Mødet er åbnet. Fra medlem af Folketinget Maria Reumert Gjerding, der har orlov, har jeg modtaget meddelelse om, at hun fra og med den 12. november 2016 atter kan give møde i Tinget. Helle Osther Friedrichsens hverv som midlertidigt medlem af Folketinget ophører fra nævnte dato at regne. I dag er der følgende anmeldelser: Udlændinge-, integrations- og boligministeren (Inger Støjberg): Lovforslag nr. L 48 (Forslag til lov om ændring af udlændingeloven. Lovforslag nr. L 49 (Forslag til lov om ændring af udlændingeloven. Lovforslag nr. L 50 (Forslag til lov om ændring af udlændingeloven. og løfteerklæring om overholdelse af dansk lovgivning)) og Lovforslag nr. L 51 (Forslag til lov om ændring af udlændingeloven, lov om fuldbyrdelse af straf m.v. og straffeloven. Social- og indenrigsministeren (Karen Ellemann): Lovforslag nr. L 52 (Forslag til lov om ændring af lov om psykologer m.v. Lovforslag nr. L 53 (Forslag til lov om ændring af lov om social service. Lovforslag nr. L 54 (Forslag til lov om ændring af lov om social service. Lovforslag nr. L 55 (Forslag til lov om udstedelse af legitimationskort), Lovforslag nr. L 56 (Forslag til lov om ændring af lov om kommunernes styrelse. Lovforslag nr. L 57 (Forslag til lov om ændring af lov om ændring af adoptionsloven. Minister for børn, undervisning og ligestilling (Ellen Trane Nørby): Lovforslag nr. L 58 (Forslag til lov om de gymnasiale uddannelser) og Lovforslag nr. L 59 (Forslag til lov om ændring af lov om institutioner for almengymnasiale uddannelser og almen voksenuddannelse m.v., lov om institutioner for erhvervsrettet uddannelse og forskellige andre love. Transport- og bygningsministeren (Hans Christian Schmidt): Lovforslag nr. L 60 (Forslag til lov om ændring af færdselsloven. Lovforslag nr. L 61 (Forslag til lov om ændring af lov om Sund og Bælt Holding A/S. Lovforslag nr. L 62 (Forslag til Lov om ændring af færdselsloven. Beskæftigelsesministeren (Jørn Neergaard Larsen): Lovforslag nr. L 63 (Forslag til lov om ændring af lov om arbejdsløshedsforsikring m.v. Lovforslag nr. L 64 (Forslag til lov om ændring af lov om arbejdsmiljø, lov om arbejdsskadesikring, lov om udstationering af lønmodtagere m.v. samt lov om ændring af lov om udstationering af lønmodtagere m.v. Energi-, forsynings- og klimaministeren (Lars Christian Lilleholt): Lovforslag nr. L 65 (Forslag til lov om ændring af lov om udstykning og anden registrering i matriklen, lov om Geodatastyrelsen, lov om tinglysning og forskellige andre love. Lovforslag nr. L 66 (Forslag til adresseloven), Lovforslag nr. L 67 (Forslag til lov om ændring af lov om bæredygtige biobrændstoffer og om reduktion af drivhusgasser fra transport. avancerede biobrændstoffer i brændstof til landtransport, ændret definition af hvilke virksomheder, der er omfattet af loven, bemyndigelse til fastsættelse af regler til efterlevelse af MRV-forordning om fremme af reduktion af CO 2 Lovforslag nr. L 68 (Forslag til lov om ændring af lov om elforsyning og lov om naturgasforsyning. Uddannelses- og forskningsministeren (Ulla Tørnæs): Lovforslag nr. L 69 (Forslag til lov om ændring af lov om adgangsregulering ved videregående uddannelser. Justitsministeren (Søren Pind): Lovforslag nr. L 70 (Forslag til lov om ændring af lov om offentlighed i forvaltningen. Lovforslag nr. L 71 (Forslag til lov om ændring af lov om ændring af lov om Politiets Efterretningstjeneste (PET). Lovforslag nr. L 72 (Forslag til lov om ændring af lov om retsplejelov for Grønland og kriminallov for Grønland. Lovforslag nr. L 73 (Forslag til lov om ændring af straffeloven, lov om fuldbyrdelse af straf m.v. og forskellige andre love. Titlerne på de anmeldte sager vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor).
Jeg skal meddele, at det af Jacob Mark under nr. 4 opførte spørgsmål til kulturministeren (spørgsmål nr. S 141) udgår af dagsordenen efter ønske fra spørgeren. Det første spørgsmål er til finansministeren af hr. Jens Joel, Socialdemokratiet.
Hr. Jens Joel vil læse spørgsmålet op. Værsgo.
Ja, jeg læser spørgsmålet op i første omgang: Hvem mener ministeren vil få størst gavn af en kommende blå finanslovsaftale – bankdirektøren eller kassedamen?
Ministeren, værsgo.
Vi forhandler jo i øjeblikket om finansloven for 2017, og regeringen har fremsat et finanslovsforslag, hvor der bl.a. satses på velfærd og sundhed. Vi har således fremsat forslag om en Kræftplan IV. Derudover er der en forhandlingsreserve, som partierne forhandler om, og det er jo sådan set status på det.
Værsgo til hr. Jens Joel.
Tak for det. Grunden til, at jeg spørger, og også grunden til ordvalget handler jo lidt om, at Venstre, som det vil være finansministeren bekendt, ved en tidligere formand, nemlig Uffe Ellemann-Jensen, var ude at besøge en kassedame og satte meget fokus på, at det var vigtigt, at Venstre også tilgodeså eksempelvis kassedamerne i deres politik. Før valget hørte vi meget den nuværende statsminister tale om, at beskatningen skulle sættes ned på særlig deres indkomster, altså at man skulle tilgodese de almindelige, hårdtarbejdende mennesker på det danske arbejdsmarked. Men når vi ser på, hvad der bliver lavet af aftaler, og hvad regeringen foreslår, så står det jo i skærende kontrast til det, fordi det som regel er pilskævt rent socialt. I sidste års finanslov var det familierne på kontanthjælp og de ældre, der boede til leje og fik boligydelse, der måtte betale for, at man fik billigere biler, billigere porscher, eller lavere arveafgift. I år kan vi så se, at det bl.a. er syge på sygedagpenge og unge på produktionsskoler, som skal betale for nogle af de ting, man har tænkt sig at dele ud i finansloven. Det er jo derfor, jeg spørger, om finansministeren er garant for, at det ikke er bankdirektøren, der kommer til at tjene mest på en kommende finanslov, men at det faktisk er lønmodtagere i almindelighed, de kassedamer, som hr. Uffe Ellemann-Jensen og andre har kæmpet så hårdt for i tidens løb – eller de har i hvert fald sagt, at de gjorde det.
Værsgo til finansministeren.
En af hovedprioriteringerne er jo altså som sagt en Kræftplan IV, og den vil jeg gætte på at kassedamen får lige så stor gavn af som bankdirektøren.
Værsgo til hr. Jens Joel.
Jeg tror bestemt, at vi alle er interesserede i en ordentlig kræftbehandling, og det vil gavne bredt. Men så lad mig spørge på en anden måde: Regner finansministeren med, at det her bliver trukket i en mere skæv retning? Altså, er det i de forhandlinger, man sidder i, da afgørende for Venstre, at finansloven ikke bliver mere socialt skæv, og at man ikke får lavet nogen fordelinger, hvor man giver en meget stor gevinst til eksempelvis direktørerne, hvorimod den kontante gevinst, der kunne være til folk med lavere lønindkomster, bliver forsvindende lille?
Værsgo.
Jeg forstår sådan set slet ikke baggrunden for spørgsmålet, for der indgår jo ikke skat i finanslovsforhandlingerne.
Hr. Jens Joel.
Nej, men der indgår nogle bestemte finansieringselementer, som jeg har nævnt, altså de syge på sygedagpenge eller de unge på produktionsskolerne, og så er der jo en reserve. Der har man jo også set, at nogle fra det parlamentariske grundlag i den blå blok har haft nogle ønsker om, at man skulle give nogle skattelettelser dér, som ville komme særlig de velstillede til gode. Der er det bare, jeg spørger: Er det vigtigt for finansministeren, at den finanslovsaftale, man laver, ikke bliver socialt skævt, eller er det ikke vigtigt?
Finansministeren.
Jeg forstår det stadig ikke, for der indgår ikke skatteforslag i finanslovsforslaget, og jeg kan ikke rigtig forstå, hvad de der eksempler, som spørgeren spørger til, har at gøre med at gavne bankdirektøren.
Det var slut på det spørgsmål. Det næste spørgsmål er også til finansministeren af hr. Jens Joel.
Værsgo.
Tak for det. Jeg starter med at læse spørgsmålet op: Hvem får mest ud af en nedsættelse af beskatningen på aktie- og kapitalindkomst – bankdirektøren eller kassedamen?
Værsgo til finansministeren.
Regeringen har jo i forbindelse med helhedsplanen fremlagt et forslag til en jobreform. Det særligt kendetegnende ved den jobreform er, at skatten lettes i bunden, og at skatten lettes i toppen, det vil sige både for personer med lave indkomster og for personer med relativt høje indkomster, så derfor er det jo meget svært at se isoleret på det her spørgsmål. For der er ingen tvivl om, at vi i vores helhedsplan bruger mange, mange flere penge på at lette skatten i bunden, end vi gør i toppen.
Værsgo til hr. Jens Joel.
Jamen grunden til, at jeg spørger om det her, er jo, at der er nogle områder, hvor man kan se at elementer fra helhedsplanen er blevet flyttet over i finanslovsforhandlingerne, eksempelvis på udlændingeområdet, og så spørger jeg vel egentlig bare i al sin enkelhed finansministeren, om det her forslag om reduceret aktie- og kapitalindkomstbeskatning også flyttes med over i finanslovsforhandlingerne, og om finansministeren kan bekræfte, at det jo giver en meget, meget stor gevinst til de 1.000 rigeste, hvorimod det giver en meget lille gevinst til befolkningen som helhed og dermed er socialt skævt. Så spørgsmål nr. 1 er, om det også er et element man regner med at trække over i finanslovsforhandlingerne. Og spørgsmål nr. 2 er, om det her forslag om aktie- og kapitalindkomstbeskatning, der skal sættes ned, er et forslag, der gavner direktørerne med de høje indkomster eller lønmodtagerne som kassedamen med helt almindelige indkomster.
Værsgo, finansministeren.
Finanslovsforhandlingerne omhandler ikke de ting, som spørgeren spørger om. Men hvis der spørges ud fra sådan en teoretisk indfaldsvinkel om, hvordan skat rammer eller skattelettelser rammer eller skattestigninger rammer, så vil jeg i og for sig bede spørgeren om at stille et skriftligt spørgsmål, og så kan man jo lave den slags beregninger.
Hr. Jens Joel.
Ja, det har vi naturligvis gjort. Vi har jo spurgt finansministeren, hvordan det her udmønter sig, og hvis finansministeren ikke selv kan huske svaret, hvilket jeg godt kan forstå, så vil jeg gerne erindre om, at det fremgår af det, finansministeren selv har svaret, at den her lettelse på aktie- og kapitalindkomstbeskatning giver knap 70.000 kr. i lettelse til de 1.000 rigeste, hvorimod den giver 195 kr. til befolkningen som helhed. Så det er jo et fuldstændig klokkeklart eksempel på en skattelettelse, der kun er til den rigeste del af befolkningen. Så forstår jeg, at finansministeren siger, at det ikke er en del af forhandlingen om finansloven, og det vil jeg så bare gerne have finansministeren til at bekræfte at det heller ikke bliver.
Værsgo.
Altså, det, vi forhandler i finansloven, er jo det finanslovsforslag, som regeringen har fremsat, og det går jeg ud fra at spørgeren har sat sig ind i hvad handler om. Og derfor kan jeg sige, at det er det, det handler om.
Værsgo.
Men når vi nu på baggrund af det, finansministeren selv har svaret, har etableret, at den her skattelettelse på aktie- og kapitalindkomst lige præcis kommer direktørerne til gode, men ikke lønmodtagere med helt almindelige indtægter, og når finansministeren så siger, at man har fremsat et forslag, hvor det ikke står, så siger jeg, at der også ligger en reserve, og der er folk i finansministerens parlamentariske grundlag, som ønsker det her ind i det. Og jeg spørger bare finansministeren: Når det nu er socialt pilskævt, kan jeg så regne med, at finansministeren siger, at det ikke skal være en del af finansloven, for det ønsker man ikke?
Værsgo.
Jeg er jo bare nødt til at gentage over for hr. Jens Joel, at det, vi forhandler om, er regeringens finanslovsforslag, og længere er den ikke. Og i det forslag indgår der ikke skat. Det indgår der derimod i regeringens helhedsplan, og det er jo en plan, vi vender tilbage til på et senere tidspunkt.
Tak for det. Spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er til finansministeren af fru Lea Wermelin, Socialdemokratiet.
Værsgo for en oplæsning af spørgsmålet.
Jeg læser spørgsmålet op: Agter ministeren i finanslovsforhandlingerne at søge opbakning i blå blok til at få ført den tidligere indgåede aftale om besparelser på boligydelsen til de ældre ud i livet?
Værsgo, finansministeren.
Som jeg har forklaret for spørgeren i adskillige samråd, er der indbudgetteret en negativ budgetregulering svarende til provenuet for boligydelsen, og vi er i forligskredsen blevet enige om at søge det udmøntet her ved finanslovsforhandlingerne. Det er regeringens udgangspunkt for forhandlingerne. Så må vi jo se, om der er vilje til at finde pengene. Ellers skal vi krone til krone finde pengene på andre måder. Det er sådan, sagen er. Men det overrasker mig en lille smule, at spørgeren efter adskillige samråd og adskillige spørgsmål om det her ikke er fuldt ud klar over, hvordan den her sag står.
Værsgo til fru Lea Wermelin.
Men så er det jo dejligt, at finansministeren har muligheden for at oplyse mig. For det første kan man sige, at vi klart har sagt, at vi er meget ærgerlige over, at man har valgt den her vej, både fra regeringens side, men jo også fra blå bloks side, fordi vi mener, at det rammer så utrolig skævt, at man vil skære ned på de ældres boligydelse. Det er jo også noget af det, som Ældre Sagen har været ude at sige, altså at de er meget, meget bekymrede for de store konsekvenser, som det her forslag får. Så det er jo derfor, at vi viser stor interesse for det og holder samråd og er optaget af, hvorvidt I rent faktisk har tænkt jer at føre det ud i livet. Vi så jo allerhelst, at det blev hældt af brættet. Men samtidig har vi jo så også kunnet følge den forvirring, der netop er, som finansministeren også var lidt inde på i sin besvarelse, altså at man først indgik en aftale, så var der noget uklarhed om, om det skulle gennemføres eller det ikke skulle gennemføres, så ville man mødes igen, og de uklarheder ville være afklaret, og så kan vi se, at man stadig indregner det i det finanslovsforslag, der ligger. Så jeg vil egentlig bare gerne spørge: Hvad er det, der får ministeren til at tro, at man fra regeringens side den her gang kan få opbakning til aftalen om at spare på boligydelsen? Altså, mener ministeren, at der er en aftale, eller er der ikke nogen aftale?
