Dobro jutro poštovane kolegice i kolege, malobrojni ali evo tu smo. Mi ćemo kao što je najavljeno krenuti sa 1. točkom a to je: - Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2018. godinu Podnositeljica: pravobraniteljica za djecu; Podnositeljica je pravobraniteljica za djecu na temelju članka 19. Zakona o pravobraniteljici za djecu. Raspravu su proveli Odbor za obitelj, mlade i sport, te Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Vlada je dostavila mišljenje. Želi li podnositeljica Izvješća dati dodatno obrazloženje? Pretpostavljam da da. Poštovana pravobraniteljica za djecu Helenca Pirnat Dragičević. Izvolite.
Dobro jutro svima, pozdravljam predsjedavajućeg Hrvatskog sabora, pozdravljam sve saborske zastupnike i čast mi je što ću danas i imam priliku predstaviti Izvješće Ureda pravobranitelja za djecu. Radi se o 16.-tom izvješću koji donosi uvid i analizu u stanja prava djece u našoj zemlji iz perspektive djelovanja institucija pravobranitelja za djecu tijekom 2018. te preporuke i smjerokaze za daljnje unapređenje položaja i prava sve djece u RH a trenutno broj je 800 tisuća. Iza nas je 15 godina djelovanja za djecu i ostvarivanje njihovih prava a to djelovanje sve više unapređujemo izravnom suradnjom s djecom, stvarajući i gradeći mehanizme za njihovo sudjelovanje i savjetovanje. Smatramo da se glas djece u našem društvu treba glasnije čuti i više uvažavati. Djeca su najvrjednije što svako društvo ima a to donosi i veliku odgovornost da se o djeci brinemo na najbolji mogući način. U tome nas prvenstveno usmjerava nezaobilazna Konvencija o pravima djeteta kao najšire prihvaćen međunarodni sporazum u svijetu koji uspostavlja okvir i međunarodne standarde za brigu i pažnju o djeci čiji rođendan 30.-ti obilježavamo ove godine. Kada bi postojala samo jedna poruka s kojom želimo djecu poslati u život onda bi po mom mišljenju to trebala biti ona o važnosti ispunjavanja obećanja koje smo im dali koje smo kao odgovorna država potvrdili i postali stranka Konvencije o pravima djeteta. Jer ono što kao odrasli znamo, riječi koje ne prate djela ostaju prazna obećanja. A kada se ne držimo svojih obećanja i riječi djeca gube povjerenje u nas odrasle i što su starija to manje očekuju promjene na bolje u sadašnjosti i budućnosti. Na to nam ukazuju rezultati istraživanja o participaciji djece u sustavu odgoja i obrazovanja koji je ured osmislio, financirao i proveo u suradnji sa stručnom akademskom zajednicom tijekom 2017. i 2018. godine a u tom istraživanju sudjelovalo je 2700 djece osnovno školske i srednjoškolske dobi. Prema rezultatima ovog istraživanja djeca smatraju kako su nedovoljno uključena u donošenje odluka o pitanjima s kojima se svakodnevno susreću u svom školovanju, naglašavaju kako je moć odlučivanje i u najvećem dijelu još uvijek u rukama odraslih dok njihovo uključivanje ostaje samo na formalnoj razini. Gubitak dječjeg povjerenja i beznađe koje se javlja već u dječjoj dobi trebala bi nas jako zabrinuti i potaknuti na hitne promjene. Odgovornost je na nama odraslima da popravimo situaciju i da što je moguće prije vratimo povjerenje i nadu našoj djeci. U protekloj, odnosno prošloj a i u proteklih 15 godina pokazalo se da posao institucije za zaštitu dječjih prava raste paralelno sa povećanjem svijesti o važnosti zaštite prava djece u društvu. Učinkoviti mehanizam zaštite prava djece počiva na snažnim, nezavisnim institucijama za praćenje i zaštitu prava te na agilnosti nositelja odgovornosti za dječja prava. S ciljem jačanja participacije djece u djelovanju našeg ureda osobito sam ponosna da je u novi Poslovnik o radu pravobranitelja za djecu ugrađeno i službeno potvrđeno sudjelovanje djece kroz mrežu mladih savjetnika kao savjetodavnog tijela pravobraniteljice za djecu. Mladim savjetnicima i u ovoj prigodi zahvaljujem na doprinosu i usmjeravanju inicijativa ureda tijekom 2018. godine. Vjerujem da smo time poslali važnu poruku djeci o tome koliko nam je do njihovog mišljena stalo i koliko su nam ona važna. U izviješću pravobranitelja za djecu za 2018. prikazane su aktivnosti institucije pravobranitelja kroz veći broj poglavlja i to kroz praćenje pojedinačnih povreda prava djece, djelovanje mreže mladih savjetnika, prijedlozi za izgradnju cjelovitog sustava zaštite prava djece prema izdvojenim područjima zaštite prava djece, preporuke pravobraniteljice za djecu, sudjelovanje ureda u izradi propisa, pokretanje istraživanja o djeci, obilasci ustanova za djecu i dr. mjesta, susreti, razgovori i suradnja s djecom te ostale aktivnosti u zaštiti i promicanju prava djece uključujući međunarodnu suradnju te aktivnosti regionalnih i središnjeg ureda. Zbog ograničenosti vremena u ovom izlaganju osvrnuti ću se samo na neke od dijelova izvješća. Tijekom 2018. ured je zaprimio 1588 novih prijava, pritužbi, upita i zahtjeva vezano uz povredu pojedinačnih prava djece. Uz to se postupalo i u 748 predmeta koji su kao aktivni predmeti preneseni iz prethodnih godina zbog specifičnosti i složenosti problematike koja zahtjeva višegodišnji aktivitet i praćenje. Također smo postupali u oko 1100 općih predmeta. Uz navedeno u više od 2 tisuće razgovora, djelatnici Ureda pravobranitelja za djecu pružali su informacije, upute i savjete u neposrednom kontaktu s odraslima i djecom u uredima u Zagrebu, Splitu, Rijeci i Osijeku ili putem telefona. U odnosu na prethodnu godinu, bilježimo blagi porast pojedinačnih prijava te ujedno veći porast općih inicijativa u radu pravobranitelja za djecu. Svaka druga prijava ili upit došao nam je od strane roditelja, svaki 5 upit ili obraćanje od strane institucija. Prijave smo dobivali i od drugih osoba, od baki, djedova i drugih srodnika, a primili smo i 20 upita djece. Takva raspodjela upita i prijava potvrđuje ulogu roditelja i odraslih u zaštiti prava djece, ali nam i ukazuje na nespornu potrebu da djecu upoznamo s mehanizmom zaštite njihovih prava i da ih potaknemo da potraže svoju zaštitu. Osim toga, tijekom 2018. obišli smo ukupno 71 ustanovu i ostala mjesta na kojima borave djeca, organizirali 25 stručnih skupova, proveli 4 istraživanja i aktivno sudjelovali u radu međunarodnih organizacija i mreža čiji smo članovi i to Europske mreže pravobranitelja za djecu, mreže COPE – Children of Prisoners Europe i Eurochild organizacije, kao i ostvarili mnoge susrete sa djecom. Uz više stotina preporuka koje su se odnosile na zaštitu pojedinog djeteta ili u vezi s pojedinačnim predmetom, tijekom 2018. upućeno je 54. općih preporuka u cilju unaprjeđivanja zaštite prava djeteta. Zabrinjava nas da gotovo 50% naših preporuka nije prihvaćeno, što može negativno utjecati na kvalitetu života djece. No ipak, rješavajući pojedinačne slučajeve, dakle na razini pojedinačnih preporuka koje se odnose na neke konkretne situacija, u većini slučajeva nailazimo na konstruktivnu suradnju s institucijama, tijelima i ustanovama kojima se obraćamo. U istoj godini Ured pravobranitelja za djecu je izradio 125 pojedinačnih prijedloga u postupcima donošenja ili izmjene 35 propisa, od čega je prihvaćeno ili djelomično prihvaćeno svega 22%. Napominjem da su naši prijedlozi temeljeni na iskustvima i konkretnim situacijama iz života, za koje saznajemo od prijavitelja pa zbog toga mislimo kako bi istima trebalo pridati veći pažnju. Veliki dio rada ureda bio je posvećen i odgovorima na brojne medijske upite o pojedinačnim slučajevima povrede prava djece odnosno o pojavnostima kršenja dječjih prava. Sustav zaštite prava djece i dalje opterećuju brojni stari i već poznati problemi koji se sada prelamaju na novim generacijama djece. U zaprimljenim prijavama i dalje prvo mjesto zauzimaju osobna prava djece koja u najvećoj mjeri uključuju povrede prava djece tijekom visoko konfliktnih razvoda. Roditelji koji otežano rješavaju partnerske odnose, pri čemu iz fokusa gube dobrobit djeteta, uz često nedostatnu podršku sustava u tim procesima, učestalo dovode do patnje djece. Ponekad se situacija za dijete pogoršava senzacionalističkim medijskim izvješćivanjem o pojedinačnim konkretnim situacijama. Unatoč nespornim ulaganjima u sustav socijalne skrbi i nadalje postoje nedostaci u materijalnim, kadrovskim i organizacijskim uvjetima centara za socijalnu skrb, što u pojedinim situacijama, kada dijete živi u rizičnom okruženju, otežava provođenje sveobuhvatne roditeljske procjene i poduzimanje kvalitetnih, učinkovitih i pravovremenih mjera za zaštitu prava i dobrobiti djece. Djeca u institucijama, osobito su ranjiva skupina djece čijem razvoju trebamo posvetiti posebnu dodatnu pažnju i brigu. U odnosu na udomiteljstvo, deinstitucionalizaciju i posvojenje, unatoč određenih pozitivnih promjena koji je donio plan transformacije i deinstitucionalizacije domova socijalne skrbi i drugih pravnih osoba koje obavljaju djelatnost socijalne skrbi od 2011.-2016., ipak nije došlo do bitnog smanjenja broja djece smještene u institucijama, što zahtjeva dodatne aktivnosti svih uključenih dionika. Prema podacima dobivenim tijekom istraživanja Ureda pravobraniteljice za djecu, o djeci i mladima, koji se nalaze na smještaju, organiziranom stanovanju i boravku u domovima za djecu bez odgovarajuće skrbi te u centrima za pružanje usluga u zajednici, zabrinjava podatak da se povećao broj djece koja se nalaze u socijalnim ustanovama za djecu bez odgovarajuće roditeljske skrbi s ispunjenim zakonskim pretpostavkama za posvojenje. Taj broj je 2018. g. iznosio 74, dakle 74 djece u odnosu na 2017. kada je bilo sa uvjetima za posvojenje zabilježeno 60 djece. Rezultati ovog višegodišnje provedenog istraživanja ukazuju na potrebu unaprjeđivanja sustava edukacije, podrške udomiteljima, potrebu intenzivnijeg rada sa obitelji nakon izdvajanja djeteta u cilju njegovog povratka u biološku obitelj, nužnu veću participaciju djece u donošenju odluka koje ih se tiču te bolju podršku djeci koja izlaze iz sustava skrbi. Drugo mjesto u protekloj 2018. g. ponovno su zauzimali predmeti koji su se odnosili na povredu prava djece u sustavu odgoja i obrazovanja. I ove godine najveći broj prijava zamijećen je u osnovnoškolskom obrazovanju a najmanje prijava odnosilo se na srednjoškolsko obrazovanje. Također je zamjetan broj prijava u području obrazovanja djece s teškoćama u razvoju. Prema sadržaju ove prijave su se odnosile na dostupnost odgoja i obrazovanja, sigurnosne, prostorne, organizacijske i kadrovske uvjete, međusobne odnose radnika u odgojno-obrazovnim ustanovama i njihov utjecaj na djecu, suradnju odgojno-obrazovnih ustanova sa roditeljima i drugim tijelima i ustanovama radi zaštite najboljeg interesa djece te na obrazovanje djece s teškoćama u razvoju. U odnosu na predškolski sustav odgoja i obrazovanja, naglašavam uočenu nejednaku dostupnost vrtića i neujednačene kriterije za upis dječje vrtiće što se javlja kao posljedica nedostatne koordinacije i međusobne jedinica lokalne samouprave i pojedinih ministarstava. Činjenica je da već godinama zaprimamo najveći broj prijava u ova dva područja, traći dodatni aktivitet u sustavima socijalne skrbi, sustavu odgoja i obrazovanja i sustavu pravosuđa. Nasilje nad djecom je treće po rangu narušavanja dječjih prava. Djeca u Hrvatskoj trpe nasilje i zanemarivanje u obitelji, školi, zajednici te digitalnom okruženju prečesto nažalost uz prešutno odobravanje okoline. Podaci projekta za snažniju obitelj koji provode Ministarstvo za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku i Ured UNICEF-a za Hrvatsku u suradnji sa partnerima, potvrđuju naše statistike navodeći da svako četvrto dijete u dobi do 16 g. je doživjelo tjelesno kažnjavanje bilo bili psihički zlostavljano ili je svjedočilo nasilju među roditeljima u obitelji. Obiteljsko nasilje i zanemarivanje uzrokuje duboke ožiljke i posljedice djeci ponekad i doživotno. Stoga su u tom području potrebni veći napori i ulaganja kako u prevenciji tako i u intervenciji. Od velike važnost je i jačanje svijesti i mehanizama za zaštitu djece od seksualnog nasilja i iskorištavanja iako je opsežnim izmjenama propisa u bitnoj mjeri poboljšan pravni okvir za zaštitu djece žrtava ovakvih postupanja odraslih počinitelja, nalazimo kako ima prostora za daljnje poboljšanje razine te zaštite kroz dodatne izmjene da li nekih općih instituta kaznenog zakonodavstva ali i drugih propisa koji reguliraju ovu materiju radi povećanja razine zaštite djece od počinitelja seksualnih delikata. Tu naglašavamo da je uočeno kako je u primjeni postojećih propisa u praksi uočeni su propusti i neujednačenost zbog čega trpe najranjiviji, dakle djeca koja su doživjela seksualno nasilje i iskorištavanje i to najčešće od starijih osoba koje su odgovorne za njihovu skrb i dobrobit. I nadalje je zabrinjavajuće postojanje učestalog vršnjačkog nasilja u odgojno-obrazovnim institucijama. Škole na nasilje najčešće reagiraju jednokratnim aktivnostima koje ne dovode do unaprjeđivanja odnosa a ni do smanjenja nasilja. Unatoč postojanju značajnog broja preventivnih aktivnosti vezanih uz prevenciju ovisnosti i nasilja koje se provode u školama, iste smatramo nedovoljnima te ističemo kako u kreiranju upravo tih preventivnih strategija trebaju u većoj mjeri biti uključena djeca i roditelji. Svakako je posebno zabrinjavajuće online nasilje koje je u porastu a za suzbijanje kojeg je potreban multidisciplinaran pristup te dodatna sustavna edukacija djece, nastavnika i posebno roditelja o sigurnosti na internetu i medijskoj pismenosti koja bi se trebala provoditi kao obavezni program u školama i izvan njih. Isto je tako neophodno jačati svijest društvene zajednice o neprihvatljivosti bilokojeg oblika nasilja te o potrebi sankcioniranja istog. Potrebno je da u tom smislu svi resori koji djeluju u sustavu zaštite djece od nasilja i zanemarivanja, nastave graditi međuresornu suradnju kako bi svatko dijete dobilo priliku odrastati u sigurnom i poticajnom okruženju. Djetinjstvo, to jedinstveno vrijeme razvoja i ranjivosti za svako ljudsko biće jako brzo prolazi. Stoga je to razdoblje ljudskog života pod posebnom zaštitom. Zbog česte dugotrajnosti sudskih postupaka, neefikasnosti ovrha, neujednačenosti sudske prakse i presporog rješavanja složenih obiteljsko pravnih odnosa događa se da djeca u složenim životnim, takvim složenim životnim situacijama gotovo odrastu prije nego što se ti postupci završe. Stoga je u sustavu pravosuđa nužno poduzimanje dodatnih napora kako bi sustav u svim svojim odlukama pokazao djelotvorniju brigu o najboljem interesu djeteta. Ostvarivanje prava na odgovarajuću zdravstvenu skrb, također postaje sve zahtjevnije za roditelje i skrbnike osobito za roditelje odnosno one koji žive na rubu siromaštva, ali i udaljeni od kvalitetnijih zdravstvenih usluga. Dostupnost zdravstvenih usluga djeci je također otežana zbog nepostojanja određenih stručnjaka u mjestu stanovanja djeteta, udaljenosti zdravstvene ustanove od mjesta stanovanja te ponekad dugog čekanja na ostvarivanje određene zdravstvene usluge. Neravnomjerna dostupnost usluga za djecu i obitelji po županijama, gradovima i općinama stvara velike razlike među djecom već od početka života. Tu su osobito zakinuta djeca s neurorazvojnim rizicima i teškoćama u razvoju, djeca s malignim bolestima, ali naravno i sva druga bolesna djeca kojima najčešće nisu dostupne usluge koje podržavaju njihove potrebe i razvoj u najkritičnijim trenucima života. Upravo zbog toga potrebna su dodatna ulaganja u poboljšanje uvjeta i dostupnosti zdravstvene skrbi za svu djecu. U Hrvatskoj su i nadalje prisutni problemi kao što je visoki rizik od siromaštva, nezaposlenost, dugotrajnost siromaštva, ograničen napredak u poboljšanju sustava socijalnih naknada, zabrinjavajuće stanje vezano za mlade koji se ne obrazuju, ne rade niti se stručno usavršavaju. Rana identifikacija potreba i podrška djeci koja žive u riziku od siromaštva može umanjiti njegove negativne učinke za dječji razvoj. Zbog toga je potrebno nastaviti provođenje usvojenih ali i dodatnih mjera za borbu protiv siromaštva. Unatoč aktivitetu i poduzimanju mjera za poboljšanje položaja djece pripadnika manjinskih skupina ipak podaci o djeci pripadnicima romske nacionalne manjine govore da su ta djeca još uvijek među najzakinutijim skupinama djece u Hrvatskoj. Djeca Roma nemaju pristup čitavom nizu usluga, najčešće zbog siromaštva u obitelji. Međutim, pozitivni primjeri i angažmana lokalnih zajednica pokazuju da se životi djece Roma mogu promijeniti u suradnji između roditelja lokalnih zajednica i pružatelja usluga. Sigurna sam i vjerujem da može i treba zajednički raditi na povećanju ili jačanju suradnje između romske i većinske zajednice, a sve u interesu djece. Pred kraj ovog izlaganja, želim istaknuti jedan od ključnih izazova u ostvarivanju prava djece u Hrvatskoj, a to je nejednakost. Kvaliteta života djece uvelike ovisi o njihovom prebivalištu odnosno mjestu gdje su rođena. Neravnomjerna dostupnost usluga za djecu i obitelji po županijama, gradovima i općinama stvara velike razlike među djecom već od početka života. Stoga je važno da svi preuzmemo svoj dio odgovornosti za osiguravanje kvalitetnog života svakom djetetu bez obzira na kojem dijelu države se nalazi. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepa. Evo jučer smo isto puno raspravljali sa posebnim naglaskom na nasilje nad djecom i ta tema je naravno i te kako važna i čini mi se da tu svi imaju, saborski zastupnici suglasja ali očito nismo iscrpili jučer, danas imamo isto veliki broj replika na izlaganje poštovane pravobraniteljice, pa ćemo krenuti redom. Prva replika je poštovanog zastupnika Branimira Bunjca. … [[Upadica: Ne razumije se.]] Molim, ni za boga dapače.
Hvala lijepa poštovana pravobraniteljice, znači jučer smo tijekom rasprave o zaštiti djece od pedofilije mogli čuti od zastupnika vladajuće većine da je ta zaštita na najvišem mogućem nivou, da se ništa više ne može unaprijediti od onoga što se unaprijedilo, da su napravljeni veliki iskoraci, da su djeca zaštićena i da u stvari ovoga mi možemo biti uzor po rješavanju te problematike. Čitajući vaše izvješće meni se čini da u biti još uvijek ima jako puno problema da postoje i u samom zakonodavstvu mogućnosti za unapređenje za dakle dodatne izmjene, a ono također što ste napomenuli znači da čak i ovi zakoni koji postoje se u praksi ne primjenjuju tako da ustvari je stanje dosta slabo. Pa evo, molim vas za komentar da li je stanje u ovom području dobro ili nije? Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Ivana Ćelića.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice, poštovane državne tajnice i tajnici, pa evo čini mi se da u hrvatskom društvu nedostaje kultura zahvalnosti, ja želim ovom prigodom zahvaliti svim dosadašnjim pravobraniteljicama od gospođe Matijević Vrsaljko, pa evo sada do vas, a isto tako i Poliklinici za zaštitu djece i mladih Grada Zagreba na čelu sa profesoricom Gordanom Buljan Flander, vi spominjete, ali mislim da u ovom sveobuhvatnom izvješću bi bilo mjesta i da zahvalite i da kažete kolika je suradnja vašeg ureda sa ovom poliklinikom jer mislim da je ta poliklinika uistinu nešto što je prepoznatljivo izvan granica RH i gdje smo se pokazali kao lider i u tom smislu i potičete osnivanje poliklinika u ostalim regionalnim centrima. Ja sam potaknuo i mislim da bi bilo dobro dakle, da u okviru županijskih službi za mentalno zdravlje u zavodima za javno zdravstvo postoje takve službe sa dječjim i adolescentnim psihijatrima i drugim stručnjacima, pa evo, jedna sugestija, dakle, da i s vaše strane bude takva preporuka. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika, poštovanog zastupnika Gordana Marasa.
Hvala lijepo. Kolegice pravobraniteljice, moja replika ide u smjeru i drago mi je da su tu predstavnici i Ministarstva obrazovanja. Radi se o tome da bi htio da obratite malo pažnju na državne pedagoške standarde u osnovnim školama u RH gdje je izrazito velik broj, odnosno nedostatak pomoćnog tehničkog osoblja. Znači u ovom trenutku u preko 9 stotina osnovnih škola u RH, da to prevedem na jednostavniji rječnik, fale i tehničko osoblje, čistači i čistačice, kuhari i kuharice i uvjeti u školama su sve gori i gori i sa te strane, nevjerojatno da Ministarstvo obrazovanja zanemaruje taj problem i ne dopušta ravnateljima zapošljavanje ljudi, odnosno da zamjene oni koji su otišli, nego je kažem, situacija iz dana u dan sve gora i gora i volio bih da na to posebno obratite pažnju. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Ante Babića.
Hvala poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovana pravobraniteljice. Svaka rana boli, dječja sigurno najviše. Mislim u prijašnjim izvješćima pravobraniteljica, govorili smo o jednom fenomenu, a taj fenomen je danas postao stvarnost i mislim da kasnimo i da bismo mogli izgubiti tu bitku, a to je nasilje na internetu odnosno prevencija od računalnih igara. Drago mi je zbog toga što ste uputili obavijest za 4 ministarstva Vlade RH vezano za smjernice Vijeća Europe odnosno strategiju vezanu za internet strategiju Vijeća Europe. Dakle, to posebno pozdravljam, vjerujem da će danas biti vremena govoriti o takvim stvarima jer ovo su stvari koje dugoročno čine štetu, to nasilje zapravo stvara velike traume, a ta traumatizirana djeca danas postaju odrasli traumatizirani ljudi što čini štetu u društvo. Evo, hvala.
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Saše Đujića.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice. Mene zanima da li vi smatrate, htio bih čuti vaše mišljenje, da li smatrate da je zlouporaba prava djeteta i odnosno povreda njihovih prava ako neki političar ili političarka se učestao slika sa djecom, dijeli im čokoladice, ako djeca čekaju postrojena na nekoj kaldrmi uz cestu da bi 2 minute ili minutu vidjeli tog političara, da im u javnom prostoru čita bajke, čita priče, da djeca mu moraju pjevati za njegov rođendan, da li je to po vama zlouporaba djece za osobnu samopromociju u političke svrhe i da li smatrate to primjerenim? Budući da se to učestalo dešava u 2018. godini, a vidimo da se početkom ove godine i dalje to dešava i da neki političari na taj način zloupotrebljavaju djecu, ja nisam čuo od vašeg ureda da ste reagirali na ta ponašanja, odnosno, zato bih želio čuti vaše mišljenje ovdje, da li smatrate da je to normalno i da se tako [[Upadica: Hvala.]] treba ponašati? Hvala lijepo.
Odgovor, poštovane pravobraniteljice.
Zahvaljujem. Mislila sam da ću odgovarati na sve replike na kraju, ali evo, ovaj. Prvo bih se osvrnula na ono što je ukazao saborski zastupnik g. Bunjac vezano za izmjene…
Gđo. pravobraniteljice, vi imate pravo se javiti nakon svakog da odgovorite. Možete i sve zajedno na kraju odgovoriti, to je vaš izbor, ali ne možete na pitanje, pojedinog zastupnika odgovarati na nekog drugoga.
Aha, aha, okej [[Upadica: U svakom trenutku možete imati.]] Sve zajedno, onda ću sve zajedno.
Pa može. Naravno da može, ali, je je, objasnio sam, ali gđa., pravobraniteljice je rekla da će na kraju. Na kraju će se obratiti. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Glasnovića.
Poštovani. Ovako. Ja dobije PTSP kad čujem imamo zakone, ali loša provedba. Pa popravite to. Ako se dijete jedanput zlostavlja, oduzmite to dijete roditeljima. Imaju neki roditelji, zlostavljaju dijete i njih, ta su djeca u domovima i treba samo dva puta godišnja posjeta da izgube biološko pravo. Oduzmite djecu. Imate jednu skupinu, to su Romi, o tome neće govoriti neki jugozomboidi jer se boje da će ih neko prozvati da su rasisti, ali ta se djeca zlostavljaju. Oni prose, kraljevi prosjaka, imate ovdje od beba do 6 mjeseci [[Upadica: Molim vas, nemojmo.]] o tome se boji govoriti ... [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]] drugo nasilje u školama. Pa nasilje u školama, kaznite roditelje, kao u Poljskoj. Odstranite sociopate, ako ne možete odstraniti, imate razmjenu zatvorenika, pošaljite ih u Rusiju tamo u ruske zatvore. A mi ćemo njihove primiti ovdje. Jednostavne stvari, ovo meni samo kukanje, a rješenja nema.
Kolega Maras je dignuo povredu Poslovnika. U čemu je povrijeđen Poslovnik?
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Povrijeđen je čl. 238. Zastupnik Glasnović je pokazivao rukom prema ovom dijelu sabornice i govorio jugozomboidi. Znači to je uvreda, morali ste ga upozoriti, čovjek je u konstantnom vrijeđanju svojih kolega a u biti on vrijeđa, i njegova stranka cjelokupnu hrvatsku javnost kada jučer osuđuju oslobođenje grada Zagreba jedan od najponosnijih trenutaka u našoj povijesti kada smo, [[Upadica Reiner: Hvala, hvala lijepo, procjenjujem da nije povrijeđen Poslovnik.]] kada smo oslobodili Zagreb i kada smo se prebacili, [[Upadica Reiner: A vrijeme vam je isteklo.]] kada smo bili na kraju Drugog svjetskog rada na pobjedničkoj strani. Znači to [[Upadica Reiner: Kolega Maras, vi sad kršite Poslovnik.]] kolega Glasnović i njegovi revizionisti ne mogu prihvatiti.
Vi kršite Poslovnik kolega Maras. Ja vam sad neću dati opomenu, sljedeći put kad tako napravite ćete dobiti opomenu. Kolega Glasnović u čemu je povrijeđen Poslovnik? Upozoravam vas ... [[Govornik se ne razumije.]]
Pa mi se brinemo o djeci ovdje a ne o ustašama, to ste već i ... [[Govornik se ne razumije.]] vas je briga o Partizanima a djeci, o djeci govorimo ovdje mister Maras, o djeci.
Ovo nije povreda Poslovnika, dobivate opomenu i sad će svatko dobiti opomenu tko će zlorabiti povredu Poslovnika. Sljedeća replika je poštovane zastupnice Strenja. Izvolite.
Zahvaljujem. Vratimo se na djecu. Drago mi je da ste prepoznale na jedan problem koji se dešava u javnom prostoru a to je sustavno narušavanje prava djeteta na privatnost od strane nekih liječnika koji izvještavaju o stanju djece nakon nekih stradavanja ali i o medijima. I onda bih samo s ove, još jednom pročitala zbilja pravi stav urednika portala Slobodne Dalmacije Marina Katušića koji je rekao: Slobodna Dalmacija neće objaviti fotografije i identitet monstruma s Paga i važno je da razumijete zašto. Njihova imena ne trebate znati a povlačenje fotografija onog koji im je učinio ovo nezamislivo zlo po medijima jednog dana samo će im otežati proces oporavka. Neobjavljivanjem njegovog identiteta ne štitimo nasilnika već njegove žrtve, a s druge strane itekako je bitno da o slučaju pišemo te da se istraži svaki njegov detalj. Vrijednost tekstova koji objavljujemo nije s tim da vidite sliku nasilnika. Drago mi je da ste prepoznali i na to upozorili javnost i nadam se da će i mediji to pratiti.
Hvala. Poštovani zastupnik Varda ima sljedeću repliku, izvolite.
... [[Govornik naknadno uključen.]] kolegice i kolege. Imam vrlo kratko pitanje za pravobraniteljicu. Bio sam svjedok jednom mučnom događaju, jednom trgovačkom lancu kad je zaštitar dakle muška osoba uhvatio jednu djevojčicu u sumnju da je izvršila krađu. Ja sam prvi put u javnosti iskoristio svoju saborsku iskaznicu da interveniram. Na način što se radi o muškoj osobi, radi se o djevojčici bez nazočnosti roditelja. Zanima me što poduzimate u takvim slučajevima i kako zapravo educirati i specijalizirati te zaštitare koji obavljaju tu privatnu službu da se to ne smije i ne može tako raditi. Hvala vam lijepo.
Sljedeća replika je poštovana zastupnice Petrijevčanin Vuksanović.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice, poštovani predstavnici ministarstava. Izvješće ureda koje vodite je svojevrstan presjek stanja hrvatskog društva u pogledu standarda i zaštite djece i mi smo toga svjesni. Ako kompariramo ovo izvješće sa prethodnim izvješćima iz prethodnih godina onda možemo vidjeti poboljšanja u određenim segmentima ali isto tako možemo vidjeti i neke manjkavosti koje se povlače iz izvješća u izvješće. U dijelu koji se tiče spolnog zlostavljanja i iskorištavanja djece došlo je do značajnih izmjena Kaznenog zakona i to smo jučer naglasili ponovno. Nažalost jučer smo svjedočili od djela oporbenih zastupnika da se dijelovi vašeg izvješća tendenciozno vade iz konteksta i pokušava se prikazati da se u tom segmentu zaštite djece nije učinilo ništa, praktički ništa što nije točno. Već u prvoj replici imali ste priliku čuti da su izrečene određene netočnosti te vas pozivam da to uzmete u obzir u vašim daljnjim obraćanjima. Hvala lijepa.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Sladoljeva.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice, imam zapravo pitanje koje će se vjerojatno odnositi na izvješće za ovu dakle godinu, znači koje ćemo imati sljedeće godine a to je, mislite li reagirati na najave Ministarstva obrazovanja o racionalizaciji škola pogotovo u Slavoniji s obzirom da nismo dobili jasni odgovor od ministrice obrazovanja o ukidanju nekih područnih škola, jer ako će se to dogoditi djeca će morati putovati i neće imati prilike za jednako obrazovanje, dakle da li će se to naći u vašem izvješću u sljedećoj godini ako se te najave ostvare.
Sljedeća replika je poštovane zastupnice Čikotić, izvolite.
Poštovana pravobraniteljice, poštovani predstavnici ministarstava, evidentno je da nema sustavnog pristupa kada se radi o predškolskom odgoju djece u Hrvatskoj, on je izostao, izostala je ta skrb o djeci na razini sustavnog pristupa i stoga prava djece ovise o njihovom prebivalištu. Stoga već od samog početka po rođenju djeteta svjedoci smo neravnomjerne dostupnosti usluga za djecu, obitelji, sukladno znači njihovom prebivalištu ovisno o županiji ili jedinici lokalne samouprave i financijskoj jakosti te jedinice lokalne samouprave. Stoga pitanje za pravobraniteljicu, imate li podatak koliko vrtića poštuje pedagoški standard u ovom momentu? Hvala.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Mire Bulja.
Hvala lijepo. Uvažena pravobraniteljice, jedno pitanje, vi ste dotakli u svom izlaganju a to su zdravstvene usluge, pravo na zdravstvene usluge sve djece na cijelom području RH, a ja mogu kazati primjer iz svoga kraja, u Cetinskoj krajini umjesto da imamo 4 pedijatra imamo samo jednoga pedijatra jer je jedna osoba otišla, jedna liječnica na bolovanje s tim da je sad pritisak na tu liječnicu jer dnevno bude po 300 djece, u redovima čeka, moraju se odgađati sistematski pregledi, jednostavno ta djeca nemaju zdravstvenu skrb zbog nebrige kako Splitsko-dalmatinske županije a tako i Ministarstva zdravlja. Pa bih vas molio, jer ste tek novoizabrani obiđite 2/3 RH koje nemaju skrb i pomozite tim ljudima, evo.
Slijedeće replike je poštovanog zastupnika Varge, izvolite.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljica, zahvaljujem na vašem dosadašnjem radu i dajem podršku uredu pravobraniteljice i svom osoblju, moje pitanje je iz svojstva predsjednika neformalne skupine koja se zove „Zastupnici u borbi protiv raka“, mi se zalažemo i raspravljamo o tome da li treba danas volontersko odnosno dobrovoljno fakultativno cijepljenje protiv HPV-a učiniti obveznim odnosno uvrštavati ga na obvezni program cijepljenja u RH da bi svoj djevojčici i dječaci po odgovarajućoj dobi primili cjepivo koje bi im sprječavalo nastanak raka u kasnijoj životnoj dobi, pa pitam vas kao pravobraniteljicu, ukoliko ministarstvo donese takvu odluku da li ćete vi podržati takvu akciju. Hvala lijepo.
Hvala. Sada, želi li izvjestitelji odbora, izvjestiteljice odbora uzeti riječ? Da. Poštovana Ines Strenja, predsjednica Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku, izvolite.
