stavi primedbu na tako nešto, jer vi ste, na kraju krajeva, za to odgovorni. Ne razumem razloge za donošenje ovog zakona po hitnom postupku, jer vi kažete da je to zbog toga što bi neusvajanje zakona imalo štetne posledice na rad državnih organa, kao i na bezbednost saobraćaja u celosti, imajući u vidu da će senavedenim izmenama značajno doprineti većoj bezbednosti poštovanja propisa u saobraćaju. Gospodine Dačiću, ako je ovo tačno, onda neko u vašem ministarstvu, ne znam da li vi ili neko drugi, mora na ozbiljnu odgovornost zašto to niste znali pre godinu dana kada ste nam predlagali ovaj zakon. Gospodine Dačiću, želim lično vas, kao ministra, da pitam, juče smo u medijima imali informaciju da ste se sastali sa Tomislavom Nikolićem, pošto je ovaj zakon na dnevnom redu, ne znamo da li je to bilo zato što se on često parkira na mestima predviđenim za invalide ili ste možda hteli da saznate čije on to onako besne automobile vozi, s obzirom da je Agenciji za borbu protiv korupcije prijavio neku ladu ''rivu'' staru preko 20 godina. Uglavnom, nakon tog vašeg razgovora, Nikolić je ponovo prihvatio da građane košta 300.000 evra godišnje, jer kaže on da toliko košta obezbeđenje jednog čoveka. Što se tiče nas iz SRS, nas ne zanima ko preti Tomislavu Nikoliću, nas ne zanima da li ćete vi da ga obezbeđujete ili nećete. Ako mu neko preti, eto vam ga, čuvajte ga, nas zanima, gospodine Dačiću, da ovlašćenom advokatu SRS i dr Vojislava Šešelja, nama iz SRS, pre svega Draganu Todoroviću, Nemanji Šaroviću, Eleni Božić-Talijan i meni, koji smo podneli krivične prijave i protiv nekih novina, i protiv Nikolića i protiv Vučića, da nama kažete to što ste rekli Tomislavu Nikoliću. Mi znamo da njemu ne preti opasnost od Vojislava Šešelja, niti bilo kog iz SRS. Uverena sam i uvereni smo da i vi to znate i da o tome govore podaci do kojih je došla i vaša služba i druge nadležne službe. Sada vas molim, gospodine Dačiću, da pre svega radi javnosti, radi Vojislava Šešelja, radi nas iz SRS, radi porodice Vojislava Šešelja, kažete – šta vi to znate i šta ste u međuvremenu saznali vezano za pretnje Tomislavu Nikoliću i da li to ima ikakve veze sa Vojislavom Šešeljom? Mi tvrdimo da nema, a od vas tražimo da to jasno i glasno kažete.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, potpredsednik Narodne skupštine. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u prvom redu bih htela da čestitam MUP za ove odlične statističke podatke koje smo čuli danas. Zaista je lepo čuti da nešto kreće nabolje. Zaista je lepo čuti da je bezbednost u saobraćaju u toj meri popravljana da se to meri u nekoliko desetina procenata. Međutim, znate kako se kaže, statistika zna da bude veoma kreativna, pa ukoliko bi se pošlo u stvari od toga da je možda ta statistika rađena sa određenim pokazateljima koji su ukazivali na to da je saobraćaj u Srbiji bio u katastrofalnom položaju, onda je svaki boljitak statistički gledano zaista ogroman napredak u odnosu na stanje od kojeg se krenulo prilikom merenja statističkih podataka. Sve u svemu, ipak je dobro ukoliko je napravljen neki pomak. Kada smo mi pre nekoliko meseci raspravljali o ovom Zakonu o bezbednosti u saobraćaju, mislim da smo mi i tada ukazivali u stvari na jednu činjenicu, da se najviše tereta stavlja u pogledu bezbednosti tog saobraćaja na same vozače, na neke neposredne učesnike u saobraćaju, a da se nekako izostavljaju i drugi činioci i drugi faktori koji su jako bitni za sam saobraćaj, za odvijanje saobraćaja. Drugi faktori su, između ostalog, i stanje puteva, sami putevi, kolovozi, saobraćajna signalizacija, regulacija tog saobraćaja putem saobraćajne policije. Dakle, sve ono što je nekako zanemareno u pogledu načina na koji se i s kojom merom, s kojom oštrinom kažnjavaju posledice ukoliko neki od tih činilaca ne proizvedu rezultate koji se očekuju. Čini mi se da je najviše u stvari sankcionisan onaj vozač koji je i građanin ove države. Zbog toga je zaista čudno da je statistički gledano tako dobar rezultat postignut za nekoliko meseci od kada je ovaj zakon počeo da se primenjuje. Koliko znam, zaista putevi nisu u toj meri poboljšani. Saobraćaj u Srbiji nije u toj meri dobio na kvalitetu što se saobraćajne signalizacije tiče, što se rada saobraćajne policije tiče, što se izgradnje novih autoputeva ili bar magistralnih autoputeva tiče. Zbog toga se ako se samo gleda na koji način su se ponašali učesnici u saobraćaju, a učesnici kao vozači, mislim da to ne daje dobru sliku o tome šta i kakav je saobraćaj u državi Srbiji trenutno. Bezbednost saobraćaja nije bezbednost samo u smislu odvijanja saobraćaja od strane vozača na putevima, kolovozima, magistralnim i autoputevima. Bezbednost saobraćaja u stvari predstavlja i nešto što predstavlja