REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE TREĆA SEDNICA PRVOG REDOVNOG ZASEDANjA 1. april 2003. godine (prvi dan rada) (Sednica je počela u 12,30 časova. Predsedava Nataša Mićić, predsednik Narodne skupštine Republike Srbije.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Treću sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Sprečeni su da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Markićević, Slobodan Pavlović i Borivoje Drakulović. Pozvani su da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar u Vladi Republike Srbije. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. 1. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red - Predlog odluke o prihvatanju Sporazuma država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija iz člana 15. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora, koji je podnela Narodnoj skupštini 29. marta 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 124, nije glasalo 79, od ukupno 203 prisutna narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila ovaj predlog. 2. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red - Predlog zakona o ministarstvima, koji je podnela Narodnoj skupštini 28. marta 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 122, protiv 37, nije glasalo 47, od 206 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila ovaj predlog. 3. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2003. godinu, koji je podnela Narodnoj skupštini 29. marta 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 125, protiv 38, nije glasalo 52, od 215 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila ovaj predlog. Narodni poslanik Siniša Mitrović, na osnovu člana 86. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se spoji rasprava o Predlogu odluke o prihvatanju Sporazuma država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija iz člana 15. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora i Predloga zakona o ministarstvima. Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića. Za 124, protiv 88, nije glasalo 12, od 224 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila ovaj predlog. Saglasno odredbama Poslovnika Narodne skupštine, sve tačke prihvaćene po hitnom postupku uvršćuju se u dnevni red sednice po redosledu njihovog predlaganja, odnosno prihvatanja i o njima će nadležni odbori, odnosno Vlada Republike Srbije, ukoliko to već nisu učinili, podneti svoje izveštaje, odnosno mišljenja u tokutrajanja sednice. Pošto smo se izjasnili o predlozima za hitan postupak, molim narodne poslanike da se izjasnimo o dnevnom redu sednice u celini. Za 125, protiv 92, nije glasalo 7, od 224 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila dnevni red Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godine u celini. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Saglasno odluci Narodne skupštine da se spoji rasprava o predlozima akata za koje je to predložio narodni poslanik Siniša Mitrović, a pre otvaranja zajedničkog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se to vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da predaju liste narodnih poslanika sa redosledom prijavljenih za reč. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O PRIHVATANjU SPORAZUMA DRŽAVA ČLANICA O DEFINISANjU KONAČNOG STATUSA ORGANA I ORGANIZACIJA IZ ČLANA 15. ZAKONA ZA SPROVOĐENjE USTAVNE POVELjE DRŽAVNE ZAJEDNICE SRBIJA I CRNA GORA (zajednički načelni pretres sa Predlogom zakona o ministarstvima) Da li predstavnik predlagača, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gospodin Rodoljub Šabić, želi reč? (Da.) Izvolite.
Uvažene dame i gospodo, mislim da je dobro što je Skupština prilikom utvrđivanja dnevnog reda odlučila da spoji ove dve tačke dnevnog reda, budući da su i jedna i druga bez sumnje u direktnoj korelaciji sa jednim važnim pravno-političkim poslom koji smo već obavili. Dakle i jedan i drugi pravni akt su u direktnoj vezi sa Ustavnom poveljom državne zajednice Srbije i Crne Gore i sa Zakonom o sprovođenju te Povelje. Uzeću slobodu da vas, u što je moguće kraćem vremenu, podsetim na nekekonstatacije i to onim redosledom o kojima je trebalo govoriti. Dakle, kada je reč o odluci o usvajanju Sporazuma između Srbije i Crne Gore kojim treba definitivno definisati status organa iz člana 15. Zakona o sprovođenju Ustavne povelje, onda je reč o instrumentu koji svoj normativni osnov ima u članu 17. stav 3. istog zakona. Podsetiću vas, naime, da su obe republičke i tada savezna skupština, usvajanjem ovih akata, definisale sudbinu dotadašnjih organa savezne države, federalnih ili saveznih organa, na tri različita načina. Jedna grupa organa iz člana 13. ostala je, po sili samog Zakona o sprovođenju Povelje, kao grupa organa države članice Srbije. Ne bih želeo da vas podsećam, a tu je svakako najvažniji organ Narodna banka Jugoslavije, Savezna uprava carina, Savezni devizni inspektorat itd, da ne nabrajam. Druga grupa organa, njih 30, taksativno su pobrojani kao organi koji prestaju sa radom; naravno, da ne ponavljam, svi vi to otprilike znate. Reč je o velikom broju dotadašnjih saveznih ministarstava, saveznih sekretarijata, saveznih inspektorata i saveznih zavoda. Zakon je sadržao još jednu klauzulu u članu 17, malopre je pomenuto, koji je predviđao, sem organa pobrojanih u članu 13, dakle sve druge organe koji nisu posebno pomenuti. To nas dovodi, konačno, do organa iz člana 15, gde su tadašnji autori, a i ove skupštine, predvideli specifičan način za definisanje njihove sudbine. U toj grupi bilo je 19 dotadašnjih saveznih organa i za njih je rečeno da nastavljaju rad, dok njihov status ne bude uređen na definitivan način. Instrument za definisanjetog statusa je malopre spomenuti Sporazum, kao što je to rečeno u članu 17. stav 3. Zakona o sprovođenju Povelje. Dalje da ne dužim, ovim sporazumom je predviđeno da od tih 19 organa, pobrojanih u članu 15, njih devet nastavljaju sa radom kao organi zajednice, a ostali imaju različitu sudbinu, otprilike po ova tri modela koja sam spomenuo. Neki postaju organi države članice Srbije, neki postaju organi Crne Gore, a neki prestaju da rade. To je otprilike rezultat sporazuma koji se mogao postići, a biće na isti način usvojen i u Skupštini Crne Gore. Da sada pređem na ono drugo što je takođe moj zadatak, a to je Zakon o ministarstvima, za koji sam takođe rekao da je njegovo predlaganje u najvećoj meri inspirisano istim razlozima, dakle činjenicom da smo usvajanjem Ustavne povelje i Zakona o sprovođenju Povelje, jedan značajan broj do tada saveznih poslova i ovlašćenja, sveli na nivo država članica. To je, razume se, bio osnovni razlog za predlaganje ovog zakona. Kažem osnovni, jer postoje neki proceduralni, reći ću par reči o njima. Zakon o ministarstvima, iako je potpuno nov, vi ste to dobro primetili, sadrži strukturu koja je zapravo identična - ne menja se broj ministarstava, ne menja se čak ni njihov naziv, sem u jednom slučaju, kao što ste primetili, kod Ministarstva za kulturu i informisanje menja se i naziv i daje se jedan naziv koji je, po oceni Vlade, prikladniji poziciji tog ministarstva u realnim savremenim uslovima. Ostali nazivi ostaju isti. Naravno, neću vas zamarati taksativnim nabrajanjem čitavog niza poslova koji su sa saveznog nivoa spušteni na nivo država članica. Možda samo ilustracije radi, da bi se primetilo da to ni u kom slučaju nije beznačajno, da spomenemo, recimo, da Ministarstvo finansija dobija sada poslove koji su bili, kako bih rekao, tradicionalno u sferi saveznog nivoa, kao što su hartije od vrednosti, carinski poslovi, platni promet, devizni sistem i sl. Ministarstvo unutrašnjih poslova preuzima kontrolu granice, obezbeđenje diplomatsko-konzularnih predstavništava, što je takođe bilo tradicionalno na saveznom nivou; Ministarstvo pravde dobija regulativu sudskih postupaka i regulisanje statusnih pitanja pravosudnih funkcija, što je sve, takođe, bilo tradicionalno na saveznom nivou; Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu dobija upravni postupak, koji je bio u saveznoj nadležnosti, a vi se dobro sećate da su sviprocesni propisi bili na saveznom nivou; Ministarstvo za privredu i privatizaciju dobija uređenje statusa preduzeća, stečaj itd. Jednom rečju, de fakto nema organa u Zakonu o ministarstvima, a da usled promena o kojima sam govorio u svom delokrugu ne trpi određene izmene. Da budem precizan, možda samo dva; mislim da Ministarstvo za urbanizam i građevinu nema nikakvo proširenje delokruga i ista ocena vredi i za Republički sekretarijat za zakonodavstvo. Ostali su svi u većem ili manjem obimu širili svoj delokrug. I da podsetim, uvažene dame i gospodo, namerno kažem delokrug, dakle moramo biti svesni, jasna je distinkcija između delokruga i nadležnosti. Delokrug na maksimalno apstraktan način opisuje društveni prostor u kome neki organ uprave deluje. Nadležnosti su nešto mnogo opipljivije, mnogo realnije. To je vršenje vlasti i reguliše se drugim, materijalnim propisima. U tom smislu mi imamo rešenje koje će i ovu skupštinu, a naravno i skupštine Crne Gore i državne zajednice Srbije i Crne Gore, stavljati pred vrlo složen proces. Mi smo jednom formulacijom iz člana 64. Povelje, koja je kasnije preuzeta u članu 20. Zakona o sprovođenju Povelje, rekli da oni, do tada savezni zakoni, koji ostaju u okviru poslova zajednice, nastavljaju da se primenjuju kao zakoni zajednice, a da ovi drugi, koji su van poslova zajednice, nastavljaju da se primenjuju kao zakoni država članica, sve dok države članice ne donesu nove propise. To jeste nekakvo rešenje, ali je sigurno rešenje koje je daleko od jedne prave, elegantne legislative, i to će tražiti ozbiljan i težak posao koji nam predstoji. Jednom rečju, dame i gospodo, usvajanjem Predloga zakona o ministarstvima definisaćemo ono što je realan delokrug, što je iznova novi realan delokrug naših ministarstava i organa uprave koji su ustanovljeni Zakonom o ministarstvima, a s druge strane stvorićemo pretpostavku za nešto isto toliko važno, a to je za rebalans republičkog budžeta. Još samo jedno objašnjenje, jer sam primetio da je bilo nekih amandmana u tom pravcu. Ovaj zakon nije kodifikacija, nije nomenklatura ukupne strukture republičke uprave. U ovom zakonu namerno nisu spominjani svi organi koji deluju u sastavu pojedinih ministarstava, nego je samo definisan delokrug. Dakle, spominjani su samo oni organi i organizacije koji deluju u sastavu ministarstava, a koji su osnovani Zakonom o ministarstvima, a ne i drugim materijalnim propisima, budući da nas, sasvim sigurno, usvajanjem novih materijalnih propisa očekuje i formiranje niza novih organa i organizacija, pa bi čak i pokušaj jedne takve nomenklature ili kvalifikacije bio bespredmetan. Toliko za uvodno izlaganje, dame i gospodo. Jednom rečju, u ime Vlade Srbije, predlažem svima vama da podržite i ovu odluku, u stvari sporazum i ovaj zakon, jer su oni izraz jednog realističnog odnosa, jer su oni nešto što stvara pretpostavke za dalje ostvarivanje državnih funkcija. Zahvaljujem.
Da li izvestioci nadležnih odbora, Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, žele reč? (Ne.) Da li predstavnici ili predsednici poslaničkih grupa žele reč? Za reč se javio narodni poslanik Dejan Mihajlov, poslanička grupa DSS.
Poštovani ministre, dame i gospodo poslanici, u polupraznoj sali, očigledno ova tema, bez obzira što nam rastače državu, nije važna za poslanike, ali dobro. Ako pogledate Beogradski sporazum i ovaj sporazum koji je pred nama, to su dva različita dokumenta. Beogradski sporazum je nešto stvarao i bio osnova da se nešto stvori, a ovaj dokument koji smo dobili je sporazum koji rastura. I ovaj dokument koji smo dobili i ovaj sporazum su dokument rasturanja državne zajednice i rasturanja ono malo zajedničkih nadležnosti što je ostalo i ono malo funkcija što je povezivalo i što je bilo most i u onim vremenima dok je Milošević bio na vlasti, dok je Đukanović bio u Crnoj Gori, što je razdvajalo, ali su postojale funkcije koje su povezivale. Ovim sporazumom se i to kida. Ovaj sporazum pre svega ide u pravcu samostalnosti Crne Gore i on je duboko suprotan našim nastojanjima da, kao celovita država, kao međunarodno-pravni subjekt, uđemo, od Saveta Evrope u koji ćemo biti primljeni, pa i u sve ostale međunarodne, pre svega ekonomske institucije i druge organizacije, koje se tiču ne visoke politike, već redovnih svakodnevnih potreba. DSS je uvek insistirala na zajedničkoj državi, na čvrstim vezama, a govoriće i ostali poslanici zašto i kako do toga nije došlo, da je sve posledica jednog grubog političkog dogovora, na štetu zajedničke države. Jednostavno, prijateljski i kumovski odnosi u Srbiji i Crnoj Gori doveli su do toga da mi više državu nemamo. Ispostavilo se da su jače prijateljske i kumovske veze, nego što treba da budu veze države i institucija koje treba da doprinesu izgradnji te i takve države. Ovim sporazumom, ako pogledate i Zakon o sprovođenju Ustavne povelje, u članu 15. se tačno definiše koje savezne institucije mogu i koje bi trebalo da ostanu na saveznom nivou, i onda postoji jedna odredba gde se kaže: Ali, ako se proceni, ako dve vlade procene da to nije potrebno, mi ćemo to rasturiti, i naravno, rastureno je. I, od onoga što ostaje na saveznom nivou, to su: Savezni zavod za standardizaciju, Jugoslovensko akreditaciono telo, Savezni zavod za intelektualnu svojinu, Savezni zavod za mere i dragocene metale, Savezni zavod za statistiku, Arhiv Jugoslavije, Muzej vazduhoplovstva, Nacionalni savet za saradnju sa Hagom i Koordinacioni centar, sve ono što Crnogorce nije zanimalo, da oni imaju u Republici. Njih ne zanima Muzej Jugoslavije, njih ne zanima Muzej vazduhoplovstva, Arhiv Jugoslavije, oni imaju svoje arhive. Znači, sve ono što njih ne zanima, to su ostavili na saveznom nivou, ali tamo gde su pare i tamo gde su atributi državnosti, to su oni lepo uzeli sebi! Ne što su oni uzeli sebi, nego što smo mi to njima dali i što smo mi njima to predali "na tacnu". To što je stvarano parama cele države, cele SRJ, mi smo opet predali prijateljima i kumovima i ostalima iz Crne Gore, i sve to na štetu građana Srbije. Ne samo da je to na štetu građana Srbije i da je to suprotno atributima državnosti, koje bi trebalo da ima državna zajednica Srbija i Crna Gora, da bi mogla da učestvuje i da bude ravnopravan partner u međunarodnoj zajednici, već je to suprotno i nekim dobrim normama, pravilima ponašanja. Ako uzmete samo kontrolu letenja, ovde dolazi do podele. Pa u svetu se zna da je kontrola letenja nešto što simbolizuje državu, da je to nešto što postoji samo kao jedno u svakoj državi, ne može se to cepati! Zato što tu ima para, jer se jako dobro plaća svaki prelet, to ćemo pustiti Crnoj Gori. Pitanje je kako će to da funkcioniše, ali videćemo. Ovde se govori, pre svega o tome da oni sve atribute državnosti i sve finansijske institucije uzimaju sebi. To što nema spremnosti u Srbiji da se zaštiti zajednička država, to je druga priča. Beogradski sporazum bio je realna osnova za izgradnju jedne države. Ustavna povelja je otišla korak nazad u izgradnji te zajedničke države, naprotiv, samo je omogućila izgradnju nezavisne Crne Gore. Dala im je puno ingerencija i puno slobode da oni grade tu državu. Zakon je otišao još jedan korak dalje, a ovaj sporazum nije ništa drugo do izgradnja samostalne i nezavisne Crne Gore. Sa svim ovim atributima, koji se prepuštaju Crnoj gori, koji mogu dovesti u pitanje i međunarodni aviosaobraćaj, nesmetano funkcionisanje Srbije kao države, neko je to dao Crnoj Gori. Zašto je to dato Crnoj Gori, o tome verovatno svi znamo, toliko toga je pričano i jednostavno suvišno je trošiti reči. Ovaj sporazum je štetan za državu Srbiju, štetan je za građane Srbije, štetan je za funkcionisanje Srbije kao države, za nesmetano funkcionisanje pre svega vazdušnog saobraćaja i svih drugih vrsta saobraćaja, ako vidite šta i kako će to funkcionisati. Ovo što je ostalo na saveznom nivou, pomenuo sam Savezni zavod za standardizaciju, to Crnogorce ne zanima. Da li imaju ili nemaju neke svoje standarde, apsolutno ih to ne zanima. Savezni zavod za intelektualnu svojinu, pitanje je koliko je imaju i da li imaju neki svoj republički zavod. Savezni zavod za mere i dragocene metale, tu nema nekih para, tako da su to ostavili na saveznom nivou da se finansira opet iz para građana Srbije; to njih ne zanima, a budžet će puniti 95,5% građani Srbije. Znači, opet ćemo mi da finansiramo te institucije, u kojima se ne stvara prihod, a koje treba da omoguće funkcionisanje. To njih nije zanimalo da ide na republički nivo. Zašto je važnije da Savezni zavod za standardizaciju ili za intelektualnu svojinu ostane na tom zajedničkom nivou, zašto je to važnije od kontrole letenja i jedinstvenog vazdušnog prostora?! Nije važnije. Tu je trebalo da se napravi ustupak, ako ga je neko tražio pa da kažemo: dobro, gospodo Crnogorci, osnujte vi vaš repbulički zavod za intelektualnu svojinu. I mi ćemo da imamo neki savez, imaćemo dobru saradnju i, eto, mi vam tu pravimo ustupak. Vi osnujte taj zavod, ali ostavite da imamo saveznu upravu za kontrolu letenja ili savezni vazduhoplovni inspektorat. To ostavite na nivou državne zajednice. Naravno, niti im je to neko ponudio, niti je bilo ko iz Srbije otvorio krizu ako ne može da se postigne sporazum u interesu građana Srbije i u interesu države Srbije, trebalo je reći - dame i gospodo, Crnogorci, ovakav sporazum uopšte nećemo da pravimo. Ako smo mi već članice svih međuarodnih institucija, pre svega finansijskih, ulazimo u Savet Evrope, onda ćemo se ponašati u skladu sa tim merilima. Ako treba da arbitrira neko, kao što je arbitrirao prilikom pisanja Ustavne povelje, ako su dolazili iz Venecijanske komisije i ako je dolazio Havijer Solana, pa neka oni dođu da arbitriraju. Gotovo sam siguran da bi onda ovaj sporazum bio više u interesu građana Srbije i države Srbije, bio bi bolji za državnu zajednicu Srbije i Crne Gore, nego ovaj što ga je potpisala Vlada Republike Srbije. Ovaj sporazum je katastrofalan i štetan, posledice će biti veorvatno nesagledive po funkcionisanje nekih institucija. Ovaj sporazum je proces razdvajanja Srbije i Crne Gore. On neće doprinositi izgradnji zajedničke države. Naprotiv, on će doprinositi njenoj razgradnji i neće doprinositi izgradnji jakih institucija. Ako govorimo o saobraćaju, pored vojske, sve institucije u oblasti saobraćaja, Savezna uprava letenja i sve ostalo bile su veze koje su spajale i Đukanovića i Miloševića. Ako su ih razdvajale neke druge stvari, ovo ih je spajalo. To je spajalo naše dve države i u tim vremenima. Sada čak ni toga nema. Uvodimo potpuno odvojene sisteme u svim oblastima, imamo dve valute, dve centralne banke, imamo odvojene sisteme u funkcionisanju saobraćaja, energetske sisteme. Sve imamo odvojeno. Kakvu državnu zajednicu hoćemo da gradimo?! Da li je ta državna zajednica u interesu Srbije? Da li je u interesu Srbije da mi finansiramo vojsku, imovinu u Crnoj Gori i sve ostalo, da im stvorimo uslove za nezavisnu državu i da onda oni raspišu referendum i da kažu: hvala, prijatelji i kumovi iz Srbije, što ste nam omogućili da izgradimo našu državu. Da li takav sporazum nama treba? Ne treba nam. Poslanici DSS-a ovaj sporazum neće podržati, jer smo duboko ubeđeni da je on štetan za građane Srbije, za budućnost državne zajednice i njenu izgradnju i bićemo protiv njega. Trudićemo se nakon vanrednih izbora da ga promenimo, kada se promeni vlast u Srbiji.
