Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, otvaram sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 134 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vesna Obradović i Nataša Mićić. Saglasno članu 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao, u dogovoru sa predsednicima poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini, u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 80. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre usvoji predloge zakona i drugih akata iz dnevnog reda, koji su u svom zahtevu za održavanje Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini utvrdila 94 narodna poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto nema prisutnih 126, nećemo sada usvajati zapisnike, već u danu za glasanje. Takođe, nećemo odlučivati o predlogu za spajanje tačaka dnevnog reda. Obaveštavam vas da vam je uz saziv Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, koje je sazvano na zahtev 94 narodna poslanika, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupština Republike Srbije, dostavljen zahtev za održavanje Prvog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Prvo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o sadnom materijalu voćaka, vinove loze i hmelja, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 2. Predlog zakona o železnici, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 3. Predlog zakona o poštanskim uslugama, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 4. Predlog zakona o posredovanju-medijaciji, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 5. Predlog zakona o izmeni Zakona o Akcionom planu harmonizacije ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora radi sprečavanja i uklanjanja prepreka slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 6. Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o osnivanju Javnog preduzeća za vazdušni saobraćaj, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 7. Predlog zakona o radu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 8. Predlog porodičnog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 9. Predlog zakona o javnim agencijama, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 10. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 11. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Akcijskom fondu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 12. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 13. Predlog zakona o regulisanju odnosa Republike Srbije i banaka u stečaju po osnovu preuzetih inostranih kredita, odnosno zajmova, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 14. Statut Narodne banke Srbije, koji je podnela Narodna banka Srbije, 15. Izveštaj o poslovanju Komisije za hartije od vrednosti za 2003. godinu, sa godišnjim računom i izveštajem ovlašćenog revizora, koji je podnela Komisija za hartije od vrednosti, 16. Finansijski plan Komisije za hartije od vrednosti za 2004. godinu, koji je podnela Komisija za hartije od vrednosti, 17. Finansijski plan Komisije za hartije od vrednosti za 2005. godinu, koji je podnela Komisija za hartije od vrednosti, 18. Izbor članova Saveta Republičke radiodifuzne agencije sa lista koje su podneli ovlašćeni predlagači, 19. Izbor članova Nacionalnog prosvetnog saveta, 20. Predlog odluke o primeni imuniteta prema narodnom poslaniku Darku Glišiću, koji je podneo Administrativni odbor, 21. Predlog odluke o utvrđivanju arhivske građe koja se čuva u Muzeju "Nikole Tesle" kao Lični fond Nikole Tesle za kulturno dobro od izuzetnog značaja, koji je podnela Vlada Republike Srbije, i 22. Prestanak funkcije i izbor nosilaca pravosudnih funkcija. Rad po dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O SADNOM MATERIJALU VOĆAKA, VINOVE LOZE I HMELjA Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za poljoprivredu i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: SRS - jedan sat 38 minuta i 24 sekunde, DSS - jedan sat tri minuta i 36 sekundi, DS - Boris Tadić - 44 minuta i 24 sekunde, G17 plus - 37 minuta i 12 sekundi, SPO-NS - 26 minuta i 24 sekunde, SPS - 26 minuta i 24 sekunde, a poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SDP, po pet minuta, a na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika. Istovremeno vas obaveštavam da su za ovu tačku dnevnog reda ovlašćeni predstavnici za DSS Zoran Nikolić, a za SPS Branče Stojanović. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, dr Ivana Dulić-Marković, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, pred vama je Predlog zakona o sadnom materijalu voćaka, vinove loze i hmelja. Novim zakonom uređuje se kategorizacija sadnog materijala, proizvodnja, promet i uvoz sadnog materijala, obaveze pravnih lica koja se bave proizvodnjom, prometom i uvozom, priznavanje domaćih novostvorenih sorti, upis sorti u registar sorti, lista preporučenih sorti i inspekcijski nadzor i kontrola. Kvalitetni sadni materijal je proizvod ili posledica programa koji se sastoji od proizvodnje, održavanja i umnožavanja, kao i distribucije biljnog materijala, sa namerom da bude pušten u promet sa službenom potvrdom, znači etiketom ili sertifikatom, a koja garantuje status materijala. Tip proizvodnje ovakvog materijala je da obezbedi da rasadničar i proizvođač voća dobiju standardizovan materijal koji će biti dobrog kvaliteta, sortno ispravan i oslobođen od patogena. Kako bi se ustanovio program proizvodnje zdravog sadnog materijala, potrebno je da budu ispunjeni svi uslovi iz nekoliko zahteva, a to je, pre svega, da budu doneseni, prihvaćeni i objavljeni standardi koji definišu svrhu, terminologiju, sve protokole i procedure, dakle, zakon i prateći pravilnici. Materijal koji se koristi u programu mora da budeispravan i moraju da budu odabrani najbolji klonovi. Dakle, na raspolaganju moraju biti metode za otkrivanje patogenog programa sertifikacije i stručnjaci koji su obučeni za prepoznavanje bolesti. Isto tako, moraju biti uvedene u proceduru mere za održavanje osnovnog matičnog materijala, retestiranje i uvođenje novog materijala. Moraju biti uvedene mere kontrole svih uspostavljenih standarda, a najvažnije je da sami proizvođači voća zahtevaju i prihvataju program sertifikacije. Proizvodnja sadnog materijala mora biti jasno definisana i mora da postoji zakonski podržana osnova na kojoj će se ona zasnivati. U Srbiji, i pored čestog isticanja važnosti i ekonomskog značaja voćarstva za ekonomiju zemlje, nije bilo ozakonjene procedure proizvodnje zdravog sadnog materijala po definiciji koja je u skladu sa međunarodnim normama. Novim zakonom uspostavlja se kategorizacija sadnog materijala i on treba da garantuje proizvođačima voća da materijal nema simptome virusnih ni virusima sličnih bolesti, da je dobijen isključivo od matičnih biljaka oslobođenih od virusa, da je apsolutno proizveden u uslovima bez vektora bolesti, da je bio podvrgavan redovnoj kontroli, da je proizveden na izolovanim parcelama, da je proizveden na zemljištu na kome nema nematoda i da ima sortnu čistoću. U postojećem zakonu, proizvodnjom sadnog materijala mogu da se bave sva pravna i fizička lica kojih je gotovo oko 2.000. Po novom zakonu, proizvodnjom i prometom uvoznog sadnog materijala mogu da se bave pravna lica koja su upisana u registar proizvođača prometnika i uvoznika. Znači, proizvođač će biti obavezan da se upiše u registar, da vodi knjigu evidencije, da proizvodi sadni materijal svih sorti koje su upisane u registar i da od vlasnika zaštićene sorte obezbedi saglasnost za umnožavanje sadnog materijala te sorte. Novi zakon kaže da stavljanje u promet sadnog materijala mogu da vrše pravna lica koja su upisana u registar, a mogu se stavljati isključivo osnovni, sertifikovani i standardni sadni materijal sorti koje su upisane u registar sorti; materijal se može stavljati u promet isključivo na prodajnim mestima a ne može van prodajnog mesta. Promet na malo mogu da vrše ako na prodajnom mestu imaju zaposleno lice sa najmanje četvrtim stepenom stručne spreme poljoprivredne struke. Ovaj zakon takođe reguliše na novi način priznavanje domaćih novostvorenih sorti voćaka, vinove loze i hmelja, a sorta se priznaje ako je različita, stabilna, ako ima povoljnu upotrebnu i proizvodnu vrednost i ako je ime sorte u skladu sa propisanom zahtevima. Isto tako, ovim zakonom omogućiće se mnogo brže uvođenje u proizvodnju sorti koje traži i prepoznaje tržište; vrši se liberalizacija uvođenja stranih sorti i omogućiće se prihvatanje novih sorti bez administrativno-birokratskih opterećenja i uz istovremeno davanje predloga gajenja po regionima u Srbiji. Pozivam vas da glasate za ovaj zakon, zbog toga što budućnost savremenog voćarstva u Srbiji zavisi od zdravog i kvalitetnog sadnog materijala i savremenog sortimenta koji će on obezbediti. Hvala vam na izuzetnoj pažnji.
Hvala vama. Pitam, da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Odbora za poljoprivredu, Dragan Rafailović, zamenik predsednika? (Ne.) Zakonodavnog odbora, Miloš Aligrudić? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branče Stojanović.
Gospodine predsedniče, uvažena gospođo ministre, koleginice i kolege poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o sadnom materijalu voćaka, vinove loze i hmelja. S obzirom da je problematika i tema iz oblasti poljoprivrede, koristim priliku, jer smo na početku kalendarske godine, da poželim svim poljoprivrednim proizvođačima, svim poslenicima u poljoprivredi, Ministarstvu poljoprivrede i naravno, ministru poljoprivrede, sretnu i berićetnu 2005. godinu. Dakle, poljoprivredna proizvodnja je veoma značajna, ako ne i najznačajnija za našu zemlju. Uostalom, za rast društvenog proizvoda u 2004. godini možemo pre svega da zahvalimo rodnoj 2004. godini. Takođe, na početku želim da zahvalim i predsedniku Narodne skupštine koji je prihvatio predlog 94 narodna poslanika i temu iz poljoprivrede uvrstio kao prvu tačku dnevnog reda. Nadam se da u ovome ima želje da se nadoknadi propušteno, a ja želim samo da naglasim i da podsetim da je od Ministarstva poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva za prošlu godinu najavljivana veomaživa zakonodavna aktivnost. Ona je, kao što je poznato, izostala. Imamo i razumevanje zbog čega, želelo se da se donesu odgovarajući okviri za donošenje zakona iz oblasti poljoprivrede. Odbor za poljoprivredu ove skupštine daje solidan doprinos tome i nadam se da ćemo u narednoj godini ovo što je propušteno, ako je uopšte propušteno, nadoknaditi, a znamo da nam zakonodavna delatnost iz ove oblasti fali. Nedostaje nam zakon o zadrugarstvu, koji je veoma važan; a da ne pričam o tome zašto je to važno i koliko je sada na terenu situacija teška za poljoprivredne proizvođače koji nisu organizovani i nemaju mogućnosti da nabave kvalitetan repromaterijal za prolećnu setvu. Dalje, zakon o korišćenju državnog zemljišta; imamo situaciju da u velikim sistemima, u velikim kombinatima postoji realna opasnost, i ljudi koji se bave poljoprivredom to znaju, da vrlo brzo, ukoliko se ne pristupi rešavanju ovih problema, možemo da razgovaramo o krčenju tog poljoprivrednog zemljišta, jer, ljudi koji se time bave to znaju, zapuštena njiva vrlo brzo prelazi u nešto što ne može da bude parcela za gajenje poljoprivrednih proizvoda. Iskoristio bih prisustvo ministra poljoprivrede i samo za momenat izašao iz konteksta ovoga o čemu danas razgovaramo. Pretpostavljam da ljudi u Ministarstvu o tome vode računa, imaju te informacije, siguran sam da imaju, a to je trenutna situacija vezana za primenu zakona koji je ova skupština donela, a to je Zakon o porezu na dodatu vrednost, gde je primenom ovog zakona poljoprivredna proizvodnja u najširem smislu dodatno opterećena. Znači, prema nekim mojim informacijama, a pretpostavljam da ljudi iz Ministarstva to bolje znaju, za 8% su poskupela mineralna đubriva, za 8% je poskupela hemija za zaštitu, odnosno pesticidi u najširem smislu reči. Pored toga, pojedine naše fabrike su već digle cenu za 20%, a ima najava da to i druge urade. Koncentrovana stočna hrana za proizvodnju koncentrata je takođe zbog primene poreza na dodatu vrednost poskupela i to inače tešku situaciju u poljoprivredi dodatno usložnjava. Koristim priliku, na neki način apelujem i molim gospođu ministra da na sednici Vlade vidi kakva je mogućnost, a mislim da ona postoji, da se uredbom Vlade ili nekim aktom pokuša da se eliminiše ovo dodatno opterećenje, što je veoma važno za primenu poljoprivredne proizvodnje; ako ne da se potpuno oslobodi, onda bar da se vrati na onaj nivo od 8%, što je inače Zakonom o porezu na dodatu vrednost za pojedine delatnosti već dozvoljeno. Mislim da je izlišno, a o tome smo razgovarali kada smo usvajali budžet, da izdvajamo sredstva iz budžeta za nešto što dodatno opterećujemo na ovakav način, a ipak su u pitanju budžetska sredstva, jer se plašim da sa primenom ovog zakona postoji mogućnost... Dolazim iz kraja koji je pretežno voćarsko - vinogradarski, ali pored toga značajan broj parcela je pod ratarskim kulturama i pouzdano znam da je po staroj ceni đubriva, mislim da to ljudi iz Ministarstva znaju, primena kompleksnih ili mešanih đubriva praktično izostala u jesenjoj setvi; a ono što je možda važno za ovaj voćarsko-vinogradarski kraj, to je da će po ovoj novoj ceni još manje biti primenjena u narednom periodu, a pre svega za prolećnu setvu. Koristim priliku i apelujem da ministar poljoprivrede na sednici Vlade pokuša da se izbori za ovu pogodnost; nije pogodnost, već pružanje jednake šanse, odnosno realne šanse da poljoprivrednici primene savremenu agrotehniku, ako uopšte možemo da razgovaramo o tome da primenjujemo savremenu agrotehniku, u narednom periodu. Što se tiče zakona o sadnom materijalu, poslanička grupa SPS će podržati ovaj zakon. To je logičan sled zakona, jer smo doneli Zakon o šumskom drveću. Ovo je jedan dobar zakon i čuli smo od gospođe ministra šta sve reguliše. Ponovo podvlačim da dolazim iz kraja koji je jedan od razvijenijih krajeva u Srbiji sa voćarskom i vinogradarskom proizvodnjom. Znam pouzdano da su mnoge sorte, mnoge voćne vrste proizvođači ilegalno morali da donose sa raznoraznih sajmova po Evropi. Mislim da ovaj zakon reguliše to i da će napredni proizvođači, ljudi koji se ozbiljno bave tom delatnošću u narednom periodu na zakonit način moći da reše sve te probleme. Ja sam na Odboru za poljoprivredu, a evo i sada koristim priliku... Znam pouzdano da su mnogi proizvođači u smederevskom kraju, pre svega vinogradari, u dužem vremenskom periodu imali problema sa nabavkom kvalitetnog loznog materijala. Nije mnogo bolja situacija bila ni sa voćnim sadnim materijalom i apelujem, i pre svega podvlačim ponovo član 17. koji ministru daje mogućnost da bliže propiše uslove koje treba da ispuni prodajno mesto za sadni materijal, da se definitivno stane na put divljoj prodaji sadnog materijala. Mi danas imamo prodaju sadnog materijala od pijaca, pa do kvartova, delova grada, gde nestručni ljudi, uglavnom ljudi koji nisu to proizveli, prodaju ljudima nekvalitetan sadni materijal, koji je u ovoj proizvodnji vrlo rizičan jer je ciklus proizvodnje takav da rezultate lošeg sadnog materijala nažalost možemo da vidimo tek posle tri do četiri godine.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima ovlašćeni predstavnik DSS, Zoran Nikolić.
Poštovana ministarko, dobar je znak kada je u novoj godini prva tačka dnevnog reda zakon koji je iz oblasti poljoprivrede. Hoću da verujem i da podelim nadu svih onih koji od poljoprivrede žive da je to dobar predznak da ćemo u ovoj godini u sferi zakona, kada govorimo o ovoj oblasti, učiniti značajnije pomake nego što je to bio slučaj u prošloj, a naročito u one prve tri godine, dakle 2001, 2002. i 2003. godine. Što se tiče ovog zakona o sadnom materijalu voćaka, vinove loze i hmelja, mislim da je ministarka u principu rekla sve ono što je bitno. Ovaj zakon se može uporediti i sa zakonom koji smo doneli na prethodnoj sednici, kada se govorilo o sadnom materijalu šumskih vrsta. Dakle, postoje sličnosti u toj meri što je intencija i ovog zakona i onog zakona identična, a to je da se pre svega zavede red u oblasti proizvodnje i prometa sadnog materijala. Ono što je za ovaj zakon karakteristično jeste da je napisan u jasnoj formi, u jednom logičnom sledu i siguran sam da će se kada imate tako jasno preciziran zakon i njegova primena ostvariti na način na koji to predlagač i želi. Kakvo je danas faktičko stanje na terenu? Imamo veliki broj proizvođača koji se bave proizvodnjom sadnog materijala, ali, nažalost, taj kvantitet ne rađa onaj potrebni kvalitet koji treba da imamo kao država ako želimo da se vratimo na evropsko i međunarodno tržište, gde smo nekada imali značajniju ulogu. Ovde se jasno definišu kriterijumi ko može da se bavi proizvodnjom sadnog materijala i koji kvalitet mora da ispoštuje. Samim tim, zavodi se red u toj oblasti i mi ćemo zahvaljujući ovom zakonu ipak imati znatno čvršće garancije, jer će sadni materijal biti oslobođen od bolesti i štetočina. Dakle, imaćemo zdrav sadni materijal, što je i intencija ovog zakona. Još jednom, ne bih dalje dužio, ovo je, po meni, jako dobar i koncizan zakon oko kojeg, pretpostavljam, i neće biti puno sporenja. Verujem da je ovo samo najava i uvod, kada govorimo o Ministarstvu poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva, samo jedan početak predlaganja zakona koji oblast poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva uređuju na jedan ozbiljan način, sa jasnom namerom da se vratimo na međunarodno tržište, odnosno, pre svega, evropsko tržište.
Da li još neko od predsednika poslaničkih grupa želi reč? Ne. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS, DSS, G17 plus i SPS. Dajem reč narodnom poslaniku Hranislavu Periću iz poslaničke grupe SPS, a neka se pripremi narodni poslanik Jovan Daja.
Dame i gospodo narodni poslanici, zasedanje u novoj 2005. godini počinjemo sa zakonom o sadnom materijalu voćaka, vinove loze i hmelja. Moram priznati da sam očekivao da će Vlada pokušati da prioritetno razreši nagomilane probleme u poljoprivredi. U 2004. godini je bilo dobro samo što je godina bila rodna i što je rodilo sve što je zasađeno. Tu nam je i Bog pomogao. Sve ono što je zavisilo od ljudi, od cene, od otkupa, od izvoza, ništa nije valjalo. Poljoprivrednici nisu ubrali sve voće iz voćnjaka, mislim na višnju i šljivu, na području juga Srbije. Niko nije hteo da kupuje do kraja berbe. Kako je tekla berba, cena je bila sve niža, tako da kolika je bila cena, toliko su naplaćivali berači. Na kraju, godina je završena, proizvođači nisu naplatili svoje proizvode, niti im iko obećava da će to da se dogodi. O tome ću kasnije govoriti, jer me, kao narodnog poslanika, građani svakodnevno pitaju kome da se obrate u ovoj državi da naplate svoje proizvode. Kada sam dobio zakon o sadnom materijalu voćaka, vinove loze i hmelja, nadao sam se da će on olakšati proizvođačima posao oko proizvodnje sadnog materijala. Kada se malo bolje pogleda zakon, on samo predviđa nove obaveze za proizvođače. Po članu 5. proizvođač mora da bude upisan u registar proizvođača, što znači da će preduzeća koja imaju stručnjake za te oblasti moći da ispune te uslove, a pojedinac koji se godinama bavi tim poslom neće moći. Taj upis u registar može da se izvrši samo u Ministarstvu poljoprivrede i samo ministar nadležan za poslove poljoprivrede donosi rešenje o upisu u registar. Zar nije bilo bolje da se u ovom delu nađe bolje rešenje na nivou opština? Svaka opština ima zaposlene poljoprivredne stručnjake, zašto mi poljoprivredne proizvođače upućujemo na Ministarstvo? U članu 9. stoji - proizvođač je dužan da vodi knjigu evidencije sadnog materijala. To je još jedna obaveza za proizvođača. Da li je naš poljoprivredni proizvođač u mogućnosti da to radi ili mora nekom to da plati? Neće sadnica – knjigu i olovku i piši, crtaj i nacrtaj da najlepše izgleda. Sadnica hoće okopavanje, hemijsku zaštitu i mnogo rada. Ako se misli da će vođenjem knjiga da se poboljša proizvodnja sadnog materijala, neka bude tako. U članu 13. stav 3. predviđa se uvođenje biljnog pasoša. Mi još nismo uspeli da rešimo pasoše za građane, na pasošima još stoji - Jugoslavija, koja ne postoji. Ne znam šta će pisati na biljnim pasošima. U članu 14. stoji da troškove za upis u registar, za podnošenje prijave za proizvodnju sadnog materijala i za izdavanje sertifikata o proizvodnji sadnog materijala snosi proizvođač. Šta ćemo još staviti na teret proizvođača? Da li proizvođači sadnog materijala mogu da izdrže sve ove troškove? Prodaja sadnog materijala je posebna priča u ovom zakonu. Proizvođaču je potrebno prodajno mesto. Za prodavca je potrebno lice koje ima najmanje četvrti stepen stručne spreme poljoprivredne struke. Prodaja sadnica je sezonska, u vreme sadnje, jedan ili dva meseca. Šta će to lice prodavati van te sezone? Da li proizvođač koji proizvodi sadnice deset i više godina ne ume da proda sadnice, već mora nekoga da plaća? Da li mi školujemo poljoprivrednu struku četvrtog stepena kao kadar koji treba da proizvodi sadnice ili da trguje i prodaje sadnice? Očito da ovde nešto nije u redu. Na početku sam govorio da je u poljoprivredi trebalo razrešiti nagomilane probleme. Plašim se da, kako se trenutno kreće stanje u poljoprivredi, proizvođači sadnog materijala neće imati kome to da prodaju. Ko će saditi nove zasade kada nije naplatio prošlogodišnji rod? Dobio sam pismo proizvođača višanja sa juga Srbije, a dobili su ga ovde mnogi u sali, svi poslanički klubovi. Obratili su nam se i otkupljivači sa juga Srbije, proizvođači iz Toplice, Reljinca, Mala Plana toplička, Knjaževac, Merošina, "Rožina komerc" itd. Oni su otkupljivali za firmu "Tviti kompanija" iz Niša i otkupili su 500 vagona višanja. "Tviti kompanija" je trenutno pod stečajem i sada nema ko da plati poljoprivrednim proizvođačima višnje. Sud vodi stečaj i kaže - sačekajte. Otkupljivači su se našli u strašnoj poziciji, jer ih svakodnevno proizvođači jure za pare. Ovde niko ne reaguje da se reši taj problem, a problem obuhvata 25.000 poljoprivrednih proizvođača. Na kraju, mislim da je u ovom zakonu trebalo regulisati i prodaju i izvoz sadnog materijala, jer se dešavalo u praksi ranijih godina da se dosta proda sadnog materijala, a onda nemamo kome da prodamo proizvod. Kad svima u okruženju prodamo sadnice, ne znam kome ćemo prodavati proizvode. Mislim da je zakon na određeni način trebalo da reguliše i ovo pitanje.