neposredne kontakte građana sa saobraćajem koji se odvija u njihovim gradovima, u njihovim ulicama. Dakle, ukoliko vi nemate bezbedan saobraćaj u ulicama nekoga grada, nekog naseljenog mesta, ako vi živite u nekoj ulici koja trpi ozbiljne probleme zbog jednog neregulisanog saobraćaja, u tom slučaju je bezbednost saobraćaja takođe narušena. Nije dovoljno da se kaže samo da je neko izazvao saobraćajnu nezgodu, da je došlo do određene materijalne štete ili do određenih fizičkih povreda, nego je bezbednost saobraćaja i to kada vi živite u kući koja je non-stop pod pritiskom jednog saobraćaja, saobraćaja teretnog, pa vam se zidovi u tom slučaju oštećuju, vama pucaju zidovi, vi trpite nesnosnu buku zbog tog saobraćaja. Dakle, vi imate jednu ugroženu životnu sredinu zbog tog saobraćaja koji se odvija kroz vašu ulicu. Mi, recimo, u Zrenjaninu imamo započetu izgradnju obilaznice, koja već unazad dve godine stoji, a da se ništa ne radi po tom pitanju. Imamo odvijanje teretnog saobraćaja, krstarice prolaze kroz dve ulice. Sve te krstarice koje dolaze sa juga prema severu ili sa zapada prema istoku prolaze kroz te dve ulice Zrenjanina. Ljudi koji žive u tim ulicama trpe nesnosnu buku, trpe i materijalnu štetu, a bogami trpe i ugrožavanje njihovog zdravlja, jer u slučaju da neka od tih krstarica pređe preko neke kišne kanalizacije, u tom slučaju može da se desi i to da se poklopac od nje jednostavno podigne i udari u zid neke od tih kuća, što se i inače dešavalo, pa je došlo do ozbiljnih oštećenja nekretnina. Dakle, taj saobraćaj se odvija već tako godinama, a da nadležni nešto ne reaguju na to. Zbog toga bih postavila pitanje ministru, između ostalog, i da li MUP, s obzirom da je nadležno za podnošenje ovakvog zakona i izmena i dopuna o Zakona o bezbednosti saobraćaja, ima kontakte i da li radi na tome sa ostalim ministarstvima koja su nadležna za putnu infrastrukturu? Da li MUP vodi računa o tome koji su prioriteti prilikom izgradnje infrastrukture, izgradnje puteva, kolovoza, magistralnih puteva, autoputeva? Da li ima u vidu i to da se određene teritorije u zemlji jednostavno ostavljaju po strani kada se radi o tome da se gradi novi putevi? Da li se zna nešto o tome da je, recimo, zrenjaninska opština svrstanau šestu kategoriju što se izgradnje putne infrastrukture tiče? Da li MUP vodi računa, između ostalog, i o tome da je trenutno u fazi izrada prostornog plana Republike Srbije, koji je, takođe, od velikog značaja za putnu infrastrukturu i za izgradnju puteva u nekoj skoroj budućnosti. Sve je to skopčano i sa ovim Zakonom o bezbednosti saobraćaja i sa svim izmenama koje slede tom zakonu, ponovo ponavljam, saobraćaj ne čini samo vozač koji je već postojećim zakonom i tek ako ugrožen u tom smislu da je svaki propust vozača i te kako kažnjiv, za razliku od svih ostalih učesnika saobraćaja, a to je i putara, i nadležnih koji su u obavezi da putarima plate sve ono što država duguje, i ministarstava koja su nadležna da naprave jedan plan i program na koji način misle da izgrade putnu infrastrukturu u Srbiji, i saobraćajne policije koja je u obavezi da signalizira da nema dovoljan broj saobraćajnih policajaca da bi na adekvatan način obavljala svoj rad. Dakle, u Zrenjaninu, recimo, nedostaje dobar broj saobraćajnih policajaca, pa isti ne mogu da kontrolišu saobraćaj na dobar način tamo gde je izuzetno frekventan baš taj teretni saobraćaj, sa tim krstaricama, koji saobraćaj je regulisan u smislu ograničenja brzine na 40 kilometara, ali to nikako nije dovoljno ukoliko nemate saobraćajnu patrolu koja to kontroliše, a nemate je zato što nemate dovoljan broj saobraćajnih policajaca, pa zašto nemate dovoljan broj policajaca ako imate ovako restriktivan zakon koji i te kako predviđa da treba da se kažnjavaju svi oni koji se ne pridržavaju odredaba zakona. Prema tome, dobro je što se radi na poboljšanju odvijanja saobraćaja u Srbiji. Međutim, nije dobro što se taj problem ne obuhvata celovito, nego se ide prilično parcijalno. Prema tome, još jednom bih posebno skrenula pažnju MUP, da MUP ima obavezu i da ima pravo da u saradnji sa ostalim ministarstvima kreira politiku i izgradnje puteva, i obezbeđenja tih puteva i obezbeđenja saobraćaja koji će se odvijati na tim putevima. Bez te saradnje nema ni adekvatnih rezultata, bez obzira koliko je statistika pozitivna i dobra, kako je ona prikazana od strane gospodina ministra.
Na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih govornika. Pre nego što nastavimo, da dam obaveštenje. Pošto je ovo uobičajeno vreme za pauzu, danas ćemo raditi do završetka ove tačke, a onda ćemo sledeću tačku dnevnog reda početi u ponedeljak u 10.00 časova. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Gospodin Zoran Ostojić. Izvolite.