Zahvaljujem, zahvaljujem predsjedavajući. Pozdravljam pravobraniteljicu sa zamjenicom, predstavnike Ministarstva zdravstva i Ministarstva nadležnog, znači, za demografiju, mlade i obitelj. Mislim da je potrebno i reći stavove Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku koji je i Matični odbor za izvješće, jedan od zapravo zainteresirani odbor, raspravljaju kao zainteresirani odbor o radu pravobraniteljice za djecu zato što smatramo da to ipak spada i u domenu našeg odbora. Dakle, u izvješću pravobraniteljica je obrazložila, dakle, analizu stanja prava djece u našoj zemlji dajući preporuke i smjer daljnjeg unaprjeđivanja položaja i prava oko 800 000 djece u RH. Uz izvješće su prikazane aktivnosti institucije pravobranitelja za djecu, znači, praćenje pojedinačnih prava djece djelovanjem mreže mladih savjetnika, prijedlozi za izgradnju cjelovitog sustava, zaštite prava djece prema izdvojenim područjima, zaštite prava djece preporuke pravobraniteljice za djecu, sudjelovanje ureda u izradi propisa, pokretanju istraživanja o djeci, obilasci ustanova za djecu i drugih mjesta, susreti i razgovori i suradnja s djecom, te ostale aktivnosti u zaštiti i promicanju prava djece uključujući i međunarodnu suradnju, te aktivnosti regionalnih i središnjih ureda. Dakle, vrlo opsežan materijal koji smo dobili, iz kojeg možemo isčitat da je bilo 1588 novih prijava, pritužbi, upita i zahtjeva vezano uz povredu pojedinačnih prava djece, a uz to se postupalo i u 748 predmeta koji su kao aktivni predmeti preneseni iz prethodnih godina, uglavnom zbog složenosti i specifičnosti problematike koja zahtjeva višegodišnji aktivitet i praćenje. Dakle, u odnosu na prethodnu godinu ona navodi, bilježi se blagi porast pojedinačnih prijava, te ujedno veći porast općih inicijativa pravobranitelja za djecu. Svaka druga prijava ili upit dolazio je od roditelja, a svaki peti upit ili obraćanje dolazilo je iz institucija. Prijave su dobivane od bake i djedova i od drugih srodnika, a čak 20 upita je bilo od same djece. Takva raspodjela upita i prijava potvrđuje ulogu roditelja i odraslih u zaštiti prava djece, ali i ukazuje na neospornu potrebu da djecu upoznamo s mehanizmima zaštite njihovih prava i potaknemo ih da potraže svoju zaštitu. Pravobraniteljicu posebno zabrinjava činjenica da gotovo 50% preporuka ureda nije prihvaćeno, što može negativno utjecati na kvalitetu života djece. U zaprimljenim prijavama i dalje prvo mjesto zauzimaju osobna prava djece koja u najvećoj mjeri uključuju povredu prava djece tijekom visoko konfliktnih razvoda. Drugo mjesto u protekloj godini ponovo zauzimaju povrede prava djece u sustavu odgoja i obrazovanja, dok je nasilje nad djecom treće po rangu narušavanja dječjih prava. Ostvarivanje prava na odgovarajuću zdravstvenu skrb postaje sve zahtjevnije za roditelje i skrbnike, osobito za roditelje koji žive na rubu siromaštva, a i udaljeni od kvalitetnih zdravstvenih usluga. U odnosu na zdravstvena prava djece, prijave i obavijesti koje su dobivali, odnosili su se na nezadovoljstvo roditelja načinom komunikacije i odnosom zdravstvenih radnika prema njima i djeci, na zaštitu mentalnog zdravlja djece i zaštitu zdravlja djece, u zaštitu prava djece koja boluju od kroničnih bolesti, te djece stranaca s privremenim boravkom u RH. Dostupnost zdravstvenih usluga djeci također je otežana zbog nepostojanja određenih stručnjaka u mjestu stanovanja djeteta, udaljenosti zdravstvene ustanove od mjesta stanovanja, te dugog čekanja na ostvarivanje određene zdravstvene usluge. Neravnomjerna dostupnost usluga za djecu i obitelj po županijama, gradovima i općinama stvara velike razlike među djecom, već od početka njihovog života. Tu su osobito zakinuta djeca sa neurorazvojnim rizicima i teškoćama u razvoju kojima najčešće nisu dostupne usluge koje podržavaju njihove potrebe i razvoj u najkritičnijim trenucima života. I nadalje, u ovom području zaštite dječjih prava prevladavaju prijave koje se odnose na odbijanje roditelja da cijepe djecu. U raspravi članovi odbora ponovo su ukazali na stav odbora o nužnosti cijepljenja, što je i u skladu s pravom djeteta na zdravstvenu zaštitu prema najvišim zdravstvenim standardima sukladno čl. 24. Konvencije o pravima djeteta. Govoreći o zdravstvenoj zaštiti djece, članovi odbora mišljenja su da je nužno intenzivirat osvješćivanje javnosti o potrebi cijepljenja protiv infekcije HPV-a kao mjere prevencije raka maternice, vrata maternice. Također, posebno su se osvrnuli na probleme i stanje u udomiteljstvu ukazujući na pitanje skrbništva koje je prema njihovom mišljenju potrebno ponovno aktualizirati. Nakon provedene rasprave, članovi odbora jednoglasno su podržali izvješće pravobraniteljice za djecu i predložili ga HS na usvajanje. Hvala.
Hvala lijepa. Želi li netko od predstavnika Vlade dodatno obrazložiti mišljenje? Da. Poštovana državna tajnica u Ministarstvu za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku Margareta Mađerić, izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] uvažene zastupnice i zastupnici, poštovana i uvažena pravobraniteljice za djecu. Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2018. g. opsežno prikazuje aktivnosti i rad Ureda pravobraniteljice za djecu tijekom 2018. g. te sadrži cjeline po područjima koje se odnose na praćenje pojedinačnih povreda prava djece, mrežu mladih savjetnika, dječje sudjelovanje, izdvojena područja zaštite prava djece, preporuke pravobraniteljice za djecu, normativne aktivnosti, istraživačke aktivnosti, obilaske ustanova za djecu i drugih mjesta, ostale aktivnost uz zaštitu i promicanju prava djece, susrete, razgovore i suradnju s djecom, međunarodnu suradnju, ostale aktivnosti regionalnih i središnjih ureda te ustroj i financijsko poslova Ureda pravobraniteljice za djecu. Prema Izvješću o radu pravobraniteljice, u 2018. g. zaprimljeno je 1588 predmeta pojedinačnim povredama prava djece bilo je obuhvaćeno 1857 djece i 267 grupa djece. Pojedinačne prijave slično kao i dosadašnjih godina najviše su se odnosile na probleme u ostvarivanju roditeljske skrbi, zatim na povrede obrazovnih prava, na zaštitu djece od nasilja i zanemarivanje te na zdravstvena prava. Uz izvješće dostavljena je i izjava o fiskalnoj odgovornosti za 2018. g. U svom mišljenju Vlada RH dala je detaljno očitovanje vezano uz sve pojedine navode iz izvješća. Želim naglasiti da Vlada Rh kontinuirano radi na poboljšanju zaštite prava djece, spremna je na suradnju, teži boljoj budućnosti naše djece, partneri smo i pravobraniteljici za djecu ali i svima koji rade na zaštiti i promicanju prava djece a sve u svrhu najboljeg interesa djece u RH.
Hvala lijepa. Onda ću ja otvoriti sad raspravu i prva će u ime Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista govoriti poštovana zastupnica Ines Strenja. Kolegice Strenja, vi ste.
Zahvaljujem evo, u ime kluba MOST-a nezavisnih lista na početku ću reći da ćemo podržati i glasati za ovo izvješće pravobraniteljice za djecu zato što je sveobuhvatno i zato što je zbilja, zbilja pokrila sve ono, sve segmente zaštite djece koji moraju biti propitivani kontinuirano i ukazala i dala mog preporuke. Ono o čemu ja danas ponovno želim progovorit a to je pravo na život uz roditelje i roditeljsku skrb odnosno ovaj dio koji je ona posebno isto tako kao jedno cijelo poglavlje istaknula i reći da još uvijek smo tu, nismo dobro, da još uvijek s načinom na koji se odnosimo prema djeci koja traže našu posebnu zaštitu, pravodobno izdvajanje iz obitelji u kojima nije dobro da dalje ta djeca ostaju, zbog same situacije zlostavljanje i potpune neodgovarajuće roditeljske skrbi, još uvijek nismo dovoljno dobri u Hrvatskoj jer sva djeca imaju jednaka prava i sva djeca imaju jednake potrebe ali neka djeca trebaju našu pojačanu skrb a to su djeca u disfunkcionalnim obiteljima, to su onda djeca koja su u udomiteljskim obiteljima, koje treba pravodobno pripremati ukoliko je potrebno ne produžavati taj proces da budu roditelji lišeni roditeljske skrbi i da ta djeca idu u usvajanje. Posebno trebamo imat pažnju prema djeci koja izlaze iz udomiteljskih obitelji, koja izlaze iz ustanova gdje su bili u dječjim domovima jer i sada imamo situaciju da ta djeca praktički izlaze na ulicu osim vrijednih primjera nekih jedinica lokalne samouprave, znam da ih je puno u Hrvatskoj ali ja bih istaknula npr. Crikvenicu na kojoj je naslonjen dom „Izvor“ koji je prošle godine imao 100 g. od postojanja, znači dječji dom koji je prvi u Hrvatskoj kao institucija potpuno se posvetio tome da sva djeca idu u usvajanje ili u udomljavanje i sva ta djeca danas koja su tamo su samo na poludnevnim boravcima i pružaju im se svim obiteljima jedna jaka potpora, iz tog doma su desetljećima izlazila djeca o kojima sa 18 g. društvo nije skrbilo ali je tu uskakao grad Crikvenica koji je ima smještajne kapacitete kako bi ta djeca živjela u zajednici. Dakle želim još jednom poručiti, morate znati da danas u Hrvatskoj imamo 2164 djece smješteno u udomiteljskim obiteljima s 3.1.2019. su to podaci ali još uvijek 554 djece su na trajnom smještaju, od toga 88 mlađih od 3 g. Znate šta to znači? To znači da je pravobraniteljica ušla u neke dječje domove i u 16 slučajeva zatekla djecu mlađu 3 g. za koje nisu pokrenuti bili nikakvi postupci kako bi ta djeca a imali su sve uvjete se krenulo prema postupcima izdvajanja i smještaja u udomiteljsku obitelj, znači oni nisu tamo trebali ni biti nego bit u udomiteljskoj obitelji ili pokrenuti postupci kako bi se roditelji lišili roditeljske skrbi i djeca išla promptno u usvajanje što je za njihovu najbolju dobrobit. Dakle, nekoliko slučajeva bilo čak i kršenja sa trajanjem privremenog smještaja gdje se bezrazložno taj privremeni smještaj koji je trebao ići kao kratkotrajno udomljavanje, produžavalo toliko dugo dok ta djeca nosu praktički bila više u situaciji da nitko nije bio ni zainteresiran za usvajanje ali najočitiji primjer je vidljiv u slučaju djece koja su iz rodilišta smještena direktno u ustanovu kao jedno privremeno rješenje da bi CZSS tek nakon 3 g. pred nadležnim sudom pokrenuo postupak da se roditelju oduzmu pravo na stanovanje s djecom i da se svakodnevna skrb provjeri, nakon toga udomiteljima ili usvojiteljima. Dakle, mislim da premalo činimo na području toga, premalo činimo, na planu toga, što je najbitnije za djecu, predugo dajemo pravo roditeljima da se zbilja povremeno samo jave i da na taj način iskažu neku svoju brigu. Naravno imali smo i u vezi toga, tematsku sjednicu saborskog Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku, gdje smo imali prisutne sutkinje, od koje neke su rekle, nije dovoljno, da mi dva puta godišnje, imam podatak da je roditelj kontaktirao, to nije briga o djetetu i ona je bila spremna takvog roditelja lištiti roditeljske skrbi, dok ste isto tako imali, jedno postupanje određenih sudaca, koji do beskonačnosti, dakle, daju pravo tom roditelju, koji je iznad prava djeteta, da ne gubi roditeljsku skrb, a s time i sva ona prava koja ima roditelj, a dijete je za to vrijeme smješteno u ustanovi. Dakle, smatram da je onaj plan, koji je bio za deinstitucionalizaciju djece, to je i pravobraniteljica zapravo i zaključila, u ovom svom izvješću, onaj plan 2011.-2016. nije rezultirao smanjenje broja smještenih djece u institucijama i zbog toga je ministrica, koja je zbilja, možemo ju pohvaliti, donijela novi Zakon o udomiteljstvu, koji je u sebi sadržao, dosta interaktivnu raspravu u javnosti i stručnjaka i svih onih koji su zainteresirani za ovo područje, zakon je donesen, naravno trebati će ga još malo popravljati u nekim segmentima, ali je donesen i dobar je i veliki je iskorak i donesen je novi plan za deinstitucionalizaciju, transformaciju i prevenciju institucionalizacije. Očekujem da taj plan učini malo veće pomake na ovom području. Jer kao što sam rekla, još uvije, previše djece je u udomiteljskim obiteljima, van pogleda javnosti i dio te djece zbilja je mogao ići i prema usvajanju. Da ne bih previše dužila, ja bih vam još jednom, kako bi poslala poruku javnosti, rekla koji su bili zaključci nakon naše rasprave, na Odboru za zdravstvo i socijalnu politiku, koji su jednoglasno podržani od svih i opozicije i pozicije, a zapravo su rezultat onoga o čemu su raspravili stručnjaci koji prate ovo područje. Dakle, oni su sljedeći, uzimajući u obzir veliki broj djece s ispunjenim formalno pravnim pretpostavkama za posvojenje i tri puta veći broj potencijalnih posvojitelje i broj djece koja odrastaju u institucijama te potrebu ubrzavanja postupaka donošenja odluka i oduzimanja prava na roditeljsku skrb, smatramo da u fokusu svih zakonskih rješenja, pravilnika i procesa ali i svakodnevne prakse odlučivanja i izvršavanja postupaka, koji utječu na dijete, najvažnija je djetetova dobrobit i najbolji interes djeteta, a tek sekundarno je interes potencijalnih posvojitelji, roditelja, udomitelja i stručnjaka. Kada se radi o zaštiti djece bez odgovarajuće roditeljske skrbi u Hrvatskoj, potrebno je prije svega, ključno osigurati odgovarajuću zaštitu i podršku biološkoj obitelji. Ciljanim intervencijama, planiranim i individualiziranim akcijama, te osiguravanjem širokog spektra usluga u lokalnoj zajednici, čime se može inicijalno spriječiti izdvajanje djece iz obitelji. Kada je zbog neodgovarajućih roditeljskih postupaka ili privremene nemogućnosti roditelje da na odgovarajući način skrbe o djetetu, potrebno je dijete izdvojiti iz biološke obitelji. Zalažemo se za privremeni smještaj djeteta u obiteljski oblik skrbi kroz udomiteljstvo, bilo srodničko bilo ne srodničko uz istodobno pružanje odgovarajuće intenzivne podrške i pomoći biološkoj obitelji, kako bi se, kada je god to moguće i kada je u najboljem interesu djeteta, omogućio povratak djeteta u biološku obitelj. Smatram kako bi bilo pozitivno uvesti i obvezu konzultacije s djecom o izboru obitelji u kojoj žele živjeti, omogućiti slobodu izražavanja mišljenja, kao i sudjelovanju o odlučivanju o pitanjima koje određuju njihov život, imajući u vidu njihovu dob i životno iskustvo. Mišljenja smo kako institucionalni smještaj nikako ne smije biti prvi izbor u donošenju odluke o smještaju djeteta u alternativni oblik skrbi. Dijete se prioritetno treba zbrinjavati u obiteljskim oblicima skrbi, uz osiguravanje niza pratećih usluga podrške. Dakle, 1.1.2019. 88 djece do 3 g. bilo je u ustanovi. U svrhu skraćivanja boravka djece u sustavu, smatramo da je potrebno aktivno provoditi pravilnik o postupanju pri postupcima posvojenja te objaviti sve profile djece, koja imaju ispunjenje formalno pravne pretpostavke za posvojenje u roku od 4 mj. od njihovog ispunjenja. S tim u vezi potrebno je novim obiteljskim zakonom sačuvati sve mehanizme postojećeg Obiteljskog zakona koji se odnose na posvojenje te uvrstiti i obvezu i izradu vođenja registra djece sa ispunjenim formalno pravnim pretpostavkama za posvojenje, što sada ne postoji. Naglašavamo važnost prioritetnog i hitnog statusa svih postupaka, koji uključuju djecu, uključujući i one u nadležnosti centara za socijalnu skrb i onih u nadležnosti suda, s krajnjim ciljem osiguravanje trajnog i sigurnog obiteljskog okruženja za svako dijete, uključujući i posvojenje. Smatramo kako je pitanje zaštite najranjivije djece i obitelji, potrebno staviti u središte pažnje na najvišoj državnoj razini te podržati osnaživanje sustava socijalne skrbi i kadrovskom politikom, povećavanjem broja stručnih djelatnika u centrima za socijalnu skrb te općenito većim i financijskim izdvajanjem za ovo područje. Kako bi se osigurao jednak pravni tretman i jednaka pravna zaštita, svoj posvojenoj djeci, što se tiče zaštite identiteta kao i zaštite privatnosti i osobnih podataka smatramo potrebnim dopuniti Obiteljski zakon iz 2015. tako da se i djeci posvojenoj prije stupanja na snagu Obiteljskog zakona iz 2015. omogući promjena osobnog identifikacijskog broja, što još uvijek nije učinjeno. Smatramo da je potrebo aktivno provoditi pravilnik o postupanju pri međudržavnom posvojenju kako bi se djeci koja ne pronađu obitelj u RH, u roku od 9 mj. a osobito djeci koja pripadaju skupini teže posvojive djece omogućilo da pronađu obitelj i adekvatnu zdravstvenu zaštitu u drugim zemljama. Predlažemo potrebnom razmatrati izmjene Zakona o rodiljnim i roditeljskim potporama i to glede čl. 36. tako da se posvojiteljima koji posvoje dijete starije od 8 godina omogući također roditeljski dopust u istom trajanju kao i posvojiteljima koji su posvojili dijete mlađe od 8 godina i zatim čl. 43. tako da u svojim posvojiteljima se odobri pravo na jednokratnu novčanu pomoć prilikom dolaska djeteta u obitelj jer je to logično. Dijete kao novi član dolazi, kao i u svaku drugu obitelj, to sad nije slučaj. Preporučamo razvoj i operacionalizaciju kvalitetnih i učinkovitih mehanizama praćenja djeteta kroz sustav te s tim u vezi i unaprjeđivanje načina, prikupljanja i korištenja podataka za unaprjeđivanje usluga intervencija u skladu sa individualnim planom promjene za svako dijete ponovno radi osiguranja trajnog rješenja za dijete kroz zbrinjavanje u sigurnim i potencijalnim obiteljskim okruženjima. I na kraju, pozivamo nadležno ministarstvo na unaprjeđenje suradnje u organizacijama civilnog društva tako da se institucionalizira suradnja i aktivnosti kroz udruge koje provode edukacije posvojiteljskih zajednica, pružanja direktnih usluga posvojiteljima i posvojenoj djeci na način da aktivnosti postanu dio institucijskog okvira kroz odgovarajuće socijalne usluge. Dakle, to su bili zaključci odbora na kojem su bila oba dva nadležna ministarstva i pravobraniteljica i mislim da su nešto što treba provoditi i uvrstiti u sve sljedeće akte koje bude izrađivalo naše nadležno ministarstvo. Imam još par minuta [[Upadica: Minutu i pol.]] Htjela bih posebno skrenuti pažnju na pitanje skrbništva nad djecom. Dakle, kao što znate, ja sam udomiteljica, na kraju to udomiteljstvo završilo nakon 8 godina jedne djevojčice i usvajanjem zbilja nikad za nju nije pitao i bilo je logično da postane moje dijete i član moje obitelji uz moje sinove. Ali, razgovarajući zbilja sa udomiteljima sam svakodnevno u situaciji da imaju veliki problem sa skrbništvom jer nemaju mogućnosti tom djetetu pružiti ono što je potrebno u obitelji. Posebno bih voljela da se i naša pravobraniteljica na to osvrne jer smo o tome razgovarali i na odboru, a radi se o tome da neki udomitelji s obzirom da CZSS tako tumači propise imaju problem kada dijete treba se uključiti u nekakvu izvanškolsku aktivnost, kada dijete treba otići na izlet, kada ti CZSS onda traže da posebni skrbnik koji to dijete ima, a to najčešće nije udomitelj mora za to od njih tražiti suglasnost. I sad, ako to dijete sljedeći ili za dan, dva ide na nekakav izlet, ukoliko se ne stupi u kontakt sa takvim skrbnikom, dijete ne može ići na izlet. Ukoliko je skrbnik roditelj kojem nije oduzeto skrbništvo, a smješteno je u udomiteljsku obitelj, onda taj roditelj se ponaša kao ja, možete biti sretni što sam vam dozvolio da udomite dijete, ali nećete ga poslati na engleski, to dijete neće ići na izlet i ja neću dati dozvolu da se bavi košarkom ili nogometom. I to je problem. Mislim da je to još [[Upadica: Hvala.]] jedan segment na kojem trebamo poraditi, sve u svemu, izvješće je sveobuhvatno, zahvaljujem. Mi ćemo ga podržati. Hvala.
Hvala lijepa. Prije nastavka pozdravimo na galeriji učenice i učenike Gimnazije Lucijana Vranjanina iz Zagreba. … [[Pljesak.]] A sada će nam se obratiti u ime izvjestitelja poštovana pravobraniteljica Helenca Pirnat Dragičević, izvolite.
Evo zahvaljujem svima na uključivanju u raspravu i na vašim replikama. Ja ću se osvrnuti, možda da krenem nekako od kraja vezano za pitanje rješavanja odluka udomitelja. Mislim da se radi o problematici na koju ured ukazuje neprestano i da bi bilo potrebno bolje rješavanje. Radi se o tome da je takva pitanja odnosno donošenje odluka udomitelja vezano za dijete koje se, dakle, nalazi, koje je izdvojeno iz svoje biološke obitelji i koje se nalazi u jednom prijelaznom periodu između biološke obitelji i trajnog rješenja, da li posvojenja ili eventualnog vraćanja, da udomitelji koji imaju vrlo plemenitu i vrlo značajnu ulogu u tom periodu dječjeg života bi trebali, mogli odlučivati odnosno trebali bi odlučivati o odgoju i brizi o djecu u svakodnevnom funkcioniranju. Dakle, to je nešto što tako treba i tumačiti, dakle odluka da li će dijete ići na izlet, da li će se dijete fotografirati i da li će dijete ići na ovu ili onu slobodnu aktivnost, bilo bi potrebno da za to donošenje takve odluke ovlast bude na strani udomitelja. Naravno, u tom pogledu je neujednačena praksa i neujednačeno na području RH i mi ćemo se zauzimati za to da se evo, tumačenje dovede na određeni način. Nadalje, bilo je pitanje koje se odnosilo na izmjene zakonodavstva, odnosno izmjene propisa u glavi 17. Kaznenog zakona koji se odnosi na spolno zlostavljanje i iskorištavanje djeteta. Ono što je važno reći, da se radi o najopsežnijem do sada izmjenama i o bitnom poboljšanju i unaprjeđenju zaštite djece žrtava počinitelja spolnih delikata koje je, eto, ušlo u Kazneno zakonodavstvo. Naravno da su poboljšanja još moguća i da su poboljšanja razine zaštite te djece još potrebna, da li kroz dodatne izmjene općih instituta u kaznenom zakonodavstvu ili kroz izmjene pojedinih propisa, dakle tu vidimo da bi bilo potrebno izmjene u tom smjeru. U odnosu na kontakte koji političari ostvaruju sa djecom treba reći da se općenito treba voditi računa da se djeca ne koriste za ciljeve odraslih pa ni u političke svrhe. Dakle svaki susret djece sa političarima nije iskorištavanje djece u političke svrhe pogotovo ako je tak susret unaprijed pripremljen, kao dio da li pedagoškog procesa kada djeca organizirano dolaze u susret Hrvatskom saboru, gradonačelniku, predsjednici Države, takvi se susreti trebaju koristiti kako bi se djecu zapravo naučilo funkcioniranju u demokratskom, političkom sustavu i kako bi oni dobili zapravo priliku iznijeti mišljenje o važnim pitanjima za njihov život. Dakle participacija djece, aktivno sudjelovanje djece je u političkom životu je svakako važno kako bi danas, sutra djeca postali odgovorni građani ovog društva. U odnosu na reagiranje zaposlenika zaštitarske tvrtke u Dubrovniku, moram reći da smo upoznati sa tim slučajem i da smo vezano za postupanje u konkretnom slučaju ali i inače kontaktiramo i predstavnike zaštitarskih tvrtki i dakle poslodavce i upućujemo ih na to kako zaštitari se trebaju ponašati prema djeci na jedan drugačiji način jer radi se o djeci i kako trebaju pokazati određeni senzibilitat u odnosu na djecu naravno vodeći računa o sigurnosti, obvezi koju imaju. Hvala.
Hvala lijepa. Evo, moći ćete kasnije na još eventualno odgovoriti. A sada imamo repliku poštovanog zastupnika Saše Đujića. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice, hvala vam na odgovoru na moje pitanje, djelomično sam zadovoljan zato što ja nisam govorio o primjeru kada djeca posjećuju Hrvatski sabor, gradonačelnike ili Ured predsjednice nego sam govorio o primjeru kada političar, odnosno političarka odlazi u školu i u školi dijeli svoje fotografije sa svojim potpisom drugoj djeci, dijeli čokoladice, dijeli nekakve slatkiše u prostorima škole, da li je to recimo vama OK? Da znamo i mi drugi se ponašati. Dakle ako je to normalno ponašanje onda i mi drugi koji smo i saborski zastupnici, gradonačelnici i načelnici ćemo štampati svoje fotografije sa svojim potpisima i početi ćemo ih dijeliti po školama. Jer smo mi imali jednog zastupnika koji je odlazio u prostore škole i koji je od tamo protjeran, s pravom, što ja opravdavam, znači nemaju političari šta raditi u školi, ako nije nekakva svečanost ili manifestacija ili neki događaj, ali dijeliti svoje promidžbene slike kao da si pop zvijezda. Evo mene zanima to konkretno mišljenje i možete mi sada odgovoriti na to, da li vam je to normalno?
Hvala. Evo odgovor poštovane pravobraniteljice.
Zahvaljujem na mogućnosti da odgovorim. Dakle svakako da ne, to ne može tako biti ali moram reći da u tom kontekstu odnosno u toj aktivnosti vidim i odgovornost ravnatelja škole koji zapravo mora voditi računa o najboljem interesu djece. Dakle on organizira i on je taj koji ima mogućnost reći ne u takvim prilikama.
Hvala lijepa. Sljedeći Klub zastupnika je onaj HDZ-a u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Željka Josić. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedavajući, pozdravljam pravobraniteljicu sa suradnicima Ministarstva demografije, zdravstva i obrazovanja. Evo pred nama je danas izvješće pravobraniteljice za djecu za koje smo se već prethodno svi usuglasili da je prilično detaljno napisano i kroz njega je vrlo jasno koliko je bitna međuresorna suradnja ali vidljivo je i kroz odgovore određenih ministarstava koliko se trude i koliko se sredstava ulaže kako bi se poboljšao položaj djeteta. Ja ću se osvrnuti vrlo kratko na nekoliko brojki koje i sam Ured pravobraniteljice spomenuo u svom izvješću. Tako se kaže kako je 1588 novih prijava, pritužbi, upita i zahtjeva a da je više od 700 predmeta prenesenih iz prethodnih godina u kojima se najviše odnosilo na povredu prava djeteta u području obiteljsko pravnih odnosa gdje su nažalost djeca najčešće žrtve konfliktnih razvoda. Kako je u samom izvješću navedeno najveći broj prijava odnosi se na oko 690 predmeta gdje je narušeno pravo na život uz roditelje, roditeljsku skrb, zatim narušena prava djeteta zbog nasilja, privatnosti i zanemarivanja. Ono što svakako trebamo istaknuti tijekom prošle godine u Ured pravobraniteljice zaprimljeno je 3 prijave vezane uz povrede djetetovog prava na život a one su se odnosile na suicid, posljedične krizne intervencije u školi, samoozljeđivanje. Ono što je meni upalo u oko je Izvješće iz Ministarstva unutarnjih poslova za 2018. godinu a to je da je petero djece lišeno života. I mislim da je taj podatak vrlo zabrinjavajući i to nam ostavlja veliki prostor na kojemu možemo svi djelovati. Isto tako iz Ministarstva unutarnjih poslova došao je i podatak kako je više od 500 tjelesnih ozljeda počinjeno na djeci od čega je oko 111 onih koji su teške tjelesne ozljede. Ovi podaci nam govore kako međusobnom suradnjom resornih ministarstava imamo još puno prostora za djelovanje na koje ukazuje sam Ured pravobranitelja ali isto tako i mi sami kao građani koji smo kao što je i sam zastupnik Varda naglasio, možemo sudjelovati i upućivati na neke radnje koje nisu dobre a tiču se djece. U nekoliko navrata u Hrvatskom saboru se spomenulo kako digitalno društvo sve više utječe i na psiho-socijalni razvoj djece, mi smo to spomenuli i u zadnjim izmjenama i dopunama KZ-a. To je svakako kako je i sama pravobraniteljica u svom izlaganju rekla, jedno od najvećih promjena u KZ-u koje su se dogodile u zadnjih nekoliko godina. Ono što moramo naglasiti da ovim pooštrena je kaznena politika kažnjavanja u odnosu na kaznena djela spolnog zlostavljanja i iskorištavanja djece. Kazne su doista maksimalne koliko može predvidjeti KZ, ali ono što isto tako je bitno naglasiti a to je da ne zastarijevaju progoni počinitelja spolnih zlostavljanja odnosno da ne zastarijeva izvršenje sankcija nad samim tim počiniteljima. Kako sam spomenula digitalizaciju u kojoj djeca intenzivno sudjeluju, naravno to je naša budućnost i novo doba u kojem djeca sudjeluju, ne možemo ih odvratiti od novih tehnologija no ono što doista možemo učiniti a to je možemo ih informirat i možemo ih educirat kako samu djecu tako i roditelje. Naime, česte objave na društvenim mrežama, na Facebooku, Instagramu, neovisno tko objavljuje, jesu li to roditelji, vrtići, sportski klubovi, kako i u samom izvješću pravobraniteljice stoji, može dodatno ugroziti privatnost i dostojanstvo djeteta i to je onaj prostor na koji moramo djelovat, tu je prostor na kojem gdje moramo educirat same roditelje, same učitelje, profesore pa između ostalog i trenere u sportskim klubovima ali isto tako i određene javne usluge koje na svojim web stranicama o tome odnosno objavljuju slike same djece. I ono na što ih treba upućivati da pri tim objavama ne koriste identitet djeteta što je jako bitno, što pravobraniteljica isto tako naglašava, već one aktivnosti kojima se djeca mogu baviti. Isto tako, osim edukacije roditelja, svjedoci smo da u odgojno-obrazovnim ustanovama počesto izostaju određene mjere kojima bi se na neki način izmirili oni koji su žrtve i koji su počinitelji. To govorim zato što smo u zadnje vrijeme izloženi čestim medijskim natpisima, često se desi da odgojno-obrazovna ustanova koristi jednokratnu mjeru po svojim pravilnicima obavještava nadležne službe i često na tome sve završava. Ono što bi trebalo uputiti a tu su i predstavnici Ministarstva obrazovanja da svakako trebamo ekipirati i međusobno surađivat ne samo obrazovanje već i centri u određenim aktivnostima i u određenim povredama prava djeteta. Ja znam da ćemo mi svi ovdje se složit da određenih specijalnosti ima jako malo no na ravno tu možemo isti djelovati na način da povećamo i upisne kvote na određene fakultete. Naravno i o tome smo ovdje isto tako govorili. Ja ću se još malo vratiti na informiranje samih roditelja po pitanju objava na različitim društvenim mrežama. Roditelji često ne znaju gdje je granica između onoga što bi trebali, što smijemo objaviti o svojoj djeci i kako ćemo narušiti djetetovo pravo na privatnost. Ta granica je prilično tanka. Zato ovo izvješće upozorava kako nekad postoje prekomjerno nekritično roditeljsko korištenje društvenih mreža čime sami roditelji stavljaju prilično veliki broj informacija o svojoj djeci na same društvene mreže. To smo uočili kako je često korišteno i zloupotrebljavano i sami sadržaji koje djeca koriste na društvenim mrežama, mogu negativno utjecati i na njihov psiho-socijalni razvoj. Zato i samu djecu korisnike određenih internetskih stranica treba informirati i educirati na koji način bi se trebali koristiti. Svakako se slažemo sa preporukama samog ureda gdje treba kontinuirano provoditi edukativne kampanje preventivnih aktivnosti i za djecu i za odrasle a isto tako i podizati javnu svijest o neprihvatljivosti nasilja nad djecom, isto tako u ovu svrhu kako sam i prije naglasila, vjerujem da bi se i obrazovni sustav mogao malo agresivnije uključiti i aktivnije surađivati sa CZSS-ima. Govorimo o vršnjačkom nasilju, govorimo o nasilju u obitelji ali isto tako moramo i sami reći da smo mi ti koji ćemo ustvari od svoje obitelji ako krenemo moći stvoriti određenu atmosferu nulte tolerancije za bilokoji oblik nasilja i izgraditi samu atmosferu uzajamnog uvažavanja i poštovanja prema svojoj djeci i učiti svoju djecu kako se ponašati prema drugoj djeci i prema drugim ljudima. Ovdje u nekoliko navrata je spomenuto cijepljenje kao jedan od problema koji se sve više spominje u hrvatskoj javnosti. Bili smo svjedoci različitih kampanja protiv cijepljenja i vjerujem da po tom pitanju iako su brojne tematske sjednice održane i u ovom visokom domu, trebamo svi sjest za jedan stol i o tome vrlo zdravo početi razgovarat, ne se prepucavat po principu tko više zna ili tko manje zna, struka je tu vrlo jasno rekla svoje mišljenje. Isto tako Svjetska zdravstvena organizacija je izrekla svoje mišljenje i drago mi je da i Ured pravobraniteljice se izjasnio po tom pitanju. Hoćemo li staviti određena cjepiva u kalendar cijepljenja ili ne, to će svakako bit predmet slijedećih rasprava ali ono što svakako trebamo omogućiti svojoj djeci, to je da oni imaju zdrav, kvalitetan i dostojanstven život i da im djetinjstvo ne smije ničim narušiti. Hvala vam. Naravno, klub HDZ-a će podržati ovaj prijedlog.
