Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Devetnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 132 narodna poslanika. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Stefana Miladinović. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Devetnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu, koja je sazvana na zahtev Vlade, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Za sednicu Devetnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu određen je sledeći D n e v n i r e d: Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije; Predlog zakona o žigovima; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o dualnom obrazovanju; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske o statusu Francuske škole u Beogradu; Predlog zakona o potvrđivanju Marakeškog ugovora za omogućavanje pristupa o objavljenim delima od strane lica koja su slepa, slabovida ili na drugi način onemogućena da koriste štampane materijale; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o saradnji u oblasti obrazovanja, nauke i tehnologije; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi; Predlog zakona o arhivskoj građi i arhivskoj delatnosti i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o predaji Peterburškog lista Miroslavljevog jevanđelja Republici Srbiji i slika Nikolaja Konstantinoviča Reriha Ruskoj Federaciji. Narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i člana 170. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres predloga zakona od 1. do 8. i zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi, Predlogu zakona o arhivskoj građi i arhivskoj delatnosti i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o predaji Peterburškog lista Miroslavljevog jevanđelja Republici Srbiji i slika Nikolaja Konstantinoviča Reriha Ruskoj Federaciji. Da li želite reč? (Ne) Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo četiri poslanika. Konstatujem da smo prihvatili ovaj predlog. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su danas pozvani da na sednici prisustvuju: ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja Mladen Šarčević, prof. dr Gabrijela Grujić Garić, dr Saša Stojanović i prof. dr Viktor Nedović, Vladimir Marić, direktor Zavoda za intelektualnu svojinu, Branka Totić, pomoćnik direktora, Tatjana Đurđević Stepanić, šef odseka u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i dr Aleksandar Pajić, poseban savetnik u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodni poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres dnevnog reda tačaka od 1. do 8. Da li predstavnik predlagača ministar želi reč? Izvolite, ministre.
Poštovani narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani potpredsednici, glavni razlog ulaska našeg ministarstva u ovaj dom jesu izmene i dopune Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja. Kao što znate, taj zakon smo doneli 2017. godine i već smo jednom vršili izmene i dopune koje su bile vezane za bezbednost informacija kada su u pitanju učenici i studenti. Kako je došlo do promene još jednom Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, nije mogla da se podzakonskim aktima reguliše ova materija. Kako je sam Zaštitnik to i rekao, i pored tri meseca upornog rada i usaglašavanja, moralo se pristupiti zakonskim rešenjima koja su jako važna zbog uvođenja jedinstvenog informacionog sistema u prosveti. Namerno počinjem iz sredine zato što je ovaj zakon temeljan i zato što on rukovodi dalje celom procedurom ovog seta izmena i dopuna. Tako da je jedinstveni informacioni sistem nešto što dovodi do jednog registra, dovodi do pojednostavljenja procedura i to je već jako velika mašinerija koja radi na tom sistemu u prosveti, gde ćemo imati mnogo i ušteda, gde ćemo imati mnogo tačnijih informacija. Svaki kandidat upisom u vrtić dobija jedinstveni obrazovni broj koji ga prati kroz celo školovanje. Tu je moralo da se uradi još dodanih mera zaštite i otuda je ovaj zakon bio razlog danas da upravo izmena drugog zakona dovede da moramo da usaglasimo i po tom osnovu. Niz nekih još manjih članova koji su bili u prilici da se poprave, dorade, razjasne su danas na dnevnom redu, ali je najvažnije upravo ovo o čemu sam govorio. Kada je u pitanju sistemski zakon o okviru kvalifikacija, u ovom domu smo usvojili taj zakon, u međuvremenu smo osnovali agenciju, ta agencija je prihvatila zaposlene iz Ministarstva, iz njenih centara, Centra za priznavanje međunarodnih diploma, prihvatila je ljude iz Zavoda za unapređivanje vaspitanja i obrazovanja, za regulisanje diploma na srednjem nivou i ona je stvorila sektorska veća. U međuvremenu su se stvari dešavale u pozitivnom smeru i ta agencija je zaživela punim kapacitetom. Znači, na delu su formirana sektorska veća, javni organizatori obrazovanja, jer kao što je poznato, Zakonom o NOK-u su izjednačeni modeli neformalnih i formalnih vidova obrazovanja i sticanje sertifikata podrazumeva da se formiraju posebni centri za tzv. doživotno učenje, celoživotno učenje, kako se kome svidelo. Ali potreba za obrazovanjem odraslih je u razvijenim evropskim državama velika potreba i mi smo morali da pristupimo jednoj blagoj reformi srednjeg obrazovanja, jer smo formirali srednjoškolske resurs centre već krajem prošle godine u 10 gradova u Srbiji i to će se nastaviti. Potrebe privrede za određenom vrstom radne snage, njihovim stalnim usavršavanjem i kompetencijama uvodi kategoriju da se obrazovanje može za odrasle dešavati i kroz te resurs centre koje država ima kao svoje resurse, zato se i zovu, znači, ima prostor, ima opremu, ima kadrove i oni se registruju u NOK-u. Drugi veliki razlog