Gospodine Obradoviću, potpredsedniče, uvaženi ministre, koleginice i kolege, za razliku od mojih prethodnika, gospodine ministre, LDP delimično ili umereno razume zašto se ovaj zakon našao ponovo u proceduri. Na kraju krajeva, ovo je zakon koji ima efekta na sve građane Srbije, pa i one koji nisu građani Srbije, a koji prolaze kroz Srbiju svakog dana. Svi sem nepokretnih i onih koji leže u bolnicama učestvuju na neki način u saobraćaju, bilo kao pešaci, bilo kao putnici, bilo kao vozači. Kada smo se i pre godinu dana prošlog leta sa ministrom Mrkonjićem rvali da popravimo što više ovaj zakon, mada je tu ministar Mrkonjić bio ipak vaš predstavnik jer pored njega su sedeli isti ljudi, vi ste gospodine ministre i tadaodlučivali, nismo u svemu uspeli i zato je dobro što je ovde posle šest meseci zakon došao na doradu. I tada smo rekli da za zemlju kao što je Srbija, koja je tranzitna zemlja, saobraćaj je jedan od potencijalnih prioriteta, odnosno važna privredna grana, kao i poljoprivreda, terati u zatvor strance koji leti prolaze kroz zemlju je zaista diskutabilno. Sami ste rekli da četiri hiljade ljudi otprilike bi trebalo da završi u zatvoru od 15 – 30 dana i ako se čeka na takvu kaznu 3-4 godine zbog zatvorskih kapaciteta gubi se ta veza. Razumemo i socijalni momenta na koje druge kolege upozoravaju, ali na kraju krajeva ostaće to sudijama za prekršaje da cene koga će u zatvor, a koga će kazniti ovim velikim novčanim kaznama. Na kraju krajeva, čini mi se da od prvog januara stupaju izmene Zakona o prekršajima koje daju pravo sudijama da zamenjuju kazne zatvora radom u javnom interesu. Nekad se to zvalo društveno-korisnim radom. To će možda biti prilika da sudije u praksi naprave nekakvu razliku, da strance kažnjavaju, a bahate vozače šalju u zatvor ili da im zamenjuju kaznu zatvora ovim radom, pa neka bahati, bezobzirni vozači skidaju nalepnice sa saobraćajnih znakova, pomažu bolnicama, bolesnicima koji su žrtve takvih vozača itd. To razumemo. Da li će biti zloupotrebe u smislu da bogati ne idu u zatvor, a siromašni idu, opet zavisi od sudiji, ali razumemo da ne možemo da teramo strance u zatvor jer prosto niko neće prolaziti. Drugo je Slovenija, koja je pre izvesnog vremena uvela one vinjete na šest meseci u nameri da ne bude tranzitna zemlja, pa im je Brisel to ukinuo, pa sad daju na mesec dana, ali to je njihova politika. Mi moramo biti tranzitna zemlja. Ni mi ne bi voleli da prolazimo kroz Makedoniju, Crnu Goru, Bosnu, Hrvatsku ili Mađarsku da je zatvor jedina mera, govorim mi, mi građani Srbije, a oni koji voze onako da zasluže kaznu zatvora, neka im je na časti. Što se tiče činjenice da se ovaj zakon ponovo menja, mi razumemo to, ali bilo bi dobro da se iskoristi ova prilika da se promene još neke stravi osim ovih koje ste predložili, neke stvari koje su nejasne, neke stvari koje zbunjuju. Na kraju krajeva, još neke druge stvari koje se u sudskoj praksi različito tumače da se pojasne jer ne vidim zašto bi se propustila takva prilika, ako već sami kažete da je saobraćaj i život nešto što posle šest meseci pokazuje nekakve rezultate i zahteva fino štelovanje. Hajde da to iskoristimo da popravimo još nešto kako ne bi svakih šest meseci ili godinu dana dolazio ponovo zakon. Prošli put ste bili tvrdi i izgurali ste tu suštinski koncepciju koja je za nas neprihvatljiva, a to je da policija koja sprovodi zakon učestvuje u njegovom pisanju. To je praksa iz nekih ranijih vremena kada su uniforme bile mnogo važne, važnije nego u civilnom društvu. U zapadnoj Evropi evropska vrednost nije da policija piše zakon, pišu ga stručnjaci, a policija ga sprovodi. Ali dobro, koncepcija vam je prošla, ali ste oko nekih stvari tada bili, tj. vaši saradnici, neću da kažem zadrti, ali tvrdoglavi i danas se ponovo vraćamo na to. Nadam se da ćete ovog puta svoj uticaj zamenika premijera, prvog potpredsednika Vlade na njih izvršiti pa da popuste oko nekih stvari. Recimo, oko te definicije naselja. I tada smo vam govorili da treba ipak drugačije definisati, a ne tako široko kako ste u zakonu definisali da je naselje izgrađen funkcionalno objedinjen prostor koji je namenjen za život i rad stanovnika. Zaista, onda je sve na Ibarskoj magistrali naselje, a nije tako. Mi samo predlažemo da se dodaju table koje ograničavaju naselje i da je to naselje od table do table. Sad ćete reći da to košta. Izvinite, ovim zakonom, između ostalog, jedan od motiva je da se malo popravi budžet i agencije, i lokalne samouprave i ove uprave saobraćajne policije, pošto se tu deli novac od kazni. Sumnjam da od ovih četiri hiljade ljudi svi će platiti kaznu, tako da ako je neko razmišljao da će od toga zaraditi, neće, ali biće novca i za te table. Prema tome, ostavite manja diskreciona ovlašćenja policiji i svi će biti zadovoljni. Zatim, treba pojasniti odnos vozača i pešaka jer je ovde formulacija u sadašnjem zakonu nejasna, tako da se u sudskoj praksi već dešava da neki sudija sudi