Hvala lijepa. Slijedeći je Klub zastupnika GLAS-a i HSU- u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Nada Turina Đurić, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice za djecu, kolege iz ministarstava, kolegice i kolege. Evo pred nama je Ureda pravobraniteljice za djecu i ustvari prilika da progovorimo o svim problemima koje su vezani uz prava djeteta u RH i vezano uz ono na što je skrenuta pažnja sasvim konkretno u ovom vrlo obimnom izvješću ali i općenito vezano uz određene stavove pa i političke stavove pa i političke stavove u odnosu na problematiku prava djece u RH. Klub GLAS-a i HSU-u će podržati ovo izvješće, smatramo da je vrlo detaljno, sveobuhvatno, bilo je već prethodno rasprava o tome da li je potrebno u ovom obimu prezentirati podatke odnosno prezentirati rad samo ureda, mi smo skloni tome da se obimno prikaže rad ured odnosno da se obimno i detalje prikaže stanje stvari budući da takvo jedno izvješće ustvari je vrlo koristan alat za aktivnosti svih onih koji su u sustavu u RH zaduženi da se brinu o pravima djece i bez konkretnih i detaljnih informacija o tome, to naravno smatramo da nije moguće a na jednom mjestu imate ovako kvalitetno i detaljno prikazano stanje stvari, mislimo da je izuzetno vrijedno, pogotovo kad uzmemo u obzir to da ured makar koliko bio vrijedan, makar koliko se angažirao na svim zadaćama koje su mu zakonski u ovlasti, nije moguće da pokrije naravno apsolutno sve što se dešava u društvu a vezano je uz prava djece, dešava se naravno i puno, nažalost puno toga što ne dođe ili nije obuhvaćeno i procesuirano kroz ured i nije procesuirano kroz njihove preporuke. Nažalost je to sigurno tako a već sami brojevi koji se spominju u ovom izvješću a već su kolege u prethodnim raspravama naglasili, znači skoro 1600 novih predmeta odnosno prijava prema uredu pravobraniteljice plus onaj određeni zaostatak, ajmo ga tako nazvati od 750 iz prethodnog perioda, govori o tome koliko je to velika problematika, kako stanje ustvari ne možemo bit zadovoljni sa takvim stanjem jer očito da broj prijava i predmeta ipak govori ne samo o tome da postoji visoka svijest da je potrebno prijaviti što sigurno ima određeni udio u tim ukupnim brojevima i to je dobro, znači dobro je da su ljudi osvijestili jer je najviše prijava naravno od roditelja, naviše je prijava i zajednica odnosno iz mjesta gdje se dešavaju kršenja prava djece, znači da su ljudi osviješteni da mogu mijenjati stvari na način da to prijave nadležnoj instituciji u ovom slučaju Uredu pravobraniteljice za djecu i da to ipak miče i pomiče stvari prema naprijed odnosno čini dobro u konkretnim slučajevima za djecu međutim isto tako vidimo da se intervencije, znači prije svega preporuke koje ima kao ovlast pravobranitelj za djecu da se realiziraju negdje oko 50%. To je možda i ključna točka da li mi možemo značajnije pomaknuti stvari prema boljem na tome da inzistiramo da tijela na koje se obrati pravobraniteljica moraju poštivati odnosno moraju u većem postotku od pola zadovoljiti preporuke koje daje pravobraniteljica. To je jedan on načina da popravimo ove brojke odnosno da se smanji broj slučajeva, problema, kršenja prava djece u društvu. Znači najviše povreda prava djece odnosno predmeta odnosno problema koji se prijavljuju dolazi od roditelja, nažalost najviše je takvih prijava vezano zbog na ostvarivanje prava roditeljske skrbi prilikom razvoda koji su nažalost konfliktni i gdje roditelji ne razumijevajući poziciju svoje djece i štetu koju im čine, ulaze u takve sukobe da čine ogromnu štetu vlastitoj djeci gdje nažalost ni naši sudovi nisu dovoljno ni ekipirani a ni ja bi rekla educirani da te probleme rješavaju brže kako bi ako već se moraju rješavati problemi na sudovima kako bi bili što brži, time naravno i bezbolnije, odnosno kad bi se odluke donosile pravovremeno u kraćem roku. Tu treba zahvaliti uredu koji se angažira i koji pokušava se usmjeriti na to da se sve skupa i ubrza i kvalitetnije odrađuje, međutim stvarnim stanjem stvari ne možemo biti zadovoljni i mislim da nadležna ministarstva koja su i danas ovdje nazočna sa svojim predstavnicima moraju kad su djeca u pitanju, rekla bih, stisnuti malo jače i pokušati uistinu reagirati brže nego kad su, hajmo reći neki drugi predmeti u pitanju iako ne bi smjeli načelno naravno ni kroz policiju ni kroz sudstvo praviti razlike kad se radi o procesima sa ljudima i gdje ovise na neki način, ljudske sudbine i ljudski životi o tim procesima. Ono što također se apostrofira u ovom izvješću je kao nešto što se, što je vidljivo je vezano uz zdravstvena prava djece. Ja moram reći da je evo ova institucija naša, najviša zakonodavna institucija, HS u više navrata govorio o toj problematici, da li kroz tematske sjednice Odbora za zdravstvo ili tematske sjednice Odbora za obitelj, mlade i sport pa i nekih drugih odbora u HS-u, ako govorimo u širem smislu u ovoj problematici su se angažirali da se na neki način promovira nenasilje, da se promovira zdrav život, da se taj zdrav život posebno odnosi mora odnositi na djecu, da se promovira pravovremeno cijepljenje i procijepljenost naše djece. Nažalost imamo pokazatelje koji nam govore da se upravo događaju suprotni procesi i svaki angažman sa pozicije HS-a je izuzetno vrijedan kao poruka prema našim roditeljima, našim građanima, našim biračima, ako tako hoćemo, možemo reći da dosegnute standarde u zdravstvu i pogotovo koji se odnosi na djecu bi trebalo poštivati, da ne kažemo, da bi protivljenje tim standardima trebalo i da je većina ljudi u Hrvatskoj sklona tome da ih se sankcionira. Evo, jedan od zadnjih primjera je Njemačka gdje nakon silnih rasprava u javnom prostoru, a tendencija da se povećava broj oboljelih iz razloga necijepljenja djece, čini šteta djeci i da su se odlučili da sankcioniraju roditelje i to novčanim kaznama koje su vrlo visoke. Ja neću reći da smo mi kao politička opcija zagovornici možda takvog drastičnog kažnjavanja, ali da će se nešto morati početi poduzimati je činjenica i mislim da kolege iz Ureda pravobranitelja za djecu isto tako bi se trebali aktivno uključiti u promociju cijepljenja odnosno u skretanje pozornosti roditeljima da se to mora činiti i da je to u najboljem interesu njihove djece. Znači stanje prava djece na neki način održava i stanje ukupno stanje u društvu, s tim, naravno ne možemo biti u potpunosti zadovoljni, određenih manjih pomaka ima, ali ne dovoljnih, čini se da nismo ni u stanju pratiti sve ono što kroz nove tehnologije dolazi kao potencijalna opasnost za prava djece pa evo, skreće se ovdje uistinu kvalitetna i pozornost na to koliko imamo problema sa tzv. cyber nasiljem gdje moramo priznati da jedan dobar dio ni roditelja nije u stanju kontrolirati svoju djecu niti je u stanju u stvari pratiti sve što je potencijalna ugroza korištenjem raznih tehnoloških koji djeci mogu puštati određene informacije, sugerirati određena ponašanja koja nisu dobra ili nisu društveno prihvatljiva i ne znaju na koji način se tome u stvari suprotstaviti jer uopće ni ne poznaju kanale na koji način djeca dolaze do takvih sadržaja, što znači da će se morati puno više uložiti u edukaciju, prevenciju, o čemu su govorili i drugi kolege. Posebno u sustavu školstva, doprijeti do svih škola, mislim da je to jedan od sustava u RH koji je moguće iskoristiti i najviše iskoristiv u mogućem sustavu kojim ćemo prevenirati da se u Hrvatskoj krše prava djece, da dolazi do nepotrebnog nasilja, da se otvaraju i omogućuju kanali s kojima se do djece dolazi lako, kako su djeca dostupna, pogotovo danas u vrijeme kada gotovo već sva djeca koriste mobitele, smartfone, iPhone i ostale tablete, kompjutere i sve ostalo što koriste, što naravno nismo protiv da koriste, ali se moramo znati nositi s time da su ti kanali i potencijalno velika opasnost za njih. Nasilje općenito prema djeci od starijih ali i vršnjačko nasilje je veliko problem, znamo da djeca sve što, ponašanje u zajednici, ustvari uče, ljudi uče cijeli život ali djeca uče od najranije dobi, na način, da ustvari, oponašaju starije. Očito da po brojevima koji su prisutni u izvješću, ali ne samo u ovom izvješću, nego i u drugim izvješćima koje se bave problematikom, ne možemo biti zadovoljni brojkama, znači nasilje jest u porastu. Ako prihvatimo činjenicu, da djeca oponašaju starije, znači da to nasilje, uče iz društva u kojem žive, najprije od roditelja, zatim od, malo šire zajednice, razreda, grupe u kojoj se nalazi kao djeca, što znači da društvo ima veliki problem i da moramo i morati ćemo se ozbiljnije angažirati i svojim primjerom pokazivati mlađima kakvo društvo želimo i kakvo društvo nam je cilj. A cilj nam je da imamo nultu toleranciju na nasilje. Stoga puna podrška svima koji sudjeluju u tome da se prava djece u RH, ne krše, odnosno, što manje krše, u ovom slučaju posebno u uredu pravobraniteljice i u tom smislu podrška ovom izvješću. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Turini Đurić, prelazimo na sljedeću raspravu u ime Kluba zastupnika SDP-a, poštovana kolegica Sabina Glasovac, izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana pravobraniteljice sa suradnicima, poštovani predstavnici ministarstava, poštovane kolegice i kolege. Klub zastupnika SDP-a, podržati će izvješće o radu pravobraniteljice za djecu 2018. g. činili smo to svih ovih godina do sada, nikada nismo dovodili u pitanje, niti jedan redak, objektivne slike, stanja dječjih prava u Hrvatskoj, niti jedan redak, bilo koje preporuke za poboljšanja tih istih prava, neovisno o tome tko je bio pravobranitelj, odnosno, pravobraniteljice za djecu. Nemamo ništa protiv da su vaša izvješća opsežna, za razliku od vlade. Smatramo da je dobro da Hrvatski sabor, putem odbora, ali i putem plenarne sjednice, dobije, detaljan, ali detaljan uvid u stanja dječjih prava u Hrvatskoj, pa tko hoće od zastupnika, neka čita svih 300 stranica, 200 i nešto stranica kompletnog izvješća. Onaj tko ima malo manje vremena neka pročita skraćeno, a onaj tko se ne želi baviti ovom problematikom ili mu nije interesantno, neka to jednostavno preskoči, ja ne vidim ništa sporno u tome. Ono što se može iščitati iz vašeg izvješća, ako kompariramo to sa ovih 16 g. postojanja ureda pravobraniteljstva u Hrvatskoj, onda možemo zapravo vidjeti da je stanje što se tiče prijava puno bolje, negoli smo to imali recimo 2005.g. Ogromne su razlike u broju pojedinačnih prijava, u broju pokrenutih inicijativa, što ipak govori o tome, da se osjetila zapravo činjenica važnosti Konvencije o zaštite pravima djece, ali isto tako da se i opravdala zapravo, potreba postojanja ureda pravobraniteljstva za djecu u RH. Ono što možemo vidjeti je da zapravo smo nemoćni, odnosno, gubimo bitku u većini područja, kršenja dječjih prava, jer se broj prijava, kako bi rekla, ne smanjuje. Recimo u dijelu zakidanja, odnosno, ugrožavanja obrazovnih prava, to je čak jedno od onih 10 u onoj tablici, koje recimo u nekom kontinuitetu rate, ima uzlaznu putanju, za razliku od ostalih 9 prava, gdje imamo ulazno silazne putanje, ovisno o godini, o periodima o kojima govorimo i u kojima smo raspravljali u izvješćima u Hrvatskom saboru. Ono što se može nekako sažeti iz vašeg zaključka, jest sljedeće, da unatoč pozitivnim pomacima u pojedinim područja prava djece, kada vežemo, važemo mjere i inicijative i procese usmjerene u unapređivanje prava djece koja su poduzete, odnosno, propuštene. Nažalost u 2018.g. još uvijek bilježimo negativnu bilancu i to osobito kada pratimo primjenu postojećih propisa u praksi. Znači nije sporno to, da se nama broj prijava za kršenja, odnosno, sumnje u kršenje pojedinih prava djece ne smanjuje, nego je problem u tome, što 50% vaših preporuka, zapravo ostaje vidjeti negdje u zraku. One se ne dotiču onih koji bi se trebali doticati, a to su mahom institucije, koje bi trebali skrbiti o otklanjanju povrede tih prava i smanjivanja rizika na nekakav minimum. Tu je ključni problem i to se iz ove prve rečenice vrlo jasno vidi. Dalje navodite da odrastanje djece u Hrvatskoj, obilježeno je velikom nejednakošću, koja se ne rješava sustavno. Skrb o djeci je većim dijelom u nadležnosti lokalnih zajednica, koje imaju različite kapacitete i resurse za promicanje zaštite i ostvarivanje prava djece, stoga prava djeteta u Hrvatskoj, uvelike ovise o prebivalištu djeteta. Da nažalost, u Hrvatskoj o tome, kakvo ćete djetinjstvo imati, uvelike ovisi o tome gdje ste rođeni i to ne samo ovo pravo o kojem govorite o skrb i djeci, nego i obrazovanju. Dostupnost, socijalne skrbi, dostupnost obrazovanja, nažalost, ovisi o mjestu gdje ste rođeni a onda nakon toga i o ekonomskom kapacitetu i nekakvoj, zdravom okruženju u kome odrastate. Većina ovih usluga, znači obrazovanje, zdravstvena skrb pa i jedan dio, pardon, socijalna skrb, pa i jedan dio zdravstvenih elemenata ali ne u toj mjeri, zapravo ovisi o svijesti određene jedinice lokalne ili regionalne samouprave i o njenim prioritetima kojima se vodi da bi ulagala u određene projekte. Pa tako recimo djeca u Rijeci, sva djeca, osnovnoškolci imaju građanski odgoj i obrazovanje na koji vi ukazujete da je potrebno na razini države sustavno ulagati u to a djeca u ostalom dijelu Hrvatske nemaju, imaju još u Sisku i u nekim drugim mjestima, većinom tamo gdje je na vlasti SDP sa koalicijskim partnerima a ostala djeca to nemaju. Isto tako kada govorimo o cijenama vrtića, o dostupnosti vrtića, o bitno drugim nekim sadržajima koja, o prehrani u školi, o cjelodnevnom boravku u školi, to ovisi o lokalnim vlastodršcima. I vi imate jedinice samouprave koje izvrsno to hendlaju, kojima je iznimno bitno, bitno dijete, bitan čovjek i ta djeca zapravo žive u puno povoljnijem položaju od djece u Slavoniji, u nekim, u zaleđu Dalmacije a nisu tome ničemu kriva, kriva je politika i posloženi drugačiji prioriteti. Na koji način mi kao država možemo izbalansirati određene stvari. Evo vi ste ovdje dali preporuku da se na neki način bez obzira što se radi o potpunoj decentralizaciji obrazovnog sustava, to je ovaj sustav ranog i predškolskog odgoja, da se ujednače kriteriji upisa u vrtiće i cijene u vrtićima. Ja bih voljela vjerovati u to da je to moguće u sustavu gdje imamo decentralizaciju gdje jedinice lokalne samouprave naprosto to nisu dužne, nisu obvezne a budimo realni mnoge od njih nemaju ni financijsku snagu za tako nešto. Bojim se da u ovom sustavu ovakvog decentraliziranog znači sustava obrazovanja ovo nećemo uspjeti postići, ja bih voljela da možemo, da nađemo nekakav model. Evo Slovenci kreću nešto u tom pravcu, njihov ministar Jernej Pikalo intenzivno radi na tome da do kraja mandata omogući svoj djeci u Sloveniji jednaku dostupnost vrtića i besplatnost istih. I ja se nadam da ćemo možda nešto uspjeti naučiti iz njihovog primjera i da ćemo to uspjeti implementirati ali nisam sigurna da će to biti moguće u neko dogledno vrijeme. Zadar ima recimo jedan dobar primjer kako je osigurao dostupnost vrtića svoj djeci, mi smo se godinama borili sa problemom obuhvata u vrtićima koji je bio negdje oko 70%, danas je on 100% ali tu je grad odlučio ujednačiti cijene vrtića, znači sniziti one visoke cijene vrtića koje su sezale i do 1000, 1000 i nešto kuna, svima ujednačiti na 500 bez obzira išli, pohađali vi državni ili privatni vrtić a grad je preuzeo na sebe, zapravo da bi kompenzirao tu cijenu i svim roditeljima omogućio jednaku dostupnost po istoj cijeni, sufinanciran, zapravo privatne vrtiće, odnosno zaposlenike i stručno pedagoški tim u privatnim vrtićima. I to je jedan dobar model. Bilo bi idealno kada bi vratići bili besplatni ali to je u ovom trenutku nemoguće ali je svoj djeci dostupan neovisno o tome da li birate privatni koji je bio vrlo često roditeljima ne dostupan a u gradske vrtiće naprosto nisu mogli ući jer je potražnja bila velika. E sad kako te dobre primjere Rijeke sa građanskim odgojem, Zadra sa sufinanciranjem vrtića, vjerojatno ima takvih primjera još puno dobrih, pametnih diljem cijele Hrvatske kako ih sve na neki način možda objediniti, implementirati u sve dijelove Hrvatske to bi možda, odnosno to bi bilo idealno i definitivno uvjerena sam bi doprinijelo jačanju dječjih prava i nekakvu ujednačenost u određenim standardima. Vi ukazujete ovdje i na potrebu, da, kad govorimo o dostupnosti, molim vas obratite pažnju na to da će najavljenom mjerom Ministarstva znanosti i obrazovanja o tzv. spajanju manjih škola odnosno gašenju određenih područnih škola možda biti ta dostupnost osnovnoškolskog obrazovanja a i one godine pred škole koja je vrlo često vezana uz instituciju škole ili vrtića ako ne postoji, ako ne postoji škola u tom mjestu mogla bi utjecati na još negativniji trend dostupnosti osnovnog obrazovanja djeci u smislu da, djeca će naravno morati ići u osnovnu školu jer je ona po zakonu obvezna ali će ta dostupnost biti možda otežana i skuplje će koštati njihove roditelje i biti će puno kompliciranije osigurati im to pravo. Ukazujete na potrebu licenciranja odgojno obrazovnih djelatnika kako bi se postigao standard u pedagoškom i u stručnom djelovanju, međutim ja vas moram upozoriti, ne znam jeste li reagirali na to ili ne, ovdje u ovom Hrvatskom saboru intencijom ove Vlade, odnosno ministrice Divjak, iz zakona je potpuno izbačeno licenciranje i ravnatelja i odgojno obrazovnih djelatnika koje je predviđeno i Strategijom obrazovanja, znanosti i tehnologija donesenom u Hrvatskom saboru i bilo je u zakonu i već su bili spremni projekti, ona je to naprosto iz zakona izbacila u svom prijedlogu, sabor je to prihvatio, tako da to uopće nije predviđeno da se osigurava kvaliteta kroz licenciranje odgojno obrazovnih djelatnika. I dalje imamo problem ugrožavanje dječjih prava na vjeroispovjest gdje se škole oglušuju na potrebu uvažavanja svačije vjeroispovjesti prilikom kreiranja rasporeda. Opet govorim o onom slučaju vjeronauka koji kao izborni predmet ima poseban status u odnosu na druge izborne predmete koji naprosto vrlo često dovodi do toga da djecu koja ga ne pohađaju a zbog šlampavosti voditelja institucije djeca nemaju sadržaj kojima bi upotpunili to vrijeme prvog, drugog ili trećeg sata i prepuštena su hodnicima, prepuštena su dvorištu, prepuštena su ulici. To je nešto što je nedopustivo i tu moramo, ja znam da je to bitka koju vodimo godinama, moramo naći način kako iz nje izaći. Navodite također na problem neadekvatnosti i neprimjerenog i diskriminirajućeg sadržaja u određenim udžbenicima, vidimo da ministarstvo po tom pitanju nije još uvijek učinilo ništa i dalje problem asistenata u nastavi, odnosno općenito pozicije, djeca sa teškoćama u razvoju u obrazovnom sustavu koji uz pripadnike romske nacionalne manjine su zasigurno najranjivije skupine u ovom dijelu. Socijalna skrb, neću ponavljati, gospođa Strenja Linić je o tome dosta rekla, postupak usvajanja vrlo spor, mi smo evo u 2018. godini, čini mi se da je 74 djece je uspjelo biti posvojeno, što je 14 više u odnosu na 2017. ili su to stekli uvjete za, ne pardon, stekli su uvjete za posvojenje. Znači više djece nego u 2017., 14 više, a posvojeno je u 2018. samo 22 djece što je 4 djece više u odnosnu na 2017. godinu. Mislim da je to zaista mali broj. I o nasilju će biti prilike vjerojatno i zanemarivanju biti prilike još raspravljati u pojedinačnoj raspravi, to je problem koji je složen, koji je zaista mislim jedan od najvećih izazova za hrvatsko društvo ne samo u obrazovnom sustavu nego općenito, on je vrlo složen, vidljivost njegova, nevidljivost, potreba kontinuiranog prilagođavanja novim oblicima nasilja, evo sad imamo društvene mreže itd. i biti će bitno na tome raditi godinama da bismo uspjeli postići određene rezultate. I završno, zlouporaba djece u marketinške svrhe. Molim vas pravobraniteljice, ovdje su neke kolege spomenuli neke nemile primjere što zlouporabe djece od strane saborskih zastupnika gdje je pravobraniteljica za djecu promptno reagirala i to je polučilo određene učinke do onog što smo imali prilike vidjeti gdje se nije reagiralo konkretno kada govorimo o predsjednici RH. Sada smo u kampanji za europske izbore, sljedeće godine nam idu predsjednički izbori i idu nam parlamentarni izbori, molim vas, propišite pravila, dajte naputke i jasne upute da nitko ne može reći da nije znao. Dužnosnici bi trebali znati, predsjednica, premijer, članovi Vlade, zastupnici, političari, bi trebali znati. Postoje situacije kada nismo sigurni ulazimo li u taj sivi prostor ili ne ulazimo ali postoje situacije koje su jasne kao bijeli dan. Puno će biti kampanja, nemojmo da se dogodi ono što se dogodilo u kampanji protiv Istambulske konvencije gdje su djeca, to i spominjete u vašem izvješću djeca bila fotografirana da drže natpise želim biti djevojčica a ne ono, želim biti dječak a ne ono, djeca, okružena odraslima, korištena u kampanjama, na plakatima, na štandovima, pa to zaista nije normalno. Pozivali se u ime djece i na neki način atakirati na djecu. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Glasova. Prelazimo na sljedeću raspravu, u ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAG-e, poštovani kolega Branimir Bunjac. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče Sabora, uvažene kolegice i kolege, poštovana pravobraniteljice za djecu sa suradnicima i vidim i tajnike iz Vlade. Mi smo jučer imali jednu zanimljivu raspravu u kojoj smo željeli zaštiti djecu od seksualnog nasilja na način da javno otvorimo registar pedofila. I ovdje su zastupnici Vladajuće većine, bolje rečeno par njih koji su uopće bili prisutni nas napali da smo mi najveći populisti, da nemamo pojma o pravu, da je u Hrvatskoj razina zaštite djece na najvišem mogućem nivou, da nema nikakvih problema, da je sve jako dobro i da se u biti uopće tu nema više šta popravljati. Pa mi je drago da pred nama imamo pisano izvješće pravobraniteljice za djecu koje bih ja htio sad pročitati, pa bih htio pitati pa bih htio onda pitati te iste zastupnike da li je gospođa pravobraniteljica za djecu populist i da li ona nema pojma o pravu isto kao što ste optužili nas, evo čitam, citiram: „Roditelji nam se obraćaju nezadovoljni tretmanom djeteta koji je doživjelo neki oblik seksualnog iskorištavanja ili uznemiravanja osobito zbog nedostatnih informacija, nejednake dostupnosti odgovarajuće podrške djetetu te zbog vrste i visine kazne za počinitelje. Ogorčenje najčešće izazivaju blage sudske presude, puštanje pedofila iz pritvora na uvjetni otpust ili njihov izlazak iz zatvora po izdržanoj kazni kao i mogućnost kontakta s djecom zbog čega strahuju da bi se nasilje moglo ponoviti. Zabrinjava nas nedovoljna zaštita djece od kontakta sa osobama koje su počinile spolni delikt na štetu djeteta. Činjenica je da nema općeg propisa koji bi zabranjivao rad sa djecom osobama koje su počinitelji spolnog nasilja nad djetetom te je takva zabrana propisana samo u nekim posebnim propisima. Znači izričaji nažalost još ne jamče sveobuhvatnu zaštitu djece. Osobiti problem predstavlja to što u nekim područjima uopće nema takve zakonske regulacije. Područje djelovanja udruge trgovačkih društava koja se bez ikakvih ograničenja mogu registrirati za djelatnosti koje uključuju i rad s djecom kao što su igraonice, radionice, kampovi, poduke i slično nije podložno nadzoru pa smo opravdano zabrinuti za sigurnost i zaštitu djece. Ponavljam, opravdano smo zabrinuti. Ukazujemo i na neodgovarajuću primjenu propisa u praksi te nas zabrinjava mali broj zatraženih provjera prethodne osuđivanosti temeljem Zakona o sportu. Kontinuirano upozoravamo i na to da predškolske i školske ustanove pri zapošljavanju provjeru prethodno osuđivanosti osoba rijetko obavljaju, ponavljam rijetko obavljaju. S obzirom na podatak da je u kaznenoj evidenciji Ministarstva pravosuđa evidentirano 1566 pedofila, nadležne također pozivamo da periodično provjeravaju podatke o zaposlenicama i ostalim angažiranim osobama u postojanju zapreka za rast djece. Zaključno možemo reći, naglašavam, da do sada nije postignuta zadovoljavajuća razina zaštite djece, od počinitelja seksualnih delikta, unatoč izmjenama kaznenog zakonodavstva, još nije postignut odgovarajući pravni okvir za zaštitu djece. Zabrinjavaju nas preblage sankcije, ne izricanje sigurnosnih mjera i neučinkoviti sustav nadzora nad počiniteljima … [[Govornik se ne razumije.]] zatvorske kazne. Da li su ovo članovi Živog zida? Ili su ovo predstojnici institucija koje ste vi izabrali svojim glasovima? Znači imamo potpuni raskorak između onoga što zastupnici ovdje govore i onoga što je stvarno stanje. I to je ta vjerodostojna politika na koju se vi cijelo vrijeme pozivate. Cijelo vrijeme želite nešto prikazati u ružičastom svijetlu a stvarnost je drugačija i kao što vidimo, opet se ovaj registar povećao broja. Jučer smo govorili o 1400, danas već je 1566 što će biti sljedeće godine, što možemo očekivati 1700, 1800. ponovno govorancija o velikim uspjesima, dok nasilje raste. Osim o problemu seksualnog nasilja, htio bi govoriti o još jednom problemu, koji je vrlo bitan, usudio bi se reći i presudan za razvoj djece, koje je također istaknuto u ovom izvješću, a to je siromaštvo djece, siromaštvo djece, gorući problem u RH. I zaista je strašno i tužno, znati da se mi u Hrvatskom i u ovom Saboru bavimo svim mogućim temama, osim onim egzistencijalnim. Mi kada čitamo medije i kada slušamo o čemu se ovdje raspravlja, o čemu se jučer ovdje raspravljalo, o čemu? O ustašama, o partizanima, o Miloradu Pupovcu, o Brexitu o presretanju mailova, o presretanju SMS-ova, o elitinim prostitutkama, to sve mediji prenose. To je njima bitno, što je njima bitno? Siromaštvo djece? Ne njima su bitni Milojko i Milijana. To je tema o kojoj treba pisati. Što radi Milojko? Otvorite medije imate 50 vijesti. Hoće li biti ijedna vijest o ovome što je pričala pravobraniteljica za djecu? Neće. Pa zašto? Nema laikova od toga, nema … [[Govornik se ne razumije.]] nema, kako bismo rekli krvi, nema bizarnosti, marginalnosti, na to se svodi naša politika i naš medijski prostor. Ali ako Milojko kihne, e onda odmah ovoga, naslovnica, će biti u medijima. Siromaštvo, da to je pravi problem. I to siromaštvo djece, daleko najteži problem o kojemu sada govorite. Jer u Hrvatskoj je petina djece siromašno eto minimalno petina. A od kuda to siromaštvo? Od kuda to siromaštvo? Je li za to siromaštvo kriv Živi zid? Ne, kriva je politika vlade, odnosno, vlada, koja provodi loše gospodarske politike, koja dozvoljava katastrofalnu politiku HNB-a, koja dozvoljava suludi i sumanuti kriminalni zločinački ovršni zakon već 8 g. koji je stalno mijenjan, ali nikada da ga promijeni, zbog krivo je stanje u pravosuđu općenito, iznad svega korupcija i rasipništvo, u čemu su složni apsolutno svi hrvatski građani, bez obzira kojoj stranci propadali, gdje mi imamo novce da ulažemo u potpuno propale projekte na razini nekadašnjeg Obrovca, kao što je recimo LNG terminal, gdje imamo novca da vječno plaćamo dugove za višestruko preskupe lijekove i sada smo opet dužni 2,5 milijarde. Gdje ulažemo u drugi mirovinski stup koji ne postoji nigdje na svijetu i koji generira strahovite dugove države, e sve da bi na kraju ljudi imali još manju mirovinu nego što su imali prije tzv. mirovinske reforme. Kako dakle, žive siromašna djeca u Hrvatskoj? Dužan sam o tome pričati i pozvati ću se ponovno na analize Ekonomskog instituta bez obzira što sam ih već više puta spominjao, upravo zato da se ne bi govorilo da je to tvrdnja Živoga zida. Znači u Hrvatskoj danas imamo situaciju da 2/3 građana mora posuđivati novac da bi preživjelo mjesec. Mora postiđivati novac, taj novac oni posuđuju ili kupnjom na kartice ili ulaskom u minus na tekućem ili posuđivanjem od rođaka i prijatelja. Kada plate sve svoje obaveze po članu obitelji, ostaju u prosjeku oko 800 kn. 2/3 hrvatskih obitelji, barem je jednom u godini kasnilo sa plaćanjem režija, znači ne mogu platiti režije na vrijeme. Više od pola hrvatskih obitelji, mora dodatno raditi, da bi preživjelo, ne zato da bi štedjeli, nego zato da bi živjeli. Polovica hrvatskih obitelji, traži neku vrstu pomoći od države. Ili putem jednokratnih pomoći ili putem Centra za socijalni rad ili putem Crvenoga križa ili putem Caritasa itd. sindikata itd. Mnoge obitelji moraju se odricati ne samo zabave i kultura, plaćanje računa, odjeće, odmora itd. nego se moraju odricati hrane, hrane. Ne mogu jesti što hoće, nego moraju jesti što imaju. Jako puno obitelji prisiljeno je proizvoditi hranu sami da bi imali što jesti. 20% djece u Hrvatskoj odlazi na spavanje gladna, da nisu sita i 40% roditelja, jer roditelj će naravno uvijek biti gladan da bi dijete jelo. U Hrvatskoj, samo trećina djece redovno pohađa vrtić, trećina djece, 2/3 djece pohađa povremeno ili uopće ne pohađa. Polovica roditelja nema novca za proslavu rođendana, nema novca za kino, nema novca za džeparac 20% djece u Hrvatskoj ima 1 ili 2 para hlača, a 25% djece u Hrvatskoj nema vlastiti krevet, nema vlastiti krevet. I to su analize Ekonomskog instituta. Zašto se o tome ne govori u ovom Saboru svaki dan? Zašto o tome mediji ne izvještavaju. Evo ja ću sada preokrenuti temu i idem sada pričati o 8.5.'45. sada ću pričati o Bleiburgu, Golom otoku i Titu. Mogu pričati o tome, hvala Bogu, doktor sam povijesnih znanosti i završiti ću u Dnevniku. Završiti ću u ne znam Telegramu, Indexu i kako se zovu svi ti portali T-portali i B-portali. Ali dok se govori o ovakvim temama, dok se pokušavaju pronaći neka rješenja, to se sve gura pod tepih, to nikoga ne zanima. A to je vaša loša savjest, jer vi vrlo dobro znate, da je ovo ogledalo vašega rada. Za ovo je netko odgovoran, nije za ovo odgovoran duh. Niti neka zla energija, za ovo su odgovorni ljudi koji imaju ime i prezime, a koji se vječno skrivaju iza toga nisam ja znao, kriv je netko drugi, ja sam samo izvršavao naredbe itd. I morate znati, da upravo zbog tog siromaštva djece, zbog te nejednakosti, o kojima piše i izvještava pravobraniteljica za djecu, djeca gube šansu za uspjeh u životu, za realizaciju svojih potencijala prije 6 godine. On u 6 godini, 7 kada dolazi u prvi razred, on je već pretrpio nenadoknadivi gubitak. Nema više šanse da će dijete, koja je doživjela socijalnu deprivaciju, siromaštvo i glad, u najranijoj dobi, ikada uhvatiti za priključak, za djecom koja nisu to morala trpiti. I već u prvom razredu OŠ jasno vidite tko je trpio, a tko nije. I kako onda da se i u školi uhvati priključak, ako se nema prostor za učenja, ako se ne mogu organizirati ne znam, nekakve aktivnosti za djecu, ako se ne može osigurati nekakva izvannastavna aktivnost, dodatna edukacija itd. Sada sam iznio probleme, vrijeme mi polako istječe ali ću u pojedinačnoj raspravi, ponuditi i rješenja da ne bi bilo da mi samo kritiziramo, a nikada ništa konkretno ne nudimo. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bunjcu, imamo povredu Poslovnika, poštovana kolegica Irena Petrijevčanin Vuksanović, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, višekratno je kolega govorio protivno članku 238. nije se držao teme koja je na dnevnom redu rasprave, no kasnije se sam korigirao, pa ispravio, tako da mislim da je evo, ovo čisto opomena, s moje strane ne s vaše.