koji je ovde ustupio jeste u stvari da se mora raditi evaluacija toga. Ako se vi postali javni organizator obrazovanja odraslih, neko mora da evaluira da li vi proizvodite dobar kadar ili ne. Upravo Agencija postaje to telo i mesto koje to treba da radi. Takođe, po nekom modelu razvijenih zemalja, pa čak i nekih zemalja iz regiona koje su na našem nivou, smatralo se da je potrebno ubrzati procese priznavanja stranih diploma za određene priznate svetske univerzitete, nama poznata Šangajska lista, ima Tajmsova i još neke druge, te se tu vode brze procedure od osam dana. Vi znate da je nekada bilo više hiljada diploma i da se to čekalo besomučno dugo. To je značajno smanjeno, ali lično mislim da moramo da smanjimo još i ovo je jedan od načina, znači ovo je jedna praksa koja se pokazala dobrom i niz nekih drugih tehničkih rešenja, tako da ni jedna izmena nije nešto krucijalno značajna u smislu sem ovih glavnih načela koje vam kažem, sve ono drugo je jako bitno da se usaglasi. Ono što se odnosi na srednje stručno obrazovanje, takođe ću podsetiti da smo u ovom domu doneli dva zakona, o dualnom obrazovanju na nivou srednjeg obrazovanja i dualnim studijima. Zakon o dualnom obrazovanju uz pomoć švajcarske Vlade je već počeo da se primenjuje. Ima ono odloženo dejstvo, kao što znate dok su stvari slegle, dok je javnost najzad i shvatila koliko je to korisno po državu i mlade ljude i zaposlenost. U međuvremenu smo doneli o visokom, ali on još nije u primeni, jer ima onaj prelazni rok. U međuvremenu se desilo da je došlo do smanjenja i nezaposlenosti i da je potreba za određenim profilima razvojem privrede sve veća. Mi imamo na delu da se u jednom istom gradu, u jednom istom školskom centru obrazuju deca za jedan te isti profil na dva načina, koji poslodavac ne prepoznaje. Takođe smo pričali ovde da se traže subvencije, da se traži bilo šta. Ja sam tada rekao u ovom domu da će vrlo brzo poslodavci shvatiti da je dualni model nešto što će njima biti prednost i što će zaista biti u prilici da oni što pre obezbede sebi radnu snagu i da što pre potpišu ugovor sa ustanovom i roditeljima i da je to nešto već sad stupilo na delo. Već imamo takvu realnu situaciju. Odnos teorije i prakse, gde se ona odvija je drugačije kada je dualno i kada je srednje stručno. To smo morali da razvežemo u ovom trenutku, tako da dualni profili imaju mnogo značajnije vreme provedeno uz obuku uz rad i to kod poslodavaca kako koja godina su deca starija sve intenzivnije, a kada je u pitanju srednje stručno klasično, ono to uglavnom radi u školskim radionicama, može i kod poslodavca, može i kombinovano. Ako se sećate kada smo govorili da deca koja upišu dualno, ni sa čim nisu uskraćena za dalje svoje napredovanje i učenje kroz život. U Zakonu o visokom obrazovanju imamo i studiju uz rad, ali smo ovde ostavili mogućnost da kandidat koji je tri godine vršio dualno i počeo da radi, dve godine provedene na poslu, na tom poslu za koji se školovao mu daju kompetenciju one četvrte godine, ali mora da polaže stručnu maturu. Kod 22 godine ulazi u sistem nezavisnog ocenjivanja i završetka jednog nivoa školovanja, uz opštu maturu i umetničku. Samim tim sebi krči prostor za dalje visoke studije, pa čak i akademske, ako je četverogodišnje strukovne i zaista tu ima dalje celu liniju napredovanja kao i svako drugi. Tu niko nije postavljen u lošu poziciju. U lošoj poziciji su starim Zakonom o srednjem obrazovanju ostali učenici koji upišu trogodišnje, klasično trogodišnje, jer oni tu mogućnost nisu imali, jer je taj zakona bio stariji, dualno je bio moderniji. Evo je prilika da i njima tu šansu ispravimo i otuda je usaglašavanje zakona o dualnom na srednjem i ovog Zakona o srednjem obrazovanju u najvećem delu strukovnog rešio ovu dilemu i niz tu ima sitnih članova koji popravljaju neka stanja, formulacije da li je dovoljno vladanje ili zadovoljava i videćete već u tekstu, ako i videli ste. Kada su u pitanju žigovi, vi znate da smo i prošli puta ovde u parlamentu slali nekoliko zakona iz oblasti Zavoda za intelektualnu svojinu koji pripada u širem smislu Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i da su to ozbiljni zakoni koji treba da unaprede polja, videli ste intelektualne svojine, patenata i tako dalje, sada su na redu žigovi. Mnogo toga se menja pa i žigovi i njihovo elektronsko postojanje i usaglašavanje nacionalnih modela, znači izdavanje žigova sa svetskim. Reći ću samo jedan drastično dobar primer, a videćete kroz diskusiju amandmane ćemo diskutovati o ostalim stvarima. Imate na delu da je sada vrlo često roba široke potrošnje, i ovo je bitno za sve građane, često skuplja u Srbiji nego kada odete negde napolju. Onda se čudimo, a u suštini taj prvi uvoznik i njegov žig su njega štitili od konkurencije, sve dugo je bilo konkurencija. Sada kada raširimo vidike i kažemo da su svi drugi svetski žigovi na tom polju takođe nešto što se može primeniti u trgovini, onda to sigurno će dovesti do konkurencije obaranja cena robe, jer ta nelogičnost je svima nama laički bila prisutna. Ja sam mislio da je to domen Ministarstva trgovine, kada vidite da je to u suštini počinje od žigova. Tako da je to jedna bitna izmena koja ima zadatak da popravi stanje i da se ovde samim tim zakonom usaglasimo i sa evropskim i svetskim tokovima. Kada su u pitanju tri ova zakona koji imaju snagu deklaracija, odnosno zakona koji se ratifikuju u parlamentu, podsetio bih da smo sa francuskom školom potpisali, predsednici Makron i Vučić, znači u toku prošle godine protokol u palati Srbije, gde se dugo godina radila procedura da se taj model obrazovanja, znači, na neki način prepozna u našem sistemu. Ta