vozaču ako mu je neko naglo istrčao, a ovaj nije mogao da predvidi, a neki drugi sudija drugačije postupa. Zbog toga to treba definisati. Mi vam sugerišemo da nas ipak poslušate, prošli put niste, da u zakonu preticanje i obilaženje definišete maltene kao isto, važno je da je sa leve strane. U suštini, ako bi razdvojilipreticanje i obilaženje i ako bi preticanje bilo samo prolaženje pored vozila koje se kreće kolovoznom trakom u istom smeru, a ide brže od 20 km, a obilaženje bilo prolaženje pored vozila koje se kreće u istom smeru, a ide manje od 20 km, time bi faktički omogućili na punoj liniji obilaženje traktora i multikultivatora, što se u praksi dešava, a ne bi bio prekršaj, jer traktor koji ide 15 km objektivno je kao i nepokretan predmet. Zašto to ne bi bilo dozvoljeno obići? Ovako je to sve preticanjepo sadašnjem zakonu. Mi razumemo i pozdravljamo potrebu da se smanji broj policijskih službenika. Kad je u pitanju ovaj član 6. zakona, ovo moram da objasnim zbog građana, odnošenje vozila paukom, vi ovde sada predviđate da policajac ne ide sa ekipom pauka, nego da sedi u nekom komandnom centru, da pauk bude opremljen kamerama, pauk snimi nepropisno vozilo, tog trenutka policajac u komandnom centru vidi to vozilo, ocenjuje da je nepropisno parkirano, daje preko interneta, odnosno elektronski rešenje o uklanjanju vozila, to ovaj u vozilu prima, to rešenje stavlja na šoferšajbnu i u roku od tri minuta nosi vozilo. U redu, to je racionalizacija policije, neće morati u svakom pauku da bude policajac. Mi i to razumemo. Predlažemo ipak da tu uvedemo malo reda. O čemu se radi? Svi znamo, bar koji živimo u Beogradu, da "pauk" nosi po naređenju policije, tako će biti i sada, ali svi znamo da tu ne postoji nekakvo pravilo, nikakav red, da uđe "pauk" u ulicu i odnese vozilo prvo od sredine, koje izabere. Svi znamo da "pauk" ujutru kad krene tamo gde mu je najbliže ode pa pokupi, svi znamo da često "pauk" nosi vozilo na periferiji koje je parkirano nepropisno, ali apsolutno ne ugrožava saobraćaj, ne ometa saobraćaj, a u centru grada je zakrčenje i nema "pauka". Radi se bez plana, radi se kako je lakše. Ne kažem da i ja ne bih tako radio, ali to treba regulisati. Zato predlažemo da se doda u tom članu stav u kome se neće prioritetno nositi vozilo koje ne ugrožava i ne ometa saobraćaj, da prioritet moraju biti ova druga vozila, a ne da bi se napunila norma, onda idete po gradu, i lakše vam je da sklanjate vozilo iz neke mirne ulice koje nikom ne smeta, nego na Terazijama. S tim u vezi, gospodine ministre, koliko razumem, u saobraćajnoj policiji se pravi plan radarske kontrole. To se čak javno objavljuje, u smislu odvraćanja itd. Znači, policajci koji izlaze sa radarom izlaze sa planom, po planu snimaju na određenim mestima, u određeno vreme. Ne mogu kada im se ćefne, nego kad im starešina u odnosu na plan kaže. Mislimo da zakonom, kada je u pitanju odnošenje nepropisnoparkiranih vozila, mora da postoji plan koji donosi lokalna samouprava, a koji policija sprovodi, neki godišnji plan gde će se, ne kažem,predvideti kog dana se koja ulica, nego će se predvideti nekakvi prioriteti, upravo u ovome što sam govorio, da nema selekcije, da se prvo nose vozila koja ometaju saobraćaj, da se nose sva vozila, a ne samo neka. Kao i kod policijskih službenika na terenu, tako i kod ovih koji odnose nepropisno parkirana vozila, što manje diskrecionih ovlašćenja, donošenja odluka koje su lične, što manje korupcije, manje glavobolje svima. Mislimo da to treba iskoristiti. Sem toga, predlažemo vam da iskoristimo, i to ćemo kroz amandmane pokušati da ispravimo, još brojne nejasnoće u ovom zakonu, a neke su, čini mi se i opasne. Rekao sam za pešake. Kada su u pitanju deca i tada smo vas upozoravali da se ne može staviti da dete do tri godine mora da se vozi u posebnom sedištu pozadi. Zašto? To znači da dete od četiri godine može da sedi u normalnom sedištu i da se vezuje. Međutim, evropska praksa i evropske direktive kažu da deca koja su niža od 150 cm, da je vezivanje normalnog pojasa opasno po njih. Deca od četiri godine imaju manje od 150 cm i ne mogu da se vežu pojasom. Predlažemoda umesto tri godine za posebno sedište pozadi stavimo šest godina. To je otprilike uzrast od 150. Posle toga deca mogu da se vezuju normalnim pojasom. U zakonu stoji sada da na prednjem sedištu, u onom obrnutom dodatnom sedištu, može da se vozi dete do tri godine, mlađe od tri godine. Međutim, ima već dece od skoro tri godine ili dve godine koja su krupna, koja ne mogu da stanu u to sedište i ona ne mogu tu da sede. Predlažemo da umesto tri godine stoji – trinaest kilograma, zato što je to granica za to sedište. Ostavimo godine na stranu. Ima tu još, recimo, propustili smo i mi i vi da kao bezobzirnu vožnju definišemo vožnju motocikla na zadnjem točku. Razmislite, da li bito moglo biti? Jedno je to na parkingu da se vozi, a drugo je u glavnoj ulici, što često vidimo. Ne kažem da je to