Da li još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? Ima reč narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovano predsedništvo, narodni poslanici, gospodine ministre, pošto se vodi objedinjena rasprava o dve tačke dnevnog reda, dozvolite mi da u ime poslaničke grupe SPS kažem nekoliko reči povodom obe tačke dnevnog reda. Najpre o sporazumu. Pokušaću da budem kratak i jasan. Prvo, ovaj sporazum pokazuje da član 15. tj. jedan od članova Zakona pored članova 13, 14, 16, 17, 18, u stvari pokazuje suštinu Ustavne povelje i pratećeg zakona odnosno takozvane državne zajednice Srbije i Crne Gore. Namerno kažem - takozvane državne zajednice, jer on pokazuje da to nije zajednička država, već zajednica dve države, koje treba u roku od tri godine da završe proces zaokruživanja svoje nezavisnosti. Paradoksalno je ali istinito da Ustavna povelja, prateći zakon i ovaj sporazum pokazuju logiku koja je bila prisutna i kod pojedinih činilaca međunarodne zajednice da treba da se razdvojimo i podelimo, da bi se u budućnosti navodno ponovo sastajali, tj. udruživali. To je logika prisutna na ovim prostorima 1990-tih godina i izgleda da je konačno sa Ustavnom poveljom, pratećim zakonom i ovim sporazumom ona dovedena do kraja. Drugo, ovaj sporazum pokazuje da smo u stvari došli do dogovornog razvoda između Srbije i Crne Gore unutar te nazovidržavne zajednice. Tačno se precizira šta preuzima Srbija, šta Crna gora, imovinu i ljude i to ne sve. O tome ću nešto reći u Predlogu zakona o ministarstvima. Tačno se tamo pominje da neće biti preuzeti svi ljudi, odnosno da će deo njih biti preuzeto, samo se ne kaže po kom kriterijumu. U ovom sporazumu se utvrđuje šta se gasi ili nikom ne treba, ili sličan organ već postoji u državi članici. Treće, predviđa se u ovom sporazumu i ostanak nekih organa i na ovom nivou državne zajednice. Pomenuću samo dva. U vezi Koordinacionog centra SRJ i Republike Srbije za Kosovo i Metohiju moram reći da iako ovaj centar postoji duže vreme, bio je i ostaje suštinski van ove skupštine, iako se odvajaju značajna sredstva u budžetu Repbulike Srbije za njegov rad. Mi kao Narodna skupština Republike Srbije do sada nismo imali nikakav izveštaj o njegovom radu, na osnovu koga bismo mogli videti kako taj Koordinacioni centar radi, kako se i na šta troše sredstva. Dosta ljudi je nezadovoljno radom Koordinacionog centra, ali se on pojavljuje i kao predstavnik države, ali i kao organ koji zastupa jednu političku opciju, daje podršku koalicija "Povratak". Pitanje je da li i taj Koordinacioni centar, a mi kao Narodna skupština prilikom izglasavanja budžeta izdvajamo značajna sredstva za taj organ, obavezuju dokumenta Narodne skupštine Republike Srbije. Vi se sećate da smo dva puta imali rspravu o Kosovu i Metohiji i da smo doneli smo jednu rezoluciju i jednu deklaraciju, a u praksi se dešava nešto potpuno drugo. Taj centar očigledno vodi samostalnu politiku, vezanu za Kosovo i Metohiju. Na kraju, povodom ovog sporazuma, vezano za Nacionalni savet. U čemu je svrha njegovog postojanja - da olakša saradnju sa tzv. Haškim tribunalom? Svakako ne, jer se ta saradnja posmatra i odvija krajnje jednostrano! Samo se nama, čak i preko Nacionalnog saveta, zahtevi tog suda i NATO-a prema zemlji isporučuju u formi zahteva za isporučivanjem naših državljana i inicijative koje te isporuke treba da pospeše. Čak se i predsednik tog saveta sada zalaže za izmenu Zakona o saradnji sa Haškim tribunalom, čime bi se stvorili uslovi za krivično gonjenje i predaju optuženih Hagu, bez obzira na vreme u kojem je protiv njih podignuta optužnica, umesto da se tim ljudima koji se optuže sudi u našoj zemlji. Nekoliko puta je bilo izjava i od strane ministra pravde da je pravosuđe u našoj zemlji osposobljeno da sudi ljudima koji su optuženi za ratne zločine. Postoji potpuna kontradikcija između onoga što govori jedan ili drugi predstavnik vlasti. Dobro bi bilo, ali taj savet to ne radi, da se svima optuženima pred Haškim tribunalom obezbedi i adekvatna pravna i materijalna pomoć, kako bi se suđenje koliko-toliko učinilo poštenim i kako bi se pomogla odbrana optuženih. To se, nažalost, sada ne čini, već je saradnja, ako se to može nazvati saradnjom, jednosmerna. To nije dobro za našu zemlju, a posledice toga ćemo sigurno svi osetiti. Kada je reč o ovom sporazumu, on očigledno ima i svoju praktičnu stranu, a to je potreba da određeni organi i organizacije rade da se to prevede i na nivo Srbije, ali ujedno produžava rad i delovanje organa i organizacija za koje mi, članovi SPS-a, smatramo da rade ne samo kako nebi trebalo, nego da rade jako loše. Za nas to nije prihvatljivo. Kada je reč o Zakonu o ministarstvima, moram reći da mi kao poslanici Narodne skupštine Republike Srbije, drugi put raspravljamo o izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima, a suštinski treći put o Zakonu o ministarstvima. Sada je formalni povod za raspravu primena Ustavne povelje i pratećeg Zakona za sprovođenje Ustavne povelje, zbog čega su pojedini organi i organizacije bivše SRJ ukinuti a njihove nadležnosti prešle u delokrug odgovarajućih organadržavne uprave Srbije, zbog čega je i potrebno doneti novi zakon. Predlaže se i jedna mala izmena u zakonu, vezano za ministarstva. Umesto Ministarstva kulture i javnog informisanja, predlaže se da se formira ministarstvo kulture i medija. Ne želeći da ponavljam ono što sam pre pomenuo o sporazumu, vidi se da se ukidanjem pojedinih organa, koji su bili ranije na nivou savezne države i prenošenje njihovih poslova na nivo Srbije, polako zaokružuje proces uspostavljanja nezavisnosti države Srbije. Ta, nazovizajednica Srbije i Crne Gore ostaje sa malo poslova, koji je suštinski čine zajednicom nezavisnih država. To nije ono što smo mi, poslanici SPS-a, smatrali da ta država treba da bude. Kada je reč o Predlogu zakona o ministarstvima, za Vladu svakako najvažnijeg, jer održava njen koncept rada, način delovanja, praktično, održava njenu političku i radnu filozifiju, taj predlog zakona, s obzirom na minimalne izmene i negativne rezultate koje je njegova primena proizvela, pokazuje da, po nama socijalistima, Vlada nema jasnu i konzistentnu koncepciju rada i organizaciju ministarstva. Zakon nije dobar. Rezultati Vlade su, po mišljenju poslanika SPS-a, loši. Šta mislimo o radu Vlade, da ne ponavljam, to smo pomenuli u inicijativi koju smo bili podneli za izglasavanje nepoverenja prethodnoj vladi. Prilikom izbora nove vlade pre dve nedelje, SPS je tada nabrojala najmanje 20 primera lošeg rada Vlade, što potvrđuje i ocena o ovom zakonu, na osnovu kog Vlada radi. Smatrali smo, ranija i sada, da veštačko spajanje pojedinih ministarstava nije dobro ili ukidanje drugih, da je ono proizvelo više negativnih posledica. Pokazalo se da su pojedini zakonski predlozi bili loši, da je postojala potreba da se oni ovde u Skupštini dorađuju. Neke od njih je Vlada i povukla i bili su ponovo predmet našeg razmatranja. Bilo je mnogo uredbi koje su donošene sa snagom zakona itd, što govori da unutar ministarstava nešto nije kako bi trebalo, čim se dešavaju takve praktične stvari. Loša posledica je i ono što se vidi kroz ovaj zakon o ministrstvima, što se formira veliki broj agencija koje, praktično, zamenjuju rad ministarstava. Onda se postavlja jedno logično pitanje - da li su nama ministarstva i suštinski potrebna. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, da li koristite i narednih 10 minuta?) Da. To se može najbolje videti kada se pogleda budžet Republike Srbije i kada se pogleda struktura sredstava, za šta se odvajaju. Neke oblasti su postojećim konceptom rada Vlade, tj. organizacijom ministarstva, ostale potpuno po strani. Mi smatramo da su posledice toga velike i negativne i po Srbiju i po građane. SPS je predložila ponovo, to je naš koncept, kao i prilikom prethodne dve rasprave o Predlogu zakona, nekoliko amandmana kojima predlažemo stvaranje nekoliko novih ministarstava: za privredu, omladinu i sport, za informisanje. Tvrdnja da bi se povećao broj ljudi u Vladi ne stoji, jer ionako ima, po našem mišljenju, veliki broj potpredsednika Vlade koji su zaduženi za sve, jer objašnjavaju gotovo sve što je delokrug rada Vlade, a pitanje je šta je u stvari delokrug njihovog rada. Umesto toga, smatramo da je bolje formirati nova ministarstva, izdvojiti ljude iz postojećih i fokusirati se na konkretne probleme, tj. njihovo rešavanje. Putem amandmana smo predložili formiranje ministarstva za privredu, jer se privredom u Srbiji niko ne bavi. Ona je potpuno ostala u senci privatizacije. Logično bi bilo da priča o dva podeljena ministarstva, bar vezano za privatizaciju, ima i jednu svoju praktičnu posledicu - da se postojanje tog ministarstva oroči vremenom trajanja Zakona o privatizaciji i da se zna da je njegova sudbina vezana za sudbinu tog zakona. Pitanje privrede svakako nije pitanje prodaje fabrika, jer se prodaja u celini vrši samo domaćim kupcima. Ima jedan zabrinjavajući podatak: svega je 7% kapitala, koji je stečen prodajom ovih preduzeća, inostranog porekla, što znači da se unutar zemlje vrši jedno presipanje kapitala i bez velikih inostranih kupaca, što je samo po sebi jako loše. Bavljenje privredom sigurno nije ni uvoz ogromnih količina različite strane robe, niti nereagovanje u pogledu direktnih investicija, a hvalimo se velikim novčanim sredstvima koja poseduju banke, ali država ne preduzima odgovarajuće mere da bi deo tih sredstava ušao u proizvodnju, pospešio proizvodnju i otvorio nova radna mesta. Smatramo da se ne stvara privredni ambijent i da ne postoji zaštita domaće proizvodnje. Jednom rečju, domaća proizvodnja se prepušta surovom zakonu tržišta, a to ni jedna zemlja na svetu ne radi, čak ni one koje se zdušno zalažu za slobodno tržište i najviše o njemu pričaju. Ekonomski podaci o stanju privrede su dobro poznati i ne bih želeo da ih ponavljam, ali su stvarno zabrinjavajući. Podaci o stanju u privredi su iskazani i u ovom zakonu, koji će biti predmet naše rasprave kao sledeća tačka dnevnog reda, gde se vidi da je društveno bruto proizvod za 30% manji nego što je bilo planirano. Sigurno postoje i razlozi za to. SPS smatra da je dobro da postoji posebno ministarstvo za privredu koje bi se bavilo privredom, zbog značaja cele te oblasti i za Srbiju i za građane. Predložili smo da se formira posebno ministarstvo za informisanje. Da postoji posebno ministarstvo, verovatno bi bio usvojen i zakon o informisanju, a njega nema. Zakona nema, a sredstva informisanja vode samostalnu, nazovisamostalnu, uređivačku politiku, u stvari samo slede zahteve Vlade Republike Srbije, ili preko Biroa za informisanje ili direktno. Mediji su apsolutno kontrolisani, i elektronski i štampani, a sloboda informisanja i pravo na informisanje postoje tako što se iste informacije mogu čuti na različitim medijima ili pročitati na različitim stanicama. Iste političke stranke, izuzev DOS-a, suštinski nemaju mogućnosti da saopšte svoj politički stav, a kamoli da odgovore na izrečene optužbe. Mediji prenose, praktično, presude državnih organa ili ih samostalno izriču i za to ne snose nikakvu odgovornost. Svaki novi dan u toj medijskoj kampanji donosi novu priču, optužbu ili tvrdnju, a ako se ona praktično i ne slaže sa onim što se juče govorilo, onda utoliko gore po nju. Nema, nažalost, istraživačkog novinarstva, nema razlike između državnih i nazoviprivatnih medija, svi objavljuju isto, niko se ne upita zašto je jedna informacija objavljena samo pre nekoliko dana, zašto više ne važi, odnosno sutradan ima potpuno novu vrednost. Važno je samo da vest, informacija, bude što udarnija i da urednici budu zadovoljni. Smatrali smo da treba da se formira posebno ministarstvo za javno informisanje koje će doneti zakon, a i potpunu pažnju posvetiti ovom pitanju, s obzirom na njegovu veliku ulogu u životu ovih ljudi iz Srbije. Socijalistička partija Srbije je predložila da se formira posebno ministarstvo za omladinu i sport, da se razdvoje Ministarstvo prosvete i sporta (pa da se kaže da se formira novo ministarstvo za omladinu i sport), jer smatramo da unutar ovog postojećeg nisu postignuti adekvatni rezultati. Postoje, naime, brojne aktivnosti koje treba i može da radi to ministarstvo za potrebe i u interesu omladine. U svakom slučaju, treba ispratiti i ono što je ranije ministarstvo radilo oko izgradnje sportskih hala, makar da se završi ono što je započeto; bavljenje amaterskim sportom, njegovo unapređenje, regulisanje statusa mnogobrojnih sportskih radnika, stručnjaka, unapređenje njihovog rada, sport uopšte, poštovanje onoga što su naši sportisti uradili u različitim granama. Dakle, ima mnogo toga što može i treba da bude predmet rada ministarstva za omladinu i sport. Ima još pitanja koja su veoma značajna, a ona nisu obuhvaćena ovim zakonom o ministarstvima. Pomenuli smo Koordinacioni centar za Kosovo i Metohiju, znamo kako je nastao, a pitanje je samo šta radi, pošto vidimo da su rezultati njegovog rada neadekvatni finansijskoj i medijskoj podršci koju dobija i. Na kraju, moram pomenuti još jednu dimenziju, to je u vezi preuzimanja organa, tj. nadležnosti prethodne savezne države i preuzimanje zaposlenih, ali ne svih. Naime, u obrazloženju predloga ovog zakona se kaže da će jedan broj zaposlenih i postavljenih lica biti preuzet, a ne kaže se o kom broju ljudi je reč i po kojim kriterijumima. Loše bi bilo ako se bude sledila praksa za protekle dve godine, odnosno da partijski kriterijum DOS-a bude jedino merodavan za prijem tih ljudi, odnosno njihovo preuzimanje i samim tim regulisanje radnog statusa. Zanimljivo je da ovaj zakon o ministarstvima nije tretirao pitanje spoljne politike, verovatno da se ne bi, nazovi tako, gušio ministar za spoljne poslove državne zajednice. Kako to ministarstvo radi i kako ministar istupa, to su slobodno mogli da učine! Dakle, zanimljivo je da je Vlada Crne Gore i dalje posle formiranja ovog Saveta ministara, nastavila da radi na način na koji je radila i do sada sa svojim ministarstvom koje je radilo na takav način da se nije mnogo osvrtalo ni na ono što je radilo Ministarstvo za spoljne poslove SRJ, pa sigurno neće ni na ovo što radi ovo ministarstvo. Ubeđen sam da ćemo vrlo brzo biti u situaciji da ponovo razgovaramo o predlogu ovog zakona o ministarstvima, ali sa ovom izmenom. U svakom slučaju, zadržavanje postojeće organizacije rada ministarstava i Vlade Republike Srbije uz minimalne kozmetičke promene, po mišljenju SPS, nemaju šanse na uspeh i neće imati efekta. Mi smo podneli amandmane, ali videćemo kakva je njihova sudbina. Iz prethodnog iskustva, mi mislimo da će DOS zadržati svoj koncept rada koji je za nas neprihvatljiv i mi ćemo biti protiv ovog zakona. Hvala.
Reč ima ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gospodin Rodoljub Šabić.
Bez namere da polemišem sa kolegom Dejanom, mislim na gospodina Mihajlova, ili sa kolegom Obradovićem, normalno je, naravno, da opozicija kritikuje svaki projekat Vlade, to je racionalno i niko protiv toga ne može imati ništa. Naravno, predlažem da se krećemo u objektivnim, u realnim koordinatama. Dakle, kada je reč o kritici sadržine ovog sporazuma, gospodo, da se podsetimo jedne stvari koja je, kako bih rekao, osnovni parametar za tu kritiku, da uzmemo i pročitamo Ustavnu povelju. Videćemo šta je struktura organa zajednice i videćemo da ovaj sporazum ipak nudi nešto više. To je jedno. Drugo, izuzetno cenim i lično, što je, naravno, potpuno nebitno, i kao predstavnik Vlade, budući da je u Vladi dominantan stav koji ide ka jačanju zajednice, izuzetno cenim i takve vrednosne stavove koji dolaze iz redova opozicije. Dakle, kada nije problem u toj intenciji, to je sve dominantno i u Vladi onda, a ono što Vlada ne deli u odnosu na takve stavove, to je način na koji se do zajednice dolazi. Mi ne mislimo da se nametanjem ili izazivanjem kriza nešto može dobiti. To smo probali i rezultate znamo. Dakle, ovo što jeste vrednost ovog sporazuma, iako možemo mi svi zajedno biti nezadovoljni njegovom sadržinom, jeste da je sporazum, dame i gospodo, donet posle više godina, a ja vas podsećam da godinama, znatno pre nego što je DOS došao na vlast, u Crnoj Gori nijedna institucija federacije ili zajednice nije bila priznavana kao crnogorska, nijedna sem vojske. Sada Vlada i Skupština Crne Gore kažu da su ovo i njihove zajedničke institucije, pa će kolega Đelić posle mene za neki dan biti u poziciji da vas obavesti da posle više godina Crna Gora izdvaja sredstva da plaća funkcionisanje nekih organa ove zajednice. Duboko sam ubeđen, gospodo, možda su ta sredstva mala, možda su nedovoljna, ali godinama nisu izdvajali nikakva sredstva, a bolje ikakva, nego nikakva. Dakle, to je nešto što je realno, a vi sami procenite i ponavljam, dajte da se u raspravi krećemo u realnim koordinatama.
Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam baš srećna što ova dva predloga moramo da danas razmatramo kao jedinstvenu tačku, ali evo, pokušaću da to sintetizujem, obzirom da i zakon o budžetu ima i te kakve veze sa obe ove tačke dnevnog reda. Razmatrajući Predlog odluke o prihvatanju sporazuma država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija iz člana 15. Zakona o sprovođenju Ustavne povelje državne zajednica Srbija i Crna Gora, postavljaju se neka osnovna pitanja. Prvo, zašto Narodna skupština o ovome odlučuje, zašto o tome nije odlučivala Vlada Republike Srbije? U članu 15. Zakona ne piše ko će odlučiti o konačnom statusu ovih organa i organizacija, već se podrazumeva neki sporazum, ali kojih organa država članica, to nigde ne piše u Zakonu. Ostaje nam da tumačimo Zakon, da nagađamo i bila bi mnogo manja greška da je o ovom sporazumu odlučivala Vlada, to ne bi, po meni i po nama poslanicima SRS, predstavljalo kršenje Ustava Republike Srbije. Ali to govorim, pre svega, zbog toga što je Vlada prekršila Ustav kada je sebi dala kao ovlašćenje i pravo da preuzme nadležnost Narodne skupštine da odlučuje o potvrđivanju statuta, davanju saglasnosti Skupštini Srbije i Crne Gore za usvajanje zakona o potvrđivanju Statuta Saveta Evrope. Pozivajući se na član 90.tačka 2. Ustava Republike Srbije, u kome stoji da Vlada donosi odluke, uredbe, zakone i druge akte za izvršavanje zakona, ali napominjem za izvršavanje zakona, iako se tu nije radilo o izvršavanju zakona nego o davanju prethodne saglasnosti za ratifikaciju Statuta Saveta Evrope. Zato se postavlja pitanje treba li Vladi Srbije više Narodna skupština ili treba li Narodnoj skupštini uopšte takva Vlada koja polako, ali sigurno postaje diktatorska, jer se iza Skupštine krije samo onda kada joj to odgovara ili kadahoće da stvori privid da u državi funkcionišu institucije sistema. (Milka Marinković, sa mesta: Ne, ti joj trebaš.) Najbolji dokaz za to je što ova skupština zaseda u redovnom zasedanju, a imenuju se raznorazni vršioci dužnosti predsednika Vrhovnog suda, državnog javnog tužioca i tome slično. Tada joj Skupština ne treba. Kada se odlučuje o ovako nečemu, o čemu je mogla i ona sama da odluči, onda joj Skupština treba i neka se malo zamajavaju poslanici opozicije, jer poslanika skupštinske većine ima samo kada se glasa o zakonskim predlozima. Očigledno je da je ovaj predlog odluke već neko dogovorio. Mi ne znamo ko, u obrazloženju ne piše, ali neko je morao da dogovara. Neko je morao da se sporazumeva. Nije nam ni predstavnik Vlade rekao ko ili ja bar nisam čula. Jasno je jedino to da se na ovaj predlog ne mogu stavljati i upućivati amandmani, što znači da nam je Vlada ovo dala po sistemu - uzimi ili ostavi. Može da nam se sviđa, može da nam se ne sviđa, neko je to već dogovorio, skupštinska većina je obezbeđena i proći će predlog, zasigurno će se izglasati. To što ćemo mi danas uzeti ili ostaviti, danas ili u danu za glasanje, ima naravno i svoju cenu, a kolika je cena to ćemo videti kada budemo razmatrali Zakon o rebalansu budžeta i to će biti sutra, prekosutra na dnevnom redu, pa ćemo videti koliko nas to košta. Malopre ministar reče da oko 6,5% u budžet uplaćuje Republika Crna Gora tj. "država" Crna Gora u ovu nakaradnu zajednicu, ali kako on odlučuje u toj skupštini državne zajednice, da li je to ekvivalent tome to nam ministar nije rekao, ali svi znamo. Što se tiče tačke 1. nabrojani su organi i organizacije koje nastavljaju da obavljaju poslove kao organi i organizacije državne zajednice. U tački 2. nam je rečeno da Savezni hidrometeorološki zavod prestaje da radi, ali ostaje sporna tačka 3. kojom je regulisano da će Vlada Republike Srbije i Vlada Crne Gore formirati direktorat za civilno vazduhoplovstvo i agenciju za kontrolu letenja u roku od 90 dana, a dotle će ove poslove, kao i poslove vezane za kontrolu letenja i Saveznog vazduhoplovnog inspektorata preuzeti Ministarstvo Republike Srbije nadležnoza poslove saobraćaja i telekomunikacija, uz saglasnost Ministarstva Republike Crne Gore nadležnog za poslove pomorstva i saobraćaja. Nema te saglasnosti, nismo je dobili uz ovaj akt, a trebalo je ukoliko se već neko sa nekim sporazumevao, jer mi ne znamo da li će naknadno, kada ova odluka stupi na snagu, uslediti i ta saglasnost nadležnog ministarstva Crne Gore. Ovde iz tačke 3. mi vidimo da su se dve vlade sporazumevale i otuda ono moje na početku izlaganje da smatramo da je ovo bio posao za Vladu, a ne posao za Narodnu skupštinu. Naravno, ne bežimo mi od toga da o tome pričamo, ali ne vodi se računa ovde o ustavnim nadležnostima pojedinih institucija sistema. Ovde se takođe postavlja to osnovno pitanje: prvo, gde je ta saglasnost, zašto je nema i kao drugo pitanje, pitanje koje treba da pronađe odgovor u Zakonu o ministarstvima, jer tu ne vidimo da Ministarstvo saobraćaja i telekomunikacija ima ove nadležnosti, pa se sada postavlja pitanje, da li se budžetom mogu projektovati na prihodnoj i rashodnoj strani troškovi za ove dve organizacije, koje će privremeno, kažu 90 dana, biti u okviru Ministarstva saobraćaja i telekomunikacija Republike Srbije. Veoma je nesrećno pripremljen ovaj akt, ukoliko je trebalo da dođe uopšte u Narodnu skupštinu, kao što je nesrećno došlo do raspada federalne države i do stvaranja ovog surogata, koji danas imamo, a koji ne znamo kako da nazovemo. Ide se stalno nekim obrnutim redom. Prvo se donese Povelja, odrede se rokovi, oni su obavezujući, pa ih onda niko ne poštuje, jer i sada imamo situaciju da još uvek nemamo taj sud savezne države, iako je istekao rok od 25 dana od izbora predsednika, niti imamo zakon o organizaciji i načinu rada institucija državne zajednice Srbije i Crna Gore. Pošto to nemamo htela bih još da vam ukažem na član 17. Zakona o sprovođenju Ustavne povelje i to je stav 2. člana 17. navedenog Zakona u kome stoji da Savet ministara može daodluči da pojedine službe i grupe poslova iz nadležnosti državne zajednice, koje su obavljali organi i organizacije ili službe navedene u članu 15. ovog zakona, budu preuzete od strane institucija državne zajednice Srbija i Crna Gora, a zakon o organizaciji i načinu rada tih institucija još nije donet, pa se može desiti da mi sada donesemo ovakvu odluku, a da onda za neko vreme, u skladu sa članom 17. navedenog zakona državna zajednica donese odluku da nam uzme ono što su nam prepustili ovim dogovorom. Znači, ovo nije konačno rešenje statusa ovih organa i organizacija, ma koliko predlagač to hteo da prikaže kao takvo. Što se tiče ovog predloga odluke ne bih više, jer mi se čini da vas previše ozbiljno shvatamo, obzirom da prilično nekompetentno radite ono što radite, a što se tiče Predloga... (Predsedavajuća: Da li koristite i sledećih 10 minuta?) ... 20 minuta, ja mogu toliko da govorim. Što se tiče Predloga zakona o ministarstvima vidimo da imamo 19 ministarstava, kao što je i bilo ranije. Doduše, jedno ministarstvo menja naziv. Zove se Ministarstvo kulture i medija. I tu se postavlja jedno pitanje: treba li ovde da se ide sa izborom novog ministra, jer ovog postojećeg ministra kulture nismo birali kao ministra kulture i medija, nego sa nekim drugim nadležnostima ovog ministarstva. Mislim da bi tu trebalo Odbor za ustavna pitanja i za Zakonodavstvo da se izjasni po tom pitanju, da ne napravimo neku grešku ida čovekune stavimo u nadležnost nešto što on ne može da obavlja u skladu sa svojim sposobnostima. Takođe, mislim da nije u redu da za dve godine imamo dvazakona o ministarstvima i da je ovo moglo da ide kroz izmene i dopune i neznam zašto je to Vlada htela da predstavi kao novi Predlog zakona. Pokušala sam da u ovom zakonu pronađem sve ono što u prethodnom nije bilo. Nešto je, istina, moralo da se unese, obzirom na to da smo preuzeli izvesna ovlašćenja ministarstava koja su prestala da postoje na saveznom nivou, zbog donošenja Povelje i stvaranja nove državne zajednice. Kroz to su neka ministarstva i Vlada hteli da provuku i nešto što im se nikako ne može dozvoliti da bude u njihovoj nadležnosti. Dakle, da počnemo od člana 3. kod MUP-a ima nešto što mi nikako neće biti jasno, zašto više ne postoji kao nadležnost ovog ministarstva, a to je zaštita ustavnog poretka i bezbednosti zemlje. Kome će MUP to da prepusti? O tome ćemo, naravno, da govorimo kada budemo razgovarali u pojedinostima, o amandmanima, ali to je nešto što je nedopustivo. U članu 4, gde se navode nadležnosti Ministarstva finansija i ekonomije, a zahvaljujući tome što smo u istom momentu imali i predlog rebalansa budžeta, mogli smo da vidimo da se u budžetu planiraju sredstva na kontu Ministarstva finansija za poresku upravu, Upravu za javna plaćanja, agencije za osiguranje depozita, sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka, ali ovde nema nikakvih nadležnosti Ministarstva finansija i ekonomije po pitanju ovih organizacija, a to je moralo da bude i to samo govori o tome da se nije sveobuhvatno pripremao ovaj tekst i da nije u potpunosti konzistentno. Ministarstvo pravde, a to je ono što nas je najviše zaprepastilo, hoće na sebe da preuzme obaveze i ovlašćenja koje nikako ne može da ima. Ne znam da li ste dovoljno obratili pažnju, ali u članu 5. jasno piše da Ministarstvo pravde obavlja poslove državne uprave koji se odnose na organizaciju i rad pravosudnih organa i organa za prekršaje, krivično zakonodavstvo, zakonodavstvo o privrednim prestupima i prekršajima, obligacione odnose, kolizione norme, postupak pred sudovima, amnestija, pomilovanje, advokatura i druge pravosudne funkcije. Ne praveći ovde razliku između pripreme propisa u određenim oblastima, a za šta ovo ministarstvo može i treba da bude ovlašćeno, od poslova u tim oblastima. Nema šta Ministarstvo pravde da obavlja u ovim poslovima. Može samo da priprema predlog zakona o krivičnom postupku, krivični zakon, prekršajni zakon, o advokaturi i tome slično, ali da obavlja poslove u advokaturi ili u sudovima, ne može nikako. Dalje, Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, zaboravilo je da ima jednu važnu funkciju, a to je da mora neko da napravi registar stanovništva, jedinstven birački spisak. Ne znam ko bi to drugi mogao da uradi, nego ovo ministarstvo. Mi ćemo amandmanom dodatno obrazložiti potrebu da ovo bude u nadležnosti ovog ministarstva. Kukali ste mnogi zbog neurednosti tog biračkog spiska, a sada već tri godine niko se ne prihvata tog važnog, ozbiljnog, državnog posla. Biće referenduma, kažete, verovanto vezano za Ustav. Biće bogami i izbora, a to je sigurno, na jesen. Red je da sa čistim biračkim spiskovima idemo i na te izbore i na taj referendum. Ministarstvo poljoprivrede i vodoprivrede ima brojne dodatne nadležnosti, zbog prestanka postojanja pojedinih organizacija na saveznom nivou. Ima nešto što nikako ne može da stoji u nadležnosti ovog ministarstva, niti bilo kog drugo ministarstva, a to je uvođenje u proces proizvodnje genetski modifikovane soje. Ovo ministarstvo to treba da reguliše. Pitamo se, da li je normalno da to na ovaj način legalizujemo, bar iz razloga humanosti, ako ne iz nekih drugih stručnih razloga ili iz razloga vođenja određene politike u ovoj oblasti?! Takođe, Ministarstvo za privredu i privatizaciju, opet zahvaljujući tome što smo mogli da vidimo budžet, da su agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća i preduzetništva, Akcijski fond i Agencija za privatizaciju, kao organi uprave u sastavu Ministarstva za privredu i privatizaciju, koji obavljaju poslove državne uprave i stručne poslove u skladu sa zakonom, moralo je da se nađu i ovde, kao nadležnost ovog ministarstva. Sve ove nove agencije koje ste formirali za ove dve godine, za vas su potpuno samostalne i bez ikakve kontrole, iako u svakom od tih zakona piše da te agencije odgovaraju za svoj rad Vladi Srbije i pojedinim ministrima. Član 10. se odnosi na Ministarstvo saobraćaja i telekomunikacija. Između ostalog, kaže se, stavlja se u nadležnost ovom ministarstvu da uređuje obligacione i svojinsko-pravne odnose u oblasti železničkog, drumskog, rečnog, vazdušnog, poštanskog i drugog telekomunikacijskog i intermodernog saobraćaja. To je nešto što može da bude u nadležnosti samo Republičke direkcije za imovinu, jer se radi o državnoj svojini. Toliko puta ste i ovde spomenuli donacije, da se mi prosto plašimo da donacija ne postane stalna ekonomska kategorija u našem ekonomskom sistemu, a što ne bi zaista bilo dobro. Ministarstvo za rad i zapošljavanje brine o svima, sem o onima koji rade u državnim organima, ali ne videsmo iz predloga zakona ko će da brine o njima, ne stoji to čak ni u vašem ministarstvu kao nadležnost. To je ostalo nejasno. Naročito kod ovog, novoformiranog ministarstva kod koga, kažem, da bi trebalo da se ide i na izbor novog ministra, a to je u članu 18. ministarstvo kulture i medija. Vidimo da je predviđeno da obavlja poslove u domenu delatnosti i stranih informativnih ustanova, stranih sredstava javnog informisanja, dopisništva i dopisnika u Republici Srbiji, registraciju stranih informativnih ustanova i pružanja pomoći u radu stranim novinarima i dopisnicima, istraživanje i analitičko vrednovanje stanja i razvoja medija i odnosa sa javnošću. Pazite, ministarstvo će da istražuje i da analitički vrednuje stanje i razvoj medija. Valjda i tu važe neki tržišni zakoni, valjda se mediji, a ne govorim o medijima u vanrednom stanju, tu svako može svašta da kaže. Tu izađe potpredsednik Vlade pa kaže .... (Predsedavajuća: 20 minuta.) ... ovi su fašisti, ovi su kriminogena grupa, pa izađe drugi ministar pa proziva pojedince i političke protivnike za ubistva i tome slično. Sa sajta Vlade to možete da vidite. Nemoguće je u nekim normalnim uslovima dozvoliti da jedno ministarstvo istražuje, analitički vrednuje, zabranjuje, kažnjava, a vidimo da je i to moguće, mada ne znamo na osnovu kojih propisa. Možda, kada se donese ponovo neki novi zakon o javnom informisanju, ali za sada, kako se i na osnovu čega zabranjuju pojedini listovi ... (Predsedavajuća: 21 minut.) ... završavam, opominju i o tome ćemo raspravljati nakon što vanredno stanje u Srbiji prođe, a ono mora proći.
Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforme Srbije.
Poštovane dame i gospodo, narodni poslanici, spojili smo prve dve tačke dnevnog reda iz vrlo jednostavnog razloga - obe tačke dnevnog reda prate i regulišu pravnu sudbinu onih organa i organizacija koje su se nalazile na nivou SRJ i funkcionisale na tom nivou, rešavajući njihovu sudbinu, kako kroz ostanak na saveznom nivou, odnosno na nivou zajednice država, tako i kroz prestanak rada ili eventualno opredeljivanje da nastave da funkcionišu kao republički organi. Pored ovog tehničkog karaktera, ova dva akta, i te kako imaju neke neposredne i donose neke neposredne benefite, kako za funkcionisanje administrativnog aparata, kroz njegovu racionalizaciju, tako i kroz kontrolu budžetskih sredstava koja su izdvajali isključivo u proteklih desetak godina budžetski obveznici, odnosno poreski obveznici na teritoriji Republike Srbije, a ne i na teritoriji Crne Gore, kao i kroz opredeljivanje određenih mehanizama makroekonomske politike i fiskalne politike kojima Republika Srbija pre ovoga nije raspolagala, odnosno, nije mogla raspolagati zbog toga što je postojao suverenitet, odnosno legalni subjektivitet, ali ne i faktički subjektivitet savezne države na celoj njenoj teritoriji, odnosno praktično su Srbija i Crna Gora funkcionisale kao konfederacija ili kao još labavija zajednica, gde je Crna Gora imala, odnosno nije poštovala one propise koji su donošeni na nivou federacije i ta noćna mora razrešena je donošenjem Ustavne povelje, oko čega je bilo sporova. Sasvim je sigurno da ona predstavlja izraz najmanjeg zajedničkog interesa ove dve republike članice, odnosno predstavlja izraz onoga što je bilo prihvatljivo za obe republike članice. Ono što je bio pozitivni efekat donošenja Ustavne povelje jeste sigurno opredeljivanje nespornog međunarodnog subjektiviteta zajednice država. Dakle, zajednica država Srbije i Crne Gore postala je partner svim zemljama u okruženju, svim evropskim i svetskim integracijama, i mogla je da pretenduje, i može da pretenduje, i pretendovaće na to da bude ozbiljna država i članica, kako Saveta Evrope, tako i Evropske unije i drugih asocijacija, za čije se učlanjenje zalažemo. Ono što je značajno jeste da je Ustavna povelja definisala manji obim nadležnosti, shodno tome, na nivou zajednice država, nego što je to ranije bio slučaj, s tim što je praktično zadržano negde oko 95% rashodne strane u zajednici država za vojsku i za diplomatiju, odnosno, zadržane su one osnovne funkcije koje i opredeljuju karakter zajedničke države kao takve, dakle, funkcija odbrane i funkcija spoljne politike. Ovaj akt jeste tehnički akt, on se naslanja na Zakon o sprovođenju Ustavne povelje, koja reguliše koji organi nastavljaju da funkcionišu kao organi na nivou zajednice država, koji organi prestaju da funkcionišu i koji organi i organizacije postaju republički organi i organizacije. Ovim aktima se obezbeđuje efikasnost administrativnog aparata. U protekla nešto više od četiri meseca, kroz otpremnine, došlo je do rasterećenja administrativnog aparata na nivou savezne države, imali smo preko 10 hiljada zaposlenih na nivou savezne države, ne računajući vojsku, što je ogroman broj, što je potpuno bilo neracionalno. Dakle, za oko 3.400 zaposlenih službnika se smanjio taj administrativni aparat. Sigurno je da će se kroz ovakvu regulativu takav proces i nastaviti. Povećana je efikasnost funkcionisanja administrativnog aparata, dakle, kroz prisjedinjenje nekih funkcija sa saveznog nivoa, kompatibilna ministarstva na nivou Republike i zaokruživanje određenih administrativnih procesa u okviru tih ministarstava, i možda kao najvažnija tekovina, kontrola budžetskih sredstava, odnosno izvršenje rashoda na nivou Republike Srbije, dakle, rashoda zajednice država. Ministarstvo finansija i ekonomije Republike Srbije, posle 85 godina, praktično može da omogući građanima Srbije da imaju uvida u svaki dinar koji građani Srbije, kao poreski obveznici, investiraju u funkcije zajedničke države, i to je jedna od najvažnijih tekovina Zakona o ministarstvima. Dakle, izvršenje rashoda, odnosno budžetska kontrola, koncentrisana je na nivou Ministarstva finansija i ekonomije i sada građani Srbije konačno mogu da postanu potpuni vlasnici onoga što kao poreski obveznici i ulože u budžet Republike. Optimizacija imovine, dakle, neposredno ustupanje kasarni Vojske Jugoslavije, koje su nepotrebne za dalje korišćenje, nešto što je opet građeno sredstvima, pre svega, građana Republike Srbije i što će sasvim sigurno poboljšati mnoge pozicije na budžetskoj, odnosno prihodovnoj strani u republičkom budžetu. Uprava carina, koja omogućava da carinjenje robe, odnosno carinski nadzor, bude koncentrisan na nivou Republike, a mi znamo šta se dešavalo proteklih desetak godina upravo sa carinama, kakve su zloupotrebe bile moguće, upravo zahvaljujući tome što Republika Srbija nije mogla da iskontroliše u potpunosti i na adekvatan način ono što se dešava kroz carinjenje, odnosno kroz carinski nadzor, i time ova dva snažna značajna elementa, i makro-ekonomske politike, ali i fiskalne politike, konačno stanuju u Vladi Republike Srbije, stanuju u Ministarstvu finansija i ekonomije, i sigurno je da time Ministarstvo finansija i ekonomije i Vlada stiču snažne instrumente da se makro-ekonomska politika reguliše na bolji i na kvalitetniji način. Ukoliko je tačno da su cvetovi budućnosti uvek sadržani u semenu sadašnjosti, možemo reći da su ovi dokumenti udarili kamen temeljac, kako za buduće međunarodne integracije zajednice država Srbije i Crne Gore, tako i za obezbeđivanje domaćinskog gazdovanja sredstvima građana Republike Srbije, i to je najveća korist koju građani, kroz predlog i kroz Zakon o ministarstvima, u ovom trenutku dobijaju. Zbog toga apelujem na sve one poslanike, odnosno na sve političke stranke, koje se zalažu za zajedničku državu Srbije i Crne Gore, da zbog karaktera i zbog prirode ovih akata, koji opredeljuju i obezbeđuju funkcionisanje zajednice država, glasaju za ovaj zakon. Hvala lepo.
Da li se još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Ako ne, reč ima narodni poslanik Velimir Simonović,na osnovu korišćenja prava iz člana 89. Poslovnika. Ukoliko se niko drugi od predstavnika ili predsednika ne javlja za reč, preći ćemo na raspravu po prijavama. Prvi će reč imati narodni poslanik Branislav Blažić, a posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, oko ove odluke želim da kažem nekoliko reči. Ako je išta moralo da ostane kao savezna funkcija, to je morao da bude Inspektorat i kontrola letenja, i sve što je u vezi sa vazdušnim saobraćajem. Mi smo članovi međunarodnih organizacija koje se time bave. Verujem da ćemo imati probleme posle ovoga. Oni će staviti prigovor da žele da sarađuju samo sa zajedničkom državom. Tu je i pitanje licenci za vazduhoplove koji mogu da lete itd. i nastaće, verujem, izuzetni problemi koje ćemo imati u međuvrmenu saradnju u domenu vazdušnog saobraćaja. Moguće je da ćemo to ipak kasnije možda vratiti na savezni nivo. To što misle i Vlada Republike Srbije i Vlada Crne Gore da će biti prihoda od preletanja stranih aviona, koji plaćaju, razume se, to po međunarodnim propisima ne ide u budžete vlada. Tačno je propisano na šta te pare mogu da se troše - na usavršavanje, opremu itd. da bi kontrola leta bila što efikasnija, kao i drugi uslovi, aerodrom itd. Ta sredstva nikako neće ići u budžete. Imam dosta kontakata sa ljudima koji se tim poslom bave kod nas, bilo što su radili u saveznim organima, koji su se time bavili, bilo što rade u JAT-u itd.Može se dogoditi, i već se o tome pronose neki glasovi - da Crna Gora ima ponuda, kako sam načuo, da će kontrolu leta nad prostorom Crne Gore vršiti, recimo, neka italijanska služba. Mogu da im ponude nižu cenu i da oni tada ne koriste usluge Republike Srbije. Prema tome, ovo osnivanje direktorata itd. veliko je pitanje šta će sa time da se dogodi u budućnosti. Tu je Srbija morala da insistira da ti poslovi ostanu na saveznom nivou, apsolutno. Oni su jednako važni, čak mnogo važniji nego što je akreditaciono telo npr. Problemi saobraćaja su mnogo važniji, ili barem jednako važni kao i ovih nekoliko službi, koje ostaju na saveznom nivou. Što se tiče ministarstava, tu nemam neke naročite primedbe. Pomenuo bih samo da se stiče utisak među ljudima koji rade ili su rukovodioci, direktori ili zaposleni u onom što se zove industrija, ali u klasičnom smislu mašinogradnja, kada razgovaram sa direktorima nekih preduzeća, a to su obično inženjeri mašinstva, pa se sa njima lako sporazumevam, da se nijedan ministar u Vladi Srbije ne bavi previše problematikom mašinogradnje. Možda je bilo dobro da se ili formira minsitarstvo za industriju ili da se prekrsti ministarstvo, koje je već postojalo, pa da bude ministarstvo industrije, energetike i rudarstva, razume se da bi onda morala da dođe nova ličnost na čelo tog ministarstva.
Prelazimo na raspravu po prijavama za reč, po redosledu narodnih poslanika u zajedničkoj raspravi; prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Milorad Mirčić.
Usvajajući ove predloge zakona, koji se odnose na sprovođenje zakona o ustavnim poveljama, čuli smo ovde obrazloženja od predstavnika predlagača, obrazloženje koje se nalazi u pisanom obliku Predloga zakona. Prateći njegovo izlaganje, zbog toga sam zamolio predsedavajućeg da mi omogući stenogram, da bi neke stvari precizirali, jednostavno proizilazi da je to sela jedna neformalna grupa s jedne i sa druge strane, dogovorili se da ovo ne treba toj zajedničkoj državi. Ali, dobro, znamo kakva je sudbina, znamo da je tu bilo kompromisa, znamo da je najmerodavniji bio Solana, ali gde je vama mudrost, znanje i pamet, gde vam je taj futuristički pogled na reforme, kako vi to ističete?! I ono što je najbitnije, što vam je najbolji argument, a to je da realnost stanja nameće određena rešenja. Zašto niste pogledali realnost stanja kada ste pred ovu skupštinu stavili Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima? Bezbroj puta sa ove govornice srpski radikali su rekli šta ne valja u postojećem Zakonu o ministarstvima. I sami ste priznavali da u postojećem zakonu neke stvari nisu definisane. Možda je trebalo nešto razdvojiti, možda je trebalo nešto dodati postojećim ovlašćenjima ministara, a onda nam serivate nešto što nema blage veze sa ovim za šta se uvek sa ove govornice, gospodo, zalažete da sprovodite. Evo vam primer. Bila su vam puna usta naših ljudi koji žive u inostrnstvu. Prosto nije čovek mogao da ostane živ od vas. Malo malo, pomenete dijasporu, srpsku dijasporu, koja zaslužuje vašu pažnju. Napravili ste grešku kada ste usvajali Zakon o ministarstvima. To ste priznali i rekli ste - u redu, ali to je Ministarstvo za ekonomske odnose sa inostranstvom. Podrazumeva se da ono preuzima brigu o našim ljudima koji su u dijaspori. Evo vam sad prilike, gde ste to iskoristili? Niste, gospodo. Znate koliko vas interesuje dijaspora? Onoliko koliko vam je finansijski pomagala da dođete na vlast. A kada ste došli na vlast, zaboravili ste tu dijasporu. Hajde da vidimo na tom konkretnom ministarstvu kakva je potreba bila, ako ste već za minimum elemenata očuvanja zajedničke države Srbije i Crne Gore, zašto onda duplirate ministarstva, zašto neke poslove duplirate. Evo vam isti primer, Ministarstvo za ekonomsku saradnju. Šta nam je zajedničko u savezu sa Crnom gorom? Isto jedan resor koji se zove ekonomska saradnja sa inostranstvom. Ako već prihvatate da smanjimo troškove, ako ništadrugo, pošto vi, vidi se, jako vodite računa o finansijama i smanjenju troškova, zašto niste onda rekli: u redu, to imamo na nivou zajendičke države, na nivou Saveza Srbije i Crne Gore, sada nam to privremeno ne treba. Ako je u pitanju personalni problem, konkretno ministar, može mu se naći neki posao. Neshvatljive su stvari koje vi radite. Neshvatljivo da čovek koji zastupa Vladu ovde kaže: ovo je jeftinije za Srbiju odnosno Savez Srbije i Crne Gore. A upravo sledeća tačka dnevnog reda vas demantuje. Sledeća tačka je rebalans, koja jasno ukazuje da je sada mnogo skuplja administracija na nivou saveza Srbije i Crne Gore. Pogledajte malo, očito da niste u saglasnosti a ministrom za finansije. Pogledajte, taj predlog je skuplji sada za administraciju na saveznom nivou. Ono što me zabrinjava, to je što se ovde iznose neke činjenice, doduše u obliku parola da u semenu prepoznajemo cvet, ali, dragi kolega, u onim iglicama za košulje. To nije seme za ćuskije.To ne može nikada biti seme za ćuskije. Ne možete da pričate o potrebi postojanja Ministarstva odbrane na nivou zajednice Srbije i Crne Gore, a u ovom predlogu zakona o ministarstvima pogledajte kakve su ingerencije MUP. Obezbeđuje granicu! Kakva je onda svrha postojanja vojske? Šta je, izmislili ste nešto novo? Pa kako ćete onda, sprovodeći Rezoluciju 1244, u kojoj piše - povratak vojske i policije, kako ćete onda vratiti vojsku da obezbeđuje granicu? Nećete, jer ne obezbeđuje ni unutrašnje granice Srbije. Ako Crna Gora to isto radi, kakva je onda svrha, čemu to? Vi bombardujete javnost da se borite za zajedničko tržište, zajedničku carinu, zajednički monetarni sistem, a kroz ove zakone sve posebno predlažete! Pa, odlučite se jednom! Niko vam neće zameriti ako izađete sa jasnom računicom i jasnim stavovima i kažete: u redu, gospodo ovo je skuplja varijanta za Srbiju, ali smo spremni da podnesemo žrtve, da za tri godine sasvim jasno definišemo kakav je status Srbije. A ne ovako, niti voda, niti vino.A vi, gospodine ministre, ja vas molim ako možete upotrebiti svoj autoritet da mi dostavite ovaj stenogram, jer bi mi stvarno bio dragocen!
Ima reč narodni poslanik Bojan Pajtić, replika.
Poštovani kolega, dopada mi se što ste citirali moju botaničku metaforu, ali nigde na svetu vojska ne obezbeđuje granicu, uvek to čini policija.
Ima reč narodni poslanik Zoran Anđelković, a posle njega narodni poslanik Dragan Jočić.
Dame i gospodo, u ovoj objedinjenoj raspravi, u kojoj ima desetak poslanika iz DOS-a, to što mi budemo govorili i nema neki značaj, naročito što ne postoji pravo na amandmane, tako da nemamo šta ni da glasamo. Ali je suština da nekoliko stvari ipak ovde kažemo. Prvo oko ove odluke koja je rezultat usvojene Ustavne povelje i formirane nove državne zajednice i naravno sama po sebi odluka u smislu obaveze da se definiše odgovarajući status organa i organizacija, koji su do sada bili na saveznom nivou. To nije sporno, logično je i mora da se u tom smislu nešto reši. Ovde je pitanje koje su to institucije,organi i organizacije sada na saveznom nivou ostale, bolje rečeno na nivou državne zajednice Srbije i Crne Gore, a koje se prenose na nivo Srbije i na nivo Crne Gore. Već u prvom stavu pominju se i dve organizacije ili organi. Rekao bih da su to ipak tela. To je Koordinacioni centar za Kosmet i Nacionalni savet za saradnju sa Međunarodnim krivičnim tribunalom. To nisu nikakve organizacije ili organi. Šta sad to znači? To znači ako sutra savet ministara formira neku komisiju za elementarne nepogode, zato što je pao sneg u maju mesecu ili je bila neka poplava, da onda o tome treba da se izjasniSkupština Srbije i Skupština Crne Gore, da bi bili tamo. To je u članu 15. Ako je neko definisao prethodno u članu 15, postavlja se pitanje kako je mogao da definiše komisije i radna tela kao organe i organizacije. Ako se oni definišu kao organi i organizacije, onda se postavlja pitanje za svaku komisiju, za komisiju za gradske zajednice ili nešto drugo sutra dan, da i to treba da bude aneks u članu 15, pa na osnovu toga da se izjašnjava Skupština Srbije i Crne Gore. Potpuno je nelogično da se odgovarajuća radna tela ovde tretiraju kao organi i organizacije. Da li to znači da će ti organi i organizacije trajati večito? To znači da Koordinacioni centar za Kosovo i Metohiju, bez obzira kako bilo sa Rezolucijom, da će on kao takvo telo da postoji. Prema tome, potpuno je necelishodno. Naravno, ministar mi je već odgovorio da je to vezano za član 15. zakona. Mi smo o tom zakonu govorili ovde, kada se raspravljalo u parlamentu. Tada smo to kritikovali i tada smo govorili da nije logično. Naravno, rezultat toga je danas i ova odluka, koja sama po sebi ima sa te strane problem. Drugo pitanje, o čemu je profesor Simonović govorio, a ja ne bih da ponavljam. Samo spuštanje na nivo republika kontrolisanja civilnog i vazduhoplovnog saobraćaja jeste jedno delikatno pitanje koje će se sasvim sigurno odraziti, ne na ekonomskom planu, nego na mnoga druga pitanja i mnoge druge mogućnosti kontrole vazdušnog saobraćaja. Onaj ko ne kontroliše celinu vazdušnog saobraćaja jedne zemlje, samim tim priznaje da nije jedna država, jedan prostor, da ne predstavlja nikakav zajednički faktor. Prema tome, iz ovoga proističe da sutradan ni vojska Srbije i Crne Gore nema pravo da kontroliše. Verovatno će se i oni podeliti, da kontrolišu svako svoje nebo, ako civilni sektor ovde kontroliše svoje nebo. Mislim da su u tom smislu bile obaveze onih koji su pregovarali, ne znam ko je pregovarao, nismo ni to čuli, da se i o tome ovde jasno kaže šta se dobija, šta se gubi. Kad smo oko toga šta se gubi i šta se dobija, moram da kažem da to fali u ovom obrazloženju. Neophodno je da poslanici znaju šta mi to kao Srbija preuzimamo, ne samo po nazivu institucija, nego po ingerencijama tih institucija, po broju zaposlenih, po rashodima tih institucija i po onome šta se planira sa tim institucijama - da li da ostanu takve, da li će se reintegrisati, da li će se pojaviti nove institucije, koji je to broj, kakav je broj i da ne govorim o svim tim parametrima i elementima? Ovako, uz ovo obrazloženje o tome da se te institucije, organizacije ili organi samo preuzimaju, mi u stvari ne znamo suštinu i ne znamo tačno šta mi u stvari preuzimamo. Kad kažemo da preuzimamo Muzej istorije Jugoslavije, koji prestaje da postoji, pa ga država Srbija preuzma, šta smo preuzeli - da li smo preuzeli Muzej istorije Jugoslavije ili Muzej istorije Srbije, koliko je ljudi tamo zaposleno, šta će se desiti sa tim muzejom, da li on pripada nekom ili ne pripada? Uzeo sam samo taj primer, svejedno, mogu bilo koju drugu organizaciju ili organ na taj način ovde da otvorim ili da uzmem kao primer i da mi kao poslanici znamo. Iz ove odluke, kad je usvojimo, mi samo znamo da one više nisu u ingerenciji državne zajednice i Saveta ministara, nego Vlada Republike Srbije ima nad njima ingerenciju i ništa više od toga. Jednostavno, ne znamo šta se dešava u tim institucijama i gde se one nalaze. Dobro je da znamo, na primer, šta se dešava sa Hidrometeoroliškim zavodom, jer često se o Hidrometeorološkom zavodu govori više iz vremenske prognoze. Oni koji malo poznaju tu oblast, znaju da, što bi rekli, kad mrak padne, tek tada je Hidrometeorološki zavod bitan za život svakog građanina, da ne govorim o hiljadu stvari koje su u toj oblasti bitne. Bitno je da znamo šta se dešava, koliko ljudi, šta, kako i na koji način država dalje preuzima obavezu i brige prema tim institucijama! Kada je reč o zakonu o ministarstvima, mi smo i do sada u više navrata, kada je zakon o ministarstvima bio na dnevnom redu, imali jedan zahtev, jedan amandman, sugestiju, predlog ili kako god hoćete, a to je da je neophodno, o tome je bilo dosta reči čak i u vladajućem delu, čak i u koaliciji DOS, u javnosti, u poslednje vreme, kad kažem u poslednje vreme, negde oko Nove godine, onda se prestalo sa tom pričom, a to je uvođenje ministarstva za sport i omladinu. Uostalom, mislim da rezultati u sportu u poslednjih godinu i po dana dovoljno govore o tome koliko je neophodno da ovo ministarstvo postoji. Kada sam ja bio ministar, bili smo svetski prvaci i u košarci, i u rukometu, i u odbojci i na olimpijskim igrama, a sada, nažalost, gubimo i od Bugarske, i od Azejberdžana i od svih drugih. Da li je to moja zasluga, gospodine Pal Šandoru, ili ne, to su žalosne činjenice po vas, a po mene pozitivne! Voleo bih da i danas vaš ministar ima takve rezultate. Neophodno je da imamo takvog ministra, nezavisno od toga da li ja bio danas u opozciji, ovde ili onde. Ova oblast je mnogo važna. Ona nije važna samo za sport, važna je za privredu, važna je za ukupnu afirmaciju jedne zemlje. Neophodno je da se u toj oblasti više učini i neophodno je da se u toj oblasti urede odnosi, da se stvori jedno ministarstvo. Mi smo ovih dana, pre desetak, 15, mesec dana ili više pričali o tome, o Zakonu o sportu itd. Nije nama problem Zakon o sportu. Mi imamo dobar Zakon o sportu. Mogu neki članovi da se menjaju. Taj zakon o sportu je pre mene usvojen. Mi imamo problem sa tim kako se sprovodi i na koji način država stoji iza sportskih organizacija, koliko ih pomaže. Imamo veliku krizu u sportskim organizacijama, nažalost. Neophodno je da se u tom smislu, ne zato što neko iz opozicije hoće, neće biti ministar sporta neko iz opozicije, nego iz vladajućeg dela, ali neophodno je tu oblast urediti i otvoriti ministarstvo za omladinu i sport. Mislim da bi bilo dobro da, pre nego što glasate, o tome još jednom razgovarate na Vladi i u Koaliciji DOS i da to rešite.
Ovim završavamo rad u prepodnevnom delu. Na zahtev poslaničke grupe DSS došlo je do izmene u redosledu, pa popodnevni deo počinje narodna poslanica Bojana Aleksić, a posle nje narodni poslanik Branislav Blažić. Sednica Zakonodavnog odbora održaće se danas u 14,00 sati u prizemlju. [[Posle pauze - 15.55]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Molim vas da utvrdimo da li postoji kvorum za rad. Ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice, izvolite. Konstatujem da imamo kvorum za rad i nastavljamo po redosledu narodnih poslanika, po prijavama za reč, u zajedničkoj raspravi o Predlogu odluke o prihvatanju sporazuma i Predlogu zakona o ministarstvima. Reč ima narodna poslanica Bojana Aleksić, a posle nje narodni poslanik Branislav Blažić.
Kao što je dobro poznato Demokratska stranka Srbije je podržala usvajanje Ustavne povelje, baš kao što je podržala i Beogradski sporazum i od početka se zalagala za opstanak zajedničke države Srbije i Crne Gore. Opstanak zajedničke države Srbije i Crne Gore, ali u pravom smislu te reči, u smislu stvaranja jedne prave moderne, evropske, demokratske države koja će postati sastavni deo velike evropske porodice i to na ravnopravnom principu. Nažalost, kako idemo od Beogradskog sporazuma do današnjeg dana i dokumenata koji su u međuvremenu usvajani, ta zajednička država se sve više i više topila i od njene suštine mi danas imamo samo formu, što je, pre svega, zasluga i jedne i druge republičke vlade koje, ustvari, nisu iskreno želele opstanak te države, već su pod pritiskom međunarodne zajednice morale, eto kakvu-takvu, državu sačuvati, a ustvari ostala je samo ljuštura, dok su sve važne institucije otišle republikama. Ovo što danas imamo pred sobom, ovaj predlog sporazuma upravo je najbolji dokaz za ove moje tvrdnje. Sve ono što je relevantno, što je ostalo da se naknadno definiše njihov status, posle usvajanja Ustavne povelje i Zakona o njenom sprovođenju na saveznom nivou podeljeno je tako što su sve bitne institucije, sve one institucije gde postoji nekakav novac ili mogućnost da ostvaruju nekakav profit, otišle u nadležnost država članica Srbije i Crne Gore, odnosno u nadležnost dve republičke vlade i resornih ministarstava, dok su na saveznom nivou ostale neke manje važne institucije koje će verovatno vremenom i same lagano odumirati. Podsetiću samo da je DSS bila protiv Zakona o usvajanju Ustavne povelje, da smo imali najveće primedbe upravo kada je bila reč o vojsci i o raspodeli imovine vojske i da smo već tada ukazivali na članove 15. i 17, kao i na članove koji vode dezintegraciji zajedničke države. Sam član 17. Zakona o sprovođenju Ustavne povelje, iz koga je proizišao predlog sporazuma koji mi danas razmatramo, vrlo je neprecizan. Logično bi bilo očekivati kako se u članu 17. kaže da Savet ministara zajedničke države bude taj koji će se pozabaviti ovim institucijama iz člana 15. - da on treba da da predlog i da posle toga savezna skupština to treba da definiše i usvoji, a eventualno posle toga imalo bi svrhe da o tome razmišljaju i razgovaraju i parlamenti država članica. Ali, sam član 17. kaže ovako: "Savet ministara može da odluči da pojedine službe i grupe poslova iz nadležnosti državne zajednice Srbija i Crna Gora (a obavljale su organizacije ili službe navedene u članu 15. i 16. ovog zakona)budu preuzete od strane institucija državne zajednice Srbija i Crna Gora". Šta znači - Savet ministara može da odluči? Da li to možemo da shvatimo kao preporuku? To jedino tako shvatam! Zaista me čudi, s obzirom da ista vlast u ovom momentu, odnosno iste partije su na vlasti i u saveznoj državi i u državama članicama, zaista ne vidim zbog čega se, a pre svega u proceduralnom i logičkom smislu, nije tim putem išlo. Rezultat bi na kraju bio isti. Ono što sigurno najviše pada u oči, još jednom ću da ponovim, to je pitanje kontrole letenja koja prelazi u republičku nadležnost, a to za sobom povlači i članstvo u međunarodnim organizacijama, svi znamo da svaka normalna država ima svoju kontrolu letenja, jednu jedinstvenu i da je kao takva članica raznih međunarodnih organizacija, što ovde nećemo imati kao slučaj, odnosno ako je kontrola letenja u nadležnosti Srbije šta se onda dešava sa vazdušnim prostorom Crne Gore i kako će to sve skupa funkcionisati, a to nama zaista nije jasno. Ono jedino što je jasno to je da se iz kontrole letenja dnevno ostvaruju ogromne količine novca, a znamo koliko koštaju preleti aviona. Pored ovoga, želela bih da kažem neku reč i o zakonu o ministarstvima. Naravno, nove ingerencije su u pitanju, one proizilaze upravo iz ovog predloga sporazuma, a to ne bih sada više komentarisala. Ono što mi nije jasno, to je da nove ingerencije Ministarstva kulture nemaju praktično nikakve veze sa tačkom dnevnog reda koju mi danas razmatramo, ali mislim na ono što se kaže da Ministarstvo kulture postaje ministarstvo kulture i medija, odnosno da će se sada mnogo ozbiljnije baviti pitanjem informisanja. Svi mi znamo da je zakon o informisanju tu, trebalo ga je davno doneti, dve godine ga i javnost i predstavnici medija sa nestrpljenjem očekuju, on još uvek nije donet i ne znamo kada će biti, ali zato imamo baš u ovom trenutku jednu situaciju koja u mnogome liči na onu istu medijsku situaciju koju smo imali uoči 9. marta 1991. godine. Dosta je sličnosti sa tim. Samo želim ovom prilikom da podsetim ministra kulture, gospodina Lečića, žao mi je što on danas nije sa nama, da je upravo u jednoj situaciji, u jednoj atmosferi medijskog mraka on bio taj čovek koji je posle pokušaja uvođenja vanrednog stanja, posle demonstracija, a po ovom istom zakonu po kome je sada uvedeno vanredno stanje, u situaciji posle demonstracija 9. marta on bio taj koji je predvodio "plišanu revoluciju" na Terazijama, a mnogi od nas su učestvovali u to vreme kao opozicionari i svi smo se zajedno borili za probijanje tog medijskog mraka. Jedan od osnovnih zahteva sa Terazijske česme iz tog vremena, setićete se, bio je upravo protest protiv ukidanja skupštinskih prenosa a jedno od osnovnih dostigunuća i kompromisa koji je posle demonstracija, tom prilikom, napravljen, jeste da su se ponovo počele prenositi sednice republičke skupštine. Ovom prilikom želim da pozovem ministra Lečićada se seti Branislava Lečića sa Terazijske česme kao vođe "plišane revolucije" i da ukine medijsku blokadui medijski mrak u kome se Srbija našla.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Ljubiša Maravić.
Prvo ću o odluci koja je predložena. Ne bih hteo da ponavljam ono što su moji prethodnici već naveli kao nedostatak ove odluke, ali iz ove odluke se praktično ne vidi koji su to državni organi koji u ime država članica zaključuju ovaj sporazum. Ova odluka ne samo što je neprecizna, nego je i pogrešna. Naslov odluke je pogrešan. Ako se nešto prihvata onda to znači da nešto već ranije postoji, pa ovaj organ prihvata to. Ovde iz reči predstavnika Vlade saznajemo da su Vlada Republike Srbije i Vlada Republike Crne Gore nešto dogovorile i to pretočile, ali ne u sporazum. Za sporazum, u skladu sa ovom poveljom i zakonom, očigledno bi bile nadležne skupštine republika država i možda je dobro što ste vi to stavili ovde na dnevni red, ali pravno - tehnički bi ovo trebalo potpuno drugačije da izgleda, počevši od naziva pa nadalje. Dalje, što se tiče prve tačke ove odluke, moji prethodnici su rekli da član 17. stav 2. Zakona o sprovođenju Ustavne povelje daje to pravo Savetu ministara da odluči koji organi mogu da nastave sa radom kao zajednički organi. Očigledno iz jedne protivustavne Ustavne povelje i jednog Zakona za sprovođenje Ustavne povelje, sa mnogim nedostacima i nepreciznostima, počevši od termina i značenja pojedinih reči potpuno stranih postojećoj pravnoj terminologiji koja važi kod nas i tu podržavam jednog od ministara koji je pre dva meseca rekao da smo prava akademija nauka u odnosu na Zapadnu Evropu i ono što nam se prevodima nudi ovde. Tačka 2. ne bi smela da bude u ovom sporazumu, jer se njom definiše prestanak jednog organa. Naravno, u okviru tačke broj 1. ne bi smeli da budu organi pod brojem 8. i pod brojem 9. To su obična radna tela, odbori, pomoćna tela bivše savezne vlade. Oni formalno-pravno nisu organi državne uprave, nisu ni upravne organizacije, niti posebne organizacije. Oni su u rangu neke paralele Administrativnog odbora i kao takvi ne bi smeli da budu u ovom dokumentu. Neću da ulazim u detalje, očigledno da se ova državna zajednica smatra kao jedna nevladina organizacija, pa sve može da prođe. Međutim, iz te činjenice sledi ovo drugo što se zove Zakon o ministarstvima i osnov se nalazi u članu 94. Ustava Republike Srbije. Moram da kažem da je ta odredba vrlo precizna, ona kaže da se Zakonom uređuje organizacija i nadležnost ministarstava, organa uprave u njihovom sastavu i posebnih organizacija. Vidite, ipak delokrug ne bi smeo da se stavi u ovaj zakon, nego baš organizacija i nadležnost. Kada se kaže organizacija misli se na organizacionu strukturu po vertikali u ministarstvima, a kad se kaže nadležnost, misli se na onaj suženi deo poslova koje određeno ministarstvo obavlja. Međutim, to i nije najveći problem ovog Predloga zakona. Ovo je nasleđena praksa i već 20 godina na sličan način se rade ovipropisi kojima se uređuje organizaciona struktura državne uprave. Međutim, ono što treba da naszabrine jeste što u ovom Predlogu zakona mi nemamo jasnu podelu na organe državne uprave, a složićete se da su to ipak ministarstva koja su samostalna i nemamo podelu na organe uprave koji su u sastavu ministarstva, koji vrše određene poslove državne uprave i ona treća grupa su stručni poslovi, za čije vršenje se formiraju posebne organizacije. Ova trostepena struktura jednog organa nije do kraja sprovedena u Zakonu o ministarstvima i zbog toga je Srpska radikalna stranka podnela nekoliko amandmana u prilog vašem konceptu. Znači, nije se zalagala za neki drugi koncept, nego baš u prilog vašem konceptu, vaša organizaciona struktura, 17, 18 ministarstava itd. Ovde se postavlja još jedno pitanje. Vi u okviru vašeg ministarstva ili blizu vašeg ministarstva imate Agenciju za unapređenje državne uprave. Verovatno je ovo bio njihov posao, da osmisle tu organizacionu strukturu po vertikali, horizontali i poslovima. Još jedno glavno pitanje, koje nije do kraja razrešeno u ovom predlogu zakona, a to je pitanje dimenzija, obima nadležnosti pojedinih organa državne uprave. Uzeću za primer Ministarstvo finansija koje je, sudeći po ovom predlogu zakona i pojedinačnim zakonima, gde se konstituiše nadležnost u određenim poslovima, postalo preglomazno, postalo verovatno i neefikasno zbog toga, verovatno se upliće u mnoge stvari u koje ne bi smelo da se upliće. Za razliku od tog ministarstva postoje ministarstva gotovo bez nadležnosti u smislu onoga što može biti nadležnost organa državne uprave. Mislim da do krajnjih konsekvenci niste razradili princip i ovde se ne vidi jedan sistem. Ja vas u potpunosti razumem. Vrlo je teško da neko ko se razume u organizaciju državne uprave to sprovede u jednom političkom ambijentu, u jednom političkom miljeu 17 stranaka, svako razvlači na neku svoju stranu i verovatno taj problem vi zadugo nećete biti u prilici da rešite, ali ono što je potrebno Republici Srbiji, ukoliko želi da bude organizovana država, mora da razreši statusna pitanja svojih državnih organa. U tom kontekstu morala bi principijelno da zauzme stav, šta su to organi državne uprave, šta su to upravne organizacije, šta su to posebne organizacije. Za protekle dve godine neke promene su urađene i to mora da se prizna. Nešto što po prirodi stvari treba da bude organ uprave u sastavu ministarstva, a uzeću za primer samo poresku upravu, koja po logici stvari pripada ministarstvu kao poseban organ uprave, a do pre nekoliko godina je bila posebna organizacija, što ona ne bi smela da bude. Zbog čega? Pandam ovoj organizaciji jeste primena Zakona o opštem upravnom postupku, pa smo imali sutuaciju da posebne organizacije primenjuju upravni postupak, a one su i suviše stručni organi koji praktično treba da budu samo u nekoj supsidijarnoj primeni pravila opšteg - upravnog postupka. Vi ovo niste razradili do kraja u Predlogu zakona o ministarstvima i to će biti veliki nedostatak za budući rad ovih ministarstava, činjenica je da su skoro sva ministarstva blokirana. Ne rade na način kako to treba da se radi. Još jedna opasnost koja se krije, koju niste uspeli da rešite. Prilikom definisanja pored naziva i dimenzija jednog državnog organa moralo je da se vodi računa i o obimu ljudskih prava, garantovanih sloboda, gde postoji mogućnost uplitanja države i sa druge strane efikasnosti države u zaštiti sloboda i prava čoveka i građanina. Mislim da tu niste napravili kvalitetan balans. Niste napravili balans, niste napravili jasnu podelu. Naravno, to ne može da se uradi ovim zakonom. To se radi pojedinačnim zakonima gde se određuje konkretna nadležnost, međutim, ja ne vidim sistem i to je najveći problem. Kada bi se video jedan sistem onda bi mogli da pričamo o tome i da dimenzioniramo druge državne organe i konkretne zakone, materijalne odredbe kojima se direktno zadire u neka prava. Mi smo podneli nekoliko amandmana sa zahtevom i verovatno će većina biti usvojena zbog toga što ne ulazimo u vaša politička opredeljenja, uopšte neulazimo u to, već možemo reći da se pre svega radi o pravno - tehničkim odredbama. Morate voditi računa o ovim sugestijama, jer ne mogu da kažem da su prigovori, morate voditi računa o tome u kom smislu treba definisati i štatreba definisati ovim zakonom. Ustav nalaže organizaciju i nadležnost da regulišemo zakonom o ministarstvima. Tu treba biti oprezan. Vi ste na početku rekli da se daje nešto u vezi delokruga. Mislim da je to pogrešno. Nisam ni pristalica toga da u okviru ovog zakona prepisujemo nadležnosti iz svih pojedinačnih zakona vezanih za jedno ministarstvo. Ni to nije dobro rešenje! Grupa poslova mora da se definiše. Običan građanin kada pročita zakon o ministarstvima, da zna kome treba da se obrati. I još jedna velika primedba, a to je već stvarno ozbiljna primedba. Za protekle dve godine, naša ministarstva su razvlašćena. Vlast su dobile agencije i biroi. To je pogrešno. To ne sme da se radi. Mnogo je bolje za državu da ima manji broj ministarstava, koja treba da budu samostalna i odgovorna za sprovođenje te politike, nego da se to razvlači na puno strana gde se ne zna ni ko je nadležan, niti se stvaraju uslovi za efikasnost države da normalno posluje.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić, a posle njega narodni poslanik Dragan Lazić.
Poštovane kolege poslanici, gospodine ministre, danas bi trebalo da usvojimo neka prateća akta koja su posledica nedavnog usvajanja Ustavne povelje, tačnije Predlog odluke o prihvatanju sporazuma država članica. Uz puno uvažavanje drugih aspekata, koji su nabrojani u ovoj odluci, u svom izlaganju bih se osvrnuo na dva pitanja i to pitanje Arhiva Jugoslavije i Koordinacionog centra za Kosovo i Metohiju. Ovo je možda iz razloga što su ova dva pitanja, svako na svoj način, posebno osetljiva, jer mislim da nisu ispunjeni mnogi prethodni preduslovi za njihovo definisanje. Kada je u pitanju Arhiv Jugoslavije, nažalost u javnosti ima mišljenja, ona su podeljena po tome da li je kulturno-istorijsko nasleđe bivše Jugoslavije za nas interesantno u onom delu koji je vezan za sadašnju državnu teritoriju, ili se tiče teritorije prethodnih država, kao što su bile Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca, Kraljevina Jugoslavije, Demokratska Federativna Jugoslavija, FNRJ, SFRJ i na kraju SRJ. Po mom mišljenju, arhiv koji prelazi u nadležnost Republike Srbije treba da čuva svu istorijsku građu koja predstavlja istorijsko blago i svedočanstvo o prošlim vremenima. Takođe mislim da bi Arhiv Jugoslavije posebnu pažnju trebalo da posveti istorijskim i kulturnim zbivanjima na prostoru AP Kosovo i Metohija. Ovi istorijski artefakti najbolje demantuju pravu poplavu najnovijih falsifikata naše istorije. Među falsifikatima, trenutno se najviše lansira priča o ilirskom poreklu Albanaca i o nekom tobož državno-pravnom kontinuitetu sadašnjih Albanaca sa starovekovnom Ilirijom. Ovu falsifikatorsku frazeologiju sada naročito podržava deo UNMIK-ove administracije, na čelu sa Mihaelom Štajnerom. Gle čuda, to se upravo dešava sada, kao što pišu današnje "Večernje Novosti", kako ovaj albanski zet i državotvorac želi da prenese sva ovlašćenja UN na šiptarske secionističke strukture, a istorijski gledano, činjenice su sasvim drugačije. Drugo, pitanje nadležnosti i obaveza Koordinacionog centra za Kosovo i Metohiju, u ovoj odluci koja je data, nije dovoljno precizirano, tako da traži određene inovacije. Međutim, međunarodna zajednica, moramo da konstatujemo, ni do današnjeg dana nije omogućila povratak nekoliko stotina hiljada prognanih sa Kosova, niti je ispunila svoje najvažnije obaveze iz Rezolucije Saveta bezbednosti 1244. U međuvremenu je došlo do transformacije naše države i promene naziva sadašnje u naziv zajednica Srbija i Crna Gora, koja se ne pominje pod tim imenom u Rezoluciji 1244 Saveta bezbednosti, već i zbog potrebe institucionalizacije najvišeg državnog interesa ove države sa prostora Metohije i Kosova. Upravo, ono zbog čega je na sceni velika politička ofanziva šiptarskih secesionista o proglašenju nezavisnosti Kosova, smatram da naša država mora mnogo više da se angažuje u suprotstavljanju toj suludoj ideji i to upravo preko Koordinacionog centra za Kosovo i Metihiju, kroz razne međudržavne kontakte čelnika Centra, kroz istinsko angažovanje na očuvanju i funkcionisanju srpskih državnih institucija na teritoriji Kosova i Metohije, i to vrlo značajnim oblastima za naš narod, kao što su pravosuđe, prosveta i zdravstvo. Znam, reći će se da to ne stoji u Rezoluciji Saveta bezbednosti 1244. U Rezoluciji Saveta bezbednosti 1244 stoji i povratak policije i vojske na prostor Kosova i Metohije, povratak raseljenih i prognanih lica. Zatim, rasvetljavanje sudbine kidnapovanih i nestalih lica. Međunarodna zajednica i pred tim zatvara oči. Bez toga, nama nema života na prostoru Kosova i Metihije, ne samo Srbima, nego i drugom nealbanskom življu. U narednom periodu, prioriteti Koordinacionog centra za Kosovo i Metohiju bi trebalo da budu, a to bi možda trebalo da stoji u ovoj odluci: povratak raseljenih i proteranih lica, rasvetljavanje sudbine kidnapovanih i nestalih, obnova srpskih svetinja, obnova srpskih kuća i imanja, povratak naših snaga bezbednosti u skladu sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti, poboljšanja uslova života kosovskih Srba i drugog nealbanskog stanovništva, formiranje republičke direkcije za obnovu Kosova i Metohija, to smo kroz amandman dali, kao i jasno podređivanje sadašnjih tzv. kosovskih institucija vlasti našim državnim strukturama u Beogradu. Takođe, mislim da bi neki od nadležnih organa trebalo da odgovori na pitanje, zašto nisu ispoštovane Rezolucija i Deklaracija koje je gotovo jednoglasno usvojila ova skupština. Da li ćemo saznati šta je to potpisano oko decentralizacije na Kosmetu, a pogotovo na prostoru severa Kosova i Kosovske Mitrovice. Zašto do sada uopšte nismo ni jednom raspravljali o izveštaju o radu Koordinacionog centra. Na kraju, želim da vas podsetim da je poslanička grupa SPS-a već odavno tražila sveobuhvatnu raspravu vezano za Kosovo i Metohiju. Formiranjem posebnog skupštinskog odbora, što je učinjeno, ali treba samo dopuniti novim članovima. Još jedanput bih da zatražim da se rasprava o najvažnijem državnom pitanju, hitno uvrsti u dnevni red skupštinskog zasedanja. Uostalom, kao i o razlozima ove odluke koji su ovde nabrojani, stoji da je ovaj hitan postupak i stupanje na snagu ove odluke, o kojoj je reč, zapisano da je to sve potrebno zbog njihovog efikasnog obavljanja. Nadam se da će tako i biti u radu organa o kojima sam govorio. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Lazić. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Goran Cvetanović. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo, vašu pažnju bih usmerio ka tri stvari, a pre svega o mogućnosti harmoniizacije u okviru Ustavne povelje, savezne države, odnosno Republika Srbija i Crna Gora. Ono o čemu je gospodin Mihajlov nešto malo pre mene govorio, u svakom slučaju govorio je sveobuhvatnije,usredsredio bih se na ovaj deo, na ovaj segment problematike. Ukazao bih da od svega onoga što je ostalo, ostalo je da položimo nadu da će taj princip harmonizacije nekako da uspe, da uspemo da harmonizujemo sve institucije koje su zamišljene. Uostalom, DSS se uglavnom zalagala i naš predsednik za funkcionalnu federaciju, ne toliko rigidnu, ne toliko krutu, a što uostalom i pokazujemo od prvog dana. Međutim, onako kako je krenulo u poslednje vreme, bojim se da se sve više razilazimo u mnogim mišljenjima. Podsetiću vas, juče čak nismo mogli da izglasamo ni poslovnik Republike Srbija i Crna Gora. Verovali ili ne, jednostavno se išlo dotle da poslovnike treba da izglasaju posebni parlamenti. E sada, vidite u kojoj smo poziciji. Da vam bude sve plastičnije, navešću vam jedan primer, za šta sam se i zalagao otprilike na Odboru za bezbednost, a to je jedno veliko pomanjkanje u tome što nemamo zajedničku policiju. Zalagao sam se otprilike za nešto što se zove federalni istražni biro, da to bude na saveznom nivou, ne toliko glomazna institucija, više funkcionalna, koja bi jednostavno nadgledala i koordinisala rad republičkih ministarstava unutrašnjih poslova. Nažalost, to nije naišlo na razumevanje ni na Odboru, očigledno (gospodin Šutanovac trenutno nije tu), niti je naišlo na razumevanje kod saveznih organa, a podsetiću vas, SAD do 11. septembra nisu imale ministarstvo za državnu bezbednost, za unutrašnju državnu bezbednost. Posle 11. septembra, dakle posle svega onoga što se desilo, oni su prvi put u svojoj istoriji uveli i Ministarstvo državne bezbednosti. Mi ne možemo da rešimo ovo na zajedničkom nivou, pa se dešava paradoksalna situacija, da posle "trafiking" afere u Crnoj Gori, koja je mirisala na mnogo štošta, izraste u poziciju da je čak i ministar unutrašnjih poslova Crne Gore tražio da neko dođe iz FBI da interveniše, ili neko iz evropske policije. Dakle, da li stalno treba da budemo u poziciji "nedonoščadi", da neko stalno treba da nam drži lekciju, umesto da jednostavno nađemo pravi zajednički jezik za bilo koji segment ovoga društva, da li je to u pitanju privreda, da li su u pitanju finansije (nažalost, nemamo ni zajedničku valutu), da li je u pitanju bilo koji segment života, jednostavno, treba večito neko da nam deli lekcije, da vrši neku vrstu harmonizacije, i da svi dignemo ruke od toga, rekavši - e pa dobro, mi se nismo zalagali za to, ali tu je Evropska unija kao arbitar, ona će sve to rešiti. Ne znam ni u kom će sve pravcu ići, jedino u šta treba da polažemo nadu to je da ta harmonizacija ide što progresivnije na neki način koji bi odgovarao interesima i građana Srbije i građana Crne Gore. Ono što sam hteo kao drugu tačku da napomenem, a koristim ovu priliku (nažalost, potpredsednik Vlade je samo sačekao da se izvrši glasanje i izašao je napolje, samo je tu gospodin Šabić, ali sasvim dovoljno da i on čuje) da kažem da postoje dve inicijative, jednu sam inicijativu ovde prezentovao pre otprilike godinu dana, a to je da nikome zaista nije palo na pamet (malopre je i gospodin Marović nešto malo pričao o tome, ali to treba izdići na viši nivo) da se malo ozbiljnije pozabavimo pitanjem Kosova i Metohije. Zašto kažem ozbiljnije - treba izdići to pitanje na nivo ministarstva za Kosovo i Metohiju. Ako je to već i predviđeno nekim evropskim standarima, podsetiću vas da u Velikoj Britaniji od Gledstonove vlade postoji Ministarstvo za irsko pitanje, to je unazad 130 godina, a očigledno da to pitanje ni do dana današnjeg nije rešeno kako treba. To je jedini način na koji bi se sveobuhvatno počelo i rešavalo, a reći ću vam da taj problem neće biti ni kratkoročan, ni tako brzo rešen (kao što, nažalost, nije ni kiparski problem posle skoro 30 godina), jedino bi tako mogao na sveobuhvatan način da se reši taj problem, i za dobrobit našeg življa u Srbiji i za dobrobit Albanaca koji žive na Kosovu i Metohiji, i za dobrobit svih onih pozitivnih evropskih standarda. U sklopu toga pokrenuta je jedna inicijativa na Odboru za veze sa Srbima van Srbije, a to je, takođe, uspostavljanje jednog ministarstva koje bi bilo otprilike kao ministarstvo za migraciju. Kada kažem migraciju, onda naravno tu podrazumevam i imigraciju i emigraciju; ako vas podsetim da u rasejanju ima više od četiri miliona Srba, dovoljan je razlog da treba zaista ozbiljno da se pozabavimo jednim takvim pitanjem. Na kraju krajeva, profesor Budimović je vrlo često uzimao svoje učešće u radu tog odbora i odlično zna posle putovanja po inostranstvu u kakvoj je poziciji naša dijaspora; da se vrši jedna latentna asimilacija i da moramo strogo da vodimo računa, a u isto vreme, ako je to u pitanju, treba da se pozabavimo jednom gorkom istinom, a to je da milion ljudi živi na ovom našem području, posle svih ratova koji su vođeni na tlu bivše Jugoslavije. To je dovoljan razloga da se uspostavi jedno takvo ministarstvo, koje će isto tako sveobuhvatno posmatrati celu tu problematiku, jer verovali ili ne, donacije više nisu ono što su bile. Jednostavno su presahle, Komesarijat za izbeglice više nema onakve ingerencije ni mogućnosti kakve je imao ranije, tako da sve u svemu treba da se oslonimo na sopstvene snage i da sve te probleme, koji su nam već postali vrlo ozbiljni, rešavamo na sopstveni i najprihvatljiviji način.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, već je Vlada rekla da je tehnički spojila ova dva zakona, odnosno Sporazum država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija iz člana 15. Zakona o sprovođenju Ustavne povelje državne zajednice Srbije i Crne Gore i Predlog zakona o ministarstvima. Znam da vi volite tehnički da spajate, ali ja bih vas pitao, kao predsedavajuću, da tačno znam i da budem informisan da li je gospodin Šabić Rodoljub ovde u ulozi ministra ili u ulozi narodnog poslanika, s obzirom da vidim da mu je kartica sve vreme tu i da je registrovan kao narodni poslanik, tako da pretpostavljam da je i tu tehnički spojena i funkcija narodnog poslanika i ministra lokalne samouprave. Pošto vi na taj način tehnički i uspevate da izglasate mnoge zakone, znamo da i potpredsednik Republičke vlade, Jožef Kasa, kada je potrebno da se da neki glas, on je tu u funkciji da glasa. S obzirom da su ovaj sporazum, kao i Odluka o prihvatanju sorazuma, dosta interesantni, verovatno je to sporazum između dve vlade o rasturanju jedne zajedničke države i o najboljoj mogućoj osnovi da za tri godine Crna Gora bude potpuno samostalna. Crna Gora na ovaj način je uzela apsolutno sve atribute državnosti, a to treba građani Srbije da finansiraju. Ako pogledamo ono što je ostalo, da bude u zajednici Srbije i Crne Gore, očigledno ono za šta se zalaže Vlada Srbije, to je da ostane nacionalni savet SRJ (sada Srbije i Crne Gore) za saradnju sa međunarodnim tribunalom. To je ono što Vladu najviše interesuje i za šta se najviše zalaže. Mada, mene upravo ovo stanje asocira na to da u periodu kada je dosta ljudi iz Crne Gore dolazilo u Srbiju, i zauzimali uglavnom najbitnije funkcije, a to su i pozicije, radna mesta na portirnicama fabrika i direktorske funkcije, tako da je tu protok kapitala mogao slobodno da se sprovodi. I u ovoj sada situaciji, građani Srbije treba da finansiraju apsolutno skoro sve, dok Crnogorci svoj monetarni sistem i svoje finansijske institucije zadržavaju za sebe i na taj način će maksimalno da se odvoje za tako kratak vremenski period, kao što je period od tri godine. Što se tiče samog Predloga zakona o ministarstvima, vidi se da su faktički sva ministarstva ostala ista, osim u članu 16. - to je Ministarstvo kulture i medija, a ranije je bilo Ministarstvo javnog informisanja. Onoga trenutka kada je DOS 5. oktobra došao na vlast, vi se i sami sećate da su oni ukinuli to ministarstvo, smatrajući da je suvišno, nepotrebno, iako su srpski radikali govorili da apsolutno bez tog ministarstva teško može da se funkcioniše. Kasnije su shvatili grešku, pa su opet formirali Ministarstvo kulture i javnog informisanja. E sada, umesto da otvore medije prema svim strankama, prema svim ljudima koji žele da iskažu i svoj politički stav i svoje mišljenje, Vlada Srbije samo menja naziv ministarstva, tako da sada umesto Ministarstva kulture i javnog informisanja imamo ministarstvo kulture i medija. Ako se to radi prema osobama koje vode ministarstva, s obzirom da to glumac radi, nije mu problem da se snađe u jednoj ulozi ili u drugoj, bilo kako da se zove ministarstvo. Sigurno ste mogli da promenite i naziv još nekih ministarstava, recimo u članu 13. umesto Ministarstva za ekonomske veze sa inostranstvom, moglo je da stoji ministarstvo za donacije i kredite; donacije već i sami odlično trošite, a ko će kredite da vraća, pitanje je na koje treba sami da odgovorite! U članu 7, gde je Ministarstvo poljoprivrede i vodoprivrede, kao lekar moram da naglasim da je upravo naše područje bilo poznato po zdravoj hrani. Naročito u Jablaničkom okrugu zna se da su ljudi dosta izvozili maline i kupine, a u poslednjem periodu znate da je i povrtarski kraj, znači povrće je dosta izvoženo u Grčku i Italiju. Zapadno tržište je stalno satelitski pratilo stepen aero zagađenja, ali s obzirom da nijedna fakbrika više nije u funkciji, zagađenja više nema. Umesto da tu dobru, kvalitetnu i zdravu hranu izvozimo, Ministarstvo poljoprivrede uvodi u proces proizvodnje genetski modifikovanu proizvodnju i obeležavanje genetski modofikovanih proizvoda u samom prometu. Dolazi do genetskih promena zbog bombardovanja, zbog radio zračenja, a to je dovoljno, tako da nam genetski modifikovana hrana zaista nije potrebna.
Ima reč narodni poslanik Rajko Baralić. Sledeća prijavljena za reč je narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo Mićić, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da su kolege već iznosile neke načelne primedbe, dozvolite da samo kratko govorim o vrlo čudnom komponovanju takozvanog direktorata za vazdušni saobraćaj i agencije i o ukidanju Uprave za kontrolu letenja. Ako jednu državu nešto čini državom, to je desetak stvari, među kojima je ova svakako značajna. Ukazao bih samo na jedan aspekt i manjkavost ovakvog rešenja. Dozvolu za preletanje teritorije jedne države daje nadležni organ, u ovom slučaju se može dogoditi da vojne flote drugih država nadleću delove teritorije Srbije i Crne Gore i to ne može biti svejedno građanima ni jedne, ni druge republike, niti ikom treba da bude svejedno. No, naravno, vi mislite da tako treba. Direktorat, to mu dođe kao prost zbir dve uprave, koja nije nadležna praktično ni za šta. O tome su govorili drugi poslanici. Osvrnuo bih se na ono što piše u tački 5) i 7), pri čemu će plovni put Bar, Jugoslovenski registar brodova Tivat, Lučke kapetanije i ispostave ostati organi članice države Crne Gore. Podsećam vas da su 3.700.000 maraka građani Srbije dali kroz takozvani doprinos i samodoprinos, za izgradnju Crne Gore posle katastrofalnog zemljotresa, uložili u infrastrukturu ove Republike. Što se tiče Beogradskog plovnog puta, koji je od Boga, ali je ostala infrastruktura, izgrađena je sredstvima ove Republike i građana Srbije. Mi ovde izjednačujemo nešto što apsolutno nije za izjednačavanje. Podsećam i da su aerodrom u Tivat i Podgorica građeni JAT-ovim sredstvima, da će uskoro i Vojni aerodrom Golubovci postati civilni aerodrom. Ova tačka 3. Odluke nije tek tako ovde! Ona ima neke sasvim rđave posledice, pre svega, po građane Srbije, kojima se na neobičan način onemogućava da deo onoga što je imovina njihove republike ili njihova lično, bude potpuno van kontrole i van funkcije državne zajednice. Što se tiče Zakona o ministarstvima, uvek bih se založio da ova država ima ministarstvo turizma i da sedište bude u Vrnjačkoj Banji. Vrnjačka Banja 1972. godine, Karlove Vari i Baden-Baden ostvarili su milion noćenja. Mi više ni formalno, ni neformalno nemamo nikakvo more, niti imamo druge turističke centre osim Kopaonika i banja Srbije. Bilo bi dobro kada bi turizam imao poseban resor, kada ne bi bio nakalemljen uz trgovinu i ostale usluge. Ne bi bilo loše da postoji ministarstvo za lepo ponašanje, da ne bi dobacivali ljudi, koji očigledno nemaju takvo ponašanje. U Zakonu o budžetu, samo da kažem jednu rečenicu, a da ne budem opomenut da sam van konteksta dnevnog reda, takođe se na neobičan način neke od pozicija odbrane svode ili dovode na nivo koji ne obezbeđuje minimum garancije našoj državi za ono što mi podrazumevamo pod odbranom teritorije građana. Podržavam sve kolege, koji su jutros ovde govorili da sve ono što nikom nije trebalo iz savezne države ostavio je na takozvanom saveznom nivou, a sve što je bilo veoma interesantno za Republiku Crnu Goru, preselio je u Crnu Goru. To zaslužuje poseban komentar, to zaslužuje političko angažovanje svakog od nas. Nemoguće je danas to objasniti zbog medijske situacije, ali je to potrebno objasniti. Formiranje naše takozvane države i njeno funkcionisanje, ova odluka koja će danas biti diskutovana i usvojena, najbolji su dokaz da državna zajednica Srbija i Crna Gora nemaju perspektivu ili nemaju makar na onaj način kakav jedan broj ljudi ipak očekuje da će biti. Od te takozvane države Srbije i Crne Gore praktično nije ostalo ništa do zastave i grba, koji će biti promenjeni ovih dana. Potpuno je sada jasno da je ovo jedan žestok ustupak Republici Crnoj Gori. Mi ne znamo šta je protivusluga i da li takve protivusluge osim političke uopšte ima. Bilo bi poštenije da je elementarno ispoštovan Beogradski sporazum, a i za njega smo rekli da ne daje nikakve posebne garancije da će ova država nastaviti da bude država.
Ima reč narodni poslanik Nataša Jovanović. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Branko Ružić.
Dame i gospodo narodni poslanici, objedinjavanje rasprave o prvoj i drugoj tački dnevnog reda uskratilo mi je delimično mogućnost da još jednom, ali sada dosta detaljnije, iznesem stav SRS, koji je očigledno ostao nepoznat i samom ministru gospodinu Šabiću, mada to nije bila njegova direktna nadležnost do današnjeg dana. Međutim, moram i njega da podsetim, kao i poslaničku većinu, da se SRS, od usvajanja tzv. sporazuma za preuređenje odnosa u bivšoj federaciji između država članica Srbije i Crne Gore, zalagala protiv toga, protiv takvog načina stvaranja, po nama, kvazidržavne zajednice, a i po mišljenju ogromne većine građana, kako u Srbiji, tako i u Crnoj Gori, iako nam je zaista bila želja da vekovne težnje srpskog naroda i u Srbiji i u Crnoj Gori bud objedinjene kroz funkcionisanje federalne države, koja je ukinuta. Po nama su samo produkovani mnogobrojni problemi. Pokazalo se da ona na mišiće funkcioniše već sada, posle konstituisanja Skupštine državne zajednice Srbija i Crna Gora, najpre zbog problematične skupštinske većine, koja je na isti način problematična i ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a i zbog jasno nedefinisanih odnosa između pojedinih (iako su se samotvorci tzv. Ustavne povelje deklarativno za to zalagali, pa to preneto u Ustavnu povelju) ministarstava, Saveta ministara i ministarstava na nivou republika članica. Taj drugi Predlog zakona o ministarstvima je, doduše, pokušao to da reguliše i da te prenesene i definisane tzv. Ustavnom poveljom nadlženosti ugradi u Predlog ovog zakona. Međutim, kada smo kod organa i organizacija i njihovog konačnog statusa, moram još jednom da vam kažem izričiti stav ne samo SRS, nego miliona Srba koji žive u Srbiji i stotina hiljada koji žive u Crnoj Gori, da je apsolutno nepotrebno postojanje tzv. Nacionalnog saveta SRJ za saradnju satzv. Haškim tribunalom, iako je to obaveza koja je proizišla iz vaše haške koalicije i usvajanja Zakona o saradnji sa tim antisrpskim sudom. Međutim, mi stojimo na stanovištu da ogromna većina građana Srbije na ovakav način i kroz način na koji je definisan u Zakonu o saradnji sa tim antisrpskim sudom, ne želi da se ono najbolje što Srbija ima izručuje toj antisrpskoj kvazisudskoj instituciji. (Predsednik: Upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda.) Gospođo Mićić, tema je Odluka o prihvatanju sporazuma država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija iz člana 15. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora. Govorila sam o tački 8) prvog člana sporazuma, odluke. Tačka 9) je Koordinacioni centar SRJ i Republike Srbije za Kosovo i Metohiju. Dozvoljava mi Poslovnik, iako me predsedavajuća upozorava, da govorim o jasnom stavu SRJ, iako nismo doneli amandman na ovu odluku, da je nepotrebno, i te kako štetno ovakvo definisanje i postojanje Koordinacionog centra SRJ, naročito zbog toga što i oni samoproklamovani predstavnici Srba na Kosovu i Metohiji sada kažu da je Mihael Štajner za srpski narod persona non grata u našoj južnoj pokrajini. Međutim, mi smo još mnogo pre ukazivali na to. Podsećam vas da smo jednu odluku ovde jednoglasno usvojili, a to je da ne prihvatimo uslove iz tzv. Hekerupovog ustava, koji sada Štajner sprovodi i na taj način šikanira srpski narod na Kosovu i Metohiji. Što se tiče zakona o ministarstvima, niste morali, kao što je rekla i gospođa Gordana Pop-Lazić, da donosite potpuno novi zakon u marketinške svrhe, već ste mogli da izvršite izmenu i dopunu postojećeg zakona. Ali, kako nema skupštinskih prenosa, kako je stvorena atmosfera medijskog linča i hajke koja je, pre svega, uperena na čelnike Srpske radikalne stranke i Srpsku radikalnu stranku uopšte, već sada znam kakvi će izveštaji biti u centralnim informativnim emisijama, da je usvojen zakon o ministarstvima. Vi mislite da će narod pomisliti da se tu nešto važno odlučivalo i da će ta ministarstva raditi bolje. Ne, neće raditi, zbog toga što osnovnu stvar koju je trebalo da uradi Ministarstvo unutrašnjih poslova, na čijem čelu je potpuno nekompetentan čovek, što se pokazalo i tokom poslednjih tragičnih događaja, nije predvidelo ono što mu je glavna ustavna nadležnost, a to je da štiti ustavni poredak naše zemlje. Sa druge strane, gospodin Mirčić je bio u pravu, mada to neko ovde ne razume, treba mu dodatno objašnjenje, kada je rekao da je u nadležnosti Ministarstva odbrane da brine o celokupnom graničnom pojasu, jer to tako stoji po Ustavnoj povelji. Ovde se kaže: "Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije vrši kontrolu prelaska granice i kretanje i boravak u graničnom pojasu". Znači, bila je nesuvisla ona ispravka kolege Mirčića, koji je, kao i uvek, bio u pravu, kada je govorio o nadležnostima vojske, jer kontrolu prelaska granice, do sada i kada je postojalo Savezno ministarstvo unutrašnjih poslova, na čijem čelu je bio sadašnji premijer Zoran Živković, vršilo je Republičko ministarstvo. Što se tiče ministarstva kulture i medija, odnosno ministarstva koje bi trebalo da ima jasniji naziv - ministarstvo informisanja, bilo bi dobro, uz ovakve pobrojane nadležnosti, da nam neko objasni kako će to slobodu javne reči i objektivnost informisanja da štiti Branislav Lečić, kada se on nalazi u predvodničkom timu hajke na SRS. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena i na temu. Ne radi se o personalnim rešenjima.) Bilo bi dobro da nam ministar Šabić, koji je ministar za lokalnu samoupravu, kaže po kom zakonu su kaznili medije kojima je trenutno obustavljeno izdavanje štampe, kada je ukinut zakon o informisanju i po kom zakonu je jednom takvom glavnom i odgovornom uredniku, u ovoj opštoj atmosferi linča i bezumnih laži, izrečena opomena.
Izričem opomenu narodnoj poslanici Nataši Jovanović, na osnovu člana 101. Poslovnika, pošto se niste pridržavali mojih upozorenja. Reč ima narodni poslanik Branko Ružić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Milan Radulović.
Poštovane kolege poslanici, poštovano predsedništvo, tematika kojom se bave prve dve objedinjene tačke dnevnog reda suštinski je vezana za već usvojenu Ustavnu povelju, koja svojim sprovođenjem u delu ne uliva mnogo nade da će sada već državna zajednica Srbija i Crna Gora u nekom budućem periodu krenuti pravcem integracije u svim aspektima državnog uređenja. Pozivati se na težnju pristupanja evropskim integrativnim procesima, što je interes naše države, putem harmonizacije odnosa Srbije i Crne Gore, a u praksi delovati u pravcu totalne disharmonije i podvojenosti dva državna sistema, neće dovesti do zaštite interesa građana, kako Srbije, tako i građana Crne Gore. Jedna od posledica ovakve politike je i današnji Predlog odluke o prihvatanju sporazuma država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija. Što se tiče predloženog zakona o ministarstvima,on ne predstavlja nikakvo suštinsko poboljšanje, već samo jedno u nizu kozmetičkih promena koje je u skladu sa potrebom prilagođavanja okvirima Ustavne povelje. Kao poslanik SPS-a, principijelno govoreći, želim da ukažem na suštinske manjkavosti predloženog zakona. Pre svega, sasvim je nelogično i neracionalno postojanje Ministarstva za privredu i privatizaciju, ustrojenog na predloženi način. Naravno, oba ova elementa su veoma važna za funkcionisanja države, ali ne mogu biti spojena u opseg rada jednog ministarstva, iz prostog razloga što je jasno da proces privatizacije ima svoj početak, kao i svoj kraj. Dakle, oročenog je karaktera, pa sledstveno tome, mnogo je racionalnije postojanje posebnog ministarstva za privatizaciju, sa vremenom trajanja usko vezanim za sam rok trajanja procesa privatizacije. Možda, naravno, po vašem mišljenju, rasprodaja nacionalne ekonomije, što je inače sinonim za vaš koncept privatizacije, može da traje beskonačno dugo, ali to jednostavno nije moguće, jer i naša slabašna privreda ima svoje limite. Vlada kao predlagač pravi kardinalnu grešku izbegavanjem osnivanja posebnog ministarstva za sport i omladinu, a mišljenje nas socijalista je da država mora da povede mnogo više računa o omladini, sferi amaterskog sporta i odnosu prema ustrojstvu sportskih i omladinskih organizacija. Dosadašnje rešenje se nije pokazalo kao dobro, obzirom da Uprava za sport nije mogla da uradi najbanalniju stvar samostalno, a to je da raspolaže i usmerava sredstva u konkretne programe. Prosveta je toliko u problemima da ponovno pripajanje sfere sporta samo govori o nemarnosti Vlade za omladinu koja se kao takva ne pominje čak ni u obrazloženju potrebe postojanja ovog ministarstva. U vremenu kada ste nakon pune tri godine otkrili da u Srbiji ima toliko droge, zašto svoj pozitivni pristup rešavanju tog problema ne pokažete osnivanjem jednog ozbiljnog ministarstva za sport i omladinu, koje bi raspolagalo takođe ozbiljnim finansijskim sredstvima koja bi se namenski trošila na suzbijanje svih društvenih pošasti, razvoju zdrave ličnosti mlade populacije preko adekvatnih programa iz te sfere. Sferu informisanja ste ovakvim zakonskim rešenjem, odnosno predlogom degradirali do najmizernije granice. Invencija termina - mediji, spajanje sa sferom kulture samo govori o tome da sferu informisanja u velikom delu gledate drugačije u odnosu na vreme pre 5. oktobra, kada ste, uzgred budi rečeno, mogli da iznosite svoje političke stavove i u elektronskim i u pisanim medijima, pa ste čak svoje oštre kritičke tonove mogli da plasirate i putem tzv. nezavisnih medija i za vreme ratnog stanja u tada Saveznoj Republici Jugoslaviji. U prilog tome ide i činjenica da je prošlo tri godine, da zakon o informisanju još uvek nije usvojen iz samo vama znanih razloga. Ukoliko smatrate da Biro za komunikacije Vlade Republike Srbije stvarajući virtuelnu stvarnost putem strogo kontrolisanih medija može da radi ovaj posao u interesu svih građana Srbije, onda pravite veliku stratešku grešku. Nemojte živeti u uverenju da građani Srbije na političkoj sceni žele da vide samo Demokratsku stranku, Demohrišćansku stranku Srbije, Socijaldemokratsku partiju ili neku nevladinu organizaciju, kao na primer nevladinu organizaciju "Žene u crnom", koje i pored vanrednog stanja imaju ekskluzivno pravo da dele građanima Srbije letke čiji sadržaj... (Predsednik:Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. ... uopšte ne dovodim u pitanje. Lično uvažavam predstavnike svih stranaka i organizacija, međutim, nemojte misliti da, ukoliko imate medijski monopol, da imate i monopol na neistinu. Utvrđivanje pune istine i opšti i politički konsenzus, kao i korektna prezentacija celokupne političke realnosti u Srbiji, u javnosti je nasušna potreba Srbije, a vi to otežavate ne mareći za vreme nakon vanrednog stanja. Manjkavosti koje mogu biti uz vašu dobru volju otklonjene iz ovog predloga zakona o ministarstvima su evidentne, a vi ste po običaju u deficitu dobre volje. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Sreten Mitrović.
Poštovani narodni poslanici, mi danas vodimo objedinjenu načelnu raspravu o dva Vladina predloga: jedan je predlog odluke, a drugi predlog zakona. Za oba ova dokumenta gospodin ministar Šabić je ispred Vlade zadužen da ih brani i obrazlaže, pa se koristim prilikom, gospodine ministre, da vam postavim nekoliko pitanja o jednom i drugom dokumentu. Prvo je na dnevnom redu, kao što znate, predlog, odnosno Odluka o prihvatanju sporazuma država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija iz člana 15. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora. Ovde je zanimljivo, ako možete da mi kažete, zašto se ovo zove sporazum? Ovo je, pretpostavljam, sporazum koji su sklopile dve vlade. Je li to pisani sporazum, usmeni dogovor, ugovor - u kojoj je formi taj sporazum sklopljen? Drugo, da li sama ova reč - sporazum, na određen način implicira da se ovde ratifikuje sporazum koji su sklopile dve nezavisne države, budući da će u istovetnoj formi ovaj dokument biti i pred skupštinom druge federalne jedinice? U obrazloženju prvog dokumenta pozvali ste se na član 17. stav 3. Zakona o sprovođenju Ustavne povelje. Ali član 17. pre stava 3. ima stav 2, koji predviđa da Savet ministara može ne samo institucije koje se ovom Odlukom preuzimaju, ili prelaze u nadležnost Republike Srbije ili Republike Crne Gore, no i one koje su ukinute, da obnovi, reformiše i da ih stavi u svoju funkciju. Da li je ovo malo ishitrena primena ovog stava 3? Zarnije bilo racionalno da se sačeka da Savet ministara kaže šta od postojećih saveznih institucija njemu treba, koje su mu institucije potrebne, pa da se onda ova Odluka u republičkom parlamentu Srbije i u republičkom parlamentu Crne Gore razmatra? Naime, mislim - a pretpostavljam da nisam usamljen u takvom razmišljanju - da će Savet ministara morati da zadrži mnoge sadašnje institucije ako želi da obavlja svoje funkcije i da normalno komunicira sa svetom. Ako želi da vodi spoljnu politiku i spoljnu ekonomsku politiku, Savet će morati da formira i nove institucije, a možda i da obnovi neke koje su ukinute. Da li ćemo na taj način dobiti ponovo duple institucije? Da li ćemo ovde preuzeti neke institucije, iako za međunarodni saobraćaj Republika nema pun kapacitet nego savezna država, te će radi tih međunarodnih integracija i međunarodnih poslova morati da se formiraju institucije i u saveznom parlamentu, pa da opet dobijemo neku vrstu dupliranja institucija i umnožavanja troškova? Postavljam vam ova pitanja prosto stoga što imam utisak da Odluka - ma koliko izledala jednostavno i jasno - ne samo što nije morala da ide po hitnom postupku, nego je uopšte došla preuranjeno. Razlozi za hitan postupak su ovde zaista ostali nejasni. Nadam se da ćete mi možda u završnoj reči odgovoriti na neka od ovih pitanja. Drugi dokument koji je predočen našoj pažnji je Zakon o ministarstvima. Tu bih želeo da vam postavim nekoliko pitanja. Je liVlada razmišljala da li je ovo optimalan broj ministarstava, da li su to ministarstva koja uspevaju da regulišu naš društveni, privredni i celokupan ekonomski život u Republici? Mi smo ovde čuli vrlo ubedljivo izlaganje kolege Dragana Lazića da bi bilo dobro da ova država ima ministarstvo za migracije. Ne bih hteo da ponavljam njegovu argumentaciju, jer dovoljan je razlog to što imamo jako mnogo ljudi u inostranstvu, što očekujemo da će ti ljudi hteti da se vraćaju, što se zalažemo da im se vrlo preciznim zakonom vrate građanska prava: državljanstvo, pravo glasa itd, pa bi možda time moglo da se pozabavi posebno ministarstvo, jer bi ono pokrivalo interese 3,5 do 4 miliona ljudi. Sa druge strane, ne znam da li ste možda razmišljali da neke siteme koji su logično povezani, a ovde su za njih nadležna različita ministarstva, objedinite. Srbija je, na primer, vazda imala zajedničko ministarstvo prosvete i vera. Prosveta, nauka, kultura i vere zaista predstavljaju jedan jedinstveni sistem, a ne znam da li je nekada Vlada razmišljala o mogućnosti da sve te delatnosti budu objedinjene u jedno ministarstvo. Još jedno pitanje u vezi sa ovim zakonom hteo bih da vam postavim. Vi ste nam jutros obrazlažući ovaj predlog zakona lepo objasnili da je ovde reč samo o opisu delokruga rada pojedinih ministarstava, a ne i o konkretnim nadležnostima, pa tako i opis svakog ministarstva počinje istom frazom - ministarstvo obavlja poslove državne uprave koji se odnose, a završava se - kao i druge poslove određene zakonom. To je jedna tipska formula, epska formula što bi se reklo, koja se ponavlja u svim članovima ovog zakona. Čini mi se da je ovim zakonom, ipak, pored delokruga rada, trebalo reći nešto i o nadležnostima. Naravno, nisu mogle da budu precizno određene nadležnosti, ali da li je možda ovaj zakon mogao da sadrži jednu ili dve načelne odredbe kojima će se jasno reći šta jedno ministarstvo mora da čini u okviru svog delokruga a šta nikako ne sme. Jer, mi imamo zakon po kome ministarstvo sve može i ništa ne mora. S jedne strane imamo, dakle, duh etatizma gde je sveu rukama Vlade i gde se guši inicijativa i sloboda subjekata koji učestvuju u jednom sistemu, a sa druge strane dobijamo predstavu da je reč o neobaveznim zaduženjima svakog ministarstva pojedinačno. Mislim da je kod nas dugo bila praksa da nemamo jasnu predstavu o tome šta političari moraju i šta ne smeju. Mi nemamo zakone koji to regulišu. Mi nemamo zakon koji bi logično pratio ovaj zakon, a to je zakon o ministrima. Ne znam da li ste u Vladi razmišljali o tome, to bi baš pripadalo vašem resoru. Zakon o ministrima je u ovoj državi neophodan. Zakon o ministrima je imala Kraljevina Jugoslavija, imala je Kraljevina Srbija, imaju sve napredne države - jer ministar nije običan državni činovnik. On je čovek koji ima ogromna ovlašćenja, pa mora da mu se zakonom kaže šta on mora da radi u okviru tih svojih ovlašćenja, i mora da mu se kaže ne samo koje političke posledice sleduju iz zloupotrebe položaja ili nesavesnog obavljanja funkcije, nego i koje krivične sankcije. Za ministre ne može da važi samo opšti krivični zakonik. To napredne zemlje znaju; one predviđaju poseban tretman ministara. Ministri imaju posebnu nadležnost, ali moraju da imaju i posebnu odgovornost. Kada dobijemo taj zakon, onda ćemo moći mnogo jasnije i mnogo objektivnije, mnogo pravilnije i pravednije da sudimo o radu svakog ministarstva. Kada bi zakon ministru stavljao određene limite, čvrsto bi ga usmerio, ali dao bi mu i autonomna ovlašćenja, pa ta ovlašćenja ne bi zavisila od političkih dogovora u koaliciji ili njegovoj stranci, nego bi bila zakonom garantovana. Bolje je da se dužnosti i ovlašćenja ministru zakonom garantuju nego da zavise od toga kako smo se dogovorili i šta smo se dogovorili. Na kraju samo još jedno pitanje. U članu 22. imate predviđeno da će u okviru svog delokruga sva ministarstva ostvarivati međunarodnu saradnju - u redu, i to da razumemo; da će se starati o unapređenju te saradnje; da ona obezbeđuju harmonizaciju propisa sa pravom Evropske unije. Ovde ne stoji da će ministarstva raditi ono što je predviđeno članom 20. Zakona o sprovođenju Ustavne povelje, prema kojem ministarstva moraju da usklade propise sa saveznim propisima, onima koji su ranije doneti i sa zakonima koje će donositi Skupština Srbije i Crne Gore. Član 20. je dao pravni primat Saveznom parlamentu. Čini mi se da je to bilo neophodno i ovde naglasiti - mada taj član 20. predviđa da će Savezna skupština formirati komisiju koja će usaglašavati republičke zakone. Ali sa kim će to ona raditi? Radiće sa republičkim ministarstvima. Ne bi bilo suvišno da je to ovde navedeno. Nadam se da vas nisam zamorio ovim pitanjima; ceneći vašu dobru volju i trud što sedite i pažljivo nas ovde slušate, očekujem, ako ne sada, onda možda u završnoj reči, odgovor na ova pitanja.
Reč ima narodni poslanik Sreten Mitrović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dragan Šormaz.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama Predlog odluke o prihvatanju sporazuma država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija iz člana 15. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora i po treći put za vreme našeg mandata raspravljamo o ministarstvima. Prvi put je bilo 23. januara 2001. godine kada je na dnevnom redu bio Predlog odluke o izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima. Drugi put u ovoj skupštini je dat na razmatranje Predlog zakona o ministarstvima, koji u stilu vašeg demokratskog parlamentarizma nismo raspravljali u načelu. Evo, treći put po hitnom postupku u ovom parlamentu iz navedenih odredaba proistekla je potreba preuzimanja određenih nadležnosti bivših saveznih organa uprave i saveznih organizacija u delokrugu odgovarajućih organa državne uprave Republike Srbije, kako se prema članu 94. Ustava nadležnosti ministarstava, posebnih organizacija uređuju zakonom. Danas pred ovim parlamentom je, kao što sam rekao, po treći put Predlog zakona o ministarstvima. Ovde smi svi mi kao poslanici iznosili svoje mišljenje i stavove koje imamo, a posebno poslanici opozicije su dali ocenu da se priča o glomaznim ministarstvima, koja je tada bila od strane predlagača, svela na priču o još preglomaznijim ministarstvima. Neka su ishitrena rešenja reformskih ministarstava, kada se kroz funkcionisanje uvidelo da su stvarno preglomazna, ipak su vraćena na staro. Pre svega, to se odnosi na Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu i Ministarstvo pravde - postaju zasebna ministarstva, jer se spajanjem ova dva ministarstva pokazalo da se posao ne može valjano obaviti u okviru jednog glomaznog Ministarstva pravde i lokalne samouprave. Istovremeno, od strane predlagača uočena je potreba da se formira ministarstvo za zaštitu prirodnohbogatstava i životne sredine, što je u duhu vremena u kome živimo. Dame i gospodo narodni poslanici, neposredno je pravo onoga ko je na vlasti da organizaciju vlasti odredi na način koji smatra najcelishodnijim, ali je isto pravo opozicije da kritički ukaže na svaki predlog, ako misli da treba da bude bolji. Gledano iz tog ugla (iz prethodnog) smatram da je još jedan broj predloženih ministarstava glomazan, a pre svega se to odnosi na Ministarstvo prosvetei sporta. Spajanjem kompletnog obrazovanja od osnovnog do univerzitetskog nivoa, ne može se celishodno obavljati posao, a posebno što su obe strane, obrazovanje i sport, od izuzetne važnosti za razvoj i obrazovanje dece i omladine. Takođe, kritički ću se osvrnuti da sve nadležnosti i sva prava, koje je imalo Ministarstvo za odnose sa Srbima van Srbije, ni približno nisu rešena u Ministarstvu za ekonomske odnose sa inostranstvom. Nigde se u predloženom Ministarstvu za ekonomske odnose sa inostranstvom ne pominje relacija koja treba da postoji između matice i dijaspore i relacije koje treba da postoje između matice i naših sunarodnika koji žive u susednim državama kao nacionalne manjine. Koordinacioni centar Savezne Republike Jugoslavije iRepublike Srbije za Kosovo i Metohiju ostao je da obavlja posao kao organ državne zajednice Srbija i Crna Gora. Međutim, ovaj parlament, a koliko znam i savezni, do sada nije imao priliku da se upozna sa radom ovog Koordinacionog centra. Ono što mogu da kažem da na terenu nismo zadovoljni, odnosno ne vidi se da je ovaj Koordinacioni centar svojim delovanjem mnogo pomogao srpskom narodu na Kosovu i Metohiji. Na Odboru za Kosovo i Metohiju, koji danas ne funkcioniše, jer nedostaje kvorum poslanika u Odboru za Kosovo i Metohiju, predložili smo i tražili od Koordinacionog centra da se dostavi izveštaj o finansijskom poslovanju; međutim, do današnjeg dana taj izveštaj nije dostavljen. Prema tome, nadam se da će ova skupština na osnovu predloga poslanika Socijalističke partije, predloženo je da se formira direkcija za pomoć Kosovu, da se prihvati amandman, a kroz amandman ćemo obrazložiti zašto je potrebno formiranje takve direkcije.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, a posle njega narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo izabrani i imenovani narodni poslanici, želeo bih na početku da kažem i ponovim ono što je reklo već nekoliko narodnih poslanika, a to je da nam i jeste ovaj predlog koji smo dobili, jer u zaglavlju to i piše, poslala Vlada Republike Srbije. Iz ovog predloga se ne vidi ko je to i ko je sa kim razgovarao i ko je pravio ovaj sporazum država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija iz člana 15. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora? Takođe se ne vidi iz ovoga što smo dobili, ko je uopšte doneo odluku o zadržavanju ovih devet organa, kao što je rekao ministar Šabić? Ne vidi se ni ko je doneo odluku o tome da, recimo, prestane sa radom Savezni hidrometeorološki zavod. Inače, kao što je rekao gospodin Radulović, (prethodni govornik iz DSS-a)član 17. stav 2. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje, lepo piše u njemu:"Savet ministara može da odluči da pojedine službe i grupe poslova iz nadležnosti državne zajednice Srbija i Crna Gora, koje su obavljali organi, organizacije ili službe navedene u članu 15. i 16. (a ovde se radi o članu 15.) ovog zakona budu preuzete od strane institucija državne zajednice Srbija i Crna Gora". Mi ovde ne vidimo uopšte i ne znamo da li je Savet ministara doneo odluku o tome da se zadrži možda nešto više od ovih devet, kao i to da li je Savet ministara doneo odluku da se zadrži ovih devet organa i organizacija. To na papiru, koji je nama dat, uopšte ne piše. U svemu ovome, činjenica je da su zadržani Arhiv Jugoslavije i Muzej vazduhoplovstva Jugoslavije. Nije mi jasno, ako je zadržano na saveznom nivou, zašto sada Republika Srbija preuzima, npr. u svoju nadležnost i na svoj budžet Muzej istorije Jugoslavije. Ne vidim u čemu je razlika između ove dve prethodne organizacije i Muzeja istorije Jugoslavije. Dosta sam toga primetio vezano za saobraćaj,što su već neki poslanici i rekli. Kontrola leta i vazdušnog saobraćaja je veoma interesantna - naravno da je interesantna i državi Srbiji. Interesantno je da nikoga ne zanima Zajednica jugoslovenskih železnica?Kako po istom osnovu po kome se preuzima vazdušni saobraćaj, kontrola leta, a sada odjenom Zajednica jugoslovenskih železnica se ne preuzima? Reći ću vam zbog čega. Zato što je Zajednica jugoslovenskih železnica i te kako zadužena. Sada niko ne želi da preuzme obavezu, znači, ni Vlada Republike Srbije, ni Vlada Republike Crne Gore, da se pozabavi tim problemom. "Sartid" će biti rešen, koliko vidim, ali ne radi se o "Sartidu" ovde, gospodine. Interesantno je još, a imam ovde jedan papir "Repubika Srbija - Ministarstvo saobraćaja i telekomunikacija". Pomoćnik ministra major Željko, verovatno kapetan ili major Željko, poslao je jedan papir. Čovek ponovo, jedan zahtev Savetu ministara, a očigledno da nije ni znao kakav je raspored u Saveznoj vladi, nego brže - bolje; eto o čemu se radi, grabljenje za ministarstvo neke imovine koja u stvari i ne postoji. On traži da je neophodno da Ministarstvo saobraćaja i telekomunikacija Vlade Republike Srbije preuzme arhivsku dokumentaciju, a što je, normalno, u redu, nije ništa sporno. Onda se ide dalje - kao inventarska oprema, računari, službeni automobili itd, ne znajući da ministarstva u Saveznoj vladi nisu ni dužila automobile, nego poseban sekretarijat. Na to je očigledno bilo potrebnoobratiti pažnju. Jedna stvar je jasna, dame i gospodo narodni poslanici, a ovde se očigledno radi o na brzinu pripremljenom nekom predlogu, zbog preuzimanja profitabilnih organizacija ili organa. Ono što mene više brine je što je ovaj sporazum ovako očigledno na brzinu napravljen, ne znamo ni da li je konsultovan Savet ministara državne zajednice. Pre svega, to je izlazak ponovo u susret političkoj koalciji u Crnoj Gori DPS-a i SDP-a, pomaganju ovoj njihovoj unutarpolitičkoj priči, njihovom rejtingu pred nadolazeće predsedničke izbore. DPS i SDP nastavljaju sa pričom o tome, kako je ova državna zajednica nešto što će trajati samo dve - tri godine, a posle toga će, bože moj, svako svojim putem. I njima je jasno, a podsetiću vas da Liberalni savez Crne Gore, kao partija koja je bila otvoreno separatistička, otvoreno menja svoj program sada. Ona prestaje sa tim. Njima je jasno, ali ne vidim zašto bismo se sada mi iz Srbije i neke naše institucije, poput Vlade Republike Srbije, mešali u celu tu njihovu priču. Knjiga je zatvorena. Otcepljivanja neće biti. Državna zajednica Srbija i Crna Gora je jedan međunarodno-pravni subjekt koji će ovih dana biti primljen u Savet Evrope. Juče smo u ovoj skupštini ratifikovali, to jest odobrili i pristali smo na statut Saveta Evrope. Samim tim smo ispunili i poslednji uslov. Jednostavno, nema nikakve šanse da dođe do otcepljenja ni za tri godine. Nemamo ni mi potrebe ovde da se pripremamo za tako nešto. Toga su svesni svi. Toga je svestan i gospodin Đukanović u Crnoj Gori. Da ne izgubi svoje biračko telo, naglo, kako bi smislili priču u naredne tri godine, ponovo žrtvujemo određene interese Srbije da bi se pomoglo Milu Đukanoviću, DPS-u i SDP-u. Potpuno nepotrebno. Na kraju ću samo malo prokomentarisati i ovaj zakon o ministarstvima, pošto je objedinjena rasprava. Podsetiću vas, kada smo kao jedinstven DOS izašli na izbore 2000. godine, obećali smo građanima jeftiniju državu, jeftiniji državni aparat. Sada ću vam pročitati nešto što je vezano, a mislim i za ovo što radi gospodin Šabić u njegovom ministarstvu, uglavnom za rad Vlade Republike Srbije. "Vlada ima ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu koja se bavi nadležnošću ministarstava i posebnih organizacija i sistemom državne uprave". Pored toga, Vlada ima Sekretarijat za zakonodavstvo, koji izgrađuje, prati i unapređuje pravni sistem. Dalje, Vlada ima Savet za državnu upravu koji prati i proučava razvoj državne uprave i predlaže joj mere koje se odnose na izgrađivanje i unapređivanje državne uprave. Vlada ima protivustavno obrazovanu Agenciju za unapređenje državne uprave, koja izrađuje i predlaže programe za unapređenje, efikasnost i kvalitet rada državne uprave. Vlada ima Odbor za pravni sistem i državne organe, u čijem sastavu je stručni tim za reformu državne uprave, član 7. stav 2. Poslovnika Vlade Republike Srbije. Sva ta ministarstva, sve te sekretarijate, savete, odbore, stručne timove i agencije finansiraju građani Srbije u ime ovakvih rezultata. Rezultat svega ovoga je, naravno, sledeća tačka dnevnog reda, a to je rebalans, popuna budžeta i zaduživanje kod međunarodnih finansijskih institucija radi popune budžeta, a ne radi oživljavanja naše privrede. Ovo su sve razlozi zbog kojih će poslanička grupa DSS glasati i po prvoj i po drugoj tački protiv, naravno.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, moram najpre da kažem nekoliko reči o proceduri u okviru koje smo dobili materijal za ovu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije, i zaista, moram da izrazim nezadovoljstvo činjenicom da smo mogli da se upoznamo sa ovim materijalom, koji apsolutno zavređuje pažnju svih poslaničkih grupa i svih poslanika, u minut do 12, da zaista taj način nije dobar, ako želimo da postignemo nekakvu saglasnost, da ne kažem konsenzus oko tako važnih pitanja, kao što su sporazumi država članica o definisanju konačnog statusa i Predlog zakona o ministarstvima. Mislim da je zaista vrlo bitno da se poslanici na vreme upoznaju sa dnevnim redom, da imaju vremena da se pripreme da mogu da obrade na adekvatan način materijal za sednicu, kao i da budu obavešteni na pravilan način o zakazivanju sednice Republičke skupštine, a ne da to čujemo sa medija, jer ja poziv za današnju sednicu nisam dobio zvanično. Dalje, pošto sam letimično uspeo da se upoznam sa odredbama Predloga odluke o prihvatanju sporazuma država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija iz člana 15. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora, moram da kažem na početku, malo u šali ali većinom u zbilji, već u samom naslovu ovog predloga odluke vidi se suština, a to je sporazum država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija. Konačni status organa i organizacija državne zajednice Srbije i Crne Gore, po onome što čujemo iz izjava zvaničnika iz Crne Gore, vrlo je jasan, za dve ili tri godine ta državna zajednica neće biti državna zajednica i država Crna Gora, koja je sada, malo pod pritiskom, a malo pod nekakvim svojim obrazloženjima i objašnjenjima, tvorila i tvori ovu državnu zajednicu, poći će svojim putem. Ono što sam kao pravnik mogao da primetim, to je da zaista za jedan ugovor, a ugovor jeste suština na kojoj se konstituiše državna zajednica Srbije i Crne Gore, podrazumeva saglasnost najmanje dveju strana, strana ugovornica, i opet se vraćam na tvrdnju crnogorskih zvaničnika - njihova saglasnot za ograničeno vreme trajanja državne zajednice Srbije i Crne Gore jeste jedino validna i jedino prisutna. Zbog toga, i ova odluka koju danas razmatramo, može da bude usvojena. Naravno, biće usvojena odlukom skupštinske većine, ali kao i niz drugih pitanja koja se tiču konstituisanja i rada organa državne zajednice Srbije i Crne Gore biće samo privremenog karaktera i neće imati dugoročnog efekta. S tim u vezi, kao predlagač Predloga zakona o ministarstvima, opet povezano sa konstituisanjem državne zajednice Srbije i Crne Gore i sa prenošenjem nadležnosti sa saveznog na republički nivo, u skladu sa Ustavnom poveljom, vidimo konstituisanje velikog državnog aparata, ali pre nego što krenem u obrazlaganje samog tog državnog aparata, moram da iznesem jedan vrlo diskutabilan član i da prokomentarišem taj član, a to je član 32, u kome se republičkim zakonom određuje da danom stupanja na snagu ovog republičkog zakona prestaju sa radom Savezna uprava carina, Savezni sanitarni, veterinarski i fito-sanitarni inspektorat, Savezni devizni inspektorat i još tri savezna inspektorata. Dakle, nonsens je u tome da se republičkim zakonom ukida ili reguliše prestanak rada saveznih inspektorata i saveznih organa. Moram sa žaljenjem da konstatujem da uređenje državne uprave neće mnogo doprineti podizanju kvaliteta života u Srbiji i Crnoj Gori, jer zaista, i pored činjenice da državni aparat predstavlja važnu kariku u funkcionisanju države, složićete se da suština nije u upravi, već u proizvodnji. Danas u Srbiji i Crnoj Gori sva preduzeća beleže pad proizvodnje i to je ono što krucijalno utiče na pogoršanje životnih uslova u našoj zemlji; na pad standarda, na povećanje broja nezaposlenih, koji se opasno približio cifri od milion, pa možda čak i nešto više, a mi se ovde po ko zna koji put, i još koliko puta ćemo se baviti pitanjima uređenja državne uprave, prekrajanjem država, uređenjem nekakvih trivijalnih stvari, koje ipak ne mogu da doprinesu poboljšanju životnih uslova u našoj zemlji. Dakle, ovaj predloženi aparat državne uprave jeste preglomazan, ali sve to ide na odgovornost DOS-ovske većine u ovom parlamentu. SPS neće podržati predlog zakona.
Reč ima ministar za lokalnu samoupravu i državnu upravu, gospodin Rodoljub Šabić.
Samo jedno pojašnjenje, u odnosu na ovo što je kao nonsens apostrofirao gospodin Todorović, dakle, da savezni organi prestaju da rade na osnovu republičkih propisa. To, jednostavno, nije tačno. Treba da znamo kontinuitet sopstvenih aktivnosti. Dakle, Poveljom, pa Zakonom o sprovođenju Povelje (članom 13.), neke savezne organe smo pretvorili u republičke i rekli da će delovati u skladu sa propisima, na osnovu kojih su organizovani, dok to ne bude zamenjeno republičkim propisima. Ovaj zakon je, ako se ne varam, republički zakon. Dakle, nema nikakvog nonsensa.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Tomislav Kitanović.
Poštovane kolege, neću govoriti o prvoj tački dnevnog reda, bez obzira što je rasprava o prvoj i drugoj tački ujedinjena; govoriću samo o drugoj tački, znači, o radu ministarstva. Mi smo ranije imali situaciju da su ministarstva delovala u okviru partijske države. Kako su delovala u okviru partijske države, to svi znamo. Dakle, odluke koje su ministarstva sprovodila, donosile su se na partijskim kongresima, sednicama, gde se donosila direktiva, koju su ministarstva sprovodila. Ono što nije moglo da se uskladi na drugom mestu, usklađivalo se na partijskim sednicama. Tamo su se podnosile ostavke, tamo su "skidane glave", tamo su rešavani opšti državni problemi. Mi danas imamo situaciju da delujemo u okviru stranačke države. Znači, koja je razlika između partijske i stranačke države - razlika je u tome što smo imali jednu stranku koja je imala monopol, a sada imamo više stranaka koje se, za razliku od one jedne, pojavljuju kao višeglava aždaja, koje na nekim sednicama, sastancima DOS-a, pokušavaju da namire svoje sitnostranačke interese. I tu, i u onoj prethodnoj državi, interes naroda je uglavnom bio po strani. Pre svega se isticao interes stranaka.
Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda, imate tačno Predloge zakona.
Po tom osnovu su deljena ministarstva, znači, pojedina stranka je imala određeno ministarstvo. Kako se kadroviralo po toj horizontalnoj liniji, tako se kadroviralo i po vertikalnoj liniji u okviru ministarstava. Osnovna zamerka na rad ministarstava je što su ona pretvorena u stranačke organe. U odnosu na onaj period u svemu tome zadržan je jedan kontinuitet vlasti. Što se tiče broja ministarstava, s obzirom na to u kakvoj situaciji se nalazimo, bilo je predloga da se poveća broj za određena ministarstva i decidno su navedena koja. Moje mišljenje je, ako se ovakvi trendovi budu nastavili, da pored postojećih 19 ministarstava treba da uvedemo i ministarstvo za demokratiju i ministarstvo za ljudska prava. Situacija, u kojoj su se našla zbog prenošenja ovlašćenja sa savezne države na republičku, takva je da je proširen delokrug ovlašćenja pojedinih ministarstava, što nas dovodi u dilemu. Naročito kad znamo da ta ministarstva nisu obavljala kako treba ni dosadašnja ovlašćenja, a sada su ta ovlašćenja proširena. Kako će ih tek sada obavljati? To je ona situacija kada neko nije učio da vozi bicikl, a mi mu damo motor. Onda znate šta se desi, što se i dešavalo pojedincima da sa tim motorom dožive havariju. Samo je problem što se ta havarija neće lično odraziti na njih, nego na život ovog naroda. Što se tiče rada ministarstva, sigurno ima dosta kritike, bez obzira što su i ranije imala ovlašćenja, koja su sada još proširena, a koja ona u dobroj meri nisu izvršavala i pitanje je kako će da izvršavaju ova proširena ovlašćenja. Imamo slučaj Ministarstva za lokalnu samoupravu, na primer posao oko ažuriranja biračkih spiskova nije uspelo u ovom periodu od dve-tri godine da završi! Tako smo imali izbore koji su u dva navrata uspevali, ali zbog neažuriranih spiskova ili možda čak namerno neažuriranih spiskova ti izbori su proglašeni neuspelim. Neka ministarstva sa ovim proširenjem delokruga ne samo da su proširila delokrug u oblasti kojom se bave, već su poprimili sasvim različit karakter. Postavlja se pitanje da li uopšte imaju legitimitet za bavljenje tim poslovima, kojim su dopunjeni. Na primer: Ministarstvo za kulturu i informisanje sada se bavi dodatnim poslom, koji u prethodnom periodu nije bio u opisu posla, pa se normalno postavlja pitanje da li je moguće zadržati tu ministra koji je biran ili treba birati novog. S obzirom da je povećan i broj ministarstava, pitanje je da li tih 18 ministarstava ima dovoljan broj ministara ili treba da se bira još jedan za to devetnaesto ministarstvo, koje je formirano ovim novim predlogom zakona o ministarstvima.
Ima reč ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu gospodin Rodoljub Šabić.
Nažalost ne znam prezime poštovanog gospodina koji je govorio pre mene, ali on je upravo i radio nešto što zaista može da uradi samo neko spreman da primitivno vređa ljude. Čovek je sa ove govornice rekao da namerno nisam ažurirao biračke spiskove, za šta sam imao dve godine. Prvo je potrebno znati, pa onda govoriti. Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu ne postoji ni godinu dana, a ja sam ministar nešto manje. Što se tiče ažuriranja spiskova, gospodine, trebalo bi da se pozabavite propisom na koji se pozivate, pa da vidite da su za ažuriranje spiskova nadležni organi opština, a ne ovo ministarstvo. Ono je nadležno za nadzor nad ažuriranjem. Ako vas i to interesuje, pre dva meseca sam opštinama poslao milion indikativnih informacija na proveru. Naravno, to ne znači da je to milion ljudi, koje treba izbrisati, ali sam to poslao. Toliko što se tiče mog interesovanja za to. Ovih dana će upravna inspekcija obići da vidi šta rade organi nadležni za ažuriranje. Usput, nemojte da se desi da oni, koji insistiraju na pitanju gde sam zaista pokušao da uradim sve u granicama objektivne mogućnosti, sa budžetom koji imam i 14 upravnih inspektora koji su mi na raspolaganju, nemojte da se desi da oni koji insistiraju na tome da je broj birača morao biti mnogo manji odjednom počnu da traže da taj broj birača poraste.