škola postoji jako dugo i naravno kao i nemačka škola, kao i ruska, kao i druge škole koje su strane škole i rade po tuđim kurikulumima, je na našim području sada prepoznato i od našeg ministarstva. Razlike u nivou i načinima ocenjivanja dovode do pravilnika usaglašavanjima tih istih. Kao što smo radili i sa nemačkom pre par godina, usaglašavanje ocena je obrnuta skala, recimo, kada je primer Nemačka, da je jedinica najjača, petica najslabija, ali osnov je ono šta se uči. Suština, plana i programa i kompetencija koju oni završe oni imaju onaj model koji mi imamo po zakonu moguć, a to da je vrtić, osnovna, srednja škola jedan mali školski sistem. Sa Francuskom imamo dosta dobrih modela kada je obrazovanje srpske dece u Francuskoj i to je napredan model, pa možemo kroz diskusiju o tome da govorimo. Ovo je ratifikovanje ugovora koji se dugo godina, zaista dugo godina se to radilo. Kada je u pitanju Severna Makedonija, znači, takođe imamo još 2015. godine započeto, sa njihovom inicijativom, potreba da se napravi jedan bolji ugovor o međunarodnoj saradnji na polju obrazovanja i nauke i naročito je potrebno nama sada pošto smo vidljivo podigli nivo interesa za našom manjinom u čitavom regionu. Mogu vam reći da, u subotu sam obavešten, recimo, od strane ambasadorke u Ljubljani da se prijavilo već preko 800 dece za srpsku nastavu, a to nije bilo. I što se borimo da Srbi tamo imaju status manjine i oni prikazuju, realan broj nije isti. Sa Makedonijom smo odmakli u toj fazi i tu već imamo, ja lično sam otvorio odeljenja u Skoplju, jedne osnovne škole, u Kumanovu. Imamo u nekoliko mesta, ali moramo da unapredimo. Srba ima takođe više tamo nego što su neki realni popisi pokazivali, tako da nama je odnos sa južnim susedom jako bitan. Znači, imamo jako dobru saradnju, takođe na polju učenje srpskog jezika na univerzitetu, imamo lektora u Skoplju, ima i u Nišu i u Beogradu. Tako da što se njihove manjine tiče takođe su ovde ti uslovi omogućeni. To je ratifikovanje takođe jednog međudržavnog sporazuma koji je zaista u uzlaznoj fazi. Kada je u pitanju Marakeški sporazum, to je takođe nešto iz domena Zavoda za intelektualnu svojinu. Kada smo prošli put govorili o autorskim pravima, njihovoj zaštiti, setite se da smo sve reemitovanja stavili kroz proces naplate svih autora i njihovih prava. Međutim, kada su ovde u pitanju lica sa hendikepom, konkretno ovde slabovida i slepa lica, dolazimo do jako specifičnih situacija. Pošto je izrada tih knjiga i svih materijala jako skupa Brajevom azbukom, znači, jedna svetska konferencija se dogovorila i mnoge zemlje prišle, da se tu stvari ne rade komercijalno i da jednom stvorena znači autorska dela za takve građane budu dostupna svima. Tako da ova konvencija nas uvodi u red zemalja koje našim građanima koji imaju takvu vrstu problema i koji su ovo jedva dočekali, pozdravili, omogućuje da bez velikih troškova se mogu štampati, uraditi i biti dostupna za upotrebu. Tako da evo možemo otvoriti diskusiju, a ja sam u najkraćim crtama samo hteo da vas upoznam šta je set ovoga o čemu danas govorimo. Hvala vam.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Reč ima Muamer Zukorlić, imate pet minuta.
Dame i gospodo, poštovani prisutni, Odbor je detaljno razmatrao predloge Vlade. Dakle, razmotrio je obrazloženja koja su nam bila dostupna. U pitanju su potrebe da se postojeći zakoni, koji nisu tako davno usvojeni, usaglase sa onim što je izazov njihove primene i ne postoji nikakva zapreka da oni budu podržani, bilo koji od ovih predloženih zakona. Sami znate, koliko god da smo uložili truda da pre zakone usvojimo onako kako smo mislili da je najbolje, kada krenete u njihovu primenu, prosto se pojave detalji, odnosno okolnosti koje nas teraju da određene stvari usaglašavamo, a s obzirom da se ne radi ni o kakvoj potrebi da teramo inat sa sobom ili bilo kim za ono što smo kazali pre godinu ili dve, najbitnije je da se postigne kvalitet i to je ono što je za nas u Odboru bilo shvatljivo i prihvatljivo i zato je Odbor dao saglasnost da svi ovi predloženi zakoni u načelu budu prihvaćeni, a svakako da ćemo pomno pratiti raspravu ovde u sali i biti spremni da bilo koje pozitivne sugestije koje dobijamo uvažimo, bilo kroz amandmane pojedinaca, grupa, odnosno Odbora. Dakle, posebno sam radostan i što usvajamo, odnosno potvrđujemo ovaj Marakeški sporazum. On se prilično dugo čekao. Radi se o jednoj veoma osetljivoj stvari i kategoriji i zapravo mi je posebno drago što, evo, i to danas usvajamo, odnosno stavljamo u proceduru da bude usvojeno, kao i ugovori koji su pomenuti sa severnom Makedonijom, odnosno Francuskom vezano za školu. Dakle, paket veoma ozbiljnih tema. Kažem, Odbor je saglasan da u načelu ovi predlozi budu prihvaćeni. Hvala.
Zahvaljujem se. Da li se neko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega da čestitam slavu svima koji slave i svima onima koji na slavu idu. (Aleksandar Martinović: I onima koji ne idu.) Dame i gospodo narodni poslanici… Da, ko bi mogao zamisliti lani da će Božić slaviti Partizani. Da li je tako, gospodine Martinoviću? Dakle, i onima koji ne idu čestitam zato što i danas mogu da idu kod onih koji slave i da ih prate. Dame i gospodo narodni poslanici, bivši režim nije imao nikakve potrebe za bilo kakvo obrazovanje, posebno ne za dualno. Posle grabljive privatizacije, predatorske privatizacije, u kojima je bez posla ostavio na stotina hiljada ljudi, u kojoj je zemlju ekonomski devastirao, politički obezglavio, ekonomski devastirao, napravio državu i društvo bez šansi za sadašnji buduće generacije. Njima nikakvi kadrovi nisu bili potrebni. Možda im je bilo potrebno društvo raznih