Zahvaljujem kolegici. Svjestan sam da se mnoge kolegice i kolege ne drže teme rasprave, ali mislim da kolega Bunjac nije pretjerao u tome, da je ja bi ga osobno upozorio, ali hvala vam na vašem promišljanju i smatram da nije povrijeđen poslovnik. Prelazimo na sljedeću raspravu. U ime Kluba zastupnika Stranke rada i solidarnosti nezavisnih zastupnika poštovana kolegica Marija Puh, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice sa suradnicom, poštovani predstavnici ministarstva, poštovane kolegice i kolege. Danas raspravljamo o izvješću naše pravobraniteljice za djecu, koja je ja smatram definitivno jedan od važnijih dokumenata koji dolaze u naš Visoki dom. Zašto mislim da je tome tako? Naime, samo stanje dječjih prava u RH, je nešto što treba privući našu pozornost, jer stvarna, a ne deklaratorna briga o našoj djeci je naša najvažnija zadaća. Puno puta se u javnosti može čuti od nas samih da su djeca naša budućnost, no ne smijemo smetnuti s uma, da su djeca i naša sadašnja i da ulaganje u djecu donosi dugoročne rezultat svakog društva, pa tako i našeg. Evo 2018.g. bila je jubilarna godina za institut pravobranitelja za djecu, jer se proslavilo 15 g. djelovanja i zaista kada se gledaju izvješća iz proteklih godina i ostvareni projekti i što se dogodilo, stvarno moramo reći da su brojke impresivne. Riješeno je puno pojedinačnih slučajeva, radilo se na mnogim izmjenama zakona, na mnogim inicijativama, preporukama i svim drugim stvarima koje su u djelokrugu instituta pravobranitelja. Ovo naše izvješće koje smo dobili kao i svake godine veoma opširno i stvarno sadrži sve segmente dječjeg života od socijalnih, zdravstvenih, obrazovnih prava, od istraživačke djelatnosti samog pravobranitelja, pobrajaju se obilasci ustanova za djecu te se naravno posebno osvrće na položaj djece iz ranjivih skupina a i na samu suradnju s djecom. Pravobraniteljica nam u izvješću već u uvodu ističe da rezultati istraživanja koje provode pokazuju da djeca misle da ih odrasli dovoljno ne uvažavaju te da ih nije briga što misle. Znači rečenica koje se oni najčešće drže i koju nažalost često ponavljaju je ništa se neće promijeniti. Nažalost takav stav je po meni jako loš i potresan jer ako djeca već sada rastu sa jednim takvim stavom pitanje je kakvi će oni građani i građanke postati ako sada u djetinjstvu zapravo na neki način već gube nadu da se bilo što može promijeniti. U ovoj godini ono što je izrazito važno obilježavamo 30 godina Konvencije o pravima djeteta i smatram da bi trebali iskoristiti tu godinu da bi se što više posvetili, što više pozornosti posvetili djeci jer kako djeca uče od nas tako i mi možemo učiti od djece. Ova obljetnica smatram da bi stvarno mogla poslužiti za bolje i jače upoznavanje djece a i odraslih sa dječjim pravima sa mogućnostima koje im se nude a da i sami mogu prepoznati kada nešto nije u redu i da znaju kome se mogu, odnosno trebaju javiti. Pretpostavljam da ste svi vi pročitali izvješće barem ono skraćeno ako ne opširno i mislim da svi možemo istaknuti da je poprilično zabrinjavajuća činjenica da su nam djeca često zarobljena u birokratskom sustavu i da su statusna prava djeteta koja su temeljne prava djeteta i postupci u kojima dijete ova prava ostvaruje ponekad poprilično spori i neefikasni i mislim da bi morali biti puno brži, puno efikasniji i puno lakši da dijete ih može što lakše i što brže prebroditi. Svi bi se morali voditi najboljim interesom djeteta a i sama pravobraniteljica u svojim preporukama isto to ističe. Također u izvješću se ističe da najbrojnije pravo koje se, najčešće pravo djeteta koje se povrjeđuje je područje prava djeteta na život uz roditelje i roditeljsku skrb. Prošle godine je bilo 350 prijava a radilo se o 518.-tero djece. Najčešće su se pravobraniteljici obraćale majke. O ovom području sva obraćanja stranke pravobraniteljici su motivirana zapravo nepovoljnim obiteljskim okolnostima i najčešće su vezana uz prekid obiteljskih zajednica, razvod i uz nažalost nemogućnost postizanja dogovora u pitanjima koje se tiču djeteta ili koje se odnose na slučajeve u kojima je dijete žrtva nasilnog postupanja ili zanemarivanja. Pravobraniteljica tada u izvješću uz upućivanje na zakonske odredbe upućuje i roditelje na suradnju te utjecaj roditeljskog konflikta na djetetov život. Sustav socijalne skrbi putem centara za socijalnu skrb posreduje u visoko konfliktnim razvodima te se često nalazi na meti nažalost nezadovoljnih stranaka ali i javnosti. Inicijativa koja je proizašla iz nedavne tragedije koja se dogodila na Pagu ukazala je na nedovoljan broj stručnjaka, stručnih radnika u centrima kao i na nažalost njihov ne baš dobar položaj u društvu. Uvjerena sam da bi Vlada RH, nadležno ministarstvo a i svi mi skupa trenutno se čini najbolje što se može ali uvijek postoji mogućnost i uvijek postoji prostor za određena poboljšanja i moramo pronaći način da se ulaže u stručnjake koji rade u centrima za socijalnu skrb a sve s ciljem zaštite najmlađih odnosno djece. Isto tako u ovom okviru smatram da je potrebno još dodatno ojačati centar za posebno skrbništvo u kojem rade posebni skrbnici za djecu kako bi oni mogli zastupati posebne interese djece u svakom konkretnom slučaju a ne nažalost da djeca budu na vjetrometini nezadovoljni i često konfliktnih roditelja i slučajeva u kojima se nalaze. U izvješću se posebna pozornost posvećuje i djeci koja se nalaze u smještaju u sustavu socijalne skrbi. Nažalost veliki je broj djece u institucijama i postoji velik nedostatak udomiteljskih obitelji posebice u urbanim sredinama. Iako je i prošle godine i ove godine je u tijeku kampanja UNICEF-a „Svako dijete treba obitelj“, posvećena promociji udomiteljstva bilježimo samo blaga povećanja broja udomiteljskih obitelji. U ovom Saboru donijeli smo i Zakon o udomiteljstvu nedavno s ciljem profesionalizacije i specijalizacije udomiteljstva te povećanja naknada i nadam se da će taj zakonski prijedlog doprinijeti povećanju broja udomiteljskih obitelji. S time da svi znamo da je za dijete ukoliko ne može živjeti u svojoj primarnoj obitelji definitivno bolje da odrasta u udomiteljskoj obitelji nego da ostane zanemareno u institucijama. Naravno tu ne mislim da u institucijama ne rade brižni profesionalci, oni definitivno rade u time institucijama ali nažalost, nikada se ne može zamijeniti obiteljska zajednica na način na koji bi se to i moglo. Dalje se pozornost velika posvećuje i zaštiti i privatnosti djece. Ovo naše društvo, društvenih mreža, brzih informacija, jednostavno često zaboravljamo da izlaganje djece nije uvijek u njihovom najboljem interesu i često se djecu zapravo izlaže bez njihovih pitanja. O tome smo već imali prilike čuti i o našim prijašnjim rasprava, pa se ne bi premetaljko na to obazirala. Ali jednostavno ni sami roditelji, ponekad nisu svjesni da bi trebali malo više brinuti o svojoj djeci, da bi trebali brinuti o privatnosti, o zaštiti svoje djece, a i same zajednice, koje se brinu o djeci, odnosno, institucije, domovi, vrtići i osnovne škole. Jednostavno treba biti poslana jasna poruka, da odrasli moraju biti zaštitnici djece i da bilokakvo nekritično objavljivanje djece po društvenim mrežama i u digitalnom prostoru, može polučiti nažalost, velike negativne posljedice po djecu, a samim time, to može biti tek početak i izvor zlouporaba i krašenja djeluje dječjih prava. Tu bi se između ostaloga osvrnula i na povredu obrazovnih prava djece, to je nažalost, ta prava, povredu tih prava je i dalje na veoma visokom drugom mjestu i to govori da je potrebno hitno i stručno, stručne promjene u području obrazovanja. Svi znamo nažalost da djeca u Hrvatskoj nisu jednaka. Različiti je život djece u Gradu Zagrebu, na otocima u Slavoniji, znači nemaju nam nažalost djeca jednaku mogućnost, jednako rast i jednako se razvijati i jednako se obrazovati u svim dijelovima RH. I to definitivno, mnogi zakoni koji smo donijeli a vezani uz izmjene poreznih reforma, uz izmjene prihoda jedinica lokalne samouprave rade na tome da same jedinice lokalne samouprave, imaju veća sredstva i veće mogućnosti da omoguće za svoju djecu sve ono što im je potrebno, da imaju svi jednako pravo i dostupnost vrtića, da imaju pravo na produženi boravak u školama, razne izvannastavne i izvanškolske aktivnosti i to je definitivno nešto na čemu se treba raditi. Do prošle godine, naša djeca čak nisu bila jednaka niti što se tiče mogućnosti obrazovanja, jer nažalost, školski udžbenici su se morali kupovati. Tada ste imali situaciju, da neki gradovi, koje su imali bolje stanje proračuna ili načelnici koji su prepoznali zapravo da treba ulagati u svoju djecu, donijeli su na svojim vijećima i skupštinama odluke o kupnji udžbenika, a evo, zakonom koji smo mijenjali prošle godine, od iduće školske godini, udžbenici će svoj djeci u RH biti osigurani te će država morati to pravo djeci osigurati. Ono što je još isto važno za istaknuti i napomenuti, a to je među vršnjačko nasilje, nasilje u školama i institucijama, nažalost, na to nasilje se u pravilu reagira trenutno, gasi se požar, a nemamo sustavno i cjelovito rješenje za te situacije koje se dešavaju. Smatram da bi trebali poraditi kao što su se radila istraživanja, možda osmisliti neku kampanju, koja bi išla u sve škole, u sve vrtiće, da se djecu ući da nasilje nije ok, da trebaju biti tolerantni, da trebaju uvažavati svoje vršnjake i da jednostavno djeca ne završe u jednoj spirali nasilja, za koju se bojim da trenutno gledajući, izvješća i medijske natpise nažalost, stanje je više nego kritično. Evo i s time da sam pri kraju, ja bi samo željela čestitati, pravobraniteljici i cijelom njezinom timu, 15 g. uspješnog rada pravobranitelja a i vama na uspješnom radu u protekloj godini. A svi mi moramo biti svjesni da smo mi odgovorni za stanje dječjih prava. I ovo izvješće koje smo dobili od pravobraniteljice, treba nam biti putokaz, što trebamo poduzeti i na koji način trebamo krenuti da uradimo sve ono što je u našoj moći, da bi ovo društvo stvarno bilo prijatelj djece. Zahvaljujem.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Puh. Prelazimo na pojedinačne rasprave, poštovana kolegica Ines Sternja, izvolite.
Zahvaljujem. Kao što sam već bila rekla, sva djeca imaju jednake potrebe, ali pojedine skupine djece mogu i trebaju našu veću pažnju i imaju veću potrebu za našom zaštitom. Jedna od te djece su i djeca u visokim konfliktnim razvodima. Dakle, što je visoki konfliktni razvod? Postoji razne definicije, ali u suvremenoj znanosti, prevladavaju one koje u obzir uzimaju položaj djeteta. Dakle, prema velikoj većini, danas stručnjaka, oni smatraju da je to razlog obilježen time da roditelji ne uspijevaju svoje partnerske probleme staviti po strani i graditi roditeljski odnos, nego nastavljaju sukobe u kojima potrebe djeteta, tijekom tog razdoblja padaju u drugi plan. Naravno, nekada je teže ostaviti partnerske emocije i partnerski odnos po strani, međutim, to i dalje mora biti zadatak svakog roditelja. Drago mi je da ste se u svom izvješću posebno tom isto dijelu problematike i traženja najboljeg interesa za djece u tim razvodima pozabavili. Još jednom ću skrenuti pažnju, da smo imali nedavno i tematsku sjednici o potrebi ponovnog uspostavljanja pravih obiteljskih centara koje je ukinula prethodna vlada i drago mi je da ministrica u tom smislu i promišlja, novi zakon. Jer obiteljski centri su mjesta u kojima možemo ove stvari rješavati, prvenstveno na prevenciji svih problema koji se dešavaju u tijeku obiteljske dinamike, u tijeku obiteljskih ovih poremećajnih odnosa kao i razvoda koji moraju završiti u najboljem interesu djece. U tom smislu ova Vlada ide i to pohvaljujem. Dakle prema podacima nadležnog ministarstva čak 1826 djece nije ostvarilo svoje pravo na susrete i druženja sa drugim roditeljem ili ga je ostvarilo u opsegu manjim od onog određenog sudskom odlukom zbog manipulativnog ponašanja roditelja s kojim djeca stanuju. Također je 284 djece bilo izloženo manipulacijama od strane roditelja s kojim ne stanuju i to u vrijeme ostvarivanja osobnih odnosa pod nadzorom. Dakle imali smo prethodno od kolege Bunjca čuti problem siromaštva djece je ogroman. Dakle svako četvrto dijete od 800 tisuća djece u Hrvatskoj živi na granici siromaštva ili je siromašno. Postoje svi ovi drugi aspekti od bolesne djece, udomljene djece ali ova djeca malo nam prolaze ispod radara i ti roditelji, posebno očevi imaju veliki problem i traže, traže zajedničko skrbništvo. I zbog toga danas mislim da treba i o njima progovoriti. Dakle trenutno je u Hrvatskoj 3321 dijete razvedenih roditelja, 2867 dodijeljeno je majkama, 325 očevima a tek 109 oba roditelja. Za dijete je poseban interes da ima oba roditelja i da zajednički skrbe o njima. Dakle razvod roditelja ubraja se u jedno od najstresnijih iskustava koja djeca mogu doživjeti a činjenica je da pogađa jako puno djece i mladih. Koliko točno teško je reći jer osim što znamo da u Hrvatskoj se rastaje svaki treći brak postoji sve više ne tradicionalnih obitelji u kojima roditelji nikada nisu formalno stupili u brak a razilaze se. Za dijete razdvajanje roditelja u svakom slučaju znači da mama i tada više nisu zajedno i da treba naći nove načine funkcioniranja u poljuljanoj sigurnosti obiteljskog doma. Dakle ranije su nalazi istraživanja ukazivali na brojne negativne posljedice roditeljskog razdvajanja za djecu, emocionalne kognitivne akademske socijalne ponašajne. Mnogi su postavljali pitanje je li razvod roditelja toliko opasan za dijete da je bolje ostati u lošem braku zbog djece. Danas istraživanja i naša klinička praksa jasno ukazuju da je za djecu dobar razvod, bolji nego loš brak, odnosno da je ono što djeci šteti upravo roditeljski sukob a ne razvod sam po sebi. Dapače staviti djeci teret svoje osobne nesreće na leđa šaljući im poruku da su ona odgovorna što su roditelji ostali zajedno unatoč neslaganjima puno je štetnije od rastave roditelja koji preuzimaju odgovornost za svoj život i odnos. I često čujemo od majki i očeva da su ostali u braku kako bi djeca imala i mamu i tatu odnosno cjelovitu obitelj i čujemo da su im drugi tako savjetovali te da su osjećali krivnju kad bi pomislili na razvod. Zato nam je važno jasno i nedvosmisleno naglasiti, sukob roditelja a posebno svjedočenje nasilju u obitelji te osjećaj odgovornosti za nesreću roditelja za djecu su znatno štetniji nego što bi bio čin razdvajanja roditelja. Dakle važno je razumjeti da to što je netko bio loš muž ili loša žena nikako ne znači da mora biti i loš roditelj. I ako je i pod navodnicima „loš“ roditelj po nekim mjerilima jedina je mama ili jedini je tata koju to dijete ima osim kad je taj roditelj objektivno opasan po život, zdravlje i sigurnost djeteta o čemu se donose stručne složene procjene više sektora i u najboljem interesu djeteta da ono ima i drugog roditelja u svom životu. Dakle nekad se čini da su roditelji, da se roditelji skrivaju iza pojma najboljeg interesa djeteta kako bi ostvarili vlastiti interes svjesno i nesvjesno. Najbolji interes djeteta uključuje ostvarivanje djetetovih prava i ispunjavanje djetetovih potreba. Time je nadređen pojam pravu djeteta, želji djeteta i potrebno je puno informacija suradnje, stručnosti i vještina da bi se to utvrdilo. U kontekstu razvoja roditelja, osim ako je roditelj kao što sam rekla štetan po zdravlje, život i sigurnost djeteta najbolji interes djeteta ostvaruje se kroz dostupnost oba roditelja aktivno poticanje od strane oba roditelja da dijete ima slobodan odnos sa drugim roditeljem, zaštitu djeteta od razvojno neprimjerenih informacijama kao što su npr. partnerske ili financijska neslaganja te suradnju roditelja barem oko djetetu važnih aspekata života. Pozdravljam Udrugu za ravnopravno roditeljstvo, oni o ovome kontinuirano zadnjih nekoliko godina otvaraju pitanje, progovaraju o tome i govore o tome koliko društvo, naše društvo treba razumjeti što je ravnopravno roditeljstvo, razumjeti i učinkovito rješavati probleme koji ometaju ili sprječavaju ravnopravno roditeljstvo, djeca trebaju uživati u svom pravu na oba roditelja osigurano Europskom konvencijom o ljudskim pravima te državne institucije moraju početi raditi za djecu a ne protiv njih. Dakle ravnopravno roditeljstvo omogućuje svakom djetetu da ostvari maksimalnu kvalitetnu emocionalnu vezu kroz oba roditelja kroz sve zajedničke aktivnosti u životu djeteta i roditelja neovisno o tome radi li se o tradicionalno muškim ili ženskim poslovima. Omogućuje svakom djetetu stalni maksimalni kontakt sa oboje roditelja u slučaju kada roditelji ne žive u istom kućanstvu ili kada jedan ili oboje roditelja zbog posla duže nisu u mogućnosti biti sa djetetom. Ravnopravno roditeljstvo omogućuje svakom djetetu nesmetan pristup široj obitelji svakog roditelja i u svakom roditelju nesmetan pristup svim aspektima života djeteta. Omogućuje ravnopravno ostvarivanje prava i obveza s obzirom na roditeljsku ulogu i na djecu i na način koji ne stereotipizira roditelje po rodnom kriteriju. Još jednom ću ponoviti, u Hrvatskoj imamo samo 109 ravnopravno dodijeljeno roditeljskih prava, znači samo 325 je dodijeljeno, očevi, djeca su dodijeljena očevima a čak 2867 majkama. Nisu sve te majke bile najbolji izbor, nisu ni ti svi očevi bili toliko loši da nisu mogli dobiti oni skrbništvo ali smatram da je jako velik dio one djece koja su mogla imati oba ravnopravno roditelja nakon razvoda koji se skrbe o njima. I zbog toga pozivam dobro da ste vi to i u izvješću isto tako dosta jasno rekli, pozivam i one koji su nadležni za dodjelu znači ravnopravnog roditeljstva i odluke u tom smislu da malo više u tom segmentu porade. Hvala lijepa.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Strenja. Prelazimo na sljedeću raspravu poštovana kolegica Irena Petrijevčanin-Vuksanović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice, poštovana zamjenice, poštovani državni tajnici resornih ministarstava. Čuli smo danas ovdje dosta pohvala vezano za ovo izvješće i vezano za rad Ureda pravobraniteljice i mi se svi ovdje slažemo i to smo vidjeli iz rasprava na matičnim odborima da je vaš rad itekako bitan jer se bavite jednom od najdelikatnijih tema u hrvatskom društvu, a to je jedna od, to su najranjivije skupine, dakle, to su djeca. Međutim, moramo biti realni da ni jedno društvo nažalost, pa ni hrvatsko, koliko god se mi bavimo dječjim pravima, zaštitom standarda i u svakom smislu dobrobiti djece, gotovo pa nikad neće doseći idealnu razinu zaštite tih standarda i zaštite prava djece. Međutim, bitno nam je i to je nažalost realna slika svijeta u kojem živimo pa i Hrvatska tu nije izuzetak, međutim mi kao država, mi kao zakonodavna vlast, vi kao Ured pravobraniteljice, resorna tijela sa svoje strane, svi težimo tome da učinimo tu razinu zaštite dječjih prava što većom i da se potrudimo da ta zaštita zaista iz godine u godinu iz izvješća od jednog izvješća da drugog izvješća zaista dosegne tu veću razinu i da to ne ostanu prazne riječi i floskule. Ja ovo izvješće vaše, osim kao presjek stanja u pogledu prava i zaštite djece u Hrvatskoj i općenito društva, prije svega vidim da nam je cilj ovdje, ne samo rasprava radi rasprave i mislim da je manje bitno što će tko ovdje danas reći u raspravu od zastupnika. Pritom ne umanjujem važnost HS-a ili ove rasprave, nego mislim da nam je bitno da hoće li se ono što sam već rekla, od izvješća da izvješća dogoditi ti pomaci koje svi priželjkujemo, ali moramo biti svjesni i činjenice da to dobrim dijelom ovisi o simbiozi i suradnji vašeg ureda sa resornim tijelima, odnosno ovisi o tome hoće li biti i suradnje na adekvatnoj razini, hoće li biti zdravog dijaloga, hoće li biti, pa u konačnici i upornosti da se te izmjene dogode i s vaše strane i sa strane resornih tijela jer moramo se složiti da su te manjkavosti koje su navedene problem i mi ćemo se s tim složiti. Međutim, pitanje je slažu li se uvijek resorna tijela sa tim izvješćem, jesu li to zaista manjkavosti jer ako se dogodi razmimoilaženje između toga da vi vaš ured vidi nešto kao manjkavosti, a možda predstavnici resornih tijela to ne vide, onda imamo problem. Onda se te manjkavosti koje su obuhvaćene izvješćem neće niti početi rješavati. Mislim da je, prije svega bitno da se suglasimo oko toga da zaista ono što je navedeno u izvješću to i jesu manjkavosti, to i jesu problemu i u tom smislu onda i u zdravoj simbiozi između resornih tijela, ministarstava čiji državni tajnici ovdje i sjede i vašeg ureda možemo postići i rješavanje tih istih od sadašnjeg izvješća do sljedećeg izvješća. Kao što kažem, dakle, te slabe točke koje su navedene u izvješću, one su zaista brojne. Izvješće je vrlo opsežno, gotovo 300 stranica, tako da, ako bismo sada išli pojedinačno razglabati o svakom ne bismo stigli. Zato ću se fokusirati samo na nekoliko, onih koje smatram najindikativnijim, a ono što mislim da je bitno izdvojiti, po mom osobnom mišljenju je nasilje. I to nasilje doista u svim oblicima i u svim pojavnostima. To je recimo, nešto što je od izvješća do izvješća gotovo pa u porastu, unatoč svim našim edukativnim, preventivnim i ostalim akcijama i od strane resornih ministarstava i od strane vašeg ureda, mislim da i dalje kao društvo imamo problem kojeg itekako trebamo naglašavati jer tu se ne radi samo o fizičkim obračunima i o međuvršnjačkom nasilju, tu se radi i o psihičkom zlostavljanju djece od strane vršnjaka, tu se radi o porastu cyberbullyinga, tu se radi o sve većem online nasilju, tu se radi o slučajevima koji mi kao i kao roditelji, pa čak i ako nismo roditelji, ako smo skrbnici, ako smo staratelji, znači se možemo samo zgroziti da do te razine međuvršnjačko nasilje postaje zabrinjavajuće da mi kao društvo zapravo imamo određeni problem koji treba javno iskomunicirati bez ikakve nepotrebne drame, bez dramaturgije, ovo su zaista činjenice. Sjećam se primjera one djevojčice koja je dovedena gotovo na rub samoubojstva zato što su ju vršnjaci zlostavljali putem interneta jer je ostala bez roditelja. To je jedan neviđen slučaj okrutnosti na koji ja mislim svaki normalan građanin koji osjeća jednu razinu empatije se može itekako zabrinuti i ja sam svjesna, vjerujem i svi mi ovdje da nijedan dokument ne može ispraviti ove, da tako kažem, devijacije u društvu. Naravno da ne možemo, zato što živimo u takvom dobu i 4. industrijska revolucija sve je ubrzano, ubrzano jedemo, ubrzano živimo, ubrzano govorimo, skroz smo u vremenskoj stisci, pa čak i roditelji, koliko god bili brižni ne mogu se do kraja posvetiti svojoj djeci, a djeca su nažalost prepuštena tim društvenim mrežama, razno raznim medijima gdje su svi oblici nasilja, evo da ne kažem svi, ali najveći dio oblika nasilja gotovo prihvatljivo ponašanje koje je simpatično, koje se često lajka i mi imamo ozbiljan problem i u smislu naše legislative na što ste vi upozorili u izvješću, da mi još uvijek u donošenju medijske legislative koja će se baviti ovom problematikom smo u zaostatku, ja sad znam da slijedi jedna, idemo reći jedna akcija oko tog uređenja tog medijskog zakonodavstva, ali smo još uvijek u zaostatku i kad god to bude donešeno, ja bi rekla da će biti već možda i kasno nažalost za neke slučajeve. Ono što bih ja istaknula, dakle, preventivna uloga ovog izvješća jer mi smo svjesni da vaša institucija, Ured pravobraniteljice koliko god je bitna, ona prije svega služi nama da nas upozori, da skrene pozornost, da ukaže na određene devijacije na određene slabe točke, da uspostavi jednu simbiozu suradnje u otklanjanju tih slabih točaka, da se o tome, ovdje javno komunicira i ja bih rekla da je to prije svega preventivno djelovanje, jer gotovo i nemate te nekakve konkretne ovlasti, nažalost i to je tako po našem zakonodavstvu, da biste vi konkretno poduzeli nekakve konkretne korake, u određenim slučajeva, a u određenim naravno imate, a to sada onda ulazimo u meritum vašeg zakona po kojem radite, a nemamo za to dovoljno vremena. Još bih samo spomenula, jedan indikativan dio iz vašeg nasilja, a to je ono što ste vi u svojoj raspravi naglasili, to je multidisciplinarni pristup i iznimna potreba za dodatnom edukacijom roditelja, nastavnika i djece, tog trokuta, kada je u pitanju on line nasilje i zaista bih ovdje poslala poruku svima, da to zaista ne bude samo deklarativno, da to ne bude samo na papiru, da to ne budu samo promidžbeni spotovi, nego da, postignemo tu razinu, da to postane dio nastave. E sada, kako bi to mogao postati dio nastave, ovdje gđa. Ramljak, kao državna tajnica, možda ćemo kasnije, u pauzi o tome razgovarati, bio kao određeni dio sati, razredne nastave, bio kao određen broj sati informatike, bilo nekakav treći model, ja to sada ne znam. Zašto to kažem? Zato što na ove oblike nasilje, mi ni kao društvo, ni mi ovdje u Saboru kao zakonodavna vlast, pa čak ni resorno ministarstvo ne Ministarstvo obrazovanja, nego ni Ministarstvo kulture još uvijek nismo adekvatno odgovorili, a u ovu problematiku ulazimo užasno brzo, gotovo da smo nošeni tim valom, a nismo se još postavili na onoj razini na kojoj bi trebali. Ja ne kritiziram sada resorna ministarstva, samo kažem činjenicu da smo sada u hvatanju priključka sa ovom problematiko, a ova problematika je iznimno brzo rastuća, nije virtualno nešto što je nestvarno, posljedice su itekako vrlo tragične. Tragične su do te mjere da budu najgori ishodi, budu nažalost smrtni ishodi. Tako da iz cijelog ovog seta problema i slabih točaka i manjkavosti, ja sam izdvojila ovo, zato što smatram, da tu smo još najmanjkaviji sa našim zakonskim okvirom, da tako kažem. Inače podržavam ovo izvješće i kao saborska zastupnica, ne samo što sam član vladajuće većine, nego što smatram da je ovo izvješće kvalitetno napisano. Podržavam vaše daljnje napore u radu, i nadam se da će se od ovog izvješća pa do sljedećeg što više manjkavosti koje ste vi naveli, usuglasili i pokušati riješiti između vašeg ureda i resornih ministarstava. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici, imamo nekoliko replika, poštovani kolega Ivica Mišić, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolegice Petrijevčanin, u vašem izlaganju sam čuo dosta pohvala i slušao sam sam Ured pravobreniteljice, da se dosta pohvaljuje, naravno i ja vjerujem da je to istina i da oni dosta rade u tome smislu, međutim, pitam se koliko je mi svi kao osobe u Hrvatskoj državi, pomažemo istu takvu djecu, pokušamo pomoći, i pomoći i Uredu da to sve bude bolje. Mi imamo koliko znamo oko 50 tisuća udruga, koji iz proračuna uzima jedan znatan novac, a koji ustvari ne rade ništa, većina, ne kažem da udruge ne trebaju, udruge trebaju. Ali, pojedine ugovore, koje uzimaju novac, a nisu nikakav poručili nekakav rezultat smatram da im ne treba to dati. Mi smo u našem Klubu Milana Bandića, pokrenuli besplatne udžbenike, uspjeli smo i vlada je to prihvatila, imati će djeca udžbenike.
Zahvaljujem poštovani kolega Mišić, odgovor poštovana kolegica Petrijevčanin Vuksanović, izvolite.
Hvala lijepo poštovani kolega na replici. Pa ja ću se s vama složiti oko ovoga što ste komentirati vezano za izvješća Ureda pravobraniteljice. Ja bih rekla, da te pohvale na rad, zapravo znače da je taj rad bio opsežan, sveobuhvatan i u skladu sa zakonom. A to je ono što se i očekuje od Ureda pravobraniteljice i nje osobno i njezinih djelatnika. Koliko je taj rad, moguće okvalificirati kao konkretan to ovisi o njezinim zakonskim ovlastima, koje sam maloprije apostrofirala kao takve u smislu ograničenosti. Međutim, mi zato stalno svi ovdje pa i mi saborski zastupnici, trebamo slati jasne poruke i da mi kao društvo i mi kao saborski zastupnici dajemo doprinos tome, kakve ćemo poruke slati iz ove sabornice i kako ćemo poimati neke probleme, pa i govor mržnje, pa i zlostavljanje i ostale probleme o kojima danas govorimo. Hvala lijepo.
Zahvaljujem na odgovoru. Sljedeća replika, poštovani kolega Ivan Ćelić, izvolite.
Poštovana kolegice Petrijevčanin Vuksanović, vi ste spominjali online nasilje, zapravo mi živimo u jednom svijetu koje nedovoljno poznajemo i to je izazov kako za roditelje tako i za djecu i tu treba utvrditi koji su zaštitni i koji su rizični čimbenici, dakle, korištenje suvremenih tehnologija, može biti pozitivno za učenje i razvoj određenih vještina, ali ako se radi o prekomjernu korištenju suvremenih tehnologija i izloženosti određenih vrstama sadržaja, onda, nažalost, mogu biti i negativni prognostički ishodi. Mi imamo već u RH, istraživanja koja su provedena na tu temu i vrlo je važno da se ovdje govori dakle, već i od same predškole dobi, postoje pozitivne i negativne strane, rizici, ali naravno i pozitivni ishodi. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor poštovana kolegica Petrijevčanin Vuksanović, izvolite.
Hvala lijepo poštovani kolega Ćelić, ja se s vama slažem o potrebi prevencije i to od najranije dobi. Vi to kao osoba koja i svojom profesionalnom djelatnošću je bliska ovoj temi itekako dobro znate. Drago mi je da ste u svojoj replici i u prethodnoj spomenuli polikliniku za zaštitu djece Grada Zagreba i ja smatram da je to jedan dobar model, koji bi se ne samo u Zagrebu mogao proširiti i na cijelu Hrvatsku i znam za njihove preventivne akcije, koje poduzimaju vezano za prevenciju online nasilja, ne samo za seksualno zlostavljanje djece, nego i za … [[Govornik se ne razumije.]] i ostale devijacije u ponašanju i mislim da u svakom slučaju je dobra uspostava i dobar je poziv na uspostavu suradnje između Ureda pravobraniteljice i Poliklinike za zaštitu djece Grada Zagreba i svih onih dionika koji mogu doprinijet u zaštiti djece. Hvala lijepa.
Zahvaljujem na odgovoru. Slijedeća replika poštovana kolegica Sabina Glasovac, izvolite.
Hvala lijepo. Poštovana kolegice Petrijevčanin Vuksanović, naveli ste da je manje važno što ćemo mi ovdje u HS reći o izvješću, da je puno bitnije kako će institucije reagirati, ja se tu potpuno s vama slažem. Međutim, kao što je i pravobraniteljica u izvješću navodi da je zaštita djece od nasilja iznimno bitno područje kome treba posvetiti posebnu pažnju i da djeca svjedoče raširenoj praksi toleriranja nasilja i nažalost, o tome im odrasli često ne daju dobar primjer, od obitelji, stadiona, medija, pa do mjesta gdje se donose odluke odnosno HS-a. Iznimno je bitno kao primjer i ono kako mi komuniciramo u HS jer dokle god imamo situaciju gdje premijer nasrće na zastupnika, gdje dolazi do skoro fizičkog obračuna između zastupnika i saborske straže, to je nešto čime mi, isto tako kao zastupnici, svojim ponašanjem, svojim govorom mržnje kad se obraćamo jedni drugima budalo, kretenu, sjedi dolje, što smo imali prilike ovdje čuti, čime ne doprinosimo borbi protiv nasilja nad djecom, nego naprotiv, suprotno.
Zahvaljujem. Odgovor, poštovana kolegica Petrijevčanin Vuksanović
Hvala lijepa poštovana kolegice. Ja mislim da sam u svom izlaganju dosta jasno naglasila bitnost ove teme i nažalost, ponekad imamo situacije da se u HS pojedini zastupnici, ne kažem iz koje stranke jer to ovdje nije bitno, djecom bave samo od izborne kampanje do izborne kampanje i često je zlouporaba teme djece o kojoj smo svjedočili jučer i na taj način, ne samo da se minorizira ova tema, dakle, zaštita prava i standarda djece u RH, nego se minorizira i rad onih tijela koja su zadužena za zaštitu te djece. Ja bih željela da saborski zastupnici svojim primjerom itekako pokazuju da im je stalo do prava djece, da im je stalo da institucije rade svoj posao, a ne da svojim primjerom pokazuju suprotno. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Slijedeća replika poštovana kolegica Ljubica Maksimčuk, izvolite.
Hvala potpredsjedniče HS. kolegice, vi ste u vašoj raspravi, ali i svi mi težimo da se razina poboljšanja prava djece dovede na najbolju odnosno na najveću moguću razinu, tako nam je bitno i ovo izvješće o radu pravobraniteljice za djecu, ali u izvješću se moglo pročitati kako u prihvatilištu za tražitelje azila u popodnevnim satima nisu prisutni odnosno nazočni stručni suradnici, pa vas evo molim da malo prokomentirate o toj temi.
Zahvaljujem. Odgovor kolegica Petrijevčanin Vuksanović.
Evo sad dok ste govorili vašu repliku, poštovana kolegice, ja gledam ovo izvješće gdje sam detektirala to što ste rekli i sjećam se kad sam čitala. Dakle, koliko mi je poznato, to je došlo do jednog razmimoilaženja između izvješća pravobraniteljice i MUP-a odnosno njihove tvrdnje i koliko se sjećam, MUP je potvrdio da ta činjenica ne stoji odnosno da nije riječ o činjenici, nego o nečemu što nije točno, da su prisutni u popodnevnim satima i da redovno provode svoje aktivnosti, pa su čak naveli i primjere da pružaju pomoć i podršku djeci u smislu pisanja zadaće, posjeta liječnika i nekih ostalih aktivnosti koje djeca trebaju provoditi, tako da mislim da je tu došlo do jednog razmimoilaženja, možda zbog neusuglašenosti između resornog tijela i ureda pravobraniteljica, što vjerujem da će se ispravit. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na slijedeću repliku, poštovana kolegica Vesna Bedeković.