opasno kao dva puta prolaženje kroz crveno svetlo, ali razmislite. Gospodine ministre, rekli ste kako je ovo što predlažete u članu 7. da nadležna policijska uprava ima diskreciona ovlašćenja da ne podnese prekršajnu prijavu protiv vozača koji je učinio prekršaj, ako je postupao u cilju zaštite bezbednosti, zaštite i spasavanja života i zdravlja. Razumem. Na kraju krajeva, ako neko vozi povređenog u bolnicu, pa prođe ulicom u kontrasmeru ili rizikuje, pa prođe kroz crveno svetlo, svakako ga ne treba kazniti. Verovatno i u Krivičnom zakonu, nisam pravnik, postoji nekakva analogija, da ako neko učini krivično delo kao što je nanošenje teških telesnih povreda ili povrede zato što je nekog branio, neće policija protiv njega podneti prijavu. Kažete – idu brzo vozila pod pratnjom bezbednosne službe itd. u akciji, pa ostaje na ovim neizbrisivim radarima itd. U redu, sve to razumem, ali zato predlažem da ono što smo vam pre godinu dana govorili da nije pošteno da nepropisno može da parkira samo policija, govorili smo da ipak treba ostaviti Hitnoj pomoći i zdravstvenim radnicima to pravo, jer sada, ako tražite pravo za sebe da ne podnesete krivične prijave, za nešto što smatrate, nadam se da neće biti zloupotrebe, ne treba podnositi, a uzimate privilegiju da samo policijamože nepropisno da parkira, dopustite i onima koji nose bolesne na nosilima da mogu nepropisno da parkiraju, a ne da budu, eventualno, predmet prekršaja od strane policije. Kada su u pitanju putari, tu ste ih debelo zaštitili. Zato predlažemo, da li greškom ili namerom niste predvideli u zakonu sankciju za putara koji nema projekat za obeležavanje puta ili stavlja znakove mimo projekta, recimo, treba da stoji – 80, a on na lageru ima 60, pa stavi 60. Za to nema kazne u zakonu. Predlažemo da se i to sankcioniše, jer nam se čini da su putari zaista zaštićeni kao beli medvedi ovim zakonom i da nikad nisu krivi oni, nego su uvek krivi vozači. Takođe, putari zbog jedne formulacije u zakonu, koja je množina, stoji – poginulim licima, što jeste množina, nemaju obavezu da izađu na lice mesta, na put, komisijski da utvrde kakve su karakteristike puta i saobraćaja na tom delu, ako pogine samo jedno lice. Ako u nesreći pogine samo jedno lice, putari kažu - ovde piše množina i nećemo da formiramo komisiju da utvrdimo da li je to crna tačka. Predlažemo da i ako pogine jedno lice je dovoljan razlog da se tu komisijski utvrdi šta se dešava sa tim mestom i da li je crna tačka. Generalno, podržavamo, nadamo se da ćete na neki način usvojiti ne samo naše, koliko sam razumeo, i druge kolege su podnele amandmane i da ćemo imati bolji zakon i da se nećemo bezbednošću saobraćaja baviti svake godine, ali ovog puta apelujem na vas da budete manje tvrdoglavi. Ono glavno da ste vi iz policije glavni u svemu, i u pisanju, i u sprovođenju i u auto školama, to ste izgurali pre godinu dana i tu ne možemo ništa. Ajmo sad bar ovo malo da popravimo jer, u principu, rekoh na početku svi, apsolutno svi građani učestvuju u saobraćaju. To nikakve veze sa partijama nema i nadam se da će ovog puta ministar Dačić iskoristiti svoje brojne funkcije da ovaj zakon mnogo bolje popravimo nego što ste vi predložili.
Reč ima Jasmina Milošević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-JS. Izvolite.
Samo sam htela jedno kratko obaveštenje. Gospodin Ostojić je, dok smo ranije donosili ovaj zakon, bio izuzetno redovan na Odborima za saobraćaj, a ono kako ide po Marfiju, kad se ne pojavite, tad se desi nešto. Htela sam da vam kažem, kada smo u utorak imali Odbor za saobraćaj, upravo ta definicija nasilja je doterana, da će amandmanski da bude doterana, gde su ljudi iz Ministarstva prihvatili i sve uz saglasnost vašeg i mog omiljenog profesora Vujanića, koji je pozdravio potpuno to i još nešto od amandmana, tako da će taj deo biti sređen. Samo želim da skrenem pažnju da ljudi znaju zašto ovog momenta mi ne možemo da razgovaramo o promeni kompletnog i amandmanima na sve članove zakona, zato što prosto oni nisu predmet ove tačke dnevnog reda. Predmet imate. Izvestan broj članova koji su na dnevnom redu i možemo da delujemo samo u okviru njih, odnosno da ih ispravljamo amandmanski, ove koji su na dnevnom redu. Ljudi iz Ministarstva su nam obećali, opet sve u prisustvu profesora Vujanića, napominjem, jer znam da cenite njegovo mišljenje, da će od septembra, oktobra imati priliku da i druge članove zakona koji su se pokazali neadekvatnim, nedovoljnim ili dovoljno neprimenjivim i ne daju dobre rezultate na terenu, biti ispravljeni. Eto samo sam to htela da kažem.
Zoran Ostojić, pošto ima pravo na repliku. Izvolite.
Hvala, koleginice na informaciji, ali ipak smo mi podneli amandmane, naši pravnici su prilično kreativni kada su u pitanju amandmani. Svakako znamo da ne možemo podnositi amandmane na nešto što nije predmet ovih izmena zakona, ali pošto smo to jutros uradili, kada ih budete pročitali uveren sam da ćete biti za većinu.