filozofa u krugu drugosrbijanske dvojke. To su jedini kadrovi koji su im trebali. Tu se odvijalo takmičenje, da li je tako, gospodine ministre, u kojima je, recimo, Danica Popović prepisivala pokojnog kolegu, tek toliko da na bazi autorskih prava uzme milion i 400 hiljada dinara uz platu od preko 200.000 dinara. Njima nikakvi kadrovi nisu bili potrebni za privredu, jer privredu nisu ni imali. Oni su stvorili društvo bez privrede koje je živelo od zaduženog, a ne od zarađenog. Nisu im bile potrebne investicije, jer njihovi investitori su bili Šarići, odnosno najveći njihov investitor je bio narko-diler. Kada oni danas spomenu „Jovanjicu“, ja se smejem. Za mene je gotovo neverovatno da neke političke stranke, proistekle iz Demokratske ili drpokratske stranke, koje dok su vladale najveći investitor im je bio vodeći narko diler u svetu, maltene, Šarić, kada oni pričaju sada o nekoj marihuani itd, a istovremeno trže da se legalizuje. Društvu koje su oni napravili nije trebalo ni zavarivače, ni bravare, ni strugare, ta privredna aktivnost. Lanac fabrika oko Beograda i oko velikih gradova industrijski prsten je zamenjen sa prstenom šoping molova. Bilo im je bitno da trguju, a od same trgovine ne može da se živi ukoliko nemate svoju proizvodnju. Mi danas živimo od proizvedenog. Novozaposlenih preko 300 hiljada ljudi su većinom zaposleni u prerađivačkoj industriji. Dakle, raste i potreba za proizvodnim zanimanjima. Iz njihovih vremena nisu nam ostali zavarivači i bravari, strugari, tesari, zidari, vodoinstalateri. Danas je teško naći majstora. Njima nisu bile potrebne specijalizacije lekara itd. Njima nisu bili potrebni ni Klinički centri novi. Nije bila potrebna ni nova oprema. Nije im bila potrebna ni obuka i specijalizacija lekara i osoblja zaposlenih u zdravstvenim ustanovama. Njima ništa nije bilo potrebno sem 619 miliona evra u džepovima svog lidera. Jedine puteve… Šta će njima asfalteri, rukovaoci građevinskih mašina? To njima nije trebalo. Oni puteve koje su gradili, ti putevi su vodili u njihove džepove. To su bili autoputevi sa deset traka koji su vodili u džepove Dragana Đilasa, koji su vodili na razna Kukova i Devičanska ostrva, na tajne račune, u kojima je novac, koji je bio narodni, postao samo njihov. Njima nije trebalo dualno obrazovanje, jer nisu ni imali privredu. Mi danas moramo da poštujemo tržište. Moramo da poštujemo strane investitore. Strane investicije donose, sem novih radnih mesta, i nove tehnologije i nove potrebe za radnom snagom koja treba da bude usklađena sa privrednom aktivnošću, sa izvoznom orijentisanom privredom i sa investitorima koji dolaze u našu zemlju. Dobro je kod stranih investitora koje često napadaju, dobro je da sem novca koji ulažu u Republiku Srbiju i novih radnih mesta, donose i komad tržišta da robu koju proizvedemo možemo i da izvezemo, jer samo mala zemlja sa ofanzivnim izvozom može da zadovolji potrebe građana, odnosno da stekne prihode kojima građani kupuju robu u stranim šoping molovima o kojima sam govorio i to je otprilike roba stranog porekla, koji treba platiti nekim stranim novcem, a taj strani novac se može zaraditi samo kroz strane investicije i izvoz kroz strane investicije, jer strani investitori sa sobom donose i komad tržišta na kojima plasiraju svoju robu. Od tada Hrvati koji su mislili da nam nešto uzmu su se malo preračunali. Investirali su u Srbiju, misleći da će na takav način da iskoriste Srbiju, ali se desilo da je Srbija iskoristila tržište Hrvatske i danas imamo suficit sa Hrvatskom. Čini mi se da imamo i suficit sa Italijom. Gotovo je neverovatno da zemlja koja je bila gotovo razrušena u nekoliko poslednjih godina ima takvu vrstu ekonomskog napretka. Mi danas popravljamo ili menjamo određene zakone koji trebaju da spram tržišta, da spram naše privrede koju stvaramo posle dužeg niza godina upropašćavanja u ovoj zemlji, mi spram te privrede moramo i da imamo edukovanu radnu snagu. Naša radna snaga može da bude naše blago. Ukoliko bude obrazovana i ukoliko sem bubanja na časovima mogu da nauče i nešto što je primenljivo u praksi. Nije bitno samo da učite i da ponavljate lekciju koju vam učitelj daje. Uglavnom se obrazovanje sastojalo od toga da nastavnik ispriča lekciju za taj dan, a da je učenik samo ponovi. Nije bitno samo ponoviti ono što nastavnik kaže, već nešto i naučiti. Onaj ko želi da nauči nešto što je primenljivo i korisno lako će naći učitelja na svakom koraku. On ne mora biti samo u školi. On čak ne mora biti samo u firmi gde se vrši dualno obrazovanje. Ko hoće da uči, može na svemu što u prirodi i što u društvu vidi nešto da nauči. Ja sam zabrinut i za studente ili učenike koje podučava Dušan Teodorović. Zamislite kada vam predaje Dušan Teodorović, ta akademska, čestita veličina, dakle, neko ko je akademik. Zamislite kada on nekome predaje, a svi možemo preko društvenih mreža da vidimo stepen znanja. Zamislite kada vam on predaje patriotizam, on koji je početkom rata pobegao na agresorsku stranu, pobegavši u Ameriku, želeći da izbegne da u ratnim uslovima predaje svojim studentima i da na takav način pokaže patriotizam prema zemlji i društvu u kome je postao ne samo predavač, nego profesor i akademik na Beogradskom univerzitetu. Zamislite koju čast Beogradskog univerziteta je Dušan Teodorović mogao da brani u SAD kada su ga, u tom trenutku jedna agresorska strana, posmatrali kao pobegulju koji je pobegao iz svoje zemlje. Zamislite šta su Amerikanci mislili šta može da uradi njihovoj zemlji kada je tako nešto mogao da uradi svojoj. Zamislite studente koje obučava Jovo Bakić. Mora da ih obučava tako po onom ustaškom modelu – kako pustiti Savom i Dunavom