Ima reč narodni poslanik Željko Tomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, govorio bih o odnosu između ministarstava, posebnih organizacija, vladinih agencija i Biroa za komunikacije. Vlada je Uredbom o Generalnom sekretarijatu i drugim službama Vlade Republike Srbije, koje su nekoliko puta dopunjavane novim agencijama, kao što je Agencija za unapređenje zdravstva, za razvoj kulture, za energetsku efikasnost i jednom menjanom, to je ukidanje agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća, Vlada je praktično osnovala 11 posebnih organizacija. Takođe jedan Biro za komunikacije i 10 agencija. Biro za komunikacije je zadužen za poslove odnosa sa javnošću i druge oblike komunikacije, a agencije su sturčne službe, koje prikupljaju saznanja i podatke, vrše njihovu obradu i pripremaju programe, koji su od značaja za unapređenje rada organa državne uprave. To je član 1. Uredbe. Agencije i Biro nisu ništa drugo nego posebne prikrivine organizacije. Bave se analitičkim poslovima i predlaganjem, što je tipična školska odlika posebne organizacije. Ta jasna linija spaja nadležnosti agencija i Biroa i nadležnosti ministarstva i posebnih organizacija, što se može videti ako se uporede nadležnosti konkretnih ministarstava i posebnih organizacija s jedne strane sa nadležnostima svake agencije sa druge strane. Pored toga i rukovodioce agencija i Biroa, odnosno sekretare postavlja Vlada, kao i kod posebnih organizacija. Podsetiću vas na član 94. stav 4. Ustava Srbije, koji kaže da i ministarstva i posebne organizacije jesu ustavni pojmovi. Razlika je ta što rukovodioce posebnih organizacija ne bira Skupština kao ministre, već postavlja Vlada, a zakonom se uređuje organizacija i nadležnost ministarstva, organa uprave i posebnih organizacija. Osnovni zakon, kojim se obrazuju posebne organizacije, jeste Zakon o ministarstvima. Važećim zakonom osnovano je osam posebnih organizacija, a ostale posebne organizacije osnovane su nekim drugim zakonima. Obrazujući 11 suštinski posebnih organizacija, tu ulazi i Biro za komunikacije, vlada je oduzela pravo ovoj narodnoj skupštini da ona u postupku donošenja zakona, kojim bi se obrazovao biro i agencije, proceni da li su i Vladi i građanima uopšte potrebne agencije i biro. Pored neustavnosti, što smo više puta isticali, Vlada je svojim delovanjem izazvala teške praktične posledice. Prva posledica se sastoji u preplitanju nadležnosti ministarstava i posebnih organizacija s jedne strane i Biroa i agencija sa druge strane. Druga praktična posledica je ta da je stvorena u neku ruku paralelna vlada ili bar pretpostavke za to. Treća posledica je što građani plaćaju rad po našem mišljenju neustavnih i neproduktivnih agencija, ne znajući pri tome gde se nalaze stvarni centri moći u izvršnoj vlasti. Prigovore DSS na obrazovanje agencija i Biroa za komunikaciju Vlada je verbalno odbila, ali je u praksi dala za pravo DSS. Naime, novembra 2001. godine Vlada je podnela Narodnoj skupštini Predlog zakona o agenciji za razvoj malih i srednjih preduzeća. Agencija pod istim nazivom i sa istim nadležnostima već je bila obrazovana, po nama, protivustavnom uredbom Vlade. Naša poslanička grupa je tada rekla - ako obrazovanje Agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća jeste uredbom ustavno, kako Vlada tvrdi, nije potrebno donositi zakon, a ako je obrazovanje te agencije uredbom neustavno, treba onda ukinuti sve agencije, kao i taj biro i eventulano ih ozakoniti, a ne ozakoniti samo jednu od agencija. Vlada je od svega napravila parodiju i 8. novembra 2001. godine je izmenila svoju protivustavnu uredbu tako što je ukinula tu agenciju za razvoj malih i srednjih preduzeća, pa je potom Skupština, bez glasova DSS-a, donelaZakon o toj agenciji. Podsetiću vas, izglasan je 20. novembra 2001. godine. Tako je Vlada, faktički, dala za pravo Demokratskoj stranci Srbije. Zbog preterane vlastoljubivosti, Vlada nije ukinula sve, već samo tu jednu obrazovanu agenciju. Ne želeći da do kraja prizna grešku, Vlada je upala u još težu i otvoreno je priznala da se po njoj jedna te ista materija može propisati čas uredbom, čas zakonom, kako nađe za shodno. Priznati da je jedna agencija protivustavno osnovana, a zadržati ostalih 10, protivno je zakonima logike. Pored toga, posle nekih nesuglasica u Vladi, izmenom uredbe je ukinuta i agencija za razvoj informatike i interneta. Zvanično obrazloženje izgleda kao da ga je pisala Demokratska stranka Srbije - ova agencija se ukida, jer unutar postojećeg Ministarstva za nauku, tehnologiju i razvoj postoji Zavod za informatiku i internet. Vlada nam je opet dala za pravo. Što se tiče odnosa agencija i Biroa za komunikacije i Predloga ovog zakona o ministarstvima, želim da kažem da Predlog zakona o ministarstvima proširuje nadležnost Ministarstva kulture i na medije (član 18. Predloga zakona o ministarstvima), čime dolazi do preklapanja nadležnosti novog Ministarstva kulture i javnog informisanja, Biroa za komunikacije (što se vidi u članu 3. Uredbe) i Agencije za razvoj kulture (član 12a. Uredbe), čije su se nadležnosti međusobno podudarale. Dalje, nadležnost Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu (član 6. ovog zakona) direktno se podudara sa nadležnošću Agencije za unapređenje državne uprave (član 10. Uredbe), ali i Saveta za državnu upravu, što je moj prethodnik napomenuo, koji je legalno radno telo Vlade. Nadležnost Ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom poklapa se sa nadležnošću Agencije za strana ulaganja i promociju izvoza. Prema tome, iz Predloga zakona o ministarstvima proizilazi da se nadležnost agencija koje rade, kao i nadležnost Biroa za komunikacije, poklapaju sa nadležnostima odgovarajućih ministarstava. Podsetiću na agencije koje rade, a to su: za razvoj kulture, unapređenje državne uprave i Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza. Ostale agencije verovatno nisu ni počele da rade. Verovatno, jer niko i ne zna šta se u Vladi radi, a šta ne radi, što je posledica njene tobožnje transparentnosti. Nadležnost Ministarstva za privredu i privatizaciju preklapa se sa nadležnošću Agencije za unapređenje menadžmenta. Nadlenost Ministarstva za socijalna pitanja sa Agencijom za socijalnu brigu. Nadležnost Ministarstva zdravlja preklapa se sa nadležnošću Agencije za unapređenje zdravstva i Saveta za zdravstvo, kao legalnog radnog tela Vlade. Nadležnosti Ministarstva saobraćaja i telekomunikacije preklapaju se sa nadležnostima Agencije za unapređenje rečnog saobraćaja. Otuda smo u prelaznim i završni odredbama očekivali ukidanje agencija i Biroa. Ali, toga nema. U prelaznim i završnim odredbama Predloga zakona o ministarstvima nema ni jedne jedine reči o ukidanju agencija i Biroa za komunikacije. Vlada bi i posle novog zakona o ministrstvima, koji flagrantno dokazuje preklapanje nadležnosti ministarstva, agencije i Biroa i neustavnost obrazovanja agencija i Biroa, želela da zadrži sve agencije i Biro za komunikacije i samim tim, po nama, neustavno stanje. Sada, posle ovog predloga zakona u kome postoji očigledan dualitet nadležnosti agencija i Biroa i ministarstava i posebnih organizacija, Vlada čini korak dalje i otvoreno priznaje da se jedna te ista materija može propisati i uredbom i zakonom, što je, po nama, prosto nezamislivo. Praktične posledice ostaju iste. I dalje će se preplitati nadležnosti. Zatim, nastavlja se stvaranje paralelne Vlade. Na kraju, građani treba da nastave da plaćaju rad neustavnih i neproduktivnih agencija, kao što sam rekao, ne znajući pri tome gde se nalaze stvarni centri odlučivanja u izvršnoj vlasti.
Još jedan prijavljeni narodni poslanik Dragan Jočić, ali ne primećujem da je ovde. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li predstavnici poslaničkih grupa, koji to pravo nisu iskoristili, žele da se prijave za reč? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o prihvatanju sporazuma država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija iz člana 15. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora i načelni pretres o Predlogu zakona o ministarstvima. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O PRIHVATANjU SPORAZUMA DRŽAVA ČLANICA O DEFINISANjU KONAČNOG STATUSA ORGANA I ORGANIZACIJA IZ ČLANA 15. ZAKONA ZA SPROVOĐENjE USTAVNE POVELjE DRŽAVNE ZAJEDNICE SRBIJA I CRNA GORA (pojedinosti) Po Poslovniku, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, htela bih da gospođu predsedavajuću podsetim na član 135. stav 4. Poslovnika, koji govori o tome da "nadležni odbori i Vlada Narodnoj skupštini dostavljaju izveštaj, odnosno mišljenje, po pravilu u roku ne kraćem od pet dana pre dana početka sednice Narodne skupštine na kojoj se predlog zakona razmatra", kao i na član 143. u delu koji se odnosi na amandmane, da "predlagač zakona, nadležni odbor i Vlada, dužni su da pre sednice Narodne skupštine razmotre amandmane koji su podneti na predlog zakona i da Narodnu skupštinu obaveste za koje amandmane predlažu da ih Narodna skupština prihvati, a za koje da ih odbije"; takođe na član 159. stav 4. "da se o amandmanima izjašnjavaju predlagač zakona, nadležni odbori i Vlada". Mi do ovog trenutka nismo dobili mišljenje Vlade na amandmane koje smo podneli za 2. tačku dnevnog reda, iako je rasprava bila objedinjena. Napominjem da predsednik Narodne skupštine zloupotrebljava vanredno stanje u sazivanju Narodne skupštine. Materijale dostavlja u subotu, dva dana pre početka sednice, a mi po hitnom postupku moramo amandmane. Praktično, poslanici su danas došli na sednicu i morali da se upoznaju sa dnevnim redom i da dostave amandmane. Za nas vanredno stanje ne važi, ali kada je Vlada u pitanju ili Narodna skupština i odbori Narodne skupštine, onda vanredno stanje postoji. Molim vas da vi, u skladu sa svojim ovlašćenjima, jer treba da se starate o primeni Poslovnika i o tome da radite, vi i sva radna tela Skupštine, u skladu sa Poslovnikom, obezbedite da dobijemo izveštaj Vlade ili da prekinemo sednicu i da to sačekamo. U svakom slučaju, Narodna skupština bi o tome morala da se izjašnjava.
Vi ste se pozivali na povredu Poslovnika i, naravno, selektivno ste birali odredbe koje vama odgovaraju. Pri tome ste pominjali član 159. stav 4, a niste spomenuli stavove 2. i 3. Stav 2. kaže: "Ako nadležni odbori ne podnesu izveštaj u određenom roku, pretres predloga zakona može se obaviti u Narodnoj skupštini i bez izveštaja odbora". Stav 3. kaže: "Ako Vlada u utvrđenom roku ne da mišljenje o predlogu zakona, predlog zakona će se razmatrati i bez mišljenja Vlade". Verujem, kad ste stigli da pročitate stav 5, da ste pročitali i stavove 3. i 4, a pored toga sam dala obaveštenje na početku sednice da ćete izveštaje dobiti u toku sednice i dobićete ih. (Gordana Pop-Lazić, sa mesta: Mora da se glasa o tome.) Ne glasamo. Ne znate Poslovnik. Može samo Administrativni odbor da vam da odgovor. (Gordana Pop-Lazić, sa mesta: Po Poslovniku.) Ne može, ne dam vam reč! Primili ste Predlog odluke koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto smo u okviru zajedničkog pretresa obavili jedinstveni pretres o Predlogu odluke o prihvatanju Sporazuma država članica o definisanju konačnog statusa organa i organizacija iz člana 15. Zakona za sprovođenje Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u celini. Nastavljamo rad po dnevnom redu i prelazimo na 2. tačku dnevnog reda. (Gordana Pop-Lazić, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Novi član, je li? Izvolite.
Htela bih da vas podsetim da sam poslednjeg radnog dana u toku prošle nedelje na prethodnoj sednici reklamirala povredu Poslovnika od strane predsedavajuće, gospođe Čomić, koja je narušila dostojanstvo Narodne skupštine iznoseći neistinite činjenice vezane za izricanje mere udaljenja sa sednice šefa poslaničkog kluba Tomislava Nikolića i da sam tražila da se Administrativni odbor o tome izjasni. U skladu sa članom 96. stav 6. Poslovnika on je to bio dužan da uradi u roku od 24 časa, prošlo je pet dana, a mi na klupama nismo dobili odgovor Administrativnog odbora, tj. mišljenje Administrativnog odbora. I opet vas podsećam, podsećam i predsedavajuću da bi, na osnovu člana 28. ona kao predsednik Narodne skupštine koja predsedava sednicama Narodne skupštine, trebalo da se stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine i o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine i da u skladu sa tim preduzme odgovarajuće mere kako bi Administrativni odbor radio posao za koji je ovlašćen na osnovu Poslovnika. Takođe bih vas podsetila da je poslednji stav člana 135. obavezujući, da Narodna skupština može odlučiti da se predlog zakona razmatra bez mišljenja Vlade, gospođo predsedavajuća, ili da se utvrdi novi rok u kome je dužna da to učini, a Narodna skupština Republike Srbije niste vi, nego narodni poslanici i zato biste morali da stavite na glasanje to da li možemo da idemo u raspravu u pojedinostima bez mišljenja Vlada ili ne možemo.
Prva povreda Poslovnika koju ste reklamirali, izneli ste jednu neistinu, sekretar je otišla da donese dokaz, dostavljen vam je izveštaj Administrativnog odbora, dostavljen je SRS, poslanicima ... (Gordana Pop-Lazić dobacuje sa mesta, ali se ne razume.) ... poslaničkim grupama, dostavljen je izveštaj i sekretar će doneti dokaz. Drugo, mogli biste da razlikujete zakone koji se donose u hitnoj proceduri, po hitnom postupku, tada važi član 159, a 135. važi za redovnu proceduru. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O MINISTARSTVIMA (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona o ministarstvima koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su podneli narodni poslanici: Milorad Mirčić, Stevan Kesejić, Petar Jojić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Dragoljub Stamenković, Zlatan Jovanović, Slobodan Janjić, Goran Cvetanović, Nataša Jovanović, Dragan Ljubojević, Milovan Radovanović, Joca Arsić, Dragor Hiber, zajedno Jovan Todorović i Ljubomir Mucić, zajedno Zoran R. Anđelković i Bora Stanimirović, zajedno Nataša Milojević i Olgica Kirćanski, zajedno Branko Ružić i Rajko Baralić i zajedno Sreten Mitrović, Ljubiša Maravić i Đura Lazić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština u okviru zajedničkog pretresa obavila i načelni pretres o Predlogu zakona o ministarstvima, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Izvolite, po Poslovniku.
Uvažena predsednice, poštovane kolege poslanici, na osnovu člana 137. Poslovnika, predlažem da rasprava u pojedinostima traje najviše do tri minuta i molim da se Skupština o tome izjasni.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića da rasprava u pojedinostima iznosi tri minuta. Za 85, protiv 32, uzdržanih nema, nije glasalo 28, od ukupno 145 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Joca Arsić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, u ime poslaničke grupe SPS podneo sam amandman na član 2. u kome predlažemo da se član 2. menja i da glasi - "ministarstva jesu: Ministarstvo unutrašnjih poslova; Ministarstvo finansija i ekonomije; Ministarstvo pravde; Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu; Ministarstvo poljoprivrede i vodoprivrede; Ministarstvo za privredu; Ministarstvo za privatizaciju; Ministarstvo rudarstva i energetike; Ministarstvo saobraćaja i telekomunikacija; Ministarstvo urbanizma i građevina; Ministarstvo trgovine, turizma i usluga; Ministarstvo za ekonomske veze sa inostranstvom;Ministarstvo za rad i zapošljavanje; Ministarstvo za socijalna pitanja; Ministarstvo za nauku, tehnologiju i razvoj; Ministarstvo prosvete; Ministarstvo za omladinu i sport; Ministarstvo kulture; Ministarstvo za informisanje; Ministarstvo zdravlja; Ministarstvo za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine; i Ministarstvo vera". Ovim predlogom praktično mogli ste da primetite da predlažemo da se formiraju nova četiri ministarstva. Drago mi je što ste primetili, već u načelnoj raspravi su objašnjeni razlozi, odnosno objasnio je predsednik poslaničke grupe SPS potrebu izdvajanja iz ovog sastava ovih ministarstava. Znači: posebno Ministarstva za privatizaciju i posebno Ministarstva za sport i omladinu; posebno Ministarstvo za informisanje (samo malo), rekao sam i posebno ministarstvo iz okvira Ministarstva za privredu i privatizaciju, podeljeno u ministarstvo privrede i u ministarstvo privatizacije. Mislim da nema potrebe ovo posebno obrazlagati, već je rečeno da je formirano, mora agencija, a da bi ova nova ministarstva bila bi delotvornija nego ministarstva koja rade u sastavu zajedničkih ministarstava. Praktično Ministarstvo kulture i kako se ovde predlaže ministarstvo medija, a posebno ministarstvo za informisanje bi dalo daleko veći doprinos u razvoju informativne delatnosti. Ovde su iznete mnoge ocene da ovako kako jeste nije zadovoljavajuće i napravljene su i određene paralele, a ne bih da ih posebno iznosim. Mi smo se ranije zalagali da posebno ministarstvo bude i Ministarstvo za lokalnu samoupravu, to ministarstvo je formirano i vidimo da ti poslovi daleko bolje i na daleko kvalitetniji način se odvijaju, nego dok je sve bilo u okviru Ministarstva pravde i Ministarstva privatizacije. Ovo ne predlažemo, naravno, da bi zadovoljili sve stranke DOS-a, da popune ova nova ministarstva, već da bi bila efikasnija, da bi mogla na bolji način da obavljaju tu delatnost; evo, tri minuta je i zahvaljujem. Mislim da je obrazloženje bilo sasvim dovoljno.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovane kolege narodni poslanici, s obzirom da je gospodin Šabić jedini ovde ispred Vlade i u ime Vlade, on je čuo danas ne samo primedbe poslanika SPS, nego i uvaženih kolega. Profesor Velimir Simonović je pomenuo primer iz grane koju on zna i sa kojom sarađuje, najbolji primer koji potvrđuje da jedan od ovih predloga, koji su socijalisti dali ima svoju suštinsku upotrebnu vrednost. Naime, mi smo predložili da se pojedina ministarstva razdvoje i da se formira posebno ministarstvo za pitanja privrede, a posebno za pitanja privatizacije. Kolega Arsić je rekao posebno Ministarstvo za informisanje, Ministarstvo za omladinu i sport. Ako je Ministarstvo za omladinu i sport nešto što objektivno ostaje van očiju javnosti i građani o njemu malo suštinski znaju i to pitanje ostaje objektivno u drugom planu, pitanje privrede i pitanje informisanja jeste nešto što je važno za građane Srbije i što se vidi iz prve ruke. Činjenica je da je stanje u privredi Srbije jako teško, jako složeno. Svi pokazatelji su negativni. Ima preko milion nezaposlenih i sprema se, bar prema različitim procenama, od 300.000 do 700.000 novih nezaposlenih. Apsolutno stoji ubeđenje,stav socijalista da Vlada nema strategiju kada je privreda u pitanju i da se jednostavno zakonima tržišta prepušta da sprovode onaj surovi liberalizam koji je možda u zemljama zapada postojao krajem 19. veka, da tržište učini sve što može i što po pravilu čini i što su oni kod sebe naravno taj istorijski put prešli. Smatramo da je pitanje formiranja posebnog ministarstva za privredu izuzetno važno, jer privreda jeste osnov života i jeste osnov svega. Otvaranje novih radnih mesta teško da će doći samo po sebi. Vlada bi morala u okviru onoga što radi da tom pitanju pokloni posebnu pažnju. Mislimo da se ovo pitanje privrede i privatizacije potpuno preokrenulo u samo razmatranje pitanja privatizacije i jednostavno kada slušate resornog ministra ko o čemu, on samo govori o pitanjima privatizacije. Pitanje privrede gotovo i ne pominje. Što se tiče ovog drugog, informisanja, mislim da način informisanja medija... evo uzmite danas bilo koje novine i one će govoriti same po sebi najbolje kakvo je stanje u oblasti informisanja. Mi nemamo nikakav zakon i mislimo da je skupštinska većina u međuvremenu trebalo da predloži taj zakon. Mislimo da je direktna posledica činjenice što nemamo zakon ovako užasna situacija u oblasti informisanja. Smatramo da pitanje informisanja zaslužuje posebno ministarstvo, pa smo iz tog razloga predložili da se ono formira.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Teško je u ovakvoj atmosferi voditi raspravu, a pogotovo predlagati amandmane, kada na atmosferu utiče onaj ko predsedava ovom skupštinom. Na pitanje zamenika šefa poslaničke grupe da se objasne i razjasne neke dileme vezano za Administrativni odbor, očito je, možda se nama samo čini, da predsedavajući odgovara ljutnjom. Nemate razloga da ste ljutite na bilo koga od poslanika.
Molim vas da se držite teme dnevnog reda.
Nismo mi krivi što ste se vi uvukli u tolike silne funkcije, a sve vam je to v.d. stanje.
Vi ste dobili reč da govorite o amandmanu.
To se vi žalite onome ko vas je nekom kombinatorikom, volšebnom, izvukao. Naime, Srpska radikalna stranka predlaže u delu Ministarstva unutrašnjih poslova,odnosno posao koji treba da obavlja to Ministarstvo da se u obliku amandmana usvoji zaštita ustavnog poretka i bezbednosti zemlje, jer imajući u vidu da se očito priprema neki novi deobni bilans između Srbije i Crne Gore, trebalo bi bar neke elementarne pripreme izvršiti kada je u pitanju delokrug određenih ministarstava, pa Ministarstvo za unutrašnje poslove štiti, odnosno vrši zaštitu života, lične i imovinske bezbednosti građana, a mi predlažemo da uz to stoji da zaštiti ustavni poredak i bezbednost zemlje. Drugo, isto vezano za to Ministarstvo, da na kraju pasusa ispred reči "obučavanje" stoje reči "školovanje kadrova", jer to bi bilo logično. Zašto samo da obučavaju kadrove, zašto to Ministarstvo da ne proširi svoju delatnost, da obavlja školovanje kadrova koji su potrebni za obavljanje određenih poslova, jer su i najnoviji događaji pokazali da ti kursisti nisu baš pouzdani kao radnici ili zaposleni u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Uostalom, vi ste nas preko svoje televizije obavestili da je od strugara ili od stolara postao pukovnik, pa evo prilike da to regulišete sada na najbolji zakonski način; da osim obučavanja bude i školovanje, da vam više ne budu pukovnici, generali zaslužni građani, stolari, metalci ili kako se to najrađe u vašem vokabularu spominje, to su oni tišleri kao što je bio "Čeda", ali ne ovaj što je potpredsednik, nego onaj vaš omiljeni.
Poštovane dame i gospodo poslanici, zahvaljujem se na pažnji i doviđenja do sutra.