Nema više prijavljenih za reč. Pitam da li reč želi ministar unutrašnjih poslova gospodin Ivica Dačić? Izvolite.
Pre svega, želim da kažem povodom amandmana koji su podneti, koji će biti razmatrani u narednih nekoliko dana, znači do rasprave u pojedinostima, sugerisao sam i svojim saradnicima da pogledaju šta je god prihvatljivo u smislu iznalaženja najboljih mogućih rešenja, da mi to prihvatimo, bez obzira što možda u ovom trenutku i nije možda to bio predmet ovih izmena i dopuna Zakona, ako to bude pravno moguće. Postoji tumačenje da kad je reč o izmenama i dopunama jednog zakona, da se amandmani mogu podnositi samo na te izmene i dopune koje je predlagač u ovom smislu izneo. Nezavisno od toga da li će prilikom ovih izmena sve to biti obuhvaćeno, inače sam rekao u svom uvodnom izlaganju da smatram da posle godinu dana primene ovog zakona treba još jednom sagledati sve institute koji su ovde uvedeni, treba još jednom sagledati način na koji to sve funkcioniše. Mnogo toga od ovoga što ste vi govorili ne spada, praktično, u zakonsku materiju, više spada u način postupanja po zakonu, da li će se odnositi sa parking mesta po nekom redu ili po prioritetu, ko će utvrđivati taj prioritet ometanja saobraćaja itd, odnosno to je postupanje samih policijskih službenika i onih drugih koji su za to ovlašćeni, u ovom slučaju parking servisa i drugih. Apsolutno se slažemo da sve što doprinosi pojašnjenju i poboljšanju zakonskog teksta treba da bude prihvaćeno. Ovo nije neki tekst zakona koji je teoretskog karaktera. One je pre svega životan i tiče se svakoga od ljudi, kao što je i gospodin Ostojić rekao, čini mi se da je on upotrebio da je ogromna većina građana svakoga dana u nekoj vrsti saobraćaja. Ovaj zakon reguliše bezbednost saobraćaja na putevima, ali on praktično reguliše i mora da se bavi i takvim pitanjima kao što je definicija određenih pojmova, šta je obilaženje, šta je preticanje, šta je naseljeno mesto, što kada prevedete u svakodnevan život za ljude predstavlja veoma važnu stvar da bi znali kako da se ponašaju. Naravno, kako je još govoreno u vreme francuske revolucije, nepoznavanje zakona nikoga ne oslobađa od toga da trpi sankcije zbog nepoštovanja zakona. I ovoga puta treba zaista sve ovo da prođe kroz jednu veliku javnu raspravu. Mislim da je dosta toga urađeno da se ljudi pre svega upoznaju sa novim zakonskim rešenjima, čak saobraćajna policija u prvo vreme nije ni previše evidentirala te prekršaje imajući u vidu da je bilo potrebno vreme da se ljudi naviknu. Da samo razjasnimo neke stvari. Alternativna mogućnost, odnosno uvođenje instituta da neko može da plati kaznu ne znači ukidanje svega onoga što iza toga sledi. Znači, zakonska odredba će glasiti 15 dana zatvora ili toliko i toliko dinara, i pored toga, osam meseci zaštitne mere zabrane upravljanja motornim vozilom i 14 negativnih poena, a sa 18 poena vi znate da sledi oduzimanje dozvole, zabrana upravljanja u određenom periodu i praktično polaganje ispočetka. Takođe, samo da ne pomešamo stvari, ovde nije reč o institutu nasilničke vožnje. Nasilnička vožnja se ne može zameniti. Prekršaj koji se zove nasilnička vožnja se ne može zameniti novčanom kaznom. Za to se odgovara zatvorskom kaznom koja je veća od 30 do 60 dana, 15 kaznenih poena i devet meseci zabrane upravljanja motornim vozilom. Ovde nije uopšte reč o tome. Neko je ovde postavljao pitanje da li neko može da otkupi svoju slobodu. Uopšte nije reč o tome. Čak i onaj ko plati kaznu neće moći da upravlja motornim vozilom u narednih osam meseci. Druga stvar, zaista postoji praktičan problem, kao što sam ga izneo, a problem je da 4.000 ljudi treba da ide u zatvor na izdržavanje kazne za prvih šest meseci primene ovog zakona. Nisam ministar pravde, ali čini mi se da je ukupan broj mesta u zatvorima trenutno nešto više od 10.000. Druga stvar, ako imate situaciju da strani državljani prolaze, veoma često se desi da imate životne probleme ljudi, da onaj ko treba da ide u zatvor ostavi porodicu da nema ko da je preveze dalje do odredišta. Znači, čitav niz konkretnih problema koji ovde ne isključuju mogućnost da sudija, jer ovde policijski službenik ne donosi odluku, on samo evidentira da se to i to desilo, a sudija određuje koja će biti kazna. Da li će sudija odrediti zakonsku kaznu ili novčanu, na njemu je da odluči. U svakom slučaju, i ako prvi put možda neko bude dobio novčanu kaznu, siguran sam, ako je to neki prekršaj u povratu, da tako kažem, da se to više neće ponoviti. Dalje, kada je reč o punjenju budžeta, prvi put se sada dešava da jedan deo novca od kazni ide Upravi saobraćajne policije, koja treba to sve da ulaže u poboljšanje bezbednosti saobraćaja na putevima. S druge strane, jedan deo ide Agenciji za bezbednost saobraćaja, a treći deo ide lokalnim samoupravama. Sve u svemu, tek ćemo videti kakvi su tu efekti. Nije cilj da se naplaćuju kazne, jer policija ne dobija platu na osnovu naplaćenih kazni. U svakom