političke protivnike, odnosno kako političkim protivnicima doakati. Zamislite nekoga koga obučava Vesna Pešić. Zamislite sa tom pričom – cev u glavu. Ukoliko ste mislili na sebe, onda kažete – stavite cev na glavu, a ukoliko kažete da stavite cev nekome u glavu, to znači da mislite da to treba uraditi nekom drugom, a ne sebi. Zamislite takvu vrstu predavača. Zato sam u visokom obrazovanju, od koga sam ja već u Beogradu i digao ruke, gledajući ove predavače, čast časnim izuzecima, ali izuzetno sam zabrinut za studente Beogradskog univerziteta, koji imaju rektorku kojoj treba samo da dođe 15 studenata i marsovac koji studira 12 godina, još tri godine mu fali do penzije. Dakle, dovoljno je da samo ostareli vremešni studenti dođu kod rektorke i da eliminišu neke čestite predavače ili neke ljude koji vrše najvažnije funkcije u zemlji i koji imaju određenu vrstu odgovornosti. Šta da ja mislim o Beogradskom univerzitetu, koji je podložan političkim pritiscima ulice ove drugosrbijanske elite? Dakle, pre svega, želim da kažem našem običnom, čestitom narodu, koji svakog dana vodi računa o tome da zaradi dovoljno novca da prehrani svoju porodicu, da čestito žive i verujem da oni sa svojim vaspitanjem svoje dece mogu da doprinesu da se u školi to obrazovanje i vaspitanje unapredi. Dakle, ja nisam neko ko kao gospodin Martinović, Atlagić, Orlić, ko uči i podučava studente i đake, ja nisam neko ko podučava neke o dualnom obrazovanju, mada mnogi od traktorista koji rade sa mnom mogu ponešto i da nauče. Kao neko ko je prošao mašinsko-tehničku školu i ko je morao u to vreme da poznaje strugove, glodarice, da poznaje bravariju, ko je morao da nauči da vrši zavarivanje, moram budućim mašincima i zavarivačima da kažem da su to časna zanimanja i da može dobro da se zaradi. Gospodin ministar svakako zna da su plate zavarivača u poslednje vreme dostizale i visinu od 7.000 evra. Oni koji su vršili zavarivanja na tzv. „Turskom toku“ su mogli da zarade od 7.000 do 10.000 evra mesečno. Dakle, retka je plata zavarivača koja je ispod 1.500 evra. Retka je plata majstora koji ima neku mizernu platu. Dakle, valja se spram tržišta obučavati i valja učiti. Znanje, primenjivo znanje je bogatstvo koje svoga vlasnika svuda prati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Bez namere da sa Marijanom polemišem, nego samo da dopunim nešto o čemu sam počeo da pričam, a red je i zbog ukupne javnosti. Dualno obrazovanje u ovom parlamentu je dočekan zakon na nož i viljušku. Zaista, bile su burne rasprave, posebno u levom krilu. Međutim, u drugim zemljama Evrope se takođe to razvijalo. Ono što smo mi uradili, to je poseban naš model, koji jeste u nečemu liči na razvijene zemlje koje imaju dualne modele, ali u mnogo čemu je poseban, jer mi imamo više mala i srednja preduzeća, drugačije su kompanije u Srbiji, govorim i o domaćim kompanijama, koje ne mogu da odmah pređu na neki tvrd dual, da daju punu platu itd. Ali, naš zakon je dosta fleksibilniji, koji ispočetka omogućuje i porodici i školi i đaku i kompaniji da nađu neki zajednički jezik. I mnogi to nalaze. Kada se pojavila „Železara“, mi smo odmah sa njima pričali i oni su hteli, 5.200 radnika je trebalo spasiti u Smederevu i to je bio veliki posao. Zamislite da smo rekli – morate svim učenicima da date platu. To bi bio atak. Međutim, mi smo sa njima pričali, polako ih uveli u sistem i oni to sada rade. Kada je došao „Lin Long“ u Zrenjanin, već su bili do nas i već smo dogovorili šta se od dualni profila kreira na srednjem, šta na visokom nivou, ali Institut za gumarsku tehnologiju i fakulteti kao što je i zrenjaninski, kao što je novosadski tehnološki. Tu se sada čitavo obrazovanje sa privredom dobro uklapa. Tu su predstavnici gospođa Mirjana i komore. Dolazak MT kompanije koja ima avio klaster, znači, razvoj industrije je veliki posao, veliki događaj za Srbiju. Tu su velike plate. Već su tri srednjoškolska centra ušla u taj sistem, i Beograd i Pazova i Pančevo i ulaziće i dalje. Znači, mi smo odškrinuli vrata za mnoge kompanije koje znaju da imamo ovaj model. Jeste to jedan od načina, magneta, da smo mi izabrani zbog toga. Polemisali smo malo, u stvari, više smo se slagali na Odboru za obrazovanje da nama obrazovanje nije nikad bilo toliko loše, da moramo mnoge stvari koje su u međuvremenu zapaćena loše na vaspitnom nivou, na nivou reprodukcije znanja, na nivou razmazivanja dece i niza drugih stvari koje nije nije od juče počelo, da se vrati u normalne koloseke. Obrazovanje i učenje kroz rad je jedna od tih. Obrazovanje za društvo zasnovano na znanju, inovacijama, neki dan smo u tehnološkom parku usvojili Strategiju pametne specijalizacije, gde postoje čitave oblasti, a to je hrana za budućnost, to su mašine za budućnost, to je IKT, to su kreativne industrije, znači, gde dobijamo apsolutnu prednost da ti visokoškolski centri to bolje razvijaju u saglasnosti sa privredom. Svakako da ima izuzetaka u svakom sistemu, tako i u obrazovanju. Ja ih ne bih sveo samo na izuzetke na visokom. Ima ih na svim nivoima. Ali, uvođenje saveta poslodavaca, koje se ovih dana završava po Zakonu o visokom obrazovanju, stvari se menjaju. Obrazovanje je jedan spor sistem koji ne zahteva i ne može da doživi revolucionarne, radikalne promene odjednom. Znači, nešto što propada više decenija ne može se podići za tri godine, ali je bitno da je postavljeno temeljno kako treba. Mi smo evo sad sa ovim setom zakona, već 30 i nešto zakona ovde doneli samo iz ove oblasti i popravili čak. Tako da, mislim lično da ono što javnost zna, da je ta promena reprodukcije ka učenju problemski zadatak, na primeni stečenih znanja, ono što će jednog dana dati na tom PIZA testiranju bolji rezultat, ne znači da naša deca i sad ne znaju, ali znači da se olakšava njima način prenošenja i usvajanja znanja. Obuke preko 20.000 ljudi godišnje, licence za direktore, znači, stigli smo već na drugoj godini primene reformskih programa, a to je drugi i šesti razred i drugi razred srednje škole, i vrlo brzo ćemo imati priliku da upoznajemo javnost sa delovima Strategije obrazovanja i nauke do 30. godine. Već iza svetog Save prikazaćemo predškolsko i osnovno, a onda srednje, sa dualnim, sa gimnazijama, sa svim drugim elementima, pa onda visoko, nauku, tehnološki razvoj, investicije i standard, pa posle leta i finansijski kako to može da izgleda. Pravićemo veliko javno slušanje. Godinu dana razni timovi rade, uključena je i naučna i akademska zajednica, profesori osnovnih i srednjih škola, udruženja, instituta, društava, a šira javnost će biti upoznavana iz meseca u mesec. Znači, menja se to u Srbiji. Kvalitetno obrazovanje se vraća. I ono što reče gospodin Jokić, imali smo mi to nekada. Mnoge stvari možemo od sebe da prepišemo i da vratimo u pogon, vidimo šta i svet radi, a i neka logika nalaže u kom pravcu priča treba da ide. Mnogo teži deo posla predstoji, a to je da se to primeni i implementira. Loše navike su čudo, a da veliki sistem odjednom uvedete da on počne da funkcioniše perfektno je jako teško. Velike promene se vide, digitalizovali smo se dosta brzo. Napredak u nekim procesima nastave je strašno vidljiv. I mislim da će u narednim godinama Srbija tu biti jako značajna zemlja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala, uvažena predsednice. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, želim da prvo čestitam ministru, on je ovde verovatno u Narodnoj skupštini povodom diskusije o zakonima koji su vezani za obrazovni sistem, za nauku, za nove tehnologije, inovacije, ja mislim više od 10 puta tokom ove tri godine i to dovoljno govori o aktivnosti Ministarstva prosvete, njega kao ministra i njegovog tima na razvoju onog aspekta modernizacije naše zemlje koji uz ekonomski rast, ekonomske reforme i ekonomski razvoj predstavlja žilu kucalicu, odnosno stub razvoja naše zemlje i onoga što je politika i osnovna strateška definicija politike predsednika države, ali i Vlade Republike Srbije, a to je ostanak mladih ljudi i davanje mogućnosti i jednakih šansi da mladi ljudi mogu da napreduju, da mladi ljudi mogu da se kvalitetno obrazuju i, naravno, da ostanu u našoj zemlji, da imaju priliku i da imaju mogućnost da rade u najboljim stranim i domaćim kompanijama, ali, isto tako, i da im se obezbedi mogućnost da mogu da realizuju u praksi svoje preduzetničke i privatne inicijative. Suštinski je jako značajno što je ministar Šarčević, to jednostavno jako cenim, bio odlučan tokom ove tri godine. Uspeo je da maksimalno reformiše i osnovno, srednje, a posebno mislim na visoko obrazovanje, pošto je tu bilo najviše problema. Nije se libio, a to je ono što je u stvari najveća vrednost, i nekih teških mera, ni, možda, nečega i nekih poteza koje bi možda neko drugi izbegao, imajući u vidu činjenicu da u svim tim segmentima našeg društvenog života imate jake protivnike promena i one koji su u tom sistemu možda više decenija i svaka promena, naravno, utiče na njihove partikularne ali i druge interese koje imaju određeni karteli. Ministar je to na jedan kvalitetan način i dosta hrabro uradio kada je u pitanju reforma visokog obrazovanja i nije se libio da na isti način ima isti odnos i aršin i prema privatnim univerzitetima, fakultetima i školama, isti aršin ima i ka onim koji su državni. Mislim da su mere koje su primenjene, posebno kada je u pitanju osnivanje akademija strukovnih škola, ono što u stvari nama u celoj državi treba. To je jedan primer kako se na jedan domaćinski način odnosi prema državnim resursima, jer samo osnivanje i ta reforma visokog strukovnog obrazovanja je jako važna, zbog toga što se na taj način lakše kontrolišu procesi, ali ne procesi u obrazovnom delu, teorijskom i praktičnom, nego lakše se kontrolišu troškovi, efikasnije i efektivnije se radi i, naravno, visoke škole i fakulteti na jedan bolji i kvalitetniji način mogu da rade svoj posao, a to je da stvaraju i obrazuju kompatitivne odnosno što konkurentnije kadrove koji će raditi i koji će biti glavni činioci i nosioc razvoja ove zemlje. Trebalo je snage, trebalo je hrabrosti, trebalo je znanja to uraditi i, naravno, tačka na "i" ovog mandata i jeste Zakon o dualnom obrazovanju, Zakon o srednjem, Zakon o visokom dualnom obrazovanju i to je nešto što će u svakom slučaju dovesti do toga da obrazovanje u Srbiji bude bolje. Onoga čega nije bilo u prethodnim decenijama jeste relikt tzv. socijalističkog sistema i socijalističkog upravljanja u našoj zemlji, gde se hiljade kadrova školovalo za možda nepostojeće ili za ona zanimanja gde nikada neće moći da nađu svoj posao i umnogome smo zbog toga 2012. godine, kada smo i došli na vlast, imali preko 26% nezaposlenih ljudi, imali preko 40% mladih ljudi koji su nezaposleni. To je taj strateški problem koji je tokom, evo ovih pet, šest godina, rešavan i koji je predsednik Vučić, na sreću naših građana, posebno mladih ljudi, uspeo da reši, a to je da danas možemo da se pohvalimo tom činjenicom da je nezaposlenost pala ispod 10% i da smo na putu da za nekoliko godina dostignemo nezaposlenost koja je imanentna razvijenijim evropskim državama, dakle, državama EU, a to je nezaposlenost od oko 5 do 6%, da je ovaj poslednji, treći kvartal smo završili 2019. godine sa privrednim rastom od 4,7%. Dakle, prvi smo u Evropi po procentu privrednog rasta i idemo polako ka tome da u