Hvala lijepo. Kolegice Petrijevčanin Vuksanović, ja ću se kratko samo referirati na onaj dio vaše rasprave u kojoj ste naglasili potrebu suradnje između resornih tijela i institucija i ministarstava, kako bismo postigli i dosegli standarde u zaštiti prava djeteta. Naime, ako pogledamo broj prijava sumnji u kršenje prava djeteta, dakle, statističke brojčane podatke, onda ćemo vidjeti da najviše prijava, sumnji u kršenje dječjih prava zapravo dolazi iz kruga obitelji, škole i zajednice, generalno i ja bih rekla da je to jedan onako trokut, čak i više začarani krug koji zahtjeva doista sustavan pristup jer mi možemo analizirat i promatrati niz preporuka pravobraniteljica za djecu, ali ako nemamo sustavni pristup suradnje svih resornih institucija i nadležnih tijela, ostat ćemo samo na sporadičnim pokušajima, a bit ćemo daleko odnosno sve dalje i dalje od postizanja standarda u zaštiti prava djeteta.
Zahvaljujem. Odgovor kolegica Petrijevčanin Vuksanović.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice Bedeković, slažem se s vama i mislim da je zapravo ako napravimo jedan rezime svega zapravo najbitnije ono što sam rekla maločas u svojoj pojedinačnoj raspravi. Ako predstavnici resornih ministarstava ne vide nešto kao problem ili imaju drugačije mišljenje od onog što ured pravobraniteljice navodi, tada ne može doći ni do rješavanja toga problema jer ga obje strane ne vide kao problem, to je elementarna logika. Zato je prije svega bitno da se dogodi jedna razina dijaloga koja vjerujem da već postoji, ali uvijek može bolje, jedna razina suradnje, pa onda to će u konačnici dovesti do simbioze u rješavanju tih problema. Dio problema, ja sam vidjela, zaista ja kao saborska zastupnica, bez obzira koliko sam upućena u rad pojedinih ministarstava, ja vam ne mogu ad hok reć da li je to zaista problem, ne dovodim u pitanje rad ničiji, nego mislim da predstavnici resornih ministarstava u razgovoru i dijalogu s pravobraniteljicom trebaju doć do rješenja. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Slijedeća replika poštovani kolega Ante Babić, izvolite
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče HS. Poštovana kolegice, vi ste u svojoj pojedinačnoj raspravi govorili o Sajver Bulingu i određenim istraživanjima, spomenuli ste neke institucije, ja ih neću navodit, ali recimo kad pogledate ta istraživanja, ona su vam iz 2001., 2005. i 2010.g. kada se govori da djeca u RH, dakle, svako četvrto dijete je na internetu odnosno svako četvrto dijete ima mobilni uređaj, dakle, pozivat se na te podatke danas ne možemo, oni se moraju provoditi gotovo svake godine s obzirom na masovnost i pojavu interneta, nasilja nad internetom, video igrica i Sajver Bulingom gdje svaki tinejdžer zapravo ili grupa tinejdžera može napasti onoga drugoga. Dakle, svjesni smo da gotovo svako dijete u RH u predškolskoj ili školskoj godini ima Smartphone i to je zapravo jedna dodatna opasnost, jedna masovna pojava o kojoj treba voditi računa, o kojoj bi po mom sudu i pravobraniteljica već u idućem izvješću trebala imati jedno, jedno opsežnije izvješće vezano za to.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Babiću. Odgovor, poštovana kolegica Petrijevčanin Vuksanović, izvolite.
Hvala lijepa poštovani kolega. Nisam navela nikakve konkretne brojke zato što nisam došla u posjet tih statistika i pokazatelja, ne znam je li Agencija za elektroničke medije nešto po tom pitanju radila, je li po tom pitanju radilo Ministarstvo kulture, je li radilo Ministarstvo obrazovanja, vjerujem da su svi radili, međutim, ja nemam te podatke, ali ono što svakako znam i to odgovorno tvrdim, da naša legislativa još uvijek nema odgovarajuće cipele, da tako kolokvijalno kažem, kad su u pitanju ovi oblici nasilja i tu opet vidim prostor za suradnju MUP-a, Ministarstva kulture, obrazovanja, pa ako hoćete i ureda pravobraniteljice i svih nas jer pristup Sajver Bulingu je jedna vrlo inter disciplinarna tema i neke zemlje su se uhvatile u koštac s njom i moram reć bez obzira na inter disciplinarni pristup i dalje se traži odgovarajuća zakonska legislativa. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Slijedeća replika poštovani kolega Domagoj Hajduković, izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Kolegica, apsolutno se slažemo da je nasilje u obitelji izuzetno veliki problem koji zaslužuje svaku osudu i koji zaslužuje jako veliku pažnju. Među vršnjačko nasilje je nešto drugo, dakle, ima neke druge razloge i načine borbe protiv toga, ali isto se tako slažem s vama da je jako bitno i kakvu poruku mi šaljemo i kao zakonodavac, ali ja bih to produžio malo i na izvršnu vlast, a pogotovo na ministricu koja je zadužena za taj resor, između ostalog i resor socijalne skrbi, koja vam na slučaj nasilja u obitelji kaže i citiram: „To vam je tako u braku, u tim bračnim, osobnim i obiteljskim odnosima, to je dinamika u koju ne mogu ulaziti, to je obitelj.“ Da li je to primjerena reakcija na nasilje u obitelji? Ja mislim da nije.
Zahvaljujem. Odgovor, poštovana kolegica Petrijevčanin Vuksanović.
Poštovani kolega Hajduković, i vi ste sad tendenciozno izvukli jednu možda nespretno sročenu izreku odnosno rečenicu ili reakciju da tako kažem ministrice resorne. Ja ovdje mogu samo reći iz funkcije saborske zastupnice koja prati rad resornog ministarstva, da su oni tijekom svog mandata sada učinili zaista puno za zaštitu od nasilja u obitelji, a ako ste pratili ovu tematiku vidjeli ste da sam i ja u tome, evo moja malenkost je djelomično bila uključena u ime Kluba HDZ-a, ovako tendenciozno izvlačenje te rečenice, što su dobar dio medija također prenijeli, ja ne smatram nečim što doprinosi kulturi dijaloga u hrvatskom društvu, već upravo suprotno. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Slijedeća replika poštovani kolega Davor Vlaović, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolegice, slažem se s vama da o pravima djece i briga o djeci treba biti kontinuirana i da ove iz izvješća manjkavosti koje su uočene trebaju nadležna ministarstva i državna tijela otkloniti. Al ja bih tu evo naveo još jedan primjer da trebaju sudjelovat u tome i jedinice lokalne i regionalne samouprave jel iako je državni pedagoški standard na snazi još od 2014., još uvijek postoje u gradovima vrtići u kojima odgojiteljice, kako mi to kažemo tete, rade sa grupama od 25 i 30 djece u skučenom prostoru, bez adekvatne opreme, bez pravog opremljenog vanjskog igrališta i da sigurno u takvim okolnostima je i veliki pritisak na te odgojiteljice i da one ne mogu raditi u takvim uvjetima, a ne do 65, a kamo li do 67.g, a čelnici tih gradova troše novac poreznih obveznika na fontane, automobile ili nezakonito zapošljavanje svoje rodbine, mislim da to treba također ukazati da briga o djeci mora biti kontinuirana i pružiti uvjete za rad s djecom u vrtićima. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor poštovana kolegica Petrijevčanin Vuksanović.
Poštovani kolega Vlaović, složit ću se s vama da to ne ovisi o stranačkoj pripadnosti lokalnog čelnika, nego o njegovoj osobnoj odgovornosti i empatiji za posao koji obavlja. Imamo sjajnih primjera, opet neovisno o stranačkoj pripadnosti gdje lokalni čelnici grade vrtiće, povlače sredstva iz Europskih fondova, imamo zdravu simbiozu lokalne i državne vlasti, a imamo i nažalost, loše primjere gdje je to sve suprotno. Dakle, ured pravobraniteljice je tu da ukaže, mi smo ovdje da raspravimo, lokalni čelnici su tu da odgovorno rade svoj posao i da pokažu empatiju i prema toj djeci koja idu u taj vrtić i prema lokalnoj zajednici čiji su čelnici, neovisno o tome kojeg su svjetonazora i stranačke pripadnosti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem na odgovoru. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovana kolegica Vesna Bedeković, izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče HS. Moje poštovanje gđi. Pravobraniteljici za djecu sa suradnicom i svim predstavnicima i predstavnicama resornih ministarstava. Na početku imam potrebu podsjetiti da evo u ovom izvješću o radu pravobraniteljice za djecu raspravljamo u godini kada obilježavamo 30.-tu obljetnicu Konvencije o pravima djeteta i podsjetit ću da je RH ovu konvenciju prihvatila 1991.g., a 2003.g. je uvela instituciju pravobranitelja za djecu, tako da evo imamo sad iza sebe već punih 15.g. djelovanja pravobranitelja za djecu, evo ušli smo u 16.-tu punu, dakle, navršavamo, ulazimo u 16.-tu godinu djelovanja iste institucije i naravno ako pratimo, dakle, rad pravobranitelja za djecu kroz tih 15 proteklih godina, svakako možemo uočiti unaprjeđenje rada i aktivnosti u području zaštite prava djeteta i svakako možemo uočiti nastojanje za dostizanjem, dakle, standarda u ovom području i naravno imam potrebu na početku naglasiti ako malo pogledamo Konvenciju o pravima djeteta, jedna od bitnih odredbi konvencije kaže da se djeca rađaju s temeljnim pravima i slobodama, koja pripadaju svim ljudskim bićima i potrebno je to svaki put iznova ponavljati i naglašavati jer ja smatram da je ovo temelj, da je ovo jedno od osnovnih načela, a rekla bih i moguća paradigma u djelovanju kada je u pitanju područje zaštite prava djece. Iako onda u tom kontekstu promatramo dakle, izvješće za 2018.g. koje imamo pred sobom, imam potrebu, evo prije svega pohvaliti izvješće upravo zbog obilja podataka, koji su nam predstavljani, iz kojih možemo dakle, iščitati i sve što nas zanima u svakom pojedinom području djelovanja. A pa tako iz podataka koje imamo, možemo uočiti broj prijava, sumnji u kršenje dakle, prava djece. Ako gledamo te brojke u posljednjih 5 g. u različitim područjima, one imaju tendenciju rasta, svake godine. No tu tendenciju rasta po meni možemo dvojako tumačiti, možemo tumačiti kao porast općenito kršenja prava djeteta, ali jednako tako možemo i tumačiti kao i pojačanje i porast, dakle, odnosno, osvještavanje javnosti o tome, da se stvari mogu poboljšati i da se sumnja u kršenje prava djeteta ima gdje i kome prijaviti i da Hrvatska ima instituciju, koja već, kao što sam naglasila punih 15 g. radi na unapređivanju prava djeteta. Iz izvješća isto tako možemo vidjeti kada je u pitanju raspon, dakle, prijava u kršenje prava djeteta, onda, evo već smo nekoliko puta naglasili, pa neću, samo ću ukratko ponoviti, na prvom mjesto visoko konfliktni razvodi, osobito u pitanju, kada je u pitanju skrbništvo nad djecom, posebni problem porast broja djece, u socijalnim ustanovama, socijalne skrbi, smještaja djece s poremećajima u ponašanju, na drugom mjestu povrede prava djece u sustavu odgoja i obrazovanje, u obrazovanje gdje imamo jednu opću konstataciju, dakle, nezadovoljstvo općenito djece školskim sustavom, nejednak pristup, ranom i predškolskom odgoju i kao poseban problem ističe se nasilje, dakle, u školama, opet s naglaskom na reakcije odgojno obrazovnih institucija, najčešće kao jednokratnu aktivnost. I naravno treći najučestaliji, najfrekventniji broj prijava i općenito nasilje nad djecom u obitelji, u školi i općenito u društvu. I sada kada, evo, pogledamo samo prva tri rangirane situacije, ja tu nekako iščitavam iz oblika, dakle, ovih prijava, jedan trokut, gdje možemo ove visoko konfliktne razvoje, promatrati kao problematiku u okviru obitelji, porast prijava u odgojno obrazovnom sustavu, znači problem u okviru škole i generalno nasilje problem, kao društva u cjelini. I ja tu zapravo vidim jedan trokut na relaciji obitelj-škola-društvo. A onda kada gledamo taj trokut, možemo ga i promatrati kao jedan začaran krug, koji zahtjeva doista i predstavlja i osnovnu za sustavni pristup rješavanja ove problematike i dosizanje potrebnih standarda o čemu sam evo, o čemu sam, evo što sam i naglasila u replici kolegici Petrijevčanin Vuksanović i naravno da na temelju svega ovoga možemo donijeti jedan generalan zaključak, da zapravo stanje u području zaštite dječjih prava je takvo odnosno, zrcalno općenito stanju u društvu. I možemo zaključiti iz ovih podataka, da doista nakon 15 g. rada pravobraniteljice sve smo svjesnijih stanja i postaviti si pitanje, imamo li snage, imamo li načina, za adekvatno djelovanje, u svakom slučaju, smatram da imamo, smatram da moramo imati, smatram da imamo 15 godišnje iskustvo, da imamo 15 g. iza sebe u kojoj su različite vlade, različite postave, ja bih rekla, na različite načine, djelovale kako bi pristup ovoj problematici i dosizanje razine standarda zaštite dječjih prava bio na što višoj razini. Neke od mjera ove vlade, koje smatram velikim doprinosom, prije svega kada je u pitanju dostupnost ranog i predškolskog odgoja, odnosno, situacija u našim dječjim vrtićima u kojem je puno bio riječi, imam potrebnu naglasiti mjere ruralnog razvoja, dakle, i izgradnju trenutno 200 vrtića na području cijele Hrvatske. Ova mjera, itekako, u nekim vrtićima je konkretno već i počela, u nekim područjima, je konkretno i počela izgradnja vrtića. Držim da će ova mjera itekako pozitivno utjecati na sveobuhvatnost i na ujednačavanje kriterija, a onda i cijena dječjih vrtića u cijeloj Hrvatskoj. Kada je u pitanju nasilje među djecom i nasilje nad djecom općenito imam potrebnu naglasiti da je Ministarstvo znanosti i obrazovanja uvelo sustav prikupljanje podataka o nasilju u školama, s ciljem oblikovanja preventivnih aktivnosti, prije svega za sprječavanje nasilja, a onda i za poboljšanje, stočnog usavršavanja svih osoba, koje su u doticaju s djecom i koje rade na toj problematici, a onda i usmjerenost na senzibiliziranje, prije svega roditelja, a onda i cijele zajednice, na problematike porasta nasilja nad djecom i među djecom. I podsjećam da imamo oblikovane protokole o postupanju u slučaju nasilja među djecom i mladima, u slučaju nasilja u obitelji, ali jednako tako da imamo i program aktivnost, za sprječavanje nasilja, među djecom i mladima i u prošloj godini u okviru preventivnih aktivnosti, ova vlada sufinancirala 46 preventivnih aktivnosti u osnovnim i srednjim školama i možda koliko mi vrijeme dozvoljava, kada je riječ o problematici profesionalne potpore djece s teškoćama u razvoju, a u smislu sprječavanja, kršenja njihovih prava, imam potrebu naglasiti, da je ova vlada u 2018.g. financirala 52 udruge i osigurala financijska bespovratna sredstva za pružanje usluga za 307 pomoćnika u nastavi za 321 učenika s teškoćama u razvoju da je osigurala prijevoz i prehranu za 3062 učenika s teškoćama u osnovnim školama i jednako tako za 190 učenika u srednjim školama i to je samo dio, dakle, aktivnosti koje sam ja ovdje imala potrebu istaknuti i naravno dio nastojanja ove Vlade da problematici dostizanja standarda zaštite dječjih prava pristupa vrlo ozbiljno, vrlo, na jedan vrlo visoko osviješten način i naravno naglašavam da još uvijek ima prostora za mnogo više aktivnosti i ponovo naglašavam potrebu sustavnog pristupa rješavanju problematike kršenja dječjih prava. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici. Imamo nekoliko replika, poštovana kolegica Ines Strenja, izvolite.
Zahvaljujem. Nisam se mislila javit, a s obzirom da se olako ušlo u migrantske centre ili ne, tko je tamo bio od stručnog osoblja ili ne, mislim da treba skrenut u prijašnjim raspravama, treba skrenut pažnju, pa vas želim pitati da li znate gdje se u RH smještaju djeca koja se zateknu na području RH, znači, bez pratnje. Djeca bez pratnje su djeca koja su do 18.g. starosti, koja su bez roditelja ili bez nekog skrbnika koji ih prati tijekom njihovog putovanja u neki bolji život, bježeći od rata. Dakle, ta djeca u RH još uvijek se smještaju u odgojne ustanove, znači, gdje su smještena djeca sa poremećajima u ponašanju. Ne smještaju se u posebne ustanove gdje bi imali dostupnu zdravstvenu psihološku potporu na jezicima koje razumiju, nit se ne smještaju u domove djece bez roditeljske skrbi, nego u popravne domove, kao što je Ivanec, kao što su Dugave i takve stvari, kolokvijalno rečeno … [[Govornik se ne razumije]] to je ono kako se mi kao RH odnosimo. Ta djeca prošla su kroz našu zemlju [[Upadica: Zahvaljujem]] sad ih je nešto manje, ali ta djeca još uvijek u RH nisu adekvatno zbrinuta [[Upadica: Zahvaljujem poštovanoj…]] takva je trenutna situacija.
…kolegici Ines Strenja. Odgovor, poštovana kolegica Bedeković, izvolite.
Hvala vam lijepo kolegice da ste skrenuli evo pozornost na ovu problematiku. Samo ću, naravno da je problematika vrlo osjetljiva i da je potrebno i u tom području, dakle, adekvatno reagirati i samo ću napomenuti da je u tijeku izrada novog Zakona o socijalnoj skrbi koji bi trebao stupiti na snagu u siječnju 2020.g. kojim će se između ostaloga sveobuhvatnije regulirati i pitanje prijema procijene i smještaja djece bez pratnje, a evo u skladu naravno sa smjernicama EU i jednako tako pitanje protokola o postupanju prema djeci bez pratnje kojim se propisuju kontaktne točke za prijem i procjenu, je li, a sve s ciljem sveobuhvatne zaštite i integriranog pristupa djeci bez pratnje [[Upadica: Zahvaljujem]] U svakom slučaju, hvala vam na … [[Govornik se ne razumije]]
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Bedeković na odgovoru. Slijedeća replika poštovana kolegica Irena Petrijevčanin Vuksanović, izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Poštovana kolegice Bedeković, može li se vama dogoditi da vi kao ravnatelj vrtića, škole ili vlasnik igraonice na radno mjesto koje će dolaziti u redovni stalni kontakt s djecom, zaposlite osobu bez provjere u kaznenoj evidenciji? Ja mislim da se to vama ne može dogodit, ne može se ni meni, često slušamo da su loši zakoni, a ja naglašavam i jučer i danas da ovdje nije riječ o lošem propisu, a to smo ostali još od jučer u toj temi, dakle, a ta tema se tiče i rada pravobraniteljice i njenih komentara, nije riječ o lošem propisu uvijek, riječ je ponekad i o osobnoj odgovornosti ili bolje da kažem ne odgovornosti i šlampavosti, pa možda i indiferentnosti nekih pojedinaca. Dakle, itekako je bitan zakon, ali je bitan i ljudski faktor jer kada se nešto dogodi, onda je obično prekasno.
Zahvaljujem. Odgovor kolegica Bedeković.
Naravno kolegice Petrijevčanin Vuksanović, hvala vam i na evo ovoj replici, hvala vam da ste skrenuli pozornost i na ovu problematiku. Naravno da je ljudski faktor ključ svega i da je ljudski faktor uvijek presudan, a kad je u pitanju osobna odgovornost pojedinca na kojoj razini sustava da se radi i na bilo kojoj rukovodnoj poziciji da se nađe, dakle, bilo da se radi o igraonici, dječjem vrtiću, osnovnoj školi, srednjoj školi, fakultetu, bilo gdje po vertikali, bilo da se radi o odgojno obrazovnom ili bilo kom drugom sustavu, dakle, prije svega, osobna odgovornost u prvi plan i osim toga, osviještenost o svemu onome što se može dogoditi ukoliko se, košto ste vi rekli, a i ja ću se evo poslužiti kolekvijalnim izrazom šlampavo pristupi zadaćama koje su nam dale, a osobito kad je u pitanju [[Upadica: Zahvaljujem]] dakle, selekcija kadrova za rad s djecom.
Zahvaljujem. Slijedeća replika poštovani kolega Ivan Ćelić, izvolite.
Hvala. Uvažena zastupnice Bedeković, vi ste se referirali na mišljenje Vlade koje zapravo je na jedan način izvješće o svemu onome što rade ministarstva. Ja tu vidim, dakle, da su svi ti partneri na istome putu i da u sinergiji možemo unaprjeđivat dječja prava u RH, a koliko je ovo važno područje, tu je dovoljno samo spomenut, dakle, da imamo tu 5 ministarstava koja su aktivno involvirana vezano za izvješće o radu pravobraniteljice za djecu, tako da to pokazuje s jedne strane važnost, ali i kompleksnost Inter sektorske suradnje.
Zahvaljujem. Odgovor, kolegica Bedeković-
Naravno, uvaženi kolega, ja ponovno naglašavam ono što sam naglasila i u replikama, pa onda i u raspravi, potrebu, dakle, zajedničkog djelovanja i sustavnog pristupa, a koja je uloga pravobranitelja za djecu između ostaloga ukazivanje na problematiku, davanje preporuka i upozoravanje na sve ono što se može dogoditi ukoliko o ovome ne vodimo brigu i naravno da u tom smislu, dakle, i iz, dakle, mišljenja Vlade je razvidno koliko ova Vlada, dakle, itekako uvažava mišljenje pravobranitelja i koliko, dakle, doista u značajnoj mjeri, dakle, odgovara na sve ono što institucija pravobranitelja za djecu ukaže i jednako tako koliko na sustavan način doprinosi podizanju standarda [[Upadica: Zahvaljujem]] postizanja dječjih prava u RH.
Zahvaljujem kolegici Bedeković na odgovoru. Slijedeća replika poštovana kolegica Marija Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolegice Bedeković, spomenuli ste u svojoj raspravi jedan dio iz jako opsežnog, naravno, izvješća koje i mora biti takvo, dio koji se tiče i govori o djeci s teškoćama u razvoju, znam da to govorite prvenstveno iz naravno svoje pozicije i profesionalne, naravno i iz ove, ali kao predsjednice odbora koji je zadužen upravo i kad govori o djeci s teškoćama u razvoju, pogotovo u školama. No, ono na što bi vam htjela skrenuti pozornost, to je na činjenicu da već 2.g., spominjali ste između ostalog koliko ova Vlada radi u korist djece, ali ova Vlada već 2.g. nije imenovala Upravljački odbor za ranu intervenciju, između ostalog, koordinira rad različitih ministarstava, ali i same pravobraniteljice za djecu, pa bih i to spomenula, kasnije ću to naravno upitati [[Upadica: Zahvaljujem]] pravobraniteljicu, ali evo molim vas za komentar.
Odgovor poštovana kolegica Bedeković.
Primila sam na znanje.
Zahvaljujem. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovani kolega Ivan Ćelić, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče. Pa ja ću na samome početku reći da je pravobraniteljica za djecu ovlaštena upozoravati, predlagati i davati preporuke. U skladu s time treba gledati ovo izvješće o njezinom radu i na samome početku prije nego krenem na glavni dio svoje rasprave, bilo je upita vezanih za ulogu i fotografiranje i susrete s djecom od strane predsjednika Vlade RH i predsjednice RH, ukoliko nije kampanja, ne vidim da bi to predstavljalo bilo kakav problem s obzirom na funkciju koja se, koju obnaša dotična osoba o kome god se radilo, naravno, da se za vrijeme predizborne kampanje ne smije zloupotrebljavat ni na koji način, dakle, koristit djecu i pozdravljam vašu inicijativu i poziv svim kandidatima za izbore za Europski parlament da se pridruže, dakle, kampanji „Glasuj za djecu“ odnosno da postanu prvaci u pravu djece. Mislim da je to vrlo važna tematika o kojoj treba raspravljati, al naravno treba paziti na dječja prava. Ja ću se ovdje, dakle, osvrnut na problematiku ovisnosti, ako pogledamo u izvješću pojam ovisnosti se spominje 21 put, ja bih s te strane trebao bit zadovoljan s obzirom da se bavim problematikom ovisnosti, pa ću u tom kontekstu i govorit, dakle, ono što ste naveli na str. 43 smatramo da bi se u odgojno obrazovnom sustavu u programu prevencije ovisnosti trebalo posvetiti veću pažnju prevenciji ovisnosti o računalnim igrama, već je bilo govora, dakle, u Poliklinici za zaštitu djece Grada Zagreba i sa vaše strane, poticaju da se osnivaju takve poliklinike barem u regionalnim centrima, dakle, Rijeci, Splitu i Osijeku i kao što sam već prije spomenuo, dakle, pri županijskim zavodima za javno zdravstvo postoje službe za mentalno zdravlje i prevenciju i izvanbolničko liječenje ovisnosti i nekakva preporuka koja bi po meni bila dobra je da u svakom županijskom zavodu postoje timovi kojima će u načelu bit dječji adolescentni psihijatar, jer zapravo kad govorimo o problematici mentalnog zdravlja kod osoba mlađih od 18.g., tu je u velikoj većini riječ o prevenciji i naravno, ako je prevencija i ako je kvalitetna skrb vezana za mentalno zdravlje kod osoba do 18.g. onda će prevalencija odnosno pojavnost psihičkih poremećaja kod odraslih biti manja. Ovdje ću se kratko osvrnut, dakle, prije svega na nacionalnu strategiju zaštite od nasilja u obitelji za razdoblje od 2017. do 2022. vezano za prevenciju nasilja u obitelji koje je ova Vlada odnosno Ministarstvo za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku, dakle, predložila, a to je vezano za implementaciju školskih preventivnih programa razrađenih u školskom kurikulumu i godišnjem planu i programu rada škole. Naime, ključ prevencije nasilja u školama i učinkovitosti programa je da uz teorijsku osnovu, raznovrsne načine rada, razvojnu primjerenost, budu usmjereni na čimbenike rizika i na razvoj socijalnih vještina kod djece i mladih, te na oblikovanje njihovih stavova i vrijednosti. Značajno je, dakle, to koordinirano djelovanje između škole, roditelja i učenika, kao i svih nadležnih tijela i naravno, u tome je važnost ureda pravobraniteljice za djecu koja će isto tako sa svojim doprinosom smanjiti pojavnost neprihvatljivih ponašanja u školama. Spomenute su, dakle, i pojedinačne situacije vezano recimo za otvaranje Casina u blizini osnovne škole u Rijeci, apsolutno podupirem vašu inicijativu i nužnost izmjena kako zakona, tako i podzakonskih akata odnosno pravilnika o nužnosti, dakle, da Casino ili Automatclub mora biti udaljen najmanje 500 m od škole. Tu je državna tajnica Margareta Mađarić, ona će se vjerojatno sjetiti situacije kada je Škola za klasični balet u Gradu Zagrebu trebala biti otvorena unutar Shopping centra u kojem je, zapravo mi smo to spriječili na jedini način zato što je tu bio Casino i tako da ipak taj, Škola za klasični balet nije preseljena u Shopping centru. Čini mi se ponekad i zato je važno da ste to upozorili da odgovorne osobe iz Ministarstva financija ne vide baš na taj način taj problem i mislim da će svakako trebati mijenjati zakonsku regulativu i pravilnike da to bude jasno ograničeno. Što se tiče, dakle, drugih isto tako važnih inicijativa koje vi spominjete, dakle, treba spomenuti aktivnosti i nevladinih organizacija, kao što su, dakle, udruga Liga za prevenciju ovisnosti iz Splita, isto tako zajednica Susret, projekt Nemoj biti robot o ovisnosti modernog doba, dakle, pohvaljujem ovo sveobuhvatno izvješće i želim uspjeh, dakle, i u narednom razdoblju. Vi ste započeli tek svoj mandat zajedno sa svojim timom, iz ovoga što se može isčitat iz izvješća, a vjerujem da puno toga još nije navedeno, vidi se da je to kvalitetan rad i da ured pravobraniteljice za djecu itekako ima smisla i itekako doprinosi razvoju i poboljšanju dječjih prava u RH.
Zahvaljujem kolega Ćelić. Imamo replike, poštovana kolegica Marija Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolega Ćeliću, dvije su stvari, evo pokušat ću ovako brzo, znači, prva je, prva se tiče medijskog pojavljivanja dužnosnika zajedno sa djecom. Pravobraniteljica je čak u svom izvješću spomenula da je postupala po prijavi objavljivanja slike djeteta u medijima uz poznatu osobu iz političkog života i zapravo uputila upozorenje, znači, ona je svjesna toga da zapravo korištenje djece u bilo koje svrhe od strane dužnosnika, političara, nije dobro jer mi ne možemo znati prije svega u koju svrhu se koristi, a s druge strane, dijete samo, dakle, ne izražava svoje, znamo da prije 18.g. ne može ni izraziti političku odgovornost ili izbor. A druga stvar, molim vaš komentar, a druga stvar je podržavam, dakle, tu se slažem s vama da ne samo udaljenost [[Upadica: Zahvaljujem kolegice]] kad je u pitanju ovisnost, već i u medijima treba regulirati što prikazivati jer jako utječe na djecu. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem kolegice Alfirev, ja bi vas lijepo molio da pripazimo malo na vrijeme, ne prekidam vas, ali uvijek malo vi pretjerate. Odgovor kolega Ćelić, izvolite.
Pa što se tiče ovog drugog dijela, apsolutno se slažem s vama, vezano za medijsko oglašavanje i Casino Automatclubova, ali isto tako i za medijsko oglašavanje alkoholnih pića, dakle, piva. Što se tiče ovog, medijske eventualne zloupotrebe kod djece što je pravobraniteljica za djecu naglasila, slažem se s vama, ali kažem određena dužnost, naravno tu postoji najava, tu je važna suglasnost roditelja. Jučer smo govorili o izvješću o pravima osoba s invaliditetom, tu vam se, dakle, spominje važnost mišljenja djeteta, čak i kod djece s teškoćama u razvoju, treba uzeti mišljenje, pa ne ono dijete koje se neće fotografirat, ono se neće fotografirat, ali naravno da je tu važnost, dakle, suglasnost roditelja i da vodimo računa, dakle, ukoliko se radi o predizbornom vremenu da tu nema nikakvih zloupotreba od strane djece.
Zahvaljujem. Slijedeća replika poštovani kolega Nenad Stazić, izvolite.
Kada je riječ o prevenciji ovisnosti kod djece, onda je važna uloga ureda i tu mislim da je ured napravio puno koliko je mogao, ali mislim da je važnije od toga odgojno obrazovni sustav. Godinama se zalažem za to da se uvede obavezni predmet ovisnosti, u obliku možda zdravstvenoga odgoja i to od prvog razreda osnovne škole jer nije tu samo, mi imamo porast pušača kod adolescenata, to je nevjerojatno da mi to kao društvo toleriramo, ali nije to samo duhan, tu je alkohol, tu je droga, tu je kocka, tu su mobiteli, tu su društvene mreže, tu je Internet, sve to stvara ovisnost i ako mi to ne počnemo rješavati kroz odgojno obrazovni sustav, mi taj, mi ćemo taj rat izgubiti i to je ono čega Vlada treba biti svjesna.
Zahvaljujem. Odgovor kolega Ćelić.
Poštovani kolega Stazić, slažem se s vama naravno da je odgojno obrazovni sustav i da bi modul ovisnosti trebao biti ili u okviru građanskog odgoja ili u okviru zdravstvenog odgoja jer već kad dođe na područje zdravstva, onda već imamo problem, zato je važna prevencija ovisničkih obrazaca ponašanja vezano i za društveno prihvatljive droge koje su najveći problem u RH i alkohol, problem pijenja kod mladih i kod adolescenata. Što se tiče pušenja, tu je nekakav pad, ali taj pad se opet može pripisati korištenju elektroničkih cigareta ili sličnih uređaja, dakle, ne koristi se više klasična cigareta, nego se koristi elektronska cigareta, blagi je pad, ali tu ima jako, jako puno prostora i tu je uloga odgojno obrazovnog sustava od presudne važnosti.
Zahvaljujem. Slijedeća replika poštovana kolegica Vesna Bedeković, izvolite.
Hvala lijepo. Kolega, evo drago mi je da ste i vi ponovno istaknuli, a nisam znala da će i kolega Stazić evo replicirati u tom smjeru, drago mi je da ste ponovno istaknuli važnost preventivnih aktivnosti u, kad je u pitanju sprječavanje nasilja među djecom i nasilja nad djecom i osobito mi je drago da ste istaknuli važnost preventivnih programa u osnovnim i srednjim školama u RH kako bi se, dakle, i aktivnosti preventivnih programa u smislu sprječavanja nasilja, u smislu poboljšavanja stručnog usavršavanja svih dionika koji rade s mladima u tom području i još najvažnije u smislu senzibiliziranja i same djece, ali i roditelja i šire zajednice o ovoj problematici i ponovno ću naglasiti da je Vlada RH u prošloj godini sufinancirala 43 projekta u okviru preventivnih [[Upadica: Zahvaljujem]] aktivnosti u osnovnim i srednjim školama.
Odgovor poštovani kolega Ćelić.
Kolegice Bedeković, dakle, nacionalna strategija suzbijanja ovisnosti nova koja je previđena za osmogodišnje razdoblje, ima dio koji se tiče prevencije ovisnosti djece i mladih kao što ste naveli, dakle obiteljsko okruženje, odgojno-obrazovni sustav i društvena lokalna zajednica su ključne i mi moramo onda usmjeravanje te prevencije, ono nije samo dakle na pojedince, nego je i na skupine, ali ako hoćete i na cijelu populaciju unutar jedne zemlje, pa dakle ako to sve troje ukomponiramo onda će prevencija biti učinkovitija.
Zahvaljujem. Slijedeća replika poštovana kolegica Irena Petrijevčanin Vuksanović.
Hvala lijepa, poštovani kolega Ćelić ispravite me ako griješim, ali ovisnost o internetu još uvijek se ne nalazi u klasifikaciji bolesti kod nas, je li ove godine uvrštena stvarno nemam tu informaciju. Da stvari izmiču kontroli, toga smo svjesni i da internet danas dostupniji nego roditelji toga smo svjesni, a da je ovaj problem još uvijek se rješava na razini institucionalnoj odnosno na razini da se riješi posljedica kad je već do ovisnosti došlo, a ne prevencija kroz zakonodavnu, zakonodavni okvir i toga smo svjesni, pa me zanima vaš komentar oko ovog mog pitanja.
Zahvaljujem. Odgovor kolega Ćelić.
Dakle, kolegice u pravu ste, ovisnost o računalnim igricama ne postoji kao takva u dijagnostičkom i statističkom priručniku ona je zbirno navedena u ponašajnim ovisnostima, dakle to su nove ovisnosti gdje nema uzimanja određene psihoaktivne tvari koja onda mijenja funkcioniranje mozga i mijenja ljudsko ponašanje, to je na jedan način u nekoj kategoriji između kao određeni predmet istraživanja. U ovome trenutku je to puno veći problem recimo u zemljama na Dalekom istoku, Japan, Južna Koreja, no polako ali sigurno dolazi i na područje Europe, pa tako i na područje Hrvatske. S te strane je vrlo bitno i da ove dakle službe za školsku medicinu, službe za mentalno zdravlje rade na prevenciji eventualnog nastanka ovisničkog obrasca ponašanja o internetu, o računalnim igricama i sl.