slučaju, plate su utvrđene na drugi način i one su niske, kao što ste i sami rekli. Materijalni položaj policije je veoma težak, uniforme je poslednji put saobraćajna policija dobila 2007. godine. O tada do danas traju razni procesi kroz ovakav sistem javnih nabavki koji omogućava da razni ponuđači obaraju različite konkurse, tendere. Mi imamo situaciju da čak možda i neke druge organizacione jedinice u MUP i više godina nisu uspele da nabave neke određene delove uniforme, obuće ili odeće za obavljanje svojih osnovnih delatnosti. Uostalom, vi to i vidite kada pogledate kako ti policajci izgledaju i kako se i sami ponekad trude da nabavljaju delove svoje uniforme. Deo ovoga o čemu mi sada govorimo – prihodi saobraćajne policije, sigurno neće biti upotrebljen za plate ili za uniforme ili za nešto drugo. Biće upotrebljen za osposobljavanje policije da otkrije prekršaje i da osigura veću bezbednost saobraćaja na putevima. Naravno, da ulažemo jedan deo i u infrastrukturu. Videće oko koje treba sve da kontroliše. Nažalost, u Beogradu ima manje od 100 kamera. Da ne govorim koliko ima u Njujorku, kada sam posetio njujoršku policiju, direktor njujorške policije mi je rekao da su 250 miliona dolara uložili u sistem video-nadzora posle terorističkog napada u Njujorku, pa se i pored toga desilo da su nedavno, kao što znate, u samom centru Njujorka, bila vozila sa bombama koja, nažalost, nisu otkrivena, čak i pored takvog sistema video-nadzora. Mislim da je London svetski rekorder po broju kamera. Reč je o nekoliko stotina hiljada kamera koje ne prate samo saobraćaj nego prate, jednostavno, kako ste i vi sami rekli, mogu da vas prate od trenutka kada izađete iz stambene zgrade pa do mesta gde ste počinili krivično delo. Uostalom, tako su i pronašli izvršioce terorističkih napada pre nekoliko godina u Londonu. Kada je reč o ovome što ste govorili o Kosovu, o probnim tablicama, pošto sam postavio to pitanje, depešom Uprave saobraćajne policije od 22. oktobra 2004. godine, na inicijativu ljudi iz Vlade, verovatno onih koji su se bavili pitanjem Kosova i Metohije u to vreme, doneta je takva jedna odluka. Tom depešom je definisano da zbog toga što mi ne priznajemo te tablice svi su oni morali da uzimaju probne tablice. Mislim da je to pitanje pravo i da treba u sklopu donošenja svih ovih podzakonskih akata koje imamo, različitih pravilnika, uredbi, razmotriti sva ta pitanja kako da se izbegne zloupotreba svega toga. Znači, to je jedna praksa koja postoji od 2004. godine. Što se tiče ovoga o čemu je gospodin Ostojić govorio, zaista sada ne bih da govorim o ovim konkretnim stvarima – pojasevi za decu i sve ostalo, mislim da je to sada već stručna stvar o kojoj zaista treba da se povede jedna ozbiljna rasprava, jer mi veoma često imamo velika neslaganja u samoj stručnoj javnosti i kod različitih profesora oko svih tih pitanja. Vi znate, to sam vam pričao prošle godine kad smo usvajali ovaj zakon, da smo imali jednu situaciju da je predlagano da se uvedu alkohol brave, to bi značilo da svi automobili moraju da imaju praktično nove brave koje ne mogu da upale automobil ukoliko je vozač pod uticajem alkohola. To je izuzetno dobra stvar, ali mislim da u ovom trenutku u Srbiji ima nekoliko miliona motornih vozila, nisu to sve automobili, ali motornih vozila, što znači da ih ima više od milion i to jeste dobra ideja, ali sve dok to ne počne da bude fabrička stvar u samoj proizvodnji automobila, a "Volvo" je već počeo sa prodavanjem takvih automobila, jednostavno je veoma teško da mi sada nekim portabl rešenjima uvodimo takve institute, koji čak nigde u svetu ne postoje kao neka praksa. Želim još da dodam da sve ovo o čemu ste govorili, ovi amandmani, moguće je da budu prihvaćeni u samom toku rasprave, ima još dosta vremena do rasprave o pojedinostima, a naravno, najvažnije od svega je da je zakon zaista imao pozitivne efekte. Mi sada možemo da govorimo o detaljima, možemo da govorimo o doterivanju određenih odredbi, ali je zakon imao pozitivan efekat jer je skoro za trećinu smanjio broj saobraćajnih nezgoda i broj poginulih. Godišnje je u Srbiji ginulo između 800 i 900 ljudi. Znači, mi smo ovim zakonom, ako smo nešto doprineli, kad kažem mi, mislim na Narodnu skupštinu koja je donela ovaj zakon i mi koji smo to predložili i oni koji su sprovodili taj zakon, a želeo bih da podsetim da je tu i Ministarstvo za infrastrukturu, odnosno za saobraćaj, koje je takođe nadležno za donošenje ovog zakona, mislim da smo učinili jednu veliku stvar ukoliko i u narednim godinama uspemo da zadržimo ovaj trend. Kažem – ako uspemo, pošto obično posle donošenja ovakvih zakona, godinu dana posle donošenja zakona traje taj neki šok efekat, šok terapija, a posle toga se sve otprilike vraća na staro i brojke se otprilike opet vraćaju na staro. Zato mislim da je veoma važno da u narednom periodu svi zajedno nastavimo i sa preventivom, sa obukom, edukacijom, stvaranjem javnog mnjenja i