Pre nego što dam reč sledećem govorniku, jedno obaveštenje: sednica Zakonodavnog odbora održaće se danas, 18. januara 2005. godine, u 13,15 časova, u maloj sali. Dajem reč narodnom poslaniku Jovanu Daji, a neka se pripremi narodni poslanik Vladislav Kronić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, dolazim iz vršačkog vinogorja, opštine Vršac, Bela Crkva i delimično Alibunar, gde se uzgaja vinova loza, naročito u Vršcu i Beloj Crkvi, gde se uz vinovu lozu uzgaja i ostalo voće. Bela Crkva je poznata naročito po jabuci koja je poznata čak i širom Evrope, da ne pominjem krušku Moram da napomenem, kada sam pomenuo krušku, naročito krušku vilijamovku, i ostale sorte krušaka, da su ogromne plantaže krušaka u Beloj Crkvi uništene zbog zaraznih bolesti, pa se plašim da ovaj zakon ne garantuje adekvatnu zaštitu sadnog materijala vinove loze i plašim se da vinova loza na ovom području ne doživi sličnu sudbinu kao što je to bio slučaj sa proizvodnjom kruške. Naročito nas interesuje kvalitet sadnog materijala, zdravstvena ispravnost i distribucija sadnog materijala vinove loze, da li će sadni materijal biti domaće proizvodnje ili će biti iz uvoza, a to posebno interesuje uzgajivače vinove loze u Vršcu i u Beloj Crkvi. Da li će ovim zakonom Vlada, odnosno Ministarstvo za poljoprivredu organizovati nabavku ovog sadnog materijala, njegovu zaštitu od zaraznih bolesti i da li će Ministarstvo za poljoprivredu organizovati otkup sadnog materijala, proizvodnju i otkup grožđa i ostalih proizvoda od grožđa, kao što su to vino i ostala alkoholna pića koja se dobijaju preradom grožđa? Ili ćemo imati problem kao kada su u pitanju zarazne bolesti, naročito bolesti bruceloze, koja se pojavila u opštini Alibunar, mesna zajednica Vladimirovac, gde je izvršena neadekvatna zaštita od zaraznih bolesti kod ovaca i gde se bruceloza pojavila još 2001. godine, a da ni prethodni ministar, a očigledno ni sadašnji nije preduzeo određene mere kako bi se ova zarazna bolest u mesnoj zajednici Vladimirovac, a verovatno i drugim mesnim zajednicama suzbila na adekvatan način i proizvođačima ovaca omogućila sigurna proizvodnja i zaštita njihove stoke. Bolest ovaca bruceloza je u Vladimirovcu dijagnosticirana još 2001. godine, kada je od strane vlasnika ovaca dozvoljeno vađenje krvi i tada je izvršena egzekucija 200 ovaca. Ovce su tada ubijene na nehuman način lovačkom puškom, gde su još žive zakopane, a neke su pobegle. To je, a i činjenica da su ovce terane preko nezaraženih pašnjaka, da nije izvršena dezinfekcija dvorišta, da se i dalje nesmetano obavlja promet mesa, mleka i sira, da neka stada nisu pregledana, kod nekih needukovanih stočara izazvalo nedoumice i razmišljanje da li bolest uopšte postoji. Takođe, u međuvremenu je jedan vlasnik sa sedam ovaca skinuo markice sa zaraženih ovaca i pomešao ih sa zdravim. Kasnije je analizom utvrđeno da su sve ovce zdrave. Takođe, od jednog vlasnika su oduzete dve zaražene krave i jedna nemarkirana junica, a osam zaraženih ovaca nikada nije oduzeto. Da bolest više ne postoji mislilo se u toku 2002. godine, kada nije uzimana krv za analizu. Početkom 2003. godine bolest je opet registrovana, i to na više grla. Sve napred navedene nepravilnosti prouzrokovale su da je u junu mesecu 2003. godine u mesnoj zajednici Vladimirovac organizovan sastanak predstavnika Instituta Pančevo, opštine Alibunar, privatne veterinarske ordinacije "Dora" Vladimirovac, gde je opšti zaključak bio da će se u narednom periodu raditi bolje i ekspeditivnije. Tada se od vlasnika ovaca tražio zapisnik koji je podmetnut po rečima republičkog veterinarskog inspektora da neće biti upotrebljen protiv njih, ali da ona mora svojim šefovima na takav način da prenese razmišljanja vlasnika ovaca. Tada je traženo da se od drugog instituta uzmu rezultati kako bi se otklonile sve nedoumice, a to je kasnije potpisalo oko 300 domaćinstava. Traženo je da se privatna veterinarska stanica "Dora" zbog javašluka u radu izuzme da ispred instituta uzima uzorke krvi. Takođe je bila i opšta konstatacija da se dugo čeka na rezultate, u jednom delu skoro godinu dana, što uslovljava širenje zaraze. Krajem 2003. godine ponovo je došlo do egzekucije ovaca. U toku 2004. godine jedan broj ovaca je ponovo ubijen. Zapisnici ovčara koji su bili najuporniji da se propusti utvrde su adekvatni i oni su najpre prekršajno kažnjeni da nisu dozvolili vađenje krvi, a državi treba da plate oko 30 hiljada dinara. Takođe, jedan broj ubijenih grla nije plaćen. Nekim ovčarima, kao što je Nikolica Nikolajev, prećeno je da će im sve ovce ubiti. Neki su, kao Kračun Petar, imali 2001. godine jedno zaraženo grlo, a sada oko 70 grla. Nezadovoljni vlasnici ovaca su se u međuvremenu žalili opštini Alibunar, koja je poslala zahtev Ministarstvu poljoprivrede, ali je na tome i ostalo. Takođe, u nekoliko navrata su upućeni dopisi Ministarstvu od strane mesne zajednice, ali je dogovoreno tek krajem 2004. godine. Organizovan je sastanak u Upravi za veterinu u Beogradu, ali je bez konkretnih zaključaka obavešteno Društvo za zaštitu životinja "Arka" Novi Sad, pokrajinski odbor DS, ali ćutnja ovih ljudi se nastavlja. Mi ovim putem od vas, kao najodgovornijeg ministarstva, tražimo da se izvrši zaštita zdrave stoke i da se ova zaražena grla adekvatno saniraju. Da se zbog svog nerada u suzbijanju i iskorenjivanju bruceloze pozovu na odgovornost republički veterinarski inspektor, da se u suzbijanju bolesti izuzme nadležna privatna veterinarska stanica "Dora" Vladimirovac, da se 300 domaćinstava potpiše da ne želi da radi sa njom. Tražimo da pored rezultata pančevačkog instituta o svom trošku krv analiziramo i na nekom drugom institutu, da se dokažu propusti u radu institucija, da se službeno obaveste Opštinski sud u Alibunaru i uspostavi dalji postupak protiv ovih uzgajivača stoke. Pod jedan, ovce se ovde gaje od iskona. One su naša materijalna vrednost i naše porodice žive od tih prihoda. Mišljenja smo, ako se ovako nastavi sa radom, da će se u bliskoj perspektivi uništiti sav stočni fond. Ovde je peticija 300 domaćinstava koja su potpisala sve ovo, pa se plašimo da će proizvodnja vinove loze da doživi istu ovakvu sudbinu, ukoliko se Ministarstvo za poljoprivredu adekvatno ne oglasi na sve ove probleme koji su se pokazali u poljoprivredi.
Reč ima narodni poslanik Vladislav Kronić, a neka se pripremi narodni poslanik Stevica Deđanski.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, zaista ponovo imam zadovoljstvo da pred ovim visokim domom imamo jedan važan zakon za poljoprivredu, a priznaćete da je poljoprivreda vrlo važna za ovu zemlju, jer činjenica je da 40 posto građana ove zemlje živi od poljoprivrede. Pred nama se nalazi zakon o sadnom materijalu voća, vinove loze i hmelja i ovo je samo jedan u nizu zakona koji treba upravo da urede oblast poljoprivrede. Mi smo nedavno u ovom visokom domu doneli Zakon o sadnom materijalu šumskog drveća. Danas govorimo o sadnom materijalu voćaka, vinove loze i hmelja, a nadam se uskoro i o zakonu o semenu. Sadašnje zakonodavstvo je samo jedan od razloga zašto ove zakone treba doneti. Drugi važan razlog zašto ove zakone treba doneti je sadašnje stanje upravo u proizvodnji voćnih i sadnica vinove loze i hmelja. Što se tiče sadašnjeg zakonodavstva, zakon o semenu i sadnom materijalu obuhvata jednu vrlo široku oblast i ne postoje, s obzirom na vrlo veliki broj biljnih vrsta, mogućnosti da se jednim zakonom zaista uredi i proizvodnja semena paprike, i proizvodnja voćaka, vinove loze i šumskog bilja. Stanje u ovoj oblasti je takođe jedan od razloga zašto ovaj zakon treba doneti, jer stanje je vrlo loše. Ova oblast je zaista jedna od oblasti gde smo poslednjih godina imali situaciju da ne napredujemo, već značajno nazadujemo. Samo da vas podsetim, ova zemlja je nekad bila izvoznik upravo ovog sadnog materijala i loznih kalemova i ostvarivala značajan devizni priliv. Danas, s obzirom na nepostojanje zakonske regulative koja je usklađena sa evropskim zakonodavstvom, ne da nismo izvoznici, nego čak ne možemo ni da uvozimo prema sadašnjim zakonima kvalitetan sadni materijal. Proizvodnja sadnog materijala po sadašnjem zakonu omogućila je svim pravnim i fizičkim licima bez stručnog obrazovanja da proizvode vrlo nekvalitetan i neispravan sadni materijal. Takođe, prodaja tog sadnog materijala odvija se na neodgovarajućim mestima. Naravno da su svi ovi razlozi dovoljni da se donese zakon. Međutim, Ustavna povelja i zakon o sprovođenju Ustavne povelje nalažu da republike članice moraju doneti zakone iz ove oblasti. To su pravni razlozi. Takođe, imamo potrebu usaglašavanja našeg zakonodavstva sa regulativom EU. Ovaj zakon uređuje uslove i način proizvodnje, prometa i uvoza sadnog materijala voćaka, vinove loze i hmelja, priznavanje novostvorenih sorti, upis sorti u registar sorti i održavanje sorti koje su upisane u registar, kao i listu preporučenih sorti i podloga. U prvom poglavlju, gde su osnovne odredbe, definiše se čak 11 termina. U članu 3. definiše se šta je to sadni materijal, šta je reprodukcioni sadni materijal, šta je sadnica, šta je sorta, ko je oplemenjivač, ko je zadužen za održavanje sorti, odnosno ko je održavalac sorte, ko je proizvođač sadnog materijala, definiše se mesto proizvodnje sadnog materijala, kvalitet sadnog materijala, priznavanje sorti, i imamo jednu novinu, a to je uvođenje preporučene liste sorti za gajenje na teritoriji Republike Srbije. U članu 4, za razliku od ranijeg zakona, definišu se kategorije sadnog materijala i uvodi se predosnovni, osnovni, sertifikovani i standardni sadni materijal. Danas imamo pojavu u ovoj zemlji da u prometu postoji samo standardni sadni materijal, i to neispravan sadni materijal. U drugom odeljku ovog zakona definiše se proizvodnja sadnog materijala, definiše se ko može biti proizvođač, i to je još jedna novina. Znači, mogu biti i pravna i fizička lica. U članu 6. uvodi se registar proizvođača i uslovi za upis u registar proizvođača. Članom 9. se takođe uvodi knjiga evidencije sadnog materijala, da bi se mogla imati evidencija od proizvođača. Članom 11. reguliše se proizvodnja za strane naručioce, gde se omogućava uvoz materijala i kompletan proizveden sadni materijal,ili je predviđeno da se izveze. U članu 13. definiše se izdavanje sertifikata, što je takođe jedna novina, o proizvedenom sadnom materijalu. U ovom članu uvodi se još jedan dokumenat koji je takođe vrlo bitan da bi onaj ko kupuje sadnicu bio siguran da kupuje zdravu sadnicu, bez biljnih bolesti, štetočina; uvodi se biljni pasoš, koji se izdaje u skladu sa propisima o zaštiti bilja. U četvrtom delu ovog zakona reguliše se promet sadnog materijala i to je takođe jedna kvalitetna novina. Članovima od 15. do 18. se reguliše ova materija, gde je novina da sadni materijal može da prodaje samo ona osoba koja ima završen najmanje četvrti stepen stručne spreme, znači da omogućavamo kupcima sadnog materijala da im taj sadni materijal proda stručnjak. U petom delu ovog zakona regulisan je i uvoz sadnog materijala, u članovima 19. i 20. Što se tiče šestog dela ovog zakona, a to je priznavanje novostvorenih domaćih sorti i upis u registar sorti voćaka, vinove loze i hmelja, u članovima 21 – 49. se to reguliše. Vašu pažnju bih zadržao na članu 23. gde se uvode neke novine, a to su pre svega DUS test, VCU test i naravno odredba o imenima sorti. Što se VCU testa tiče, to je jedan test koji govori o upotrebnoj vrednosti voćaka, a vašu pažnju bih zadržao na DUS testu. To je jedna novina koja je neophodna da se uvede, gde se tačno definišu osobine sorti, i svaka nova sorta mora da se razlikuje bar u jednoj osobini od prethodne sorte. Jako je važno da ovo uđe u naše zakonodavstvo, upravo zbog toga što želimo da naše proizvode prodajemo na evropskom tržištu i da ne bismo došli u probleme, kao što su neke zemlje koje teže ka tome danas ustanovile da njihove sorte u stvari nisu njihove, nego su sorte koje su na neki način postale njihove, a nisu baš postale na zakoniti način. Članovima od 27. do 37. reguliše se postupak priznavanja novostvorene sorte. Članovima od 38. do 45. reguliše se postupak i način upisa u registar sorti i podloga. Članovima 46. do 49. reguliše se kako se održava sorta. U sedmom poglavlju ovog zakona u članovima od 50. do 54. reguliše se nadzor nad sprovođenjem ovog zakona, kao i propisi koji se donose na osnovu ovog zakona. U osmom delu, naravno, svaki zakon da bi bio dobar zakon mora da ima i svoje kaznene odredbe, u članovima 55 – 58. regulišu se upravo kaznene odredbe za one koji ne poštuju sprovođenje ovih zakona. Na samom kraju, u devetom delu ovog zakona, u prelaznim i završnim odredbama, ostavljen je rok od godinu dana da se primeni ovaj zakon, da bi se proizvođači mogli za godinu dana prilagoditi ovom zakonu. Poslanička grupa G17 plus će podržati donošenje ovog zakona i glasaće za ovaj zakon, pre svega iz svih razloga koje sam naveo. Jedna od dobrih strana koje sam naveo jeste da nisu potrebna dopunska sredstva u budžetu Republike Srbije za sprovođenje ovog zakona. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pozivam i vas da podržite donošenje ovog zakona, da bismo ovaj put i ovim zakonom bili bliže jednom uređenom odnosu prema poljoprivredi i da bi poljoprivreda polako počela da se približava onim uslovima koji vladaju na tržištu, pre svega Evrope.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski, a neka se pripremi narodni poslanik Dragan Petrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo da kažem da dolazim iz Vršca. To napominjem zato što je kod nas, kao što ste čuli malopre od jednog prethodnika, tradicija vinogradarstvo. Uglavnom je to poznato svima. Po selima opštine Vršac i Bela Crkva razvijeno je voćarstvo i dosta porodica koje tu žive imaju dodatni ili čak jedini prihod od toga. Mogu da kažem da je tendencija razvoja vršačke lokalne samouprave u narednom periodu takođe u razvoju vinogradarstva, voćarstva, pčelarstva i uopšteno poljoprivrede, i vidimo neki pozitivni primer u ovom zakonu, pa ću ja nešto navesti, kao i nekoliko kritika. Uopšteno govoreći, ovaj zakon je, u svakom slučaju, bolji od onog koji je postojao i jedan od razloga zašto je bolji je to što postoje neke norme i neki kriterijumi koji se odnose na to da ne može svako da se bavi prodajom sadnica, sadnog materijala, nego samo pravna lica. Mislimo da se konačno uvodi neki red. Propisuje se da je potrebno imati neki uslov i propisuje se mesto gde treba da se proda, da bude obeleženo, planirano i mora postojati na svakom mestu gde se prodaje određena stručna sprema za prodavanje tih materijala; takođe, mora se imati kvalifikovana radna snaga iz struke zaposlenog, što garantuje neku ozbiljnost u daljem radu. Jedna od bitnih olakšica u ovom zakonu je što je lakše uvesti sadni materijal, jer se više ne gleda rodnost, nego samo zdravstvena zaštita, što bi i trebalo da interesuje državu kao državu. Primedbe na ovaj zakon najviše se odnose na novčane kazne, jer između fizičkih i pravnih lica postoje velike razlike u korist fizičkih lica, čime se teraju određeni ljudi da izbegavaju status pravnog lica da bi bili što manje kažnjeni. Mislim da bi tu mogla da se napravi neka korekcija. Navešću i članove 17, 25, 30. itd.; dosta se spominje ministar – bliže propisuje ministar, ministar određuje; redovno se spominje ministar i mislimo da bi trebalo da bude neka institucija koja je više merodavna. To je jedna primedba, nije baš neka suštinska, a mislim da ne bi bilo loše da se ispravi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Petrović, a neka se pripremi narodni poslanik Branko Ranković.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, koleginice i kolege poslanici, svi znamo da je Srbija agrarna zemlja i 44% stanovništva živi od poljoprivrede. Agrarnu politiku je nemoguće efikasno sprovoditi bez izdašnog agrarnog budžeta, a on je u prošloj godini iznosio 21 milijardu. Očekujemo da i ovogodišnji agrarni budžet, a koji je tri puta veći nego 2003. godine, opet bude takav da naši poljoprivrednici i naša poljoprivreda idu napred. Ova vlada, po prvi put, hoće da pomogne građanima Srbije i pokušava da ne traži pomoć od njih, već da im svojim finansijskim injekcijama i stimulacijama omogući bolji život. Ovo se vidi kroz način kreditiranja, a pogotovo u poljoprivredi, koji je jedan od najboljih modela unazad 15 godina. U prošloj godini smo imali dugoročno kreditiranje sa dve milijarde dinara i kratkoročno kreditiranje sa 1,7 milijardi dinara, gde je 28 hiljada poljoprivrednih proizvođača dobilo kreditne stimulacije. Danas je na dnevnom redu jedan zakon koji je bitan za poljoprivredu i koji je osnova za proizvodnju, zakon o sadnom materijalu voćaka, vinove loze i hmelja. To je osnova za proizvodnju zdravog i kvalitetnog sadnog materijala i nešto što će doneti nešto novo, kvalitetnije i sigurnije u samoj proizvodnji. Sadašnji zakon ne propisuje kategorije sadnog materijala, kao osnovnog uslova za proizvodnju zdravog, testiranog, kontrolisanog i oslobođenog sadnog materijala od bolesti i štetočina. Ovim zakonom uvodimo četiri osnovne kategorije sadnog materijala. Po sadašnjem zakonu, proizvodnju sadnog materijala mogu da organizuju sva pravna i fizička lica. To je uslovilo pojavu velikog broja proizvođača bez stručnog obrazovanja, a proizvodio se nekvalitetan i zdravstveno neispravan sadni materijal. Po novom zakonu uvodi se registar proizvođača i oni moraju da zadovolje standarde i strogo propisane uslove proizvodnje. Imamo problem jer je po sadašnjem zakonu prodaja sadnog materijala mogla da se obavlja na svakom koraku i nije bila zakonski sankcionisana. Novim zakonom prodaja sadnog materijala biće na mestima koja obezbeđuju očuvanje kvaliteta sadnog materijala i uz prisustvo zaposlenog lica odgovarajuće stručne spreme da može kvalitetno da da informaciju svakom kupcu. Uvođenjem četiri osnovne kategorije sadnog materijala i ovim zakonom bi se regulativa uskladila sa propisanom evropskom zakonskom regulativom i šemom sertifikacije, što bi dovelo do mogućnosti izvoza domaćeg sadnog materijala na svetsko tržište. Takođe, po novom zakonu u promet može da se stavi samo osnovni, sertifikovani i standardni sadni materijal sorti koje su upisane u registar sorti i koji mora da odgovara propisanom kvalitetu. Za sprovođenje zakona u ovom trenutku uopšte nisu potrebna nikakva dodatna finansijska sredstva. Efekat zakona je takav da bi se uvođenjem četiri osnovne kategorije sadnog materijala naša regulativa uskladila sa propisanom evropskom regulativom, što bi dovelo do mogućnosti izvoza našeg domaćeg sadnog materijala na svetsko tržište. Izvozom bi se proizveo efekat koji nije zanemarljiv, kako za one koji bi proizvodili i izvozili sadni materijal, tako i za samu poljoprivrednu granu. U Srbiji postoje odlični klimatski i zemljišni uslovi za proizvodnju sadnog materijala. Imamo dugu tradiciju i činjenica je da smo nekada bili najveći proizvođači sadnog materijala vinove loze u Evropi, a unazad par godina to više nismo; vratili bismo se na ta tržišta i finansijski efekat bi bio veliki i značajan za našu poljoprivredu. Pozivam vas da kao i poslanička grupa G17 plus glasate za ovaj zakon, jer rešava probleme u oblasti koja do sada nije bila zakonski adekvatno regulisana. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branko Ranković, a neka se pripremi narodni poslanik Milica Vojić-Marković.
Dame i gospodo poslanici, pošto prvi put izlazim za ovu govornicu, a isključivo se bavim proizvodnjom sadnog materijala, rekao bih da je ovaj zakon bolji od prethodnog zakona, ali ima nekih malih problema. Ovde je predviđeno da isključivo pravno lice može da se bavi proizvodnjom sadnica i mislim da je to dobro, jer ipak po ovom zakonu ne može bilo ko da se time bavi. Do sada mi, legalni proizvođači, koji smo proizvodili sadnice nismo mogli da prodajemo od proizvođača koji rade to nelegalno. Mogli su da prodaju kako hoće, jer im inspekcija bukvalno nije mogla ništa i kazne su im male. Postoji jedan problem u ovom zakonu – kaznene odredbe su male za fizička lica, a velike za pravna lica. U suštini, pravno lice može neki put nenamerno da pogreši, a da plaća velike kazne, dok fizičko lice po ovim kaznenim odredbama ima račun da plati kaznu, bolje nego da prijavi proizvodnju. Zakon je dobro regulisan i u članu 9, jer tu se sortira sadni materijal. Što se tiče prodajnog mesta, mislim da je to solidno rešeno, jer nije realno da svi prodaju sadnice na svakom mestu. Ima jedan problem u ovom zakonu, gde je za dosta stvari predloženo da ministar predlaže; tako, na primer, i oko ovog prodajnog mesta – nije samo da ministar definiše prodajno mesto, trebalo je unapred da se zna, u Predlogu zakona kako treba da izgleda prodajno mesto, ili ministar može da propiše da sadnice i dalje mogu da se prodaju na kamionu. Malo je to nezgodno za proizvođače koji se bave ozbiljnom proizvodnjom. Postoji problem oko matičenja stabala. To smo juče na Odboru za poljoprivredu razmatrali, a i tu sam prisustvovao; Institut u Čačku, koji proizvodi mahom sadnice šljiva, prodaje autorska prava za njihove novostvorene sorte. Vidite šta se tu javlja – kao proizvođač sadnog materijala ne mogu da radim matičenja njihovih sadnica; nije problem u plaćanju, problem je u pravu. Tu je problem što možete da kupite sadnice na jednom mestu; može da pobije grad u samom Institutu u Čačku gde mogu da se kupe i više nemate nigde mogućnost da kupite plemke na drugom mestu. Mislim da ćete u ovom zakonu i vi kao ministar insistirati da se to promeni. Rekao sam vam za ove kaznene odredbe i mislim da to nije realno. Nije realno prema ljudima koji su prijavljeni, jer ipak on plaća i dodatno radnike, a neko ko proizvodi pravi smetnju sa nelojalnom konkurencijom. Toliko od mene.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić-Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Radiša Ilić. Izvolite, gospođo Marković.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministre, dame i gospodo poslanici, spremajući ovaj zakon pale su mi u oči dve jako suprotne i različite stvari, a zapravo se radi o istom, a evo o čemu. Kao prvo, ako pogledamo položaj Srbije i ako pogledamo klimu koju naša Srbija ima, možemo da zaključimo da proizvodnja voća može da bude ono od čega Srbija živi. Sa druge strane, ako pogledamo status i položaj koji Srbija ima na tržištu voća i sadnog materijala voća i vinove loze, videćemo da su ove dve stvari u potpunoj koliziji, zapravo našeg mesta i našeg položaja tamo i nema. Proizvodnjom sadnog materijala do sada su se bavila i pravna i fizička lica, bez obzira na stručnu spremu, i to se ovde za ovom govornicom već više puta ponovilo kao jako dobro i pozitivno, jer mi se rađamo tako što znamo da se nešto radi. Vrlo je problematično ako slučajno proizvođač sadnog materijala, odnosno voća i povrća, uzme olovku, papir i knjigu pa nešto i pročita i vidi da može da proizvede mnogo kvalitetnije i mnogo više nego što je do tada radio. Ako hoćemo na evropsko i svetsko tržište, a kažemo da hoćemo, onda je vreme da pogledamo činjenicama u oči i da vidimo šta možemo da uradimo sa ovim na čemu smo sada i da krenemo jedan korak dalje. Predlog ovog zakona upravo doživljavam kao korak dalje, kao jedan od malih, ali vrlo važnih koraka da se oblast poljoprivrede, koja jeste vrlo važna za ovu zemlju, definitivno, konačno uredi i konačno se stavi tačka na ovaj javašluk koji u poslednjih 15 godina kulminira. Pravni osnov za donošenje ovog zakona nalazi se u Ustavu Srbije u članu 72. stav 1. tačka 5. u kome se precizira da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje sistem zaštite i unapređenja životne sredine, kao i zaštitu i unapređenje biljnog i životinjskog sveta. Proizvodnja, korišćenje i promet sadnog materijala u dosadašnjem, važećem Zakonu o semenu i sadnom materijalu iz 1993-1994. godine uređeni su na isti način i za seme i sadni materijal šumskog bilja, kao i za seme i sadni materijal voća i vinove loze, odnosno hmelja. Naravno, uz izvesne sličnosti postoje i značajne razlike, a upravo ovako postavljena regulativa predstavlja izuzetno veliki problem da se ova oblast sprovede u praksi. Sadašnji zakon ne propisuje kategorije sadnog materijala, što je dovelo do proizvodnje isključivo standardnog sortnog materijala koji je uz to, svedoci smo, prodavan na svim mogućim mestima, potpuno neodgovarajućim. Ustavnom poveljom državne zajednice Srbija i Crna Gora utvrđena je obaveza država članica da donesu nove propise u onim oblastima koje regulativa državne zajednice ne pokriva. Ovaj predlog zakona je upravo rezultat jednog takvog gledišta. Ovim predlogom konstituisani su novi subjekti, dati su novi pojmovi i termini u našem pravnom sistemu, tako da do pravnog usklađivanja, terminološkog, tek treba da dođe. Predlog zakona o sadnom materijalu voćaka, vinove loze i hmelja usaglašen je i sa regulativom Evropske unije i sa direktivama Evropske unije. Ovim zakonom uređuju se uslovi i način proizvodnje, prometa i uvoza sadnog materijala voćaka, vinove loze i hmelja, priznavanje novostvorenih sorti, upis sorti voćaka, vinove loze i hmelja i podloga u registar sorti i održavanje sorti koje su upisane u registar, kao i lista preporučenih sorti i podloga. Takođe je precizno definisano šta se smatra sadnim materijalom, kao i značenje reprodukcionog sadnog materijala, što smatram jako značajnim, jer ako se upustimo u tumačenje nečega što je vrlo stručno dolazimo do strašno velikih problema. Na osnovu posebnih uslova u pogledu kvaliteta i porekla izdvojene su četiri kategorije koje ću samo da navedem, jer mislim da je jako značajno da se zna o čemu se radi. To je predosnovni, koji služi za proizvodnju osnovnog sadnog materijala i testiran je po najnovijim međunarodnim standardima na prisustvo bolesti i štetočina, ono što imamo uvek problem kasnije. Zatim, osnovni sadni materijal koji služi za proizvodnju sertifikovanog sadnog materijala, a proizvodi se u matičnim zasadima i takođe pod kontrolom ovlašćene organizacije. Zatim, sertifikovani sadni materijal koji je namenjen za proizvodnju standardnog sadnog materijala; i na kraju, standardni sadni materijal koji je namenjen za proizvodnju standardnih sadnica. Uvođenjem ove četiri kategorije sadnog materijala naša zakonska regulativa se sada usklađuje sa evropskom zakonskom regulativom i šemom sertifikacije, a to daje mogućnost ljudima, za koje zaista mislim da postoje u našoj zemlji, koji su vrsni stručnjaci u ovoj oblasti, da ponovo osvoje evropsko tržište i da konačno uđu na evropsko tržište. Moramo da priznamo, iako nam to nije lako, jer smo svi skloni da verujemo da smo zaista dobri u ovoj oblasti, da naš sadni materijal niti je ko tražio do sada u ovih 15 godina, niti se on na evropskom tržištu bilo gde pojavljivao. Malopre sam čula da je jedan od govornika pomenuo da se u ovom zakonu ne predviđa mogućnost da se fizička lica bave proizvodnjom sadnog materijala, što naravno ne stoji. U predlogu je jasno definisano da osim pravnih lica mogu da se bave i fizička lica, ali u slučaju ako sklope i potpišu ugovor sa nekim proizvođačima sadnog materijala, što ima mnogo smisla, jer u praksi imamo situaciju da svi možemo, svi i sve umemo; pogotovu je to problem u našoj poljoprivredi, jer mi smo, kako bih rekla, sitničari, svi znamo sve da radimo i svi se bavimo svačim pomalo i zato nemamo te vrhunske rezultate koje drugi postižu. O proizvođačima se vodi registar čiju sadržinu bliže određuje ministar, a predviđena je mogućnost da se oni proizvođači koji ne poštuju uslove proizvodnje brišu iz registra. Isto mislim da je jako značajan pomak, zato što moramo konačno da naučimo da poštujemo zakone, jer zakoni nisu izmišljeni zbog toga da otežavaju život, nego da ga olakšavaju i da ga uvode u nekakav red koji treba da doprinese napretku. Zakon predviđa da se u promet može staviti samo osnovni, sertifikovani i standardni sadni materijal koji je upisan u registar sorti i koji odgovara propisanom kvalitetu i podacima iz deklaracije. Takođe se precizno određuje šta se i pod kojim uslovima može uvoziti, što je više nego pozitivno, kada se ima u vidu naše načelo da ćemo verovati na reč nekome kako je dobro prošao, pa ćemo i mi uvesti to isto, a ispostaviće se kasnije da smo uvezli neke od biljnih bolesti koje ne možemo da istrebimo, nego se prošire, pa napravimo darmar u poljoprivredi. Takođe se precizno određuje, samo još jedan komentar da stavim, pa da završim... Pred nama se nalazi Predlog zakona koji u bliskoj budućnosti treba da uvede red u oblast proizvodnje kvalitetnog sadnog materijala voćaka, vinove loze i hmelja, što treba da dovede do povratka naših proizvođača na svetsko tržište. On bi omogućio i lakšu introdukciju stranih visokokvalitetnih sorti, čiji su proizvodi daleko skuplji na tržištu, a čija je proizvodnja rentabilnija. Poslanička grupa DSS-a će Predlog ovog zakona podržati, kao i svaki zakon koji je kvalitetan i koji doprinosi da ovako značajna oblast kao što je poljoprivreda iskorači jedan korak napred.
Dajem reč narodnom poslaniku Radiši Iliću, a neka se pripremi narodni poslanik Mika Vlaović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o sadnom materijalu voćaka, vinove loze i hmelja. Voćarstvo i vinogradarstvo su grane poljoprivrede koje su u Srbiji veoma razvijene i kao takve pružaju perspektivu za dalji razvoj. Velike površine obradivog zemljišta pod zasadima voća i vinove loze donosile su velike prihode vlasnicima plantaža, što zbog kvaliteta sadnog materijala, što zbog povoljnih klimatskih uslova, dosta naših proizvoda se izvozilo i tu mislim na mnoge zemlje širom sveta. Uzmimo na primer malinu koja, nažalost, svake godine gubi na ceni koju ipak diktira svetsko tržište. Ono od čega počinje svaka voćarska proizvodnja je kvalitetan sadni materijal, počev od same proizvodnje sadnog materijala, pa do same prodaje, a učinjeni su mnogi propusti koji su se odrazili i na uspešno podizanje plantaža i na ostvarenje prinosa. Ovim zakonom, pored domaćih sorti, predviđa se i uvođenje stranih sorti u našu voćarsku proizvodnju preko takozvane liste preporučenih sorti. Ovakav način planiranja u razvoju voćarstva može imati negativne posledice. Nekontrolisanim uvozom bi se mogla ugroziti i domaća proizvodnja sadnog materijala. Ne verujem da su naši stručnjaci sedeli skrštenih ruku, pa su nas baš toliko prevazišli strani instituti da naše sorte bukvalno ništa ne vrede. Ova lista preporučenih sorti pre će ličiti na listu za reklamiranje pojedinih inostranih instituta koje nude svoj sadni materijal. U obrazloženju ste naveli da je zakon rađen po direktivi Evropske unije i nekih propisa Evropske ekonomske zajednice čak iz 1968. godine ili iz 1992. godine. Ako se već pozivamo na prevaziđenost u vremenu, onda je ovo očito primer da ne moramo slepo prepisivati sve što nam se ponudi. Pozivate se na propis star 37 godina. Normalno je da kod nas budu zastupljene i strane sorte voćaka i vinove loze, ali naši klimatsko-geografski uslovi drugačiji su od zemalja izvoznica, pa bi tu trebalo vršiti dodatno selekcionisanje kako bi se dobila sorta, odnosno varijetet koji odgovara našim klimatskim uslovima. Klasifikacija koja je ovde predložena je dobra i neophodna je ako se želi pravilan postupak dobijanja kvalitetnog i nezaraženog sadnog materijala. U članu 9. predviđa se striktno vođenje evidencije o svim fazama proizvodnje sadnog materijala, što je potpuno razumljivo, ali da li će to biti praktično izvodljivo s obzirom na potencijal ljudi koji se bave ovim poslom i da je poznata činjenica da u Srbiji trenutno postoji oko 1.200 rasadnika koji direktno proizvode sadni materijal. U članu 19. govori se o uvozu sadnog materijala, pa se kaže da svu prateću dokumentaciju tog sadnog materijala dobijamo od zemlje izvoznice. Zašto mi kao zemlja uvoznica ne izvršimo kontrolu zdravstvenog stanja uvezenog sadnog materijala? Ne mora biti pravilo da je sve što dolazi kao sadni materijal iz uvoza 100 posto ispravno. Njihovi sertifikati su njihovi i mi treba na neki način da zaštitimo naše poljoprivredne proizvođače, odnosno voćare. U članu 35. propisuje se način obrade godišnjih i završnih rezultata dobijenih na oglednom polju ili u laboratoriji. Tu vidimo da je sve u režiji ministra. Metode za obradu podataka propisuje ministar. Stručne komisije opet obrazuje ministar. Ako su već stručnjaci u pitanju, to su ljudi koji rade na institutu i zašto da ministar bira komisiju koja će nešto ocenjivati po metodi koju je opet propisao sam ministar. Ispada da sve mora da bude po nekom diktatu, odnosno scenariju. U kaznenim odredbama uglavnom se govori o sankcionisanju preduzeća, pravnih i fizičkih lica. Međutim, velike obaveze i poreski nameti će mnoge privatnike kao pravna lica navesti da svesno ugase svoja preduzeća i da kao fizička lica bukvalno ilegalno i dalje rade ono što su i pre radili. Platiće kaznu, koja će im u svakom slučaju biti manja od onoga što bi im bili troškovi kao pravnom licu. U Srbiji danas ima oko 1.200 rasadnika i dobar deo njih posle donošenja ovog zakona neće moći više da radi, jer ne može da uskladi proizvodnju sa nametnutim zakonskim obavezama. Šta sa zatečenim sadnim materijalom za ona pravna lica koja se ne upišu u registar? Ko će propratiti ogromnu količinu sadnog materijala koja eventualno treba da se zapleni ili uništi? Gotovo je sigurno da će posle donošenja ovog zakona, kada mnogi proizvođači više ne budu proizvodili sadni materijal, doći do nestašice sadnog materijala, a to automatski dovodi ili do uvoza stranog sadnog materijala ili do povećanja cene domaćeg. Uglavnom, štetu će trpeti naši građani. U prilog ovome treba da posluži primedba da je rok za usklađivanje od jedne godine kratak, s obzirom na već započete poslove oko proizvodnje novih sadnica. Za neke taj period traje nekoliko godina i biće zanimljivo kako će to izgledati ako vlasnik u međuvremenu izgubi pravo da proizvodi sadni materijal. U članu 10. pominje se pojam - vlasnik sorte. Šta to znači? Kakav je status dobijene nove sorte, recimo, u nekom institutu? Da li je institut vlasnik novodobijene sorte ili stručnjak koji u institutu radi na dobijanju te sorte? Ispada da će eventualno lice koje se oglasi za vlasnika sorte biti u situaciji da odlučuje kada, gde, kako i po kojoj ceni će se proizvoditi pomenuti sadni materijal. Ministarstvo bi trebalo da se malo podrobnije pozabavi ovom problematikom, s obzirom da i država preko svojih stručnjaka u institutima ulaže dosta sredstava za unapređivanje voćarstva i vinogradarstva.
Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović.
Poštovano predsedništvo, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o sadnom materijalu voća, vinove loze i hmelja donet je da uredi stanje u pogledu sadnog materijala voća, vinove loze i hmelja, jer u poslednje vreme na tom tržištu je bilo haosa. Trebalo bi uporedo urediti i uvoz hmelja, jer, koliko znam, mnoge hmeljarnice se ruše, domaći hmelj se ne prodaje, a pivare uvoze hmelj iz inostranstva i troše devize. Neću da zalazim u njihovu računicu, ali mislim da je interes države da se ovo što se ovde proizvede proda, a da se ne uvozi i da se sačuvaju devize. Proizvodnja zdravog i kvalitetnog sadnog materijala voća, vinove loze i hmelja treba da bude polazna osnova savremenog voćarstva, vinogradarstva i hmeljarstva. Proizvodnja, korišćenje i promet sadnog materijala po važećem Zakonu o semenu urađena je jedinstveno za seme i sadni materijal poljoprivrednog i šumskog bilja i to je stvaralo poteškoće u primeni propisa, jer pored sličnosti koje postoje postoje i razlike u proizvodnji. Sadašnji zakon ne propisuje kategorije kao osnovni uslov za proizvodnju zdravog, testiranog, kontrolisanog i oslobođenog sadnog materijala od bolesti i štetočina. To je uslovilo proizvodnju do sada samo standardnog materijala. Po novom zakonu uvode se četiri kategorije sadnog materijala. O njima je već bilo reči, pa bih to preskočio. Zakon se usklađuje sa zakonom u Evropskoj uniji i stvara šansu našim proizvođačima sadnog materijala za izvoz sadnog materijala koji smo pre 15 godina imali i koji ubuduće možemo imati pod uslovom da se uklopimo u norme i standarde koji važe u Evropi. Mogućnost proizvodnje sadnog materijala po važećem zakonu bila je data svim pravnim i fizičkim licima i to je uslovilo pojavu nekontrolisane proizvodnje na lošoj podlozi, sa lošim kalem grančicama; i dešavalo se na pijaci na jednoj gomili od 100 vrsta voća, 150 sorti da tražiš svih 150 bi postojalo. Znam da će neko od proizvođača sadnog materijala osuđivati ovu priču. Osećaće se na neki način ugroženim, šta će raditi, kada to ubuduće mogu da rade samo preduzeća i preduzetnici. Zakon je dozvolio da i fizička lica mogu proizvoditi sadni materijal pod uslovom da sa preduzetnikom i preduzećem naprave ugovor. Postavilo se pitanje da će to poskupeti proizvodnju. Tačno je, poskupeće. Svako ko se pošteno bavio kalemarskim poslom i proizvodnjom sadnog materijala moći će to da radi ubuduće, sa malo skupljim ulaganjem i na kraju sa istom ekonomskom dobiti, jer će i cene kvalitetnih sadnica biti nešto više. I, niko neće zazirati da ide u rasadnik tog proizvođača, jer je i tamo i ovamo kvalitetno; znači, na svim prodajnim mestima, pošto se traži da bude stručnost četvrtog stepena poljoprivredne struke. Gde god bude dozvoljena prodaja moći će bez muke da se kupi i svaka sadnica će imati broj i pasoš. Desi li se da nešto nije u redu, onaj ko podiže voćnjak znaće koga da tuži i ko je za to odgovoran. Po novom zakonu dozvoljen je i uvoz sadnog materijala, koji neće morati posebno da se ispituje, samo je uslov da iz zemlje uvoznice već postoji odobrenje njihove vlade i ministarstva poljoprivrede da su te sadnice prošle kontrolu i da su ispravne. Sada ću se malo udaljiti od teme. Ovde je spomenuto da porez na dodatu vrednost otežava. Ja sam zemljoradnik i slažem se sa tim da na određen način otežava. Međutim, ako je to nešto što imaju svi, ako je nešto što se mora, moramo to prihvatiti. Ovo je prvi zakon u ovoj godini, zakon o poljoprivredi. Hoću da verujem da ćemo krenuti da rešavamo mnoge nagomilane probleme koji postoje u poljoprivredi. Između ostalog, mnogo su opasniji skriveni porezi koje poljoprivreda plaća. Mislim da na brzinu treba uredbom odrediti, proveriti pošto je veštačko đubrivo, hemija i u domaćim fabrikama i iz uvoza, pošto je semenski materijal koji se uvozi, odrediti marže i odrediti kreditne uslove. Ne može da se daje veštačko đubrivo u robnoj razmeni kojekakvim trgovcima i švercerima, da ih tako nazovem, koji uzimaju zelenašku kamatu 100% i 70-80% za sedam - osam meseci koliko traje taj ciklus poljoprivredne proizvodnje. Da žalost bude veća, ti proizvođači proizvode sirovinu za tu fabriku i za tog prerađivača. Ako to ne može da se postigne zakonom, što pre treba urediti uredbom. To će pozdraviti svi zemljoradnici, a i ja pozdravljam Na kraju, ovo je dobar zakon, nema na njega nijednog amandmana. Niko iz pozicije, ni iz opozicije nije stavio nikakvu primedbu. Poslanički klub DSS će glasati za ovaj zakon, a i vas pozivam da glasate.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? Izvolite, narodni poslanik Branče Stojanović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, gospođo ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva, reći ću nekoliko reči koje nisam stigao da kažem, a na neki način šlagvort je dat kroz ove diskusije koje su, ako sam dobro shvatio, bile takve da neće biti dileme oko podržavanja ovog zakona iz oblasti poljoprivrede. Jednostavno, imam obavezu, i o tome je ovde razgovarano, a mislim da je to vrlo važno, istakao je gospodin Petrović, da spomenem važan aspekt ovog zakona oko mogućnosti izvoza sadnog materijala. Samo da podsetim, ovde je kroz diskusiju to nekoliko puta naglašeno, nije nepoznato našim proizvođačima sadnog materijala, izvozili smo mi sadni materijal u prethodnom periodu. Zbog struke i ljudi koji su to uspešno radili u prethodnom periodu, moram da istaknem firmu "Godomin", koja je bila značajni izvoznik sadnog materijala, pre svega za rusko tržište, nešto malo i za bugarsko tržište. Prema tome, nije nepoznato i mislim da je važno i dobro što je istaknuto da se usvajanjem ovog zakona stvara mogućnost da se ponovo vratimo na svetsko tržište sa izvozom sadnog materijala, jer to može da bude i te kako značajan prihod. Gospodin Mika Vlaović je takođe pomenuo jednu stvar koja je važna, a vezana je za uvoz hmelja. Moram da istaknem ovde, jer imam podatke da je tako. Dolazim iz voćarskog kraja gde je proizvodnja jabuka dominantna. Pojavila se i uvozna jabuka. Mi imamo podatke, ja lično, da je izvezeno nešto naših jabuka. Apelujem još jednom, slično kao i gospodin Vlaović, dajte da pokušamo da plasiramo ono što je proizvedeno ovde, a sigurno je kvalitetnije od onoga što se uvozi. Znači, podaci govore da je značajno smanjen deficit u odnosu na prethodne godine; politika koju je u oblasti poljoprivrede vodila prethodna vlada je bila takva da je bio negativan bilans. Za pohvalu je ova vlada koja je to drastično smanjila, ali dajte da ono što se proizvede ovde, a mislim da voće... A čuli smo od gospodina Vlaovića da ima podataka da se čak i hmelj uvozi. Treba da se istraje na tome da se prvo proda ono što se proizvede ovde kod nas, a tek onda, eventualno, uvozi ono što je, na osnovu podataka kojima raspolažemo, daleko od kvaliteta našeg voća.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika koji nisu iskoristili svoje pravo iz Poslovnika želi reč? Ne. Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača dr Ivana Dulić - Marković, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, želi da da završnu reč? Ne. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O ŽELEZNICI Primili ste Predlog zakona koji podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Ljiljana Nestorović i Meho Omerović, Miroslav Markićević, Milovan Marković, Aleksandar Đorđević, Zoran Krasić, Milan Stevović, Milovan Radovanović, Dragoljub Stamenković, Vjerica Radeta, Vojislav Milajić, Petar Jojić, Božidar Koprivica, Zlatan Jovanović, Sreto Perić, Nemanja Šarović i Milomir Minić, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za saobraćaj i veze i Zakonodavnog odbora. Na sednici Odbora za saobraćaj i veze narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović povukli su amandman na član 86. Predloga zakona. Narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović, pisanim putem, povukli su amandman na član 68. koji su podneli 9. decembra 2004. godine i podneli novi amandman na isti član Predloga zakona 14. januara 2005. godine. Narodni poslanik Miroslav Markićević, pisanim putem, povukao je amandmane na članove 91, 94. i 96. koje je podneo 11. decembra 2004. godine i podneo nove amandmane na iste članove Predloga zakona 14. januara 2005. godine. Narodni poslanik Milan Marković, pisanim putem, povukao je amandman na član 96. Predloga zakona, koji je podneo 11. decembra 2004. godine. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Pre nego što pređemo na prvog diskutanta da vas obavestim da su ovlašćeni predstavnici: SRS - Dragoljub Stamenković; DS - Milan Marković; SPO - Miroslav Markićević i SPS - Milomir Minić. Da li predstavnik predlagača Velimir Ilić, ministar za kapitalne investicije, želi reč? Da. Gospodine ministre, izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, pred vama se nalazi zakon o železnici. Ovaj zakon je u pripremi već tri godine i konačno je došao na red. Mnoge države u okruženju počele su sa nama zajednički da rade ove zakone, ali već su usvojile u svojim parlamentima i u nekim državama funkcioniše ovaj zakon već tri, četiri godine. Evropska unija želi da se sistem evropskih železnica jednostavno uvede u red jednim novim zakonom i da se evropski koridori održavaju po određenim propisima koji su karakteristični za EU. Vi znate da se naša država nalazi na nekoliko veoma značajnih koridora, kako u drumskom tako i u železničkom saobraćaju, i zato je interes Evrope izuzetno velik. Mi smo imali jako dug period sankcija i železnica nije mogla da ulaže ni u infrastrukturu, ni u određene projekte koji su veoma važni, a i naša privreda nije bila u situaciji da servisira železnicu, koja je izuzetno skupa; u svim državama Evrope železnica je na subvencijama i država pokriva njene gubitke. Država uvek svoje stanje odražava kroz železnicu. Vi znate da je ulaganje u železnicu i ulaganje u metalski kompleks i da ima tu veoma velike povezanosti, jer sistem železnica obuhvata i raznorazne remontere, ceo metalski kompleks koji radi za železnicu u ovom momentu. Stari zakon o železnici je prevaziđen i mi moramo sada uhvatiti taj poslednji voz za EU da bismo mogli da koristimo sredstva za određene investicije u železnicu. Vi znate da mi nemamo sredstava, već se kreditiraju određeni poslovi na železnici u infrastrukturi i u voznom parku kroz raznorazne kredite Svetske banke, Evropske banke, Evropske banke za rekonstrukciju, razvoj i investicije. Mi smo korisnici tih kreditnih sredstava. Nama je postavljen uslov da moramo usvojiti novi zakon, prilagoditi zakonodavstvo i to je ono što banke traže da bismo mogli koristiti ova sredstva. Šta je u zakonu novo? Vi znate i čitali ste sigurno zakon, ne bih želeo sada mnogo da vas opterećujem, ali novo u zakonu je da se odvaja infrastruktura od prevoza. Šta to znači? Mi smo do sada imali jedan glomazan sistem koji je zapošljavao 30 hiljada radnika, gde je praćenje određenih troškova bilo jedinstveno i nismo imali pregled. Sada Evropa kroz banke i kroz Svetsku banku želi da ulaže u infrastrukturu, ali ne želi da ulaže u prevoz na linijama koje su neprofitabilne. Sada mi pokušavamo kroz ovaj zakon da to dvoje odvojimo, što jeste uslov. Šta je dalje veoma važno? Železnica dolazi do jednog novog oblika organizovanja. Imamo pruge koje su godinama neprofitabilne. Sada će imati ko da ih finansira, ako je lokalna vlast zainteresovana za tako nešto ona će ih koristiti, a ako nije, onda se država mora izjasniti, a ako ne želi ni ona da ih koristi, raspisivaće se tenderi i davaće se privatnim licima na korišćenje. Dato je lokalnoj vlasti isto da može uticati na određene pravce koji su veoma značajni za određene regije, za određene sredine, da se mogu stavljati u funkciju. Zatim, pojedini gradovi mogu koristiti delove i u svom gradskom prevozu ako za to imaju interes. Pored toga, železnička infrastruktura može se izdavati, kako stranim tako i domaćim korisnicima. Jednostavno, mi sada po ovom postojećem zakonu oko jednu trećinu sredstava ubiramo od stranih korisnika na železnici, što je veoma važno, i moramo održavati infrastrukturu da bismo to mogli da radimo. Treće, veoma važno, mi smo imali jedan glomazan sistem Jugoslovenskih železnica, koji je donedavno funkcionisao, gde sede ljudi iz nekih bivših republika, koji su se brinuli o zakonodavstvu, o određenim propisima koji su veoma važni za železnicu. Te Jugoslovenske železnice su izašle iz svih okvira kontrole; njihovi direktori se više ne biraju u našim institucijama, oni nemaju ni upravni odbor, ni nadzorni odbor. To mora da se prekine, i kroz ovu direkciju, to je novi oblik organizovanja, mi ćemo imati uvid u rad na železnici i poštovanje određenih propisa na železnici i korišćenje određenih sredstava koja su neophodna. Prema tome, ovo su neke ključne stvari koje su veoma važne u ovom momentu i na vama je da ovaj zakon usvojimo i da se uklopimo u porodicu evropskih železnica, da srpska železnica bude sastavni deo evropske železnice. Veoma je važno da Evropa pokušava da nas obiđe novim koridorima, kako u drumskom, tako i u železničkom saobraćaju. Vi znate da se intenzivno radi na koridorima preko Rumunije i Bugarske, kroz Hrvatsku, i ako ne završimo ove poslove mi jednostavno nećemo biti u sistemu koridora. Za Srbiju je u ovom momentu veoma značajno da se naši koridori, koji su nam donosili dosta velike prihode, osposobe po evropskim kriterijumima i da se mogu koristiti kako Evropa nalaže. Pored toga, u Evropi se sve više koristi kombinovani transport. Naše železnice nisu prilagođene kombinovanom transportu i propisima koje on zahteva i zato smo u situaciji sada da ipak to sve prilagodimo i da uđemo u sistem tog kombinovanog transporta Evrope. Šta to znači? Brz prelazak sa rečnog na drumski, sa drumskog na železnički saobraćaj. Mi smo morali na određenim koridorima, kao što je Niš-Dimitrovgrad, da proširimo tunele, da se prilagodimo novim propisima, a isto ćemo to morati, i radi se projekat, na pruzi Beograd-Bar, koja je veoma važna za nas. Moramo ući u rekonstrukciju i prilagoditi se novim uslovima privređivanja. Želeo bih, ako kasnije u raspravi bude pitanja, da odgovorim na vaša pitanja, a da vas ne opterećujem, pošto ste zakon čitali. Smatram da je ovo jedan mali uvod koji je dovoljan da možemo početi raspravu.