Zahvaljujem kolegi Ćeliću.
Poštovane kolegice i kolege, evo stanka je istekla, mi nastavljamo sa pojedinačnom raspravom o točci koju smo imali prije izjašnjavanja o amandmanima, pa će sada govoriti poštovana zastupnica Marija Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče, uvažena pravobraniteljice sa suradnicom, uvažene državne tajnice i državni tajniče, kolegice i kolege, evo nakon ovog, nakon ove stanke koju smo imali danas između, u samoj raspravi o izvješću pravobraniteljice za djecu za 2018.g., nekako da se uvodno vratimo na samo izvješće, htjela bih reći da kad govorimo tehnički o samom izvješću, znači, o obimu, ja se svakako zalažem i podržavam obim izvješća jer smatram da je to jako važno i važno je iz više razloga jer svatko tko želi nešto saznati, saznati će tek ako je izvješće upravo ovakvo i ono će, ne samo nama, nego i mnogima, dakle, svim građanima, a i svima koji se iz bilo kojih razloga žele baviti problematikom i ona im je važna iz bilo kojeg razloga, ovdje mogu zaista onda pronaći vrijedne podatke i zbog toga i dalje to podržavam i ne slažem se, dakle, s konstatacijom Vlade da to treba biti u sažetijem obliku jer mislim da tek sada možemo, na ovaj način možemo dobiti jedan kvalitetan uvid u ono što ste vi radili ili kakvo je stanje po pitanju zaštite djece, to, to sam rekla i jučer kad je bilo izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, tako i mislim da za sve pravobranitelje, dakle, sve te institucije koje je štite zapravo posebne, dakle, štite građane, imaju, taj zadatak je bitno da ono bude i ovakvo. Međutim, ja bih se sad, naravno, teško je u tih 10-tak minuta se obuhvatiti kompletno izvješće ili govoriti o svemu što ste vi naveli. Ja ću pokušati naglasiti ono što smatram da je važno i još reći nešto što mi se čini da nisam primijetila u izvješću, a smatram da bi ono moglo biti, možda nisam primijetila jer je ovako sveobuhvatno, pa mi vi … [[Govornik se ne razumije]] kako budete imali potrebe, a ja ću vas moliti da, da mi kažete da li je to navedeno negdje, pa me ispravite ili uputite, uputite na neke vaše navode. Htjela bih se osvrnuti zapravo na vašu zadaću, konkretno vas kao pravobraniteljicu uvažavajući činjenicu da ste 2.g. odnosno godinu i nešto ili 2.g. da ste na ovoj dužnosti, no vjerujem da ćete i kroz neki svoj daljnji mandat imati još više recimo hrabrosti ili još više, dakle, onog jasnog pokazivanja javnog i u medijima i među građanima, onog što zapravo vi predstavljate, a predstavljate zaštitnika djece i to je ono ključno. Dakle, i u svakoj situaciji koja se događa, a svakodnevno se događaju situacije koje zahtijevaju vaš angažman jer je područje zaštite djece zaista sveobuhvatno, sva područja života su područja zaštite djece. Stoga je zadatak pravobraniteljice zaista takav, on mora bit vidljiv, on mora biti promptan, on mora bit hrabar, on mora biti ohrabrujući za sve koji žele zajedno s vama raditi na zaštiti djece. Zašto to govorim? Zato što mislim da bi bilo dobro da je u situacijama u kojem ste reagirali, al je bilo možda bolje da ste reagirali malo ranije, da ste reagirali u situaciji. Evo recimo, bilo je i medijskih nastupa u kojima ste i vi sudjelovali, a u kojima da je bila promptna reakcija tog trena kada ste primijetili da je došlo do narušavanja prava djece, recimo pojavljivanja djece u medijima, da je bila odmah reakcija, ona bi i za vas bila kao pravobraniteljicu, snažnija, a govorila bi, svima bi pokazala se poruka, gledajte ovako ne smijemo raditi, ako pravobraniteljice iskazuje stvarnu svjesnost o zaštiti djece, onda je to to. Govorim to i za vas, ali i za sve nas, dakle, sve dužnosnike, da je svjesnost bilo korištenja djece u bilo koje svrhe, zaista ta svjesnost o tome što radimo s djecom i kako ih koristimo i dal ih uopće koristimo i dal je to u svrhu dobra i zaštite djece, da je to izuzetno važno, a vi ste prvi koji to trebate reć, tako i u ovom slučaju pojavljivanja političara bilo kojeg, tu moramo reći jel postoji granici il ne postoji granica i da li smijete vi reći da li jedan političar ima pravo se pojaviti, a neki drugi ne, da li jedan dužnosnik ima pravo se pojavit s djecom, drugi ne. Dakle, tu je, nejasna je tu granica, a možda biste vi morali reći ne, dakle, ne postoji, bez obzira jel se radi, dal je to u predizborno vrijeme il je to u neko drugo vrijeme. Kampanje se svakako ne smiju u bilo kom smislu provoditi, a uz korištenje djece. O tome bi se moglo puno govoriti i htjela bih vam napomenuti još jednu stvar izuzetno, dakle, nasilje nad djecom, to ste sami spominjali je jedno od najvećih neprijatelja. I tu pravobraniteljica zaista ima što reći. Ja nisam vidjela u vašem izvješću, jako ste puno, dosta ste obrazlagali, govorili ste o samim zakonima i zakonskim odredbama. Ne znam, da li ste se u dovoljnoj mjeri osvrnuli na pedofiliju u crkvama? Da li ste se dovoljno osvrnuli na pedofiliju svećenika? Da li ste se dovoljno osvrnuli na ulogu ljudi, kojima se povjeravaju djeca, a iskorištavanje djece je prisutno? Mislim da niste, nisam dovoljno to vidjela u vašem izvještaju i mislim da je to propust, jer je to jedan, jedna od zaista, loših, jedna od stvari, o kojima također je i vaš zadatak, upozorava. Upozorili ste na neke propuste koje se rade u crkvama, primijetila sam kada je u pitanju, svećenika koji nije htio transrodno dijete, dakle, dozvoliti kumstvo, na vjeronauku također, međutim, nisam primijetila dovoljnu osudu, spolnu, seksualnog zlostavljanja djece od strane svećenika. To je izuzetno važno, vaša poruka je izuzetno važna. I zbog toga je, mislim da bi ju trebalo istaknuti i mislim da biste je trebali i u sljedećim izvještima, proučiti, vidjeti i dati još jednu snažniju osudu, jer ako spominjete udruge, ako spominjete klubove, koji nisu dovoljno zakonski regulirani, onda jednako tako možemo sa sigurnošću reći, kada dijete prepuštamo crkvi, da je zaštićeno, možemo li to reći, nisam sigurna? I na kraju, budući da zaista nemam 10 minuta, prođe, htjela bi još treću temu i tu sam načela sa, replicirajući kolegici Bedeković, dakle, i vas također, sada na neki način pozivam, a tu su i državne tajnice, i ministarstva zaduženog za socijalnu skrb i Ministarstvu obrazovanja i državni tajnik zdravstva i vi ste pravobraniteljice tu, dakle, nužno je za uspostavljanje, što ranijih procesa intervencija, ranih intervencija, za svu djecu, pogotovo za djecu s teškoćama u razvoju, odnosno, za djecu sa autizmom, krenuti od ključnog uspostavljanja, upravljačkog Odbora za ranu intervenciju. Vaša vlada trenutno, je zadužena za taj proces. Nužno je imenovati taj upravljački odbor kako bi se krenulo sa tim procesima, 2 g. se čeka na to. Imam nekih informacija, da je, da su se upućivale i požurnice, ali evo, i vi pravobraniteljice, za osobu za djecu, molim i pozivam vas, da i vi potaknete da se taj upravljački odbor što skorije imenuje. Hvala.
Hvala. Imamo 2 replike na vaše izlaganje, prva je poštovanog zastupnika Ante Babića.
Hvala poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Biti će kratko vrijeme, dakle, neke konstatacije, o kojem vi govorite kolegice Alfirev su jako opasne. Znate pedofilija svećenika, poopćavate stvari, možda i stvari koje su se dogodile i kod takvih slučajeva sigurno se one kažnjavaju ili su procesuirane. Dakle, govoriti generalno o tome, je jako, jako opasno. Kada govorite o korištenju djece, kod političara, vi kao da ste … [[Govornik se ne razumije.]] kod kolege Đujića i kao da imate neku traumu iz djetinjstva vjerojatno iz svoje bliže ili daljnje okoline, sjećajući se onih političara, gdje se je moralo stajati uz cestu, pa su se morali kao takvi pozdravljati. Dakle, toga nema. Ukoliko mislite da je to jako opasno, pogledajte instagrame g. Marasa i vašeg predsjednika Bernardića, pa ćete vidjeti, kako oni koriste svoj instagram kada su djeca u pitanju. I zadnja stvar, vi stalno govorite, pravobraniteljice, vi ste zaštitnica djece, vi ste, zaštitni djece su Sv. Nikola i Sv. Ante, ona je opunomoćiteljica Hrvatskog sabora, opunomoćiteljica Hrvatskog sabora vezano za prava djece u RH.
Hvala, hvala lijepo. Odgovor poštovane zastupnice Marije Alfirev.
Kolega Babić, niti je ovo što sam izjavio, niti je preuveličano, niti slučajno, niti uopćeno, nego to su fakti, to su činjenice. To su činjenice što se toče svećenika nekih, dakle, jednako kao što je u građanima, među svima, dakle, postoji, nisu svi takvi, niti sam ja rekla da su svi. Međutim, zadatak je i pravobraniteljice za djecu, da u svom izvješću također to se uvede. Jer ukoliko se navode klubovi, igraonice i slično, jednako tako i djeca moraju biti zaštićena kada idu u crkvu, jednostavno moraju. Što se tiče, vrlo sam jasno rekla i što se tiče političara i dužnosnika, jasno je da, djeca moraju biti u svakom slučaju, u svakoj situaciji zaštićena, a pravobraniteljica je ta koja to mora izgovoriti i reći.
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Hajdukovića, izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Kolegice, u pravu ste kada kažete da posebnu pažnju moramo usmjerit na to, kada djecu predajemo nekim institucijama, od autoriteta recimo to tako, ili pojedincima od autoriteta. Tu dakle, govorimo odgojitelje, učitelje, učiteljice, profesore, nastavnike, svećenike, koji su u ulozi autoriteta, dakle, predavača, učitelja, odgojitelja i koji takvu poziciju mogu zlorabiti. Baš zbog takvih ljudi, koji zlorabe poziciju, zato treba imati najstrože kazne, zato trebamo imati registar pedofila, odnosno, one koji su seksualno iskorištavale djecu, da ne bi se doveli u poziciju da se takvim ljudima dopusti rad s djecom. Dakle, to moramo najoštrije kažnjavati i regulirati.
Odgovor poštovane zastupnice Marije Alfirev.
Da, kolega Hajdukoviću, upravo tako. Dakle, svi oni koji su dakle, svaka institucija ili svaka osoba koja predstavlja određeni autoritet je, mora biti dakle ima i odgovornost, a odgovornost je u ovom slučaju u radu sa djecom je upravo takva da je ona i podložna promjeni jer svatko tko radi s djecom zapravo mora biti u mogućnosti, mora se moći provjeriti, ali isto tako i Pravobranitelja za djecu mora biti u mogućnosti svaku osobu od autoriteta, na neki način pravobraniteljstvo mora doći, moći provjeriti. Dakle i prijave moraju moći doći do pravobraniteljice i jednako tako, ona mora vrlo jasno na vrijeme izgovoriti, objaviti tu osudu i predložiti neke mjere.
Hvala. Sljedeća pojedinačna rasprava je poštovanog zastupnika Domagoja Hajdukovića.
Hvala g. potpredsjedniče. Uvažena pravobraniteljice sa zamjenicom, državne tajnice, državni tajniče, kolegice i kolege. Ja ću svoju raspravu pokušati sažeti maksimalno budući da smo već puno toga čuli, ne želim se ponavljati, no uvijek kada raspravljamo o institucijama pravobranitelja, odnosno pravobraniteljice u sadašnjem slučaju, ja volim naglasiti, a mislim da je to jako bitno zbog edukacije javnosti, koja je zapravo uloga pravobranitelja jer najčešća, a vidjet ćete to i za strukture prijava koje uredi primaju, ljudi često ne znaju koja je zapravo uloga pravobranitelja, odnosno pravobraniteljica. Kada govorimo o pučkoj, bilo o našim specijaliziranim pravobraniteljima, dakle za osobe s invaliditetom, za djecu, itd., itd., pa se ljudi žale od toga da na sudske presude, na različite druge stvari s kojima pravobranitelji, zapravo institucija pravobraniteljice nema nikakve veze i tu zapravo je i naš zadatak kao odgovornih političara, naravno i samih pravobraniteljica, iako one to pokušavaju da kroz i ovaj forum, recimo to tako, javnih, ali na svaki drugi javni istup pokušamo educirati javnost, kako bi što manje zapravo ured opterećivali sa stvarima za koje one nisu zadužene, a moraju odgovoriti, dakle, po zakonu. I meni je tu isto žao što često u fokusu medija nisu izvješća naših pravobraniteljica iako su one, kao što ja volim naglasiti zapravo lakmus papir stanja u našem društvu. Dakle, pravobraniteljica za djecu, o čijem izvješću sada raspravljamo nam zapravo samo govori kakvo je stanje u našem društvu, kako su nam djeca zaštićena, koji su najčešći propusti i zapravo bi trebalo biti nama putokaz i kao zakonodavcu, ali i svim institucijama kako te probleme dalje rješavati. Prozivati instituciju pravobranitelja za nedostatke u sustavu je van pameti, a to je isto dešavalo u ovom domu. Ne govorim konkretno o recimo, pravobraniteljici za djecu, ali ima slučajeva. Bilo je i nažalost još ih ima jer često ni kolege koji sjede ovdje i kolegice ne shvaćaju koja je uloga pravobranitelja. Ona je naša opunomoćenica da se bavi ovim problemima i da nama da povratnu informaciju što trebamo činiti i o tome trebamo itekako razmišljati. Ono što isto volim uvijek naglasiti je dostupnost recimo to tako, usluge pravobranitelja. Uslugu koristim ovdje u najširem mogućem pojmu, a to su područni uredi. Dakle, pozdravljao sam prije niz godina kad je Pučka pravobraniteljica otvarala područne urede i drago mi je vidjeti da u svakom dijelu Hrvatske postoje Područni ured Pravobraniteljice za djecu i da se oštećenici mogu obratiti dakle u relativno blizu mjestu svog stanovanja, odnosno da ne moraju dolaziti isključivo u Zagreb, ako žele podnijeti neku predstavku ponaosob. To je i doprinos decentralizaciji Hrvatske, ali isto tako i omogućavanje dostupnosti usluge odnosno mogućnost obraćanja Uredu pravobraniteljice u svakoj hrvatskoj regiji. Ono na što bih ja htio posebno skrenuti pažnju su CZSS koji često imaju nadležnost, na koju imaju nadležnost kada govorimo o nasilju u obitelji, o zanemarenoj djeci i čitavom nizu drugih stvari koje sam nažalost iskusio iz prve ruke radeći u školi. Bojim se da su naši CZSS jednostavno preopterećeni. Fali im resursa, fali im logistike, fali im ljudi i bojim se da, a to se između redova da iščitati zapravo iz izvješća pravobraniteljice da nemamo zapravo grupu entuzijasta koji rade u tom sustavu, taj sustav je već odavno bio u raspadu. Zašto vam to govorim? Kada škola, barem dok sam ja u školi radio, kada škola podnese prijavu CZSS-u da sumnja na ili zlostavljanje u obitelji ili da je dijete zlostavljano ili nešto, često zna proteći i po nekoliko tjedana prije nego što djelatnici CZSS mogu izaći na teren, ne zato što ne žele, nego zato što imaju zaostatke još od dalje. Kada izađu na teren, najčešće nije dovoljna jedna posjeta ili jedan uvid ili jedan intervju, nego to treba učiniti i sa nastavnicima odnosno učiteljima, sa prijateljima, sa susjedima, sa samim roditeljima, sa djetetom, dakle to je sve proces koji iziskuje dosta vremena određenog stručnjaka, a taj stručnjak ili stručnjakinja u to vrijeme u pravilu nema. I što vam se onda dešava? Ne možemo njih kriviti isključivo. Da se neke stvari možda preskaču, da se zbrzaju, ili da se ne odrade sa dovoljno pomno odnosno kako bi trebale zato jer jednostavno nemaju dovoljno vremena, nemaju uvjete za to i zapravo tu sustav pada odnosno ne pruža onu zaštitu koju bi trebao. To na treba i te kako biti poziv na uzbunu, da se u sustav socijalne skrbi i te kako treba još ulagati, ako želimo, znači održiv i efikasan sustav, a posebno efikasan mora biti kada se radi o nasilju u obitelji i nasilju nad djecom jer kada, evo kolegice Alfirev je govorila prije mene, o nasilju u školi, dakle kod od strane osoba koje imaju autoritet nad djecom, ali kad su djeca izložena nasilju u jedinici odnosno u okružju obitelji u koje bi trebale biti najsigurnija, a nema ih tko zaštititi, onda zaista pričamo i o dugoročnom velikoj šteti koja će dijete trpjeti u kasnijem životu. Kažem, to sam ponovno imao prilike iskusiti i kao neposredni radnik u odgoju pedagoškom, da sam doslovno vidio da su neka djeca propala upravo zbog toga jer sustav nije mogao na vrijeme reagirati iz razno raznih razloga ali u pravilu su ti razlozi bili objektivne prirode. I što se desilo zapravo? Izgubili smo jednu osobu, jednu osobu u čiju sanaciju ako ćemo ikad tu osobu moći u potpunom emotivnom smislu sanirati, dakle da bude odrasla, odgovorna i emotivno zrela osoba će trebati jako puno vremena i jako puno resursa. A da je sustav reagirao na vrijeme možda to uopće nismo trebali raditi. Tu bih i završio s tim da još jedanput bih naglasio da je nasilje jako veliki problem, dakle kada govorimo o obiteljskom tu neki mehanizmi i postoje, međutim kada govorimo o među vršnjačkom, to je jedan sasvim drugi par rukavica, recimo to tako, jedan sasvim drugačiji problem koji zahtjeva i drugačije pristupe. Tu ne govorimo samo o zakonodavstvu, tu govorimo i o radu škole, dakle gdje se to i najčešće dešava jer škole su nam nažalost previše postale obrazovne institucije, premalo odgojne i to je nešto na čemu bi trebalo staviti i naglasak. Dakle postoje i odgojni predmeti koji bi djecu trebali odgajati i da budu odgovorni jedni prema drugima i da budu odgovorni i građani a bojim se da to sve više izostaje. U svakom slučaju pohvale radu pravobraniteljici a isto očekujem da ćemo u sljedećim godinama čitati još iscrpnije i još bolje izvještaje i da ćete zapravo i dalje nastaviti ukazivati i ono što je vaš posao na sve propuste, sustava, na sve propuste zakonodavca i na ono što trebamo napraviti. I ja računam da su naše institucije pravobraniteljice na neki način naša savjest koja nam stalno govori u kojem smjeru bi trebali ići, što bi trebali popraviti, koje rupe bi trebali zatvoriti da bi naš sustav, bilo onaj pravni, bilo dakle sustav socijalne skrbi, skrbi o osobama sa invaliditetom ili o ravnopravnosti spolova bio što efikasniji, što bolji i što više na usluzi našim građankama i građanima, što je u konačnici i njegov cilj. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sljedeća rasprava biti će poštovanog zastupnika Ante Babića. Izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana pravobraniteljice, članovi Vlade, poštovane kolegice i kolege. Dakle od 2003. godine kada je zapravo i formiran Ured pravobranitelja za djecu, pa evo sve do danas ovih u ovih 15 godina, ovo je zapravo 15.-to izvješće ali 16.-ta godina rada pravobranitelja za djecu. Dakle u tih 15 godina i sve one brojke koje ste stavili su zapravo vrlo impresivne brojke i to cijenim i siguran sam da od tog vremena do danas se jako puno radilo na tome, na zdravstvenoj zaštiti djece, na socijalnoj zaštiti, u obrazovnoj strukturi, u svemu onome zapravo što je vezano za prava djece ali i ono što mi kao okolina možemo naravno napraviti. Sve te aktivnosti koje su vezane za vaše izvješće korektno su podijeljene u onih 7 glava i mislim svi oni koji su htjeli i mogli iščitavati određene stvari mogli su to napraviti od samog praćenja pojedinačnog prava djece do djelovanje mreže mladih savjetnika što posebno cijenim ali tu imam neko svoje mišljenje dakle da kroz društveno djelovanje ali nikako kod donošenja zakona jer ta kritičnost ili samokritičnost kod djece nije dovoljno izražena da bismo mogli zakonsku regulativu prilagođavati i savjetima mladih do sudjelovanja u izradi propisa, što posebno pohvaljujem. Činjenica je da mnogi nisu kao takvi involvirani u same zakonske propise ali se barem naznačilo ili dalo do znanja što zapravo pravobraniteljica za djecu želi izmjenama tih propisa ili samim sugeriranjem kod propisa. Zatim u obilascima vezano ustanove za djecu, odnosno razgovorima sa djecom što mislim da je jako bitno. Znao sam često puta reći u svojim izlaganjima ovdje u Hrvatskom saboru da djeca moraju upoznati svoju pravobraniteljicu, ne mislim sad samo imenom i prezimenom iako bi i to trebalo ali sigurno sam ured pravobranitelja za djecu to svakako. I pohvaljujem te akcije i aktivnosti koje su u suradnji sa vrtićima, sa školama i sa drugim institucijama. Samo vaše izvješće koje je, istina napisano na 300-tinjak i nešto više stranica i mislim da i Vlada u svom mišljenju kaže da je to preveliki broj stranica, neki od kolega su danas govorili da nije, oni koji to žele mogu iščitati, mislim da je to kolegica Glasovac govorila ali mi imamo izvješća i pučke pravobraniteljice, izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za ravnopravnost spolova. I kad još tome pridate i mišljenje Vladi RH koje je na otprilike na 30-ak, 40 stranica to je negdje oko 1500 stranica teksta. Dakle o nekim stvarima o kojima i vi pišete u vašemu izvješću ja mislim da im tu, ne treba im biti mjesta, dobro je i upozoravati na određene stvari o kojima govorite da ne govorim sad o pojedinačnim stvarima vezano za diskriminaciju, pisali ste negdje sportskih učitelja ili nastavnika ili slično, možda je to pojedinačan slučaj, ali ako ga vi javno napišete, on je javno dostupan dokument, on ili takvi slučajevi mogu poprimiti određene masovne negativne reakcije. Dakle kada se radi o pojedinačnim slučajevima ili u manjem broju slučajeva možda to ne bi trebalo tako objavljivati. Isto tako to je moja zamjerka generalno, znam da se o tome mora pisati, znam da je to vaša uloga i da je to zakon koji pratite, Zakon o diskriminaciji ali diskriminacija može biti sve, od trenutka kada ja vas u interaktivnom sada razgovaram s vama ili dok vas pogledam do ozbiljnih oblika diskriminacije. Pa i vi ovdje govorite o određenim dijelovima diskriminacije i vjerujte mi, mi koji često idemo vani i u tim smo međunarodnim tijelima i međunarodnim organizacijama a pogotovo sjećam se povjerenika za ljudska prava Nilsa Muižnieksa koji je zapravo samo čitao, iščitavao takva izvješća i onda su donosili takav svoj sud i onda vam se često puta zna dogoditi da o tim međunarodnim istancama se zapravo govori u Hrvatskoj i o velikom broju diskriminacije što se baš i ne može iščitati recimo iz vašeg izvješća da se ne radi o nekoj masovnoj pojavi, hvala Bogu, ima pojedinačnih slučajeva i vi ih kao takve donosite i po spolu i rasi i nacionalnim manjinama, to svakako treba suzbijati što je moguće više ali ne govoriti o tome kao nekakvoj masovnoj pojavi što zapravo i nije. Isto tako treba paziti u tim izvješćima na pisanje određenih rečenica, recimo jedna rečenica. Djeca u Hrvatskoj trpe nasilje i prešutno uz odobrenje okolice. Dakle, misli se sna svu djecu što nije točno. Dakle, možda treba pisati neka ili pojedina djeca trpe takvo nasilje. S druge strane vi također pišete, poteškoće u usvajanju djece. Dakle, evo tu vam sjedi državna tajnica iz Ministarstva demografije, obitelji i mladih i socijalne politike, nije tako, dakle djeca do 3 godine su gotovo sva posvojena. I to treba reći. Ona djeca koja vam se ne posvajaju, uglavnom se radi s djecom osobe s invaliditetom starijih od 6 godina ili se radi o djeci nacionalnih manjina najviše ili pretežito romskom djecom. Dakle, to vam može potvrditi i državna tajnica. Dakle, nije, nije to baš tako što se samog posvajanja tiče. Ono što svakako pohvaljujem, a to je da ste vi već unaprijed znajući da ćemo predsjedavati EU od 1.1.2020. godine, već razmišljate o tome i sugerirate vladine određene stvari pogotovo vezano za Strategiju Vijeća Europe za prava djece i sve ono što joj pripada i mislim da je to vrijeme kada možemo i obilježiti to predsjedavanje upravo takvim stvarima vezano za djecu i to strašno pohvaljujem. Ono o čemu želim govoriti, da mi ne istekne vrijeme, dvije su stvari. Dakle to je naselje i o drugim povredama prava putem interneta i računalne igre, igrice i prevencija ovisnosti o računalnim igrama. Dakle, ovo su sada masovne pojave. Kada govorimo o ovom donesenom zakonu o audiovizualnim djelatnostima ili ovaj nacionalnom komparativnom istraživanju što stvarno pohvaljujem, ali vam ono nema rezultata, vi nemate još rezultate za to nacionalno komparativno istraživanje ili sam ja možda nisam to vidio, ali sam vido na 1.000 djece ali nemate rezultate, dok rezultati dođu mnoge stvari će se u međuvremenu dogoditi, kao i onoj općoj uredbi o zaštiti zapravo podataka tzv. GDPR obrascu, dakle sve je to pohvalno. Međutim, evo i kolegi Petrijevčanin govorila o tome o cyberbullyingu i o svim onim stvarima negativnim u internetu, što je najgore, što je najgore, roditelji se hvale time, roditelji fotografiraju svoju djecu i oni o tome jako, jako puno govore. Dakle, s jedne strane morate zbog pristupa internetu paziti na prava djece, da mogu slobodno pristupiti, slobodne informacije, a s druge strane i one negativnosti koje vam se događaju na internetu jer čim vam se roditelji u tome pojave oni su vam influencer i to vam djeca ne vole. Što se tiče računalnih igrica, žao mi je vrijeme će mi ovaj ponestati, dakle tu imam svoj mišljenje, vjerujte mi imam 5 djece, prosjek vam je 6 sati, u tih 6 sati dakle moja djeca 30 sati su na igricama na internetu, to je prevelika opasnost, sve negativnosti koje iz toga proizlaze govori je i doktor Ćelić danas ovdje i o ovisnost o tim igricama, niz negativnih pojava, do čak određenih kardiovaskularnih da vam ne govorim, o tome smo govorili kad smo govorili o drogama. Dakle, na to treba jako paziti. Pazite, kada vam se djeca na školskim odmorima, a i vi to pišete nemaju nikakvu interakciju već se igraju sa tim video igricama i koriste to vrijeme to je znak za uzbunu. Ja ne znam možda će ovo izazvati sablazan, ali govorim to iz iskustva. Dakle, djeca sa 12, 14 ili 16 godina koja su vam na video igricama njihova se fiziologija mijenja, oni vam nemaju uopće poriva, znate one prve ljubavi kad su 13, 14 i 15 godina, oni vam tog poriva više nemaju oni to imaju u virtualnom svijetu. Dakle, to je jedna prevelika opasnost. Mislim da je to zvono, zvono za uzbunu. Dakle, to je jedna velika opasnost, mi ne marimo možda toliko za te posljedice i ja bih volio da o tome se povede više računa. Spominjao sam Strategiju Vijeće Europe i onih 7 točaka, nemam vremena, a one su bitne. Dobro da o njima govorite, da ste upozorili Vladu i ovdje nazočna ministarstva, možda fali i nedostaje Ministarstvo kulture, ali o tome svakako treba govoriti. Pohvaljujem posebno vašu povelju ovu o sigurnosti djece na internetu u Hrvatskoj. Drago mi je i volio bih da se što više ljudi uključi u to, vidim da su uključili i ovi centri vezano za djecu od nasilja, da je HAKOM uključen i tri operatera i trebalo bi se puno, puno više ljudi uključiti. Svakako mi se sviđaju dvije rečenice koje ste rekli. Dakle, traumatizirana djeca odrastaju u traumatizirane ljude i o tome voditi računa. I vi ste zaključili da bez dovoljno političke odlučnosti, s time se s vama u potpunosti slažem, da se stanje unaprijedi na svim područjima i razinama u našem društvu. Nijedna odobrena strategija, propis ili zakon to neće moći promijeniti ukoliko mi to ne želimo. Dakle, sve je na nama tj. na institucijama. I za sam kraj, evo pravobraniteljice ja vam predlažem, bez obzira koliko mali broj ljudi da u tom uredu formirate jedan tim koji će se upravo baviti ovim ovisnostima jer ono što mi sada dobivamo u RH to su zastarjeli podaci [[Upadica: Hvala.]] a oni su alarmantni.
Hvala lijepo, imamo jednu repliku poštovanog zastupnika Pernara, izvolite. Mikrofon molim.
Uvaženi zastupniče Babić, zanima me kako ćete glasovati o našem prijedlogu zakona da se registar pedofila javno objavi i zanima me što mislite o EU koja kaže da bi trebalo štititi privatnost pedofila i ne objavljivati njihova imena. Jer upravo smo takvo objašnjenje dobili od Vlade, da tobože nije u duhu EU da se kao njihova privatnost krši. Da li je to neki pedofilski duh, da li je to zapravo neka nova kultura koju mi prihvaćamo, a u kojoj su nedužna djeca prve žrtve? Hvala.
Odgovor poštovanog zastupnika Ante Babića.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, dakle ovaj vaš prijedlog zakona došao je u pravo vrijeme, u predizborno vrijeme i to je neviđen primjer iskorištavanja djece u predizborne svrhe apsolutno. Što se tiče samog registra pedofila, ja s tim nemam apsolutno nikakvih problema da se on objavi. Međutim, imam protiv onoga što se događa u RH, dakle i bez da se nešto dogodilo ili da su određena tijela koja to trebaju procesuirati ili institucije to napravile, dakle kod nas javnost odnosno mediji unaprijed osude ljude. To nije dobro, ta stigmatizacija nije dobra pogotovo jer smo mi jedna mala sredina i tu, da ali nije, ona kao takva nije dobra. Dakle, u trenutku kada to institucije naprave ja nemam apsolutno ništa protiv objave registra, registra pedofila. Hvala.
Slijedeća rasprava je poštovanog zastupnika Branimira Bunjca.
Hvala lijepa potpredsjedniče HS. Uvažene kolegice i kolege, u svojoj raspravi u ime kluba, poštovanoj pravobraniteljici sa suradnicima, u ime kluba sam govorio o problemima koji su detektirani dosta dobro i objektivno opisani u izvješću pravobraniteljice, ali samo ostao dužan reći nešto i o mogućnostima poboljšanja sustava, o rješenjima koja bi unaprijedila zaštitu djece, njihov društveni i socijalni položaj i na koncu konca omogućila im odrastanje u kvalitetne ljude koji bi mogli samostalno brinuti sami o sebi i o drugima. Znači, mi već duže vrijeme primjerice slušamo najave iz Vlade, ne znam koliko godina, da će svako dijete imati dječji doplatak. Zašto se ta mjera na provede? Kad će se konačno provesti ja doista ne znam, mislim da sada, ako ikada su postojali uvjeti, da oni postoje sada, vidimo da se takva mjera uporno odgađa odnosno ne provodi. Mi smo u Živom zidu donijeli u HS i raspravili ovdje Zakon o oporezivanju banaka, njihove imovine, gdje bi se sva sredstva dobivena tim porezom koristila za djecu odnosno za demografske mjere. Predložili smo da se oporezuje samo 0,67% imovine banaka, što bi predstavljalo 2,5 milijarde kuna godišnje i to prvenstveno iz razloga što svugdje u europskim državama postoji i opći i posebni porez na banke, a kod nas ne postoji ni posebni, ni opći, kod nas ne postoji porez čak niti na bankovne transakcije, koje dakle, uobičajen apsolutno u svim državama EU. I kad smo mi donijeli, dakle, zakon koji minimalno, ponavljam još jednom 0,6% oporezuje banke, a istovremeno jako, jako puno bi značio za djecu, za majke, za roditelje, primjerice od toga poreza svako novorođeno dijete moglo bi dobiti 50.000,00 kn u gotovini, svako, baš svako, onda je vladajuća većina to sa podsmjehom ismijala ko neki populistički potez, sad opet brbljaju kako se tu radi o nekakvoj predizbornoj agendi iako smo mi Zakon o pedofiliji dali prije godinu dana, kad nikakvih izbora nije bilo na vidiku, niti opće potrebe da se o izborima priča, oni sad kažu, e to je bio vaš predizborni put. Oni uvijek nešto izmišljaju, nikad nije vrijeme, nikad nije vrijeme, sad je Uskrs, sutra je 1. maj, onda su izbori, onda je Dan neovisnosti, pa su praznici, pa se moraju zastupnici odmarati, pa spavaju, nikad nije dobro vrijeme. A dobro vrijeme je upravo sad, evo ovu sekundu je dobro vrijeme, šta imamo čekat. Koliko se prošle godine rodilo djece u RH? 37 000, rekord rekorda. Tko je za to kriv? Koliko ih je umrlo? 53 000. Minus 16 000. Minus jedan cijeli Čakovec. Kolko ih se iselilo? 48 000. U godinu dana minus jedan Varaždin. Izgubili smo grad koji, ne znam, postoji 1000.g. i šta se ovdje priča? Ovdje se priča glavni problem u državi je zločasti Živi zid, oni su problem, njih treba, odmah sada stražu poslati, policiju, tenkove i onda će biti mir da začepimo ta pogana usta koja pričaju da nije kraljica najljepša na svijetu, neg je Snjeguljica. Uvijek kada treba birati između onih koji tlače i onih koji trpe, uvijek ova vladajuća većina bira one koji tlače. Kad treba izabrati hoćemo li štititi pedofiliju ili djecu, vladajuća većina štiti pedofile. Kad treba izabrati hoćemo li dati bankama ili novorođenčadi, oni daju bankama, oni hrane debelu gusku, to je njihovo, to je njihov predizborni program s kojim oni idu na Europske izbore, daju onima kojima ne treba, daju onima koji imaju za 1000 života, a siromašnoj djeci, a to ćemo jednom kad nas više ne bude, ne, brigo moja pređi na drugog. Zašto se uopće kod nas provode te mjere, 1000 puta smo rekli iskapčanja osnovnih režija poput struje, poput vode? Znate li da je u Irskoj voda besplatna? Zašto se ne slama dužničko ropstvo? Zašto se ne promijeni taj Ovršni zakon? Mi smo dali u proceduru potpuno novi Ovršni zakon. Zašto ne dođe na dnevni red? Zašto ne dođe vaš Ovršni zakon na dnevni red? Sutra je na dnevnom redu zakon Živog zida o Agencijama za naplatu potraživanja. Što ćete sutra? Opet ćete pričati da su izbori, da ne znam, je petak i da treba požurit doma. Zašto ne, taj zakon ne prihvatite? Zašto dopuštate da se danonoćno teroriziraju obitelji pozivima nekakvih EOS Matrix, Kofejsa, B2 kapitala i drugih zombija koje bi trebalo sve istjerati iz RH, zalupiti vratima i sve te dugove obrisat. Zašto ne štitimo dovoljno trudnice? Pričate, kunete se u prava žena, a svi mi znamo da žena koja zatrudni jednom, već je jednom nogom dobila otkaz, a ako slučajno ostane na radnom mjestu kad se vrati, onda je u daleko lošijem položaju nego je bila prije nego je otišla na porodiljni. Zašto ne ulažemo u znanost i obrazovanje? Zašto nema dovoljnog broja stipendija za studente? Zašto ne riješimo pitanje besplatnih udžbenika nego spuštamo na razinu županija i gradova pa tko može, može, tko ne može, ne može. Zašto ne riješimo pitanje učeničkog prijevoza? Tisuću puta sam već rekao u ovom Saboru da u školama postoje gladna djeca. I da bi djeca u školama ta gladna mogla jesti, daj e potrebno 30 milijuna kuna, potrebno je manje nego za ne znam, terapiju jednim lijekom u SAD-u i vi godinama to nikako da riješite. U srednjoj školi djeca uopće ne jedu, nikakav obrok nemaju a ostaju ako se uračuna ponekad praksa i po 10, 12 sati u školi. U osnovnim školama djeca jedu isključivo tamo gdje postoji kuhinja, gdje kuhinje nema, djeca ne jedu a takvih su škola gotovo polovica. I imate prijedlog da se daju sredstva, da se toj djeci u školama gdje nema kuhinja jednostavno dovoze obroci, da im se dovoze. I da se isto tako u srednjim školama organizira neka vrsta prehrane ali uporno sjedite na ušima i uporno vas to ne zanima. Ali šta vas zanima, zanima vas da date 5 milijardi kuna štetočini koja vodi Ministarstvo zdravstva, za njega ćete dati 5 milijardi kuna u jednom mandatu. Tapšat ćete ga po leđima i reći super, jako dobro radiš svoj posao. Dat ćete 5 milijardi kuna za Uljanik koji su razorile vaše Vlade u suradnji sa lokalnim politikantima. I prošle godine u prosincu kad je ostalo 350 milijuna kuna od nabavke kanti koje fala bogu nikada nisu stigle, rekao sam vam i dao amandman, dajte bar sad za tu gladnu djecu jer je bio višak u proračunu. ni onda niste htjeli dati. Trebamo li se onda uopće čuditi da u Hrvatskoj djece više nema, trebamo li se uopće više čuditi da u Hrvatskoj više nema mladih radnika, trebamo li se onda uopće čuditi da 70% srednjoškolaca želi napustiti RH odmah po završetku školovanja? Kad ćete konačno kao što kaže g. Babić, učinit sve što god možete vi političari da se ovo pitanje kvalitetno riješi? Živi zid će podržati izvješće pravobraniteljice, hvala lijepo.
Hvala lijepo, imamo jednu repliku poštovane zastupnice Glasovac.
Hvala g. potpredsjedniče. Kolega Bunjac, vi se čudite kako ova Vlada nema 30 milijuna kako ste rekli, da bi se osiguralo to da nijedno dijete u hrvatskim školama ne bude gladno odnosno da bi mu se osigurala prehrana. Pa naravno da nema. Kad će trebati 72 milijuna kuna godišnje za zapošljavanje 500 novih ljudi u administraciju, izmišljeno, novog izmišljenog Državnog inspektorata koji je osnovan da bi g. Mikulić mogao postati glavni državni inspektor. I to vam je red prioritet. Znači duplo više će se izdvojiti za novo zapošljavanje ljudi od recimo koliko će se subvencionirati stambeni krediti mladim obiteljima ove godine a nema se ni za ovih 30 milijuna kuna za prehranu djece u školama. To sve ogovori o prioritetima ove Vlade gdje su tu djeca a gdje su novi uhljebi jer baš me zanima kako će bit zaposleno tih novih 500 ljudi u administraciji.
Hvala. Odgovor poštovanog zastupnika Bunjca.
Hvala lijepa. Uvažena zastupnice Glasovac, znači naravno da je uvijek pitanje prioriteta što je nama bitno, što nam je bitno i mi kad pogledamo proračun za 2018. g. jasno vidimo koji su se stavke povećavale a koje stavke su ostajale iste ili su se čak smanjivale. Znači mi smo već sada među europskim državama samo dno po izdvajanju za obrazovanje. Znači mi imamo, koliko, manje od 3% proračuna izdvajamo za obrazovanje a postoje države gdje ima 8 i 11% da se dakle izdvajaju ogromna sredstva i gdje se djeca mogu nesmetano školovati praktički sve do stupnja doktora znanosti ali za što mi imamo, mi imamo za avione i za oklopne brodove. Koliko smo dali za oklopni brod, 300 milijuna kuna ove godine, hvala lijepo.
Hvala. Slijedeća rasprava biti će ona poštovane zastupnice Branke Juričev Martinčev.
Hvala lijepo štovani potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice sa suradnicom, državne tajnice, državi tajniče, kolegice i kolege. Evo čitav dan danas razgovaramo, raspravljamo o izvješću pravobraniteljice za djecu za 2018. g. i svi mi tu bez obzira s koje strane dolazimo, složit ćemo se da brojna djeca u Hrvatskoj trpe i na nama je da učinimo sve kako bi što manje djece trpilo i kako bi napravili napredak u odnosu na ono što je bilo 2018. a da ne kažem i ranije. Naime, pravobraniteljica je tu zaista potanko osvrnula se na brojne kategorije djece i nastojala zaštititi djecu i migranata, prosjaka, djeca u konfliktnim roditeljskim odnosima, zaštita djece stranih državljana, posebno je obradila prava djece čiji su roditelji u zatvoru, posebnu pažnju obraća i darovitoj djeci, djeci koja mijenjaju razredne skupine i slično. Na svima nama je da učinimo nešto kako bi toj djeci bilo bolje. Međutim čini mi se da danas u raspravi svi smo govorili o tome što bi tko trebao napraviti, znači Ministarstvo demografije je krivo za jedno, Ministarstvo zdravlja za nešto drugo, pravobraniteljica bi trebala uočiti treće a ne razmišljamo o tome što mi možemo učiniti u ovoj sabornici i što mi činimo, na koji način mi štetimo nekoj djeci ili traumatiziramo ih. Ja bih rekla da nam se čini da nešto nije u našoj nadležnosti kad izgovaramo takvo teške riječi za nekog kolegu, a evo i u posljednje dvije rasprave i replike čuli smo koješta. Znači vladajuća većina štiti pedofile, mi vladajući lažemo, mi smo korumpirani, neke od naših kolega su umiješani u mega afere sa prostitutkama, kokainom, davali su se ili namještali milijunski poslovi i slično. Sve to objavljuju mediji, a onda dolje na Facebook-u dolaze još sočniji pridjevi i komplimenti, spodoba, tuka, laže, lopov i slično. Je li razmišljate kako je djeci tog dužnosnika kad tako nešto pročita? To čitaju i roditelji njihovih školskih kolega pa onda to se isto tako provlači i kroz školu. Ta djeca jako puno trpe i traumatizirana su. Kao što se kaže i stoji u izvješću, za prava djece čiji su roditelji u zatvoru, kaže, zločin nije moj, ali kazna jest. Ta djeca nisu birala da njihov roditelj bude dužnosnik, pa čak ako i napravio nekakav grijeh, a često puta znamo da natpisi u novinama su bombastični da bi se kasnije utvrdilo da ništa od toga nije istina. Međutim, to je više teško pokupiti. Što mislite kako se osjeća osnovnoškolac kojeg roditelj vodi u školu u predizborno vrijeme i na plakatu svog roditelja koji je kandidat za načelnika, gradonačelnika i sl. vidi počupane oči, da ne kažem ženi nacrtane, u najboljem slučaju nacrtani brkovi ili nešto drugo. Posljednji su tjedni, mjeseci škole. Kad dolazi roditelj na konzultacije ili traži prijem kod razrednika, bilo kojeg djeteta, to je odgovorni roditelj koji traži da se pomogne njegovom djetetu, da ga se još jedanput ispita i sl. Ako to radi dužnosnik, to je onda pritisak na profesore, za veću ocjenu, zato možeš doći i u novine i sl. Mislim, hajmo barem mi tu svi koji, većina nas ima djecu i mislim da su ovo teme koje mi vrlo često kad, nešto spomenemo neku priču, neku crticu koju nam je dijete proživjelo proteklih dana ili tjedana nema kolege, opet kažem, bez obzira sa koje strane dolaze, a ima djecu, da neće ispričati, evo, tako i moje dijete je doživjelo ovo ili ono. Hajmo bar voditi računa da ne koristimo teške riječi, a da ne kažem neosnovane jer posebno medijska popraćenost, online komunikacija i sl. nanosi veliku bol, jako traumatizira svu tu našu djecu. Hajmo mi u ovoj sabornici pokazati da cijenimo dijete našeg kolege bez obzira sa koje strane dolazi. Hvala lijepo.
Imamo dvije replike, prva je poštovanog zastupnika Bunjca.
Hvala lijepa. Znači, zastupnice Juričev, u potpunosti se slažemo oko toga da ne treba napadati osobe nego da treba napadati politike, treba napadati sadržaj, treba kritizirati sadržaj. Na koncu konca, nuditi kontraargumente i rješenja. Evo, mi bi recimo u Živomu zidu doista voljeli da svi ljudi u Hrvatskoj budu sretni i zadovoljni bez obzira iz koje stranke dolaze, mi se zalažemo za to da i vi budete sretni, da i članovi SDP-a budu sretni, da budu sretni ljudi bez obzira na svoju rasu, bez obzira na svoju nacionalnost, bez obzira na svoju vjeroispovijest, bez obzira na svoj spol. Tako bi trebalo biti. Međutim, kod nas prevladava isključivost, gnjev i potreba za nečijom eliminacijom, što definitivno nije dobro. Hvala lijepo.
Poštovana zastupnica Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Hvala kolega Bunjac, čini mi se da ste se nekako sad u ovoj replici i malo primirili, ali evo, prilika, vama nisam dala repliku, naime, kad ste govorili o besplatnim obrocima treba znati da u osnovnim školama u Hrvatskoj imaju pravo na besplatne obroke, bilo preko Zaklade za djecu, bilo financiranje iz EU fondova onih najpotrebitijih.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Pernara.
Uvažena zastupnice HDZ-a. Evo, mene zanima, vas kao ženu i majku, kako komentirate to što HDZ odbija da Registar pedofila bude javno dostupan kako bi i drugi roditelji znati tko su pedofili u njihovoj blizini i kako komentirate tu, ja bih rekao od strane EU nazivanje pedofila nekakvom zaštićenom kategorijom čiju bi privatnost trebalo štititi od strane EU jer u odgovoru Vlade RH ističe se da je EU nesklona tome da imena pedofila budu javno objavljena jer tobože kao kako bi se oni osjećali, itd., a za žrtve nitko ne pita kako su se ta djeca osjećala, to nikog ne zanima. Znači ja ovdje nemam ništa osobno protiv vas, moja želja je jedino utjecati na vašu savjest da se to konačno raščisti ta situacija s pedofilima i na kraju krajeva, u interesu djeca. Hvala.
Poštovana zastupnica Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo. Kolega Pernar, ja sam Branka Juričev-Martinčev, za vašu informaciju. Majka sam troje djece i mislim, kad govorite o pedofilima da svi mi koji smo roditelji imamo isti stav. Koliko će nešto biti javno, registar će biti dostupan onima kojima treba, znači oni neće moći više raditi u sus ... [[Upadica se ne čuje.]] oni koji će zapošljavati, koji će biti sustavu [[Upadica: Kolega Pernar, ne sa mjesta. Hajde, budimo pristojni.]]
Sljedeća pojedinačna rasprava je poštovanog zastupnika Mire Bulja.
Hvala lijepo predsjedavajući, kolegice i kolege. Uvažena pravobraniteljice sa svojim suradnicima. Kad govorimo o ovome onda se moramo pozvati na ono što djeca, koja djeca imaju pravo i koja ostvaruju prava koja su propisana, pa tako moramo znati da u Hrvatskoj prema studijama samo 40% prema studijama na svim i europskim, samo 40% djece ima mogućnost da idu u dječje vrtiće. Trećina jedinica lokalne samouprave nam ni mogućnost niti da upiše jedno dijete u dječji vrtić, što znači da je porazna to slika RH, koja se nalazi na dnu. Mi kada govorimo o dječjem vrtiću, onda govorimo o tome, da ta djeca imaju puno manju šansu, … [[Govornik se ne razumije.]] šanse da postanu visoko obrazovani i to je prema studijima, dokazano, da su vrlo male šanse, da djeca koja nisu imale, išli u dječji vrtić, kao odgojno obrazovnu ustanovu. Ne smatram dječji vrtić čuvalište, nego oni koji su imali prilike da se socijaliziraju, Hrvatska je tu na dnu i tu su razlike po županijama ogromne, recimo Grad Zagreb, ima taj nekakav dosegnuti standard kojeg je Europskog vijeća i EU zadala u Barceloni 2002. g. da će do 2020. g. biti znači, negdje potrebno na tom cijelom području EU, 90% djece, taj nekakav standard do 2020. Međutim, nažalost, Hrvatska je ponavljam, na dnu, po pitanju mogućnosti djece, da iđu u dječje vrtiće. Imamo mi brojne lokalne samouprave, ali ponavljam, 161 lokalna samouprava, nema mogućnosti da upiše jedno dijete, a djece ima, što znači da je i to jedan od vrlo velikih razloga ili bitnih razloga, zbog čega mlade obitelji odlaze, jer njihova djeca od 3-6 g. ne mogu biti u odgojno obrazovnoj ustanovi, što je dječji vrtić, jer ponavljam, ti dječji vrtići, imaju odgojnu obrazovnu funkciju. Ponavljam u Zagrebu je dostignut standard na 90% prema istraživanjima i prema statistikama, međutim, imamo i mi tu županije, koje su niti 10%, 15-tak, Bjelovarska ima, Slavonsko brodska, pardon, ima negdje oko 15-tak% … [[Govornik se ne razumije.]] djece mogućnost da budu u dječjem vrtiću i to je, u Hrvatskoj, znači su djeca nemaju jednaku šansu, znači u 2/3 RH, naša djeca nemaju jednaku šansu, bez obzira, što mi ni kohezijske fondove nismo iskoristili, i zato bi volio da vi kao pravobraniteljica date što veći naglasak, na ovomu prave djece, da djeca sva, na cijelom području RH, imaju istu šansu. Ja znam, da se sada ministri hvale kako će izgrađivati vrtiće, međutim, to je jedan drugi problem. Ja sam davao amandman kad je bilo, donošen Zakon o nerazvijenim područjima i brdsko planinskim. Nažalost, a taj moj prijedlog je ministrica iz regionalnog razvoja, tada rekla, da bolje bi bilo da me Zagora nije rodila, pa su mi rekli da sam čoban, da bolje da sam čoban, nego da sam stranačka ovca, ali evo, ja bi vama, ovdje samo napomenuo, da je ovo jedan od velikih problema. Da nije dovoljno kazati, mi ćemo sada graditi iz fondova vrtiće dječje. To su siromašne, lokalne samouprave, tako da taj objekat, sam po sebi nije dovoljan kapacitet tim ljudima, tim lokalnim samoupravama, da njihovi roditelji, imaj mogućnost plaćanja. Druge države su nerazvijene, svoje krajeve, rješavale da bi subvencionirale iz državnih proračuna, decentralizirali prema lokalnim samoupravama, dio, koji bi trebali plaćati roditelji na tome području, baš da ostanu na tome području. Ja sam takav amandman, osnovno davao. Znači u nerazvijenim područjima, u 2/3 Hrvatske, budimo realni, da država subvencionira, ono što roditelji moraju plaćati, što ne može lokalne samouprave, a baš zbog ovih demografskih mjera, i da ta djeca imaju i mogućnost, znači istu šansu u životu, kao i djeca koja imaju mogućnost dječjega vrtića u našim razvijenim krajevima. I još jednom ponavljam, da je, to nije prihvaćeno, da me je tada ministrica Žalac, rekla da bi bolje bilo da me Zagora nije rodila, žao mi je što to nisu saborski zastupnici, moje kolege nisu podržale, koji su iz područja Zagore i Dalmacije, jer žalosti me kada prođem iz Slavonije, onda moje kolege iz Slavonije, znaju, što bi značilo lokalnim samoupravama, da im subvencionira, nerazvijenim, ponavljam, a to su 2/3 Hrvatske, da im se iz lokalnog proračuna, subvencionira taj dio. Ali, ponavljam, imamo velik broj jedinice lokalne samouprave, a trećina nije mogućnosti, nema mogućnost da za jedno dijete i tko će tu ostati živit? Evo ravnateljice odgovorite, tko će tu živjeti? Znači tko tu može? Znači kao u drugim državama, Njemačkoj, Belgiji, Austriji, oni su to riješili jednostavno. Znači oni su subvencionirali, kroz proračunski novac, decentralizirali, da bi plaćali u biti tu nemogućnost sufinancirali, financirali u cijelosti, na tim područjima, da ima mogućnost djece da imaju pravo na vrtić, jer svi se pozivamo na djecu, ali nažalost, evo, jedino u razvijenim područjima, a to je nažalost, ostalo samo, malo Zagreb, a i to je sve gore, nešto i ovi veći gradovi, a 2/3 Hrvatske su doslovno mrtve. Ja mogu govoriti iz svoga kraja, žao mi je što nije kolega Šipić, 70% je našega kraja prazno, nemamo čak, nemamo djece, imao mi zgrade, nije problem zgrada, evo kolega Juričev, vidim da diže, drago mi je repliku, što je korektno, ali ona zna kako je u Drnišu. Nema dječjega plaća više, nema znači, nema, ne čuje se, jedino što se čuje, a i sve manje, plač roditelja za svojom djecom, baka na autobusnim kolodvorima, a to je zbog toga što mi nismo koristili najbolje proračunski novac za nerazvijena područja i brdsko planinska područja. Kada o ovome govorim, govorim i o Gorskom kotaru, bio sam u Vrbovskom, evo kolega Sladoljev, nemoguće je da oni sa financijskim svojim omotnicama, kapacitetima, proračunskim, sve lokalne jedinice, uopće omoguće dječji vrtić i onda je preskup roditeljima i doslovno u tome trenutku, više nemamo ni osobe koje se bave predškolskim odgojem, nemaju ni radno mjesto, a i nemamo mogućnost da ostvarimo vrtić. Još jednom ponavljam i naglašavam da je to pravo djece. jedan od velikih problema, o čemu županije bi trebale skrbiti je zdravstvene usluge. Ja mogu kazati sada u svojoj županiji, a vjerujem u Splitsko dalmatinskoj koja je najveća poslije Grada Zagreba, najveća županija, da nemamo recimo pedijatra. Mi imam u Sinju problem u Cetinskoj krajnji, 50 tisuća stanovnika, umjesto 4 po javnom zavodu trebalo bi po mreži imati 4 pedijatra, međutim, imali smo 2 jedan je zbog i bolovanja ostali smo na jednom, zamislite, 4000 djece na jednoga liječnika i kada se dogodi slučaj Metković onda se svi hvataju za glavu. Nedavno je bila i tematska sjednica na moj prijedlog u Splitsko-dalmatinskoj županiji za veliko čudo po prvi put su svi bili jednoglasni za mjere koje sam predložio koje, koje naravno nisu dovoljne bez centralne države. Ja opet ponavljam, ne može se dozvoliti da djeca zbog sistematskih pregleda se odgađaju zato šta jednostavno liječnica ne može jedan pedijatar primiti 500 djece dnevno. To je nemoguće. I tu je ona i županija i država koje moraju sustavima domova zdravlja pripomoći, pomoći, subvencionirati te liječnike da ostanu na tim područjima a ne da 10 godina nije raspisana specijalizacija za pedijatra, brojni su otišli u mirovinu i naravno da ravnatelj doma zdravlja, niti ga je bilo briga, niti ga je bilo zanimalo i naravno da tako ne može funkcionirati zdravstvo. I to je jedan od razloga zbog čega ljudi odlaze zbog, jer ne mogu zdravstvene usluge a imamo veliki broj županija, znate, imamo viška primljenih činovnika. Ja sam čak dao u svojoj županiji i ne zna se broj ... [[Govornik se ne razumije.]] poslije nikako da nam odgovore, Splitsko-dalmatinskoj, dao sam im amandman da nadograde jedan kat, da ljude koje su sve primili da imaju gdje sjesti, da ne mora biti po parku, po kafićima, ja sam donio čak i 4 stolice koliko je primljeno u domove zdravlja. Ali ne ulaže se u specijalizacije planski jer vrlo je lako izračunati koliko ljudi. I zato ja evo, pravobraniteljice nadam se da ćemo mi evo kao saborski zastupnici a poglavito izvršna vlast koja nas vrijeđa kad predlažemo da smo čobani, da bolje da nas nije Zagora rodila, kada sam ovo predlagao tada je takva bila reakcija, oni se hvale da je sve u redu. Pa ja bih vas molio da vi potvrdite ovu moju tezu gdje se Hrvatska nalazi po pitanju dječjih vrtića u EU i koliko djece ima mogućnost da ide u dječji vrtić, a ona djeca koja od 3 do 6 godine ne idu u dječji vrtić njihove šanse su puno manje gospodo saborski zastupnici i zato govorimo o ozbiljnoj temi a vi plješćite svojim ministrima kad nas vrijeđaju. Hvala lijepo.
Imamo niz replika na vaše izlaganje, prva je poštovanog zastupnika Sladoljeva. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Bulj, dok sam bio u zakladi za djecu, hrvatskoj zakladi za djecu primijetio sam jednu činjenicu, to je čista statistika da udruge koje se brinu dakle za djecu s teškoćama i djecu koja sa autizmom, sa Down sindromom u ruralnim područjima puno manje se financiraju od onih koji su u Zagrebu upravo zbog toga što su ostavljene na milost i nemilost europskih fondova. I onda sam postavio pitanje zašto je to tako i onda sam dobio odgovor da te udruge nisu kapacitirane da povlače iz eu fondova, ni administrativno ni stručno, onda sam rekao da bi država, odnosno zaklada trebala obučiti te ljude da to rade jer je ogroman nesrazmjer upravo u takvim dakle stvarima. Većina ljudi su ti volonteri u tim udrugama i praktički oni puno lošije prolaze od onih koji su u urbanim sredinama.
Odgovor poštovanog zastupnika Bulj.
Hvala lijepo. Kolega Sladoljev, rekao sam da Hrvatska jednostavno jedinice lokalne samouprave osim što imaju, imamo brojne načelnike, gradonačelnike, zamjenike, skupštine, vijeća, tajnice, činovnike, nema sredstava za kao što su dječji vrtići ili djeca sa Down sindromom ili nemaju svoje fiskalne kapacitete osim bogatih gradova ali malo ih je nažalost bogatih, ja bih volio da ih je više bogatih, znači da mi imamo previše jedinica lokalne samouprave i jednostavno koja nije u mogućnosti osigurati pa tim, najpotrebnije toj djeci minimum, minimum dostojanstva i minimum financijska ... [[Govornik se ne razumije.]] I jednostavno sredstva EU se nisu dovoljno povlačila i po tom pitanju smo mi na dnu EU, mi smo samo povukli od 10,5 milijardi kuna 17% što znači da smo na dnu EU uza sve hvalospjeve ove vlasti ali trebamo sagledati van ovih svjetala, ja živim u Dalmatinskoj zagori i vjerujem do kraja života da se trebamo truditi ... [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Bunjca. Izvolite. Kolega Bunjac.
Hvala lijepa potpredsjedniče Sabora. Gospodine Bulj, znači vi kažete kako u Hrvatskoj ima problema sa upisom djece u vrtiće, kako mnogi roditelji jednostavno ne mogu platiti ta sredstva, po 1000 kuna je koliko već vrtići koštaju, ne daj Bože da imaju dvoje ili troje djece vrtićke dobi, imamo problem sa besplatnim udžbenicima, vidjeli smo prošle godine da bi 100 milijuna kuna trebalo za svu djecu u Hrvatskoj, da se ni to ne može platiti. Ne može se osigurati 30 milijuna kuna za gladnu djecu u školama a istovremeno se može osigurati 5,5 milijardi kuna za dugove veledrogerijama koje je stvorio ministar Kujundžić. Pa kako je moguće da imamo 5,5 milijardi kuna za nečije rasipništvo a istovremeno nemamo 150 milijuna kuna za budućnost ove zemlje a to su djeca? Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor poštovanog zastupnika Bulja.
Kolega Bunjac, sve što ste rekli ja mogu potpisati, izrekli ste činjenicu i ne smatram vas kao što će nam reći ovi vamo populisti, ja smatram da su oni ovamo populisti jer baš sam ja bio predložio bio amandman, još vi niste u Saboru bili, predložio sam amandman u mandatu da se znači udžbenici budu besplatni. Nije prihvaćeno, ali u Sinju sam prvi predložio i u županiji. Kad sam u županijskoj skupštini predložio proglašen sam populistom. Ali kada sam u Sinju to riješio, odmah je župan trčao i rekao evo svima besplatne udžbenike. Pa dobro, ja to ne smatram da je to populizam da u nerazvijenijim područjima RH imamo besplatne udžbenike, dapače, ako može biti u Zagrebu ne vidim niti jedan razlog da ne budu besplatni udžbenici i na cijelom dijelu RH. I nemojte kolegice i kolege, često prozivate nas ... [[Govornik se ne razumije.]] populizmom, jedna je jedina činjenica ovdje jasna, ne ulaže se ... [[Govornik se ne razumije.]] Hrvatske.
Hvala. Sljedeća replika je poštovane zastupnice Jelkovac, izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani kolega Bulje, meni je drago da vas zanima problematika, nazivate nas populistima ali ovaj put ste ispali vi populisti zato što ne priznajete da ova Vlada prvi puta uložila Ministarstvo obitelji 100 milijuna kn, potpisanih ugovora za vrtiće, a 300 milijuna kuna, za prilagođavanje radnog vremena dječjih vrtića, kako bi se roditeljima omogućilo da i za vrijeme radnog vremena popodne mogu djeca biti u vrtićima. Da je Ministarstvo poljoprivrede, 860 milijuna kuna, isto tako odvojilo za rekonstrukciju, izgradnju vrtića, pogotovo u ruralnim sredinama. Dakle, ja jesam za to da se kritizera ono što nije dobro, ali isto tako bilo bi korektno, i sa strane opozicije da se prizna ono što je vlada napravila. Hvala.
Odgovor poštovanog zastupnika Bulja.
Kolegice Jelkovac, malo ste pomiješali lončiće, ulaganja u objekte, nije dovoljno, vjerujte mi da nije dovoljno, da imamo previše i praznih škola u 2/3 Hrvatske, koje bi se mogle i sa puno manje novca i ulaganja urediti i to da budu dječji vrtići. Čak ti zidovi više nisu problem. Problem je što su ljudi već otišli do sada i te mjere ne donese … [[Govornik se ne razumije.]] donijeti nikakve rezultate, osim što je dobro, što se ulaže, ja to uvažavam. Bitno je osigurati na tome području, da siromašne obitelji, a to su ugl. siromašnije obitelji na tim područjima, njihovi roditelji, imaju mogućnost da država im omogući, preko, decentraliziranih sredstava i pomoći da ne plaćaju dječje vrtiće na tom području. Nije to mislio Miro Bulj, to su riješile druge države, da bi dostigle standarde i Belgija i Austrija i Njemačke, da bi dostigle standarde dogovorene u Barceloni do 2020. g. prema tome.
Hvala. Sljedeća replika je poštovane zastupnice Juričev Martinčev.
Hvala lijepo. Kolega Bulj, ne znam da li ne znate, ili pričate populistički, kada ste govorili o izgradnji vrtića u ruralnim područjima iz EU fondova. Da li znate, da je samo 21. prosinca prošle godine, Vlada RH, potpisala 113 ugovora za izgradnju novih vrtića iz EU fondova iz programa ruralnog razvoja i kada tome pridodamo još prethodno potpisanih 57, znači ravnih 200 novih će se raditi u područjima, u ruralnim područjima, znači u naseljima ispod 5000 stanovnika. Zbog velikog interesa ta alokacija je i povećana, kako bi mogli dobiti i što veći broj vrtića. Ne znam da li ste ono govorili iz neznanja ili populističkih, ali dobro je da naši građani znaju.
Odgovor poštovanog zastupnika Bulja.
Kolegice ne znam zašto nervoze i zašto ponavljate tu mantru koja vam je poslala iz vlade poruku, ja govorim činjenice i istinu. Znači, vi, gospodo, niste podržali, da u Drnišu, u vašem zaleđu vodičkome, djeca nemaju i njihovi roditelji mogućnost, da imaju mogućnost besplatnog dječjeg vrtića. Da onaj dio koji roditelji plaćaju, da im subvencionira država. Vi niste za tih, nekakvih 200 milijuna kuna, koje smo predlagao ja, za 2/3 Hrvatske niste prihvatili, vi ćete izgraditi zidine, ali vjerujte mi, pod ovih svjetala i ovih PR kojima šaljete poruke vama i kolegici ispred, da hvalite neobranjivo, nemojte hvaliti i spustite se na, pa otiđite u Drniš, vi žive blizu, otiđite u Knin, otiđite u Sinjski, Cetinski dio. Vidjeti ćete, osim sada predizbornog asfaltiranja i osim posjeta ministara koji pojedu ono janjaca što je ostalo, ništa za vama nije ostalo, što se tiče djece. Hvala lijepo.
Sljedeća replika, je poštovanog zastupnika Stričaka.
Hvala potpredsjedniče, kolegice i kolege. Kolega Bulj, vi ste veći dio svoje rasprave, posvetili, raspravi o dječjim vrtićima. Podsjetiti ću vas da je prošle godine Vlada alokacijom sredstava osigurala 800 milijuna kuna i da sve općine i gradovi, koje su imale gotovu projektnu dokumentaciju za izgradnju vrtića su na tom natječaju prošli. Tako recimo u Varaždinskoj županiji, osim ruralnih dijelova, Martijanec, Bednja, Ilija, Vinica, Vidovec, prvi put nakon 30 g. gradi se zgrada jednog dječjeg vrtića u Kučanu. Međutim, ono što je bitno, a i to ste vi naveli, pitanje održivosti tog vrtića, pogotovo u tim malim sredinama. Pa ako smo za to da svaka općina ima na svom području zgradu vrtića, što je mislim poželjno, to ne znači, da svaka zgrada mora imati svoju pravnu osobnost, odnosno, više općina može formirati jedan vrtić.
Hvala. Odgovor poštovanog zastupnika Bulja.
Kolega Stričak, ponoviti ću još jednom, nije problem objekata, imamo dovoljno praznih škola, imamo dovoljno praznih ustanova, znači čak, objekti nisu s određenih prenamjena i dostizanje standarda, koje mora imati, za otvoriti vrtić, nije više problem. Problem je šta, 60, znači 161 jedinice lokalne samouprave nema mogućnost jedno dijete, da, bilo, mislim za jedno dijete osigurati novac. Nisu problem zgrade više, sve je dobro … [[Govornik se ne razumije.]] se ulaže, međutim, problem je što ne rješavamo, onako kako su riješile razvijene države, koje su htio da na području nerazvijenih dostignu se standardi, da sva djeca imaju istu šansu, da imaju od 3-6 g. odgojnu obrazovnu ustanovu, a to je dječji vrtić i to je problem. Znači mi moramo subvencionirati, kao država, kao i druge države, naše roditelje, da ostanu tu na tom području i da njihova djeca imaju mogućnost ostanka na tome području i zbog toga u nekim županijama nemamo ni 10 … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala. Sljedeća pojedinačna rasprava je poštovanog zastupnika Ivana Pernara, izvolite.