jednostavno, zaista je veliki broj ljudi ovde uključen. Pazite, ovde o čemu smo sada govorili da li mogu da plate kaznu ili treba da idu u zatvor, reč je o 4.000 ljudi. Nisu oni imali nasilničku vožnju, ali su vozili mnogo brže nego što je to dozvoljeno. Na primer, pored škola je dozvoljeno 30 km na sat, oni su vozili 90, preko 90, to znači da su na autoputu vozili preko 200. Znači, oni su vozili 80 preko dozvoljenog. Ne treba u tim situacijama razmišljati da li oni imaju para ili ne, u principu, teško će neko ići preko 200 ukoliko nema para da plati takvu kaznu, da se mi razumemo. Jer, ukoliko neko nema para da plati takvu kaznu, ne verujem da njegov automobil može da dostigne tu brzinu. U svakom slučaju, ovde nije reč o tome da neko treba da izbegne kaznu zatvora zato što ima para da plati. Možda će sudija da mu izrekne samo kaznu da on uopšte ne može da plati, ali imate vi druge kazne za različite prekršaje koje su tako alternativne, čini mi se da je rekao gospodin Ostojić ili ne znam ko je govorio o tome, kada se uvedu ove kazne da se može kazna jednostavno odrađivati i, kako se to nekada zvalo, društveno-korisnim radom, verovatno će imati i nekih drugih solucija. Putne isprave sa Kosova i Metohije, znači da ne bude dileme, niko ne može da pređe administrativnu liniju našu prema KiM sa putnim ispravama ili ličnim dokumentima tzv. nezavisne države Kosovo, to je nemoguće. Može samo sa našim dokumentima, sa dokumentima drugih stranih država ili sa UNMIK dokumentima koje smo mi nekada priznali. Sve ostalo je praktično nemoguće. Čak kada stranci imaju takvu situaciju da prvo dođu na Kosovo, pa onda prelaze administrativnu liniju, tamo gde postoji pečat tzv. države Kosovo mi preko toga udaramo pečat – poništeno. Jednostavno, to je procedura koja postoji na administrativnoj liniji. Naravno, život je takav, postoje mnogi problemi koji moraju da se rešavaju i u nekim slučajevima je neophodno pokazati i određeno razumevanje. Verovatno je iz toga i nastala ova ideja da se zbog potrebe međusobne trgovine, ekonomskih kretanja, da se uvode probne tablice kako bi se premostio taj problem. Drugo je pitanje korupcije o kojem ste vi govorili – kako da sada baš oni imaju prednost. To je sada stvar za drugu upravu policije, nije za saobraćajnu policiju. Da napomenem, pošto je gospodin Jojić o tome govorio, ova Uprava saobraćajne policije, osim obavljanja svojih osnovnih nadležnosti koje su vezane za bezbednost saobraćaja na putevima, ali nije samo na putevima, nisu samo kopneni putevi nego i vodeni putevi i drugo, pored obavljanje redovnih zadataka ima i svoje druge nadležnosti. Na primer, u prvih šest meseci ove godine otkriveno je 354 krivičnih dela, od kojih je 153 počinilaca otkriveno i uhvaćeno na licu mesta. Deset pištolja je zaplenjeno, četiri puške, 145 komada municije, 60 migranata ilegalnih. Otkriveno je 96 lica po poternici, 73 ukradenih vozila, 196 falsifikovanih dozvola, zaplenjeno nekoliko kilograma droge, heroina, marihuane itd. Znači, oni se bave i drugim stvarima, ne samo održavanjem bezbednosti saobraćaja na putevima. Na kraju, kada je reč o drugim pitanjima koja ste postavljali, policija ne objavljuje svoje planove obezbeđenja određenih objekata i ličnosti. Kao što znate, to ima status podataka koji su takozvana službena tajna, imajući u vidu da postoji određena opasnost za te objekte i ličnosti i imajući to u vidu plan njihovog obezbeđenja nikad se ne objavljuje. Znači, ako se to pojavi negde u novinama, to sigurno nije objavila policija. Smatramo da to direktno ugrožava bezbednost tih ljudi i objekata. Kada je reč o ovome što ste pitali vezano za Tomislava Nikolića, MUP je u obavezi da zaštiti ličnosti za koje postoji informacija da postoje bezbednosne pretnje. Mi smo obavešteni od Specijalnog tužilaštva, kao što smo više puta govorili, da je u određenim iskazima pomenuta mogućnost ugrožavanja bezbednosti Tomislava Nikolića i u tom smislu je MUP preduzelo određene radnje. Međutim, istragu o tome vodi Specijalno tužilaštvo, tako da za sve informacije o tome nadležno je Specijalno tužilaštvo. Policija ne ulazi u politiku, tako da ni ovde ne bih želeo dalje da ulazim u ove rasprave vezano oko tih tema. Naša je obaveza da svakoj pretnji priđemo na ozbiljan način, bez omalovažavanja ili nipodaštavanja i bez iznošenja različitih podataka u javnost koje ponekad ugrožavaju i posao policije i bezbednost ljudi, a ugrožavaju proveru istinitosti samih informacija. Mislim da je za sve koji se ovde spominju od velike važnosti da se utvrdi puna istina o onome što se dešava. Taj posao radi Specijalno tužilaštvo.
Hvala, gospodine Dačiću. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. U jedinici imam da je prijavljena Vjerica Radeta. Po kom osnovu? (Vjerica Radeta, sa mesta: Po osnovu objašnjenja.) Izvinjavam se, dobili ste objašnjenje. Nastavićemo rad u ponedeljak, u 10.00 časova,Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije.