Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne Skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o broju prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: dr Dijana Vukomanović, Jovana Jovanović i Gordana Čomić. Nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres 2. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o potvrđivanju sporazuma između država članica Severnoatlantskog ugovora i ostalih država učesnica u partnerstvu za mir, o statusu njihovih snaga sa dodatnim protokolom Sporazum između država članica Severnoatlantskog ugovora i ostalih država članica u partnerstvu za mir, o statusu njihovih snaga u narednom dodatnom protokolu Sporazum između država članica Severnoatlantskog ugovora i ostalih država učesnica u partnerstvu za mir i u statusu njihovih snaga. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici prisustvuju Bratislav Gašić, ministar odbrane, Zoran Đorđević, državni sekretar u Ministarstvu odbrane i kapetan vojnog broda Milan Konjikovac, načelnik Uprave za međunarodnu bojnu saradnju u Ministarstvu odbrane. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU DRŽAVA ČLANICA UČESNIKA U PARTNERSTVU ZA MIR O STATUSU NjIHOVIH DRŽAVA ČLANICA SEVERNOATLANTSKOG UGOVORA I OSTALIH DRŽAVA UČESNICA U PARTNERSTVU ZA MIR O STATUSU NjIHOVIH SNAGA I NAREDNIM DODATNIM PROTOKOLOM SPORAZUME IZMEĐU DRŽAVA ČLANICA SEVERNOATLANTSKOG UGOVORA I OSTALIH DRŽAVA UČESNICA U PARTNERSTVU ZA MIR O STATUSU NjIHOVIH SNAGA Pre otvaranja jedinstvenog pretresa podsećam vas da prema članu 170, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. Poslovnika Narodne skupštine otvaram jedinstveni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača Bratislav Gašić, ministar odbrane želi reč? Izvolite, reč ima ministar odbrane Bratislav Gašić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između država članica Severnoatlantskog ugovora i ostalih država učesnica u partnerstvu za mir, o statusu njihovih snaga sa dodatnim protokolom Sporazuma i narednim dodatnim Protokolom Sporazuma, koji je potpisan u Vašingtonu 27. januara 2014. godine. Nakon poziva Republici Srbiji da pristupi Programu Partnerstvu za mir, na Samitu NATO u Rigi, decembra 2006. godine, saradnja Republike Srbije sa NATO realizuje se pod okriljem Partnerstva za mir, a u skladu sa Rezolucijom Narodne skupštine o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka iz decembra 2007. godine. Posle formalnog prijema, odnosno potpisivanja okvirnog dokumenta 14. decembra 2006. godine, 5. septembra 2007. godine, predat je prezentacioni dokument kojim je predviđena saradnja Republike Srbije sa NATO, kroz skoro sve uspostavljene mehanizme saradnje. S tim u vezi, može se zaključiti da je saradnja Republike Srbije sa NATO, pod okriljem programa partnerstva za mir, intenzivna i sadržajna, a Sporazum između država članica Severnoatlantskog ugovora i ostalih država učesnica u Programu Partnerstva za mir, o statusu njihovih snaga, takozvanog SOFA Partnerstvu za mir, Sporazuma, sa dodatnim protokolima čije se potvrđivanje predlaže, predstavlja osnovni mehanizam za definisanje privilegija, angažovanja i imuniteta pripadnika snaga jedne države članice SOFA Partnerstva za mir Sporazuma, na teritoriji druge države članice tog sporazuma. Puna primena SOFA Partnerstva za mir Sporazuma, omogućava nesmetanu vojnu saradnju, a pre svega u pogledu pripreme i realizacije vojnih vežbi i izgradnje potrebnih kapaciteta za angažovanje u multinacionalnim operacijama. Angažovanje u pojedinim mehanizmima, uspostavljeni pod okriljem Programa Partnerstva za mir, kao i tranzita vojnih snaga kroz teritoriju država potpisnica i obezbeđenje potrebne logističke podrške od strane države domaćina. Pristupanje SOFA Partnerstvu za mir Sporazuma, predstavlja jedan od prioriteta Republike Srbije u procesu angažovanja u Programu Partnerstva za mir, upravo iz razloga, što dosadašnja praksa ukazuje da ovaj sporazum zajedno sa Sporazumom između Vlade Republike Srbije i NATO, koji se odnosi na bezbednosne informacije, zaključen u Briselu 2008. godine, omogućava optimalni obim saradnje sa NATO, usmeren na podršku reformi sistema odbrane i dostizanja interoperabilnosti Vojske Srbije za angažovanje u multinacionalnim operacijama. Članice SOFA Partnerstva za mir Sporazuma su države članice Programa Partnerstva za mir, a osnovni cilj je omogućavanje svih njenih pristupnica, da direktno primenjuju odredbe sporazuma između članica Severnoatlantskog ugovora o statusu njihovih snaga, potpisanog u Londonu 19. juna 1951. godine. S tim u vezi napominjemo da je Republika Srbije, kao i veći deo država članica ovog sporazuma, tokom potpisivanja SOFA Partnerstva za mir Sporazuma, a saglasno zaključku Vlade od 6. decembra 2012. godine, predala depotizaru, odnosno Vladi SAD, rezerve na član 7. Sporazuma između članica Severnoatlantskog ugovora o statusu njihovih snaga. Navedene rezerve se odnose na nemogućnost prihvatanja i primene nadležnosti vojnih organa države pošiljaoca, na teritoriji Republike Srbije, u slučaju disciplinske, odnosno krivične odgovornosti, a u skladu sa članom 7. Sporazuma između država članica Severnoatlantskog ugovora o statusu njihovih snaga. Predavanje lica, odnosno mogućnost vršenja krivičnih jurisdikcije nad pripadnicima snaga, odnosno civilne komponente ili izdržavanih lica od strane nadležnih organa države pošiljaoca, pod uslovom da je za izvršenje dela država pošiljalac neće izreći smrtnu kaznu. Sam Zakon o potvrđivanju SOFA partnerstva za mir Sporazuma je u skladu sa Zakonom o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora, kao i Bečke konvencije o ugovornom pravu. Svoje izlaganje želim da zaključim činjenicom da je Republika Srbija među poslednjim državama koja je pristupila razmatranom sporazumu. Inače, SOFA partnerstvo za mir Sporazum pored 28 članica NATO pristupilo je i 16 partnerskih država. Među njima su Ruska Federacija, Ukrajina, BiH, Makedonija i Crna Gora. Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu, predlažem da Narodna skupština izglasa zakon kojim se potvrđuje Sporazum između država članica Severnoatlantskog ugovora i ostalih država učesnica u partnerstvu za mir, o statusu njihovih snaga sa dodatim protokolom sporazuma i narednim dodatim protokolom sporazuma. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem gospodine ministre. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Gospodine Bogdanoviću? (Goran Bogdanović, s mesta: Javljam se po…) Nismo još došli do tog dela. Zahvaljujem. Da li predsednici odnosno, predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, poštovani predstavnici Ministarstva odbrane, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPO-DHSS glasaće u danu za glasanje za potvrđivanje Sporazuma naše zemlje sa NATO i smatramo da je sada i pravi trenutak da se otvori rasprava o eventualnom članstvu naše zemlje u ovom, ne samo vojnom, već i političkom savezu, jer SPO smatra da u okviru najavljene reforme političkog sistema u našoj zemlji o ovoj temi treba razgovarati racionalno, promišljeno, ozbiljno, pragmatično, bez obzira na emocije, bez obzira na sećanja koja će zauvek ostati na 1999. godinu, na nepravednu, nezakonitu intervenciju NATO protiv tadašnje SRJ. Sećamo se dobro žrtava, ogromnog materijalnog razaranja, ali ne možemo da živimo večito u prošlosti. Na to nas upućuje i naša istorija i proces pomirenja sa zemljama sa kojima smo nekada imali konflikte, a danas imamo dobre odnose. Na to nas upućuju i primeri drugih zemalja koje danas bez obzira na svoju prošlost i brojne sukobe sarađuju pre svega u okviru EU i ovog vojno-političkog saveza. S obzirom na to da je glavni spoljno-politički cilj naše zemlje ulazak Srbije u NATO, u EU, smatramo da ne treba razdvajati ta dva pitanja, jer većina zemalja koje se nalaze u NATO istovremeno su i članice EU. Da li to znači da treba tretiramo svaku od tih zemalja drugačije kao članicu EU, drugačije kao članicu NATO? To se posebno odnosi na vodeće zemlje EU. Nelogično je da su nam recimo, Nemačka, Francuska, Velika Britanija, Italija ili zemlje koje mi smatramo prijateljskim poput Grčke, Rumunije, Slovačke ili Češke prijateljske ako su članice EU, a nisu to ako su članice NATO. Kao što sam rekao, NATO nije samo vojni već i politički savez i sve bivše zemlje centralne istočne Evrope pre nego što su se pridružile EU, učlanile su se u NATO. Zemlje bivše Jugoslavije poput Slovenije i Hrvatske, ili naših suseda kao što su Mađarska, Bugarska i Rumunija su najpre postale članice NATO, to je bilo predvorje za ulazak u EU. Dakle, moramo da pogledamo činjenice, statističke podatke koji govore da od trenutka kada su te zemlje postale članice NATO povećana je i ekonomska i politička unutrašnja stabilnost tih zemalja, njihov međunarodni položaj je učvršćen. Došlo je do znatno većeg priliva stranih investicija, rasta društvenog proizvoda, do izvoza iz tih zemalja, do smanjenja inflacije. To je omogućilo i višu stopu zaposlenosti, samim tim i veće zarade i penzije, odnosno ono što je glavni cilj svake ekonomije, a to je osetno poboljšanje životnog standarda stanovništva. Mi u SPO smatramo da pristupanje ovom zapadnom savezu kolektivne bezbednosti bi trebalo da bude cilj Srbije, s obzirom i na situaciju u našem okruženju. Crna Gora i Makedonija su jasno proklamovale svoje spoljno-političke ciljeve, ulazak u NATO, a kao što vidimo, NATO odavno nije tabu tema ni u susednoj BiH, pa i predsednik Republike Srp0ske, gospodin Milorad Dodik sve češće najavljuje da se neće protiviti ulasku BiH u NATO. Ono što nam je još posebno značajno, jeste da bi naša zemlja mnogo lakše ispunila kriterijume za ulazak u NATO nego u EU i to bi nam omogućilo i punopravno članstvo brže i pod lakšim okolnostima u EU. Ako budemo istrajavali na samoproglašenoj vojnoj neutralnosti, mi rizikujemo da postanemo pusto ostrvo u ovom delu Evrope, s obzirom na ambicije naših suseda, s obzirom na to da su neke od zemalja regiona već odavno ili ranije postale članice NATO i smatramo da nisu u pravu oni zagovornici tzv. „vojne neutralnosti“ s obzirom da se ona ne postiže skupštinskim deklaracijama, već međunarodnim priznanjem. Naravno da bi to bio odgovor i svima onima koji se zalažu za to da se ponovo upuštamo u vojne avanture, da ponovo „pobeđujemo“ NATO a zapravo videli smo šta nam je donelo sukobljavanje sa međunarodnom zajednicom, šta nam je donelo sukobljavanje sa NATO, da smo zapravo gubili teritorije i stanovništvo, da je dolazilo do ekonomskog devastiranja, da je veliki broj ljudi napustio našu zemlju zbog svega toga. Vreme je da se prekine taj niz konfrontacija, da Srbija osnaži svoje pozicije u partnerstvu za mir, da potpisivanjem ovakvih sporazuma gradimo mostove saradnje i prijateljstva i sa okruženjem i sa vojnim savezima. To naravno nipošto i ni u čemu ne isključuje saradnju i sa našim drugim tradicionalnim saveznicima, sa zemljama sa kojima smo u prošlosti i sada takođe imali dobre političke i vojne i ekonomske odnose. Hteo bih da kažem nešto i o onima koji smatraju da bi smo time „izdali“ ili „izneverili“ Rusku Federaciju. Hoću da kažem da bi eventualnim ulaskom naše zemlje u NATO Rusija dobila samo jednog prijatelja više, jednog saveznika više u NATO, a nipošto ne protivnika. Kao što je ministar rekao u svom obraćanju i Rusija je potpisnica ovih sporazuma koje ćemo mi ratifikovati. Osim toga, NATO i Rusija su još 1997. godine u Briselu potpisali sporazum kojim su svoje svestrane odnose institucionalizovali i obavezali se, kako stoji u tom ugovoru, na međusobnu saradnju u cilju stvaranja stabilnog, bezbednog, nepodeljenog kontinenta na osnovima partnerstva i zajedničkog interesa. Naravno da i nas treba da rukovode pre svega naši nacionalni i državni interesi, a onda naravno i zajednički. Još samo da kažem da je to partnerstvo NATO-Rusija 2002. godine ojačano i stvaranjem saveta Rusija-NATO. Srbija sve i kada bi htela da bude članica Evroazijske unije i odgovarajućih sistema kolektivne bezbednosti, koji se temelje na ovim principima, to ne bi mogla da bude. To je nedvosmisleno potvrdio i sam predsednik Ruske Federacije Vladimir Putin u razgovoru sa našim ministrom spoljnih poslova, kada je rekao da Srbiju i Rusiju dele hiljade kilometara i da zapravo ne postoji kopnena granica i da nas sve to upućuje na neke druge oblike saradnje. Između nas se nalaze zemlje NATO-a koje mogu u svakom trenutku da zatvore kopnene prolaze, nebo iznad svoje teritorije i da sve to što bismo eventualno potpisali sa Rusijom ostane samo mrtvo slovo na papiru. S druge strane, mi ne smemo da rizikujemo da ostanemo pusto ostrvo u ovom delu Evrope, s obzirom na to da će Crna Gora već sledeće godine najverovatnije da postane punopravna članica NATO-a, da od naših suseda to jesu već sa istočne strane i Bugarska i Rumunija i Mađarska i Hrvatska i Albanija. Hoću da istaknem da, bez obzira na ovaj aktuelni konflikt između Ukrajine, Rusije i njenih zapadnih partnera, dalji razvoj situacije u svetu, pretnje miru, terorizam, novi bezbednosni izazovi, potreba da se očuvaju demokratija, poštovanje ljudskih prava, politička, ideološka, verska i nacionalna različitost, dakle, u ovom delu sveta, zaista upućuju na saradnju Rusiju i NATO, naravno i nas. Mi smatramo da su za ulazak u NATO i ljudi koji su najviše zainteresovani za taj oblik pridruživanja naše zemlje ovom vojnom i političkom savezu, a to su predstavnici Vojske Srbije, oficiri, koji znaju sve prednosti šta bi Srbija dobila tom saradnjom. Srbija od 2000. godine veoma uspešno sarađuje sa strukturama NATO-a i kroz ovu saradnju naša Vojska je praktično već prihvatila standarde NATO-a, što je rezultiralo i potpisivanjem sporazuma koji je Srbiju u ovom aspektu izjednačio sa svim članicama Alijanse. Ulaskom u NATO Srbija će moći da učestvuje u donošenju najvažnijih političko-bezbednosnih odluka današnjeg sveta. To nam pruža priliku da ravnopravno sedimo za stolom sa ostalim predstavnicima NATO-a, a istaći ću da je čak 28 zemalja u ovom trenutku u NATO, s tendencijom da se taj broj poveća. Podsetiću još da su u Partnerstvu za mir sa NATO-om osim naše zemlje, osim Rusije, čak 11 zemalja bivšeg Sovjetskog Saveza. Vreme je da izađemo iz tog perioda kada su drugi o nama odlučivali i da mi sedimo ravnopravno za stolom sa ostalim vojnim i političkim faktorima, jer u Severnoatlantskom savezu i telu koje donosi najvažnije odluke a koje se zove Severnoatlantski savet nema glasanja. Dakle, tu se odluke ne donose većinom. Odluke se donose saglasnošću svih zemalja članica, dakle, konsenzusom. Ne može da bude doneta nijedna odluka koja ne obavezuje zemlju koja za tu odluku nije glasala. To omogućava svakoj članici Saveza da zadrži potpunu suverenost i odgovornost pri donošenju sopstvenih odluka, što je za nas izuzetno važno. Mislim da nema nikakve sumnje da je budućnost Srbije u prirodnom i logičnom okruženju – Evropska unija i NATO. Mi smo u ovom parlamentu saglasni da je naš glavni spoljnopolitički cilj da postanemo zemlja članica EU. Dakle, nema stranke koja se za to ne zalaže. Za to je i većina građana Srbije. Ako je to tako, ako je većina zemalja EU istovremeno u NATO-u, smatramo da bi trebalo težiti i učlanjenju u ovaj savez. Na to nas upućuje i naša prošlost, jer je Srbija u drugoj polovini 19. veka, početkom 20. veka, najveći mogući napredak na političkom, na ustavnom, zakonodavnom, diplomatskom, privrednom, vojnom, naučnom, tehničkom, bilo kojem polju, postigla upravo ugledanjem na zapadne zemlje, saradnjom sa njima. Do početka 90-ih godina Srbija, ili tadašnja Jugoslavija, sa SAD, sa Francuskom, sa Velikom Britanijom, sa većinom zapadnih zemalja nije imala konflikte, nije imala sukobe. Naprotiv, bili smo saveznici u oba svetska rata. Zato bi trebalo da se podsetimo i još nekih činjenica iz naše prošlosti, a to je da je Srbija, recimo, posle 400 godina stekla nezavisnost na Berlinskom kongresu 1878. godine, upravo uz podršku zapadnih zemalja, koje su nam priznale i teritorijalno proširenje i nezavisnost i zapravo primile Srbiju u porodicu evropskih naroda. Tako se Srbija vratila na mapu Evrope, stekla nezavisnost, međunarodno priznanje. Savezništvo sa zemljama zapada nam je upravo omogućilo da pobedonosno okončamo i balkanske i svetske ratove i da zapravo 1918. godine, stvaranjem Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, po prvi put u istoriji praktično svi Južni Sloveni, pa samim tim i Srbi, budu u jednoj državi. Ovo su samo neki, a zapravo brojni su razlozi zbog kojih će poslanička grupa SPO-DHSS da podrži Sporazum koji se nalazi na dnevnom redu našeg parlamenta. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Bratislav Gašić.