Pitam da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, Odbora za saobraćaj i veze Dragoljub Stamenković? (Ne.) Predsednik Zakonodavnog odbora Miloš Aligrudić? (Ne.) Pre nego što pitam za predsednike, samo još jedna dopuna. Ovlašćeni predstavnik DSS je Rade Obradović, ovlašćeni predstavnik G17 plus Branka Bošnjak, za ovu tačku. Pitam da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite. Gospodin Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, godinama smo čekali na jedan sveobuhvatni zakon o železnici i očekivali da on bude u funkciji razvoja železnice i celokupne privrede Srbije. Nažalost, evo, imali smo u nekoliko navrata i u ovom sazivu Narodne skupštine predlog zakona, koji je zbog razmatranja nekih drugih predloga zakona povlačen iz procedure i sa donošenjem ovog zakona se kasnilo. Opet nažalost, i ja mislim da ovaj predlog zakona i eventualno usvojeni zakon neće rešiti probleme na železnici, koji su ogromni i čije rešavanje zahteva mnogo više rada i sredstava. Govoriću o zakonu u opštim crtama, a narodni poslanici SRS će u raspravi u načelu i u pojedinostima pokazati šta mi želimo, kakva su naša rešenja za konkretne zakonske odredbe i šta smatramo da je najbolje primenjivo kada je u pitanju železnica. Istorija srpskih železnica je od samog početka bila veoma burna, uz mnogo vidljivih i nevidljivih sukoba unutrašnjih i spoljnih interesa. Međutim, raskorak između nivoa razvoja naše železnice i evropskih železnica nije nikada bio veći nego danas. Još krajem 80-tih godina stručnjaci sa železnice su dali upozorenja da je železnica u veoma teškom stanju, na granici normalnog funkcionisanja, a situacija se od tada, naročito u poslednjih deset godina, drastično pogoršala. Poslovna ograničenja za razvoj železnice nesumnjivo potiču iz okruženja. Nepovoljna ekonomska kretanja i odnosi između države i železnice koji dugo nisu bili adekvatno regulisani bili su velika ekstremna prepreka razvoju železnice, a predstavljaće i dalje ograničenje ukoliko se ne napravi radikalni zaokret na obe strane. Do sada je bilo više pokušaja reformi kroz donošenje različitih zakona i nekih akata kojima se pokušavalo rešiti stanje na železnici. Jugoslovenske železnice inicirale su u više navrata svoje tržišno restrukturiranje i reforme koje su se rasplinjavale zbog neadekvatnog okruženja i inercije samog okruženja. Reforme iz 1990. i 1992. godine, poznate kao program konsolidacije železničkog saobraćaja u SR Srbiji, i reforme organizacije i strukture preduzeća usporeno su se i delimično sprovodile, jer u suštini nije bilo ozbiljne namere da se te promene ostvare. Reforma organizacije i strukture iz 1992. godine, koju su sačinili stručnjaci iz "Softrejla", Saobraćajnog instituta CIP i ŽTP Beograd, bila je očigledan nastavakprethodnih pokušaja i počivala je na nekoliko osnovnih ciljeva i pretpostavki. Pre svega, njen cilj je bio da se železnica okrene svojim korisnicima i da poveća obim, strukturu i kvalitet svojih usluga u skladu sa njihovim potrebama i zahtevima, da se obezbedi finansijska konsolidacija preduzeća i poslovanje sa pozitivnim finansijskim rezultatima, što je zahtevalo i adekvatno regulisanje odnosa sa državom u periodu prilagođavanja, da se poveća tehničko-tehnološka efikasnost železnice, da se reši problem viška zaposlenih u celini, a ujedno i nedostatak visokoobrazovanih i specijalizovanih kadrova na svim nivoima rukovođenja i u stručnim službama, kao i nedostatak klime za reafirmaciju ljudskih potencijala. Kao što vidite, ciljevi i problemi postavljeni 1992. godine, aktuelni su i sada, na početku 2005. godine. Zakonom o železnici Republike Srbije iz 1991. godine ŽTP Beograd je transformisano iz društvenog u javno preduzeće u vlasništvu države. Za sve to vreme preduzeće je bilo obavezno da obavlja sve ponuđene prevoze, da obavlja objavljeni red vožnje, da održava saobraćaj na svim prugama itd. S druge strane, nije bila definisana uloga države za naknadu nerentabilnog prevoza. Država je držala pod kontrolom železničke tarife. Izdvajanja za infrastrukturu redovno nisu podmirivala ni minimalne potrebe za održavanje. U odnosu na drumski saobraćaj, u dosadašnjem poslovanju, uslovi poslovanja železnice bili su neuporedivo teži, jer je bilo mnogo prepreka. Drumska preduzeća nisu snosila troškove izgradnje puteva. Železnica je učestvovala, zavisno od perioda, od 60 do 100% u izgradnji pruga svojim sredstvima. Održavanje infrastrukture učestvuje u ceni prevoza usluga na železnici sa 29,5%, a kod drumskog prevoza sa 3,5%. Regulisanje saobraćaja na drumu ne plaćaju drumska preduzeća, a na železnici ga u potpunosti snosi železnica. Cene prevoza u drumskom saobraćaju su u mnogo slobodnijem režimu od cena u železničkom, jer je železnica uvek bila taj faktor koji je trebalo da omogući jeftinije obavljanje privrednih delatnosti kroz uštedu na ceni prevoza po jedinici proizvoda. Zbog svega ovoga, a posebno zbog nepovoljnog okruženja, nepovoljnih ekonomskih kretanja i inercije sistema, a naročito zbog odnosa države prema železnici, železnica je u veoma teškom stanju i njoj je potrebna ogromna pomoć države. Ukratko ću vam objasniti stanje u kome se nalazi železnica u susret donošenju novog zakona o železnici. Prvog januara 1990. godine na železnici je radilo 46.200 radnika; 31. decembra 2000. godine 33.471 radnik, a na dan 30.11.2004. godine broj zaposlenih se sveo na 26.320 radnika. To znači da je za proteklih 14 godina broj zaposlenih na železnici smanjen za 57%. Ukupna dužina otvorene pruge i prolaznih staničnih koloseka je 3809 kilometara, od čega je elektrificirano 934 kilometra. Ugrađeno je 5.315 skretnica, 68 osnova, ukupne dužine 40,8 kilometara; 323 tunela ukupne dužine 130 kilometara. Tehnološki vek trajanja koloseka je 20 godina, što znači da je neophodno svake godine remontovati oko 190 kilometara pruge. Npr. u periodu od 1975. do 2000. godine remontovano je samo 608,2 kilometara, a trebalo je 4.750 kilometara pruge. Stepen amortizacije vučnih sredstava, lokomotiva i vučenih železničkih kola, ili popularno nazvanih vagona, iznosi oko 45%, a komercijalna brzina na prugama srpske železnice je najniža u Evropi i iznosi svega oko 45 km na čas. Broj zaposlenih po jednom kilometru pruge na srpskim železnicama je, nasuprot verovanju, manji nego na mnogim evropskim železnicama i iznosi 6,9 radnika po jednom kilometru pruge. U Austriji je taj broj 8,3, u Slovačkoj 8,6, u Holandiji 9,3, Belgiji 12,1, u Bugarskoj 8,4. Procenat zaposlenih sa visokom stručnom spremom je izuzetno nepovoljan i iznosi svega oko 2%, a i oni su nepravilno raspoređeni. Prisutan je nepotizam, partijska podobnost, rešavanje problema unutar uske grupe ljudi; naročito je važna negativna selekcija kadrova, koja se godinama gomila, a posebno je prisutna u jednom novijem periodu naše istorije, a to je posle one petooktobarske revolucije. Da li se železnica Srbije ili ŽTP Beograd sa ovakvim stanjem može uspešno restrukturirati bez pomoći države i odgovoriti novoj ulozi i novopostavljenim zadacima, odnosno, da li će odgovoriti zahtevima iz novog zakona o železnici bez prethodne pomoći železnici? Samo prostim nabrajanjem ovih činjenica jasno je da železnica to sama neće moći. Koji su osnovni zahtevi novog zakona, odnosno osnovni ciljevi nove koncepcije Predloga zakona, kako to smatra predlagač. Ukratko, to su poboljšanje efikasnosti železničkog sistema Republike Srbije, koga danas karakteriše nizak kvalitet usluga, visoki troškovi poslovanja, ogromni gubici i neadekvatna organizovanost sistema, i omogućavanje integrisanja srpskih železnica u evropski železnički sistem Da bi se prevazišlo loše stanje u ovoj oblasti i da bi se išlo u korak sa rešenjima EU ovim predlogom zakona pokušavaju se stvoriti uslovi za uvođenje železničkog tržišta, odnosno za pojavu više prevoznika, konkurencije na javnoj železničkoj infrastrukturi. Po mišljenju predlagača, najznačajnija koncepcijska rešenja u Predlogu zakona su uvođenje više samostalnosti u upravljanju železničkim preduzećem koja podrazumeva poslovanje prema tržišnim principima, omogućavanje pojave više prevoznika na železničkoj infrastrukturi, tj. stvaranje uslova za uvođenje konkurencije prevoznika, što će povećati kvalitet prevoza. Ostvarivanje prve faze razdvajanja ŽTP Beograd na deo koji je odgovoran za upravljanje železničkom infrastrukturom (dakle, upravljač infrastrukture) i deo koji je odgovoran za prevoz u putničkom i teretnom saobraćaju (prevoznik). Razdvajanje odgovornosti države prema upravljaču železničke infrastrukture i prema prevozniku na sledeći način - odgovornost za građenje i održavanje javne železničke infrastrukture snosiće država, a upućivanje prevoznika na tržišne uslove poslovanja i sopstvena odgovornost za poslovanje će zahtevati ukidanje nerentabilnih linija ili subvencionisanje istih od strane države ili jedinica lokalne samouprave, ukoliko žele da se takva linija zadrži. Kako sve to ostvariti sa postojećim sredstvima, ako znamo da je imobilizacija preko 45%? (Predsednik: Izvinjavam se, koristićete i drugih deset minuta?) Da. Dalje, treba stvoriti uslove za pojavu više upravljača železničke infrastrukture. Na taj način bi se omogućilo jedinicama lokalne samouprave da zadrže nerentabilne pruge pronalaženjem novog upravljača koji će, smanjenjem troškova i drugim merama, omogućiti njihovu isplativost. Kojim parama, posle ovog zakona o transferisanju sredstava, jedinice lokalne samouprave, koje nemaju sredstva za osnovne potrebe, za izvorne poslove lokalne samouprave, da ostvaruju ovu funkciju koju im zakon namenjuje? Stvaranje uslova za stimulisanje razvoja intermodalnog ili kombinovanog saobraćaja koji će omogućiti našoj izvoznoj privredi da pristupi svojom robom razvijenim i jakim državama Evropske unije. Ovo je već malo smešno, kako u Evropsku uniju i sa kojom izvoznom privredom koja postoji trenutno u ovoj državi? Stvaranje uslova za prodaju voznih trasa prevoznicima od strane upravljača železničke infrastrukture i osnivanje direkcije za železnički saobraćaj, kao posebnog državnog organa, čiji zadatak je da prati i izrađuje propise iz oblasti železničkog saobraćaja, priprema dokumenta iz oblasti regulatornih poslova i obavlja iste do trenutka prijema u Evropsku uniju, kada će se izdvojiti u posebno nezavisno telo. Zadatak direkcije je i da bude logistička podrška Vladi u odlučivanju za poslove iz oblasti železničkog saobraćaja. Napominjem da Srbija nije član Evropske unije i da u ovom trenutku nije obavezna da se pridržava propisa Evropske unije, a samim tim ni direktiva Evropske unije u oblasti železničkog saobraćaja, kako smo to čuli u obrazloženju predlagača. Opet vam postavljam pitanje, znači, svima nama koji ćemo danas odlučivati o sudbini ovog predloga zakona, da li ŽTP Beograd, da li srpske železnice sa ovakvim stanjem kakvo je sada mogu uspešno odgovoriti postavljenim zahtevima i opstati na surovom tržištu u konkurenciji sa mnogo uspešnijim prevoznicima iz Evrope bez prethodne pomoći države, ili je namera predlagača da stvori uslove za konačnu propast srpskog prevoznika? Imaćemo infrastrukturu, ali nećemo imati prevoznika, jer je amortizacija vučnih sredstava, podvlačim ponovo, preko 45%. Svuda u svetu pre otpočinjanja rekonstruisanja železnice država je preuzela sve prethodno stvorene dugove železnice, osposobila je tehnološki, pa je tek onda pustila na tržište. Svuda u Evropi železnice su bile gubitaši, pa čak danas nema nijedne evropske države u kojoj železnica ne uživa značajne subvencije države. Predlogom zakona o železnici nije dato rešenje za njen opstanak na tržištu, već je samo, grubo gledano, kozmetički doteran novi naziv, železnica Srbije, i izvršena podela preduzeća na infrastrukturu i eksploataciju. U okruženju tu podelu su izvršile Slovenija, Hrvatska, BiH, Mađarska, ali zato to nisu uradile ni Francuska, ni Nemačka. U Mađarskoj je, recimo, proces rekonstruisanja trajao preko 10 godina. U Sloveniji je od 1990. do 2004. godine promenjeno pet zakona o železnici, dok se nije došlo do zakona koji je potpuno usaglašen sa zakonima Evropske unije, čiji je Slovenija član. Pre donošenja ovog zakona Vlada Republike Srbije morala je doneti saobraćajnu politiku, odnosno nacionalnu strategiju, objaviti značaj i ulogu železnice u srpskom društvu i srpskoj privredi. Ponoviću, finansijsko-tehnološka konsolidacija železnice je osnovni preduslov za njeno uspešno i dugoročno rekonstruisanje. Francuska železnica, kao najprofitabilnija železnica na svetu, od prevoza zaradi 48%; ostalo je dotacija države. Neosporno je da je železnica neophodna svakom modernom društvu. U odnosu na ostale vidove saobraćaja železnica ima ekonomske, energetske i ekološke prednosti. Železnica zaokružuje oko 13% ukupnog kapitala države Srbije. Istina, predviđaju se, kako smo čuli, značajna ulaganja u srpsku železnicu u narednom periodu od strane Svetske banke i njenih ekspozitura. Uslov za to nije samo donošenje zakona po direktivama Evropske unije, jer nismo član Evropske unije i za to nismo spremni ni finansijski ni organizaciono, a ni tehnološki, već pre svega skraćenje vremena putovanja vozova kroz našu zemlju, skraćenje carinskih i železničkih formalnosti na granici, povećanje komercijalnih brzina prevoza preko naših pruga, uvođenje više dvokolosečnih pruga itd. Ali, to se ne postiže zakonom, već poboljšanjem upravljanja, discipline, a pre svega promenom odnosa države prema železnici. Država u potpunosti mora stati iza sveukupne amortizacije železnice. Broj zaposlenih je za poslednjih 14 godina smanjen za 57%, a to je daleko više nego u ostalim javnim preduzećima u Srbiji. Dalje smanjenje broja zaposlenih treba tražiti kroz tzv. meke metode, kao što je osnivanje novih preduzeća iz osnovne delatnosti izmenom zakona. Što se Zakona o PIO tiče, možda treba ići i na poljski model o skraćenju radnog staža za železničare, koji je podržala i Svetska banka. Problem viška zaposlenih se ne sme rešavati ukidanjem pruga ili prepuštanjem istih jedinicama lokalne samouprave. Donošenjem Zakona o transferisanju sredstava, jedinice lokalne samouprave, kao što sam već rekao, nemaju sredstva ni za osnovne namene. Uostalom, iza radnika na železnici koji predlažu neke izmene stoji moćni sindikat koji ima brojne primedbe na ovaj predlog zakona, a nije se igrati sa nekim ko može u svakom trenutku da organizuje nepopularne štrajkove i da ugrozi redovnost železničkog saobraćaja i da te štrajkove veoma dugo sprovodi, jer, verovali ili ne, oni u štrajkačkom fondu imaju preko milion evra. U rekonstruisanje železnice mora se ući studiozno i postupno, uvažavajući tripartitni dijalog, Vlada, poslodavac i sindikat, koristeći iskustvo zemalja u okruženju uz uvažavanje naših specifičnosti, a to do sada nije bio slučaj i do sada smo imali sindikat iz oblasti dogovaranja i pregovaranja.Odnos između države i železnice treba da se postavi u realne okvire koji se sastoje iz realnih analiza stanja, sposobnosti i obaveza države u procesu sveobuhvatne tranzicije u saobraćajnom sektoru, revalorizacije funkcije železnice i njene integracije u procesu tranzicije u međunarodne saobraćajne okvire i rešavanja dugova železnice. Ovaj treći stav podrazumeva da se železnica rastereti dugova, gubitaka i ostalih obaveza iz prošlosti koje treba da preuzme država; da se železnicama obezbedi dovoljan nivo obrtnih sredstava za normalno poslovanje; da se u cene prevoznih usluga svih grana saobraćaja unesu i ekstremni troškovi saglasno šteti koju pojedine saobraćajne grane nanose prirodnoj okolini: zagađenje, buka, zastoj, zauzimanje površina itd., kakav je slučaj, recimo, sada u Sloveniji; da sve usluge železnice po osnovu obaveza javne službe, koje su za nju nerentabilne, subvencionira država do nivoa troškova koje ta vrsta usluga prouzrokuje; da se u prvih pet godina primene ovog zakona, ako se prihvati, domicilni prevoznici oslobode plaćanja naknada upravljaču po osnovu korišćenja javne železničke infrastrukture i da se u roku od tri meseca po donošenju zakona donese program finansijsko-tehnoloških konsolidacija železnice. Zamenik ministra mi je rekao da to postoji u odluci o osnivanju javnog preduzeća, a ne škodi da je to sadržano i u zakonu. Bez ovih mera imaćemo samo infrastrukturu izgrađenu sredstvima kreditora koja ćemo vraćati veoma dugo, veliki broj otpuštenih železničkih radnika, a uz to i nemire, veliki broj nerentabilnih kružnih pravaca, jer Evropsku uniju interesuje samo koridor 10, šta ih briga za pravce prema Zaječaru, Kuršumliji, Kragujevcu itd. Imaćemo potpuno uništena i izraubovana vučna sredstva, uz simbolične naknade za korišćenje javne železničke infrastrukture, koje neće biti dovoljne ni za otplatu kamata po osnovu kredita upotrebljenih za izgradnju te infrastrukture i, naravno, neće više biti domaćeg prevoznika. Koje kredite da uzimamo, kada je samo za novembarske plate železnica uzela 300 miliona kredita od Delta i Eksim banke. Dakle, nema ni za isplatu plata. Ako je cilj ovog zakona da se pomogne železnici, trebalo je to sagledati i sa te strane i prethodno doneti one uslove i one mogućnosti o kojima sam do sada govorio. Plašimo se da će donošenjem ovog zakona nastati i štetne posledice i kao članovi i poslanici SRS upozoravamo i Vladu i srpsku javnost na moguće štetne posledice donošenja ovog zakona. Hvala.
Hvala vama. Dužan sam jedno obaveštenje za članove Odbora za saobraćaj i veze: sednica Odbora za saobraćaj i veze održaće se danas, 18. januara 2005. godine sa početkom u 14,15 časova, sala na petom spratu. Na dnevnom redu je razmatranje Predloga zakona o prestanku važenja Zakona o osnivanju javnog preduzeća za vazdušni saobraćaj. Dakle, molim sve članove, u 14,15 časova, sala na petom spratu. Pitam, da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Markićević, a tu je i Velimir Stanojević. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, kolege poslanici, pred nama je zakon o železnici kojim se reguliše bitisanje, status i poslovanje jednog od najvažnijih sistema u svakoj državi, dakle, železnice, pa takođe i u našoj zemlji. Železnica je u mnogim državama sistem od najveće važnosti i mnoge privredne grane su vezane za taj sistem gde radi dosta ljudi. U našoj zemlji, procenjuje se, što direktno što indirektno, svoju egzistenciju sarađujući sa železnicom obezbeđuje oko 150.000 ljudi. Naravno da železnica u svakoj državi predstavlja i deo nacionalnog ponosa. Da bismo zaista mogli biti ponosni na našu železnicu, potrebne su velike reforme i modernizacija, a sve u skladu sa propisima Evropske unije da bi u stvari naša železnica postala deo porodice evropske železnice. Pravi početak reformi i oporavak naše železnice započinje donošenjem zakona o železnici. On stvara polazne osnove da se naša železnica transformiše u efikasni sistem koji će biti sposoban da odgovori izazovima koje donosi 21. vek i sam geografski položaj naše zemlje, odnosno već postojeća infrastruktura koju poseduje naša železnica. Zakonom o železnici se praktično uređuje realna situacija u kojoj naša železnica funkcioniše posle donošenja Ustavne povelje i Zakona o sprovođenju Ustavne povelje. Prema ovim aktima, saobraćaj je prestao da bude u nadležnosti državne zajednice Srbija i Crna Gora. Predlog zakona o železnici koji se danas nalazi pred nama je dobar zakon i o tome sudi mali broj podnetih amandmana. Jasno je da donošenje zakona o železnici neće rešiti sve probleme i teško stanje u kojem se nalazi naša železnica, ali svakako predstavlja dobru osnovu za donošenje svih zakonskih i podzakonskih akata kojim će se urediti svaki segment u velikom sistemu srpske železnice. Pozivam sve poslanike da glasaju za ovaj zakon. Poslanička grupa SPO – NS će glasati za ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milomir Minić, ovlašćeni predstavnik SPS-a.