Uvažene dame i gospodo, danas sam imao 2 izbora, jedna mogućnost je bila, da ujutro slušam gospođu kako objašnjava kakvo je stanje sa djecom, odnosno, zaštiti djece, a druga mogućnost je bila, da odem kod gospodina Šuloga u Bistru i nabavim sadnice indijanske banane i mongolske borovnice. I između ta dva izbora, procijenio sam da mi je pametnije otići u nabavu tih voćaka, odnosno, bobičastog voća i da to zasadim, nego da slušam ovo prepucavanje, a zašto objasniti ću. Mi danas u školama djeci dajemo nezdravu hranu. Svo voće, koje dajemo učenicima je kemijski tretirano, najčešće se radi o jabukama ili čemu god već. A zašto? Zašto školski objekti, odnosno, okućnica oko škola, zašto tamo ne raste voće koje možda nije kemijski tretirano odnosno koje ne treba uopće kemijski tretirati. Zašto mi imamo tako prekrasnu i veliku zemlju s toliko puno površine a ljudi ne sade voćke. Zamislite u Međimurju romska djeca kolika bi htjela jesti borovnice ali ih ne jedu samo zato jer su skupe, jer nemaju novaca za njih, a ne znaju da ih mogu zasaditi, da ih mogu jesti koliko god ih je volja. Htio bi ispričati par riječi o indijanskoj banani, odnosno paw paw se zove iz Sjeverne Amerike, radi se o voću koje ima prekrasan okus mješavine manga, banane i ananasa, raste u sjevernoj klimi i zasadio sam u vrtu čak tri sadnice toga, zasadio sam trešnje, zasadio sam jabuke, kruške, šljivu jednu, čak sam zasadio jednu mongolsku trešnju, onda sam zasadio borovnice američke, sibirske i na kraju danas i mongolske. Zasadio sam vinovu lozu koja je otporna na bolesti i koju ne treba kemijski tretirati, dvije breskve vinogradarke i jednu običnu breskvu. Htio bi ukazati naravno što se bobičastog voća tiče, zasadio sam još aroniju, jostu, ribizl crni, crveni, goji bobice itd. Ali što vam hoću reći? Djeca danas jedu nezdravu hranu, to je glavni problem. Roditelji štede na djeci, država štedi na djeci, svi štede na djeci. Zašto se oko škola ne zasade voćke koje ne treba špricati? A objasnit ću vam problem intenzivnog uzgoja. Vi kada uzgajate recimo breskve, one sorte koje nisu otporne, vi tada sebi ne možete priuštiti da dođe neka bolest jer vam ona može smanjiti urod do recimo 20% a vama je urod 20% više ili maje, ovisi o tome da li ćete biti u plusu ili minusu i zato svi kemijski tretiraju voće. U suštini voće ne bi uopće trebalo kemijski tretirati ali ta utrka za profitom i orijentiranost ka profitu je dovela do toga da se svo voće kupuje, da ljudi voće ne uzgajaju i da to voće koje kupuje kemijski je tretirano i nije zdravo. Djecu bi trebalo učiti prirodi, trebalo bi ih učiti biljkama, trebalo bi ih učiti da raspoznaju razno bobičasto voće, da shvate da postoje kupine bez trnja npr., da postoje ove mongolske borovnice koje rastu poput stabla, prekrasna stvar, daju kile plodova. Zamislite koliko bi djeca bila sretna i vesela da to imaju. A najveći strah koji ljudi imaju kod sadnje voćaka je da će im netko drugi jesti, neka djeca ili susjedi itd. Znate kako sam ja doskočio tom problemu u našem vrtu? Nisam zasadio jednu borovnicu ili dvije. Zasadio sam 5 američkih, 9 sibirskih i dvije mongolske borovnice tako da se svi mogu na jesti tih borovnica. Nisam zasadio jednu indijansku bananu, zasadio sam ih tri. Zasadio sam u konačnici tri trešnje, imaju i dvije višnje. Jedna vinogradarka može dati, breskva, 130 kg ploda, zasadio sam te dvije i jednu običnu. A zašto se oko škola to ne sadi? Zašto ljudi ne sade voćke i bobičasto voće u Hrvatskoj? Zbog ljudske gluposti i okrenutosti ka profitu. Zato jer imaju strah da će netko drugi jesti njihovo voće. Pa neka zasade tog voća više, pa koliko god da ljudi jedu, neće moći sve pojesti. Ima ona priča zašto kradeš tuđe voće, oprosti mi oče, ali mi fali vitamina. Pa taj jednostavan problem se može riješiti samo sadnjom više voća. I kad sam posadio sve te voćke onda je netko postavio pitanje a kome bi onda voćari prodavali svoje voće. Pa ljudi, ne može interes jedne grupe ljudi biti iznad interesa djece, odraslih i zdravlja ljudi. Vi znate da dolazi do toga da pada plodnost u Hrvatskoj, sve više je neplodnih parova, pa jel se pitate da li kemijsko tretiranje raznim herbicidima i pesticidima ima veze sa tim? Pa naravno da ima. I apeliram na vas da djelujete na škole koje imaju velike okućnice na kojima su ili gole livade ili se radi o recimo o stablima koja ne donose nikakve plodove da zasade breskve vinogradarke, da zasade vinovu lozu koju ne treba špricat. Ako se boje tipa visine da se djeca ne penju, pa neka sade stvari koje niske, znači grmolike, tipa sibirske borovnice, goji bobice, i to se samo reže i moći će svi imati tih bobica. Posebno apeliram ljude u Međimurju, znači na romsku populaciju tamo, želim im reći da nisu svjesni koliki kapital imaju u svojim rukama, da zemlja na kojoj raste gola trava može davat fenomenalne plodove. Kilogram ovih indijanskih banana je 20 kuna, otkup u veleprodaji. Pa zasadite par takvih stabala, vi već imate prihod, a da ih zasadite 80, imate velik prohod, imate 25 000 kuna godišnje. Da zasadite malo više, da zasadite njih 150, pa to bi bila lova do krova, mogli bi se bavit svi voćarstvom. Pozivam državu da da Romima zemlju, koji god Rom želi sadit, koji god ima volje za tim, dajte mu zemlju, neka radi, neka sadi. Svakom čovjeku, svaki pedalj naše zemlje koji nije obrađen, neka se sadi voće i želim još jednu stvar reći. To voće ne traži nikakvu brigu oko sebe. Jedina briga kod recimo indijanskih banana ili trešnje je samo u prvoj godini, znači u prvoj godini, znači u prvoj godini kad se sadnica stavi, samo po ljeti treba zalijevati, poslije toga razvije se korijenski sustav, vi ne morate to zalijevat. Jeste vi svjesni, treba samo orezivat. Kolika djeca bi se radovala trešnjama u školskim kantinama ali trešnje nema, odgovor je zato jer su skupe. A imaju okućnice oko kojih mogu zasadit trešanja koliko hoće. Ali o tome se ne uči, o sađenju biljaka, o cijepljenju biljaka, o solitarnim pčelama, o bumbarima, o njihovoj funkciji u okolišu, djeca to ne znaju. Djeca to ništa ne znaju, to se djecu ne uči iz biologije i uče biologiju, nakon 4 g. biologije u srednjoj školi, znate što ih možete pitat? Koliko ih je puta profesor odveo u botanički vrt ili u voćnjak ili gdje god? Znate koji je odgovor? 0 puta, pa ne može se biologija učiti iz knjiga, mora se doći na mjesto radnje, mora se vidjeti te biljke, ali nažalost, nažalost vi gospođo pravobraniteljice za djecu o tom problemu uopće ne govorite. Vi taj problem ne vidite. To je žalosno. Trebali bi vikati na sav glas. A još bi jednu stvar htio istaknuti. Jako velik problem je taj da registar pedofila, ima ih preko 1.600 nije javan i na taj način bi se isto djeca mogla zaštititi jer bi njihovi roditelji mogli znati tko su pedofili u njihovoj okolini, ali nažalost ne znaju jer HDZ ne želi da bude javan. Samo ove dvije stvari, da učinite registar pedofila javnim i da se konačno krene u sadnju bobičastog voća i svog drugog voća il tih domaćih sorti koje ne traže veliko kemijsko tretiranje razveseli biste puno djece, promijenili bi i svijest odraslih. Jednostavno cijelo društvo bi počelo jesti zdravu hranu, pa ne može se svemu vrijednost iskazivat u novcu. Zdravlje ljudsko mora biti prioritet, a vama do ljudskog zdravlja nije stalo. Hrana koju dajete djeci u školi je nezdrava, ono što je najzdravije i što bi trebali, a to je voće i bobičasto voće, a toga im dajete na kapaljku i to je isključivo kemijsko tretirano. Površine oko škola zjape prazne. Djecu bi se moglo učiti toliko o bilju i o plodovima tog bilja da je to nevjerojatno, ali nažalost ova Vlada nema tu volju, ali mi iz Živog zida imamo. Hvala.
Imamo sada završne riječi u ime kluba zastupnika, najprije poštovani zastupnik Miro Bulj.
Hvala lijepo. Kolegice i kolege, uvažena pravobraniteljice, šta na kraju kazati nego da su djeca sve. Mi moramo zaštititi našu djecu i naravno omogućiti im da imaju svi isto pravo i da imaju svako dijete na cijelom teritoriju RH isti, istu mogućnost. Činjenica je kao što sam govorio maloprije u svom izlaganju da je problem dječjih vrtića i način kako su druge članice EU riješile, a to su decentralizirana sredstava koja moraju omogućih u nerazvijenim područjima da svako dijete može ići u dječji vrtić, da ima mogućnost dječjeg vrtića od 3 do 6 godine jer je i to jedan od razloga zbog čega mlade obitelji odlaze, kao što sam rekao u znači 1/3 lokalnih samouprava nema, gradova i općina, nema mogućnost dječjega vrtića i da objekti i ta hvaljena na dnu smo hvaljenja koje se kolegice iz HDZ-a maloprije naglašavale, mi smo na dnu po povlačenju sredstava iz EU fondova. Ponavljam još jednom, mi smo na dnu. Znači u Barceloni EU tj. Vijeće Europe donijelo tada zaključak 2002. godine da do 2020. godine 90% djece na području članica EU svi imaju mogućnost, svako dijete istu šansu. Kao odgojno-obrazovna ustanova, nećemo govorit kao čuvanje djece, jel to dijete nema apsolutno minimalnu šansu koju nije, po istraživanjima niti 17% djece u usporedbi sa djecom koja imaju mogućnost da budu u dječjim vrtićima jednostavno nemaju šansu da dostignu visoko obrazovanje. Ja dolazim iz tih krajeva, znam da je vrlo teško tim roditeljima doći i gdje ima dječjih vrtića da upišu svoju djecu, mi ne potičemo mjere roditeljima koji žele skrbiti kao odgojitelji o svojoj djeci, ni na taj način. Znači, Hrvatska da bi sačuvala demografsku sliku, koja je katastrofalna, 2/3 Hrvatske su prazne, ja sve brojke neću ponavljati jel od ponavljanja tih brojki stvarno loše dođe i lošu poruku šaljemo, ali vjerujem da možemo prepisati primjere onih koji su to prošli. U nerazvijena područja država iz centralne blagajne iz proračuna na lokalne samouprave koje nemaju tu mogućnost da njihovi roditelji i ta lokalna samouprava plati dječji vrtić svojoj djeci. To nije mali novac, tko ima 2, 3 djece i ako ćemo pomicati, premda su brojne lokalne samouprave same donijele određene mjere, ali evo rezultati su porazni, Hrvatska je na dnu po tom pitanju. Kao što sam rekao da jedino, da 40% djece nema tu šansu. Također, zdravstvene usluge ono što je skrb i ministarstva i Vlade i Ministarstva zdravlja, a pogotovo županija, da omoguće da svako dijete ima mogućnost pedijatra. Ja znam da su problemi u zdravstvu, ja znam, međutim, ako nemamo zdravstvene usluge, ako nemamo vrtiće, ako nemamo besplatne udžbenike, al to sve na tim područjima nerazvijenim mora država pomoći. Jel nije problem toga djeteta što Hrvatsko ima 500, više općina i gradova nego Kina i Amerika zajedno. Šta imaju više načelnika i gradonačelnika nego Kina i Amerika zajedno. Nije to problem toga djeteta ni toga područja. I ne smijemo dozvoliti da je gore sada u Hrvatskoj, kad smo samostalna, postali smo samostalna, suverena Republika Hrvatska da imamo manje djece, nego kad su bili Turci i poslije Turaka svi zajedno na područjima koji su bili demografski potentni, kao što je Dalmatinska zagora, Slavonija, pa čak i zaleđe Dalmatinske zagore, Hercegovina, Ravni kotari, Skradin, sad su ta područja prazna, doslovno prazna. Krenite od Sinja prema Trilju pa vidit ćete prema Kamenskome ili dolje zaleđe ako ćete vidit Omiško zaleđe, Makarsko zaleđe, vidjet ćete Vrličko područje, evo ovde i kolega iz Vrličkog područja, doslovno sve je prazno. Ako mi ne omogućimo tim roditeljima da nemaju im djeca vrtić i da nemaju zdravstvenu sigurnost vjerujte mi da neće tu ostati, neće ostati. A mi jedino što imamo mogućnost kao i ostale članice EU Europe koje su to riješile. Riješile su, ja sam to predlagao ovdje uvažena pravobraniteljice, al tada je s ovoga mjesta ministrica Žalac rekla, bio sam s majcom Zagora me rodila, ja s tim nemam problem nikakav, ja sam naglašavo na taj problem na taj način, rekla je bolje da vas Zagora nije rodila. Nakon ovoga što sam ja rekao, da vi meni sad reće bolje bi bilo da vas Zagora nije rodila. Osim što imaju hvalospjeve lijepe, osim što većina hvali mjere koje Vlada provodi, očito su izgubili stvarnost. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeća završna riječ u ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAGA-e biti će ona koju će imati poštovani zastupnik Branimir Bunjac. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče Sabora, uvažene kolegice i kolege, poštovana pravobraniteljice za djecu sa suradnicima. Javio sam se za ovu raspravu potaknut izlaganjem kolege Pernara koji je spomenuo kako bi trebalo pronaći neka rješenja i za romsku djecu osobito u Međimurju ih ima puno i kao osoba koja je 15 godina radila bez prestanka u školi sa romskom djecom, moram doista reći da bi na tom problemu konačno trebalo poraditi jer to kako žive romska djeca, to je stvarno van pameti ponekad. Naša djeca žive vrlo teško, ali tamo pak stvarno možete vidjeti slučajeve za rubriku vjerovali ili ne i kaže zastupnik Pernar da bi trebalo Rome nekako zaposliti i ja se tu slažem. Trebalo bi konačno početi rješavati pitanje zapošljavanja Roma umjesto ove politike koju mi imamo, a to je politika tjeranja Roma u geta, gdje mi imamo 12 isključivo romskih naselja u Međimurju, bez i jednog jedinog Hrvata, gdje im se daju socijalne pomoći i dječji doplatci koji se u pravilu ne troše namjenski, znači ne troši se namjenski. Vrlo malo tih novca koji se daje za te dječje doplatke dolazi do djece. I onda imamo strahovite probleme socijalne, obrazovne, praktički imamo ljude koji su nesposobni brinuti sami za sebe čitavi život. Bio sam, posjetio sam sva ta sela, u nekad je vrlo opasno ući, opasno po život, bio sam u tim kućama, vi imate u jednoj kući, ne znam, 12-toro djece, oca, majku, 3 psa, na ne znam, 10 kvadrata nekakve improvizirane kućice. I ta djeca koja su dolazila u školu, koliko god smo im mi učitelji pokušavali pomoći, nismo im mogli pomoći. Ja sam razgovarao sa djecom i rekao sam im, nemoj biti toliko agresivan, nemoj biti toliko lošeg ponašanja, probaj se nekako korigirati, inače ćeš završiti u popravnom domu. Inače će završiti u zatvoru, a sav odgovor te djece je bio učitelju, ja sam se rodio za to da idem u zatvor. To je moja misija. Zamislite kako jezivo kad vam to kaže dijete u 5., 6. razredu i odlazili su u zatvore i ti isti učenici koji su mi tako govorili sad sjede u zatvoru dok ja ovo ovdje govorim. Znači to nije potrebno biti prorok, to je jednostavno tako. I to je, to proizlazi iz sustavne nebrige države za socijalne probleme pa tako i za ovaj konkretan slučaj koji sada, o kojemu sada govorim. Imamo još jednu priču, nikad je neću zaboraviti o toj romskoj djeci, kad sam, recimo u 5. razredu na satu povijesti govorio da su stari Egipćani vjerovali da kad čovjek umre nastavlja živjeti isti život kao i do sada, samo na drugom mjestu. A romska djeca su me gledala, jedan od njih je ustao i rekao, učitelju, molim vas, ako je to istina, ja bih radije umro. Znači, to su strašne priče koje su mi se, ono, urezale u sjećanje na neki način za cijeli život i s te strane pozivam pravobraniteljicu, a ne samo nju nego sve institucije, sve zastupnike, sve ministre, da konačno krenu u sustavno rješavanje te romske problematike, ali ne na način da se Rome isključuje i da im se daje ta nekakva socijalna pomoć koja se nenamjenski troši, nego baš obrnuto, da se krene u obrazovanje i u njihovo zapošljavanje, da oni budu samostalni građani koji će brinuti sami za sebe i na koncu konca, nešto korisnoga doprinositi društvu. Mi danas imamo situaciju u Međimurju da jedna dakle manjina, koja ima 6-7% udio u stanovništvu, počini 70% kaznenih djela. Je li to normalno? Nije. Je li to koga brine? Ne znam. Ali trebalo bi početi brinuti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. A sada će riječ uzeti poštovana pravobraniteljica za djecu, ja sam siguran da će se ona osvrnuti i na indijanske banane i bumbare i sve ostale važne stvari koje su vezane izravno uz njen rad. Izvolite.
Evo, na početku svog obraćanja, htjela bih zahvaliti zapravo svima koji su danas aktivno učestali u ovoj raspravi. Željela bih zahvaliti na zapravo svim sugestijama i prijedlozima koji su na neki način upućeni za unaprjeđenje rada Ureda pravobranitelja za djecu, a isto tako i onima koji su se odnosili na izradu ovog opsežnog dokumenta kojeg mi svake godine izrađujemo, dakle u odnosu na izvješće. Tu moram reći da se radi o jedinom možda dokumentu koji daje sveobuhvatan i cjeloviti pregled stanja prava djece u RH. Zbog toga je on možda i opsežan, što se tiče same debljine, pri čemu on, nastojali smo njime obuhvatiti sva prava djece budući se ona međusobno ne razlikuju. Dakle, sva prava koja je predvidjela Konvencija o pravima djeteta su jednako vrijedna, jednako važna i bilo im je potrebno posvetiti jednako pažnje. Moram reći i da se ovo izvješće ne temelji na nekom površnom dojmu, ne temelji se na nekom, rekla bih mišljenju ili promišljanju, već se temelji na sveobuhvatnom pristupu, konkretnim podacima i podacima koji su dobiveni u direktnom i neposrednom kontaktu sa prijaviteljima i sa djecom, dakle o podacima na koji nam ukazuju sama djeca. Danas smo se tijekom rasprave susreli sa brojnim temama, teme su bile od povrede prava djece na zaštitu od spolnog iskorištavanja i zanemarivanja. U sklopu te teme bavili smo se odnosno čuli smo različita promišljanja vezana za izmjenu zakonodavnog okvira, vezano i to kako u kaznenom području, tako i u području izmjene Zakona o pravnim posljedicama osude odnosno e-kaznenoj evidenciji ili tzv. registra pedofila. Isto tako tu su se, tu smo čuli odnosno osvrnuli su se zastupnici na pitanje iz spolnog iskorištavanja kada je počinitelj istog pripadnik crkve odnosno svećenik. Moram reći da je u odnosu na sve ove teme naš stav iznijet u izvješću u odnosu kada je počinitelj ovakvih kaznenih djela svećenik odnosno pripadnik crkvenog reda jasni smo da je to nedozvoljeno kao i kada su počinitelji toga pripadnici sportskih klubova, igraonica ili bilo kojih, na bilo kojem drugom mjestu i o tome govorimo na stranci 104. našeg izvješća. Već smo se u nekoliko godina zalagali u tom dijelu da se zapravo ukine profesionalna tajna u odnosu na odvjetnika odnosno isto tako i kada svećenik sazna za tako nešto tijekom vjeroispovijesti, dakle tu ćemo se i nastojati, nastaviti zalagati dalje u tom smjeru jer smatramo da zaštita djece od spolnog iskorištavanja odnosno spolnog zlostavljanja treba biti apsolutna. Kada smo govorili o dostupnosti predškolskog odgoja odnosno o državno-pedagoškim standardima u vrtiću, tu ću samo dati jedan podatak koji sam ja koristila prilikom izrade izvješća, to je podatak Europske komisije za Hrvatsku iz 2016. godine prema kojem je obuhvat djece u RH iznosio 75%, a prosjek EU bio je 95%. Dakle, radi se o djeci dobi od 0 do 4 godine. Isto tako tu moram se osvrnuti na nejednakost koja je nesporno prisutna na području RH, da se radi o zapravo o decentralizaciji koja je u ovom slučaju dovela do neujednačenosti. Razlike na području RH su u obuhvatu između 19 do preko 90%, postoje županije dakle sa obuhvatom koji je mogla bih reći poražavajući, a kao što smo danas i čuli i doista je to tako. Brojna istraživanja pokazuju da je upravo to period djece koji na neki način determinira i omogućuje im kasniji razvoj u životu. Upravo zbog toga izuzetno je važno da svi doprinesu, dakle mislim tu na jedinice lokalne samouprave, ali isto tako i na državu, da svi doprinesu da se ta neujednačenost pokuša smanjiti odnosno da se kao što je naziv kampanje koje provodi UNICEF u suradnji sa ministarstvom, dakle Vrtić za svako dijete, da doista to bude tako na području naše RH. Isto tako, govorili smo i o, govorilo se na neki način o ulozi ureda pravobranitelja koji, moram reći djeluje osim sa središnjim uredom koji se nalazi u Zagrebu, dakle na još tri lokacije, područni uredi su osnovani 2007. godine upravo kako bi se omogućilo da svoj djeci bude dostupno na jednak način mogućnost pristupa uredu pravobranitelja. Dakle, moram reći i da je to prva institucija pravobraniteljska koja je osnovala svoje područne urede. Dakle, 20-tak ljudi djeluje i napravilo je sve ovo što je popisano u ovom izvješću, a napravilo je i puno, još i puno više od toga. Kada nam je rečeno da možda vidljivost ureda odnosno vidljivost pravobraniteljice mora biti veća, moram reći da je svakodnevnu opsežnu aktivnost koju, koju obavlja cijeli ured odnosno koju obavlja pravobraniteljica, ja kao pravobraniteljica za djecu, mediji su pratili i prema podacima koje također imate u izvješću, rad ureda je objavljen u 235 vijesti u tiskanom mediju, a isto tako objavljeno je 1.369 objava na portalima odnosno 118 objava bilo je na televiziji, a 98 objava bilo je putem radija. Dakle, svakako moguće je da je rad i može uvijek, kao što ja znam reći, uvijek postoji mogućnost za bolje, može se povećati vidljivost, ali mislim da je i tijekom protekle godine uz sve ostale aktivnosti ipak bila i u tom dijelu medijske popraćenosti zapravo aktivnost ureda dosta velika. Ono što smo također govorili odnosno što se također tijekom rasprave pojavilo, bilo je i pitanje sudjelovanja odnosno povrede prava djece u sudjelovanju na, u političkim kampanjama. I u pogledu toga sam zapravo već na određeni način dala odgovor, dakle ni u kojem slučaju odrasli se ne smiju koristiti djecom za ostvarivanje nekih svojih interesa pa tako ni u političkim kampanjama. Dakle, ne postoje situacije da se djeca iskorištavaju u tu svrhu, ne smiju postojati situacije jer one doista predstavljaju povredu prava djeteta. U odnosu na veći dio ove rasprave koja se zapravo osvrnula na različite oblike nasilja, moram reći da je doista i meni izuzetno drago da je nasilje prepoznato kao jedna od gorućih problema s kojima se susreću djeca u RH a od tog nasilja odnosno između tog nasilja opet s vaše strane kao i od strane ureda, prepoznato je naravno online nasilje kao poseban problem, kao posebno zabrinjavajuće područje. U tom djelu je Ured pravobraniteljice ukazao kako u našoj državi ne postoji jedinstvena, konzistentna, državna politika koja bi bila usmjerena specifično na zaštitu prava djece u digitalnom okruženju odnosno ukazujemo da je potrebno osigurati djeci pravo na digitalnu pismenost i upoznavanje sa različitim rizicima koji digitalno okruženje nosi u sebi. Predložili smo Vladi uvođenje i provođenje cjelovite politike ostvarivanja prava djece u digitalnom okruženju i moram reći da je od nekoliko ministarstava to već potvrđeno i da će se određene aktivnosti očito započet provodit. Tu u tom djelu moram također naglasiti da je izuzetno velika aktivnost je i uključivanje operatera, mobilnih operatera koji su zajedno sa udrugama civilnog društva a pod pokroviteljstvom ureda, potpisali povelju o sigurnosti djece na internetu u Hrvatskoj a to je važno zbog podizanja zapravo razine svijesti javnosti upravo u tom problemu. Ono na što će ured ukazivati i što je izuzetno važno a to je angažman stručnjaka zdravstvene struke odnosno medicinske struke koji se trebaju angažirati odnosno koji trebaju definirati zdravstvene rizike koje nosi uporaba digitalnog okruženja odnosno digitalne tehnologije za djecu pa u tom smislu je potrebno i njihovo veće osvješćivanje odnosno provođenje kampanje radi osvješćivanja javnosti upravo o zdravstvenim problemima sa kojima će se naša djeca susresti odnosno neka se nažalost i već susreću zbog svakodnevnog višesatnog korištenja digitalne tehnologije. Naša djeca su digitalni urođenici, dakle naša djeca su netko tko je rođen s ovom tehnologijom i netko tko ovu tehnologiju koristi ne samo za učenje već i za zabavu, za svakodnevnu aktivnost, za druženje, dakle njihov se život, život naše djece u potpunosti izmijenio upravo uporabom te digitalne tehnologije. Ona je tu a mi smo dužni kao odrasli djecu zaštititi od pretjerane uporabe odnosno od rekla bi, dječje zlouporabe te digitalne tehnologije. U tom smislu podržavamo i sve preventivne aktivnosti koje se provode koje međutim nisu ujednačene odnosno nisu rasprostranjene na teritoriju RH na jednaki način pa se opet djeca ne nalaze u jednakim pozicija i upravo zbog toga predlažemo i smatramo i ukazujemo Vladi na važnost uvođenja medijske pismenosti kao obaveznog predmet ili obaveznog programa u školama u koju zapravo pohađa najveći broj djece kako bi što više djece na području naše države imali mogućnost dakle niti upoznato sa rizicima koji nosi digitalno okruženje ali i sa ispravnim korištenjem tog digitalnom okruženja. Naravno, tu je potrebna i podrška roditeljima, mnogi roditelji se u svojoj roditeljskoj ulozi ne snalaze u digitalnom okruženju s obzirom na manjak znanja o tehnologiji međutim i tu je potrebna dakle podrška roditeljima odnosno isto tako i edukacija roditelja, naravno prethodno i edukacija nastavnika koji će djecu, našu djecu podučavati i omogućavati im da oni lakše uđu u taj svijet digitalne tehnologije ne u tehnološkom smislu već u smislu određenih pravila odnosno određenih okvira u kojima će oni djelovati. Ono što sam na kraju željela reći je da osim što se uredu obraćaju pojedinci, osim što nam se obraćaju roditelji, odrasle osobe, obraćaju nam se i institucije kada se nalaze u konkretnim situacijama u kojima same ne nalaze rješenja, tada traže našu pomoć. Isto tako, i roditelji i djeca se najčešće obraćaju uredu kada se suočavaju sa nemoći institucija da riješe njihov problem. Dakle, ono što ured rješavajući i ovdje dajući prikaz pojedinačnih slučajeva, to služi kao podloga da bi se ukazalo na opće pojavnosti odnosno ured nastoji kroz preporuke pojedinačne i one koje su opće naravi, poboljšati zapravo prava sve djece RH. Ured nastoji pomoći Vladi u stvaranju boljih uvjeta za život djece i rješavanju uočenih teškoća. Međutim ono što ponovno moram naglasiti, zabrinjava nas prihvaćenost naših poruka ali iz zakonodavnih inicijativa i prijedloga. Opet ponavljam, one se temelje na konkretnim podacima odnosno na neposrednim saznanjima koje crpimo iz svakodnevnog rada. Primjećujemo kada govorimo o preporukama, da je veliki dio naših preporuka načelno uvaženo no da rijetko dolazi do njihove realizacije. Svaki pomak i svako nastojanje, svako očitovanje volje da se stvari poboljšaju nas kao ured vesele no ne smijemo i ne možemo biti zadovoljni postojećim stanjem i to sve dok ne ispunimo obveze na koje nas obvezuje Konvencija o pravima djeteta. Dakle mi smo stranka te Konvencije i ona nas obvezuje, ona je iznad zakona, dakle nam daje obaveze koje smo prihvatili prema našoj djeci. Razgovarajući s djecom iz različitih dijelova Hrvatske, tijekom 2018. g., vidjela sam radost, vidjela sam osobe pune potencijala ali nažalost i odraze propuštenih prilika i pogrešnih odluka. Unatoč pozitivnim promjenama koje uvode tijela državne i lokalne samouprave, koje su prisutne i važne, o kojima se govori više u izvješću za 2018. g., mišljenja sam da imamo sve manje vremena da djeci vratimo povjerenje i da im vratimo nadu za bolju sadašnjost i budućnost. I upravo zbog toga ću svoje izlaganje završiti poruku koma sam uputila i svim kandidatima za Europski parlament, želim poručiti svima vama dakle saborskim zastupnicima, ali isto tako i nama koji radimo s djecom ponoviti, investirajmo u djecu za dugoročne ciljeve jer je to najbolji način da se prekine krug siromaštva, nejednakosti i sukoba i da se investira u budućnost, uključimo djecu u odluke koje ih se tiču, djelujmo prema tome što čujemo od djece i preuzmimo odgovornost za odluke koje se tiču djece. Pokažimo djeci i sebi da možemo ispuniti ono što smo im obećali postavši stranka Konvencije o pravima djeteta, proslavimo 30. rođendan Konvencije radno, brinući se da svako dijete u Hrvatskoj dobije priliku odrasti u slobodi, dostojanstvu i sa svojim pravima. I konačno vjerujem da i ovo izvješće će biti i dati određeni doprinos ovoj važnoj društvenoj zadaći. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo dvije replike, prva je poštovanog zastupnika Mire Bulja.
Hvala lijepo. Uvažena pravobraniteljice, naravno da ćemo prihvatiti vaše izvješće i potpisati ove vaše zadnje riječi da su djeca sve što imamo i jedina budućnost je u djeci. Spominjali ste evo u završnom izvješću i digitalnu tehnologiju, evo ja sam zaboravio, tijekom svoje rasprave sam se fokusirao drugo, postavio bi vam pitanje. Znači jedino u Hrvatskoj postavljaju se bazne stanice, teleoperateri postavljaju bez građevinske dozvole i kršeći i prostorne planove i znam za brojne bazne stanice koje su nelegalno postavljeni teleoperateri uz dječje vrtiće, uz bolnice gdje su naša djeca pa čak i uz prozore djece gdje žive u svojim kućama bez obzira što se roditelji protive, to je pošast postala u RH a znamo da elektromagnetska po brojnim studijama zdravstvene organizacije, po brojnim studijama, ona su štetna za zdravlje naše djece, koliko imate tih predmeta i što poduzimate u zaštiti djece od elektromagnetskog zračenja?
Hvala. Odgovor poštovane pravobraniteljice.
Teško mi je sad reći točan broj predmeta kojima se bavimo ali javljaju se roditelji, javljaju se odrasle osobe koje spominju i upravo te zabrinjavajuće zapravo situacije izgradnje baznih stanica na različitim mjestima gdje borave i djeca. Naravno, naše preporuke su usmjerene na to da se takve stanice, naravno prvo tražimo izvješće i očitovanje ali svakako će biti i jesu upućene na to da se takve bazne stanice uklone ukoliko ne doista se utvrdi da nanose štetu razvoju, zdravlju ili dobrobiti djece.
Slijedeća replika je poštovane zastupnice Marije Alfirev.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice, baš zato što ste spomenuli vašu ulogu u davanju preporuka, primjedbi, komentara na određene zakone i izrazili nezadovoljstvo time što te preporuke jednostavno, neke preporuke a možda veći broj preporuka, ne znam točno u kojem ste iznosu, postotku govorili, nisu prihvaćene. Ne govorim samo koliko je to možda frustrirajuće ali zar je to uopće moguće? Jer ako ste vi po svom dakle dužnosti morate upozoravati i kad već upozoravate da postoji u određenom zakonu mogućnost diskriminacije, zar nije normalno, logično da se to što ste primijetili zapravo korigira? Evo jučer smo ili smo nedavno smo govorili o Zakonu o stanopoticajnoj, stanogradnji i upozorili ste na neke nepravilnosti.
Hvala lijepo. Odgovor poštovane državne pravobraniteljice, izvolite, za djecu.
Ja sam u svom izlaganju, prvom izlaganju i obraćanju prije podne navela postotke prihvaćenosti preporuka koje nas na određeni način žaloste i zapravo zabrinjavaju. Što se tiče pojedinačnih predmeta tu je situacija nešto bolja i tu je doista suradnja sa institucijama kojima ukazujemo, odnosno sa svim ustanovama i svima kojima ukazujemo relativno dobra i povoljnija, tu je postotak oko 70%. Međutim, kada govorimo o nekim općim preporukama tada je postotak prihvaćenosti 50% i s time zapravo ne možemo biti zadovoljni. Kada se radimo o normativnim preporukama i prijedlozima tada je postotak svega 22%. I to nas doista žalosti jer kao što sam rekla a sad ću ponoviti, dakle naš rad i prijedlozi se temelje na iskustvu i radu.
Hvala. Time ću zaključiti raspravu o ovoj točki a o njoj ćemo glasovati kada se steknu uvjeti. Sada bih dao jednu obavijest, dakle bilo je predviđeno da nastavimo sa Prijedlogom zakona o privatnoj zaštiti, prvo čitanje, P.Z. br. 635. međutim nećemo, završiti ćemo sa radom danas a to će biti 1. točka sutra, to će biti 1. točka sutra, dakle u petak u 9,30, 1. točka umjesto one točke koja je bila predviđena, umjesto točke Godišnje izvješće o provedbi Strategije zakona o odnosima RH s Hrvatima izvan RH za 2017. godinu biti će 1. točka Prijedlog zakona o privatnoj zaštiti, prvo čitanje, P.Z. br. 635. I sada ću dati stanku do 18h kada je predviđeno glasovanja kao što ste i obaviješteni. STANKA U 17,27 SATI
Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2018. godinu, podnositelj je pravobraniteljica za djecu, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prihvaća se izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2018. godinu. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 120 za i 1 suzdržani donijet zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela. Izvješće o radu nacionalnog vijeća za razvoj ljudskih potencijala za 2018., podnositelj je Nacionalno vijeće za razvoj ljudskih potencijala. O ovoj točki dnevnog reda glasovat ćemo sukladno Članku 44. stavku 4. Poslovnika Hrvatskog sabora. Sukladno prijedlogu matičnog radnog tijela, dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prihvaća se izvješće o radu nacionalnog vijeća za razvoj ljudskih potencijala za 2018. godinu. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 97 za, 19 suzdržanih donijet zaključak kako je predložilo matično saborsko radno tijelo.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav na 53. sjednici održanoj 11. travnja, odlučio je o zahtjevu za mišljenje o povredi Poslovnika Hrvatskog sabora koji su ovom odboru podnijeli zastupnici Goran Maras i Ranko Ostojić, dana 11. travnja 2019. godine. Sukladno odredbi Članka 236. temeljem svoje nadležnosti iz Članka 60. Poslovnika odbor je većinom glasova, 7 za i 2 protiv, dao slijedeće mišljenje, ja ću pročitat samo zaključak. Obzirom na navedeno, te uvidom u fonogram 11. sjednice Hrvatskog sabora od 11. travnja 2019. godine, odbor je mišljenja kako predsjedatelji nisu povrijedili odredbe Poslovnika Hrvatskog sabora.
Zahvaljujem predsjedniku odbora. Sukladno Članku 236. Poslovnika o mišljenju Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav odlučuje se bez rasprave, stoga dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prihvaća se mišljenje Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora na temelju zahtjeva za mišljenje o povredi Poslovnika zastupnika Gordana Marasa i Ranka Ostojića. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 78 za i 12 protiv donijet zaključak kako ga je predložio Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. I time smo došli do kraja glasovanja. Sutra u petak u 9,30 nastavlja se točkom Prijedlog Zakona o privatnoj zaštiti. Hvala vam lijepa. SJEDNICA PREKINUTA U 19,30 SATI.