Gospodine Čotriću, prvo, potpisivanje ovog sporazuma ne znači nikakav ulazak u NATO, kako ste vi to rekli, niti približavanje NATO-u. Srbija je vojno neutralna. Srbija želi da gradi svoja partnerstva i prijateljstva i na istoku i na zapadu. Spomenuli ste malo pre neke države: Austrija, Švedska, Finska, one su u Partnerstvu za mir, članice EU, a nisu članice NATO-a. Ono što je bitno na startu da kažemo jeste da ćemo ovim sporazumom Vojsci Srbije bitno olakšati organizaciju, odlazak u mirovne misije, organizaciju novih vojnih vežbi, tako da, ja vas razumem, ali ovo je samo sporazum kojim ćemo mi bitno olakšati naše funkcionisanje i niz drugih pogodnosti koje će Vojska Srbije ovim sporazumom da ima u narednom periodu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Marinković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa svojim timom, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj sporazum o kojem danas razgovaramo ide u prilog strateškom cilju koji je definisala Vlada Republike Srbije, naravno, i naš parlament, a to su evropske integracije i to je regionalna saradnja. Vi ste malo pre jako dobro i koncizno objasnili u kom pravcu ide i koji su to benefiti za našu zemlju. Složio bih se tu sa vama i samo bih dodao da ovaj sporazum ide u prilog obezbeđivanju vladavine prava, sigurnosti naših granica, povoljnog ambijenta, povoljnog okruženja za strane investicije, borbi protiv kriminala i korupcije, koja će biti i koja je i do sada bila jako teška i za koju, u svakom slučaju, nemamo dovoljno ekonomskih resursa, ali ni drugih resursa da iznesemo sami. Zato su nam potrebni prijatelji, zato su nam potrebni partneri, kao što ste malo pre lepo rekli, da, naši prijatelji iz NATO alijanse, ali i prijatelji iz svih drugih zemalja partnera sa kojima naša vojska i naša država sarađuju. U svakom slučaju, ovaj sporazum će doprineti tome i dozvoliće nam da modernizujemo svoju vojsku po nižoj ceni, da se borimo protiv kriminala i korupcije i da ubedimo strane investitore da je njihov novac siguran u Srbiji. Čak i da ovaj sporazum ide u prilog tome da se približavamo NATO alijansi, ja lično kao poslanik SDPS ne bih imao ništa protiv toga, jer smatram da pored vojnih, pored bezbedonosnih benefita, imali bi i ekonomske benefite, benefite koji se tiču javne diplomatije i generalno boljeg pozicioniranja naše države u svetu. Slažem se sa tim i podržavam vas u tome što ste jako dobro prepoznali do 2012. godine, kada je ovaj Sporazum potpisan, da ste odmah posle potpisivanja IPAP-a krenuli u izvršenje Akcionog plana koji je definisan IPAP-u i veoma brzo posle toga smo krenuli u realizaciju, razgovor i diskusiju u parlamentu, po pitanju ovog sporazuma. Ono što jeste činjenica, uvaženi ministre i dame i gospodo narodni poslanici, najnovija istraživanja govore o tome i mislim da je to jedno ozbiljno pitanje za diskusiju u našem parlamentu, ali i u stručnoj javnosti, da je 2012. godine, po istraživanju, čak 58% naših građana smatralo da zemlja kao što je Srbija, zemlja u ovakvom regionalnom okruženju, ne može se dobro i kvalitetno razvijati bez prisajedinjenja, odnosno bez članstva u nekoj vrsti bezbednosne i ekonomske integracije. Danas je to, gospodine ministre, po najnovijem istraživanju, koje je rađeno krajem 2014. godine, 67% i u skladu, verovatno sa javnim mnjenjem i njihovim mišljenjem i stavovima, Vlada Republike Srbije i vi lično radite na tome da sve ove benefite, koje možemo da imamo kroz ove sporazume, realizujemo. Na kraju krajeva, 58% naših građana na pitanje kuda bi se iseljavalo kada bi morali to da urade, koje su to zemlje, to su zemlje EU 58%, dakle zemlje koje su članice NATO, i SAD 12%. Kada je u pitanju Ruska Federacija taj procenat izjašnjavanja je 3%. Dakle, da razjasnimo, pitanje IPAP-a, vi ste to više puta objašnjavali, ne tiče se samo bezbednosti, već se tiče i reforme pravosuđa, tiče se unapređivanja ljudskih i manjinskih prava, investicija, stabilnosti u regionu, a sam premijer je definisao kao svoj strateški cilj, regionalno povezivanje i regionalnu saradnju. Na kraju, mislim da je regionalna bezbednost i regionalno povezivanje u bezbednosnom sektoru ono što će definisati razvoj i naše zemlje i našeg regiona u budućnosti. Bez zajedničke politike, bez konkretne i kvalitetne saradnje na polju bezbednosti između svih država zapadnog Balkana, ne možemo razmišljati ni o novim investicijama, ali ni o sublimaciji naših resursa i naših potencijala i nastupu naših kompanija na trećim tržištima i našem uspehu u okviru tog posla. Ono što je, recimo, Švedska definisala, koja je malo pre pominjana, kroz benefite IPAP sporazuma, ovog sporazuma o kojem danas govorimo je popunjavanje određenih rupa u bezbednosnom sistemu, ali i velika ušteda kada su u pitanju troškovi. To je primer zajedničkog patroliranja vodama, to je zajednička borba protiv sajber kriminala i, ono što je za građane Republike Srbije najbitnije, svaki ovaj sporazum, svaka vrsta ovakvog približavanja dovodi do toga da mi umanjimo troškove za bezbednost ili da ih podelimo sa našim prijateljima i partnerima iz Partnerstva za mir i NATO alijanse i na taj način će nam ostati više novca za obrazovanje, više novca za penzionere i na taj način Vlada Republike Srbije može da vodi socijalno odgovornu politiku koja je jedno od glavnih opredeljenja u okviru ekonomskog razvoja ili ukupnog društvenog razvoja naše zemlje. Kada može Švedska da ima te benefite, kada je ona bila spremna da to uradi, mislim da za Srbiju to ne treba da bude neko veliko pitanje i smatram da ćemo u ovom parlamentu imati, oko ovog pitanja, konsenzus, jer ne vidim da bilo od kolega ima neke velike primedbe na ovu vrstu sporazuma i na približavanje i partnerstvo sa NATO savezom. Ono što je isto tako jako važno, a čemu će ovaj Sporazum doprineti, jeste borba protiv terorizma, kontrola naoružanja i borba protiv sajber kriminala. U svakom slučaju, danas živimo u jednom globalnom, veoma teškom okruženju koje je ugroženo od strane raznih terorističkih grupa. Imamo na velikoj površini Levanta, gotovo celog, na Bliskom Istoku, ratna dejstva, na 300 km od Evrope u Libiji, u Bengaziju, ceo taj deo obale Libije kontroliše islamska država i na 300 km je od Evrope i naravno da je prirodno i naravno da treba da pomognemo našim prijateljima i partnerima iz SAD u borbi protiv ove pošasti. Ovaj Sporazum je jedan od tih aspekata pružanja logistike i mogućnosti da ta naša saradnja bude bolja, ali i da ova borba bude što kraća, što efikasnija na račun i na dobrobit građana, ne samo Bliskog Istoka, nego i građana cele Evrope i celog sveta. Drago mi je da ste to prepoznali. Drago mi je da imate i da definišete veoma efikasne i prave poteze kada je to u pitanju, jer bezbednosni sektor je nešto što određuje sve druge politike. Bez bezbednosti, bez osiguranja, stabilnosti u toj oblasti, nema ni političke stabilnosti, nema ekonomske stabilnosti, a prema tome nema ni preduslova za blagostanje građana naše zemlje. Moram da napomenem da bi na ovaj način naš sistem odbrane bio interoperabilniji, savremeniji, bio bi efikasniji. Osnovaćemo, koliko imam informaciju, regionalni centar za nacionalne i regionalne potrebe. Imaćemo mogućnost za naučnu saradnju, sisteme za upravljanje krizama i planiranje u vanrednim situacijama, što je veoma važno za ekonomsku i bezbednosnu politiku naše zemlje. Završiću sa onim što jeste pitanje svih pitanja kada govorimo o bezbednosti, a to je energetska bezbednost. Podržavam i pohvaliću napore samog premijera, ministra energetike, ali i cele Vlade kada je u pitanju energetska bezbednost, diverzifikacija energetske politike. To je nešto što moramo da uradimo i mislim da će sastanci i komunikacija koju je premijer imao u SAD, sa najvišim zvaničnicima, počevši od glavnih donosioca odluka, kao što je Suzan Rajs, kao što je Viktorija Njuland, kongresmen Eliot Engels, senator Džon Mekejn, uroditi plodom da dogovori sa kompanijama, kao što su „Friport“ i druge, mogu da dovedu do toga da u narednih nekoliko godina možemo da obezbedimo snabdevanje gasom iz SAD preko terminala u Krku, što će posle 2019. godine na jedan dobar i kvalitetan način obezbediti energetsku stabilnost i energetsku bezbednost našoj zemlji. Naravno, moram da pomenem i napore „Dženeral elektrika“ i drugih američkih kompanija koje dosta investiraju ovde i koje imaju jedan potpuno otvoren prostor i pruženu ruku kada su u pitanju obnovljivi izvori energije, jer naši potencijali mogu da rezultiraju na kraju sa tim da preko 30% naših potreba za energijom mogu da se crpe iz tih obnovljivih izvora energije. Mislim da taj treći stub saradnje sa SAD i te kako moramo da iskoristimo pored saradnje u oblasti bezbednosti, investicija. To je naravno energetika, kao i da uradimo sve kako bi imali energetsku diverzifikaciju, energetsku bezbednost i kako bi imali najbolje kompanije koje rade ovde i koje donose nove tehnologije, koje donose nova znanja i da na taj način obezbedimo preduslove za ekonomsku stabilnost naše zemlje, ali i ono što je najbitnije energetsku bezbednost za sve naše građane. Na kraju krajeva, u vezi toga i u okviru te oblasti će se pokazati koliko su vlade država sposobne i spremne da obezbede u 21. veku uslove za blagostanje, ekonomski razvoj i novo zapošljavanje, a bezbednost, posebno energetska bezbednost su glavni preduslovi za to. Hvala još jednom na svim ovim stvarima koje radite. Imate punu podršku SDPS, podržavaćemo i dalje ovu politiku koja ide u prilog političkoj stabilnosti, bezbednosti, privlačenju stranih investicija u našu zemlju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Zahvaljujem predsedavajući. Gospodine ministre, SOFA sporazum je veliki iskorak u aktivnostima Srbije u okviru „Partnerstva za mir“, kao što ste rekli potpisale su ga 28 zemalja članica NATO-a i 14 zemalja koje su u partnerstvu, između ostalog i Srbija i BiH i Rusija. Sve mogućnosti saradnje koje imamo u okviru „Partnerstva za mir“ treba da iskoristimo. Srbija je ovaj sporazum potpisala još u januaru 2014. godine, ali ga ne primenjuje i zbog toga se suočava sa brojnim teškoćama prilikom realizacije pojedinih aktivnosti sa državama, učesnicama ovog programa koje se, pre svega, odnose na angažovanje naše vojske u konceptu podizanja funkcionalnih i operativnih sposobnosti za učešće u multinacionalnim operacijama, pa su u tome i razlozi za njegovo donošenje po hitnom postupku. Zašto je važan ovaj sporazum? Važan je zato što će se njime omogućiti nesmetana vojna saradnja među zemljama, potpisnicama sporazuma, pre svega u pogledu pripreme i realizacije vojnih vežbi. Važan je zbog toga što će se njime omogućiti izgradnja potrebnih kapaciteta za angažovanje naše vojske u multinacionalnim operacijama i važan je zbog toga što ovaj sporazum omogućava postavljenje oficira Vojske Srbije na pozicije štabnih elemenata partnerstva, što predstavlja značajan vid saradnje u okviru navedenog programa. Kao članica stalne delegacije Srbije u parlamentarnoj skupštini NATO-a, mogu da kažem da se slika Srbije u svetu menja, što se može videti i na našim skupovima koje imamo dva puta godišnje. Pre svega zahvaljujući reformskim procesima, u svim segmentima društva, zemlje međunarodne zajednice prepoznaju Srbiju kao zemlju koja je stub regionalne stabilnosti i koja doprinosi očuvanju stabilnosti na zapadnom Balkanu. Takva konsultativna odluka Srbije u regionu doprinosi konstantnom jačanju međunarodnog poverenja u Srbiju. Ono što je veoma važno, Srbija želi da bude pouzdan, predvidiv partner Alijanse u okviru „Partnerstva za mir“, u cilju zajedničkog očuvanja mira i stabilnosti u regionu i istovremeno u tome vidi prostor za dalju saradnju u okviru „Partnerstva za mir“. Veoma je važno što NATO poštuje specifičnosti Srbije, u odnosu na sve druge članice i partnere Alijanse, dok Srbija prepoznaje važnost i ulogu koju NATO ima u sistemu regionalne bezbednosti, posebno ulogu koju ima u vezi sa očuvanjem bezbednosti Srba na KiM, čiji je garant upravo NATO. Srbija je vojno neutralna i ne teži ka članstvu u NATO, ali vidi prostor za dalje unapređenje saradnje u okviru raspoloživih mehanizama „Partnerstva za mir“. Zato smatram da je u ovoj raspravi danas o SOFA sporazumu važno da zbog građana Srbije istaknem i nekoliko važnih informacija o kojima, po mom mišljenju, treba da se javno govori, posebno kada su ovakvi zakoni na dnevnom redu u parlamentu. Srbija je zaključila tri sporazuma sa NATO, Sporazum o bezbednosti informacija, Ugovor o usvajanju NATO kodifikacionog sistema i SOFA sporazum o kojem danas diskutujemo. Pored toga, uspostavljeno je vojno predstavništvo Republike Srbije pri misiji NATO, kao i NATO vojna kancelarija za vezu u Beogradu. Naša saradnja sa Alijansom doprinela je i ponovnom otvaranju gornjeg sloja vazdušnog prostora iznad KiM i mislim da je to veoma važno za normalizaciju čitavog vazdušnog prostora. Saradnja Ministarstva odbrane i Vojske Srbije sa NATO odvija se kroz nekoliko mehanizama, pre svega u programu partnerstva za mir, ali imamo i individualni program partnerstva i saradnje, proces planiranja i pregleda, koncept operativnih sposobnosti, program za unapređenje obrazovnog procesa iz oblasti odbrane i program za izgradnju integriteta vojske Srbije. Usvajanje Individualnog akcionog plana IPAP 15. januara ove godine, predstavlja kvalitativni iskorak u procesudalje saradnje, što iz naše perspektive predstavlja proširenje jednog političkog dijaloga i predstavlja pristup državnih institucija Srbije u integrisan pristup državnih institucija Srbije u daljoj zajedničkoj komunikaciji. Očekujem da primena IPAP doprinese još boljoj saradnji sa Alijansom, razvoju sistema odbrane, još boljem uspostavljanju interoperabilnosti Vojske Srbije, ali i standardizaciji i intenzivnoj izgradnji vojnih kapaciteta za doprinos miru i stabilnost, kao i boljoj saradnji na bilateralnom nivou, sa članicama NATO. U vezi sa učešćem u multinacionalnim operacijama, moram da kažem da je Vojska Srbije od UN prepoznata kao lider u regionu i mislim da je veoma važno da uvek kada raspravljamo o vojnim zakonima, to istaknemo. Tokom 2014. godine u 11 operacija UN i EU upućeno je ukupno 539 pripadnika Ministarstva odbrane i Vojske Srbije. Od toga u sedam operacija UN 502 pripadnika trenutno, 324 pripadnika učestvuje u sedam misija UN i tri misije EU, pri čemu je najbrojnije angažovanje od 177 pripadnika u Libanu, a planira se i angažovanje u okviru EU misije u Centralnoafričkoj republici. Mislim da je na ovoj raspravi danas veoma važno da spomenemo i pismo podrške koje su američki kongresmeni uputili Srbiji, odnosno i našem premijeru i državnom sekretaru Džonu Keriju, 26. juna ove godine. Kongresmeni su se sa premijerom Vučićem sastali tokom njegovog nedavnog boravka u SAD, a kongresmen Rora Baher je sa premijerom razgovarao i u Beogradu, nakon čega je i usledila podrška kongresmena. Iz tog pisma ću istaći samo dve veoma važne informacije, odnosno dva detalja. Prvi, u njemu doslovce piše – Vlada Srbije pokazuje kontinuiranu posvećenost dijalogu i sprovođenju sporazuma između Beograda i Prištine i Vojska Srbije radi na tome da integriše pripadnike Srpske vojske i policije u 10 misija UN i EU. Učešće Srbije ih čini najvećim regionalnim kontributerima za očuvanje mira, a osme su po veličini u EU, do slovce piše u pismu američkog kontresmena Džonu Keriju. Ne mogu ovom prilikom gospodine ministre, a da ne pomenem da očekujem, a to ste i na Odboru za odbranu i unutrašnje poslove ovde u parlamentu rekli da će do kraja godine Srbija dobiti prvu ženu generala, znam da znate koliko je to važno i verujem da je to što ste rekli i na odboru, odnosno da ćemo do kraja godine zaista i imati prvu ženu generala. Smatram da smo mnogo učinili u primeni rezolucije 13/12/5, u primeni Akcionog plana i mislim da treba da nastavimo dalje u tom pravcu, što i ne sumnjam. Vi ste rekli da je Srbija imala dve rezerve na član 7. samo želim da kažem zbog građana Srbije da su iste rezerve uputile Austrija i Finska i da je važno istaći da građani znaju da po ovom sporazumu ni jedna vojska ne može da uđe u Srbiju ako mi to ne dozvolimo i ako ne postoji odluka za to. Znači, uvek kada potpisujemo ovakve sporazume postoje nedoumice i mislim da ih je važno u raspravama jasno istaći da bi građani bili do kraja informisani. Na kraju želim da kažem da će poslanička grupa Nove Srbije u danu za glasanje podržati SOFA sporazum. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Bogdanović.
Hvala gospodine potpredsedniče. Poštovani ministre, danas raspravljamo o ratifikaciji veoma važnog sporazuma kojim se istovremeno sa pratećim protokolima uređuju određeni odnosi država članica Severnoatlanskog ugovora i država učesnica Partnerstva za mir i to prvenstveno u materiji status oružanih snaga ovih država. Dakle samim tim, i naše zemlje. Ja ću podsetiti da je saradnja Republike Srbije sa NATO započeta za vreme mandata tadašnjeg predsednika Srbije Borisa Tadića. Naime, pristupanje programu Parnterstvo za mir započeto je na samitu NATO-a u Rigi krajem novembra 2006. godine. Formalan prijem u ovaj program obeležen je potpisivanjem okvirnog dokumenta od strane predsednika Republike Srbije 14. decembra 2006. godine u Briselu, dok je prezentacioni dokument predat septembra 2007. godine. Ovim dokumentom predviđena je saradnja Republike Srbije sa NATO kroz skoro sve uspostavljene mehanizme saradnje. Pored individualnog programa partnerstva i procesa planiranja i pregleda posebnog, poseban oblik saradnje Republike Srbije sa NATO predstavlja Grupa Srbija-NATO za reformu odbrane koja je osnovana 2006. godine radi obezbeđivanja podrške sprovođenju reformi u sistemu odbrane od strane alijanse i država koje su njene članice. Ova programska inicijativa predstavlja i okvir za izgradnju potrebnih kapaciteta država članica EU koje nisu ujedno i članice NATO-a u cilju aktivnog učešća u zajedničko bezbednosno i odbrambenoj politici EU. Takođe, novi dokument u saradnji Republike Srbije i NATO, predstavlja otvaranje misije pri NATO i vojnog predstavništva u njenom sastavu, kao i sve intenzivnija saradnja sa NATO, NATO-komitetima, i radnim grupama. Ovaj sporazum između država članica Severnoatlanskog ugovora i ostalih država učesnica u Partnerstvu za mir o statusu njihovih snaga sačinjen u Briselu juna 1995. godine sa dva dodatna protokola. Suština ovog dokumenta jeste da se jasno definišu mehanizmi, privilegija angažovanja i imuniteta pripadnika snaga jedne države članice sporazuma na teritoriji druge članice sporazuma. Primena ovog sporazuma omogućava nesmetanu vojnu saradnju. Ta saradnja ogleda se, pre svega, u pripremama i realizaciji vojnih vežbi, ali i u angažovanju i multinacionalnim operacijama, angažovanja u pojedinim mehanizmima uspostavljenim pod okriljem programa Partnerstvo za mir. Takođe, ništa manje važno jeste i definisanje tranzita vojnih snaga kroz teritoriju država potpisnica. Obezbeđenje potrebne logistike, podrške od strane država domaćina takođe jeste jedna od važnih klauzula ovog sporazuma, odnosno pripadajućeg aneksa. Pristupanje sporazumu korisno je za Republiku Srbiju i proces angažovanja u programu Partnerstvo za mir.Ovaj sporazum zajedno sa sporazumom koji se odnosi na bezbednost informacija omogućava optimalni obim saradnje sa NATO u okviru reformi sistema odbrane i dodatno ojačava kapacitet Vojske Republike Srbije za angažovanje u multinacionalnim operacijama. U dosadašnjem angažovanju u aktivnostima u okviru programa Partnerstvo za mir Vojska Republike Srbije suočavala se sa značajnim poteškoćama prilikom realizacije pojedinih aktivnosti sa državama članicama NATO-a i učesnicima ovog programa. To se posebno odnosi na angažovanje u konceptu operativnih sposobnosti kao nezaobilaznom mehanizmu za izgradnju sposobnosti deklarisanih snaga za učešće u multinacionalnim operacijama. Navedeni mehanizam intenzivno koriste sve učesnice programa Partnerstva za mir koje su članice EU, a nisu ujedno i NATO članice radi priprema svojih snaga za adekvatan doprinos jačanju evropske zajedničke bezbednosne i odbrambene politike. Ovaj sporazum omogućiće i postavljanje oficira Vojske Republike Srbije na pozicije štabnih elemenata partnerstva, što predstavlja izuzetno značajan vid saradnje. Dakle, poslanička grupa „Boris Tadić SDS, Zajedno za Srbiju, Zeleni“ smatra da pristupanje ovakvom sporazumu omogućava viši nivo međunarodne vojne saradnje, efikasnije sprovođenje procedure neophodne za učešće na međunarodnim vežbama u Republici Srbiji i u inostranstvu, podizanje operativnih i funkcionalnih sposobnosti Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama i što je najvažnije, naša država na ovaj način priprema sopstvene vojne snage za aktivan doprinos jačanju evropske, spoljne i bezbednosne politike i saradnju sa članicama Partnerstvo za mir. Iz tih razloga, koje sam naveo, poslanička grupa „Boris Tadić, Zajedno za Srbiju, Zeleni“ će podržati ratifikaciju ovog sporazuma. Gospodine ministre, vi ste nešto vrlo malo rekli što se tiče samog zakona, posebno člana 5. Predloga zakona koji sadrži rezerve Republike Srbije na član 7. sporazuma između država članica NATO-a o statusu njihovih snaga. Znači, ovde se govori o nemogućnosti prihvatanja jurisdikcije sudova država pošiljaoca na teritoriji Srbije. Sem toga, pojasnite, pre svega nama poslanicima, a i javnosti član 7. stav 5. tačka a), tj. rezervu da će Republika Srbija predati pripadnike snaga i civilne komponente vlasti državi pošiljaoca, pod uslovom da ta država neće izreći smrtnu kaznu pri vršenju krivične jurisdikcije. Dakle, želim da čujem od vas detaljno obrazloženje ove norme i ove rezerve. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva odbrane, dame i gospodo narodni poslanici,pred nama je Predlog zakona koji u stvari predstavlja nastavak svih aktivnosti koje se vode od 2001. godine. Praktično, kulminirale su 2006. godine kada je tada Srbija pristupila Partnerstvu za mir. Kasnije, kao što ste rekli, 2007. godine kada je predstavljen prezentacioni dokument. Ove godine kada je konačno usvojen individualni partnerski program sa Severnoatlanskom alijansom i danas usvajamo Predlog zakona po kome se definišu odnosi Srbije ili pre svega, da kažem, Vojske Srbije u okviru potreba, lično mislim i DS to smatra, kako Vojske tako i države Srbije. Važno je naglasiti da ovaj sporazum, kao što ste rekli, ima 16 partnera Severnoatlanske alijanse. Među tim partnerima su praktično sve zemlje u okruženju koje nisu članice NATO, uključujući i Rusiju i Srbija se ovim sporazumom svrstava u red onih država koje su svesne potrebe da čvršće sarađuju sa NATO-om pre svega iz sopstvenih interesa. Ono što je jako važno reći, to je da će ovaj sporazum kao takav sigurno izazvati interesovanje šire javnosti i nekih struktura u našem društvu koje naprosto su apriori protiv i mislim da treba da se naglasi da bez obzira na to što u sporazumu se kaže da će NATO snage i snage članice Partnerstva za mir imati slobodno i nesmetano kretanje kroz Srbiju, neophodno je naglasiti da niko neće moći da sa svojim jedinicama da uđe u našu državu bez da bude pozvan ilida bude dogovoreno. Dakle, svi oni koji će danas komentarisati da smo mi danas praktično otvorili vrata da bilo ko prolazi kroz Srbiju na način koji nije dopušteno našim Ustavom i našim zakonima iznosiće neistinu. Naprosto, ovaj Predlog zakona, odnosno ovaj sporazum izuzetno precizno stavlja do znanja da će druge vojne snage moći da učestvuju u Srbiji samo na naš poziv. Taj poziv može da bude i radi vojnih vežbi, ali isto tako može da bude upućen i u slučaju elementarnih nepogoda, što smo imali priliku da vidimo da se dešavalo. Kolika prava i obaveze imaju predstavnici drugih vojski u Srbiji, tolika prava i obaveze će imati i predstavnici naše Vojske kada su u drugim zemljama i to treba takođe naglasiti jer je poznato da naša Vojska od 2000. godine na ovamo svake godine sve više i više sarađuje sa zemljama članicama NATO i zemljama članicama Partnerstva za mir i da mi imamo veoma veliki broj vojnih vežbi kako na teritoriji naše Republike, tako i na teritoriji i van granica naše zemlje. Jako je važno naglasiti da Vojska Srbije ima praktično tri misije. Pored odbrane zemlje, to su multinacionalne operacije, učešće u multinacionalnim operacijama, kao i pomoć civilnom stanovništvu u slučaju elementarnih nepogoda. Vi ste rekli da na ovaj način, ovim sporazumom, omogućićemo nesmetanu vojnu saradnju u podizanju kapaciteta vezano za drugu misiju, a to je učešće u multinacionalnim operacijama i potpuno se slažemo sa tim i mislim da je to izuzetno važno, pogotovo imajući u vidu da Srbija danas je, kao što smo rekli, sedmi ili osmi kontributor u UN iz Evrope. Smatram da je to jako pozitivno, ali isto tako smatram da kroz ovaj sporazum i kroz učešće u multinacionalnim operacijama podiže se i operativna sposobnost, odnosno jača se operativna sposobnost Vojske Srbije, koja je izuzetno važna. Svi ti mladi ljudi, oficiri, podoficiri, koji imaju priliku da vežbaju sa NATO snagama, znači sa najjačim snagama, vojnim najjačim savezom na svetu, a u isto vreme imaju priliku da učestvuju u mirovnim misijama širom sveta, podsećam, na dobrovoljnoj osnovi, kada se vrate imaju iskustvo više i mogu da budu korišćeni za ozbiljnije stvari i po, ne daj Bože, pitanju, prvom pitanju, odnosno prvoj misiji, a to je odbrana naše zemlje. Važno je naglasiti da Srbija sa ovim koracima i sa koracima koje smo napravili u učešću mirovnim misijama sa zemljama partnerima iz EU pravi korak ka daljem integrisanju u jedan kolektivni bezbednosni sistem. Taj kolektivni bezbednosni sistem ne mora nužno da bude NATO, može da bude i sistem koji se tiče same EU, i to je nešto što je doprinos Ministarstvo odbrane i Vojske Srbije na lakšem otvaranju poglavlja i pregovora, jer ukoliko ste, uvažene kolege, imali priliku da vidite, nedavno su pet kongresmena uputili pismu predsedniku SAD i državom sekretaru u kome naglašavaju da treba Amerika da da čvršću podršku Srbiji na evropskim integracijama, a kao prva stavka koja se izvodi iz tog pisma i koja se naglašava kao važna to da je Srbija u vojno-vojnim odnosima podigla taj nivo izuzetno visoko i da Srbija je danas izvoznik bezbednosti, za razliku od nekog prošlog vremena. Hoću da kažem da sa ovim sporazumom podižemo i vojno-vojne kapacitete, podižemo mogućnosti za sve tri misije, uključujući i odbranu zemlje i učešće u mirovnim misijama, ali i pomoć civilnom stanovništvu u slučaju elementarnih nepogoda, ali podižemo i spoljno-diplomatske kapacitete naše države što, nažalost, ne koristimo dovoljno. Neću o tome da pričam, ali mislim da naše Ministarstvo spoljnih poslova nije svesno kapaciteta koje Vojska Srbija danas pravi, jer ne sme da se dogodi da mi dođemo u situaciju da se sprema neka Rezolucija koja se tiče Srba ili Srbije, a da pri tom mi, ne preko svojih prijatelja sa kojima učestvujemo u misijama, nemamo adekvatnu podršku i nemamo adekvatnu mogućnost da utičemo na to od samog početka. Podsećam, DS je oduvek podržavala tu čvrstu saradnju. Verujem da ćemo danas imati ovde apsolutnu saglasnost vezano za ovaj sporazum i to je možda čak i mnogo važnije od samog sporazuma. Činjenica da se ovde u parlamentu do skoro vodila žustra rasprava kada smo učestvovali i u mirovnim misijama, ali kada smo neke druge sporazume donosili, a da je ta situacija danas relaksirana govori da smo svi svesni da je ovo pre svega korist za državu Srbiju, da bez obzira na te nezaboravne dane 90-ih godina, koje naravno niko ne želi da zaboravi, mi moramo da nastavimo napred zbog pokolenja koja dolaze. Siguran sam da je ovo jedna od stvari koja potpuno podiže naše kapacitete. U tom smislu, DS će u Danu za glasanje podržati ovaj sporazum. Smatramo da je jako dobar i važno je naglasiti da je ovo praktično tipski sporazum. Ne možemo u njemu da menjamo ništa, možemo da ga potpišemo ili da ga ne potpišemo. Ukoliko su ga sve zemlje u okruženju potpisale, ukoliko takav sporazum je potpisala i Ruska Federacija, što je nekom delu građanstva u Srbiji jako važno da čuje, treba reći da mi pristupamo jednom kolektivnom sporazumu u kome ima 28 zemalja članica NATO-a i 16 zemalja partnera koje su okviru Partnerstva za mir. Naglašavam još jednom, imate punu podršku za ovakav zakon i uvek ćete imati podršku za stvari koje se tiču poboljšanja operativnih sposobnosti Vojske Srbije, poboljšanja opšteg standarda u državi za stvari koje donose mogućnost da Srbija na međunarodnom planu bude sa mnogo više respekta prepoznata od drugih država, nego što je to u nekom ranijem vremenu bilo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Šutanovac. Reč ima ministar Bratislav Gašić. Izvolite gospodine Gašiću.
Zahvaljujem gospodine Šutanovac na mogućnosti da mogu da pojasnim, kao što ste i vi probali i učinili u stvari da priče koje su izlazile u medijima, da ovim sporazumom strane vojske mogu da uđu na teritoriju Republike Srbije, da koriste potencijale Vojske Srbije bez ikakvog poziva, znači, da objasnimo široj javnosti, bez poziva Republike Srbije, bez poziva Vojske Srbije niko ne može da koristi nikakav potencijal na teritoriji Republike Srbije, niti može da nesmetano prolazi kroz Republiku Srbiju. Bitno je to, jer je u prethodnom periodu jako pune priče bilo oko toga da će neke strane zemlje članice NATO-a moći bez pitanja da koriste potencijale Vojske Srbije i da zaposedaju kasarne, objekte itd. Hvala vam na tome. Članom 5, gospodine Bogdanoviću, jasno je definisano kakve su rezerve Republike Srbije i on kaže – prihvatanje jurisdikcije vojnih organa države pošiljaoca u skladu sa članom 7. Sporazuma između država članica Severno-atlantskog ugovora o statusu njihovih snaga u slučaju Republike Srbije ne može se primeniti na vršenje jurisdikcije sudova države pošiljaoca na teritoriji Republike Srbije, da vam ne čitam do kraja. Da objasnim, ako država pošiljaoc i njen pripadnik učini krivično delo za šta je zaprećena smrtna kazna u njegovoj državi, država Srbija neće isporučiti tog pripadnika toj drugoj državi, jer po našem zakonodavstvu ne postoji smrtna kazna. U tom smislu, mislim da vam je jasno pojašnjenje tog dela. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Gašiću. Reč ima ovlašćeni predstavnik SPS narodni poslanik Vanja Vukić. Izvolite gospodine Vukić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre Gašiću, dame i gospodo narodni poslanici, kao i mnogo puta do sada, i danas, ovom raspravom o ovom zakonu i glasanjem o potvrđivanju ovog sporazuma, Narodna skupština Republike Srbije podiže ugled Republike Srbije u međunarodnoj zajednici i svetu. Republika Srbija je do sada potpisala mnoge međunarodne sporazume sa mnogim zemljama, kako sa istoka, tako i sa zapada, sporazume kojima se unapređuje ekonomska saradnja, diplomatski odnosi, trgovinske sporazume, sporazume u oblasti policijske saradnje itd. Ovog puta raspravljamo i u danu za glasanje nadam se da ćemo podržati ovaj multilateralni sporazum u oblasti bezbednosti sa dodtanim protokolima. Drago mi je da će gotovo svi narodni poslanici, ako ne i svi poslanici ovog saziva, glasati kao SPS za ovaj zakon, odnosno za potvrđivanje Sporazuma između država članica Severno- atlantskog ugovora i ostalih država učesnica u Partnerstvu za mir o statusu njihovih snaga, sa dodatnim protokolom sporazuma između država članica Severno-atlantskog ugovora i ostalih država učesnica u Partnerstvu za mir o statusu njihovih snaga i narednim dodatnim protokolom za sprovođenje ovog sporazuma, koji je potpisan od strane prethodnog ministra odbrane gospodina Nebojše Rodića, po ovlašćenju Vlade 2014. godine. Moram da napomenem, to je osam godina nakon pristupanja Srbije Partnerstvu za mir. Nakon formiranja NATO-a 1949. godine, tačnije 45 godina posle, 1994. godine u Briselu pokrenut je program Partnerstvo za mir kome su pristupile mnoge zemlje: Azerbejdžan, Turkmenistan, Moldavija, Republika Irska, Crna Gora, Rusija itd. Republika Srbija je ovom programu pristupila 2006. godine, potpisivanjem okvirnog dokumenta u Briselu, čime je predvodio poziv Republici Srbiji upućen sa Samita NATO-a, održano u Rigi krajem novembra 2006. godine. Moram da napomenem da se u tom trenutku na vlasti bile neke stranke koje se danas zalažu protiv ovakve vrste sporazuma. Pristupanjem programu Partnerstvu za mir omogućena je lakša i temeljnija reorganizacija i modernizacija Vojske Srbije i Ministarstva odbrane kroz različite vidove i mehanizme i saradnje sa NATO-om, kao što su individualni program partnerstva i saradnje, kroz koji pripadnici Ministarstva odbrane i Vojske Srbije, učešćem u raznim seminarima, kursevima, konferencijama i obukama, stiču nova znanja i veštine i razmenjuju iskustva sa pripadnicima oružanih snaga članica NATO-a i Partnerstva za mir, zatim program za izgradnju integriteta, kojim NATO nastoji da potvrdi svoju posvećenost ideji jačanja dobre uprave u resoru odbrane i sektoru bezbednosti. Predstavnici Ministarstva odbrane i Vojske Srbije visokog nivoa učestvuju u radu različitih komiteta i radnih grupa gde se razmatraju različita aktuelna pitanja koja su od interesa za zajedničku saradnju članica NATOi članica Partnerstva za mir, kao što su npr. Politički partijski komitet, Konferencija nacionalnih direktora i naoružavanje, Komitet za kodifikaciju, Komitet načelnika vojno-medicinskih službi, Logistički komitet, Komitet za standardizaciju, Odbor za konsultacije, komandovanje i kontrolu, radne grupe Vojnog komiteta za saradnju, radna grupa za kretanje i transport, radna grupa za medicinsko zbrinjavanje itd. Zatim, tu je proces planiranja i pregleda, koncept operativnih sposobnosti kroz koji se vrši obuka i ocenjivanje unapred deklarisanih jedinica prema NATO standardima. Individualni akcioni plan partnerstva koji predstavlja saradnju o političkim pitanjima i pitanjima bezbednosne politike, odbrambenim, bezbednosnim i vojnim pitanjima, informisanje u javnosti, nauci, životnoj sredini i planiranju u vanrednim situacijama, kao i administrativnim pitanjima i pitanjima zaštite bezbednosti resursa. Na kraju, tu je i Poverilački fond Programa „Partnerstvo za mir“, koji je Republici Srbiji donirano 1,7 miliona za uništavanje protivpešadijskih mina 2005. godine, zatim 9,6 miliona evra 2007. godine sa ciljem podrške pri zapošljavanju pripadnika Vojske Srbije u civilnom sektoru itd. Takođe, postoje specijalni oblasti saradnje Srbije i NATO kroz Guru Srbija – NATO za reformu odbrane, zatim saradnja na terenu između Vojske Srbije i KFOR-a i Program za unapređenje obrazovanja u oblasti odbrane. Svi ovi oblici saradnje doprinose, kao što sam već rekao, modernizaciji i reformi naših oružanih snaga, čemu doprinose i Vojna kancelarija NATO-a za vezu, ovde u Beogradu, a i Vojno predstavništvo u Misiji Republike Srbije pri NATO. Takođe, i ovaj sporazum, zajedno sa Sporazumom o bezbednosti informacija, doprinosi reformi sistema odbrane i interoperabilnosti Vojske Srbije za angažovanje u multinacionalnim operacijama, što takođe značajno podiže ugled Vojske Srbije i Republike Srbije u svetu. Ovaj sporazum, sačinjen u Briselu 1995. godine, predstavlja osnovni mehanizam definisanja privilegija, angažovanje imuniteta pripadnika snaga jedne države na teritoriji druge države članice ovog sporazuma. Ovim sporazumom će se poboljšati saradnja država članica NATO i “Partnerstva za mir“, koja je značajno bila otežana nepotpisivanjem i nepostojanjem ovakve vrste sporazuma koji je potpisan osam godina nakon pristupanja Srbije Programu „Partnerstvo za mir“. Kao što piše u obrazloženju zakona, primena sporazuma između država članica Severnoatlantskog ugovora i ostalih država učesnica u „Partnerstvu za mir“ o statusu njihovih snaga sa dodatnim protokolima omogućava nesmetanu vojnu saradnju, a pre svega u pogledu primene i realizacije vojnih vežbi, izgradnje potrebnih kapaciteta za angažovanje u multinacionalnim operacijama, angažovanje u pojedinim mehanizmima pod okriljem Programa „Partnerstvo za mir“, kao i tranzita vojnih snaga kroz teritoriju država potpisnica i obezbeđenje potrebne logističke podrške od strane država domaćina. Ne mogu a da ne spomenem i član 5. ovog zakona, kojim Republika Srbija stavlja rezerve na ovaj sporazum, koje glase: „Prihvatanje jurisdikcije vojnih organa države pošiljaoca, u skladu sa članom 7. Sporazuma između država članica Severnoatlantskog ugovora o statusu njihovih snaga, u slučaju Republike Srbije ne može se primeniti na vršenje jurisdikcije sudova države pošiljaoca na teritoriji Republike Srbije. Republika Srbija će predati pripadnike snaga, odnosno civilne komponente ili njihova izdržavana lica vlastima države pošiljaoca, u skladu sa članom 7. stav 5. tačka a), pod uslovom da država pošiljaoca neće izreći smrtnu kaznu prilikom vršenja krivične jurisdikcije, u skladu sa odredbama navedenog člana.“ Na taj način Republika Srbija maksimalno štiti svoje interese, interese njenih građana i pripadnika Vojske Srbije. Na kraju bih rekao, kao ovlašćeni predstavnik Socijalističke partije Srbije, da će Socijalistička partija Srbije u Danu za glasanje u potpunosti podržati ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Vukiću. Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Marija Obradović, ovlašćeni predstavnik Srpske napredne stranke. Izvolite, gospođo Obradović.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Ministarstva odbrane, danas je zaista zadovoljstvo govoriti o ovom Predlogu zakona kojim potvrđujemo Sporazum između država članica Severnoatlantskog ugovora i ostalih država učesnica u Partnerstvu za mir o statusu njihovih snaga, jer, kao što se moglo čuti kod predstavnika svih političkih stranaka u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ovaj predlog zakona nailazi na odobravanje uz eventualne sugestije ili minimalne zamerke. Republici Srbiji je upućen poziv da pristupi Programu „Partnerstvo za mir“ na samitu NATO u Rigi, novembra 2006. godine, i iste godine u decembru je potpisan okvirni dokument. Septembra 2007. godine je predat prezentacioni dokument koji je zapravo konkretno predviđena saradnja Srbije sa NATO kroz skoro sve uspostavljene mehanizme saradnje. To je vrlo važno, da mi budemo uključeni u sve mehanizme koji postoje u okviru „Partnerstva za mir“ i u okviru saradnje sa NATO. Pored toga, poseban oblik saradnje sa NATO predstavlja i Grupa Srbija – NATO za reformu odbrane, koja od 2006. godine obezbeđuje podršku u sprovođenju reformi u sistemu odbrane od strane NATO i njenih članica. Na taj način jačaju i grade se neophodni kapaciteti država članica EU koje nisu članice NATO, kako bi mogli zajedno da aktivno učestvuju u usklađenoj bezbednosnoj i odbrambenoj politici EU, jer je to vrlo važno u ovoj aktuelnoj situaciji kada zaista prete različiti bezbednosni rizici širom planete. Treba pomenuti da je otvorena i misija pri NATO koja obuhvata i vojno predstavništvo u okviru misije. Istovremeno je sve intenzivnija saradnja sa NATO komitetima i različitim radnim grupama. Svi ovi podaci govore o tome da je naša međusobna saradnja Srbije i NATO sve intenzivnija i sve sadržajnija. To jeste ono što je najvažnije, da u ovoj celoj priči nismo samo delovi sporazuma na papiru, nego da radimo intenzivno, a to se moglo čuti i u izlaganjima mojih kolega. Dakle, radimo intenzivno na što detaljnijem preciziranju sadržaja naših aktivnosti. Ovaj sporazum ide u prilog tim tendencijama. Potvrđivanjem ovog sporazuma mi zapravo potvrđujemo i prihvatamo taj primarni mehanizam kojim su definisane i privilegije i angažovanje i imunitet pripadnika snaga jedne države članice sporazuma na teritoriji druge članice sporazuma. Puna primena ovog sporazuma obezbeđuje neometanu vojnu saradnju, a vojna saradnja koja je predviđena ovim sporazumom obuhvata pripreme i realizacije vojnih vežbi i izgradnju neophodnih kapaciteta za angažovanje u multinacionalnim operacijama.Često se moglo čuti u javnosti, posebno poslednjih dana kada smo razmatrali odluke o angažovanju naših pripadnika u okviru multinacionalnih operacija, da je to dobar smer i da su pohvaljeni napori oružanih snaga Republike Srbije u okviru angažmana u multinacionalnim operacijama. Svedoci smo i toga da različite diplomatske misije ulažu posebne napore u Srbiji da što više i što sadržajnije sarađujemo u okviru multinacionalnih operacija. Zemlje iz kojih dolaze diplomatski predstavnici su izuzetno zadovoljne angažmanom naših pripadnika u multinacionalnim operacijama i na tome treba da istrajemo. Pored angažmana u različitim multinacionalnim operacijama, vrlo je važan i naš angažman u različitim mehanizmima u okviru partnerstva za mir. To se pokazalo i u slučajevima poplava i različitih elementarnih nepogoda koje su zadesile naš region. Naš angažman i potpisivanje ovog sporazuma će omogućiti da mi pravovremenim upozoravanjem ovih mehanizama dobijemo mogućnost da ih koristimo. Dakle, i njihovu opremu i njihove pripadnike i različite sisteme ranog upozorenja. Tranzit vojnih snaga kroz teritoriju država potpisnica takođe je jedan od oblika vojne saradnje i obezbeđenje potrebne logistike države domaćina. Želim sve one koji sumnjaju u dobre strane ovog sporazuma, odnosno u primenu ovog sporazuma da podsetim da je pristupanje ovom sporazumu jedan od prioriteta Srbije u procesu angažovanja u Programu „Partnerstvo za mir“, jer dosadašnje iskustvo je pokazalo da, uz Sporazum o bezbednosti informacija između Srbije i NATO, mi zajedno sa ovim sporazumom zaista ostvarujemo jedan optimalan obim saradnje usmerene ka reformi sistema odbrane. Takođe, ono što je veoma važno, na ovaj način postižemo interoperabilnost Vojske Srbije za angažovanje u multinacionalnim operacijama, a veoma je važno da postignemo interoperabilnost jer jedino na taj način možemo da pokažemo maksimalne mogućnosti pripadnika Vojske Srbije. Interoperabilnost zapravo znači usklađivanje različitih sistema u različitim država u različitim sektorima bezbednosti. Dakle, neophodno je da i tehnologiju, tehniku, opremu, način obuke i pripreme pripadnika uskladimo sa ostalim sistemom koji sada funkcioniše u okruženju u kojem je Srbija. Članice ovog SOFA sporazuma partnerstva za mir mogu direktno da primenjuju odredbe SOFA NATO sporazuma. I tu smo zapravo našli mogućnost da država da određene rezerve, jer davanje rezervi na određene odredbe sporazuma ne pokazuju naše apsolutno neslaganje ili odbijanje određenih stavki. Pokazuju upravo naš vrlo ozbiljan i posvećen pristup da kada nešto potpišemo da iza toga i stojimo, a ovde smo dali određene rezerve jer upravo tako, maksimalno smo ozbiljni i posvećeni, ne želimo da pristanemo na nešto što će posle biti pod znakom pitanja. Zato odmah na početku treba reći da smo dali određene rezerve, kao država, na član 7. Sporazuma, članica NATO-a, po pitanju nemogućnosti prihvatanja jurisdikcije sudova države pošiljaoca na teritoriji Srbije i u slučaju izručenja ili predavanja lica, odnosno pripadnika snaga ili civilnih lica, tzv. civilne komponente u okviru snaga ili izdržavanog lica, to su zapravo supružnici ili deca srodnici pripadnika vojnih snaga. Znači, u slučaju izručenja ili predavanja lica, u situaciji da mu je izrečena smrtna kazna. Jer, u našoj zemlji ne postoji ta vrsta kazne. Finansijska sredstva u ovoj godini nisu potrebna za realizaciju ovog zakona. U narednim godinama, svakako, što je i logično, biće planiran budžet, u skladu sa stepenom i načinom realizacije ovog sporazuma, ali će to svakako biti u granicama razdela Ministarstva odbrane, dakle, neće prelaziti predviđene limite. Želim da ponovim ono što se čulo više puta, jer to je važno da građani naše zemlje znaju, da je Srbija među poslednjim državama koja pristupa ovom sporazumu, pored 28 članica NATO-a, 16 partnerskih država je pristupilo. Mogli ste čuti da je tu i Ruska Federacija i Bosna i Hercegovina i Makedonija i Crna Gora. Ima još mnogo detalja o kojima treba govoriti u okviru ovog sporazuma, ali pre svega u pozitivnom svetlu. Ja se nadam da će do kraja dana i govornici i kolege poslanici koji su prijavljeni za diskusiju govoriti u prilog ovog sporazuma, ali sam sigurna da ćemo čuti i neke manje pozitivne tonove, ali mislim da je i to dobro. Upravo ova sala Skupštine Srbije jeste mesto na kojem treba da govorimo i pozitivno i negativno kada su predlozi zakona u pitanju, a ne mislim da su to različiti portali, mediji, štampani ili elektronski. Mislim da ovde, na ovom mestu treba da razmotrimo da li je nešto dobro ili loše za Republiku Srbiju, a nakon toga sledi izjašnjavanje. U toku sutrašnjeg dana, Poslanička grupa SNS glasaće za ovaj Predlog zakona kojim potvrđujemo i ovaj sporazum, ali i dodatna dva protokola koji su sastavni deo ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Obradović. Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Izvolite, gospodine Veselinović.
Hvala. Poštovani predsedavajući, ministra ne vidim da je tu, koleginica Marija Obradović me je na neki način najavila. Naime, rekla je da će verovatno danas se ovde čuti i tonovi koji nisu bili dosadašnji, idilični, pro-NATO tonovi. Mnogi su danas govorili o ovim sporazumima, kao da mi danas donosimo odluku o pristupanju NATO paktu. Ovo nije odluka o pristupanju NATO paktu, iako su mnogi govornici zaista na taj način diskutovali i govorili o prednostima pristupanja NATO paktu i o činjenici da, ne znam, ako bi se Srbi iseljavali iz Srbije, da bi se 97% iselilo u zemlje NATO pakta. Ja mislim da Srbi ne treba nigde da se iseljavaju, ni građani koji žive u Srbiji. A kaže, samo u tri zemlje, u Rusiju, recimo. To je bio jedan od argumenata, ne zato što mi treba ovaj sporazum da potpišemo, nego zato što mi treba da po njemu uđemo u NATO. Kao poslanik Pokreta za preokret, neću glasati za ovaj sporazum, iz najmanje dva razloga. Prvi i osnovni razlog jeste činjenica da neke zemlje NATO-a ovih dana prema nama preduzimaju mere koje se ne mogu podrazumevati kao prijateljske mere. Naime, jedna zemlja NATO pakta, Mađarska, u narednih deset dana započeće radove na podizanju ograde prema nama, žičane ograde po standardima NATO pakta, tako piše, visine četiri metra, na vrhu te ograde će biti bodljikava žica, dužina te ograde će biti 175 kilometara i država Srbija će u tom delu biti ograđena, izolovana od ostatka sveta, od te Evropske unije, o kojoj su danas kolege govorile kao cilju do kojeg da bi došli treba da idemo preko NATO pakt. Pa, taj NATO pakt, odnosno zemlje NATO pakta, nažalost, ne postupaju prema nama na taj način. Dakle, ovaj zid će podizati, gospodine Gašiću, mađarska vojska i policija. Jel to znate? Dakle, mađarska vojska i policija, članice NATO pakta, će podizati taj četiri metara visok zid na vrhu sa bodljikavom žicom i ogradiće Republiku Srbiju, Republiku Srbiju koja danas usvaja sporazum sa NATO paktom. Nismo mi u istom položaju sa drugim zemljama koje su potpisale ovaj sporazum. Ovaj sporazum je nastao 1995. godine. Mnoge stvari su se od tada promenile. Nije verovatno bez razloga ovaj sporazum poslednji na ratifikaciju dospeo u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Neke zemlje Evropske unije se ne slažu sa podizanjem zida, odnosno ograde prema Srbiji i smatraju to narušavanjem osnovne vrednosti Evropske unije, smatraju to novim podelama na evropskom kontinentu, novim zidom koji je svojevremeno srušen u Berlinu. Zbog toga smatram da ovaj sporazum danas, kada očekujemo podizanje žičane ograde, odnosno zida, od strane zemalja NATO pakta prema Srbiji, ne treba da prihvatimo. Sve one koji su danas zagovornici podizanja ovog zida, odnosno pristupanja NATO paktu na ovaj način pitam - šta su se gospodin Vučić i Jorban dogovorili, pošto su i jedan i drugi izjavili samo da podizanje zida prema Republici Srbiji, odnosno ograde, neće ugroziti dobre odnose između Mađarske i Srbije?
Gospodine Veselinoviću, stvarno sam pokušao da vas ne prekidam, ali morate govoriti o dnevnom redu. Ne mogu drugačije da vam nešto kažem, a vi da me saslušate. Molim vam, pustio sam vas četiri i po minuta da govorite van dnevnog reda, ali na negodovanje poslanika moram vas uputiti da govorite o dnevnom redu. Molim vas. Imate još 20 sekundi. Izvolite. Prijavite se.
Dakle, Pokret za preokret neće podržati ovaj sporazum, iz osnovnog razloga što on dolazi u momentu kada NATO podiže, preko Mađarske zid, ogradu prema Srbiji.
Zahvaljujem, gospodine Veselinoviću. Reč ima, po Poslovniku, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, gospodine Rističeviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 106. i član 107. Član 106. kaže – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Član 107. kaže – govornik na sednici Narodne skupštine dužan je da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Iz dva razloga sam reklamirao povredu Poslovnika i pre i ranije, prethodnih dana sam govorio da se prethodni govornik Janko Veselinović predstavlja kao poslanik Pokreta za PREOKRET. Ta politička stranka ne postoji. To je udruženje građana koje nije učestvovalo na izborima. (Janko Veselinović, s mesta: To je SNS.) Prema tome, on je poslanik izborne liste koji…
Gospodine Veselinoviću, nemojte da dobacujete. Dopustite da gospodin Rističević završi izlaganje. Molim vas gospodine Veselinoviću da ne dobacujete. Gospodine Veselinoviću, ja vas molim da ne dobacujete.
Izvinite predsedavajući da li mogu da nastavim? On je poslanik izborne liste koju je predvodio Boris Tadić. Time je povredio dostojanstvo Narodne skupštine što se vrlo negativno izjasnio o sporazumu koji je potpisao upravo Boris Tadić 14. decembra 2006. godine. On je potpisao taj sporazum sa NATO paktom, a sada poslanik njegove izborne liste odjednom se preokrenuo na tumbe i ovde vređa dostojanstvo Narodne skupštine zauzimajući sasvim suprotan stav od onoga koji je imao njegov nosilac izborne liste na koju je on sam izabran. On nije izabran kao poslanik Pokreta za PREOKRET, on se preokrenuo na tumbe, priviđaju mu se neki zidovi i sada pokušava da zatrpa sve ono što je u prethodnom periodu radio sa svojim nosiocem izborne liste koji se zvao Boris Tadić. Prema tome, gospodine predsedavajući, zbog dostojanstva Narodne skupštine molim vas da, ukoliko je Janko Veselinović napustio svog šefa, svog nosioca izborne liste, da ga ubuduće potpisujete kao samostalnog narodnog poslanika, a ne poslanika jedne nevladine udruge. Hvala.
Zahvaljujem se. Na Veselinovića, mislim da ne bi tu trebao nikakav komentar da dam gospodine Rističeviću. Smatram da nisam prekršio Poslovnik, jer sam upozorio gospodina Veselinovića da krši Poslovnik jer govori van dnevnog reda. Da li želite da se Skupština izjasni? Ne. Hvala. Da li još neko? Ne. Reč ima ministar Bratislav Gašić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Gospodine Veselinoviću, vi nećete ni kako vi hoćete. Vi pokušavate zamenom teza ponovo da vratite na nešto što apsolutno ne stoji, a to je da potpisivanje ovog sporazuma ne znači nikakvo približavanje NATO paktu Srbije. Ja ću da ponovim, pa dobro dajte mi molim vas da vam odgovorim ako hoćete. Ja ću da ponovim ono što sam i posle prvog govornika rekao, Srbija je u ovom domu ovde je rečeno da je Srbija vojno neutralna država. Želimo da gradimo svoja prijateljstva i na istoku i na zapadu. Ovo je samo još jedan od sporazuma kojim pomažemo Vojsci Srbije da svoje kapacitete, svoje potencijale, svoju interoperabilnost podigne na mnogo viši nivo, da nam olakša odlazak na zajedničke vojne vežbe u države koje su potpisnice ovog sporazuma, da naši pripadnici mogu da uživaju prava koja uživaju i njihovi pripadnici kada dolaze na vojne vežbe na bazu jug, u ABHO centar u Kruševcu i niz zajedničkih aktivnosti koje u toku godine imamo sa svim ovim zemljama koje su potpisnice Sofe. Što se tiče zida o kome vi toliko puno pričate, vi znate da je premijer Srbije jasno rekao da Srbija želi da gradi mostove prijateljstva, da je Srbija jasno opredeljena ka svom putu ka EU i prosto šta druge države, i to nema nikakve veze podizanje tog tako famoznog zida od strane Mađarske, nema veze nikakve ni sa NATO, ni sa drugim partnerima, prosto je više vezano za jedan trenutak koji je prisutan u celom svetu, a to je veliki broj emigranata i zaštita, ali smo i tada jasno rekli, pa najmanje još kroz dve zemlje EU prođu emigranti do puta, do granice sa Mađarskom. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Gašiću. (Janko Veselinović, s mesta: Replika.) Gospodine Veselinoviću, nemate pravo na repliku. (Janko Veselinović, s mesta: Kako nemam?) Gospodin ministar je dao samo objašnjenje na vaše izlaganje koje je bilo kršenje Poslovnika. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Nije u sali. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite gospodine Rističeviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, s obzirom da sam već u povredi Poslovnika rekao šta zameram prethodnom kolegi govorniku. Dakle, nagle preokrete i zaokrete u kome neko ko se tako naglo preokrene i zakorene može i da se povredi. Dakle, već sam izneo zamerke koje imam, s obzirom da su u sporazume krenuli dok su bili na vlasti. Kada su bili na vlasti onda im ništa nije smetalo, sve su potpisivali. Sada kada su izgubili vlast, sada neće, kao što je ministar rekao, ni ono što su prethodno hteli. Mislim da posle tako pametne, pod znacima navoda, diskusije koja je probudila u meni onako velika osećanja, jer jednostavno ne mogu da verujem da jedan profesor, doktor može tako mudro da zbori. Iznenađen, pozitivno iznenađen, preokrenutim stavom o kolegi poslaniku… (Janko Veselinović, s mesta: Šta je ovo? Kakve ovo veze ima?)
Gospodine Veselinoviću, molim vas.
Ali, ja sam iskreno, pozitivno iznenađen.
Gospodin Rističević je izrekao profesor, doktor. Ovde u sali ima puno profesora, doktora narodnih poslanika. Ako se vi prepoznajete u tome profesor, doktor, ja vam tu ne mogu ništa gospodine Veselinoviću. (Janko Veselinović, s mesta: Da, i ti si doktor, zaboravio sam.) Molim vas, nastavite gospodine Rističeviću.
Ovo je poseban profesor i doktor koji predaje na državnom fakultetu, time je ta kodifikacija profesor, doktor, ta karakterna osobina još više izražena. Rekao sam pozitivno sam iznenađen promenom stava i preokretom tog narodnog poslanika. Iz tog da uštedim vaše a i njegovo vreme ja odustajem od dalje diskusije. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. Reč ima narodni poslanik. Izvinite, reč ima doktor Jankov Veselinović.
Povreda Poslovnika od stava 101. do stava 108. Dakle, meni je prethodni govornik pretio, meni je prethodni govornik pretio, fizički mi je pretio da ću se ja povrediti. Dakle, to su pretnje koje vi niste čuli ili niste hteli da čujete. Gospodine predsedavajući, ovo ponižavanje Skupštine i ovakvo vređanje narodnih poslanika od strane, a ja ne znam da li je on šef poslaničke grupe SNS tako se predstavalja i tako govori, a da vi ne reagujete na to, dakle, na fizičke pretnje o mojim povredama. Molim vas, da opomenete prethodnog govornika ili ću smatrati da je ovo da je Narodna skupština i vi lično stojite iz ovog stava.
Gospodine Veselinoviću, ja sam iznenađen i sigurno da bih uvek stao iza svakog narodnog poslanika kome je prećeno. Ja to što ste vi čuli u ovoj sali, nisam čuo i nisam čuo da se gospodin Rističević obratio vama niti je neko drugi u ovoj sali to čuo. Tako da se izvinjavam narodnim poslanicima. Gospodine Rističeviću, povreda Poslovnika? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, reklamiram član 103. stav 7. i 8. koji jasno kažu da u slučaju iz stava 1. ovog člana predsednik Narodne skupštine dužan da za vreme koje narodni poslanik koristio zloupotrebljavajući pravo iz stava 1. ovog člana oduzme od ukupnog vremena koje pripada njegovoj poslaničkoj grupi u pretresu i tekućoj tački dnevnog reda, ako njegovoj poslaničkoj grupi preostalo vremena za pretres. Vi ne možete ovu odredbu da primenite tako da moj prethodni kolega može da zloupotrebljava Poslovnik. Što se nekih eventualnih pretnje tiče, ja sam rekao da postoje doktori, profesori koji vrše nagle zaokrete i preokrete. I u tom naglom preokretanju i zaokretanju mogu da se i povrede. Znači, nikakva pretnja nije bila upućena, to je jednostavno zakon fizike da neko ko odjednom se okrene i preokrene može u toj gimnastici i da se povredi. Ja to ne želim nijednom kolegi poslaniku, posebno ne prethodnom govorniku. Govorio sam uopšteno da profesori, doktori zbog slabe kondicije i tako dalje kada se naglo preokrenu, zaokrenu, da metaforički može da se desi da se povrede. Dakle, da na takav način izgube određeno biračko telo, simpatije birača koje nedvosmisleno idu ka njima. Ništa sem figurativno, nikakve tu pretnje nije bilo. Ja ne znam ko se tu prepoznao iz kog razloga, ali je to njegov problem. Vi ubuduće kad takvim poslanicima preostane vremena molim da primenjujete član 103. stav 7. i 8. da se od govora, vremena za govore, takvim narodnim poslanicima oduzme ono vreme koje zloupotrebljavaju reklamirajući povredu Poslovnika, koja apsolutno ne stoji. Dakle, ovde ima gospodine Martinoviću, odnosno pitajte gospodina Martinovića da li je on doktor, nisam siguran, pitajte još gospodina Stojmirovića da li je on profesor doktor…Ne tražim da se glasa o ovome.
Vreme. Zahvaljujem gospodine Rističeviću. Gospodine Rističeviću, nas kao predsedavajuće nisu izabrali narodni poslanici, vi, da mi prepoznajemo nekoga. Mi možemo samo da reagujemo ako je neko pomenut imenom i prezimenom u negativnom kontekstu što ovo nije bio slučaj i mi kao predsedavajući ne možemo da reagujemo, ali ćemo u svakom trenutku zaštititi dostojanstvo Narodne skupštine i dostojanstvo narodnih poslanika. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Skupština, da li želite da se izjasni? Ne. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre i gospodo iz Ministarstva, poštovani građani Republike Srbije, dosta smo slušali do sada i moje kolege poslanici zbog čega je ovaj Predlog zakona pozitivan i treba ga doneti. Drago mi je da je ovakva situacija u parlamentu da nema tu velike rasprave i da je mirno, jer zaista se radi o nečemu što je interes i potreba države Srbije i građana Srbije,nećemo ulaziti u mali incident koji je nebitan. Ja naravno želim da namerno pročitam neke stavke iz obrazloženja da bi bilo jasno, jer moramo neke stvari više puta ponavljati da bi bilo jasno građanima Srbije kada i na ovakve teme razgovaraju, kada i o ovakvim temama razmišljaju zato što poslednjih par godina pa i malo duže postoji veoma jaka propaganda, pre svega u našim medijima koja nema uporište u narodnu, jer vidimo da nema uporište ni u parlamentu protiv saradnje Srbije sa NATO paktom, tako je počelo sada se to proširuje i protiv članstva Srbije u EU i bilo kakve međunarodne saradnje Srbije koja uključuje države zapadne hemisfere i ta medijska kampanja i propaganda koja traje već neko vreme postaje već, čini mi se u poslednje vreme, bar je takav moj utisak i histerična. Ovaj sporazum i zato ću pročitati neke stvari iz obrazloženja da bi bilo jasno svima da ovo kao što je ministar i nekoliko puta već rekao, ne čini, niti ovaj sporazum predstavlja korak u pravcu ulaska Srbije u NATO pakt, niti je to tema, nego saradnja sa tim kolektivnim sistemom bezbednosti, najsnažnijim, najjačim, jedinim u svetu, sve ostalo što se tiče vojne i bezbednosne saradnje se svodi na bilateralnu saradnju raznih država, a mi imamo i takve sporazume sa drugim državama koje nisu članove ove alijanse, tako da da mi idemo ka NATO paktu, potpuno nekim drugim dokumentima bi se radilo, poput mape, puta, a ovo je nešto što se tiče Sporazuma partnerstva za mir, gde smo mi članica već deceniju, gde imamo u okviru tog partnerstva 28 država članica alijanse i naravno 16 država koje nisu članice alijanse, jer neke od njih su proglašene vojno neutralnim, poput Finske, Švedske, Irske, Austrije, Švajcarske. U istom programu, doduše, sada sa suspendovanim statusom zbog situacije u Ukrajini i Rusija, koja je imala u prethodnim godinama daleko bolju saradnju i daleku većim kapacitetom je koristila, nego što je to radila Srbija do sada, čak postoji poseban savet Rusija-NATO koji se sastajao dva puta godišnje i raspravljao sve što je potrebno oko njihove saradnje, pa čak je i ruska vojska i ruska država učestvovala u nekim NATO misijama, poput Ajsafa u Avganistanu, gde su značajno pomagali alijansi u toj misiji koje su joj poverile UN, tako da, kada govorimo o nekim stvarima, treba da budemo iskreni. Treba da kažemo da se naša saradnja sa NATO paktom realizuje pod tim programom i u skladu sa Rezolucijom Narodne skupštine o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka, koja je doneta 26. decembra 2007. godine. Znači, već je pomenuto da mi sarađujemo i kroz individualni program partnerstva i propisa planiranja i pregleda, što je poseban oblik saradnje Republike Srbije i NATO, a predstavlja nas i grupa Srbija NATO za reformu odbrane, koja je osnovana 2006. godine, radi obezbeđenja podrške sprovođenja reformi u sistemu odbrane od strane alijanse i država koje su njene članice. Ova programska inicijativa predstavlja i okvir za izgradnju potrebnih kapaciteta država članica EU, koje nisu ujedno i članice NATO, u cilju aktivnog učešća u zajedničkoj bezbednosnoj i odbrambenoj politici EU, našta se i mi kao kandidat obavezujemo i sve više i više, kao država kandidat koja želi da bude članica EU i nadamo se da ćemo uskoro i biti, da imao i učestvujemo i u zajedničkoj bezbednosnoj odbrambenoj politici EU, pa je sve ovo što radimo, kao i ovo danas, potrebno da bismo mogli da budemo punopravan član. Takođe, novi momenat u saradnji Republike Srbije i NATO predstavlja otvaranje misije NATO i vojnog predstavništva u njenom sastavu, kao i sve intenzivnija saradnja sa NATO komitetima i radnim grupama. Ovaj sporazuma i primena ovog sporazuma omogućava nesmetanu vojnu saradnju, a pre svega u pogledu pripreme, realizacije vojnih vežbi i izgradnje potrebnih kapaciteta za angažovanje u multi nacionalnim operacijama, što smo više puta govorili ovde i svake godine kada govorimo o tome da je učešće Srbije u multinacionalnim operacijama, od velikom značaja, ne samo za našu vojsku, nego za naše kompletno društvo i to se pokazalo i ovo povećanje iz godine u godinu, pokazuje i pojačava kredibilitet države Srbije u međunarodnim odnosima. Iz razloga što Republika Srbija do danas još uvek nije primenjivala ovaj sporazum, Ministarstvo odbrane i Vojska Srbije se u dosadašnjem angažovanju i aktivnostima u okviru programa partnerstva za mir, suočavaju sa značajnim poteškoćama, prilikom realizacije pojedinih aktivnosti sa državama članicama NATO i učesnicama ovog programa. Navedeni mehanizmi u Sporazumu intenzivno koriste sve učesnice programa partnerstva za mir koje su članice EU, a nisu ujedno i NATO članice, radi priprema svojih snaga za aktivan doprinos i jačanju evropske zajedničke bezbednosne i odbrambene politike. Ovo sve treba uzeti u obzir, zbog toga što mi kao društvo imamo konsenzus i dogovor o tome da želimo da budemo deo EU. Ti malobrojni koji prave veliku buku i podržavaju ih, očigledno neki sa strane, da nas skrenu s tog puta, a hvala Bogu, ne uspevaju, što dokazuje i današnja rasprava. Šta je bitno saradnjom sa ovom alijansom, šta mi povećavamo? Znači, ponavljam saradnju. Povećavamo sigurnost naše države i građana i to je više nego jasno. Na koji način? Imamo jednu situaciju, a ja sam u nekoliko navrata govorio u ovom parlamentu, da je nastalo nešto što se zove islamska država na Bliskom istoku. Ne treba da zaboravimo, jer nastankom islamske države, nije nestala pretnja globalanog terorizma, jer nisu oni jedini teroristi u svetu koji mogu da ugroze našu bezbednost. Pre nekoliko dana je bio verovatno, po pitanju terorizma i takvih akcija, jedan od najstrašnijih dana u istoriji čovečanstva. U jednom danu je poginulo 60 ljudi na tri različita kontinenta. U Tunisu 39, u Kuvajtu i u Francuskoj je bilo mrtvih od strane pripadnika iste ove organizacije. Ova organizacija je trenutno najveća pretnja za bezbednost i mir u svetu. Ja sam u to ubeđen i to govorim ovde već godinu dana. Nismo od toga zaštićeni ako ne sarađujemo, jer samo razmenom informacija možemo doći do toga da iako smo u jednom, ako sarađujemo sa tim kolektivnim sistemom bezbednosti i sa svim ostalim u svetu, samo dobrom razmenom informacija možemo da se zaštitimo. Nekim zatvaranjem i kavezom i nekim autističnim ponašanjem sigurno da ne možemo da zaštitimo naše građane od ove opasnosti, a ona je prisutna i kod nas i u našoj blizini. Druga stvar je da povećana, često to govorimo i to je apsolutno tačno, da je pravna sigurnost nešto što može da dovede u jednu državu velike investitore, ali, ponavljam, velike investitore. Mi imamo investicije i dolaze investicije i investitori u državu Srbiju, ali najveći, najozbiljniji koji bi zaposlili sve one koji čekaju posao i koji traže posao u Republici Srbiji mogu da dođu i žele da dođu samo na ona tržišta i u one države koje su ne samo pravno sigurne, nego i koje su bezbedne i za koje su sigurni da im neće neka nestabilna situacija ugroziti posao, kao što je sad recimo u Tunisu ceo turizam pa i šire od toga ugroženo. Zaključak je da je Srbija danas posle svega izvoznik bezbednosti i mira u svetu ovom svojom politikom i načinom na koji se vodi i Vlada Republike Srbije i Ministarstvo odbrane, tim putem treba nastaviti. To priznaju i podržavaju u svetu svi. Ono što je novina, što nije bilo godinama slučaj unazad, da to sada priznaju i uvažavaju i u državi sa kojom smo imali, kao i sa samim NATO paktom nezgodne, nismo imali najbolje odnose devedesetih, popravljamo ih. Ne kažem ni da smo ih do skoro imali najbolje, a to su SAD, međutim na ovaj način i ovim ponašanjem, najviše ovim segmentom i ovim radom u politici odbrane, vraćamo to prijateljstvo koje smo nekada imali, saradnju i poverenje, tako je i ovo veoma važan element u procesu evropskih integracija Republike Srbije i naravno sve ovo treba da nastavimo da radimo kako bi naša država i naši građani bili bezbedniji. Ministre imate i vi i Vlada Republike Srbije našu podršku poslanika koji su članovi SNS za ovo i u narednom periodu i za ovakav rad. Samo tako nastavite, nema problema i Srbiji će biti sigurno mnogo bolje u narednim danima. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Šormaz. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Uvaženi predsedavajući, poštovani gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, svoje izlaganje ću zbog obaveze i ministra i predstavnika ministarstva skratiti od planiranog, ali bih želeo da kažem da je u okviru svih sporazuma potpisanih, u okviru programa partnerstva za mir, sigurno sporazum SOFA i sporazum o bezbednosti informacija, dva najvažnija sporazuma u okviru partnerstva za mir. Sporazum SOFA precizira obaveze zemlje domaćine prema oružanim snagama zemlje pošiljaoca sa aspekta disciplinske i krivične odgovornosti i sa aspekta tranzita robe i predstavnika oružanih snaga. Ovaj program, kao što je gospodin ministar lepo objasnio, obaveza je zemlje domaćina da za učinjene disciplinske greške i krivična dela sem krivična dela za koja je zaprećena smrtna kazna, obaveza je zemlje domaćina da predstavnike oružanih snaga koje se nalaze na našoj teritoriji isporuče zemlji pošiljaocu i to je razumljivo, obzirom da su sve zemlje 28 plus 16 članica partnerstva za mir potpisale takav sporazum. Ovde je bilo malo reči šta ovaj predloženi sporazum sa aspekta dobiti, benefita, nudi našim oružanim snagama. Po prvi put mogućnost da naši oficiri učestvuju u okviru rada štabova zemalja članica NATO-a, a to je nemerljivi doprinos aspekta iskustava koje oni tamo stiču na pripremi, planiranju, organizovanju i rukovođenju borbenim dejstvima. Bez potpisivanja ovog sporazuma, do sada naši oficiri su bili u raznim mirovnim operacijama, učestvovali samo kao posmatrači a ne kao planeri u okviru štabova zemalja članica NATO pakta. Osvrnuo bih se na ovu Hamletovsku dilemu koja prati našu javnost, što opštu, što stručnu javnost da li Srbija u ovom trenutku treba da pristupi NATO paktu ili ne, rizikujući da mi moj kolega koji je izašao, Šormaz, ne zameri, mislim da je to veštački stvorena dilema iz više razloga. Prvo, poznato je da je rezolucijom ovog parlamenta usvojena vojna neutralnost Republike Srbije. Drugo, što zbog kraja nesretnih devedesetih godina i poznate NATO kampanje na našu zemlju, još uvek su sveže rane, tako da posezanje za ovim pitanjem je lišeno svake realne osnove. Treće, zato što je većinsko mišljenje javnog mnjenja da ovog trenutka Srbija ne treba i nisu sazreli uslovi da se Srbija izjašnjava o tome da li želi da pristupi tom kolektivnom sistemu bezbednosti. Ta polemika između NATO entuzijasta i NATO skeptika je veštački proizvedena. Ovi prvi NATO entuzijasti prepoznati u liderima ili pripadnicima pojedinih političkih stranaka žele javno kroz prizmu NATO entuzijazma da iskažu svoje liderske ambicije i podržavajući ovog trenutka ulazak naše zemlje u NATO pakt, traže podršku vodećih zemalja NATO za te svoje liderske ambicije. Mislim da tu polemiku treba staviti makar u ovom trenutku ad akta. Drugi krupan razlog zašto Srbija u ovom trenutku ne treba da razmišlja o pristupanju bilo kom kolektivnom sistemu bezbednosti jeste što Srbija reformiše svoj politički, ekonomski i ukupni društveni sistem i prilagođava ga evropskim standardima. Pitanje je da li će EU definisati autentičnu, samosvojnu, odbrambenu politiku. Možda će Srbija biti u poziciji da se izjašnjava o takvoj politici i eventualno o pristupanju tom kolektivnom sistemu bezbednosti koji bude definisala EU. S toga, ishitreno ne treba razmišljati ni pristupanju NATO paktu niti bilo kom savezu. Mislim da je ovaj sporazum jako važan i mislim da Ministarstvo odbrane u skladu sa zacrtanom strategijom i politikom odbrane revnosno ispunjava obećanja koja je dala u pogledu našeg pristupa kolektivnim sistemima bezbednosti, sa aspekta jačanja naše odbrambene sposobnosti naše zemlje. Na kraju, vi znate da smo svedoci u okviru deklarisanih snaga koje učestvuju u mirovnim operacijama, svedoci mnogih priprema, izvođenja vežbi na našoj teritoriji i potpisivanje ratifikacije ovog sporazuma je važna jer kako u pripremi i planiranju, tako i u izvođenju vežbi i pripremi naših oružanih snaga za učešće u multinacionalnim operacijama, moraju pripadnici zemalja pošiljaoca da se osećaju potpuno bezbedni i da njihov status bude potpuno definisan u našoj zemlji. S toga, ne potpisujemo mi danas ništa što nisu potpisale 16 članica partnerstva za mir ili 28 članica NATO, jednostavno ukoliko smo se opredelili za takav put, mi smo trasiramo taj put i kroz ovaj sporazum. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući, zarad svega što je rečeno danas, odustajem od diskusije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić. Izvolite.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, intenzitet saradnje Srbije i Jugoslavije sa NATO paktom menjao se kroz istoriju i kroz ove decenije trajanja i postojanja NATO pakta. Od dobrih odnosa koje smo imali 50-ih godina kao Jugoslavija, do dostignutog dna odnosa 1999. godine. Govoriti o sporazumu sa NATO paktom, a ne spomenuti agresiju NATO na Jugoslaviju 1999. godine bilo bi krajnje nekorektno i prema žrtvama, s jedne strane, a predstavljalo bi i gubljenje dostojanstva i nas samih, a i naše zemlje uopšte. Prema tome, moram da se vratim na te godine, 1999, kada je NATO pakt izvršio brutalnu agresiju na našu zemlju i kada je bez pravne osnove i kršenja međunarodnog prava, bez odluke Saveta bezbednosti, izvršio bombardovanje tada SRJ. Pravdajući se odbranom demokratije i ljudskih prava, ubijana su deca, izvršen je zločin prema našoj zemlji. To vreme i ta rana ostaće trajno, ali kako vreme prolazi, kako će to ostati samo sećanja na taj period, mi moramo živeti dalje, ali nikada ne možemo to vreme zaboraviti. Danas sa alijansom imamo potpisan Sporazum o Partnerstvu za mir. To je interes Srbije. To je interes da Srbija bude faktor stabilnosti na ovim prostorima, da Srbija obezbedi mir za svoja buduća pokoljenja i da obezbedi mir za sve dobre ljude koji u našem okruženju, a i u svetu postoje. Naša spoljna politika je danas prepoznatljiva i to najvažnije ono što danas imamo, jer u nekom vremenu svog trajanja naša spoljna politika bila je od danas do sutra, menjala se već kako su stranke dolazile na vlast i nije bila definisana i nije određivala interes Srbije. Ona je danas određena kako našim geopolitičkim položajem, tako našom i tradicijom i istorijom i ona je jasno opredeljena da je politika u vojnom smislu politika vojne neutralnosti, a u političkom gledanju da težimo ulasku u EU. To je ono što su oni od nas očekivali i to je ono što danas daje stabilnost našoj zemlji da može i da potpiše partnerstvo za mir, a da može da ima isto tako dobre odnose i sa Rusijom i sa Kinom. Novi svetski poredak, koji je tada 1999. godine definisao tu agresiju i koji je NATO pakt kao odbrambenu organizaciju napravio u agresorsku i koji je formirao tada, posle toga i pravne elemente u smislu Haškog tribunala, da bi pravno to trebalo sve da upakuje, danas više ne postoji. To je stari svetski poredak, jer sa jačanjem Rusije i jačanjem Kine, kao danas, a za koju godinu Kina će biti prva vodeća sila i ekonomska i vojna, stvari su se značajno promenile. U tom gledanju i Srbija mora da traži svoje mesto i svoju šansu. Vreme kada su nam govorili da ako nismo sa njima, da smo protiv njih je prošlo. Danas nam govore – ne morate biti sa nama, ali ne smete biti sa njima i nama to apsolutno odgovara. Priča da sedimo na dve stolice apsolutno nije tačna. Mi sedimo danas samo na svojoj stolici. Naše učešće u mirovnim misijama je naša međunarodna obaveza i mi ćemo to nastaviti da vršimo i kroz te mirovne misije koje su počele sa našim zdravstvom, a proširile se na našu ostalu vojsku, nastavićemo u našem interesu, zato što ćemo jačati naše odbrambene snage i što ćemo jačati naš politički kredibilitet u svetu. Ovakav sporazum koji danas imamo i slični sporazumi su tehničke prirode. One samo nastavljaju ono što zaokružuje naše potpisano učešće u partnerstvu za mir. Srbija nastavlja svojim putem, jasnim i odgovornim putem u interesu zdravog sveta, u interesu mira, bezbednosti i ovaj sporazum to samo potvrđuje. Ovo svakako ne znači ulazak u NATO pakt, niti približavanje NATO paktu. Naš put je jasan i on će ostati trajno i on je u interesu Srbije i u ničijem drugom interesu. On je u interesu naših građana i naših budućih generacija. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandar Radojević.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, koleginice i kolege, želim da kažem nekoliko reči o Sporazumu između država članica Severoatlanskog ugovora i ostalih država učesnica u Partnerstvu za mir. Za one koji misle da se radi o nekoj obavezi ili moranju, pročitaću jedan od stavova člana 5. koji kaže – ovaj sporazum biće otvoren za potpisivanje za svaku državu koja je ili ugovorna strana SOFA-NATO ili prihvata poziv u Partnerstvo za mir i koja potpisuje okvirni dokument Partnerstva za mir. U članu 6. se kaže da ovaj sporazum može otkazati svaka učesnica ovog sporazuma upućivanjem pismenog obaveštenja o otkazivanju Vladi SAD, koja će obavestiti sve države potpisnice o svakom takvom obaveštenju. Otkazivanje stupa na snagu godinu dana nakon što Vlada SAD primi obaveštenje. Dakle, ovde se ne radi ni o kakvom moranju ili o nekakvoj prisili. Ovde se radi o slobodno izraženoj volji država koje su svojom voljom ušle u Partnerstvo za mir i na taj način sarađuju sa zemljama iz NATO ugovora. Mislim da zarad javnosti treba reći da niko neće nikoga prisiliti na neko članstvo, pogotovo ne države koje su velike i moćne da prisile neke druge male, koje u suštini ne moraju ni da im budu bitne. Podsetiću još i na to da proširenje čak i NATO ne predstavlja pretnju ni jednoj državi, već povećava bezbednost i stabilnost čitavog evroatlanskog regiona. To je saopšteno na Parlamentarnoj skupštini NATO u Budimpešti ove godine. Tradicija naše saradnje sa zemljama koje su u sastavu NATO pakta datira jako dugo. Još 1881. godine Kneževina Srbija je uspostavila diplomatske odnose sa SAD. Od tada se mnogo toga izdešavalo na relaciji SAD-Kneževina Srbija, a potom Kraljevina Jugoslavija i Jugoslavija, ona SFRJ. Podsetiću samo na nekoliko činjenica iz tog perioda. U Prvom svetskom ratu, u jednom trenutku, kada je bombardovan Beograd, tadašnji glavnokomandujući srpskih snaga je rekao kralju da nije trebalo da postavi glavni grad da bude granična karaula. Odmah posle toga, posle završetka Prvog svetskog rata, SAD su pomogle prisajedinjenje Vojvodine i priznavanje Vojvodine, tako da nam u tom trenutku Beograd više nije bio granična karaula, nego grad u centru Srbije. Tom prilikom su Nemci, Austrougari i ostali doveli na granicu biološkog istrebljenja Srbiju. U Drugom svetskom ratu takođe je bilo i Nemaca i Hrvata i srpskih žrtava, u Jasenovcu 700.000, u ratu oko milion. Mi danas sarađujemo i sa Nemcima i sa Hrvatima i normalno je da sarađujemo sa svima, iako su nas u dva svetska rata praktično doveli na rub istrebljenja. Onda se dogodila ta tragična i nesrećna 1999. godina. To je bilo za vreme našeg iskustva i to je nešto što boli. Boli kad od prijatelja dobiješ nešto što se zovu bombe. Ali, obzirom da mi moramo da nastavimo da živimo i dalje, mislim da moramo da se okrenemo budućnosti. Bili smo prijatelji 150 godina, a onda smo se jednom potukli. Red je da se pomirimo zarad budućnosti. Mislim da imamo mnogo više onoga što se zove za saradnju, nego protiv saradnje. Imamo, nažalost, i neke medije i interesne grupe koje srpski narod plaše sa NATO paktom. Onda imaju nekada neku epizodu kojom su nezadovoljni zarad ostvarivanja nekih svojih ciljeva i onda u medijima izjave – a, da, vi Srbi niste dobri, pozvaćemo NATO pakt, pa će on regulisati situaciju. Mislim da je to teška zloupotreba koju nikada niko ne bi odradio, da kažem, iz NATO da takvi neodgovornim pojedincima izađe u susret da pretnju Srbima NATO-om i realizuje. Da nije tako i da se saradnja odvija u pozitivnom smeru svedoče i nedavne poplave kada je Vlada SAD, preko USAID-a, uputila skoro dva miliona evra pomoći za naše poplavljena gradove, da su za Crveni Krst uplatili oko 150 hiljada evra, da je i sama ambasada SAD u Beogradu odvojila pedesetak hiljada evra, odnosno dolara za volontere koji su pomagali unesrećenim. Vojna saradnja koja se odvija, čini mi se, u dobrom smeru se ogledaju u dobroj saradnji na izgradnji baze Jug i obuke naših vojnika, da kažem, za učešće u međunarodnim multinacionalnim jedinicama i tu je, ako se dobro služim podacima, više od pet miliona evra, odnosno dolara, uloženo u razvoj infrastrukture i te saradnje u korist naše vojske i naše saradnje. Dakle, ja sam na ovaj, da kažem, plastičan način, hteo da skrenem pažnju da ne zagovarajući u ovom trenutku članstvo Srbije u NATO paktu, ali u svakom slučaju zagovarajući potrebu saradnje, potrebu bolje saradnje i potrebu potpisivanja ovog sporazuma. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Radojeviću. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Odustajem.
Zahvaljujem, gospodine Miletiću. Gospodine Babiću, da li vi želite reč? (Ne) Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Gospodine ministre, gospodine predsedavajući, dame i gospodo, želim smo za kraj, pretpostavljam da završavamo ovu raspravu koja je protekla u duhu, koji meni, da kažem, na neki način prija, da kažem nekoliko stvari koje su rečene, a koje naprosto ne stoje. Bez obzira na našu tešku istoriju krajem devedesetih godina sa NATO-om, nije tačno da je NATO formirao Haški tribunal. Naprosto, Haški tribunal, svi znamo, je formiran nakon Dejtonskog sporazuma, uz blagonaklono gledanje tadašnjeg režima, a prva isporučenja Haškom tribunalu su bila u vremenu pre 2000. godine. Nije to tema današnje rasprave, ali naprosto nije ni fer, ni korektno, ni uredu da zloupotrebljavam ovu govornicu, niti da govorim o nečemu što nije tačno. Haški tribunal je pod okriljem UN. Sve zemlje praktično UN participiraju i to je nešto što je istina i činjenica. Gospodine ministre, želim samo za kraj da ponovim da će DS glasati za ovaj predlog zakona, ali vas podsećam da je ovo na neki način veliki korak, mali korak, kako god želeli da kažemo, u našem daljem približavanju, odnosno čvršćoj vezi sa ne samo snagama zemalja NATO-a, već i Partnerstva za mir. Ovo je samo deo svih onih koristi koje treba da ima Republika Srbija od ovakvog sporazuma. Rekli smo da će Vojska imati mogućnost da podiže svoje operativne sposobnosti, da će Vojska imati mogućnost da participira u mirovnim misijama u punijem kapacitetu sa boljim, pretpostavljam, pripremama, da ćemo time dobiti mogućnost da prvu misiju ispunjavamo na višem nivou, što je jako važno u odbrani zemlje. Želim da potenciram da kapacitet sa ovakvim sporazumom nije samo vojni, odnosno vojno vojni, već i diplomatski. Dakle, posao Ministarstva odbrane je, kao što znamo, to je jedno, uslovno rečeno, spoljnopolitičko ministarstvo koje se bavi, na neki način, spoljnom politikom. Insistiram da vi sa kapacitetom koji dobijate u Narodnoj skupštini utičete na rad naše Vlade da i oni koji treba trpe taj kapacitet da ga koriste na pravi način. O tome smo razgovarali ovde kada je bila priča vezana za učešće u mirovnim misijama. Niko ovde niti je bio, niti je sad egzibicionista koji šalje naše vojnike u mirovne misije koji rizikuju živote, koji rizikuju da se povrede ili, ne daj Bože, razbole, jer je egzibicionista sa željom da ispuni nečije želje. To država ozbiljno radi da bi dobila ozbiljne međunarodne kapacitete, pregovaračke kapacitete i da bi sa tim kapacitetima mogla da utiče na spoljnopolitičke događaje koji utiču i na našu zemlju. Znači, da budem vrlo eksplicitan, očekujem da nakon ovoga naša diplomatija i predstavnici koji rade na spoljnim poslovima, uključujući i predsednika i premijera imaju veći zamajac u spoljnoj politici naše zemlje, jer smo svedoci da je juče premijer rekao - ukoliko niko ne stavi veto na rezoluciju koja će biti u UN predstavljena, mi smo i pored svih tih prijatelja spremni da budemo sami. Ovo danas ne radimo da bi bili sami. Nije to vaša odgovornost, ali vi ste član kabineta koji mora da utiče na svoje kolege da nikad više ne dođemo u situaciju da budemo sami. Ako je naša zastava pobodena sa drugim učesnicima mirovnih misija, uključujući i zemlje NATO-a i EU, očekujem da mi imamo blagonaklonost tih zemalja na način na koji je to prepoznato u nekim zemljama, a siguran sam da, ukoliko bi na vreme artikulisali tu energiju, bi to mnogo značilo državi Srbiji i lakšem vođenju spoljne politike i zaštite interesa svih građana Srbije. Ponavljam još jednom, glasaćemo svi za ovaj predlog, jer smatramo da je on dobar. Šteta što on nije i ranije došao na dnevni red. Imali bi više koristi da smo ga ranije, ali bez obzira sada je na dnevnom redu i kažem da je to dobar, pozitivni pomak. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Šutanovac. Gospodine Blažić, replika ili…? (Branislav Blažić, s mesta: Replika.) Gospodine Blažić… (Dragan Šutanovac, s mesta: Nisam ga spomenuo.) Gospodine Šutanovac, molim vas. Budite sigurni da ću ja poštovati Poslovnik. Gospodine Blažić, ni na koji način od strane gospodina Šutanovca niste pomenuti u negativnom kontekstu da bih imao mogućnost da vam dam pravo na repliku. (Branislav Blažić, s mesta: Pogrešno sam protumačen. Jedini sam govorio o Haškom tribunalu.) Ako smatrate da je prekršen Poslovnik, javite se po Poslovniku, ali vam ne mogu dati reč po replici. (Branislav Blažić, s mesta: Poslovnik.) Koji član? (Branislav Blažić, s mesta: Član 107.) Izvolite, gospodine Blažić.
Samo radi istine, ja nisam pominjao da je NATO pakt formirao Haški tribunal. Moja diskusija je bila o novom svetskom poretku 90-ih godina u kojem je on imao svoje elemente za svoje funkcionisanje. Jedan elemenat je bio ekonomski u smislu uvođenja sankcija. Drugi elemenat je bio vojni element u smislu vojnog uticaja. Treći elemenat je bio da se pravno zaokruži čitava priča, a to je priča preko Haškog tribunala, pre 1999. i posle 1999. godine. To su elementi formiranja novog svetskog poretka i to nema veze sa NATO paktom u ovom smislu. Samo je reč kako je svet funkcionisao 90-ih godina do jačanja Rusije 2000. godine kada su se stvari značajno počele menjati. Hvala lepo.
Hvala. Gospodine Blažiću, smatram da nisam prekršio Poslovnik. Zato što ste pokušali da iskoristite javljanje po Poslovniku za repliku i oduzimam vašoj poslaničkoj grupi dva minuta. Reč ima ministar Bratislav Gašić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, želim da se u ime Ministarstva odbrane i Vojske Srbije zahvalim na jednoj, naravno i Ministarstvu spoljnih poslova, koje je formalni predlagač ovog zakona, konstruktivnoj raspravi. Moram da odgovorim na par pitanja, jer smatram da to što je izrečeno u kontekstu… Gospodine Šutanovac, vaš partijski kolega je u svojoj diskusiji rekao da NATO pakt diže zajedno sa Mađarskom zid između Srbije i Mađarske. Mislim da nije relevantna danas priča o tome da li je NATO pakt napravio Haški tribunal. U svakom slučaju, žao mi je da za ovako jedan važan zakon, u jednom trenutku, u sali bude više ministara, bio sam samo ja, nego poslanika opozicije. Kolika je važnost zakona i kako se odnosi opozicija prema ovom zakonu pokazano je u tom trenutku. U svakom slučaju, hvala vam. Mislim da je ovo važan zakon i sa aspekta… (Marko Đurišić, s mesta: Šta sad „sere“?) Stvarno mislim da, gospodine Đurišiću, pa vi ste ipak narodni poslanik. Ja, gospodine predsedavajući mislim da za ovakve izrečene reči i ovo što je izrekao jedan narodni poslanik morate da reagujete. Izvinite. Zahvaljujem.
U pravu ste, gospodine ministre. U trenutku nisam čuo šta je izrekao narodni poslanik, gospodin Šutanovac, izvinjavam se, gospodine Šutanovac, izvinjavam se, gospodin Đurišić. Ali, ako je izrekao to što sada dobijam informaciju da je rekao, smatram da to ne priliči dostojanstvu Narodne skupštine i njemu kao narodnom poslaniku. Ja vas molim gospodine Đurišiću, ja ću imati uvida u steno beleške, ali stvarno vas molim da tako nešto ne ponovite, ako ste izrekli. Jer, predstavnik Vlade, u ovom slučaju gospodin Gašić, nije došao da ga mi vređamo u Narodnoj skupštini. Izvinjavam se. gospodine Šutanovac, što sam u trenutku izgovorio vaše prezime. Izvolite. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Gospodine Gašiću, vi ste ovde često, ali morali bi da znate da sam ja danas jedini diskutant ispred DS. Znači, rekli ste - vaš stranački kolega. Obratili ste se meni, rekli ste moj stranački kolega, koji je pričao o zidu sa Mađarskom itd. Nijedan stranački kolega moj nije pričao danas o zidu koji se podiže između Mađarske i Srbije. Ja očekujem sa vaše strane izvinjenje. (Bratislav Gašić, s mesta: Gospodin Veselinović.) Veselinović je poslanik kao i svi ostali, ali nije iz moje stranke. On je čovek tri stranke u međuvremenu…
Gospodin Šutanovac, gospodin Gašić je mislio na gospodina Veselinovića, jer je bio član DS, ali on sada nije član DS.
Znam. Ali, vidite sada, sada je to, ako bi ja rekao vaše kolege SRS, vi biste se naljutili.
U pravu ste gospodine Šutanovac, gospodin Veselinović nije član DS, ali pitanje je sada koja je stranka u pitanju.
On je samostalni poslanik, nastupa ovde u ime Pokreta za preokret, i molim vas da ne insinuirate da je on poslanik DS.
U pravu ste, gospodine Šutanovac. Ja se izvinjavam DS. Znači, radi se o gospodinu Veselinoviću koji je nekada bio član DS, a sada, još nismo utvrdili koje je stranke. Izvolite, gospodine Gašiću. Pre toga molim vas, gospođa Barišić, ona ima prednost, povreda Poslovnika. Reč ima narodni poslanik dr. Dragana Barišić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovane kolege, ovo što se dešava je sramno. Reklamiram povredu Poslovnika član 7, član 105, član 108. Ovde se koristi redovno kršenje Poslovnika, pogotovo kada je ministar odbrane i kada je premijer u ovom visokom domu. Sramno je što kolege iz opozicije nemajući druge argumente koriste reči, ja ne mogu ni da ponovim ono što je kolega narodni poslanik rekao, sramota me da to kažem u ovom visokom domu. Šteta što građani Srbije nisu to čuli. Meni je ponos što sam ovde i što sam predstavnik Rasinskog okruga i okruga odakle dolazi i ministar odbrane, jer je to čovek koji digao moj grad iz pepela. A, doveli su grad do dna baš oni kojima je pripadao ili pripada poslanik koji se tako sramno izražava ovde. Zaista, molim vas da reagujete na vreme i da sprečite takvo ponašanje ovde. Dajte opomenu, jednu, drugu, izbacite iz ove sale, jer nedostojno je takvo ponašanje. Hvala.
Zahvaljujem se, gospođo Barišić. Verujte da nisam ni pretpostavio da tako nešto može biti izgovoreno u ovoj sali, i da u momentu kada je to rečeno sam bio toliko zapanjen, da još uvek hoću da verujem da to nije izgovoreno u Velikoj sali Narodne skupštine. Imaću uvida u steno beleške i onda ću obavestiti Skupštinu u ovom slučaju da li je to izgovoreno od strane poslanika Đurišića. Zahvaljujem se gospođo Barišić. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni? (Ne.) Hvala. Gospodine Gašiću imate reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospodin Šutanovac, ja se vama izvinjavam i kao što vidite nije mi uopšte teško da se izvinim kada izreknem tako nešto, ali morate da imate u vidu da gospodin koji je pričao o toj ogradi, toliko često menja političke stranke i svoja ubeđenja, da prosto više ne možemo da znamo gde se nalazi. U svakom slučaju, primite moje izvinjenje.
Zahvaljujem, gospodine Gašiću. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, rekli ste da ste šokirani, da ste zapanjeni, ja vas molim da sa istom pažnjom sa kojom ste vodili današnju sednicu, da je i privedete kraju. Današnji zakon o potvrđivanju sporazuma je zakon koji je doživeo najveći stepen saglasja među svim narodnim poslanicima i mislim da je to put koji građani očekuju od nas, put jedne normalne i pristojne komunikacije. Međutim ono što je malopre i što nećete naći u stenogramskim beleškama, zato što je to bio izražaj sa mesta, ništa nije rečeno u mikrofon, ali ukoliko mi preko svega toga pređemo nemo, pređemo tako što ćemo samo reći da smo šokirani, nećemo uraditi ništa, jer ćemo sutra od gospodina Đurišića ili od nekog drugog dočekati mnogo gore stvari. Prizivali su Vladu i prizivali su ministre kao dodole kišu, a onda kada imaju komunikaciju i sa predsednikom Vlade i sa ministrima u Vladi Republike Srbije, tada dobijamo sve ovo i upravu je gospođa Barišić, ne želim i ne mogu ni da pomenem, ni da ponovim sve što je izrečeno. Protivnik sam bilo kakvih mera kažnjavanja ili bilo čega, ali najmanje što u ovom trenutku mogu da očekujem od vas i od kolege Đurišića, da ustane i da javno uputi izvinjenje i ministru Gašiću i ovom visokom domu i građanima Republike Srbije koji su naruženi takvim jednim izražajima i takvom jednom govoru mržnje koji ne može više da se toleriše ni na ulici, ni među ne znam kojim populacijama i ne znam u kojim slojevima našeg društva, a po najmanje u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ja vas molim i insistiram da se uputi izvinjenje i da se ovakve stvari više nikada ne ponove u Narodnoj skupštini Republike Srbije, jer na taj način vređate i građane i Vladu Republike Srbije i sve ostale narodne poslanike, u najmanju ruku je skandalozno.
Zahvaljujem gospodine Babiću, sigurno da ćemo imati mogućnost da se uverimo da li je to izgovoreno u Narodnoj skupštini, pošto naše vredne stenografkinje zabeleže i ono što nije izrečeno u mikrofon, a izrečeno je u sali, ako je dovoljno glasno izrečeno u sali Narodne skupštine. Tako da ću obavestiti sutra Narodnu skupštinu da li je to izrečeno, kada budem imao uvid u steno beleške. Ja se još jednom izvinjavam svim narodnim poslanicima što u trenutku nisam mogao da reagujem, jer sam i sam bio zapanjen. (Zoran Babić, s mesta: Ne morate vi, treba da se izvini gospodin Đurišić.) Pošto vidimo da narodni poslanik ne želi da se izvine, ja ću se izvinuti Narodnoj skupštini što kao predsedavajući nisam reagovao i što je to bilo izrečeno u Velikoj sali Narodne skupštine. Izvolite, reč ima gospodin Šutanovac.
Ne može poslanik da se izvine, može da se izvini. Prekršili ste član 103.u kome se kaže da povreda Poslovnika može da se reklamira odmah po završenom izlaganju. Znači, nakon tog, što kažete skandala, za koji nisam čuo, moram da kažem, je govorio čak i ministar i vi ste onda, pošto vi niste prekršili prilikom njegovog izlaganja, dali ste reč kolegi Babiću da on obrazlaže nešto što se desilo pre toga, čak i pre nego što sam ja govorio, ako se desilo. Molim vas da ovu sednicu koja je imala danas, da kažem korektan tok, privedemo kraju na način na koji treba. Pošto nije nikakva povreda učinjena, neposredno pre nego što ste dali kolegi Babiću reč, molim vas da to više ne radite. To je kršenje elementarno kršenje člana 103. Ako je nešto u vezi za izlaganjem kolege Gašića, to ste mogli da date, ali vezano za izlaganje bilo čije pre toga ne možete, po članu 103. on vas jasno obavezuje da to ne radite. hvala.
Gospodine Šutanovac, ne želeći da ulazim sa vama u bilo kakvu polemiku, ja moram samo da kažem da moram da saslušam svakog narodnog poslanika koji se javi po povredi Poslovnika, da bi video šta on u toj povredi želi da mi zameri, kao predsedavajućem. Gospodin Babić je to na način izrekao da sam ja prekršio Poslovnik, jer sam dao reč gospodinu Gašiću, a nisam reagovao na ono što je uradio ili on smatra da je uradio gospodin Đurišić. Tako da smatram da sam s punim pravom dao gospodinu Babiću reč da obrazloži zbog čega misli da sam ja prekršio Poslovnik i zbog čega nisam reagovao, a dao sam reč gospodinu Gašiću, a nisam pre toga reagovao na ono što je uradio gospodin Đurišić po gospodinu Babiću. Gospodine Đurišiću, vi ste se javili po povredi Poslovnika? (Marko Đurišić, s mesta: Replika. Svi me spominju.) Pa onda ima prednost gospodin Babić, pa ću vama dati reč. Izvolite gospodine Babiću. Povreda Poslovnika.
Član 108. stav 1, gospodine predsedavajući, i ponoviću, žao mi je što je jedna pristojna i normalna sednica na kraju zagađena ovakvim stvarima. Ponoviću, protivnik sam bilo kakvog kažnjavanja. Više sam za dijalog i više sam za to da se prizna greška ukoliko je napravljena i da se uputi izvinjenje i onome ka kome je ta teška i ružna reč upućena, ali i svima nama koji smo to čuli sa razdaljine 10,15,20 metara, a nije čuo neko ko je na razdaljini od metar-dva. Ne tražim da se ovde sudi bilo kome, ali zašto je teško reći – izvinite? Zašto je lakše napraviti zamenu teza? Zašto je lakše obrazlagati to što ne treba dati reč nekom drugom narodnom poslaniku umesto da se neko pridruži i da kaže – da, bilo je, neprijatno je? Sa upućenim izvinjenjem svi ćemo izaći iz ove sale naučeni za jedno iskustvo, za ono kako se ne treba ponašati ni na ulici, ni u ljutnji, a ponajmanje u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Insistiram, gospodine predsedavajući, ne da uputite izvinjenje vi zato što vi niste tako nešto rekli, iako ste optuženi da ste rekli razne stvari i za mnogo manje stvari ste stavljeni na optuženičku klupu, ali insistiram od onoga ko je prvenstveno ministru uputio jednu užasno ružnu reč, a to je gospodin Đurišić, da uputi i da kaže samo jedno – izvini. Ukoliko je toliko veliki da uradi – izvini, ja ću to u svoje lično ime i ime poslaničke grupe SNS da prihvatim i da idemo dalje. Ukoliko neko tako nešto ne želi da kaže, na njegovu dušu, ali želim da se insistira i da javnost bude upoznata sa čim smo mi sve suočeni i šta moramo sve da slušamo u ovoj sali Narodne skupštine. Tako nešto nijednom narodnom poslaniku SNS nije palo na pamet da tako nešto kaže.
Vreme.
Želimo da suočavamo argumente, a ne mržnju i ružne reči.
Zahvaljujem se gospodine Babiću. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Pogotovo na ovakvim sednicama možemo da vidimo jer mi u Narodnoj skupštini imamo 250 poslanika, a imamo slučaj da samo nekoliko poslanika uvek na ovakav način ruši dostojanstvo Narodne skupštine, a da smo po pravilu mi krivi, predsedavajući, i u svakom slučaju kriv sam ja kao predsedavajući na ovakvoj sednici. Da li želite da se Skupština izjasni? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Replika. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Ja sam prokomentarisao za svoj račun potpuno neprikladno izlaganje ministra koji je u ovoj diskusiji danas, koja nije dizala tenziju, krenuo da deli lekcije kome je šta važno i ko je u sali i ko nije u sali. Prokomentarisao sam sebi za svoj račun. Nisam ni pogledao ministra, niti sam se njemu obratio. Ako se on uvredio od tih reči, koje kolega Šutanovac koji sedi dva metra od mene nije čuo jer su bile upućene, sam sebi sam ih uputio, ja mu se izvinjavam i nemam nikakav problem. Voleo bih, gospodine Babiću, pošto ste me prozivali da li treba ili ne, i vi da se izvinete kada ste odatle vikali poslanicima i nazivali ih najružnijim imenima. (Zoran Babić, s mesta: Kome? Kad?) Nemojte sada da me terate da govorim šta je sve izgovoreno u ovoj sali. (Zoran Babić, s mesta: Molim vas da odgovorite.)
Molim vas gospodine Babiću, dozvolite da završi izlaganje gospodin Đurišić.
Predsedavajući nije reagovao, a vi ste to izgovorili u nameri da to taj poslanik čuje. Uopšte nisam želeo da ulazim u polemiku sa gospodinom ministrom, nego sam smatrao neprikladno njegovo izlaganje na kraju ovog zasedanja da on govori ko je u sali i ko nije bio u sali. Znači, nemojte ministre to da radite. Prokomentarisao sam to sebi u bradu, kako se kaže. Nisam uopšte želeo na bilo koji način sa vama da polemišem i ako ste to čuli, ako vas je to uvredilo, izvinite. Izvinite gospodine ministre, nemam ja nikakav problem sa tim, ali nemojte ovde da dolazite i da nam delite lekcije kako se radi posao poslanika jer to nije vaše. Odgovorite na pitanja, gospodine ministre, kada vam se postave jer mi ovde čekamo od vas odgovor više meseci – ko je dao obezbeđenje bratu premijera, ko je odgovoran za pad helikoptera, a ne nama da delite lekcije kako se radi ovde.
Zahvaljujem gospodine Đurišiću. Reč ima ministar Bratislav Gašić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Gospodine Đurišiću, ne očekujem od vas izvinjenje jer to što ste rekli sebi u bradu to je samo pokazatelj onoga što mislite o svima nama. To se nikad i to moram da kažem kao potpredsednik SNS, nijedan poslanik SNS sebi ne bi dao za pravo da izgovori to što ste vi izgovorili. To što vi držite glavu savijenu dole verovatno govori o vama samima. To je isto ono što ste radili u prethodnom periodu i kada su odbornici vaše tadašnje stranke u Brusu bili u pitanju i mnogo toga drugog što ste činili. Mi smo navikli od vas da primamo samo uvrede, a ja sam izrekao ono što je bilo činjenično stanje u trenutku dok smo raspravljali o ovako važnom zakonu i svi poslanici SNS i koalicije oko SNS su bili u sali, a nijedan narodni poslanik opozicije nije bio tu i to je istina, je li tako? Ne znam šta je tu vas moglo da povredi. (Marko Đurišić, s mesta: To nije istina. Pa, jesu li svi sada u sali?) Ne želim sa vama da raspravljam. Očekujem od vas izvinjenje, a Narodna skupština po svome neka čini i predsedavajući neka čini za to što ste izrekli. Hvala. (Marko Đurišić, s mesta: Dobili ste izvinjenje.)
Zahvaljujem gospodine ministre. Gospodine Babiću da li ste ponovo želeli reč? (Zoran Babić, s mesta: Dovoljno je rekao gospodin Gašić.) Zahvaljujem Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu zakona. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u celini. Zahvaljujem narodnim poslanicima. Sutra nastavljamo u 10.00 časova.