narednim godinama imamo taj privredni rast od preko 5%, koji će upravo i učiniti to da naši mladi ljudi, kada završavaju visoke škole, fakultete, univerzitete, srednje, stručne škole, mogu brzo i da se zaposle, mogu brzo i na jedan kvalitetan i efikasan način da uđu u poslovni proces, da se prilagode poslovnom procesu i da donesu benefit svojim poslodavcima, bilo da su oni domaći ili strani, ali i da ovaj ambijent koji smo stvorili, a on jeste definitivno povoljan za biznis, povoljan za razvoj poslovanja i privređivanja, da motivišemo mlade ljude da pogotovo u sektoru IT i sektorima kreativnih industrija pokrenu svoje poslove ovde, ostanu ovde, zarađuju novac i plaćaju poreze u svojoj zemlji, jer smo u prethodnim godinama imali situaciju da nam jedan veliki broj mladih ljudi, pogotovo iz oblasti informacionih tehnologija, odlazi u razvijene zemlje Evrope, odlazi u SAD, u Silicijumsku dolinu, tamo zarađuje ogroman novac, tamo pravi biznis, tamo zapošljavaju ljude, dakle, bez ikakvog kontakta sa Republikom Srbijom. Ovaj i ove izmene i dopune ovog zakona će dosta, o dualnom obrazovanju, pošto ću se na njega i fokusirati, doprineti tome da kadrovi koji izlaze iz srednjih stručnih škola budu spremni i kada su u pitanju njihovi zanati, njihove struke mogu odmah da krenu sa poslom, imaju već neko iskustvo i u teoriji i u praksi i mogu dobro da ga povezuju i mogu odmah sutradan kada dođu na svoje radno mesto da započnu sa poslom da ostvaruju benefit za svoje poslodavce. Mi imamo mnoge primere ovde u Srbiji. Meni je jako žao što politička scena na neki način definiše, a pogotovo to je ovaj drugi pol dela naše srpske opozicije ovde koji se orijentiše na negativne stvari, na lažne vesti, na urušavanje ugleda svoje zemlje, a sa druge strane imate jedan ordeus, jednu kompaniju čiji vlasnik, čiji su prihodi koji se mere desetinama miliona dolara, skoro su se uselili u jednu novu pametnu zgradu na Novom Beogradu, koji šalje poruku našim mladim ljudima - ostanite u Srbiji, ja sam zaradio novac u Srbiji, ja sam se obrazovao u Republici Srbiji, ja zapošljavam mlade ljude ovde u Srbiji, ostanite ovde. Dakle, moguće je u Srbiji školovati se, moguće je u Srbiji pokrenuti svoj posao, moguće je u Srbiji ostvariti svoje snove ako imate znanje, ako imate vrednoću i ako ste posvećeni svom poslu, ako ste marljivi i to ne dokazuje samo kompanija "Nordeus" ili kompanija "Komtrejd" ili neka druga kompanija koja posluje ovde i zapošljava više stotina ili više hiljada ljudi. Evo vam primer američkog "NSR", američki "NSR" već zapošljava u Srbiji negde oko 3.500 ljudi. Nije slučajno što je američki "NSR" izabrao Srbiju da bude centar poslovanja te stare američke kompanije koja je stara više decenija baš u Beogradu i da zaposli baš u Beogradu i u Srbiji 3.500 ljudi i na kraju da investira i da ulaže u veliki naučno-tehnološki park u vrednosti od 92 miliona evra. Srbija polako, kao što je to ministar u svom ekspozeu rekao, postaje ne samo ekonomski Hab, ne Hab koji definiše Srbiju kao centar ovog regiona ekonomski, turistički, investicija i otvaranja fabrika i proizvodnih pogona nego sve više i više je Srbija Hab kreativnih industrija, digitalizacije i informacionih tehnologija. Zašto? Pa, u mnogome zbog toga što je strategija našeg visokog obrazovanja i ono što se uradilo u praksi u oblasti visokog obrazovanja dovelo do toga da mi imamo i ljude koji mogu da pokrenu ovakve poslovne inicijative, ali imamo i ljude koji mogu na jedan kvalitetan način da rade u stranim i domaćim kompanijama i da odgovore svim onim zahtevima i izazovima koje današnje tržište i velika konkurencija imaju, ne samo u regionu, nego u Evropi, ali i u celom svetu. Mi danas ne govorimo, kao u periodu do 2012. godine, o fabrikama koje zapošljavaju radnike na tim tzv. manuelno ili radno intenzivnim poslovima, mi danas imamo fabrike koje su zasnovane na znanju, koje su zasnovane na veštačkoj inteligenciji. Sve je više i više fabrika koje zahtevaju da u njima rade inženjeri, da u njima rade najkvalifikovaniji, najobrazovaniji kadrovi. Evo, imate u Pančevu novootvorenu fabriku „Brose“ gde je prosečna plata 1.700 evra neto, 2.700 evra bruto, 460 radnika je zaposleno i biće zaposleno u toj fabrici. Možete li da zamislite šta to znači za Pančevo? Nije sad tu moja koleginica Sandra Božić koja može da kaže šta znači 460 inženjera, ljudi sa visokim obrazovanjem, ekonomista i menadžera koji će biti zaposleni i koji su zaposleni, u stvari u samo jednoj fabrici u Pančevu, da ne govorim kako smo i na koji način uspeli da u prethodnih nekoliko godina premrežimo Srbiju fabrikama. Vi danas gotovo da nemate nijedno malo mesto, nijednu malu opštinu, pogledajte Krupanj, pogledajte Vladičin Han, jug Srbije koji je najugroženiji, gde imamo najviše problema sa migracijom, dakle, sa odlaskom mladih ljudi koji nisu imali do samo pre nekoliko godina perspektivu ni da se školuju, a kamoli da se zaposle. Sada Ministarstvo obrazovanja, Vlada Republike Srbije, predsednik Republike Srbije, gospodin Vučić, ne da grade ovu tvrdu infrastrukturu, to je svima poznato i to se vidi. Izgrađeno je preko 250 kilometara autoputeva, Srbija je premrežena putevima, Srbija gradi brzu prugu i železnicu ka Budimpešti koja će nas bolje povezati sa zapadnom i severnom Evropom, zbog toga što ta pruga ne ide samo u Budimpeštu, nego ide i u Brno, Bratislavu, Varšavu, povezuje nas sa Poljskom, povezuje nas sa zemljama Višegradske grupe sa kojima mi imamo sjajnu političku i ekonomsku saradnju. Srbija ne gradi samo tu tvrdu infrastrukturu, Srbija gradi meku infrastrukturu, razvija se nauka, investira se u nauku, investira se u obrazovanje. Srbija polako