Værsgo, ministeren.
For ikke at forvirre spørgeren mere end højst nødvendigt vil jeg henvise til det oversendte talepapir fra det samråd, vi holdt i Finansudvalget for et par uger siden. Der fremgår det helt nøje. Jeg vil nødig bidrage til usikkerheden hos spørgeren om, hvordan status er. De seere, der følger den her udsendelse, kan gå ind og finde det talepapir, og det kan spørgeren også.
Værsgo til spørgeren.
Det er lidt friskt, synes jeg, når man bliver spurgt her i salen i forhold til at forklare en sag, som man jo må forstå ministeren gerne vil stå på mål for, nemlig at man skærer i boligydelsen, og man så siger: Gå ind og find det, jeg har sagt noget om det på et eller andet tidspunkt, det må I selv lige finde på en eller anden hjemmeside. Altså, jeg beder jo sådan set bare om et konkret svar på, om ministeren mener, at der er en aftale i forhold til boligydelsen eller ej. Det tænker jeg er ret konkret at kunne svare på – ja eller nej?
Ministeren.
Nu vil jeg nødig vise foragt for Folketinget, men jeg vil sige, at jeg jo rigtig, rigtig mange gange efterhånden har redegjort for, at der er en negativ budgetregulering på finansloven, som skal findes, og den finder vi så. Men i øvrigt er det et udmærket talepapir, der redegør for min position i forhold til det her, og det vil jeg anbefale spørgeren at læse.
Sidste spørgsmål, værsgo.
Men nu er det jo sådan, at jeg har bedt ministeren om at komme her i salen i dag, fordi jeg faktisk gerne vil have et svar på her, hvordan ministeren forholder sig til det her spørgsmål. Det kan jeg så høre at ministeren ikke er så interesseret i. Men som sagt ønsker vi at få det her forslag af bordet, så vi er ikke interesserede i, at regeringen fastholder det. Det, vi er interesserede i, er at finde ud af, om regeringen agter at fastholde det. Er der en aftale? Skal de ældre fortsætte med at have den utryghed, de oplever, eller er der lagt noget på bordet fra ministerens side, som kan erstatte det provenu, som man forventer kommer ind i forhold til boligydelsen?
Ministeren.
Der er på finansloven en negativ budgetregulering, som partierne drøfter, og det er jo sådan set det, den konkrete opgave består i.
Tak for det. Spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål (spm. nr. S 152) er til kirkeministeren af hr. Lars Aslan Rasmussen, Socialdemokratiet. Vi venter lige et sekund, til ministeren er på sin plads.
Værsgo for oplæsning.
Mener ministeren, at Det Islamiske Trossamfund stadig skal have en masse skattefordele, når trossamfundet gentagne gange inviterer imamer til Danmark, der offentligt udtaler, at homoseksuelle, utro kvinder og frafaldne muslimer bør dræbes?
Værsgo til ministeren.
Jeg finder det ligesom spørgeren helt uacceptabelt, at en imam, som er inviteret til Danmark, kan finde på at udtale, at homoseksuelle, utro kvinder og frafaldne muslimer bør dræbes. Det var jo derfor, at vi i foråret, en bred kreds af partier, aftalte en række initiativer. Vi var enige om, at på samme måde, som det har været gældende i friskoleloven, skal der også i folkeoplysningsloven indføres krav om efterlevelse af demokrati og grundlæggende frihedsrettigheder som betingelse for, at der kan opnås godkendelse som almenvelgørende forening efter de skatteregler, som giver fradragsret for visse donationer til foreninger. Samtidig aftalte vi at styrke SKATs løbende kontrol med de godkendte foreninger. Lovforslagene, som vi aftalte, behandles netop nu, og indførelsen af den nye betingelse om efterlevelse af demokrati og grundlæggende frihedsrettigheder vil træde i kraft samtidig med de foreslåede ændringer i folkeoplysningsloven, altså SKAT vil knytte sig op på folkeoplysningsloven, fordi man ikke i SKAT har særlig indsigt i disse ting, så de vil gerne knytte det til folkeoplysningsloven. Det gælder bl.a. spørgsmålet om, hvorvidt en forening kan gøres ansvarlig for ytringer fremført af en oplægsholder ved et arrangement. Så vi har været forudseende. Vi har faktisk tænkt på det problem, som nu er opstået, og som hr. Lars Aslan Rasmussen peger på. Undskyld, jeg var forpustet.
Nu kan ministeren lige sidde og hvile i to minutter. Værsgo til hr. Lars Aslan Rasmussen.
Det er helt i orden, hr. minister. Tak for besvarelsen. For nylig var der jo en imam i Islamisk Trossamfund – han skulle godt nok have holdt oplæg på Metropol – som var ude at sige, at frafaldne muslimer skulle dræbes. Skal jeg forstå det sådan, at såfremt han efter 1. januar optræder i Islamisk Trossamfund, så griber ministeriet ind?
Værsgo til ministeren.
Ja, efter 1. januar vil SKAT ikke længere give skattefradrag til en sådan forening og i folkeoplysningssektoren vil det ikke længere være tilladt at give penge hverken på den ene eller den anden måde til en sådan forening, og man kan heller ikke give lokaler til dem. Så problemet med lokaleleje eller -udlån er hermed også løst, og jeg er faktisk glad for, at vi her har fået et så klart eksempel på, hvorfor vores aftale er fornuftig.
Værsgo, hr. Lars Aslan Rasmussen.
Jeg vil også spørge ministeren: Hvis en person, der er kendt for de her holdninger, og det kunne være en imam, der bor i Danmark – vi har jo også haft en imam i Islamisk Trossamfund, som sagde, at kvinder, der ikke gik tildækket, sådan set selv var skyld i det, når de blev voldtaget – optræder i Islamisk Trossamfund, men ikke siger de her ting, har det så den konsekvens, at man promoverer sådan nogle typer af mennesker?
Værsgo, ministeren.
Hvis man laver et foredragsarrangement med en sådan person, som er kendt for den slags holdninger, vil der efter min mening ikke kunne gives offentlige tilskud, og det kan heller ikke foregå i et offentligt lokale, medmindre der er tale om et debatarrangement. Vi skal jo ikke udelukke den frie debat. Så jeg kan ikke sige helt præcis, hvad sammenhængen er, men hvis arrangementet går ud på at promovere den slags holdninger, f.eks. at kvinder selv er skyld voldtægt og befamlinger osv. på grund af deres påklædning, er den pågældende oplægsholder ude at svømme, og det er i strid med grundlæggende demokratiske rettigheder, som går ud på, at man må være i fred i det offentlige rum.
Værsgo, hr. Lars Aslan Rasmussen.
Nu er de fleste imamer, som siger de her ting, jo heldigvis imamer, der kommer udefra. Vil ministeren også mene, at når den her lovgivning træder i kraft, vil man kunne nægte indrejse til de her imamer, sådan at problemet ikke opstår, så man allerede dér kan sige nej til en imam, som f.eks. offentligt udtaler, at andre mennesker skal dø?
Ministeren.
Hvis jeg ikke tager fejl, fremsætter integrationsministeren netop i denne uge sit lovforslag om, hvem der slet ikke kan komme ind i landet. Det skal jeg ikke beskrive i detaljer, men jeg har hørt hende antyde, at dermed ville man kunne forhindre en sådan prædikant, som der her er tale om, i at komme ind i landet. Vi skal lige være klar over, at i et land som Frankrig er man jo altså gået meget langt i retning af både at lukke moskeer og også at udelukke visse typer af prædikanter. Så vi står slet ikke alene med den lovgivning.
Tak for det, og spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er til uddannelses- og forskningsministeren, men da jeg kan se, at spørgeren ikke er mødt frem, bliver vi beklageligvis nødt til at gå videre til næste spørgsmål igen, og det er til uddannelses- og forskningsministeren af fru Christine Antorini, Socialdemokratiet.
Værsgo.
Tak for ordet. Jeg læser spørgsmålet højt først. Hvad er ministerens kommentar til, at hver tiende underviser står til at blive fyret på professionshøjskolerne, der bl.a. uddanner lærere, pædagoger og sygeplejersker, på grund af regeringens nedskæringer på uddannelser?
Værsgo til ministeren.
Tak. Jeg går ud fra, at spørgeren henviser til en artikel fra den 2. november 2016 i Politiken, som skriver, at 776 stillinger skal spares væk på landets professionshøjskoler. Lad mig starte med at slå fast, at der er tale om et regneeksempel, som Politiken har videregivet. Professionshøjskolerne har ikke meldt ud, at de sparer 776 stillinger væk i 2020. Danske Professionshøjskoler har opstillet et teknisk regneeksempel på, hvad det vil svare til, hvis skolerne i 2020 kun udmøntede omprioriteringsbidraget ved at nedlægge stillinger. Men på andre uddannelsesinstitutioner forventer man at kunne hente betydelige gevinster på anden måde end ved at nedlægge stillinger, f.eks. ved at drive bygninger og indkøb mere effektivt. Det tror jeg også at man vil kunne på professionshøjskolerne. Der er med andre ord mange håndtag at skrue på. Det er ledelsen på den enkelte professionshøjskole, der afgør, hvordan den vil effektivisere. Det er ikke en let opgave, men skolerne har dygtige ledelser, som vil arbejde for at gøre tingene smartere og for at fastholde høj kvalitet i uddannelserne. Derfor har jeg også tillid til, at professionshøjskolerne også fremover vil udbyde uddannelser af høj kvalitet, samtidig med at skolerne bliver mere effektive. Tak.
Værsgo til spørgeren.
Det er fuldstændig korrekt, at det er en beregning på, hvad man forventer der skal ske af nedskæringer. Derfor synes jeg nu alligevel, at det kunne være nyttigt at høre, hvad uddannelsesministeren gør sig af tanker i forhold til kvaliteten på uddannelserne. Det er godt nok en beregning, men de hårde fakta er, at regeringen sammen med sine støttepartier, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og De Konservative, har besluttet at gennemføre 2 pct. nedskæringer år for år – nu er det nemlig forlænget 5 år i træk – og det har selvfølgelig en meget kontant effekt. Det betyder for professionshøjskolernes vedkommende, at det, hvis man kigger på, hvor meget de skal have sparet frem til 2020, så er lidt over 1 mia. kr. Så er det rigtigt, at man ikke kan sige, om det nødvendigvis kun er antallet af medarbejdere, der skal skæres ned på, men nu er det sådan, at hovedparten af økonomien, nemlig 70 pct., udgøres af løn til medarbejdere. Det er dem, der underviser lærere, pædagoger og sygeplejersker – alle de kernemedarbejdere, som er forudsætningen for, at vi har rigtig gode skoler og børnehaver, at vi har dygtige socialrådgivere osv. Det er dem, der bliver undervist. Derfor vil jeg gerne spørge ministeren: Selv om det her er et teknisk regnestykke, ved vi, at der skal spares over 1 mia. kr. i fremtiden, vi ved, der er anmeldt fyringer, vi ved, at der også er sket fyringer, så er ministeren ikke bekymret for, om det her kommer til at gå ud over kvaliteten? Man kan spare to steder, nemlig på medarbejdere og på bygninger, og så er der altså ikke særlig meget til det løse, hvor man ellers kunne hente – og jeg citerer – »betydelige gevinster«.
Værsgo til ministeren.
Jeg må jo forstå og udlede af det, som fru Christine Antorini her siger, at fru Christine Antorini og Socialdemokraterne er imod det af regeringen fastsatte omprioriteringsbidrag. Så er der bare noget, der undrer mig. Jeg står her med Socialdemokratiets oplæg, »Stol på Danmark«, og hvis det nu er, som jeg antager – hvilket jeg synes jeg har god grund til – nemlig at Christine Antorini er imod omprioriteringsbidraget, så undrer det mig bare, at det ikke er taget med i Socialdemokratiets oplæg her. Så når fru Christine Antorini bliver ved med at sige det, hun siger, om regeringens prioriteringer – for politik er jo prioriteringer, og jeg har ikke hørt Socialdemokratiet klage, når der bliver brugt flere penge på en Kræftplan IV eller andre vigtige elementer i det danske samfund – vil jeg gerne spørge: Hvor skal pengene så komme fra? Det synes jeg faktisk er et særdeles relevant spørgsmål at stille.
Værsgo til spørgeren.
Nu synes jeg jo, det er meget interessant, at ministeren har vendt spørgetiden om, og at hun i stedet for at svare på de spørgsmål, der var, nemlig om det ikke bekymrer ministeren, at der frem til 2020 skal spares over 1 mia. kr. på professionshøjskolerne – der er anmeldt besparelser og fyringer af 776 medarbejdere – som det eneste kan give et svar i form af et modspørgsmål om en plan fra Socialdemokratiet. Jeg synes, det ville klæde ministeren at gå seriøst ind i den problemstilling, at der bliver fyret undervisere, hvilket dermed også kommer til at forringe den kvalitet af de medarbejdere, der kommer ud, altså når de færdiguddannede skal ud og virke i en række af de utrolig vigtige velfærdsinstitutioner, vi har. Så jeg vil bede ministeren om at svare på spørgsmålet, nu det er spørgetime, altså om det ikke bekymrer ministeren, at kvaliteten bliver stærkt forringet af de varslede fyringer.
Tak. Ministeren.
Jamen jeg synes da, det er særdeles relevant at henlede opmærksomheden på, at Socialdemokratiet altså ikke har valgt at prioritere en fjernelse af omprioriteringsbidraget i det oplæg, som Socialdemokratiet er kommet med. Det synes jeg da at danskerne har krav på at vide, for politik handler jo om prioritering. Det handler om at prioritere de ressourcer, som vi har til rådighed, og det er det, regeringen har gjort. Vi har oven i købet fremlagt en plan, som vil gøre Danmark rigere, i modsætning til Socialdemokratiet. Så derfor synes jeg, det er særdeles relevant at spørge, hvor pengene skal komme fra. Så er det sådan, at det, som fru Christine Antorini her i spørgsmålet refererer til, er et tænkt regnestykke. Så der er ikke nogen som helst, der vil hævde eller kan hævde, at det bliver virkeligheden i 2020.
Værsgo til spørgeren.
Nu handler de varslede fyringer jo ikke bare om 2020. Det handler om fyringer, som både er varslet og på vej. Men jeg konstaterer en gang til, at ministeren hellere vil stille spørgsmål den anden vej end at svare selv. Jeg giver ministeren en sidste chance, ellers må vi jo tage en runde til her. Bekymrer det ikke ministeren, at der er vedtaget 2 plus 2 plus 2 plus 2 plus 2 pct. i besparelser, over 1 mia. kr., og har hun slet ikke nogen som helst bekymringer om, hvorvidt det betyder noget for kvaliteten af nogle meget vigtige velfærdsuddannelser? Jeg håber, at ministeren nu vil bruge anledningen til at svare i stedet for en gang til at stille et modspørgsmål.
Tak. Ministeren.
Jeg stiller sådan set ikke modspørgsmål. Jeg konstaterer bare, at fru Christine Antorini kører rundt med en populistisk holdning om, at det, regeringen gør, er forkert, uden egentlig at komme med et svar på, hvad man så skulle gøre. Det er en konstatering, det er ikke noget spørgsmål. Så vil jeg sige til fru Christine Antorini, at hvis man ser på, hvad vi bruger på uddannelser, så ligger vi faktisk rigtig, rigtig højt, når vi sammenligner os internationalt. Så jeg har tillid til, at de dygtige ledelser, vi har rundtomkring på vores uddannelsesinstitutioner, griber den her opgave an, sådan at de værner om det, der er kerneopgaven, nemlig uddannelse og undervisning. Det har jeg tillid til, og som det fremgik af min besvarelse, er der flere tangenter at spille på.
Tak. Spørgsmålet er afsluttet. Der er et nyt spørgsmål, og det er til transport- og bygningsministeren af hr. Lars Aslan Rasmussen, Socialdemokratiet.
Værsgo, der er en oplæsning først.
Mener ministeren, at det er fair at sætte en velfungerende fritidsklub, som tilmed løser en social opgave, på gaden, som det er ved at ske for fritidsklubben i »Ballonhangaren« på Islands Brygge?
Værsgo, ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg synes dog faktisk, at hr. Lars Aslan Rasmussen i stedet for at rette henvendelse til mig skulle rette opmærksomheden mod Københavns Kommune, som han jo kender helt usædvanlig godt. Fra statens side har vi nemlig flere gange forlænget lejekontrakten for at afvente Københavns Kommunes behandling af et tilbud om at købe ejendommen. Københavns Kommune og Bygningsstyrelsen har ført flere drøftelser om mulighederne for kommunens køb af ejendommen, og Bygningsstyrelsen har strakt sig langt for at bidrage til en løsning inden for de rammer, de har. Men Københavns Kommune har indtil videre valgt ikke at prioritere sagen og købe ejendommen til rideklubben. Uanset at jeg naturligvis har stor forståelse for den beklagelige situation, som rideklubben er i, er det jo ikke statens opgave, men derimod Københavns Kommunes opgave at understøtte de formål, som rideklubben tjener. Og så vidt jeg forstår, har Københavns Kommune for nylig igen ønsket at gå ind i drøftelser om et køb. Det synes jeg lyder som en god idé, og mon ikke det, hvis Københavns Kommune mener det alvorligt, kan føre til en god løsning for rideskolen.
Værsgo.
Tak for svaret. Jo, jeg kender Københavns Kommune særdeles godt, men jeg vil alligevel spørge, hvorfor det er, Bygningsstyrelsen ikke vil mødes med rideklubbens venner eller forældrene, når de gentagne gange har bedt om det. Altså, synes ministeren ikke, det egentlig ville klæde Bygningsstyrelsen at tage et møde?
Værsgo, ministeren.
Det gør Bygningsstyrelsen gerne.
Værsgo til spørgeren.
Så vil jeg spørge, om det er noget, som ministeren muligvis vil skubbe på med, eller – nu skal man passe på med garantier – om ministeren vil hjælpe forældrene med at få et møde. For rideklubbens venner siger jo, at det har være umuligt at få Bygningsstyrelsen i tale.
Så er det ministeren.
Altså, hvis jeg siger, at Bygningsstyrelsen holder et møde med dem, kan spørgeren være helt sikker på, at så holder Bygningsstyrelsen et møde med dem.
Værsgo til spørgeren.
Så vil jeg til sidst – fordi jeg nu fik spillet den over med Københavns Kommune – spørge, om ministeren ikke er enig i, at der også er et statsligt ansvar i det her, eftersom det jo vil koste Københavns Kommune 8 mio. kr. Så kan vi altid snakke frem og tilbage om, hvem det er, der gerne ville have holdt møde med hvem, men det er vel vores alle sammens ansvar, når vi har sådan et unikt tilbud, også selv om det ligger i København og måske ikke er noget, der interesserer regeringen så meget, fordi det er i hovedstaden. Men stadig væk: Kan ministeren måske medgive, at det er et unikt tilbud, som ikke bare skal tørres af på Københavns Kommune at løse?
Værsgo til ministeren.
Nu gik det ellers lige så godt, men nu forstår jeg så, at Københavns Kommune vil have, at staten skal løse en opgave, der er Københavns Kommunes, og sådan spiller klaveret altså ikke. Jeg er nødt til at sige, at Bygningsstyrelsen ikke skal skydes i skoene, at de opfylder deres job, og det går ud på at leje og udleje ejendomme til statens brug. Og når de ikke længere skal bruges til det, skal Bygningsstyrelsen ikke ind og være ejendomsbesidder. De skal sørge for, at de bygninger, de har, og de lejemål, de har, er nogle, staten skal bruge, og ellers skal de skille sig med dem. Jeg kan sagtens her i dag sige, at vi godt vil prøve at kigge på det, hvis det er tid, Københavns Kommune mangler, og at vi gerne vil prøve at kigge på, om vi kan forlænge det en gang til. Men jeg vil bare sige, at det altså ville klæde Københavns Kommune at tage sit ansvar på sig.
Tak for det, og spørgsmålet er afsluttet. Da den næste spørger til transport- og bygningsministeren ikke ses at være til stede i salen, springer vi det spørgsmål over. Og så må vi nok holde en lille pause, for udlændinge-, integrations- og boligministeren kunne måske ikke lige forestille sig, at hun skulle være her lige præcis på nuværende tidspunkt til det næste spørgsmål, som er stillet af hr. Peter Kofod Poulsen. Vi holder lige 5 minutters pause.
Så genoptager vi mødet. Og det næste spørgsmål er til udlændinge-, integrations- og boligministeren af hr. Peter Kofod Poulsen. Værsgo for en oplæsning af spørgsmålet.
Tak, formand. Er ministeren tilfreds med, hvordan reglerne for betinget og ubetinget udvisning er, samt hvordan de bliver håndteret af domstolene og andre myndigheder?
Værsgo til ministeren.
Tak for det. Jeg skal først og fremmest beklage meget, at jeg er kommet for sent her i Folketinget.
Det var ikke ministeren, der kom for sent. Det var et spørgsmål, der blev sprunget over, fordi spørgeren var udeblevet. Så det var o.k.
Det er jeg meget glad for. Jeg tror ikke, at nogen kan være i tvivl om, at regeringen ønsker kriminelle udlændinge udvist i videst muligt omfang. Det er simpelt hen uacceptabelt, at udlændinge misbruger deres ophold i Danmark til at begå kriminalitet. Jeg har før givet udtryk for min skepsis over for udviklingen på udvisningsområdet. Det er f.eks. ingen hemmelighed, at jeg meget gerne havde set, at typer som Levakovic kunne udvises af Danmark, uden at det ville være i strid med Danmarks internationale forpligtelser. Det er ganske enkelt ikke rimeligt. For det første mener jeg derfor, at vi bliver nødt til at se kritisk på grundlaget for, at Danmarks adgang til at udvise seriekriminelle udlændinge begrænses. Og jeg er meget tilfreds med, at dette område netop er blandt de punkter, som den konventionstaskforce, som regeringen har nedsat, ser nøje på i sin kortlægning af praksis. Bl.a. det spørgsmål er genstand for et samråd i morgen i Udlændinge-, Integrations- og Boligudvalget. For det andet har jeg netop i dag fremsat et forslag her i Folketinget, hvor ordene »med sikkerhed« foreslås indsat i udlændingelovens afvejningsregel, altså indsat igen, kan man sige. Forslaget betyder, at en kriminel udlænding skal udvises, medmindre det med sikkerhed vil være i strid med Danmarks internationale forpligtelser. Jeg mener, at det var en klar fejl, da den tidligere socialdemokratisk ledede regering lempede reglerne på det her felt, og det ønsker jeg at rette op på.
Værsgo, så er det spørgeren.
Tak til ministeren for besvarelsen. Og også tak for det sidste, ministeren sagde, nemlig at det var en stor fejl, da man lempede udlændingepolitikken på det her område. Jeg har gravet nogle artikler frem om nogle sager, som jeg synes er fuldstændig horrible, og hvor der som følge af dommen er brugt betinget udvisning. Det gælder bl.a. en sag fra Vesthimmerlands Kommune, der handler om en 12-årig dreng, der har været udsat for, må man sige, meget krænkende seksuel adfærd fra en asylansøger, der så blev idømt 2 års fængsel for overgrebet og betinget udvisning. Jeg har jo også erfaret, at der har været en acceleration siden 2010 i antallet af sager, hvor der er brugt betinget udvisning, og jo også af sager, hvor den pågældende person, der er blevet dømt til betinget udvisning, faktisk har fået samme dom flere gange. Altså, man kan være betinget udvist af Danmark flere gange. Jeg synes, det er noget pjat – for at være helt ærlig. Altså, man kan ikke være lidt udvist eller meget udvist. Enten er man udvist, eller også er man ikke udvist. Og hvis man så ikke kan udvises, må man jo på tålt ophold. Så jeg vil spørge ministeren, om regeringen kunne forestille sig, at vi helt afskaffede muligheden for at bruge betinget udvisning og sagde: Hvis man bliver fundet skyldig i at begå den type kriminalitet, som jeg nævnte i min indledning, er det enten udvisning, og kan den ikke føres ud i livet, så må det blive tålt ophold, eller også må man skønne, om det, der er begået, ikke er slemt nok til udvisning, og så er man ikke udvist. Kunne man forestille sig det, i stedet for at man har den her store gråzone, hvor jo altså storkriminelle som bl.a. familien Levakovic i mange år har kunnet leve højt på, at man ikke helt kunne få skovlen under dem og jo derfor har brugt de her betingede udvisninger? Vil ministeren arbejde for, at man helt udelukker muligheden for betinget udvisning?
Værsgo, så er det ministeren.
Jeg vil i hvert fald sige, at jeg er enig så langt, at det kan stride mod ens retsfølelse, at man kan opleve udlændinge begå nogle også meget alvorlige former for kriminalitet uden at blive udvist, og at det jo netop også er derfor, at vi ønsker at stramme op på det her felt.
Værsgo, spørgeren.
Jeg er jo glad, og jeg skal huske at rose det, hver gang jeg synes nogle tager et skridt i den rigtige retning, og det gør regeringen jo, hvis man siger, at man vil stramme op. Men jeg vil også gerne høre, om ministeren ikke kunne uddybe det lidt mere. Altså, vil det ikke bare være nemmere for alle parter – både for domstolene, for retsfølelsen og i forhold til de kriminelle, der jo så ved, at der bliver trukket en meget klar streg – at sige, at man helt udelukker muligheden for betinget udvisning? Enten er man udvist, eller også er man ikke.
Ministeren.
Det kan jo være svært i dag og her på stående fod fuldstændig at afveje alle muligheder i den her retning, men jeg kan sige, som jeg sagde før, at det også indimellem strider imod min retsfølelse, når man ser kriminelle få lov til at blive i Danmark.
Værsgo, spørgeren.
Det er jeg jo egentlig glad for, for det betyder, at ministeren har det på samme måde som mig og, tror jeg, også et klart flertal af danskere. Og derfor vil jeg da også gerne række hånden frem til ministeren for at høre, om det at afskaffe muligheden for betinget udvisning – det synes vi jo f.eks. kunne være spændende – ikke var noget, vi kunne samarbejde med regeringen om. Det er jo helt legitimt at sige, at her føler man at ens retsfølelse bliver krænket. Så synes jeg jo også bare, at den naturlige konsekvens af det må være at sige, at vi så må se at få gjort noget ved det – så vi ikke skal stå i den her situation, og så man kan slippe for at få sin retsfølelse krænket.
Ministeren.
Som jeg også sagde før, kan der jo være hjørner, som vi kan komme til at overse i den her diskussion i dag om brugen af betinget udvisning, og derfor synes jeg ikke, at det er her, vi skal forhandle det. Men jeg har den helt grundlæggende holdning, at hvis man begår en alvorlig form for kriminalitet, ønsker vi også, at man skal udvises af Danmark i de tilfælde, hvor det kan lade sig gøre. Og det er jo bl.a. derfor, at jeg har fremsat det her lovforslag i dag.
Tak for det. Spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er til udlændinge-, integrations- og boligministeren af hr. Jan Rytkjær Callesen, Dansk Folkeparti.
Værsgo til en oplæsning.
Hvad er ministerens holdning til, at Det Kongelige Teater igennem 7 år har haft en udlænding ansat uden opholdstilladelse?
Værsgo, ministeren.
Det er min helt klare opfattelse, at alle arbejdsgivere skal overholde reglerne, når de ansætter udenlandsk arbejdskraft. Det gælder både offentlige og private arbejdsgivere. Den konkrete sag kan jeg jo så ikke kommentere her i dag under den mundtlige besvarelse af et § 20-spørgsmål, og jeg må derfor henvise spørgeren til at stille sit spørgsmål via Udlændinge-, Integrations- og Boligudvalget, hvis der ønskes yderligere oplysninger om den her sag.
Spørgeren, værsgo.
Ministeren giver udtryk for, at beskæftigelse af udlændinge uden lovligt ophold har ministerens fokus. Så er det endnu mere rystende, at det overhovedet er muligt at arbejde ulovligt i en stor offentlig institution som Det Kongelige Teater, og at det har været muligt i mange år, uden at det er blevet opdaget. Vi taler om en sag, hvor den ansatte hverken havde opholds- eller arbejdstilladelse, hvilket har ført til, at Det Kongelige Teater har fået en bøde på næsten 2 mio. kr. Særlig bekymrende er det, at der ikke er tale om en lokal daginstitution eller en søvnig kommune. Der er tale om en stor hæderkronet offentlig institution med et årligt statsbudget på 0,5 mia. kr. Dermed rejser sagen en række helt grundlæggende spørgsmål. Det er spørgsmål om, hvordan der bliver betalt skat, og hvem der står bag svindlen med identitetspapirerne og omfanget af svindlen, for hvis det kan lade sig gøre at snyde så længe i sådan en stor statslig institution, er det simpelt hen for nemt at snyde sig ind i Danmark og arbejde her ulovligt. Det er i denne sag et særligt problem, at de involverede er fra landets fineste offentlige kulturinstitution, der har de højest betalte skuespillere og kunstnere ansat for offentlige midler. I kontrast hertil ser vi en institution, der ikke skyr noget middel for at ansætte ulovlig arbejdskraft for at slippe så billigt af sted med rengøringen som overhovedet muligt. Det er ikke verdens bedste kombination. Tallene for ansættelser af udlændinge uden lovligt ophold tyder på, at der er et eller andet, der er helt galt. Ifølge politiets egen statistik er der i tredje kvartal 195 sigtelser for ulovligt arbejde, men dette tal står i skærende kontrast til politiets eget uofficielle skøn. I Politiforbundets fagblad, »Dansk Politi«, skønner politiet, at der i 2012 har opholdt sig mellem 20.000 og 50.000 udlændinge illegalt i Danmark. Jeg vil derfor spørge ministeren, om ministeren vil arbejde for, at der kommer et skærpet fokus på problemstillingen, og om ministeren vil fastlægge tydelige og konkrete mål for kontrolindsatsen.
Værsgo til ministeren.
Jeg kan sige, at der fra regeringens side netop er stort fokus på, at man selvfølgelig ikke skal opholde sig illegalt i Danmark. Jeg tror, at det her i øvrigt er et af de få steder, hvor vi alle sammen kan glæde os over at vi er et meget gennemreguleret samfund, for det er ret svært at leve illegalt igennem længere tid i Danmark. Nu er der så her et helt konkret eksempel, hvor der i hvert fald ikke er indhentet de rigtige tilladelser, men generelt set er Danmark et svært land at leve illegalt i igennem længere tid. Der går ikke så lang tid, inden politiet antræffer de her mennesker. Men jeg kan sige, at der er stort fokus og et nødvendigt fokus på det.
Tak for det. Så er det spørgeren. Værsgo.
Tak. I den forbindelse er det mig en gåde, at regeringen kan stå inde for, at vi har et system med åbne grænser, uden at tage ansættelse af udlændinge uden lovligt ophold alvorligt. Hvis det viser sig, at offentlige institutioner gang på gang ikke kan administrere de åbne grænser, er det ikke verdens største overraskelse, at lønmodtagerne i stigende grad vender sig mod det selv samme system, der undergraver deres arbejdstagerrettigheder. Derfor vil jeg spørge ministeren, hvad ministerens holdning er til at indføre større bøder og skærpede fængselsstraffe for personkredse, der hjælper med til ansættelse af udlændinge uden lovligt ophold.
Værsgo til ministeren.
Jeg kan sige generelt, at der er meget fokus på det her område fra regeringens side, og det er der selvfølgelig, fordi vi jo ønsker at have et velfungerende arbejdsmarked, der netop ikke bliver undergravet af illegal arbejdskraft.
Værsgo til spørgeren.
Vi har en musketered i blå blok om, at vi vil stramme politikken i udlændingespørgsmål. Det er et politisk standpunkt, der har sikret blå blok succes og dermed sikret ministeren og hendes ministertaburet. Vi har derfor i DF en forventning om, at regeringen tager dette område dybt alvorligt, og at man kigger på lovgivningen igen. Jeg er klar over, at ministeren hverken kan give decentrale organisationer skriftlige eller mundtlige ordrer, men ministeren kan bede Det Kongelige Teater om en skriftlig information om, hvorvidt der er andre sager. Mit afsluttende spørgsmål til ministeren er, om ministeren vil bede om en sådan information fra Det Kongelige Teater og fremlægge svaret i udvalget.
Værsgo til ministeren.
Hvis vi skal gå mere konkret ind i den her enkeltsag, vil jeg bede om, at det bliver gennem et skriftligt svar via udvalget. Det er den rigtige måde at gøre det på. Vedrørende musketereden og min ministerpost kan jeg sige, at for mig er det vigtigste, at der er styr på udlændingepolitikken. Hvem der så end måtte bestride posten, er mere ligegyldigt.
Tak for det. Spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er til udlændinge-, integrations- og boligministeren af hr. Carsten Kudsk, Dansk Folkeparti.
Værsgo for oplæsning.
Tak, formand. Jeg starter med at læse spørgsmålet op: Mener ministeren, at det var den rigtige beslutning, at Langeland Kommunes ansættelseskontrakter for de ansatte og frivillige tilsyneladende indeholdt en klausul med en form for ytringsfrihedsindskrænkning i forhold til forholdene på asylcentrene?
Værsgo til ministeren.
Jeg kan indledningsvis oplyse, at det er Udlændingestyrelsen, der er ansvarlig for at tilvejebringe og drive indkvarteringsstederne for asylcentrene. Udlændingestyrelsen har indgået kontrakter med en række indkvarteringsoperatører, som driver asylcentre på vegne af Udlændingestyrelsen, og Langeland Kommune er som bekendt en af de indkvarteringsoperatører. Det er alene indkvarteringsoperatøren, der som arbejdsgiver rekrutterer personale til asylcentrene, og det er således også indkvarteringsoperatøren, som inden for rammerne af den gældende lovgivning indestår for ansættelseskontrakter med personalet. Når det er sagt, kan jeg svare ganske kort på spørgsmålet. Nej, jeg mener selvfølgelig ikke, at det kan være den rigtige formulering, som Langeland Kommune anvendte i deres aftale med de frivillige på det pågældende asylcenter. Det mener jeg også at jeg har gjort ganske klart i de svar, som jeg har afgivet til Folketinget den 18. marts i år, og det var så svar på spørgsmålene 383 og 386. Det fremgår ligeledes af de besvarelser, at Langeland Kommune derfor allerede i februar 2016 justerede ordlyden af aftalen med de frivillige medarbejdere. Ændringen indebar, at ordlyden blev ændret fra, at den frivillige Endelig fremgår det af besvarelsen, at Langeland Kommune netop justerede kontrakterne for at sikre, at der ikke kan rejses tvivl om, at Langeland Kommune ikke ønsker at begrænse de frivilliges ytringsfrihed. Jeg håber jo derfor også, at jeg med det her svar har besvaret spørgsmålet tilfredsstillende.
Værsgo til hr. Carsten Kudsk.
Ministeren kan kigge i kontrakten. Der er jo eksempler på kontrakter med borgere i Langeland Kommune, der melder tilbage til Udlændingestyrelsen, at de mener, at det ikke har noget med forholdet at gøre, om man ændrer det her fra skal til bør. Men det, man undrer sig over, er, at der er en aktør i den pågældende kommune, et samlet byråd og hele embedsværket, der mener, at de tolker det her på en helt anderledes måde. Jeg kan citere fra et brev, der er kommet fra borgmesteren i kommunen, der skriver: Det forhold, at Langeland Kommune nu bruger ordet bør, mener vi ikke medfører, at de frivillige ikke føler sig forpligtet til at orientere afdelingslederne. Vi mener ikke, at der er tale om reel ytringsfrihed, når de frivillige bør orientere afdelingslederne, hvis de frivillige henvender sig til pressen og udtaler sig på egne vegne. Hvis Langeland Kommune ikke mener, at de frivillige reelt skal orientere afdelingslederne, ser vi ingen mening med at indføre sætningen i aftalen. Derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge ministeren: Hvis det ikke har nogen som helst form for betydning og der har været så meget polemik i forhold til pressen, og når de frivillige og ansatte ikke forstår det, har ministeren så ikke overvejet at sige til dem, om ikke det ville være en god idé at fjerne den pågældende sætning i de pågældende kontrakter?
Værsgo til ministeren.
Jeg kan i hvert fald sige, at min stilling er klar, og at den er, som jeg lige har redegjort for, at man selvfølgelig ikke skal begrænse ytringsfriheden.
Hr. Carsten Kudsk.
Jeg kan også citere fra en artikel, der på et tidspunkt var i Fyens Stiftstidende, om en medarbejder, der sådan set var blevet smidt ud på grundlag af den pågældende kontrakt, at mediejurist og ekspert i ytringsfrihed Oluf Jørgensen, som fortsat er tilknyttet Danmarks Medie- og Journalisthøjskole, fastslår, efter at have hørt den skriftlige bekræftelse af den pågældendes fyring: »»Det her er i strid med principperne om ytringsfrihed. En kommune kan ikke udforme kontrakter for hverken ansatte eller frivillige, der forbyder lovlige ytringer,« påpeger Oluf Jørgensen.«« Det, der er fuldstændig frustrerende i det her, er jo, at selv ombudsmanden ikke vil tage stilling til det. Så jeg vil godt spørge ministeren: Venter ministeren på, at ombudsmanden tager stilling til den pågældende problemstilling?
Værsgo til ministeren.
Nej, det venter jeg ikke på. Min stilling er fuldstændig klar, og den er, som jeg har redegjort for. Nu ved jeg ikke, præcis hvornår det, der blev læst op lige her for lidt siden, er fra, for hvis det er fra før, kontrakterne blev ændret, kan jeg jo godt forstå, at den pågældende mediejurist siger, som han gør, for der stod der jo netop, at man ikke havde ytringsfrihed, kan jeg sige. Men jeg mener selvfølgelig, at man har ytringsfrihed.
Værsgo.
Det, som giver et problem i dag, er, at det f.eks. er ledige personer i kommunen, der søger ansættelse i et asylcenter, hvor Langeland Kommune er aktør. Når så en samlet kommune melder ud, at de mener, at der er en problemstilling med de pågældende kontrakter, og de mener, at de ansatte reelt ikke har ytringsfrihed, står kommunen jo i den situation, at de skal pålægge en form for sanktion, så der decideret skal foreligge en domstolsafgørelse. Mener ministeren ikke, at det er forkert, at der skal foreligge en domstolsafgørelse for at undgå en sanktion for den pågældende kommunes borgere?
Ministeren.
Jeg kan bare sige det, som jeg har sagt hele tiden: Jeg mener, man skal have sin ytringsfrihed. Og derfor er det jo klart, at det er det, jeg står fast på, og det vil jeg altid stå fast på.
Spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er til social- og indenrigsministeren af fru Kirsten Normann Andersen, Socialistisk Folkeparti.
Det næste spørgsmål er til social- og indenrigsministeren af fru Kirsten Normann Andersen, Socialistisk Folkeparti. Værsgo.
Tak for det. Spørgsmålet handler om BPA-ordningen og om udmåling af takster efter BPA-ordningen. Mener ministeren, at indførelse af de centralt fastsatte udmålingstakster, der efter den gældende bekendtgørelses § 5 svarer til de samlede løn- og ansættelsesvilkår i en toneangivende, landsdækkende overenskomst, der omfatter tilsvarende eller beslægtet arbejde, vil kunne sikre ens lønvilkår for alle handicaphjælpere og samtidig lette kommunerne for en administrativ byrde, sådan som det ønskes af bl.a. Aarhus Kommune?
Ministeren. Værsgo.
Tak for det. Jeg forstår spørgsmålet sådan, at det bygger på den antagelse, at der kan udledes nogle faste udmålingstakster efter BPA-bekendtgørelsens regler om udmåling af tilskud til hjælperløn. Det er ikke tilfældet. Bekendtgørelsen fastslår faktisk tværtimod, at der ved beregning af løntilskuddet i hver enkelt ordning skal foretages en konkret og individuel vurdering af borgerens behov. Det skal bl.a. vurderes, om der er behov for hjælpere, som har særlige kvalifikationer, f.eks. særlig faglig baggrund. Desuden skal der som minimum tages udgangspunkt i grundlønnen for sammenlignelige faggrupper, og samme udgangspunkt skal anvendes ved beregning af alle lønelementer. Der skal ydermere være den nødvendige rummelighed i lønudmålingen, og der skal bl.a. tages højde for diverse tillæg og anciennitet. Så der kan altså ikke fastsættes centrale takster med afsæt i BPA-bekendtgørelsen. Når det er sagt, vil jeg for det første sige, at jeg også har lyttet til, hvad bl.a. Aarhus Kommune foreslår, nemlig at man ønsker sig en national takst, som i sagens natur måske vil lette kommunernes administration på området. Det mener jeg bare ikke er den rette vej at gå, for en national takst vil ikke gøre det muligt for borgere med behov for hjælpere med særlige kvalifikationer at lønne deres hjælpere inden for rammen af et tilskud ud fra en fast takst. For det andet vil en takst med afsæt i overenskomst kræve merudgifter.
Tak. Spørgeren. Værsgo.
Hvis man antager, at en toneangivende, landsdækkende overenskomst kunne være social- og sundhedsoverenskomsten, sådan som vejledningen jo ret beset også lægger op til, så opererer man med såvel løn til ufaglærte som til faglærte, ligesom overenskomsten også fastsætter takster for aften-, nat- og weekendarbejde, rådighedsvagter m.v. Vil ministeren bekræfte, at den samlede overenskomst for social- og sundhedspersonale er tænkt som den takstmæssige ramme for BPA-ordningen?
Ministeren. Værsgo.
Beløbets størrelse afhænger selvfølgelig af, hvilken overenskomst der tages udgangspunkt i ved sådan nogle beregninger. Tilbage i 2014 blev der regnet på en national takst med udgangspunkt i DI-overenskomst, FOA og 3F Privat Service, Hotel og Restauration. Dengang var vurderingen, at udgifterne til delelementerne sjette ferieuge og 4 pct. af aften- og nattillæg med stor usikkerhed udgjorde mellem 60 og 80 mio. kr. årligt. Hvis der i stedet for regnes efter overenskomsten for social- og sundhedspersonale, altså mellem KL og FOA, så var forventningen tilbage i 2014, at merudgifterne ville være endnu højere.
Spørgeren. Værsgo.
Nu er der som bekendt også en lønmæssig udgift forbundet med at ansætte handicaphjælpere og dermed også at løse opgaven. Statsforvaltningen har i udtalelsen af den 30. august vedrørende Aarhus Kommunes udmålingsprincipper i BPA-ordningen udtalt: 1, fremgår, at kommunens valgte udgangspunkt for udmålingen skal anvendes ved beregning af alle krævede elementer i udmålingen til løn m.v., og at det er Statsforvaltningens opfattelse, at det også gælder for udmåling af aften-, nat- og weekendtillæg. Når Aarhus Kommune eksempelvis benytter social- og sundhedsoverenskomstens lønramme for ufaglært personale, ville det også indebære, at man skulle benytte de samme aften-, nat-, weekend- og rådighedstillæg, som gælder for den samme overenskomst. Kan ministeren være enig i, at alle de krævede elementer også omfatter de elementer?
Ministeren. Værsgo.
Nej, det kan jeg ikke bare stå her og bekræfte. Ligesom det gælder for det øvrige arbejdsmarked, så er det jo overladt til den, der er arbejdsgiver, og i det her tilfælde i den enkelte BPA-ordning, at aftale løn- og ansættelsesvilkår med hjælperne. Igen vil jeg sige, at en national takst for kommunernes udmåling af BPA-tilskud altså ikke kan garantere ensartede løn- og ansættelsesvilkår for alle hjælpere, for der vil fortsat skulle indgås aftaler om ansættelse mellem den pågældende arbejdsgiver og den pågældende hjælper i den enkelte ordning. Nu står formanden op. Beklager.
Det gør jeg alt for meget. Spørgeren. Værsgo.
Ikke desto mindre vil den handicappede være afhængig af, at den udmålte takst også er dækkende for den løn, der skal udbetales til hjælperen. Så når vejledningen henviser til, at man skal benytte en sammenlignelig overenskomst, kunne det så være social- og sundhedsoverenskomsten?
Ministeren. Værsgo.
Så firkantet mener jeg ikke det er opsat. Det er heller ikke meningen. I det nugældende udmålingssystem, som jeg naturligvis går ud fra at kommunerne efterlever, tages der som bekendt udgangspunkt i grundlønnen for sammenlignelige faggrupper. Dermed sikrer vi, at kommunerne tager afsæt i en sammenlignelig faggruppes overenskomst ved fastsættelsen af tilskuddet, når det handler om de hjælpere, som udfører beslægtet arbejde. Men jeg synes også, det er vigtigt at få sagt, at der altså er et tungtvejende hensyn at tage til de mennesker, som har BPA-ordningerne, for det handler altså om den enkelte borgers individuelle behov, om hvordan det dækkes ved det udmålte tilskud. Det er altså et hensyn, som jeg mener taler væsentligt imod indførelse af en national udmålingstakst.
Tak for det. Spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er til justitsministeren af hr. Peter Kofod Poulsen, Dansk Folkeparti.
Værsgo.
Tak for det. Finder ministeren, at reglerne er rimelige, når man ikke må lægge billeder på nettet af butikstyve, som helt tydeligt har stjålet fra butikken?
Ministeren.
Spørgsmålet har samme emne som et beslutningsforslag fra januar, hvor en række af Folketingets medlemmer ønskede at pålægge regeringen at ændre persondataloven, så enkeltpersoner, virksomheder, foreninger m.v. kunne offentliggøre billeder og videoer fra overvågningskameraer af formodede tyve og indbrudstyve. Derfor skal jeg beklage, hvis mit svar bliver det samme som under drøftelsen af det beslutningsforslag, men det er jo, fordi jeg stadig mener det samme. Som reglerne er i dag, må billeder og lydoptagelser med personoplysninger, der optages i forbindelse med tv-overvågning i kriminalitetsforebyggende øjemed, kun videregives, hvis der er indhentet samtykke; hvis videregivelsen følger af lov; eller hvis videregivelsen sker til politiet i kriminalitetsopklarende øjemed. Baggrunden for denne ordning er, at udveksling af oplysninger, der hidrører fra tv-overvågning i kriminalitetsforebyggende øjemed, medfører en risiko for misbrug. Indbrud og tyveri udgør alvorlige krænkelser af den private ejendomsret, og det er frustrerende, hvis sådanne lovovertrædelser ikke kan opklares af politiet, og jeg forstår godt, hvis man kan føle et behov for og lyst til selv at gøre noget for at opklare sådanne lovovertrædelser, men det er samtidig også meget indgribende at blive hængt ud som lovovertræder i butikker, på sociale medier eller andre steder på internettet, og det kan jo altså vise sig – og det er det egentlige grundhensyn – at det ikke er den rette person, som bliver hængt ud. Desuden vil det i mange tilfælde ikke stå mål med den begåede lovovertrædelse at blive hængt ud, slet ikke når man i betragtning, hvor svært det er at slette oplysninger fra internettet eller fra den kollektive erindring; det smelter jo efterhånden sammen. Jeg har også nævnt risikoen for misbrug, og så må jeg også fremhæve, at det efter min opfattelse er en politimæssig opgave at efterforske strafbare forhold.
Værsgo til spørgeren.
For en måneds tid siden brugte jeg en lørdag på at køre til Silkeborg. Jeg var oppe at besøge Laura og Henrik Thomsen, der har en forretning, hvor de sælger noget meget, meget dyrt tøj. De havde været ude for en episode med en butikstyv, som man ikke rigtig fra politiets side – kan jeg vel godt sige – havde vist sådan meget stor interesse for at fange. De havde set den her butikstyv på nogle billeder, som de lagde offentligt ud, og nu er situationen så, at de her butiksejere, der gør en indsats for at forsørge sig selv og betale skat osv., risikerer en strengere straf end den tyv, der stjal en jakke til mange, mange tusinde kroner. Synes ministeren virkelig, at det er rimeligt? Når man som lovlydig borger, der passer sine ting, gør det, man nu engang skal, sætter arbejdspladser i gang, løber en stor risiko, bliver bestjålet, er det så rimeligt, at det, man må gøre, når politiet ikke tager sådan en sag som den her, medfører en strengere straf end det, som tyven – det egentlige problem – her kan få?
Værsgo til ministeren.
Jeg tror, retsordføreren kender min holdning. Kriminalitet er kriminalitet, og kriminalitet skal straffes, og det skal straffes i overensstemmelse med den til enhver tid gældende retsfølelse, som er i det samfund, man er i. Jeg er lodret modstander af tyveri, jeg mener, det er en samfundsplage, og jeg mener også, det skal straffes i overensstemmelse med den tilgang til det.
Spørgeren.
Kriminalitet er kriminalitet, og det skal straffes, var det, ministeren sagde. Så vil jeg gerne spørge ministeren, om Laura og Henrik Thomsen fra Silkeborg er kriminelle?
Værsgo til ministeren.
Jeg vil ikke gå ind i konkrete sager, men det, jeg kan sige om det, er, at hvis man bryder loven, er man jo principielt kriminel. Det er sådan, det er. Derfor er der selvfølgelig alligevel forskel på forskellige sager. Det er en lang række diskussioner, men det er jo derfor, vi har benådningsparagraffer, og hvad ved jeg, for selvfølgelig er der forskel. Men i udgangspunktet er det selvfølgelig sådan, at hvis nogen begår en strafbar handling, er vedkommende kriminel.
Værsgo til hr. Peter Kofod Poulsen.
Så lad mig spørge på en anden måde. Hvad vil ministeren gøre ved det her? Med den udvikling, der er med sociale medier og alt muligt andet, vil det jo være fuldstændig naivt at forestille sig, at den her udvikling stopper i morgen, og uanset hvor stærk man i øvrigt gør politiet, vil man stadig væk stå med lige præcis den her udfordring. Jeg synes ikke, der er noget galt i, at man passer på sine ting, at man gør en stor indsats, sætter arbejdspladser i gang osv. Jeg synes faktisk, det er prisværdigt, at der er nogen, der i de her tider tager det ansvar på sig, og derfor kunne jeg godt tænke mig, at regeringen meldte klart ud, hvad man vil gøre netop for at tage hånd om den her slags mennesker. Jeg synes i virkeligheden, at vi i Danmark har alt for travlt med at tage hensyn til den kriminelle, alt for travlt med at tage hensyn til tyveknægten. Man kunne jo få den tanke, at hvis nu bare tyveknægten havde opført sig ordentligt, havde der aldrig været noget problem her.
Værsgo til ministeren.
Jamen jeg tror ikke, der er nogen tvivl om, at bl.a. hele den måde, de sociale medier griber om sig på, udbredelsen af hævnporno og lignende, som også ordføreren og jeg har drøftet, gør, at vi er nødt til løbende at kigge på, om vores lovgivning er i overensstemmelse med den virkelighed, der findes derude. Det er der ingen som helst tvivl om. Men mit hovedsigte er altså, at det på grund af risiko for fejltagelser er politiet, der offentliggør den slags billeder – ikke umiddelbart andre.
Tak til hr. Peter Kofod Poulsen og ministeren. Spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er til justitsministeren af hr. Mattias Tesfaye, Socialdemokratiet.
Værsgo.
Tak. Hvornår kan Albertslund Kommune forvente at regeringen lukker fængslet i Vridsløselille, så bygninger og arealer kan frigives til byudvikling?
Værsgo til ministeren.
Vridsløselille Fængsel har siden januar været brugt til frihedsberøvelse af udlændinge. Jeg er klar over, at der ikke i øjeblikket sidder særlig mange frihedsberøvede udlændinge i Vridsløselille, og derfor kan jeg også forstå, hvis man undrer sig over, at fængslet ikke lukkes. Men det er vigtigt at huske, at Vridsløselille i dag bruges til frihedsberøvelse af udlændinge, men også er en del af beredskabskapaciteten, hvis flygtninge- og migrantsituationen på ny udvikler sig. Justitsministeriet vurderer naturligvis løbende kapacitetsbehovet, det sker sammen med Direktoratet for Kriminalforsorgen, og på nuværende tidspunkt er det altså regeringens opfattelse, at der desværre fortsat er behov for at opretholde Vridsløselille. Det er jo beredskabets natur, at man forbereder sig bedst muligt på de udfordringer, der kan opstå, ellers risikerer man, som vi jo også så det, at udfordringerne, hvis de materialiserer sig, bliver meget svære at håndtere.
Værsgo til hr. Mattias Tesfaye.
Tak for svaret. Jeg bor selv i Albertslund – det er i øvrigt den kommune i landet, hvor husene sælges hurtigst. Vi har brug for nogle nye beboere, og vi har brug for byudvikling, bl.a. på fængselsgrunden, og kommunen er egentlig allerede i dialog med statens ejendomme om, hvordan den byudvikling kan ske. Derfor synes vi, at det er lidt trist, at staten nu fortsat skal gøre brug af arealet, selv om jeg anerkender, at det er nødvendigt, og at jeg også anerkender, at det er nødvendigt med et beredskab. Men kunne man ikke forestille sig, at regeringen kunne sætte en dato på, bare et stykke tid ude i fremtiden, som kommunen kunne planlægge efter, og hvis vi så nærmede os den dato og kunne se, at vi fortsat havde brug for det beredskab, kunne regeringen planlægge et udrejsecenter et sted, hvor der ikke er kommunale planer for byudvikling.
Værsgo til ministeren.
Som tidligere byplanborgmester har jeg stor sympati for kommunens ønske om at komme videre med det her område, men nej, vi kan ikke sætte dato på for nærværende, fordi vi er meget optaget af, at den situation, vi så ved grænsen i fjor, ikke gentager sig, og at vi i en fortumlet tid viser, at de demokratiske institutioner altså kan håndtere det her og i øvrigt har kapaciteten til at håndtere det. Derfor kommer jeg til at bede om lidt tålmodighed på det her felt. Jeg er optimistisk, i forhold til at det her kan afsluttes inden for en rimelig tid, men jeg kan ikke sætte en dato på for nærværende.
Hr. Mattias Tesfaye.
Tak. Jeg er skam tålmodig, men jeg er mindre tålmodig, end jeg var for et år siden, særlig fordi min egen lægmandsvurdering er, at flygtningesituationen i Europa er svær at håndtere de næste mange, mange år. Det er svært at forudsige asyltallet de næste mange, mange år, og dermed kan man jo komme til den konklusion, justitsministeren kommer til nu, de næste mange, mange år. Det er derfor, at jeg vil prøve at spørge igen: Hvad er ministerens umiddelbare kommentarer til en idé om i hvert fald at sætte en senest-dato engang ude i fremtiden, som kommunen som minimum kunne planlægge efter? Det vil jo give regeringen mulighed for at finde andre egnede faciliteter, hvis man begyndte at nærme sig den dato og vi var enige om, at der fortsat var et beredskabsbehov, som jeg anerkender at der er.
Ministeren.
Regeringens opfattelse er simpelt hen den, at på grund af usikkerheden omkring, hvad der kan ske, særlig med de mange ikkeregistrerede flygtninge eller migranter, som er i Europa syd for Danmarks grænser, er tiden ikke til at lægge sig i for faste rammer i forhold til hvad, hvornår og hvordan. Det er vigtigt, at myndighederne kan disponere og kan disponere meget, meget hurtigt. Enhver, der kan huske, hvad der skete den 6. september i fjor og fremefter, vil vide, at det var en meget, meget ubehagelig situation for myndighederne, og jeg er endnu ikke til sinds at spille hasard med en situation, som kan genopstå, og hvor myndighederne så ikke har den tilstrækkelige kapacitet.
Værsgo.
Tak. Jeg kan høre, at jeg i hvert fald ikke kommer datoen nærmere. Så vil jeg spørge på en anden måde. Hvis regeringen på et tidspunkt vurderer, at der er mulighed for at lukke et udrejsecenter, vil regeringen så prioritere et udrejsecenter som det, der ligger i Albertslund, højere end andre udrejsecentre, som ikke indgår som en del af en kommunal udviklingsplan?
Ministeren.
Jeg kan i hvert fald sige, at jeg er fuldt opmærksom på situationen i Albertslund, og jeg har enorm sympati for planerne om byudvikling der, så når vi overvejer den løbende kapacitet, indgår det selvfølgelig også i de overvejelser.
Spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er til justitsministeren af hr. Rasmus Prehn, Socialdemokratiet.
Værsgo.
Jeg skal læse spørgsmålet højt: Hvordan forklarer ministeren, at regeringen har udskudt den vigtige beslutning om placering af den vestdanske politiskole, en beslutning, som regeringen tidligere har lagt vægt på var meget vigtig og påtrængende at få taget?
Værsgo til ministeren.
Regeringen lægger stor vægt på, at det bliver muligt at tage en politiuddannelse vest for Storebælt. Det fremgår af regeringsgrundlaget, og det fremgår også af flerårsaftalen om politiet og anklagemyndighedens økonomi. Men det er en stor beslutning at etablere en ny politiskole. Den skole skal imødekomme politiets fremtidige uddannelsesbehov og samtidig medvirke til at sikre en bedre balance mellem landsdelene, og det kræver et grundigt forarbejde. Rigspolitiets analyse af muligheden for at etablere en ny politiskole er færdig, den er oversendt til Folketinget og offentliggjort på Justitsministeriets hjemmeside. Rigspolitiet anbefaler i rapporten, at en ny politiskole etableres som et nybyggeri. Rigspolitiet vurderer, at en nybygget skole er den bedste løsning for politiet i forhold til sikkerhed og etablering af en moderne og fremtidssikret skole med optimale rammer og åbne læringsmiljøer. Og det fremgår altså af rapporten og ikke af en beslutning fra min side, at den nye skole tidligst vil stå klar i løbet af 2019. Det er en vurdering, Rigspolitiet har foretaget i samarbejde med Bygningsstyrelsen, som er statens byggesagkyndige rådgiver. Vi kan altså med andre ord konstatere, at det er eksperternes vurdering, at det tager tid. Lad mig gøre en ting klart: Det er fuldt ud muligt at uddanne de ekstra politifolk, vi lovede hinanden i flerårsaftalen, på den eksisterende skole i Brøndby. Dem er vi allerede i fuld gang med at uddanne. Men jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg ser frem til, at det bliver muligt at bo og tage en politiuddannelse også i det vestlige Danmark.
Værsgo til hr. Rasmus Prehn.
Mange tak til justitsministeren for den her besvarelse. Det er jo rigtigt, at man i ganske mange år efterhånden har uddannet politifolk her i hovedstadsområdet. Jeg går ud fra, at der har været en særlig grund til, at regeringen har lagt så meget vægt på, at man også skulle uddanne nogle i Vestdanmark, så meget, at man også fra regeringens start har meldt ud, at det var en målsætning. Derfor kan det jo virke lidt underligt, at man så siger nu her, hvor man udsætter det: Nå, men vi kan sagtens fortsætte i en årrække endnu med kun at uddanne i hovedstadsområdet. Altså, hvis man virkelig mener noget med, at det bringer en bedre balance i Danmark, at man også åbner en politiskole i Vestdanmark, hvorfor er man så ikke gået i gang noget før? Hvorfor har man haft hele den her langsommelige proces, der gør, at vi kommer til at vente på den? Og er det nu så sikkert, at det er afgørende vigtigt med en ny skole? Det virker jo meget omstændeligt, at man skal til at bygge helt nyt, når det er, at andre har været ude at sige – det fremgik f.eks. af Jyllands-Posten i går, den 8. november – at man i virkeligheden kan få lige så gode eller bedre resultater med en eksisterende bygning. Hvorfor ikke bare gå i gang? Der er masser af kommuner, der har været på besøg og fremvist prospekter for steder, hvor de godt kunne lægge en politiskole. Har de i virkeligheden ikke være lidt til grin med at rende rundt på Christiansborg og fremlægge deres materiale, når man så i virkeligheden ender med at sige: Om igen, duer ikke, og de så skal starte fuldstændig forfra?
Værsgo til ministeren.
Jeg har stor respekt for de kommuner, som har valgt at engagere sig i hele spørgsmålet om politiskolen og ikke mindst dens placering. Men sagen er jo bare den, at skønt jeg godt ved, det ikke ligger i tiden at lytte til eksperter og ekspertise, så er det ikke den måde, jeg driver min forretning på. Jeg har det sådan, at når jeg har spurgt Rigspolitiet og Bygningsstyrelsen om, hvordan der bedst muligt kan tilvejebringes et beslutningsgrundlag for det her, så skal man også lytte til det, de siger. Og det, de siger, er to ting: Politiet siger, at for dem er et nybyggeri langt at foretrække, og de siger samtidig, at den tidsmæssige ramme, der er, om man bruger etableret byggeri eller nybyggeri, er nogenlunde den samme.
Værsgo til ministeren.
Vil ministeren ikke medgive, at der også er eksperter, der har sagt, at det kan være fuldt ud lige så godt med eksisterende bygninger? Det er den ene ting. Den anden ting er: Jeg har stor respekt for, at man gerne vil lytte til eksperter; det giver rigtig god mening. Men hvis det er det, der er udgangspunktet, hvorfor har man så igangsat en proces, hvor rigtig mange kommuner har været på besøg, bl.a. i Retsudvalget, har fremlagt deres materiale, har fremlagt deres eksempler og forslag til, hvordan det kunne gøres, når det er, at man fra starten af har vidst, at der var mulighed for, at der skulle bygges nyt, at de skulle starte forfra? Hvorfor så have hele den øvelse? Hvorfor have op til flere kommuner til at rejse til København og fremlægge materiale, fremlægge eksempler på, hvordan de vil gøre det, når man nu siger: Nu er I slået hjem i ludo, nu skal vi starte forfra, nu skal der bygges helt nyt?
Ministeren.
Hvad andre eksperter har sagt sådan løsrevet uden for citat i Folketingssalen, plejer vi jo ikke at forholde os til. Jeg ved ikke, hvilken ekspert det er, hr. Rasmus Prehn sigter til. Men jeg ved, hvad den ekspert, som staten har bedt om at vurdere det her, siger, og det er, at nybyggeri klart er at foretrække, og at den tid, det vil tage at etablere det, er nogenlunde den samme, om man bruger etableret byggeri eller nybyggeri. I forhold til processen er jeg helt på det rene med, at det havde været klogere, at man, dengang man lavede aftalen om politiskolen, havde placeret den skole med det samme, fordi der selvfølgelig er rigtig mange kommuner, der – frivilligt ganske vist, men alligevel – har kastet sig ind i det her og har brugt mange kræfter på det. Og det kan jeg da godt ærgre mig over, det skal ikke være nogen hemmelighed. Men processen har nu engang været, som den har været, og nu ligger den rapport der altså, og den ønsker jeg ikke bare at feje af bordet.
Værsgo til spørgeren for sit sidste spørgsmål.
Det glæder mig, at justitsministeren anerkender, at det her kunne have været håndteret klogere og smartere og mere hensigtsmæssigt. Det synes jeg er et skridt i den rigtige retning, tak for det. Når nu man vælger at inddrage kommuner, som skal komme på besøg og fortælle om deres fordele osv., havde det så ikke været et klogt udgangspunkt at sige fra starten af: Jamen prøv og hør, der er tale om nybyggeri – og altså have en ekspertundersøgelse, inden man begyndte at involvere kommunerne? Så havde de kunnet komme med et materiale, som matchede det ønske, der var, frem for at komme med eksempler på nedlagte skoler og alt muligt andet og bruge en masse tid og kræfter på det.
Værsgo til ministeren.
Jeg må fastholde, at der ikke er nogen kommuner, der er blevet tvunget til at deltage, så den let polemiske betragtning, der ligger i, at vi skulle have tvunget nogen til noget som helst, er jeg ikke enig i. Og i forhold til hele spørgsmålet om, hvorvidt man fra begyndelsen af kunne have sagt, at det også kunne være nybyggeri osv., vil jeg sige, at den chance eller mulighed jo hele tiden har foreligget. Men det er da klart, at havde der været et ideelt etableret byggeri, som man bare kunne tage i anvendelse, så havde det da været det bedste for alle parter. Det er imidlertid ikke tilfældet.
Tak for det, og spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er til ministeren for børn, undervisning og ligestilling af fru Marie Krarup, Dansk Folkeparti.
Værsgo.
Spørgsmålet lyder: Vil ministeren i anledning af Operation Dagsværk onsdag den 2. november 2016 oplyse, hvad ministeren vil gøre for at sikre, at undervisningstiden i gymnasiet bliver brugt på undervisning og ikke på politiske projekter?
Værsgo til ministeren.
Tak. Det er i høj grad sikret, at undervisningen i gymnasiet bliver brugt på undervisning og ikke på politiske projekter. Der er et særligt regelsæt til Operation Dagsværk, hvor det klart er anført, at ingen elever kan tvinges til at deltage i Operation Dagsværks aktiviteter. Man kan altså ikke som elev blive tvunget til at deltage i en indsamling eller lignende. Desuden gælder det, at indsamling af penge og lignende ikke tilgodeser faglige mål og derfor ikke kan være undervisning. Det er således den enkelte skole, som beslutter, typisk i forbindelse med at skolens bestyrelse fastlægger skolens ferieplan, om skolen ønsker at deltage i Operation Dagsværk. Hvis man vælger at deltage, kan Operation Dagsværk–dagen afvikles på to måder. Den første måde er, at dagsværksdagen er en fridag. Det vil sige, at de elever, der deltager i Operation Dagsværk, efter eget valg kan benytte fridagen hertil. Den anden mulighed er, at dagsværksdagen er en skoledag med undervisning. Hvis en skole beslutter, at dagsværksdagen skal være en fridag, vil eleverne skulle modtage undervisning en anden dag. De mister altså ikke en dags undervisning. Vælger en skole at lægge Operation Dagsværk-temaet til grund for undervisningen enten på selve dagen eller forud for dagen, skal indholdet af undervisningen tilgodese fagenes mål. Der er derfor taget højde for, at uddannelsestiden i gymnasiet, også når vi taler Operation Dagsværk, skal bruges på undervisningen i henhold til de faglige mål. Jeg kan som brugeroplysning oplyse, at Operationen Dagsværk i år har haft et tema om bedre fremtid for unge mayaer i Guatemala, og det er ikke sådan, at det giver mig anledning til at tage nogle særlige initiativer i forhold til at ændre på lovgivningen, for jeg synes sådan set, at vi har sikret, at undervisningen i gymnasiet netop bliver brugt til undervisning.
Værsgo til fru Marie Krarup.
Det er jeg jo så meget uenig i. Jeg mener, at undervisningsministeren burde sætte sig igennem og få fjernet muligheden for, at Operation Dagsværk kan indgå både som det, man kalder undervisning, og det, man kalder fridagsordningen. Det kan simpelt hen ikke passe, at man lader bestemte politiske projekter få plads i gymnasieskolen. Hvad så med spejdere, humanitære eller religiøse organisationer eller folk, der bare vil samle penge ind til hjemløse eller sindslidende eller veteraner eller deres pårørende? Skal de så også have mulighed for at komme og fremlægge deres projekt og bruge undervisningstid på det og lade eleverne engagere sig i det, som om det er et projekt, der bør være repræsenteret på gymnasieniveau? Jeg kan ikke rigtig se tiden, og jeg tror ikke, at uret duer.
Der er godt og vel 1 minut igen. Jeg troede bare, at spørgeren var færdig.
Nej, det var jeg ikke. Uret tæller ikke ned her, sådan som det plejer at gøre. Jeg synes, at man kan have sympati for alle mulige mærkelige projekter her i landet, og det er der mange der har, men jeg synes ikke, at det er det samme, som at man skal have lov til at indføre det i gymnasieskolen. Og ulandsbistand, som det her jo er, er et politisk projekt. Man kan ikke sige, at det skal alle gymnasieelever have mulighed for at stifte bekendtskab med på den her måde, ved at de aktivt kan deltage i det. Det har vi simpelt hen ikke tid til. Så jeg synes, der er to problemer i Operation Dagsværk. Det ene er, at det har en politisk dagsorden. Det andet er, at der skal Derfor er det endnu vigtigere, at al tid bliver stillet til rådighed for undervisningen.
Tak. Vi får selvfølgelig lige styr på det, så man kan finde ud af sin tid. Værsgo til ministeren.
Tak. Det kommer ikke som en overraskelse for mig, at ordføreren har det synspunkt. Vi havde en næsten lignende debat omkring Operation Dagsværk-tidspunktet sidste år. Jeg mener også at kunne huske, at mine tidligere undervisningsministerkollegaer har haft en tilsvarende fornøjelse. Så at vi ser forskelligt på det, er ikke nyt for mig. Der, hvor jeg til gengæld synes, at der i høj grad er en forskel, er med hensyn til den her opfattelse af, at det ikke er relevant at koncentrere sig om et tema, som i det her tilfælde handler om et land som Guatemala i den tredje verden, handler om samfundsforhold i andre lande, handler om alt fra uddannelse, rettigheder til ligestilling, og det kan også handle om geografi. Nogle af temaerne gennem årene har også været mere fokuseret, ikke på uddannelse nødvendigvis, men på sanitære forhold; det kan være genopbygning efter et tidspunkt. At det ikke kan indgå i relevante faglige forløb, er jeg ikke enig i. Det mener jeg i høj grad det kan, og det er jo også derfor, der ligger nogle meget klare krav til, hvad Operation Dagsværk-temaerne skal leve op til, også når det handler om at indgå i den faglige undervisning. Det er jo også derfor, at det i sidste ende er det enkelte gymnasium, som selv vurderer, om det skal være en skoledag og dermed en undervisningsbaseret dag, om det skal være en fridag, eller om man ikke ønsker at være en del af arrangementet. Jeg synes egentlig, at den fordeling, vi har, hvor det er den enkelte bestyrelse og ledelse på skolen, der træffer de her beslutninger, er en rigtig fin fordelingsmodel. Så ligger der jo også det i det ...
Tiden er overskredet. Jeg beklager meget, men vi kan ikke rigtig følge med, og det kan spørgeren og ministeren måske heller ikke. Ministeren for børn, undervisning og ligestilling Nej, der står, at jeg har 30 sekunder tilbage, så jeg beklager også herfra). Men så værsgo til spørgeren.
Tak, og nu virker uret i hvert fald her et øjeblik. Jeg stiller det her spørgsmål hvert år, og det bliver jeg ved med, indtil Operation Dagsværk er afskaffet. Så jeg håber jo selvfølgelig, at det her er sidste år, jeg behøver at stille spørgsmålet. For jeg mener ikke, at der er behov for Operation Dagsværk, og jeg mener også, at det er en politisk påstand, at ulandsbistand er et neutralt emne, som bør indgå i al undervisning i gymnasiet. Det kan indgå i et forløb i samfundsfag A, hvor man har internationale relationer, og hvor man beskæftiger sig med det her emne. Men det kan ikke indgå meningsfuldt i fagene tysk eller klassisk græsk. Det er simpelt hen ikke rigtigt. Der er nogle problemer der, og det vil tage undervisningstid fra de andre fag.
Så er det ministeren.
Tak. Der er jo ingen tvivl om, at det skal indgå i de fag, hvor det er relevant. Det er jo også derfor, at temaerne netop er tilrettelagt efter, at der er en undervisningsdimension på det. Og så er det op til det enkelte gymnasium at vurdere, om man mener, at det skal være en fridag, om man mener, at gymnasiet overhovedet skal deltage, eller om man mener, at det skal være en undervisningsdag med det, der følger, både forud for en Operation Dagsværk-dag og også de forløb, der kan ligge på dagen, som er undervisningsrelateret. Jeg synes også, der ligger en vigtig del i det, at man jo hvert år tager stilling til, hvilke tema det skal være, og at man også har en proces omkring det. For det er også en del af det, altså at udvælge, hvilke projekter der kan være relevante i en undervisningssammenhæng, og hvilke projekter der ikke er det.
Spørgeren.
Det var en ny stemme, formanden havde fået. Jeg synes, at det er forkert at overlade det til den enkelte skole eller eleverne at bedømme, om det er relevant eller ej at beskæftige sig med ulandsbistand i forbindelse med Operation Dagsværk. Jeg synes, at det er noget, som vi som politikere skal gøre. Det er også os, der bestemmer fagrækken. Og det at have praktiske forløb i ulandsbistand er simpelt hen ikke et relevant fag i gymnasiet, og det skal vi herindefra bestemme. Der mener jeg ikke, at vi skal lægge det ud til en afgørelse, for så kunne man som sagt lige så godt have en indsamling til religiøse og humanitære organisationer. Men jeg glæder mig over, at opbakningen til Operation Dagsværk falder kraftigt for øjeblikket. Så der er meget få, der deltager i den.
Ministeren.
De tal, jeg har fået, viser, at der var 20.000 elever, der deltog i år. Der var 15.000, der deltog sidste år – hvis de tal, jeg har fået, ellers er rigtige. Og tallet har grundlæggende været sådan rimelig stabilt omkring de 20.000. Det ændrer ikke på, at jeg sådan set synes, vi har fundet en god balance, hvor vi netop stiller faglige krav, også til de projekter, der udvælges, i forhold til undervisningsmateriale, i forhold til at det relevant skal indgå i fagene. Jeg synes modsat spørgeren, at det er en god idé også at lægge beslutningen ud til den enkelte ledelse, fordi jeg synes, det er vigtigt, at man også tager diskussionen på skolen. Er det konkrete års tema noget, man synes kan indgå i fagene, eller er det ikke? Og på den baggrund træffer man beslutning. Derfor har jeg heller ikke tænkt mig at tage yderligere initiativer på baggrund af det ønske, der ligger fra spørgerens side, om, at Operation Dagsværk skal afskaffes. Jeg synes, vi har fundet en god balance.
Tak for det. Vi fortsætter med samme opstilling, nemlig med et spørgsmål til ministeren for børn, undervisning og ligestilling, og det er af fru Marie Krarup fra Dansk Folkeparti.
Værsgo.
Tak. Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at der i tilstrækkelig grad er fulgt op på tidligere års projekter under Operation Dagsværk med hensyn til evaluering af projekterne og kontrol med forbruget af de indsamlede midler, og hvordan det er dokumenteret, og hvis ikke, mener ministeren så ikke, at det bør sikres?
Ministeren.
Det er sådan, at Operation Dagsværk, som organiserer dagsværksdagen, er en almen humanitær organisation. Den finansieres af forskellige kilder, herunder de indsamlede bidrag fra selve dagsværksdagen, forskellige fonde, puljer og statslige tilskud efter ansøgning. Operation Dagsværk skal forvalte sine penge inden for de formål og regler, der er forudsat i de enkelte finansieringskilder. Men det er ikke sådan, at jeg som minister eller staten i øvrigt skal evaluere samlet på Operation Dagsværks virksomhed eller deres projekter. Inden for Ministeriet for Børn, Undervisning og Ligestillings ramme er Operation Dagsværk eksplicit nævnt på finansloven som et formål, der kan støttes efter nærmere fastsatte retningslinjer. Det er bl.a. en forudsætning for finanslovstilskuddet, at det udelukkende anvendes til administration af det årlige Operation Dagsværk-projekt og til kvalitetssikring af de undervisningsmaterialer, der udgives i tilknytning hertil. Der er f.eks. en lang række krav til de danske samarbejdspartnere i projektet i den forbindelse. Som grundlag for den konkrete årlige ansøgning og beslutning fra ministeriets side om at støtte projektet, som er beskrevet af Operation Dagsværk i deres ansøgning, herunder deres formål, deres målgruppe, aktiviteter, mål for resultater og effekter samt dokumentation for det, er, at de skal indsende en årlig afrapportering i forhold til tilskuddet til ministeriet. I afrapporteringen vurderes både indholdet, forløbet af årets Operation Dagsværk-projekt, herunder skolernes deltagelse i Operation Dagsværk, om anvendelsen af de producerede undervisnings- og oplysningsmaterialer, altså om de indgår i undervisningen, om de kan indgå i undervisningen, og ministeriet vurderer i den sammenhæng, hvorvidt afrapporteringen stemmer overens med det, der er givet tilskud til. Resultatet af den vurdering indgår i beslutningsgrundlaget for, om Operation Dagsværks finanslovstilskud det kommende år kan gentages. Ministeriets tilskud har det seneste år ligget på lige knap en halv million kroner, og jeg synes sådan set, at det netop er med til, at vi laver en aktiv følgen op på de konkrete undervisningsmaterialer og projekter, som man støtter fra ministeriets side. Og jeg oplever sådan set ikke, at der er behov for at lave en yderligere evaluering eller dokumentation af området.
Spørgeren.
Tak for svaret. Når jeg rejser det her, er det jo, fordi der i den evaluering, der foreligger, står, at Operation Dagsværk burde forbedre sig på det her område. Der står, at Operation Dagsværk skal blive bedre til at inddrage og følge op på tidligere års projekter, og at det for øjeblikket slet ikke sker. Nu er det jo sådan, at vi i Dansk Folkeparti principielt er modstandere af, at man bruger undervisning på politiske projekter. Det bør ikke ske i undervisningstiden. Men man kan sige, at når man så bruger det på politiske projekter, kunne man dog i det mindste gøre det, sådan at man sikrede sig, at der var en ordentlig kontrol med de midler, der bliver brugt på det, ellers træner man jo stort set eleverne i dårlig ulandsbistand. Der kan være mange meninger om ulandsbistand, og om det overhovedet har nogen som helst nytte, og det er i høj grad et politisk projekt at ønske at give ulandsbistand, men hvis man slet ikke følger op på, hvordan pengene bliver brugt, så træner man jo direkte børnene i sløseri, og det er da i hvert fald helt galt. Det er meget galt, at de går glip af god faglig, gedigen undervisning, der kunne gøre dem til nogle gode studenter, men det er bestemt også noget skidt, hvis vi træner dem i sløseri.
Ministeren.
Der bliver fulgt op, og det var sådan set også det, jeg svarede i min første runde, også helt konkret både i forhold til det administrative og det budgetmæssige, men også med hensyn til kvaliteten af de undervisningsmaterialer, man har lavet, og om de bliver brugt ude på skolerne osv. Men vi laver jo en evaluering af det, som ligesom knytter sig til undervisningsområdet og ikke til det, man måtte få af fondsstøtte andre steder. Der er jo andre, der selv må kontrollere, hvordan det er. Så er der diskussionen om sammenhæng, og den er jo altid relevant at tage op, og det kan jeg også høre spørgeren gør. Hvor meget sammenhæng er der? Det er jo forskellige organisationer, der er med til at udmønte projekterne. Det ligger også i, at man hvert år vælger, hvilke projekter der skal være. Hvis det var den samme organisation, der hvert år var underleverandør til Operation Dagsværk, ville der sikkert være en større kontinuitet, end når man har forskellige ngo'er, som deltager i projekterne. Derfor er man jo nødt til at lave en afvejning; men i sidste ende træffer man jo en beslutning om, hvorvidt de har levet op til de kriterier, som støtten er blevet givet på.
Spørgeren.
Men jeg tror også, at vi taler om to forskellige former for kontrol. For der kan jo være en kontrol fra ministeriernes side, med hensyn til om de undervisningsmaterialer osv., som man bruger, er okay, men der kan også være en kontrol fra den organisation, der har sat projektet i søen, med hensyn til hvordan pengene bliver brugt derude, hvor de bliver sendt hen. Og det er der, jeg mener at der er et problem – det er i hvert fald også det, som evalueringen påpeger – nemlig at der ikke bliver fulgt op på det. Som sagt: Vi kan have den principielle diskussion om, om det her overhovedet bør finde sted i skolen – og det bør det ikke efter min mening – men vi skal da ikke have en diskussion om, at man da skal kunne følge midlerne, og at man skal kunne finde ud af, hvad de bliver brugt til, sådan at man ikke netop underviser børnene i sløset eller dårlig økonomisk bistand til tredjeverdenslande.
Ministeren.
Jeg tror ikke, der er nogen herinde i Folketinget, der bifalder, hvis der er sløset omgang med den måde, man laver udviklingsprojekter på. Operation Dagsværk er en almen humanitær organisation, og Ministeriet for Børn, Undervisning og Ligestilling har ikke tilsynspligt med Operation Dagsværk. Men der, hvor vi både har et krav på og en ret til at gå ind og kontrollere, er i forhold til det tilskud, vi specifikt giver til Operation Dagsværk, når det handler om at være med til at understøtte deres udviklings- og undervisningsmaterialer, deres administration og de meget konkrete formål, som vi går ind og støtter. Der er det klart, at vi har en meget tæt opfølgning på, hvordan de penge bliver brugt, lige såvel som vi har en tæt opfølgning på de øvrige projekter, der bliver støttet fra ministeriets side, herunder om man lever op til kriterierne. Der har igennem tiden været projekter, altså ikke, når vi taler Operation Dagsværk og det, der bliver spurgt konkret til her, men andre projekter, hvor man må sige, at de ikke har levet op til de kriterier, der er blevet stillet.
Spørgeren.
Det er selvfølgelig fint, at der er den form for kontrol, men det er jo bare ikke nok. Vi er da også nødt til at have en opfølgning på, hvor pengene bliver sendt hen, og hvad de bliver brugt til. Som jeg sagde før: Det nytter jo ikke noget, at vi lærer børnene op til dårlig ulandsbistand. Så kan de blive ansat i Udenrigsministeriet bagefter og lave rigtig dårlig ulandsbistand for rigtig store summer. Det er da bare ikke okay. Hvis man skal have det her – som jeg ikke mener man skal – og hvis man argumenterer for det, så bør man da også sige, at vi kun kan have det, hvis der også bliver foretaget en kontrol af, hvordan pengene bliver brugt. Det kan godt være, at det ligger uden for ministeriet, men så må man kræve, at det er projektlederne på de konkrete projekter, der gennemfører en opfølgende kontrol.
Ministeren.
Det er spørgeren jo meget velkommen til at rejse over for dem, som spørgeren så mener bør lave en tættere opfølgning på almene humanitære organisationer. Jeg kan sige, at for så vidt angår Ministeriet for Børn, Undervisning og Ligestilling, så mener jeg ikke, at det er ministeriet, der på nogen måde skal lave kontrol med, hvilket projekt Operation Dagsværk gennemfører i Guatemala. Det, vi skal føre kontrol med, og som vi også fører kontrol med, er, at det, når det drejer sig om de midler, der er givet, altså knap 0,5 mio. kr. til undervisningsmaterialer og til bl.a. administration af Operation Dagsværk i kontakten til skolerne, foregår på en ordentlig måde. Og den kontrol fører vi.
Tusind tak til ministeren og til fru Marie Krarup for dagens indsats. Vi går over til spørgsmål 19, og det er til sundheds- og ældreministeren, og spørgeren er hr. Jeppe Jakobsen fra Dansk Folkeparti.
Værsgo.
Tak for det. Hvilke konsekvenser mener ministeren at det skal have for de kommuner, som foretager rammebesparelser på ældreområdet i budgetåret 2017, i forhold til fremtidig adgang til værdighedsmilliarden?
Ministeren.
Tak for det. Først og fremmest er jeg rigtig glad for den finanslovsaftale, som regeringen indgik sidste år sammen med bl.a. Dansk Folkeparti, og hvor vi jo med aftalen fik taget nogle rigtig vigtige skridt i forhold til at sikre en bedre ældrepleje i Danmark. Vi afsatte bl.a. 1 mia. kr. ekstra årligt til kommunerne til arbejdet med at sikre en mere værdig ældrepleje. Midlerne skal gå til at understøtte den enkelte kommunes udbredelse og implementering af værdighedspolitikkerne og kan bl.a. gå til mere personale eller opkvalificering af medarbejderne i kommunerne. Kommunerne skal derudover hvert år i perioden 2016-2019 udarbejde en redegørelse for, hvordan de forventer at bruge pengene på ældreområdet. Alle kommuner har indsendt en redegørelse for 2016 til Sundheds- og Ældreministeriet, og jeg kan også fortælle, at kommunerne lige nu er ved at indsende deres redegørelser, for så vidt angår 2017.
Spørgeren.
Tak for det. Det er jo helt rigtigt, at grundtanken med værdighedsmilliarden var at sikre en bedre og mere værdig pleje for de ældre. Et af de kriterier, som blev lagt til grund, var jo, at det var midler, der skulle lægges oven i det, der går til den nuværende pleje. Man kunne altså ikke bruge midlerne fra værdighedsmilliarden til at lappe huller, man ellers ville lappe. Så er det rigtigt, at man fremadrettet har mulighed for at lave rammebesparelser, hvis det er det, man ønsker, og hvis man ude i kommunerne ønsker at lave en billigere hjemmepleje, og man kan selvfølgelig spare på steder, der ikke rammer de ældre. Men det er jo så her, at det andet kriterie, nemlig værdighedspolitikkerne, gerne skulle sikre, at man stadig væk har en god og værdig ældrepleje. Hvis de kommunale ældreråd f.eks. nu kan godtgøre, at nogle kommuner ikke længere lever op til de værdighedspolitikker, de selv har vedtaget, som følge af de besparelser, som de har lagt på ældreområdet for 2017, og de ikke lever op til den del af det grundlag, der skal til for at få andel i værdighedsmilliarden, hvad mener ministeren så det skal have af konsekvenser for de kommuners adgang til værdighedsmilliarden?
Ministeren.
Jeg synes, det er vigtigt, at hver enkelt kommune i forbindelse med udmøntningen af den ekstra milliard til en mere værdig ældrepleje jo hele tiden sikrer, hvordan man i sin egen kommune kan arbejde med konkrete initiativer til at sikre mere værdighed. Er det eksempelvis at ansætte mere personale i nattevagterne på plejehjemmet, eller er det noget andet? Vi har samtidig lagt en anden ting ind i forhold til det lovforslag, som vi jo i fællesskab har vedtaget i Folketinget omkring selve udarbejdelsen af værdighedspolitikkerne, altså at vi lægger vægt på, at kommunerne bl.a. skal sørge for at inddrage de lokale ældreråd i forbindelse med udarbejdelsen af værdighedspolitikkerne. Der synes jeg jo det er naturligt, at man, når man er medlem af en kommunalbestyrelse, så også sørger for at have den løbende dialog med ældrerådene.
Spørgeren.
Tak. Det er jo ganske rigtigt, at sådan noget som f.eks. en bedre nattedækning giver en mere værdig ældrepleje, men værdigheden af den pleje, der bliver ydet i kommunerne, må jo defineres af summen af de tiltag, der er i en enkelt kommune. Så hvis man sætter en ekstra nattevagt ind, betaler værdighedsmilliarden, men hvis man året efter fjerner en af en dagvagterne, så er summen af værdigheden i ældreplejen jo ikke blevet forbedret. Og det var vel det, der var tanken med værdighedsmilliarden.
Ministeren.
Det er også derfor, jeg synes, det er væsentligt, at man har en lokal dialog med Ældre Sagen og med de lokale ældreråd i forhold til hele tiden at stille skarpt på, om de midler, man modtager – fordi vi har haft et fælles ønske om at løfte ældreplejen i Danmark – bliver anvendt til de rigtige tiltag i den kommune, og så er det jo kommunalbestyrelsen, der i sidste ende har det politiske ansvar for at beslutte, hvordan midlerne skal udmøntes. Men jeg ser jo gerne, at det i høj grad sker i en dialog. Så er der en diskussion om, at vi på Christiansborg – i regeringen, Dansk Folkeparti, Konservative og Liberal Alliance – har et ønske om at løfte ældreplejen i Danmark ved at sætte flere penge af til at arbejde med mere værdighed i ældreplejen. Har jeg så ikke også derudover et ønske om, at man lokalt i det enkelte byråd i den enkelte kommune arbejder med at sætte værdighed højt på den politiske dagsorden og dermed også prioriterer ældreområdet lokalt? Jo, selvfølgelig har jeg det.
Spørgeren.
Men hvis nu summen af værdighed – hvis man kan tale om sådan en sum – går nedad, fordi man foretager generelle rammebesparelser, har man så ikke forbrudt sig mod den pagt, der lå i værdighedsmilliarden, om, at man netop skulle gå ind og arbejde med mere værdighed i ældreplejen? Bør det ikke få konsekvenser for de kommuner, som forbryder sig mod den pagt, man har lavet om at højne værdigheden i ældreplejen?
Ministeren.
Det, vi så at sige har indgået en pagt om, er jo at sikre, at kommunerne hvert år i deres redegørelser skal bekræfte over for Sundheds- og Ældreministeriet, at de midler, de får og modtager, bliver anvendt til aktiviteter på ældreområdet. Det skal hver enkelt kommune dokumentere, og dermed skal de også bekræfte, at de midler, de får ud, rent faktisk bruges til aktiviteter på ældreområdet. Så har vi selvfølgelig en fælles opgave i at sikre, at de midler og det løft, vi har leveret med værdighedsmilliarden i fællesskab, også går til de ældre og dermed også reelt løfter ældreplejen.
Tak for spørgsmål og svar på spørgsmål nr. 19. Vi går over til spørgsmål nr. 20, og det er samme opstilling, det vil sige sundheds- og ældreministeren og som spørger hr. Jeppe Jakobsen fra Dansk Folkeparti.
Værsgo.
Mener ministeren, at udarbejdelse af konsulentrapporter er i tråd med rammerne for udmøntning af værdighedsmilliarden?
Ministeren.
Regeringen og partierne bag finanslovsaftalen for 2016 har afsat 1 mia. kr. ekstra årligt til at sikre en mere værdig ældrepleje. Heri synes jeg jo det ligger og siger sig selv, at det ikke er mit ønske, at kommunerne skal bruge alle pengene på at udarbejde konsulentrapporter. Det er heldigvis heller ikke tilfældet. Jeg kan fortælle, at kommunerne i 2016 brugte to tredjedele af midlerne til flere varme hænder. Det synes jeg er rigtig positivt. Det er da i den grad med til at sikre en mere værdig ældrepleje, at der bliver ansat flere varme hænder ude i kommunerne. Ud over at midlerne går til flere ansatte, går 19 pct. af værdighedsmilliarden til anskaffelser og 10 pct. til kompetenceudvikling af medarbejderne. Enkelte kommuner har i deres redegørelse angivet, at de bruger midler til konsulentbistand ud fra en vurdering af, at det kan løfte ældreplejen i deres kommune. Eksempelvis skriver tre kommuner, at de har brugt midler til konsulentbistand for at sikre en mere demensvenlig indretning af deres plejehjem i kommunen.
Spørgeren.
Tak for svaret. Grunden til, at jeg stiller spørgsmålet er jo, at JydskeVestkysten har kunnet afdække, at man i Varde Kommune har brugt et millionbeløb på at få et konsulentfirma til at gennemgå hele ældreområdet for at se, om der ikke var nogen steder, hvor man kunne frigøre nogle midler i ældreplejen. Tanken var selvfølgelig, at de penge så skulle tilbage til de ældre, men der er jo sådan set ikke nogen garanti for, at de gør det. Når grundlaget for udmøntningen af værdighedsmilliarden var, at man skulle sikre livskvalitet, selvbestemmelse, kvalitet og tværfaglig sammenhæng i plejen, mad og næring eller en værdig død, så er der ikke tale om reelle forbedringer, når man bruger et millionbeløb på at gennemgå ældreplejen for måske at kunne finde nogle midler, som kunne bruges hensigtsmæssigt. Der er jo ikke nogen garanti for, at de penge, som vi herindefra har øremærket til mere værdighed, faktisk resulterer i en mere værdig ældrepleje.
Ministeren.
På den sidste del af spørgsmålet er svaret, at det jo var en del af den aftale, vi indgik i fællesskab, at vi sådan set ville give kommunerne ansvaret for og opgaven med lokalt at definere, hvad det er, der skal til, for at sikre en mere værdig ældrepleje i den enkelte kommune. Og hvad der er svaret i den ene kommune, er ikke nødvendigvis det rigtige og det samme svar i den anden kommune. Nogle steder vil man måske bruge hele sin andel af værdighedsmilliarden til at sikre en mere demensvenlig indretning af boligerne på plejehjemmene. Et andet sted vil man måske hellere bruge alle pengene til at ansætte mere personale i nattevagten. Jeg vil jo ikke fælde dom over, hvorvidt den ene kommune har foretaget en rigtig prioritering i forhold til den anden, da behovet kan være forskelligt i hver enkelt kommune. Det er jo det ansvar, man som kommunalbestyrelse har for at løfte opgaven og sikre, at de prioriteringer, man foretager, også afspejler, hvor der er det største behov lokalt. Det, jeg går op i, og det, vi sikrer med den aftale, vi har indgået i fællesskab, er, at vi har forpligtet kommunerne til over for Sundheds- og Ældreministeriet at bekræfte, at de midler, man modtager fra værdighedsmilliarden, rent faktisk også bliver anvendt på ældreområdet.
Spørgeren.
Kan jeg få ministeren til at bekræfte, at hvis man får lavet en rapport, som den, jeg taler om, hvor hele ældreområdet i en kommune bliver gennemgået for at finde steder, hvor pengene kan bruges bedre, og hvis man så nogle af de steder, hvor driften kan optimeres, om jeg så må sige, vælger at lade dem stå, for nu har man fået godtgjort, at der kan optimeres, men man vælger ikke at hive besparelsen hjem, og hvis man så i forbindelse med næste års budgetlægning, hvor man har fået udarbejdet den her rapport og fundet midler, som man har fået fra værdighedsmilliarden, så tager de penge hjem og bruger dem til f.eks. en pæn bænk nede i parken, har man så brugt pengene fra værdighedsmilliarden rigtigt, hvis man hiver et provenu hjem via en rapport som er lavet for midler fra værdighedsmilliarden, men man bruger pengene til et andet område end ældreområdet?
Ministeren.
Det, kommunerne skal sikre for at overholde vores fælles aftale om værdighedsmilliarden, er, at de penge, man modtager fra værdighedsmilliarden, skal anvendes til gavn for de ældre. Det er det, kommunerne skal bekræfte, når de indsender deres redegørelse til Sundheds- og Ældreministeriet. Og hvad ligger der i, hvad der sikrer mest værdighed i den enkelte ældrepleje? Eksempelvis er der en enkelt kommune, som jeg kan se har brugt konsulentbistand for 40.000 kr. til afklaring af demensvenlig indretning på ældrecentre, og det er der vel truffet beslutning om, fordi man lokalt har syntes, at man gerne ville arbejde med at sikre en mere demensvenlig indretning på det lokale ældrecenter eller plejehjem. Det er det, kommunerne skal leve op til, altså at de bruger pengene på de ældre. Og hvad hr. Jeppe Jakobsen eller jeg for den sags skyld så synes er den bedste at bruge pengene på, tror jeg at vi to har lige så gode holdninger til, som de givetvis har ude i den enkelte kommunalbestyrelse. Og jeg vil nok også gætte på, at vi ikke altid vil være enige om, hvordan man bruger pengene bedst.
Så er det sidste spørgsmål.
Jeg vil spørge ganske kort: Hvis man får gennemgået sit ældreområde og får frigivet et provenu som følge af en rapport betalt af værdighedsmilliarden, så skal det provenu geninvesteres i ældreområdet i en kommune?
Ministeren.
Altså, eksemplet, som ordføreren kommer med nu, er ikke en del af vores aftale om værdighedsmilliarden. Den går ud på at sikre, at de penge, vi giver til kommunerne til at sikre mere værdig ældrepleje, også kommer til at gå til en mere værdig ældrepleje i den enkelte kommune. Det skal kommunerne leve op til, og de skal dermed også bekræfte over for Sundheds- og Ældreministeriet, at de bruger pengene på ældreområdet. Hvordan den enkelte kommune så vælger at disponere pengene – forhåbentlig og gerne med inddragelse af Ældresagen og ældrerådene – er jo et anliggende for den enkelte kommunalbestyrelse. Der synes jeg jo også at man som borger i den enkelte kommune skal have mulighed for at kunne få størst mulig indsigt i, hvordan ens kommune har valgt at bruge pengene på ældreområdet, altså at det også skal være klart for borgerne, så man dermed også tydeligt kan se, hvordan de lokale politikere har valgt at prioritere midlerne til at løfte ældreområdet.
Tak til ministeren og hr. Jeppe Jakobsen for spændende spørgsmål og svar. Vi går over til spørgsmål nr. 21 til sundheds- og ældreministeren, og det er af hr. Carsten Kudsk fra Dansk Folkeparti.
Værsgo.
Jeg vil starte med at læse spørgsmålet op. Mener ministeren, at et livstestamente er noget værd, når der er en vejledning til landets praktiserende læger, præhospitalt personale, hjemmesygeplejen, plejecentre m.v., der siger, at et livstestamente skal tages med i overvejelserne, inden det sundhedsfaglige personale tager en beslutning om, hvorvidt der skal ske en eventuel genoplivning?
Ministeren.
Det korte svar er ja. Jeg synes bestemt, at livstestamenteordningen er noget værd. Livstestamentet betyder, at man som borger har mulighed for på forhånd at tilkendegive ønsker om fremtidige behandlinger, hvis man en dag bliver inhabil og ude af stand til selv at træffe beslutninger. Jeg går ud fra, at det er pkt. 8.3 i den omtalte vejledning, som hr. Carsten Kudsk henviser til. Her står ganske rigtigt, at tilkendegivelser i et livstestamente skal indgå i den lægelige beslutning om behandling i den aktuelle behandlingssituation. Det betyder, at lægen skal vurdere, om patienten i forhold til sit helbred er i en situation, som er omfattet af livstestamentet, så det kan afgøres, om livstestamentet er trådt i kraft. Først da bliver tilkendegivelser i livstestamentet relevante. Men når først livstestamentet er trådt i kraft, er der helt klare regler for, hvordan lægen skal håndtere situationen. Et andet spørgsmål, som hr. Carsten Kudsk måske også henviser til, er, i hvilket omfang patienternes tilkendegivelser i livstestamentet så rent faktisk skal efterleves. Det kommer i bund og grund af på, hvilken situation den enkelte patient befinder sig i. Spørgsmålet er reguleret i sundhedslovens § 26. Her er der beskrevet to situationer, som patienten kan udtrykke ønske om i et livstestamente. Begge situationer går ud på, at patienten ikke ønsker at modtage livsforlængende behandling. Livsforlængende behandling er behandling, hvor der ikke er udsigt til helbredelse, bedring eller lindring, kun til en vis livsforlængelse. Den ene situation er, at patienten ikke ønsker at modtage livsforlængende behandling, hvis det er, at man som patient er uafvendeligt døende. Det er situationer, hvor døden forventes at indtræde inden for dage til uger. Den anden situation er, at patienten ikke ønsker at modtage livsforlængende behandling, hvis sygdom, ulykke, hjertestop og lignende har medført så svær invaliditet, at patienten varigt vil være ude af stand til at tage vare på sig selv fysisk og mentalt. I den første situation er livstestamentet bindende for lægen, men det er det ikke i den anden situation; i den anden situation skal patientens tilkendegivelser derimod indgå i lægens overvejelser omkring behandling.
Spørgeren.
Så det, ministeren siger, er, at hvis der er blevet lavet et livstestamente for en meget gammel borger, der ikke har nogen udsigt til nogen forbedring, og som sammen med familien er blevet enig om i forbindelse med et livstestamente ikke at være interesseret i genoplivning, så er det noget, lægen skal På Borger.dk under »Livstestamente« står der: »Med et livstestamente kan du sikre, at lægerne følger dine ønsker, hvis du ligger for døden og ikke selv kan give besked. Du bruger livstestamentet til at fortælle, at du ikke ønsker livsforlængende behandling, ...«. Så jeg vil godt spørge ministeren om noget: Er det korrekt opfattet, at hvis der er lavet et livstestamente og der ingen udsigt er for forbedring i vedkommendes sygdomssituation, skal
Ministeren.
Det er der, hvor jeg gerne igen vil henvise til, at det i bund og grund kommer an på, i hvilken situation man som patient befinder sig i. Spørgsmålet, som jeg også henviste til i min indledende besvarelse, er nærmere reguleret i sundhedslovens § 26. Det er her, de to situationer er beskrevet, hvor man kan udtrykke ønske om et livstestamente. Begge situationer går ud på, at man ikke ønsker at modtage den livsforlængende behandling. Den ene situation er, at man er uafvendeligt døende og ikke ønsker at modtage livsforlængende behandling, og hvor døden dermed forventes at indtræde inden for dage til uger. Den anden situation er, at man ikke ønsker at modtage livsforlængende behandling, hvis der er tale om sygdom eller andet, der varigt vil føre til, at man er ude af stand til at tage vare på sig selv fysisk og mentalt. I den første situation er livstestamentet bindende for lægen, men det er den ikke i den anden situation.
Spørgeren.
Jeg kan læse noget op, som jeg har fået fra en borger. Vedkommende skriver: Vi har erfaret, at § 3 og 4 i bekendtgørelsen om livstestamente ikke bliver respekteret. Vi har kontaktet kommunen. Et livstestamente bliver ikke overholdt af lægen, før han har skrevet i journalen, at der ikke skal genoplives. Vores mor har taget beslutningen i 2010. Der står i § 3, at med livsforlængende behandling forstås behandling, hvor der ikke er udsigt til helbredelse eller lindring. Da vores mor er alderssvækket og der ikke er nok helbredelse i sigte, har vi fået information om fravalg af livsforlængende behandling, men har fået en melding om, at lægen kan fravige den. Så er det korrekt opfattet, at ministeren siger, at hvis der ikke er nogen mulighed for forlængelse – vi taler om, at den pågældende borger er 92 år, der er ikke noget at komme efter – er det bindende for lægen?
Ministeren.
Altså, det er ikke nok alene så at sige at være gammel, for at man kan sige, at situationen er bindende for lægen. Men jeg kan ikke kommentere en konkret situation vedrørende en konkret patient. Der findes jo ikke en eller anden samlet facitliste over, hvornår en læge ikke bør respektere patientens ønske om ikke at modtage livsforlængende behandling. Hvorfor findes der ikke sådan en facitliste? Den findes ikke, fordi det altid vil bero på en konkret og individuel vurdering, som den behandlingsansvarlige læge skal foretage af den enkelte patient. Her skal lægges vægt på sygdommens art og stadie, de foreliggende behandlingsmuligheder, patientens alder indgår, og det samme gør patientens øvrige livssituation, de pårørendes holdning osv.
Spørgeren.
Jeg snakkede bare om en ældre borger. Jeg taler om en borger, som er 92 år, som har nogle sygdomme, der gør, at bedring ikke er mulig. Det er konstateret af alle. Vedkommende sætter sig sammen med familien og siger, at nu udfylder vedkommende et livstestamente. Så er de klar over, hvad der sker, hvis vedkommende kommer på sygehus eller noget. Så får de en melding om, at lægen tager det her med i overvejelserne. Som jeg tolker det fra ministerens side, hvis vi taler om både alder og alvorlig sygdom og siger, der ingen mulighed er for bedring, er den i den situation bindende.
Ministeren.
Jeg står ved de svar, jeg har givet, men jeg kan ikke komme med en konkret facitliste til en konkret borgerhenvendelse, som spørgeren har modtaget.
Jeg siger tak til hr. Carsten Kudsk og ministeren for deres spørgsmål og svar. Hermed er dagens spørgetid afsluttet.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 10. november 2016, klokken 13. Jeg henviser til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.