Poštovani poslanici, poštovani ministre, pred nama se nalazi jedan veoma dobar zakon o železnici; on je sistemskog karaktera i operacionalizuje direktivu Evropske unije tj. Evropske ekonomske zajednice još iz 1991. godine o razvoju železnice u Evropi. Međutim, naš zakon koji danas usvajamo, i za koji će da glasa SPS, samo unosi neke novine, jednu dimenziju koje se regulišu zakonom, ali nema budućnosti železnice dok se u obzir ne uzmu svi principi koje zahteva ta direktiva Evropske unije. Inače, ona je menjana nekoliko puta u proteklih deset godina, 1995. i 1997. godine, i prilagođavala se, odnosno predvidela je neku podršku države da bi železnica opstala na evropskom tržištu. Inače, srpska železnica ima budućnost. Međutim, njena ekonomska budućnost zavisi od iskorišćavanja tih evropskih koridora koji prolaze preko naše zemlje, a koji su suštinski kriterijumi za koje se zalaže taj evropski korpus u razvoju železnice Evrope. Prvo, najkrupnija promena u ovom zakonu jeste odvajanje infrastrukture od transporta. Drugi princip je slobodan pristup nacionalnim koridorima od strane međunarodnih transportnih organizacija. Treći princip je nadoknada za korišćenje infrastrukture u svakoj zemlji i četvrti princip, a primenjen je u svim zemljama, jeste konsolidacija, smanjenje dugova i razvoj železnice. Samo ako posmatramo tu celinu ovaj zakon ima smisla. On je veoma pozitivan kada je reč o samoj infrastrukturi. Onog momenta kada usvojimo ovaj zakon i kada se izračunaju obaveze države kao vlasnika železničkih preduzeća, infrastrukture, videće se kao na dlanu da Srbija izdvaja jako malo sredstava kao vlasnik železnice. Normalno, uzimajući u obzir našu ekonomsku situaciju, to neće biti lako ostvarljivo, ali ovim zakonom na jedan veoma jasan način, kao što je ministar rekao, država preuzima odgovornost za sve troškove razvoja saobraćajne infrastrukture, njene nove investicije. Srbija ima 3.800 kilometara pruga, a da bi one bile u voznom stanju, potrebna su ogromna sredstva. Kod infrastrukture, kada je reč o ovom zakonu, utvrđuje se obaveza da se plaća nadoknada za korišćenje infrastrukture, što je jedna zaista poslovna filozofija, da oni koji koriste pruge plaćaju nadoknade kao što se to radi na putevima. Međutim, u čemu je tu problem? Kada pogledamo Evropu, oni su to proklamovali 1991. godine, ali je samo nekoliko zemalja uvelo tu obavezu da se plaća naknada za infrastrukturu. Čak postoje i tri različita gledišta kako plaćati te troškove infrastrukture, jer kada bismo mi sada, a ovaj zakon upućuje na to ... Mislim da će naša vlada biti tu mudra i oprezna, da neće opteretiti železničko-transportna preduzeća da plaćaju korišćenje infrastrukture, jer kada bi se uzelo da se plaćaju marginalni troškovi, troškovi održavanja i povratka kapitala, dakle, preduzeća ne bi mogla da posluju. Imam tu podatke zemalja koje plaćaju, samo su tri ili četiri, dakle, mislim na zemlje u Evropi. Predložio sam amandman, a obaveza je Srbije da obezbedimo pristup; tu je Evropa veoma oprezna, ona proklamuje, a veoma postepeno uvodi te obaveze i mislim da mi u tom našem delu za što brži pristup Evropskoj uniji treba da se držimo tih prelaznih perioda. Znači, tri zemlje su to uvele, a ostale zemlje prave odgovarajući program. Ovi koji su nam blizu, mogu da uzmem za primer Grčku, razmišljaju da idu sa jednom nultom tačkom, ili da to rade Španci, da bi uopšte roba bila na železnici u prevozu. Znači, jako je važno da zakon programira te norme koje su veoma bitne da železnica može da bude jedan komercijalni sistem. Šta evropsko iskustvo govori? Železnica će uvek ostati u vlasništvu države i zato mislim da ovaj zakon uvodi takve obaveze državi da moramo imati jedan program da on može do kraja da bude ostvaren. To je kada je reč o infrastrukturi. Inače, što se tiče privatizacije, samo tri železnice na svetu su privatizovane. Japanci su tu veoma uspešni, ne treba da se poredimo, Englezi su promašili, a Nemci se pripremaju za neku privatizaciju. Znači, železnica će još dugo vremena ostati u vlasništvu države i treba voditi takvu politiku i takve investicije da ona postane uspešno komercijalno društvo. Druga dimenzija koja se ovde razdvaja, dakle, da samo preduzeće postane veoma odgovorno za ekonomsko poslovanje, a to je za putnički i robni saobraćaj. Uveren sam, ja sam dugo tamo radio, da naša železnica ima dobru budućnost, jer je danas ŽTP Beograd jedino preduzeće od svih evropskih železnica koje ima više robe za prevoz, nego što ima tehničkih sredstava da ostvari taj prevoz. Kada se pogledaju parametri koliko železnice učestvuju u prevozu robe na transportnom tržištu Evrope, u Evropi je u robnom saobraćaju 17%, a kod nas oko 30%. To proističe iz dva faktora, iz karaktera naše ekonomije koja je uvozno zavisna, iz masovnih tereta i iz velikog tranzita. To su zaista izuzetne šanse koje Srbija mora da iskoristi. Mi ćemo ovim zakonom predvideti odgovornost železnice da postane komercijalno preduzeće, ali nema sa čim. Današnja železnica ima samo 500 putničkih vagona i nema šanse da može bez obnove voznog parka da postane neko uspešno komercijalno preduzeće, a ima potencijalno tržište za putnike, za robu, unutar zemlje i kada je reč o tranzitu. Podaci iz prošle godine koje sam gledao pokazuju da je došlo do izuzetnog rasta tranzita preko naše zemlje, što omogućava lakšu borbu, ako naša vlada bude uspešna kao što je ministar govorio, kako bismo se izborili da ti razvojni koridori Srbije zaista budu na korist naše ekonomije i budućnosti železnice. Zato je prvi uslov da ovaj zakon zaživi, da ne bude da imamo dobre norme, a lošu praksu, da naša vlada, a to sam predložio kao drugi amandman, veoma hitno uradi program finansijske konsolidacije železnice na početku godine. Inače, ovaj zakon je mogao da bude usvojen odmah po normalizovanju naših odnosa sa evropskim i svetskim organizacijama. Bez tog programa nema velike šanse. Kako su radile evropske zemlje? Kada se pogleda poslovanje naše železnice iz prošle godine, železnica je ostvarila sopstveni prihod od 34%, a 63% je finansirala država. U sličnoj situaciji pre 15 godina su bile železnice nekih evropskih zemalja i vlade su preuzele sve te dugove. Ovde tvrdim veoma odgovorno da naša železnica može biti osposobljena da postane komercijalno i uspešno preduzeće ako Vlada preuzme te dugove, a tako su radile mnoge evropske železnice. Srbija će usvajanjem ovog zakona dobiti dobar zakon. Međutim, želeo bih da kažem par reči o tome šta Srbija nema. Danas Srbija nema saobraćajnu politiku, nema razvojnu strategiju u razvoju saobraćaja u ovoj zemlji. Ima potencijalne projekte i ima veoma slabu realizaciju. DOS je propustio jednu veliku šansu da nastavi one projekte koji brane koridor 10 kao jednu veliku razvojnu šansu Srbije kada je reč o razvoju železnice, ali sigurno i o putnim koridorima. Šta je danas, kada je reč o razvoju Srbije, veoma pozitivno? Srbija ima izuzetne saobraćajne koridore i ima dovoljno pruga. Naš je veliki problem što su one u veoma lošem stanju. Kroz našu zemlju prolazi 1000 kilometara koridora 10, znači najvitalnijeg transportnog pravca, koji ekonomski i saobraćajno mora biti valorizovan. Kada se pogleda razvoj železnice u Srbiji, karakteristično je da su rađeni samo železnički pravci po prioritetu sever-jug, a da nedostaju pravci istok-zapad. Mnogi su nas kritikovali, ali na pruzi transportnog koridora za robni saobraćaj 10 Trst-Ljubljana-Sarajevo-Tuzla-Srbija nedostaje samo malo parče pruge od 68 kilometara Valjevo-Loznica. Umesto da to bude nastavljeno, to je prekinuto. Za elektrifikaciju pruge Požega-Čačak, što se sada radi, Kraljevo, Lapovo i Kruševac, Srbija treba da uloži 100 miliona dolara, a godišnja ušteda od nafte na tom centralnom delu Srbije je minimum između 15 i 20 miliona dolara. Mislim da svi treba da podržimo Vladu da veoma smelo iskoristi te razvojne šanse. One su izuzetne. O sudbini srpskih železnica uvek se odlučivalo u ovom parlamentu. I mala kneževina Srbija je izvela prvu industrijsku modernizaciju Srbije modernizacijom železnice. Kada se pogledaju savremenost tehnološke opreme koja se koristi danas na železnici, tvrdim da modernizacija srpskih železnica može biti dobar put za modernizaciju jednog dela naše industrije koja stoji. Uveren sam da železnica u Srbiji ovakvoj kakva danas jeste može za investiciju da privuče milijardu dolara u narednih pet godina. Mora da ima jednu zaista smelu podršku i podršku parlamenta. Ovaj parlament je 1991. godine usvojio program - Nova železnica Srbije i da nije bilo sankcija sigurno da bi bili u velikoj meri valorizovani svi efekti koje železnica može da ostvari. Neću mnogo da kritikujem. Lako je od međunarodnih banaka dobiti kredit da kupiš opremu kojom se održavaju železničke pruge i to nije nikakva poslovna i komercijalna majstorija. Problem je da li ste sposobni kada Srbija ulaže u železnicu da deo tih proizvoda pravi "14. oktobar". Kada vršite remont lokomotiva u jednoj našoj susednoj republici i plaćate to od 40 do 50 miliona dolara, zadužujete se kod Svetske banke, da li ste sposobni da kada vršite remont lokomotiva ostane moćan MIN, koji može da nastavi trajno održavanje lokomotiva u našoj zemlji. Mislim da jedan takav pristup velikih investicija u železnici i industrijskih kooperacija sa stranim kompanijama nedostaje Srbiji. Dugo su ti razvojni projekti nepravedno iz jednog političkog revanšizma nosili negativnu političku boju kod promene vlasti u ovoj zemlji. Nova Vlada, ova sada, mnogo joj zameramo neke druge stvari, počela je da skida tu političku boju i da pristupa njihovoj realizaciji. Ovim zakonom se uvodi regionalni saobraćaj i lokalni saobraćaj. Da bi ova zakonska norma zaživela, u Srbiji je na ovim isplativim relacijama, a mislim da se naš narod na železnici vozi veoma skromnim vagonima, potrebno 100 elektromotornih vozova. Jedan elektromotorni voz košta dva miliona evra. Može da ga napravi naša industrija. Pre 15 godina "Simens" i "Goša" napravili su jedan savremeni elektromotorni voz. Velike modernizacije su poslednjih 15 godina izvršene u Evropi; Španija ima natprosečni prevoz i postala je evropski proizvođač moderne železničke opreme; zatim, Češka i Poljska. Srbija, ako hoće da iskoristi sve ove šanse, mora da uloži, ali mora da izvuče sve ove efekte. Sa najvećim proizvođačima železničke opreme može se praviti industrijska kooperacija. Pravili smo te ugovore. Naša industrija može da primi tu novu savremenu tehnologiju. Govorim samo o jednoj maloj ilustraciji, jer od one prethodne dve, ova se nazire da bi mogla imati neki projekat. Mislim da bi program modernizacije železnice mogao to da bude. Razmatraćemo ovih dana Zakon o privatizaciji i skinućemo dugove velikim metalskim kompleksima. Mi moramo da povežemo, zato kažem da danas Srbija nema razvojni projekat, bez obzira ko je na vlasti, investiranje u železnicu i, kao rezultat, koji će metalski sistemi ostati kada se Srbija toliko zaduži i uloži. Mi smo samo probali na vagonu za 200 kilometra, proizvela ga je "Goša", sa najvećim evropskim proizvođačima "Džek Alstom", čuveni, "Valdin" i da ne bih ređao. Mislim da taj princip industrijske kooperacije u ovoj zemlji treba razvijati. Lako je kupiti. Mi smo na takvom mestu da možemo da napravimo dobre pomake i zato ovi razvojni projekti o kojima se govori zaslužuju podršku. Završavam sa još jednim. Zašto spominjem kao ilustraciju nedostatka strategije da neće poskupljenje plaćanja parkinga automobila na beogradskim ulicama da reši saobraćaj u Beogradu, nego završetak beogradskog železničkog čvora. U beogradski železnički čvor je uloženo do sada milijardu dolara. Ispod ovog grada postoji bogatstvo železničke opreme, koje u značajnoj meri može da reši problem saobraćaja u Beogradu, da oslobodi savski amfiteatar. Ne postoji velegrad u Evropi koji ima dva i po miliona stanovnika, a da ima toliko slobodnog prostora za investicije. Mislim da će ovde da govore kolege poslanici koji su kompetentni. Danas je zemlja, uz tržište, u velikim metropolama glavni resurs razvoja. Železnički čvor može da se završi u roku od tri do pet godina i da se valorizuje jedna investicija - Beograd na Savi. Nismo ga samo mi smislili. Još su monarhisti 1904. godine pokušavali da projektuju novu železničku stanicu u tada modernizovanoj izgradnji železnice u Prokopu, jer je Beograd sam pritiskao da izađe na obale svojih reka. Znači, ovaj zakon je veoma težak, donosi ogromne obaveze za državu, ali mislim da je velika šansa za našu železnicu i za njenu budućnost. Zbog toga ćemo mi glasati za ovaj zakon.
Pošto je četiri minuta do 14,00 časova, predlažem da nastavimo u 15,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo današnji rad načelnim pretresom 2. tačke dnevnog reda - Predloga zakona o železnici. Molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je dovoljno poslanika prisutno da bismo nastavili rad. Sada pitam da li želi reč neko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? Izvolite, gospođa Branka Bošnjak.
Poštovani predsedniče, uvažene kolege narodni poslanici, predstavnici Ministarstva, pred nama je zakon o železnici, koji se nekoliko meseci nalazi u Skupštini čekajući današnju proceduru. Želim odmah na početku da istaknem da je stranka G17 plus svesna da je donošenje ovog zakona neophodnost, da on mora što pre da se usvoji i da što pre treba da otpočne njegova primena, te zato odmah na početku želim sve narodne poslanike da pozovem da glasaju i podrže ovaj zakon. O stanju u železnici u našoj zemlji ne treba mnogo govoriti. Putnika je sve manje, privredni subjekti se sve češće odlučuju na neke alternativne, a skuplje vrste transporta svoje robe i zbog toga našu železnicu karakterišu nizak kvalitet usluga, visoki troškovi, veliki gubici i loša organizacija sistema. Šta je to novo što predlaže ovaj zakon? Obezbeđuju se preduslovi za razvoj neke nove, savremene, efikasne i rentabilne železnice, stvaraju se preduslovi za ulaganja, i to kao prvo na železničkoj infrastrukturi, zatim u oblasti pružanja transportnih usluga, što za posledicu ima sve veći broj učesnika i korisnika železničkih usluga, što stvara zdravu konkurenciju, povećava kvalitet i smanjuje troškove. Da bi se što efikasnije razvio, železnički sistem organizovaće se u dva dela. Prvi deo je deo koji razvija, gradi i upravlja železničkom infrastrukturom, a drugi deo je deo koji organizuje prevoz putnika i robe. Finansiranje novog sistema železničkog saobraćaja biće na tri načina. Prvi je iz budžeta Republike Srbije za razvoj i održavanje javne železničke infrastrukture i javnog saobraćaja. Drugi način finansiranja je iz sredstava lokalne samouprave koja ima nekakav poseban interes da održava neke lokalne železnice, lokalne pravce, bez obzira da li su oni rentabilni, a ponekad i nisu. Naravno, treći izvor ulaganja su budući zainteresovani prevoznici i korisnici železničke infrastrukture. Šta je još novo što donosi ovaj zakon? On stimuliše razvoj intermodalnog saobraćaja. S obzirom da savremeni vidovi transporta poštuju zakone ekonomičnosti i efikasnosti, sve češće se koriste kombinovani modeli transporta, te kamioni sa robom drumovima stižu do luka, trajektima putuju od luke do luke, a onda se ti isti kamioni tovare na posebne vagone, putuju železnicom, a potom kolskim putevima stižu na svoja odredišta. Naravno da nema potrebe ni za kakvim kontejnerima, pretovarima i svim onim što donosi gubljenje vremena i novca. Naš problem je što naša železnica nema odgovarajuću infrastrukturu za to. Potrebno je rekonstruisati mostove i tunele, kako bi svojim gabaritima omogućili transport tereta povećanih dimenzija. Evropski i svetski finansijski fondovi dostupni su našoj zemlji za ovakve radove. Preduslov je, naravno, jedan zakon koji garantuje da će odobrena sredstva i biti potrošena za planiranu namenu. Ovaj zakon to obezbeđuje. Finansijskim podsticajima Evropa želi da nas što kvalitetnije integriše u železnički sistem Evrope. Neophodno je da i sami shvatimo da je pravi preduslov za to ovaj zakon. Ja zato, u ime stranke G17 plus, pozivam sve poslanike da podrže ovaj zakon, jer niko nema pravo da radi svojih političkih kalkulacija drži građane u vozovima koji se kreću brzinama predviđenim i daleko prevaziđenim u 19. veku, da ih drži u negrejanim i nebezbednim vagonima, a sa velikom izvesnošću putnici, roba će kasniti po nekoliko sati.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? Da, gospodin Marković.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, zakon o železnici koji je pred Narodnom skupštinom spada u grupu onih zakona koje je, u gotovo neizmenjenom tekstu, pripremila prethodna vlada. Prvi put je došao u skupštinsku proceduru marta 2002. godine, zatim je nakon donošenja Ustavne povelje pretrpeo izmene u svom sadržaju i u ovoj konačnoj verziji dobio neka bliža pojašnjenja, ali suštinski nije izmenjen. Dakle, ovaj zakon spada u grupu reformskih zakona, koji nas približavaju standardima EU; to je zakon koji u tom smislu stvara preduslove da se u ovom sektoru, u sektoru železnice počnemo ponašati u skladu sa onim što Evropa od nas očekuje. Nezavisno od toga što je ovde istaknuto da EU ne nameće te standarde ili bar ne zahteva to kao rešenja, dobro je što je ovaj zakon konačno došao u proceduru i što će zaista stvoriti pretpostavke da naša železnica postane efikasnija, da se smanje troškovi, da pre svega zaposleni u ovom sektoru javnih poslova dobiju bolje uslove za rad, da imaju povećanu motivaciju da rade i obavljaju jednu ovako važnu delatnost. S druge strane, dobro je da u ovom segmentu javnih poslova krenemo putem integracije sa evropskim tržištem prevoza roba i putnika u železničkom saobraćaju i konačno integracije srpske železnice u sistem železnice EU. Ono što je ovde više puta naznačeno i što je u obrazloženju zakona potencirano, to je koncepcija koja obezbeđuje konkurentnost direktno u ovom delu koji je odvojen, što je takođe pozitivna strana zakona, a to je otvaranje mogućnosti da se u obavljanju poslova prevoza robe i putnika pojavljuju i druga preduzeća i druga pravna lica, osim javnog preduzeća "Železnice Srbije", koje se osniva odlukom Vlade, koja čeka stupanje na snagu ovog zakona onako kako je obrazloženo, što je suštinska promena u odnosu na postojeće stanje. A da li će tako i biti, odgovornost je na Vladi, na resornom ministarstvu. Danas smo ovde čuli obrazloženje koje ne daje garanciju da će tako i biti. Dakle, u jednom delu zakona, u članu 26, stoji da će svi plaćati nadoknadu za korišćenje infrastrukture pod jednakim uslovima. Imamo amandman, koji je prihvaćen na Odboru za saobraćaj, da će javno preduzeće "Železnice Srbije" biti oslobođeno obaveza plaćanja nadoknade za korišćenje infrastrukture. To ne može da stoji u zakonu iz više razloga. Ne može, jer dovodi u neravnopravan položaj sve učesnike koji žele da obavljaju ovu delatnost, s jedne strane. S druge strane, neprihvatljivo je za evropske standarde da javno preduzeće bude oslobođeno plaćanja nadoknade, potpuno bez ikakvog obrazloženja. S druge strane, u zakonu ostaje mogućnost Vladi Republike Srbije da daje olakšice javnom preduzeću "Železnice Srbije" na ovaj način, i to ne mora biti sastavni deo ovog zakona, jer na direktan način favorizuje jednog od učesnika u obavljanju prevoza robe i putnika. Smatram da to poništava one kvalitete zakona koji proizilaze iz one odredbe da se delatnost upravljanja infrastrukturom i delatnost obavljanja prevoza robe i putnika odvoje i da se stvori konkurencija i mogućnost da i drugi učesnici pod istim uslovima obavljaju ovu delatnost. Hoću da ukažem na još jednu stranu zakona u onom delu gde se govori o inspekcijskom nadzoru i o kaznenim odredbama, vezano za inspekcijski nadzor. Dobio sam odgovor na Odboru za saobraćaj da ne postoji kolizija u tom delu zakona sa Zakonom o bezbednosti u železničkom saobraćaju. Ako je tako i ako članovi 123, 128. i 129. Zakona o bezbednosti u železničkom saobraćaju ne regulišu ovu materiju, zakon nema tu vrstu manjkavosti, ali ne bi bilo dobro da se suštinske odredbe ovog zakona nalaze na dva mesta tretirane na različit način. To je nešto iz čega proizilazi potreba da se Zakon o bezbednosti u železničkom saobraćaju prečisti, da bude potpuno usklađen sa zakonom o železnici i pretpostavljam da je to nešto što je na Ministarstvu da razreši. Uvažavam objašnjenje da se o tome vodilo računa i da ne postoji kolizija u tom smislu. Sindikat železničara Srbije uputio je skupštinskom Odboru za saobraćaj jedno pismo gde su nas informisali da je u vreme jedanaestodnevnog štrajka u ŽTP "Beograd" 2002. godine postignut dogovor, i to je ušlo u protokol koji je sastavljen sa Vladom i direktorom ŽTP-a i predstavnicima sindikata, da će Vlada uraditi program tehnološko-tehničkog restrukturiranja i poslovno-finansijske konsolidacije, tehničko-tehnološkog i poslovno-finansijskog oporavka javnog preduzeća. U tom zahtevu stoji da Skupština prihvati da ovaj stav uđe u zakon u članu 93, kroz amandman koji je podneo poslanik Minić. Smatram da je zaista nepotrebno i neprimereno obavezivati Vladu da radi na ovaj način, da radi ono što inače jeste njen posao, da se obavezuje da će samo u ovom javnom preduzeću uraditi program poslovno-finansijske konsolidacije, kada to jeste inače obaveza Vlade. Ona se na to obavezala kroz promovisanje svog ekonomskog programa za 2005. godinu kod usvajanja Zakona o budžetu. Izražavam rezervu i sumnju da će to ova vlada i ovo ministarstvo, sa ovim kapacitetima i onim što su pokazali za ovih godinu dana, moći da urade. Nije suština u tome da li će to postati sastavni deo zakona, da li će Skupština na taj način obavezati Vladu i za jednokratnu upotrebu imati jedan stav u nekom članu zakona da to Vlada uradi za tri meseca, bez ikakvih predviđenih konsekvenci ili nekih drugih odredbi kako to treba uraditi. Zato želim da kažem, ja ću pokrenuti inicijativu na skupštinskom Odboru za saobraćaj da Vlada Odboru dostavi u nekom primerenom roku svoj program za poslovno-finansijsku konsolidaciju javnog preduzeća "Železnice Srbije". To isto važi, i na to se Vlada obavezala kroz svoju ekonomsku politiku i kroz Zakon o budžetu, i za druga javna preduzeća, gde nije ni započeto restrukturiranje, nešto što je ključna obaveza ove vlade, ako zaista želi da sprovodi reforme. Ono što je urađeno u Javnom preduzeću ŽTP "Beograd", čiji će pravni sledbenik biti javno preduzeće "Železnica Srbije", to je da su potpuno zaustavljeni pokušaji restrukturiranja koji su započeti u prethodnim godinama. Broj zaposlenih u ŽTP "Beograd" smanjen jeu 2002. i 2003. godini sa 31.500 na 27.500 i na tome se stalo. Nije to jedini kriterijum za merenje procesa restrukturiranja javnog preduzeća, ali jeste jedan od kriterijuma. Ništa drugo nije urađeno, ništa sistemski nije urađeno, nije urađen ni program. Nije izgovor da se čekao zakon o železnici, ni u prethodnim zakonskim aktima ne stoji da se to ne može raditi. U tom smislu ovaj zakon ne obezbeđuje nešto posebno, on daje šire mogućnosti za modernije, savremenije i efikasnije poslovanje, ali ostaje obaveza na Vladi, na Ministarstvu, da uđe hrabrije, kao što je to stajalo u obrazloženju ekonomskog programa, da će odlučno ući u program restrukturiranja javnih preduzeća, a jedno od važnih je i javno preduzeće "Železnica Srbije". Ono što je urađeno po pitanju modernizacije i rekonstrukcije železničke infrastrukture u prethodnom periodu, od kada je ova vlada formirana, samo je realizacija onog programa koji je bio sačinjen u prethodnom periodu. Nije zadržana ona dinamika kojom je to rađeno u prethodne dve godine, sa prethodnom vladom, ništa nije urađeno da se poveća dinamika neophodne rekonstrukcije infrastrukture u železnici do opremanja. Jeste ministar za kapitalne investicije, kao novo u programu za rekonstrukciju i obnavljanje železničke infrastrukture, obezbedio da se izvrši rekonstrukcija železničke stanice, sasvim slučajno, u Čačku, ali dobro, mora se odnekud početi. Nije to kritika, ali to je ono što je činjenica, da je to nešto što je bilo novo u programu za 2004. godinu. Dobro bi bilo da se nađu sredstva, da se nastavi sa obnavljanjem infrastrukture o kojoj je ovde na vrlo bajkovit način govorio poslanik Minić koji je godinama bio predsednik Upravnog odbora ŽTP. Pominjao je jednu malu prugu Valjevo-Loznica, čija je izgradnja svečano započeta 1991. godine na jedan optimistički način... (Predsednik: Izvinjavam se, gospodine Markoviću, koristićete i drugih deset minuta?) Da. Šta je urađeno do 2000. godine? Da ne govorimo u nekim ciframa, ali 10% te investicije je završeno, pruge koja je zaista duga 68 kilometara, ima 10 kilometara tunela, 20 tunela na toj pruzi ima. Dovoženi su vagoni na tu prugu, na delove pruge, šine koje su postavljene na 20. kilometru od Valjeva, tu su pravljene afirmativne promocije. Taj vagon je stajao do posle 2000. godine, služio je da se pokaže kako je urađen deo pruge Valjevo-Loznica. Ponavljam, završeno je samo 10% investicije, čija je vrednost 1991. godine bila 280 miliona dolara. Ostavljam sebi pravo da pogrešim u nekoj cifri, ali to je taj red veličina. Onda je rečeno da je 2000. godine DOS napustio mogućnost da jednu tako važnu investiciju i javne radove nastavi, i da je to velika šteta za "Železnice Srbije", za ceo taj region koji je imao mogućnost da dobije jednu modernu saobraćajnicu. Ako je to bila dinamika kojom treba da se gradi jedna pruga, onda bismo mi tu prugu završili za nekih 80-90 godina. Mislim da je to jedna poražavajuća činjenica i ne treba tako da izgleda obnavljanje železničke infrastrukture danas u Srbiji. S druge strane, ovde se govorilo o tome kako treba osposobiti industrijske kapacitete u Srbiji da izgrađuju potrebnu opremu i vrše rekonstrukciju pruga Srbije, da je to u vezi sa politikom koja je u zadnjoj deceniji prethodnog veka vodila SPS i samo da nije bilo, ovde je rečeno, takođe, sankcija i samo da nije bilo problema u privredi i samo da nije nestalo novca – sve bi bilo u redu. Samo, to su posledice takve politike i plašim se da i danas kada imamo mogućnosti i drugačije razmišljanje po pitanju javnih sistema, nema dovoljno odlučnosti, nema dovoljno odgovornosti u Vladi koja danas preuzima odgovornost vršenja vlasti u Srbiji da krene na jedan odlučan način u reforme, kada smo već na ovoj temi, u restrukturiranje javnih preduzeća, a jedno od njih, jako važno, jeste JP "Železnica Srbije". Plašim se da će ovaj zakon ostati jedan reformski zakon koji je Skupština usvojila i prihvatila kao dokument koji je otvorio mogućnosti, a zaista i otvara velike mogućnosti da se približimo Evropskoj uniji u ovom domenu u sektoru javnih poslova, a da ova vlada neće naći načina (a nije dokazala ni svojim radom da će naći načina) da zaista realizuje projekte koji su kao mogućnost naznačeni u koncepciji ovog zakona. Prema tome, nije dovoljno da ovde imamo samo kvalitetne zakone, dovoljno je da imamo i da Srbija ima kvalitetnu vladu, bolju od ove vlade, efikasniju i odlučniju, koja će donositi kvalitetne odluke. Nije pitanje kvaliteta odluke samo da li ćete je doneti, nego i kada ćete je doneti i kako ćete je realizovati. Ovo je samo jedan segment kada želite da uradite neki posao, najčešće on nije jedina prepreka koju treba da realizujete. Potrebni su i drugi resursi i, naravno, potrebno je da oni koji preuzimaju odgovornost imaju više odlučnosti. Ovde u zakonu, u mnogim odredbama, zaista Vlada preuzima velike obaveze, ali rekao bih da kada se gleda kao mogućnost za Vladu koja nije dovoljno efikasna, to su samo neke mogućnosti, neke šanse za nju. Nisam shvatio iz dosadašnjeg rada Vlade da je ona te šanse koristila i da je išla preko toga. Nama treba vlada koja će tražiti da ide preko tih šansi, preko tih mogućnosti, a ne koja će stalno ići ispod mogućnosti onoga što je formulisano ili što je u okvirima zakona koje imamo. Dakle, lepo je kada kažemo na kraju redovnog zasedanja u 2004. godini da smo doneli 88 zakona, ali je isto tako lepo kada kažemo da je ovo 63. zakon koji je pripremila prethodna vlada. Da li će ovaj zakonodavni organ, ova skupština posustati kada nestane tih dobrih zakona koje je u skupštinskoj proceduri ostavila prethodna vlada? Voleo bih da ne, ali nema garancija, kada se pogleda dosadašnji rad Vlade i njenih ministarstava, da će tako i biti. Dakle, dobro je da usvajamo evropske i proevropske zakone, ali da zaista budu realna podloga za kvalitetniji rad i da konačno počnemo da radimo nešto što je daleko konkretnije od onoga što su samo zakonske podloge. Hvala.
Hvala vama. Replika, gospodin Minić. U međuvremenu, dozvolite da vas sada i zvanično obavestim o načinu na koji ću voditi ovu sednicu. Dakle, u četvrtak i u petak ove nedelje neće biti sednice i sledećeg četvrtka i petka neće biti sednice. Ovo je važno da bismo svi imali tačne činjenice, kao što je važno da svi ne obmanjujemo javnost, nego da znamo; dakle, u ovom sazivu nikada se nije desilo da se neki predlog zakona koji je pripremila prethodna vlada stavlja na dnevni red, pa se to ni sada nije desilo. Naravno da su mnogi delovi zakona identični u odnosu na ono što su međunarodne agencije, koje su pomagale i prethodnoj i sadašnjoj vladi, inače pripremale, a nadam se da ćemo i ubuduće to nastaviti. Hvala mnogo. Izvolite, gospodine Miniću.
Izvinjavam se, nisam najbolje čuo kolegu Markovića, ali znam da je nešto rekao da je malo urađeno oko pruge Valjevo-Loznica. Stvarno mislim da je ona po značaju u odnosu na taj transportni koridor 10 veoma mala, da bi Srbija iskoristila svoju šansu ovog putničkog koridora koji ide od Zagreba ka Beogradu i od Novog Sada ka Beogradu. Inače, mislim da Srbija u budućnosti neće ostati na svojih 120 kilometara brzine na koridoru 10, nego da će ići na velike brzine. Ako se napravi pruga Valjevo-Loznica, dobija se šansa za jedan izuzetan tranzit na koridoru 10. Sada, oficijalni dokument šta je urađeno na pruzi Valjevo-Loznica. Vrednost te investicije je 210 miliona evra, 68 kilometara je dužina, ima pet tunela koji su u dužini između 1.500 metara i dva kilometra, to je teška pruga. Naša taktika realizacije te pruge bila je da prvo iskopamo tunele, zvali smo je "pruga poverenja", i da se poveže sa Republikom Srpskom i sa tuzlanskim bazenom i da u budućnosti može da primi robni transport preko naše zemlje. To je Vlada koju smo imali 2000. godine. Vreme mi nije omogućavalo da govorim da su izvori finansiranja za tu prugu bili namenski iz nafte. Ako govorimo o Evropi, Evropa preko eksternih troškova opterećuje naftu, zato što Srbija nema naftu i nafta je veliki resurs koji se najmanje koristi, a u drumskom saobraćaju je štetan, i stimuliše se realizacija elektrifikacije. Zbog toga sam upotrebio ovaj program koji sada Vlada nastavlja da realizuje i da napravi uštedu u Šumadiji od Kruševca, Valjeva, Lapova i Čačka. Znači, urađeno je to, a kada je DOS došao, da prekinemo sada neke velike kritike, DOS je to zaustavio. Ostavili su to i oterali su izvođače, a imali su dobre projekte i gradnja je bila intenzivna, imali su međunarodnu podršku. Znam da železnica, a ne znam da li će ministar o tome da govori, ima danas ponudu da se realizuje taj projekat. Danas za investicije u Evropi imate mnogo para i treba da obezbedite sigurnost ulaganja, slobodu transfera, zašto je Zapad zainteresovan da finansira u našu infrastrukturu, a samo ih dve stvari interesuju: da preko Srbije pređu za 24 časa i da ovde prodaju svoju opremu. Kada država da garancije, to je siguran plasman kapitala. Zato bi bilo dobro da ova vlada ... (Predsednik: Vreme.) ... nastavi tu prugu. Od nje će imati koristi, a kada slušamo rasprave u našoj javnosti, sa završetkom pruge Valjevo-Loznica nema opasnih materija preko Beograda, [[Predsednik: Nema više vremena za repliku.]] sa završetkom pruge Valjevo-Loznica maksimalno se koristi pruga Beograd-Bar.
Hvala. Gospodine Markoviću, replika? Replika na moje izlaganje? Nisam izlagao, izvinite, samo sam obavestio o toku sednice sa činjenicama. Kada predsednik ili predsedavajući želi da nešto izlaže, on izađe za govornicu a zamoli nekoga da ga zameni. Prema tome, samo sam obavestio o toku ove sednice i o toku i rezultatima prethodne sednice. Budite ljubazni, neću vam dati pravo na repliku, svakako, jer nemam na osnovu čega. Hoćete po Poslovniku? Izvolite. Reč ima gospodin Milovan Marković, po Poslovniku. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Reklamiram da ste povredili Poslovnik u članu 100. Naime, dali ste sebi za pravo da vi, takođe, paušalno kažete da sam ovde iznosio neistine. Vi znate kako ta reč konkretnije znači u našem jeziku, ali neću je izgovoriti, to ostavljam vama. S druge strane, uzeli ste sebi za pravo da kao predsednik Skupštine Republike Srbije branite Vladu, koju ne možete odbraniti. Nadam se da će izaći neko iz Vlade da vam za to zahvali. Zaista je neprimereno da predsednik Skupštine na taj način tumači reči narodnog poslanika, a ako ste želeli da mi uputite argumentaciju da ono što sam govorio nije u potpunosti tačno, morali ste da koristite daleko preciznije podatke od onoga što ste ovde izneli. Vi ste predsedavajući ovog doma i zaista sam očekivao da ćete imati više razumevanja za raspravu koja se ovde vodi u jednom ovako važnom postupku. Razumeo sam gospodina Minića da je njemu svaka vlada dobra u kojoj je on, odnosno u kojoj je SPS Slobodana Miloševića. Nije dobro za ovu zemlju ako tako ostane i očigledno je da Vlada u kojoj je SPS Slobodana Miloševića nije dobra vlada za Srbiju i neće to nikada biti. Ovom narodu, ovoj državi danas u tranziciji, u reformama treba bolja vlada. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković, replika.
Gospodine Markoviću, ovo je replika na vaše izlaganje po Poslovniku. Naime, nisam uopšte pomenuo ni vas ni vaše izlaganje, a najmanje sam branio Vladu, nego sam radio ono što mi je posao i iznosio sam tačne podatke o radu Skupštine. Ako želite dopunske, mada sam sve poslanike o tome detaljno obaveštavao svaka tri meseca, mogu još jednom. Dakle, preuzimajući dužnost predsednika zamolio sam sve predlagače pismeno da se izjasne o svojim predlozima. Neki su deo predloga vratili u proceduru, a neki se nisu izjasnili o zatečenim predlozima koji su u proceduri. Od nekih sam tražio, to je čitav niz predlagača, vi znate, oni koji medijski obmanjuju javnost i kažu da su skupili 400 ili 700.000 potpisa, mada im je predsednik Skupštine u prethodnom sazivu gospođa Mićić pravovremeno dostavila da treba da dopune spisak ili da pokrenu novu proceduru ili da otklone duple potpise i lažne podatke koji su se nalazili kod tih predloga. Bilo je nekoliko takvih predloga. Neke stranke koje su bile predlagači su vratile deo predloga, a čak su neke tražile da to uđe i da bude po hitnom postupku. Vlada Srbije je sve predloge koji su bili, naravno, povukla iz procedure i ja sam samo dao tačan podatak. Što se toga tiče, dakle, nijedan predlog nijedne prethodne vlade nije se našao u proceduri od trenutka kada smo počeli da usvajamo zakone, i to je činjenica. Ona uopšte ne spori ono što ste vi rekli, nego govori o tome šta radi Skupština. Skupština je donela ogroman broj zakona, najviše u istoriji i ja sam na tome čestitao svakome od vas pojedinačno. Mislim da je to sasvim u redu. To nije odbrana ove vlade ili ma koje druge, to je preduslov da ovoj državi krene bolje, sa ma kojom vladom, a vlade Skupština bira i neće predsednik Skupštine da hvali vladu, pa to nikada nije ni radio. Isto tako, neću da dozvolim iznošenje netačnih podataka. Jedan od tačnih podataka jeste da je za potrebe prethodne vlade, ove vlade, prethodne savezne vlade, ovog Saveta ministara veliki broj stručnih organizacija, nevladinih organizacija i međunarodnih organizacija pripremao tekstove zakona. Razumem da jedan poslanik bude neobavešten, razumem da ste vi možda o tome bili neobavešteni, ali srećom i zakon o kome sada govorimo i čitav niz zakona čija osnova je ista, i kada je bila u proceduri i kada je to dato od strane jedne vlade ili druge, govori o osnovnom tekstu zakona; naravno, o tome smo raspravljali pre tri meseca, jer zakoni nemaju autorstvo, jer bi se onda potpisivali autori tih zakona ispod njih, nego imaju ugrađene standarde i pravne norme i po pravilu u većem delu su isti. Moja je dužnost da o ovakvim podacima, a javnost se zbunjuje, dam tačne podatke, između ostalog, braneći ne Vladu, nego vas, gospodine Markoviću, koji ste bili u sazivu Skupštine koja je u istoriji srpskog parlamentarizma donela najviše zakona, a to je preduslov, ili parafrazirajući vas, trebalo je samo doneti zakone pa bi Vlada nešto uradila, ali eto, kao za inat, baš zakoni nisu doneti u dovoljnom broju od strane onih koji se zakona plaše. Nadam se da se svi mi ovde zalažemo da se zakoni sprovode, a ne da se njih plašimo i zato ovde sedimo i ponedeljkom, i utorkom i subotom, da stvorimo što više preduslova, svejedno koja je vlada na vlasti.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? Replika, gospodin Minić.
Kolege poslanici, veoma je važan zakon na dnevnom redu, veoma sam pažljivo danas govorio da ne bih otvarao druga politička pitanja koja mogu da se otvore i povodom ovakvih zakona. Kolega Marković je pomešao nekoliko stvari. Prvo, on me obaveštava, i sve vas, šta ja mislim o Vladi Vojislava Koštunice, a to uopšte nije na dnevnom redu niti sam se ja o tome izjašnjavao. Drugo, kaže da meni odgovara svaka vlada u kojoj se ja nalazim, u kojoj bih se nalazio. Znači, danas nije na dnevnom redu, koliko se ja razumem u dnevni red, Vlada Vojislava Koštunice, već je na dnevnom redu zakon o železnici, gde smo i kolega Marković i ja kao poslanici posebno zainteresovani za prugu Valjevo-Loznica. Vlada koja radi na toj pruzi može biti dobra vlada i imaće našu podršku.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Gospodine Markoviću, želite reč ili ne? Narodni poslanik Meho Omerović je prvi po redosledu koji je prijavljen. Da li je tu? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić. Žao mi je, gospodine Markoviću, dok se vi objasnite sa predsednikom Skupštine mi moramo da radimo dalje.
Dame i gospodo, pred nama je zakon iz jedne oblasti koju blago možemo nazvati katastrofalnom. Nije sporna želja predlagača da ovaj zakon usklađuje sa evropskim načelima, ali da se vratimo na to kako je došlo do njega i kako je čitava ta procedura tekla i koliko dugo je trajala. Prva poseta misije Evropske banke za rekonstrukciju i razvoj obavljena je 20. marta 2001. godine kada je i dogovoren aranžman sa ŽTP "Beograd" o pripremi projekta. Tom prilikom misija je posetila i Ministarstvo saobraćaja i telekomunikacija, kada je dogovoreno da se paralelno sa pripremom dokumentacije radi i na pripremi novog zakona o železnici. Ponavljam, to je 20. mart 2001. godine. Nakon ove posete pripremljen je Predlog zakona o železnici, a poslednja pripremljena varijanta je dostavljena označenoj banci pre obavljenog pregovora o zajmu, koji je vođen od 21. do 24.9.2001. godine u Londonu. Prilikom obavljenog pregovora u Londonu, kao jedan od uslova operativnosti zajma utvrđena je obaveza da novi zakon o železnici treba da uđe u skupštinsku proceduru. Potpisanim ugovorom o zajmu dana 25.10.2001. godine u članu 6. predviđeno je da ugovor stupa na snagu u roku od 90 dana od dana potpisivanja uz ispunjenje uslova koji se odnose na obavezu stavljanja novog zakona o železnici u proceduru Narodne skupštine Republike Srbije do 24.1.2002. godine. Tri godine je prošlo, sada je 2005. godina, a od te obaveze 90 dana je trajalo tri godine. Toliko o nama, o našoj ažurnosti, ekspeditivnosti, angažovanosti i želji da se prilagodimo evropskim normama i da uđemo i priključimo se Evropskoj uniji. Predlog zakona Vlada Srbije je usvojila na sednici 15. marta 2002. godine. Da se vratimo na to kako je otprilike ta naša železnica izgledala i kako danas izgleda, na primer na prostoru sa kojeg ja dolazim, a to je severni Banat. Tamo je 15. novembra 1857. godine puštena u saobraćaj pruga prvog ranga Segedin-Kikinda-Temišvar, deo pruge Beč-Budimpešta-Kikinda-Temišvar-Oršava, koja je građena za brzinu od 120 kilometara na sat. Samo da pojasnim, 1857. godine prvi put u svetu je na toj pruzi uveden telegraf kao sporazumevanje za regulisanje u saobraćaju. Tada, 1857. godine ta pruga je projektovana za 120 kilometara na sat, a danas, 2005. godine, u severnom Banatu brzina vozova na prugama je 30 kilometara na sat.Otprilike, sve bi to moglo da izgleda kao jedan vestern film, samo fale Indijanci da trče uz voz i da se dobije kompletna tragikomična slika. Možda je to i dobro, leti nije tako loše, ovi mladi mogu, dok je bilo bunara uz prugu, da izađu pa da se napiju vode i da stignu u taj voz koji uporno "juri" prema Beogradu. Ništa se tu suštinski nije menjalo ovih decenija, jedino što su dva puta donete neke šine, stavljene uz prugu, da se pokaže velika želja države da revitalizuje jednu takvu prugu. Donete su 1988. godine, stajale par meseci i onda je neko došao, pokupio ih, verovatno računajući da postoji negde pruga u Srbiji gde vozovi idu još sporije od 30 kilometara na sat. Sve se to ponovilo 1992. godine, takođe su donete šine, a posle volšebno ponovo odnete. Danas na toj pruzi, koja pokriva 800.000 stanovnika koji žive u Banatu, od Kikinde do Pančeva prolazi samo jedan jedini voz i on putuje četiri sata i 20 minuta 139 kilometara. Ako krenete na vreme, pre podne, možete do uveče stići do Beograda. Za Zrenjanin koji je udaljen od Kikinde 55 kilometara prolaze samo dva voza, a to prođu za dva sata. Tu je prosečna brzina čak ispod 30 kilometara na sat. Da ne govorimo o starosti šinobusa koji su stari preko 50 godina. Da ne govorim o tunelima, malopre su govorili da su potrebni tuneli za neke pruge kroz Banat, a obično nema tunela, nema planina, nema velikih reka, ni mostova, ali smo dočekali, verovatno svesno ili nesvesno, da neki ljudi u momentima kada su mogli da odlučuju donose takve katastrofalne odluke. To je sve u sklopu jedne priče o brzim prugama Srbije. Međutim, da se vratimo tome kako je ovaj zakon pisan i šta je suština jednog ovako načelnog zakona, koji je više sastav nekih definicija nego što u suštini ima neki svoj život. Njegov život će tek dati podzakonska akta i nešto što se spominje u svakom drugom članu, da će ministar ili Vlada pobliže određivati sertifikate, metodologiju, izdavati dozvole, rešavati koje su pruge magistralne, regionalne, međunarodne. Šta onda mi kao Skupština ovde predstavljamo kada donosimo samo jedan zakon sa definicijama, a sve što je suština i što može da dovede do zloupotreba i do neravnomernog i nepravednog odnosa kada je u pitanju bilo koji deo teritorije Srbije ostavljamo na ruku opet izvršnom organu. U tom smislu bi možda trebalo nekada razgovarati i razmišljati o tome da Skupština Srbije uzme na sebe nadležnost da prati kako se donose ti podzakonski akti i da ima na neki način kontrolnu ulogu da prati kako će se ovaj zakon u suštini sprovoditi. Da krenemo nekim redom, kada je u pitanju član 3. koji upravo ukazuje na 25 tačaka i 25 definicija, šta je red vožnje i šta su ostale stvari u železničkoj terminologiji. Zaboravljena je možda još jedna definicija, posle 18. tačke mogla je da dođe nova tačka - međupravna železnička granična zona, što je interesantno za ovaj zakon, koji pledira da se odnosi na međunarodni saobraćaj, da uzima neke nadležnosti, načela međunarodnog saobraćaja. Vrlo malo se daje kada je u pitanju međunarodni saobraćaj, pogranične granične zone i sve ostalo što bi moglo da se upakuje u jednu priču da pokažemo koliko smo zainteresovani da upravo neki pružni putevi ili pružni prelazi kada je u pitanju međunarodni saobraćaj nama mnogo znače. Član 4 – tu je interesantno što stav 2. isključuje stav 1. U članu 4. u stavu 1, ako železnička infrastruktura obuhvata pružni pojas treba da znamo da postoje mnogi depoi koji su uz samu železničku prugu ili u koloseku u stanicama, a mi ovde želimo da isključimo kolske radionice, što na kraju krajeva može biti prihvatljivo, ali se kolska radionica automatski ubacuje u stav 1. O tome je trebalo voditi računa. Ja ću ponoviti - ako železnička infrastruktura obuhvata pružni pojas, šta je sa depoima i objektima koji su za stav 2. potpuno isključeni, jer on glasi: "Železnička infrastruktura ne obuhvata objekte za održavanje voznih sredstava sa pripadajućim kolosecima i železničke depoe". To je možda propust, no nije bitno, idemo dalje na član 6. koji pokazuje usvajanje definicije u ovom zakonu. Ovde se kategorišu pruge, pa imamo magistralnu, regionalnu, lokalnu prugu. Jako je značajno da status magistralne pruge imaju sve međunarodne pruge. U tački 1) – magistralne pruge, od značaja za međunarodni saobraćaj. Ne možemo dozvoliti da neka međunarodna pruga ne bude magistralna. To je neprihvatljivo upravo sa aspekta o kojem sam govorio kada je u pitanju taj međunarodni saobraćaj koji nama treba da bude na prvom mestu. "Vlada Republike Srbije, na predlog Direkcije za železnice, donosi akt o kategorizaciji železničkih pruga." Tu se vraćam na priču kako će se sada kategorisati pruge u Srbiji. Da li će se one kategorisati po tome kako neko negde stanuje i kakve su neke njegove želje, namere ili ćemo napraviti neki kriterijum na osnovu strategije razvoja železničkog saobraćaja u Srbiji, podjednako ili tamo gde je najugroženije, gde možemo najpre doći do zarade i do nekog međunarodnog povezivanja; ili će to biti ostavljeno na samovolju ili volju pojedinca da on određuje šta je tu bitno, a šta nije bitno. Obično tu nastaju najveći problemi i najveće zloupotrebe pojedinca koji nije pod kontrolom niti Skupštine, niti bilo kog drugog organa. U članu 9: "Pravo korišćenja i poslovi upravljanja na delu železničke infrastrukture za koju javno preduzeće nema ekonomski interes mogu biti dati jedinici lokalne samouprave". Ovde bih samo dodao, ako je moguće da to u nekom tekstu uđe – sem međunarodnih pruga. Jer, ne možemo međunarodnu prugu dati u nadležnost lokalnoj samoupravi, bez obzira što se ovde lokalnoj samoupravi daju na gazdovanje pruge koje praktično nemaju ekonomski interes, ali međunarodna pruga, bez obzira kakva je, u nekoj strategiji, u nekoj budućnosti može da ima značajan interes. Idemo na član 18. Ovde su predviđene neke stvari, predviđena je izgradnja, rekonstrukcija i modernizacija. Jedan pojam je zaboravljen. Postoje neke pruge koje su decenijama praktično sklonjene. Te pruge imaju svoju osnovu, imaju taj donji stroj i nije potrebno ni da se izgrade, ni da se rekonstruišu, ni da se modernizuju, one treba da se revitalizuju. Možda bi bilo neophodno da se ubaci taj pojam revitalizacije, jer bi se na taj način izbeglo da se rade dva moguća projekta, a to su idejni i generalni projekat, od pet projekata koji su predviđeni da bi se jedna pruga uradila, pa bar da se smanji na tri. Šta se dešava? Mi smo imali svojevremeno prugu koja je rađena u 19. veku, pa su šine sklonjene, sa čuvene pruge "Orijent ekspres", tu je donji stroj ostao. Idejno rešenje postoji i mislim da je bolje urađeno u 19. veku nego što bi neko danas uradio i samo je potrebno da se vrate te šine i da se ta pruga potpuno revitalizuje. Preći ćemo na upravljanje železničkom infrastrukturom. To je u poglavlju dva, gde treba dobro razmisliti kako izgledaju razne potrebe saobraćaja, kako izgleda situacija na terenu, kakva je strategija Srbije, a kako je to u praksi kod nas sprovedeno. Upravljač infrastrukturom mora svoju organizaciju prilagoditi radnim potrebama saobraćaja uzimajući u obzir kako sadašnje stanje tako i planirano buduće stanje posle realizacije prostornog plana Republike Srbije u okviru evropskih integralnih procesa. To je ta strategija koju je možda pre ovog zakona trebalo da dobijemo, da o njoj razgovaramo, pa da tek onda vidimo šta je najpametnije u ovom zakonu da se uradi, pogotovo kod izdavanja sertifikata. To se mora uzimati u obzir. Ako se to ne uzima u obzir, onda dolazimo u poziciju da mi ne pravimo zakon koji će biti ravnomerno i pravilno sprovođen na čitavoj teritoriji Republike Srbije. Drugo, u kontroli procesa realizacije zakona, pored Vlade, mora i Skupština Republike Srbije imati taj kontrolni mehanizam. Mislim da bez njega, s obzirom na to kako je upravljano i kako je ŽTP Beograd radio i kako je sve svedeno na politizaciju, na promenu kadrova, na beskonačno menjanje i guranje železnice u jedan ambis u poslednjih nekoliko godina, bez kontrolne uloge nećemo daleko da stignemo. To je, u stvari, suština svega ovoga. Smatram da je zakon suviše u definicijama, ne precizira mnogo toga na šta je trebalo da da odgovore. Prema tome, on bi morao da podrazumeva ili kontrolne mehanizme Skupštine kroz podzakonska akta, sa jedne strane, i sa druge strane, morao bi da prati strategiju razvoja železničkog saobraćaja u Srbiji, ravnomerno, pravilno, da niko ne bude zapostavljen. Ovo što danas imamo u severnom Banatu, ovo je jedan način diskriminacije. Voziti se u 21. veku 30 kilometara na sat, šinobusima starim 60 godina, jeste pokušaj prodaje Banata ili želja da se jedna teritorija potpuno zapostavi.
Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović, a neka se pripremi narodni poslanik Vladan Vučićević.
Poštovane kolege narodni poslanici, uvaženi ministre, poslanici SDP podržaće svaki zakon u Narodnoj skupštini ako se takvim zakonom u oblasti koja se pravno reguliše podiže kvalitet usluga, smanjuju troškovi poslovanja, gubici, poboljšava organizacija rada i ako se obezbeđuje tržišna utakmica, tj. konkurencija. Mi smatramo da predloženi zakon o železnici jeste takav zakon. Kada je reč o javnim preduzećima, želim da naglasim da je jako važno da se zna da železnica, kao ni druga javna preduzeća ne mogu i ne smeju da koriste monopolski položaj ili zloupotrebljavaju činjenicu da su korisnici budžetskih sredstava. Javna preduzeća moraju ubuduće, kao i sva druga preduzeća, da posluju racionalno, na tržišnom principu. Ne mogu proizvoditi gubitke, a osiguravati dobar materijalni položaj za sebe. S tim u vezi, htela bih da vam pročitam izjavu direktora ŽTP-a, koju je NIN objavio pre jedno mesec dana. U delu te izjave gospodin direktor ŽTP kaže: "Predložio sam da već sledeće godine započnemo projekat izgradnje hiljadu stanova za naše radnike. Kolegijum je prihvatio moj predlog, a Upravni odbor počeo da donosi odluke za realizaciju tog programa. Raspolažemo sa velikim površinama zemlje koja je sada neiskorišćena, a opterećena je raznim taksama. Uz saglasnost Republičke direkcije za imovinu i njihovog direktora, nameravamo da zamenimo to zemljište za stanove koje ćemo dugoročno prodavati našim radnicima. Tako ćemo ogroman neiskorišćen prostor površine oko 15.000 ha pretvoriti u profitabilan posao koji će donositi velike prihode. Odmah da se razumemo, to ne može da bude profitabilan posao koji donosi velike prihode. Valja znati ...", kaže dalje direktor ŽTP-a, "... da je Javno preduzeće ŽTP Beograd, uz vojsku, najveći vlasnik zemljišta u našoj Republici. Stručne službe preduzeća su na terenu obišle sve lokacije širom Srbije koje mogu biti interesantne za izgradnju. Krenućemo od većih gradova kao što su Beograd, Novi Sad, Niš i Kraljevo". Na kraju kaže: "Moja namera je da na taj način dođemo do velikog broja stanova kojima ćemo rešiti stambene probleme mnogih železničara". Istine radi, u daljem tekstu se takođe navodi da će zemljište biti iskorišćeno i za projekte sa Telekomom, i to u produktivne svrhe. Zašto sam vam ovo pročitala? Naime, upravo zbog onoga što sam rekla na početku. Na primeru vam navodim korišćenje monopolskog položaja. Direktor kaže da je za hiljadu stanova obezbeđeno zemljište koje železnica ne koristi. To je državno zemljište. Postavljam pitanje da li država ima ideju, želju i ambiciju da odredi namensko korišćenje zemljišta, ali tako da ono donosi dobit koja može ići, na primer, za modernizaciju železnice. Ovde nije samo reč o tome za šta će se zemljište koristiti, već i o velikoj investiciji. Znate, izgradnja hiljadu stanova, bez obzira što ŽTP koristi to zemljište, predstavlja novu neprofitnu investiciju, i za ŽTP i za državu, odnosno za budžet Republike Srbije. Da li zaposleni u drugim preduzećima mogu sebi da omoguće tako nešto, da dobiju stanove na ovaj način? Naravno da ne mogu, a svakako bi to želeli. Eto, to je korišćenje monopolskog položaja. Smatram da sada nije vreme za takve projekte. Kasnije će možda biti, ali kada krene cela privreda, kada se stvori ravnomerniji privredni ambijent. Sa ovim projektom saglasio se i Upravni odbor ŽTP, u kome sede predstavnici Vlade, kao i osnivači ovog javnog preduzeća. Na kraju, još samo da kažem, kao što sam rekla i na početku, poslanici SDP podržaće ovaj zakon, ali zaista želim još jednom da istaknem važnost stroge kontrole trošenja para u ŽTP, jer to su, u stvari, pare naših građana, odnosno pare iz budžeta Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo poslanici, danas u 2005. godini usvajamo prvi sistemski zakon i raspravljamo o Predlogu zakona o železnici. Naravno da nema potrebe da uopšte naglašavamo i pričamo kakav je značaj železnice za jednu zemlju, naravno, železnice koja je moderna, koja ostvaruje profit. Danas mi u Srbiji, zahvaljujući svim onim teškim vremenima koje Srbija, nadam se, ostavlja iza sebe, zahvaljujući teškoj ekonomskoj situaciji, imamo jednu železnicu koja nije železnica kakvu bismo želeli da imamo. Imamo železnicu koja ne ostvaruje profit, železnicu sa starim prugama, gde vozovi idu od 30, 60, maksimalno do 100 km na sat. U savremenim evropskim zemljama idu od 200, 300, pa čak i do 500 km na sat. Sve to na neki način podseća na davnu 1888. godinu kada se kralj Milan vozio prvom prugom od Beograda do Rajkovca, pa kada je bilo ono - pođeš danas, stigneš sutra. Naravno, za 1888. godinu to je bilo dobro. Ono što mi danas treba da shvatimo, to je da se geografski Srbija nalazi u Evropi i da moramo na neki način sve svoje zakone, ako želimo da i ekonomski sutra sarađujemo sa Evropom, uskladiti sa Evropskom zajednicom. Ovaj zakon je jedan od sistemskih zakona, koji je usklađen sa Evropskom zajednicom i koji treba da omogući i da zemlja Srbija sutra ima savremenu železnicu, koja će ostvarivati profit i donositi dobro Srbiji, a ne stvarati gubitke. Ako znamo da danas železnica zapošljava oko 23.000 do 25.000 ljudi, onda je to veliki broj stanovnika koji se izdržava i preživljava upravo zahvaljujući radu na ovoj našoj železnici, sa kojom se ne možemo pohvaliti da je savremena, moderna i da će omogućiti stvaranje značajnog profita sutra. Ono što je najbitnije u ovom zakonu, to je da se jedan ovako glomazan sistem železnice razdvaja sada na dva sistema: jedan koji održava putni i teretni saobraćaj i drugi koji će održavati infrastrukturu železnice. Bez dobre i kvalitetne infrastrukture nema ni dobre železnice. Druga stvar koja je vrlo bitna, to je što se stvara konkurencija, a konkurencija će omogućiti kvalitetniju železnicu i da se sutra na neki način ekonomski i tržišno posluje. Samim tim će to omogućiti bolji i kvalitetniji prevoz, kako putnika i roba, tako i cenu na železnici. Ono što je vrlo važno reći, to je da smo mi sa svojim geografskim položajem u situaciji da povezujemo Evropsku zajednicu sa Turskom i Bliskim istokom. Ako ne budemo prihvatili ovaj zakon o železnici, dovodimo sebe u položaj da se isključimo iz konkurencije sa evropskim zemljama i na neki način sami sebi uvedemo u budućnosti sankcije. Pretpostavljam i siguran sam da svi vi, a i građani Srbije žele da jednostavno sutra budemo integrisani sa Evropskom zajednicom i da, naravno, živimo kao i svi oni ljudi koji žive u Evropskoj zajednici, koji imaju mnogo viši standard no što Srbija ima danas. Iz tog razloga Nova Srbija smatra da je pred nama ovde jedan od dobrih i kvalitetnih zakona i apeluje na sve poslanike da prihvatimo ovaj zakon, jer ovaj zakon će nam omogućiti da imamo bolju železnicu i da se transformišemo brže na putu ka Evropskoj zajednici.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević, a neka se pripremi narodni poslanik Žarko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o železnici, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini, jedan je od najvažnijih zakona, kako su mnogi poslanici za ovom govornicom govorili, ali je posebno važno da se istakne, i ovde u obrazloženju piše, da je dugo najavljivano donošenje zakona o železnici. Naravno, to je radila prethodna vlada Demokratske stranke, koja u ovoj oblasti takoreći, kao i u svim oblastima, nije uradila ništa naročito, samo je donela nesreću u Srbiji. Sa druge strane, SRS, kao najjača opoziciona stranka u Srbiji i najjača pojedinačna stranka, ima određenu odgovornost. Ovo je važan zakon i mi smo izašli sa jasnom koncepcijom u obliku amandmana na Predlog zakona, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mi smatramo da osnovni ciljevi donošenja zakona o železnici treba da budu poboljšanje stanja železničkog sistema u Republici Srbiji i da železnica u Srbiji bude što efikasnija; integrisanje toka našeg železničkog sistema u tržište transportnih usluga; integrisanje srpskih železnica u železnički sistem Evrope. Železnica u razvijenim državama praktično predstavlja osnovu saobraćaja. Ona je ta koja spaja tržišta u razmeni roba i usluga. Pre svega, ono što su svi ovde govorili, ja ću ponoviti da je Srbija tranzitna zemlja. Zato cilj svake vlasti treba da bude približavanje i uređivanje našeg železničkog sistema, a vi i mi vrlo dobro znamo da stanje železnice u ovom trenutku nije dobro. Srpskoj železnici je potreban jedan dobar zakon, zakon koji će urediti ovu oblast potpuno i koji će obuhvatiti sve segmente u oblasti železničkog saobraćaja. Zakone koje donosimo u Narodnoj skupštini moramo da prilagodimo i našim uslovima i vremenu i prostoru u kojem živimo. Pri tome moramo da vodimo računa da ih donosimo sa ciljem da postoji obostrani interes i Srbije i naših zemalja u okruženju i EU. Nijedan zakon ne treba da donosimo po svaku cenu i na šetu Republike Srbije. Zato SRS smatra da se prilikom sastavljanja zakona o železnici Vlada nije vodila iskustvima najrazvijenijih zemalja Evropske unije; tu pre svega mislimo na Francusku i Nemačku. Koncepcija SRS-a je da nema potrebe formirati dva javna preduzeća, kako ovaj predlog zakona predviđa. Smatramo da je dovoljno da postoji samo jedno javno preduzeće, a da za sve ono što je potrebno bude nadležno resorno ministarstvo. Na taj način stavljamo železnicu na mnogo viši nivo nego što je to ovim predlogom zakona Vlada učinila. Znači, smatramo da nije potrebno formirati dva javna preduzeća, kako ovaj predlog zakona predviđa. Smatramo da železnicom treba, pre svega, da upravlja Vlada Republike Srbije preko nadležnog ministarstva i preko tog jednog javnog preduzeća koje smo mi preko naših amandmana jasno objasnili. Pored poslova upravljanja železnicom i regulisanja železničkog saobraćaja, izgradnje, rekonstrukcije, kao i modernizacije javne železničke infrastrukture, resorno ministarstvo treba da obavlja posebno poslove izdavanja licenci, sertifikata i dozvola. Smatramo da se povećavanjem administrativnog aparata u državnoj upravi povećavaju i troškovi na železnici. Znači, nema ekonomskog osnova da se formiraju dva javna preduzeća. Mi to baziramo na činjenicama, jer ako i u Nemačkoj i u Francuskoj ne postoji razlog da se formiraju dva javna preduzeća na nivou njihovih železnica, najmanje to ima razloga da uradi Srbija, koja je daleko iza razvijenih zemalja kao što su Francuska i Nemačka. Tačno je da je u obrazloženju ovde navedeno da su preporuke EU da se formiraju dva javna preduzeća koja bi bili naslednici postojećeg Javnog preduzeća ŽTP "Beograd", ali preporuke su jedno, a naši ekonomski interesi su drugo i mislim da koncepcijski tu SRS ima jasan pristup oko zakona o železnici. Poslanička grupa SRS predložila je Skupštini 14 amandmana na Predlog zakona o železnici. Kako vidimo, Vlada je sve naše amandmane odbila. Ponoviću, za sve poslove vezane za oblast železnice treba da bude nadležno resorno ministarstvo, po našoj koncepciji predloga u ovim amandmanima, a javno preduzeće bi radilo poslove predviđene ovim zakonom, sa jasnom podelom nadležnosti i poslova. Istina je da stoji u obrazloženju koje ste dali Narodnoj skupštini, a prethodno se dugo najavljivalo donošenje ovog zakona, da je bilo više pokušaja da se ovaj zakon stavi u skupštinsku proceduru. Sada imamo prilike da imamo jedan zakon za koji možemo da kažemo da nije kompletno napisan. To se najbolje vidi na članu 50. Predloga ovog zakona, gde se kaže: "Gradska železnica, turističko-muzejska železnica, metro i žičara, uslovi za izgradnju, rekonstrukciju i održavanje, kao i uslovi za organizovanje prevoza na ovim vođenim sistemima, urediće se posebnim zakonom." Zašto se ovim zakonom nije obuhvatila ova oblast saobraćaja? Zašto donositi posle neki novi zakon? Zar nije mogla ova vlada da sastavi jedan zakon koji će kompletno regulisati oblast železnice? Na ovom primeru se vidi da je osnovni cilj da se zakon donese na brzinu. Ono što je suština jeste da zakon koji se predlaže u ovoj Narodnoj skupštini bude kompletan i da bude prilagođen našim ekonomskim uslovima u kojima živimo. Suština cele priče oko toga što su pričali pojedini poslanici ovde iz vladajuće koalicije, pominjali su i beogradski železnički čvor itd. Ono što samo mogu da kažem, to je da Srbija mora da se u ovoj oblasti zakonski izdigne iznad ove trenutne situacije u kojoj se sada nalazi železnica, jer ona je na niskim granama. Nema potrebe donositi zakon koji neće obuhvatiti kompletnu oblast u železničko-transportnom saobraćaju. Ono što je suština ovog Predloga zakona, mi ćemo to u amandmanima objasniti. Koncepcijski ne možemo da se složimo da se formiraju dva javna preduzeća, jer ta koncepcija nije dobra. Ako ste želeli da podignete nivo na onaj nivo koji železnica treba da ima u jednoj državi kao što je Srbija, onda je trebalo da formirate i ministarstvo za železnice, pa bismo onda mogli da kažemo da to podižemo na viši nivo. Očigledno je da se ovaj zakon donosi na brzinu, po preporukama EU. Kaže se - brže ćemo se integrisati u Evropu. Srbija se nalazi u Evropi i uvek će se tu geografski nalaziti. Tačno je da treba železnicu da razvijamo, tačno je da treba da koristimo tehnologije sa Zapada, a isto tako je tačno da treba da se uskladimo sa našim uslovima u kojima danas živimo. Na železnici radi oko 27.000 radnika i o tome se posebno mora voditi računa, kakav će socijalni program biti za one za koje se predviđa da će ostati bez posla. Mi ćemo se posebno osvrnuti na sve amandmane koje smo predložili na ovaj predlog zakona. Smatramo da ciljevi Narodne skupštine moraju da budu ciljevi za opšte dobro, za celu Republiku Srbiju. Ukoliko ne prihvatite ove amandmane, a vidim da ne prihvatate, koje smo podneli Narodnoj skupštini sa ciljem da se ovaj zakon popravi, da bude precizniji, da bude bolji za ovu državu, pokazaćete građanima Srbije da ste potpuno isti kao i prethodni koji su vladali ovom Srbijom pune tri godine, a vratili su Srbiju 33 godine unazad. Ta priča o ulasku u EU nema utemeljenje ukoliko mi ne donosimo zakone koji će biti ne samo primenjivi, već i u skladu sa vremenom i prostorom u kome živimo i ekonomskim uslovima. To je osnova svega zbog čega mi u Narodnoj skupštini treba da služimo narodu. Građanima Srbije treba, pre svega, da bude bolje, treba bolje da žive u Srbiji, i to je osnovni cilj za koji treba da se borimo u ovoj Narodnoj skupštini kao narodni poslanici. Kao poslanik SRS i kao jedan od predstavnika jedine opozicione partije koja se zalaže za ono što je interes građana Srbije, stojim iza svega ovoga što sam rekao i smatram da ovaj zakon nije dobro sastavljen i da će biti na štetu građana Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a neka se pripremi narodni poslanik Rodoljub Gačević.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, kolege narodni poslanici, Skupština Republike Srbije danas razmatra Predlog zakona o železnici i moram reći da SPS ceni da je ovaj zakon i u ovoj Vladi trebalo pre da bude na dnevnom redu Skupštine, zato što smatramo da odnos prema ovom zakonu pokazuje odnos prema pitanju razvoja Republike Srbije. Kada govorimo o Zakonu o železnici, poslanici SPS to posmatraju pre svega kao pitanje razvoja Republike Srbije, jer železnički saobraćaj, projekti i razvoj železničkog saobraćaja u Srbiji mogu umnogome doprineti razvoju Republike Srbije, na različite načine i o tome ću nešto više reći. Šteta je što ranije Narodna skupština nije o tome raspravljala i utoliko me više čude ocene nekih narodnih poslanika kada govore o ovom zakonu, da su ga napisali ili da je bio ranije gotov, a da ga Skupština nije razmatrala. Iz obrazloženja ovog zakona se vidi da su neke verzije ovog zakona bile gotove još jeseni 2001. godine. Iz toga se vidi odnos prethodnih vlada prema pitanju železnice i ovom zakonu. Za njih je to bio jedan običan papir koji je trebalo da posluži kao osnov za dobijanje kredita, a ne dokument koji je trebalo da unapredi položaj železnice u Srbiji, da doprinese razvoju železnice. Nemoguće je da jedan dokument, jedan predlog zakona bude gotov novembra 2001. godine, a da se tri godine posle toga o tome ne raspravlja. Nije bilo ovog zakona kao predmeta rada Narodne skupštine RS. Doduše, bio je dva puta u proceduri, prvi put je predlagač sam skinuo ovaj predlog zakona sa dnevnog reda, prednost je dobila tačka o izboru guvernera Narodne banke Srbije. Znate i sami kako se odigrao taj izbor, lažnim glasanjem iz Turske i sa drugih područja Evrope, i to je bila tačka dnevnog reda koja je dobila prednost nad železnicom. Drugi put je predlog zakona bio u proceduri, ali na kraju mandata prethodne Vlade, kada je već bilo jasno da Vlada nema podršku u parlamentu, da se očekuje raspisivanje novih izbora i, nažalost, to pitanje je tada bilo postavljeno kao deo marketinga koji je vodila Vlada. Generalno, ocena koja se može izneti jeste da su prethodne vlade DOS-a ovo pitanje postavljale kao pitanje političkog marketinga, nešto što može lepo zvučati, ali ništa se nije radilo na njegovoj realizaciji. Ne samo da nije urađeno po ovom zakonu, nego i po projektima koji su devedesetih godina afirmisani, ništa se nije uradilo na njihovoj realizaciji. Mi socijalisti smatramo da ovaj zakon treba usvojiti, da je reč o jednom ozbiljnom sistemskom zakonu, koji donosi brojne organizacione promene, ustanovljava velike obaveze države i velike obaveze za železnicu. Jer, činjenica je, železnica može biti jedan od pokretača razvoja Srbije. Ako se pogledaju projekti železničke infrastrukture koji u ovom trenutku postoje i koji mogu biti predmet rada države Srbije, kao što je izgradnja beogradskog železničkog čvora ili novosadski železnički čvor, pruga Valjevo-Loznica, o kojoj je bilo reči, modernizacija pruge Pančevo-Vršac, modernizacija pruge Beograd-Bar, ne samo kao prostora ili kao trase, nego i kao odnosa prema državnoj zajednici, železnička infrastruktura koridora 10, pošto se o njemu najviše govori, ili pitanje niškog železničkog čvora, vidi se koliko tu ima projekata koje uz odgovarajuću podršku mogu doneti državi Srbiji brojna dobra. Reč je o nečemu što će za Srbiju imati pozitivne efekte i značaj kako u saobraćajnom, tako i u ekonomskom, tehnološkom, socijalnom i generalnom razvoju. Saobraćajni značaj će se, ako bi se pristupilo realizaciji ovih projekata, sastojati u tome što će se afirmisati koridor 10 i naša država će biti osposobljena za evropsku podršku u investiranju za njegovu izgradnju. Kada je reč o ekonomskom značaju i efektima prihvatanja ovih projekata, mnoge privredne grane će dobiti prostor, priliku da ponovo uposle svoje kapacitete, ne samo građevinarstvo, nego i elektroindustrija, mašinska industrija, kao i mnoge druge grane privrede. O tehnološkom značaju ne treba govoriti, zato što su objektivno naše železnice tehnički i tehnološki zastarele i potrebno je ugraditi veliki deo nove opreme koja se u svetu proizvodi, da bismo makar pokušali osposobiti naše pruge za potrebe razvoja železnice koje u svetu već postoje. Naravno, socijalni značaj realizacije ovih projekata ogleda se u tome što će se veliki broj preduzeća aktivirati i veliki broj ljudi zaposliti i samim će to predstavljati veliki dobitak za celu Srbiju. Generalno, ovaj zakon donosi mnogo toga što je interesantno i ovaj zakon treba posmatrati u funkciji razvoja Republike Srbije. Kada se pogledaju podaci koji su dostavljeni javnosti, videće se jedan frapantan podatak – da od tih 3.809 kilometara pruge u Srbiji svega 3% pruga su takvog tehničkog stanja da omogućavaju brzine veće od 100-120 kilometara, a na svega 26% pruga moguća je brzina od 80-100 kilometara. Ovo govorim iz razloga što ti podaci, sami po sebi, najbolje govore kakvo je stanje pruga u Republici Srbiji. Mislim da se o pitanju razvoja železnice ne može razgovarati da se ne pomene i beogradski železnički čvor, iz prostog razloga što mislim da je to pitanje jako važno. To nije pitanje jedne političke stranke, to nije ideološko pitanje, to je pitanje potrebe razvoja Beograda i moram reći da to pitanje nije nastalo juče, prekjuče, u vreme socijalista, da je to pitanje afirmisano 70 godina. Bilo je ljudi u ovoj državi i u ovom gradu koji su tada, vizionarski, znali i uradili određene korake koji se tek danas mogu sagledati. Ovo govorim zato što je očigledno da pojedini ljudi ne mogu sagledati značaj beogradskog železničkog čvora, a verovatno zato nisu ni doprineli da se taj projekat nastavi. Naime, 70-tih godina pokojni Branko Pešić, kao gradonačelnik Beograda, izvršio je, naravno sa ekipom ljudi, promenu generalnog urbanističkog plana iz 50-tih godina i tada je utvrđen projekat razvoja saobraćaja u gradu Beogradu. Napravljen je projekat razvoja saobraćaja za Beograd koji je trebalo da ima dva miliona ljudi i taj je projekat bio zasnovan na prevozu ljudi nezavisnim šinskim sistemima, metroom i gradskom železnicom, kao što je rađeno u gradovima koji su bili slični Beogradu u to vreme po broju stanovnika i po strukturi, npr. u Beču, Minhenu, Štokholmu, Helsinkiju, Budimpešti i Pragu. Moram reći da je ovaj projekat zaustavljen. Bilo bi dobro od gospodina ministra čuti, i mislim da javnost Srbije i Beograda to zaslužuju, zašto se stalo sa realizacijom beogradskog železničkog čvora, jer to nije pitanje SPS koja je 90-tih godina ponovo aktivirala i oživela taj projekat, to je pitanje generalnog razvoja Beograda i cele Srbije. Ne može se savski amfiteatar osloboditi i staviti u bilo koju funkciju Beograda ako se ne završi beogradski železnički čvor. Prethodna vlada i prethodna DOS-ovska vlast nije želela taj projekat da afirmiše. To je za njih ostala stvar koja se pominje kurtoazno, ali bez namene i ulaganja finansijskih sredstava u razvoj tog projekta. Mi socijalisti smatramo da je taj projekat važan i za Beograd i za Srbiju. Znamo da je 90-tih godina bio napravljen finansijski plan, gde su i grad Beograd, i železnica i Republika u određenom procentu učestvovali u finansiranju razvoja beogradskog železničkog čvora. Smatramo da se taj projekat može završiti ako postoji dobra volja, jer tek završetkom beogradskog železničkog čvora se može osposobiti savski amfiteatar i sve ono građevinsko zemljište i staviti u ekonomsku funkciju. Mislim da je dobro da ministar obavesti javnost zašto se sa tim stalo i da li postoje načini da se taj projekat završi i da Beograd i Srbija dobiju nešto dobro i od beogradskog železničkog čvora kao dela projekta razvoja železnice u Republici Srbiji. Na kraju moram pomenuti još jedno pitanje, pitanje modernizacije pruge Beograd-Bar. Mislim da je to veoma važno, ne samo sa stanovišta razvoja dela železnice kroz Srbiju, nego i sa stanovišta razvoja koridora i odnosa prema državnoj zajednici, jer mislim da ova pruga ima veći značaj nego što je prevoz putnika i robe. U svakom slučaju, daleko prevazilazi prostor u kome se nalazi i funkcije koje izvršava. Mogli smo se upoznati sa tim da je ova pruga u jako lošem tehničko-tehnološkom stanju i da postoji 28 deonica gde je brzina između 30 i 80 kilometara. Potrebna su mnogo veća ulaganja u razvoj ove pruge da bi se ona privela onoj osnovnoj nameni. Ne mogu a da ne iskoristim priliku, pošto je gospodin ministar ovde, da ne uputim javno pitanje - dokle se stiglo u realizaciji projekta autoputa Beograd - južni Jadran? Znam da je Republika Srbija odradila svoj deo posla i da na prostoru od Beograda do Požege postoji apsolutna saglasnost o potrebi izgradnje tog autoputa, a od Požege pa nadalje postoje neka dva kraka, i u Crnoj Gori postoji određeno neslaganje. Ali, suština je zašto se nije pristupilo realizaciji tog projekta, koji sam po sebi mnogo znači i za republiku Srbiju. Postoje podaci da će ukoliko krajem oktobra meseca ove godine, na međunarodnoj konferenciji ministara saobraćaja evropskih zemalja koja će utvrđivati i saobraćajne koridore, ovaj projekat, putni pravac ne bude dobio saglasnost od strane ministara saobraćaja evropskih zemalja i ne bude predmet realizacije, ceo projekat biti van domašaja investicija, van domašaja novca. Ovo govorim zato što mislim da je ovde reč o strateškom pitanju, koje daleko prevazilazi saobraćajni značaj, a već sada je prostor Ibarske magistrale postao preuzak za broj vozila koja se na tom pravcu nalaze. Naime, neke projekcije govore da će praktično 2010. godine preko 20.000 vozila dnevno biti na tom putnom pravcu i tek se onda može shvatiti koliko znači da se taj autoput napravi i da se pristupi realizaciji projekta Beograd - južni Jadran. Sve u svemu, SPS će podržati ovaj zakon, jer smatramo da je dobar i želimo da se sa ovim zakonom otvori nova stranica razvoja Republike Srbije. Ima mnogo projekata, pobrojao sam neke od njih, koji mogu doprineti razvoju železnice i mogu biti od značaja za razvoj Republike Srbije, a ideologiju i politiku treba staviti u drugi plan. Srbiji je potreban razvoj. Usvajanjem ovog zakona mogu se steći normativne pretpostavke da se Srbija ozbiljnije okrene pitanju razvoja i da podrži projekte koji će doprineti ne samo razvoju železnice, nego i ukupnom razvoju Republike Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rodoljub Gačević, a neka se pripremi narodni poslanik Sava Urošević.
Dame i gospodo narodni poslanici, o tome šta je namera predlagača ovog zakona dosta je rečeno u izlaganjima prethodnih govornika. To je pre svega, integracija u Evropsku uniju i integracija u evropske pruge. Međutim, način na koji se to namerava je u raskoraku i sa vremenom i sa mogućnostima. Železnica mora, pre svega, ostati državna, i to iz više razloga, a primer Japana kao države u kojoj je uspešno izvršena privatizacija železnice, koji se navodi, ne može nama poslužiti za uzor. U Japanu se može regulisati tačnost časovnika prema vremenu prolaska vozila. U Japanu u slučaju da voz kasni desetak minuta ministar pre svega daje ostavku, a ima i slučajeva gde ministar izvrši samoubistvo, odnosno harakiri. To naš ministar ne bi učinio, pa makar voz nikada i ne došao. Što se tiče prodaje, odnosno privatizacije dela železnice, smatram da to nije moguće iz ovih istih nabrojanih razloga, jer je pitanje železnice veoma važno, pa se ne može rešiti kao pitanje uspešnog komercijalnog preduzeća, tim pre što je transport roba i putnika pored komercijalnog i socijalno pitanje, odnosno pitanje bezbednosti putnika kao građana i slično. U ovom predlogu se nije pokušalo rešiti niz problema, kao što su, na primer, šta preduzeti za sijaset objekata koji su izgrađeni u zoni kružnog pojasa a po ugovoru na 99 godina. Objekti su izgrađeni neposredno u blizini železničke pruge, a to direktno utiče na bezbednost saobraćaja. Inspektori to ne mogu razrešiti. U ovom zakonu je predviđeno da ima inspektora, ali oni ne mogu to razrešiti, iz prostog razloga što je sve pokriveno ugovorima na koje su date saglasnosti od strane ministra. Šta će Vlada preduzeti za bezbednost pruge u slučaju, recimo, štrajkova, koji se često dešavaju i upravo su im pruge, kao najosetljiviji objekti, na meti? Kako će se obezbediti i garantovati tehnička sigurnost železničke infrastrukture u uslovima privatizacije, kada imamo slične primere i kod uvođenja privatnih prevoznika, recimo, u gradski saobraćajni prevoz, pa se zbog tehničke neispravnosti često dešava da zbog neispravnosti kočnica, mehanizama za upravljanje, autobusi završe u kanalima, sa ko zna koliko povređenih putnika, a šta će tek ostajati za slučajeve železnice, odnosno za vozove i putnike. U članu 48. stoji da su korisnici, odnosno sopstvenici šuma i zemljišta, iz stava 1. ovog člana, dužni da u pojasu širine 10 metara u šumama uredno uklanjaju drveće, rastinje i lišće, a u pojasu širine 5 metara na drugom zemljištu blagovremeno uklanjaju sazrele poljoprivredne kulture i po potrebi preduzimaju druge mere zaštite od požara. Da li može ova odredba da bude u smislu garancije bezbednosti puteva, odnosno pruga i da li može biti garancija za sigurnost putnika, bez obzira na visinu kaznenih odredbi koje su predviđene u ovom zakonu? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović, kao ovlašćeni predstavnik.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, danas je pred nama jedan od izuzetno važnih zakona, koji treba da nam pomogne da na potpuno drugačiji način organizujemo jedan od osnovnih sistema u svim razvijenim zemljama, mislim na železnicu Srbije. Naravno da ovaj zakon predviđa neke modele koji se primenjuju u nekim od zemalja Evropske unije i naravno da može da donese mnoga poboljšanja u sistemu železnice kakva je ona danas u Srbiji. Pitanje o kome se danas malo govorilo ovde, to je u kakvom je stanju železnica Srbije danas i kakvi su finansijski efekti bili poslednjih nekoliko godina poslovanja železnice, a to je jedno od najvećih preduzeća u Republici Srbiji. Železnica je poslednjih nekoliko godina smanjila broj zaposlenih za nekoliko hiljada i danas je broj zaposlenih oko 27.000. Prema podacima koji su nam dostavljeni ovde, rezultati poslovanja za prošlu godinu su otprilike iz sopstvenih prihoda oko 3,8 milijardi dinara i 7,8 milijardi iz budžeta. Dakle, oko 70% su sredstva iz budžeta, a oko 30% su sopstveni prihodi. Ako govorimo o svim pozitivnim efektima koje jedan ovakav zakon može da donese, naročito o pozitivnim efektima koji mogu da nam pomognu u transportu robe iz inostranstva, onda govorimo o procentualnom učešću u onih 30% koliko su ostvareni prihodi za ovu godinu. To je možda 1/3 od tih 30%, znači 10% svih prihoda će biti uvećani. Ovde treba da razgovaramo šta sa onih 90% sredstava potrebnih za minimalno funkcionisanje železnice na ivici preživljavanja. Železnica je danas opterećena sa vrlo lošim kvalitetom infrastrukture, i toga smo svi svesni, vrlo lošim kvalitetom lokomotiva, odnosno vučnih sistema, veoma lošim kvalitetom vagona, vrlo nepovoljnom kvalifikacionom i starosnom strukturom zaposlenih. Od svih ovih devet najvećih javnih preduzeća u Republici Srbiji železnica je verovatno u najnepovoljnijem položaju, iz mnogo razloga. To je zatvoren sistem, u kome je teško uvesti tržišna pravila ako ne može da se pojavi bilo ko od učesnika. Postoji javno preduzeće koje je zaduženo za transport, koje je zaduženo za infrastrukturu i niko drugi tu ne može da se pojavi. Prema tome, mora se uzeti u obzir realna situacija, da tržište ne može da se primeni u jednom takvom zatvorenom sistemu. Dakle, sve je to, naročito kada se uzme u obzir da su cene, koje su u drumskom saobraćaju bile slobodne, u železničkom saobraćaju uvek bile limitirane odlukama Vlade, dovelo železnicu u položaj u kome je ona danas. Treba voditi računa da nijedna železnica u razvijenim zemljama Evrope i sveta ne funkcioniše bez pomoći države. Naravno, postoje brojne prednosti, mnogo je povoljnije po zaštitu životne sredine nego drumski saobraćaj, postoje neke druge prednosti, i to su razlozi zbog kojih država pomaže železnici. Pre 13 godina, a rečeno je i ovde, usvojena je direktiva Evropske unije po kojoj se utvrđuju principi organizovanja železnice. Najveći broj zemalja Evrope i zemalja u tranziciji je prihvatio te direktive. Te direktive, kao što je ministar rekao, pomažu da se odvoji infrastruktura od transporta, odnosno da jedino ti važni koridori, sa najvećim stepenom mobilnosti, omogućavaju tržišne uslove u oblasti transporta. Ono na šta treba obratiti pažnju, a to verovatno nije slučajno, jeste upravo da zemlje koje imaju najveću i najbolju železnicu u Evropi ne primenjuju te direktive na svojoj železnici. Da li je to slučajno ili postoje neki drugi razlozi što je to tako? U Srbiji je nekada postojala vrlo raširena mreža pruga koja je nekada i funkcionisala. Danas je vrlo malo pruga u Srbiji, osim ovih koridora koji mogu da budu rentabilni i koji su interesantni za međunarodni transport, suštinski i ekonomski opravdano. Lokalna samouprava – pitanje je godina kada će ona uopšte biti u stanju da odvoji bilo kakva sredstva za finansiranje infrastrukture. Sećate se, ovde smo pre manje od mesec dana pričali o Zakonu o transfernim sredstvima. Najveći broj opština je na ivici egzistencije. Delegacije opština, nakon tog zakona su bili iz Rekovca, a danas iz Despotovca, iz većine malih opština dolaze, jer ne mogu da sastave kraj sa krajem, naročito uvođenjem ovog novog poreskog oblika PDV-a; fiksiranje tih prenosa sredstava, o čemu smo sve ovde govorili, bitno limitira mogućnosti lokalne samouprave. Koja će to lokalna samouprava naći ekonomsku opravdanost da finansira i razvoj infrastrukture ili da finansira određeno transportno preduzeće? Ja takve sisteme u Srbiji ne znam, osim Beograda, koji će verovatno imati interesa da oko ove železnice Beograda, oko čvora uzme učešće. Ono na šta treba posebno obratiti pažnju, to je primena ovog zakona. Zakon će biti usvojen i treba krenuti u njegovu realizaciju. Odvajanje infrastrukture i transporta će bitno promeniti način finansiranja. Na koji način će se ti sistemi napraviti da racionalno posluju? Nije dovoljan zakon, potrebno je niz podzakonskih akata i neophodan je projekat primene ovog zakona u praksi. Naknada troškova – naravno da će svi oni koji budu konkurisali da se pojave u jednom takvom sistemu kao transportna preduzeća morati da plate odgovarajuću naknadu. Pošto je privreda Srbije u teškom položaju, postoji nekoliko preduzeća... A ja sam razgovarao pre izvesnog vremena sa ljudima iz "Sartida" i oni su vrlo zainteresovani da participiraju u svom kraku železnice. Ali, koliko je takvih preduzeća koja su u stanju da uzmu učešća i da finansiraju bilo preduzeće, bilo razvoj infrastrukture na tom svom koridoru? To su ogromna sredstva i Republika Srbija nije uspela da odvoji više od osam milijardi, iako su planovi ŽTP-a za ovu godinu bili daleko veći, ali u budžetu je bilo odvojeno svega osam milijardi za finansiranje infrastrukture. Da li će ta sredstva moći da budu značajno povećana, ako se ne krene u restrukturiranje koje će odvojiti sve one firme, dakle, koje će morati od tih firmi da napravi efikasnije firme; i za to su ponovo potrebna finansijska sredstva, i da li će biti odvojena za jednu firmu ili za dve firme, u sumi je manje-više svejedno, bar onaj deo koji se tiče republičkog budžeta. Naravno da ovaj zakon, pošto bude usvojen, ima određene rokove koji zahtevaju njegovu primenu osnivanjem svih ovih preduzeća, uvođenje uslovno tržišnih principa železnice Srbije, ali sva ova pitanja su neophodna. Očekujem da će nas ministar obavestiti o svim tim detaljima, ali upravo i odgovori na ta pitanja će nam dati spoznaju koliko će to novo preduzeće biti efikasnije i koliko će svih tih 25.000 radnika direktno zaposlenih u ŽTP-u i još nekoliko desetina hiljada zaposlenih indirektno kroz infrastrukturu, kroz remonte i sve ove druge stvari, bolje živeti od primene ovakvih principa u železnici Srbije. Hvala.
Reč ima ministar Velimir Ilić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, pažljivo sam vas slušao i želeo bih malo da prokomentarišem neke diskusije na kraju današnjeg zasedanja. Tačno je da je u železnici veliki problem i velika kriza. Kada sam došao na čelo Ministarstva sagledao sam to veoma pažljivo i video da situacija nije ružičasta i da ima problema. Ja sam ponovio, sankcije su uzrok, u železnicu se godinama ništa nije ulagalo, nismo bili u situaciji, nije bilo para. Železnica je odraz stanja privrede. Tačno je da negde u Banatu voz prolazi jednom dnevno, ali nema šta da vozi. Nedavno sam u Kraljevu razgovarao sa privrednicima. Oni kažu - znate koliko je vozova prolazilo, a sada nemamo ništa da utovarimo u taj voz, ne možemo voziti prazne vozove. Ako ne radi privreda, nema robe. Tačno je da su vagoni u dosta teškom stanju, ali ove godine smo rekonstruisali i novih vagona 300 ukupno zanovili. Sada smo sklopili ugovor za novih 300. Srbiji je trebalo na početku mog mandata 2000 vagona, 20 elektrolokomotiva i 30 dizel lokomotiva da bi mogao da se nastavi normalan rad. Mi to privodimo kraju. Tačno je da su se radili napolju remonti lokomotiva, a sada je MIN dobio veliki posao. Ja sam se potrudio da se što više ovde radi i nastavićemo to. Tačno je da Republika Srpska insistira i traži da radimo pravac Loznica-Valjevo i isto je tačno da smo dali nalog i ubacili u projekat za ovu godinu i da tražimo sada sredstva, da smo podneli zahtev bankama da se finansira ovaj projekat koji je neophodan da se sa prugom Beograd-Bar spoji Republika Srpska i da se taj saobraćaj odvija. To je dobar projekat i moramo ga završiti. Ali, isto tako, privreda Srbije ne može da plaća železnici uslugu. Ja imam hiljade zahteva koje svi podnose Vladi, nedavno Lučani, Loznica, "Viskoza" – oslobodite nas, nemojte da nas blokirate, i stav je uvek bio - nemojte blokirati privredu. A da ne pričam o dugovanjima "Zastave", "Magnohroma" i svih ostalih, a železnicu svi zablokirali. Svi traže svoje. Zašto se odvaja ovaj deo infrastrukture? Oni čekaju kada dođe na račun malo para za neki posao na železnici i odmah puste blokadu od ko zna kada, sa kamatama za dizel gorivo, za električnu struju itd. Tačno je da je električna vuča profitabilna, i tu se potpuno slažem i zato idemo na spajanje pruge Beograd-Bar i koridora 10 preko Čačka i Požege. To je neophodno da se uradi, na tome radimo i investicija je u toku. Ne slažem se sa diskusijama da se nije puno uradilo. Izuzetno se puno uradilo. Rekonstrukcija pruge Beograd-Bar došla je skoro do Valjeva. To je ogroman projekat. Projekat se radi trenutno do granice sa Crnom Gorom. Mi smo ušli u taj projekat. Ukupna vrednost investicije je dosta velika i predviđa proširenje svih tunela za kombinovani prevoz, o čemu sam i govorio. Završena je rekonstrukcija tunela Niš-Dimitrovgrad i rade se neke železničke stanice, a sada se rade mostovi na lokaciji koridora 10 Niš-Dimitrovgrad i mora da se rekonstruiše svih 18 mostova, tender je završen. Veliki deo posla je dobila naša "Mostogradnja" sa svojim kooperantima i ti će se radovi izvesti. Tomaševac smo nedavno završili i rekonstruisali sve na koridoru 10 što je bilo naloženo. Železnička stanica Dimitrovgrad trenutno je najmodernija u jugoistočnoj Evropi, nedavno je puštena, možda ste to pratili. Ulaže se maksimalno. MIN ima više posla nego ikada, ali treba da obezbedimo sredstva da se uredno sve to i plati. Tačno je da je Prokop nešto što mora da se završi. To je nešto što se tiče života Beograda. Ne mogu da shvatim Beograđane, beogradske vlasti da ne žele da razgovaraju o Prokopu. Otkako sam ministar niko ne želi da razgovara o najprofitabilnijoj investiciji u Beogradu. Tačno je da je savski amfiteatar, odnosno "Europolis", koji je nekada projektovan, bez obzira ko ga je projektovao, jedan izvanredan projekat koji zapošljava 40.000 ljudi. Investicija je preko osam milijardi dolara i strane kompanije dolaze i hoće da ulože u tu investiciju. To je projekat ne samo za Beograd, nego broj jedan za Srbiju. Prema tome, ja radim na tome i došli smo do kraja. Ovih dana, možda za 10 dana izaći će tender. Šta je problem? Beograd želi da zaradi na toj investiciji. U Beogradu su dažbine prema kvadratu gradnje četiri puta veće nego u Ljubljani, Londonu, Parizu. Ne može da se tako naplaćuje. Imamo sastanak sa beogradskim rukovodstvom i nadam se da ćemo naći zajednička rešenja. U Ljubljani je kvadrat 90 evra, a trenutno je u Beogradu 270 evra po kvadratu obaveza prema gradu. Na Prokopu je rešeno pitanje infrastrukture i ako je grad spreman da se odrekne dažbina prema gradu mi ćemo tu veoma brzo realizovati projekat koji je vrlo važan za Beograd i za Srbiju. Stavili smo to u prioritete za 2005. godinu. Ponavljam, standard železničara je nizak. Ti ljudi su radili za niske plate, imali problema, danonoćno rade. Shvatili su situaciju i žele da pomognu i shvataju tešku situaciju koja je u železnici. Žele svoju firmu da ostave na nogama i ja im se od srca zahvaljujem. Svi mi znamo da je njima teško i tačno je da je broj zaposlenih smanjen, ali niko nije nasilno u ŽTP-u ostavljen bez posla, niti će ostati dok sam ja ministar. Dogovorili smo se da uđemo u program restrukturiranja, ali nikako da ljude ostavimo bez posla, i taj proces vodimo. Bilo bi još manje zaposlenih i bilo bi više u Fondu za plate i povećanje plata da je Ministarstvo za rad i socijalna pitanja moglo da izdvoji planiranu svotu novca za restrukturiranje na ŽTP-u, ali nisu imali dovoljno i tu je proces zaustavljen. Projekat ovog zakona koji ste danas ovde slušali rađen je u saradnji sa najvećim ekspertskim kućama u Evropi, a neko je diskutovao, konsultant na izradi zakona je bio baš Francuz jer su francuske železnice vrhunac doživele u zakonodavstvu i organizaciji. Znači, ispoštovali smo i uzeli najbolje stručnjake da na ovom zakonu rade. Saglasnost je dobijena od Evropske investicione banke, Banke za razvoj, Evropske banke za investicije i od Svetske banke i svi su imali ovaj zakon i dali zeleno svetlo da bi mogao da dođe u parlament. Tačno je da se radilo dugo i zato pomoćnika iz prethodne vlade nisam menjao, jer je čovek radio, profesor Saobraćajnog fakulteta, i prihvatio sam gospodina koji je bio kandidat Demokratske stranke, jer ovde nema strančarenja, važno je da završimo posao. Želeo sam da gospodin Bošković ostane na poziciji da zajednički završimo zakon i da prođe parlament. Prema tome, ne stoje kritike da su neki prethodno više radili na zakonu. Isti je pomoćnik. Meni nije smetalo što je pomoćnik bio u prethodnoj vladi, jer je profesor Saobraćajnog fakulteta, dugo je radio na ovom zakonskom projektu i ja sam ga zadržao, kao što sam zadržao i pomoćnika za drumski saobraćaj koji je radio na Zakonu o putevima. I, ne smeta mi da moj zamenik bude član Demokratske stranke i da uspešno sa mnom zajedno radi na projektima na kojima je radio u prethodnom periodu. Finansijsko je odvajanje za sada u preduzeću. Ima tri godine vremena za primenu ovog zakona, znači, kompletno, da bismo došli do njegove realizacije. U prvoj fazi se finansijski odvaja, ne primaju se nikakvi novi radnici, niti se prave nove administracije. Modernizacija pruge Beograd - Bar je u punom jeku priprema za kombinovani prevoz. Zašto kombinovani prevoz u Evropi? Imaju zone gde teretni kamioni ekološki ne mogu da nailaze i Evropska unija ima stroge kriterijume. Zato je predviđeno da se tada prelazi na železnički saobraćaj, da čitavi kamioni nailaze i da se tako transportuju. U pojedinim zonama, kao što je slučaj u severnoj Italiji, maksimalno se koristi železnički saobraćaj da se rasterete od šlepera pojedine zone koje stvaraju čepove. Ali, nadamo se da će naša privreda krenuti, da ćemo imati šta da vozimo i da ćemo i mi imati na našim putevima ta zagušenja. Zakon o bezbednosti na železnici je poseban zakon. On se priprema i on će biti u proceduri. Što se tiče pruge Beograd - Bar, rekao sam da se radi intenzivno, rekonstruišu se određene pruge, ali mora sve počivati na ekonomiji. Pitanje gospodina Obradovića je bilo za put Beograd - južni Jadran. Tačno je da će nas koridori obići i da ovo moramo raditi. Ja sam pripremio koncesiju i nadam se da će predsednik dozvoliti da po hitnoj proceduri dođe u parlament i da ćete vi veoma brzo donositi odluku o koncesiji za izgradnju autoputa Subotica - Požega - Bar. Znači, kompletno autoput kroz srce Srbije. To ćete veoma brzo imati na skupštinskom zasedanju. Nadam se da će već na sledećem zasedanju doći u parlament, jer sva dokumentacija je pripremljena. Štaviše, za Niš - Dimitrovgrad je urađena i revizija i projektna dokumentacija. Sigurno ste sada videli da se intenzivno rade ispitivanja na tom lokalitetu. Hvala vam, pošto vreme ističe, na pažnji koju ste danas posvetili ovom zakonu.
Pošto je 18,00 časova, završavamo današnji rad.