postaje jedan i naučni i obrazovni hab sa mladim ljudima koji su visokoobrazovani, visoko kvalifikovani i koji će biti u narednom periodu nosilac razvoja naše zemlje. Ta meka struktura je isto tako važna kao i ova koja se tiče gradnje mostova, gradnje autoputeva, koji žila kucavica našeg privrednog razvoja. Zbog toga Srbija danas ima, i završili smo 2019. godinu, sa skoro četiri milijarde evra stranih direktnih investicija. To je, dame i gospodo narodni poslanici, to je, dragi naši građani naše zemlje, to je politika ove Vlade, to je politika naše većine u parlamentu, to je politika predsednika Aleksandra Vučića. Radna mesta, modernizacija ove zemlje, izgradnja infrastrukture, razvoj ekonomije, radno mesto za svakog mladog čoveka koji želi da radi, koji želi da uči, koji želi da se unapređuje, to je patriotizam u ovoj zemlji i niko tu vrstu patriotizma ne može da pobedi na bilo koji drugi način sem da ima bolje rezultate. Sada malo da se osvrnem i na one koji bi to na neki nelegalan način i da urade. Šta je odgovor, šta je program onih koji bi trebalo u svakoj normalnoj zemlji da budu naši politički protivnici? Onih koji bi trebalo da nam, možda, delegiraju bolji zakon o dualnom obrazovanju, ili možda neke komentare ili neke konstruktivne predloge nema ih danas, bar jednog dela njih. Nema ih da kažu šta je program za Srbiju, šta oni to nude građanima Srbije, kako će da se zaposle mladi ljudi, kako ćemo da imamo više električara, varilaca koji nam do 2012. godine svi odoše u Nemačku, u Holandiju, u Belgiju? Sada oni ostaju ovde i to je naš program. Čovek, mladi ljudi, njihov ostanak ovde, njihovo radno mesto, njihov dostojanstven život od svog rada, od svog obrazovanja, od svojih kvalifikacija, dakle, jednake šanse za sve. Šta smo od nekih od njih dobili? Evo, pre neki dan, možemo da budemo i svedoci toga, umesto da kažu – pa, dobro, imamo možda neki dodatni predlog da unapredimo zakonska rešenja, da unapredimo zakonsku regulativu, dobili smo pretnju metkom u čelu, odnosno prislanjanjem cevi na čelo predsedniku države. Jel to politika? Jel to ono što nudi jedan deo, do duše manji deo naših političkih protivnika narodu i građanima Republike Srbije? Socijaldemokratska partija Srbije snažno osuđuje ovakav govor mržnje, a slobodno mogu da kažem kao narodni poslanik da takve izjave i takav način ponašanja naravno prevazilazi žargon i ono što definiše politička borba. Mogu da razumem žar političke borbe i mogu da razumem suprotstavljenost ideološku i političku i svaku drugu, ali ima nešto u samom političkom životu, ali i u našim političkim i svim drugim odnosima što mora i što nas razlikuje jedne od drugih, a to je moral, to je odgovornost. Ovo što imamo u prethodnih ne samo nekoliko dana, nego u prethodnih godinu dve, počevši sa fizičkim napadima, pretnjama, pa mi smo imali evo deset metara odavde, cela Srbija je mogla da gleda fizički napad na predsednicu parlamenta, gospođu Maju Gojković. To nigde nema. Osam godina sam aktivan u parlamentu, pratim politička dešavanja širom sveta, nisam tako nešto uspeo da vidim u svojoj političkoj karijeri. Svakodnevni napadi na predsednika republike. Pretnja smrću, pa gde nam je tužilac? Šta je sledeće? Kakva je to poruka? Jel to poruka da svako kome padne na pamet, da može bilo ko na ulici, šta je običnim ljudima? Šta je sa nekim ko eto, podržava našu politiku, normalan je čovek, radi u nekoj fabrici, radi kao profesor univerziteta ili vama ljudi koji ste došli ovde sa ministrom, članovi njegovog tima? Jel to znači da svako može na ulici da vas opsuje, da vam kaže – mi ćemo pucati u vas zato što drugačije mislite, zato što imate ideje, zato što radite, zato što radite za svoju zemlju? Jel to ljudi normalno? Moramo da budemo tu solidarni bez obzira na neke političke i ideološke razlike i moramo da stanemo svi u odbranu onoga što se zove normalnost u našoj zemlji, jer ona jeste ugrožena. Moramo to da priznamo. Ona jeste ugrožena napadom na predsednicu parlamenta, ona jeste ugrožena napadima svakodnevnim na predsednika republike i mi konačno treba da budemo i ne treba da ustuknemo pred onima koji to rade, jer obično tako biva i u našim životima, kažemo – pustite, šta da radimo sa takvim ljudima. (Predsednik: Hvala, potrošili ste vreme.) Hvala vam predsednice. Naravno, glasaćemo za sve ove predloge zakona i sporazume iako sam se fokusirao danas isključivo na izmene i dopune Zakona o dualnom obrazovanju. Hvala.
Hvala. Reč ima Žarko Obradović, izvolite.
Hvala predsednice, uvaženi ministre, sa saradnicima, dozvolite mi da i ja u ime SPS, kažem nekoliko reči o zakonima koji su predmet razmatranja Narodne skupštine Republike Srbije danas. Naime, poslanička grupa SPS, smatra da se sa zakonima koji će biti razmatrani danas, usvojeni za nekoliko dana, unapređuje obrazovni sistem Republike Srbije, povećava njegova efikasnost, povećava obuhvat učenika u sistemu obrazovanja, rešavaju se pitanja vezana za primenu dualnog obrazovanja, nalaze se rešenja kojima se sistem čini efikasnijim, rešava se status jedne strane škole u Srbiji, ratifikuje međunarodni ugovor kojim se omogućava slepim i slabovidim licima da koriste udžbenike koji su bili, da kažem, zaštićeni autorskim pravima, rešava se mnogo pitanja koji obrazovni sistem Republike Srbije čine kvalitetnim. Ovo pominjem iz razloga što mislim da nažalost u Srbiji ne postoji jedan adekvatan odnos prema obrazovnom sistemu Republike Srbije i prema onome što Ministarstvo obrazovanja radi. Mnogo se više govori negativno, nego pozitivno. One pozitivne, lepe, vredne stvari koje obrazovni sistem produkuje traju vrlo kratko. Svaki uspeh studenata ili matematičara, ili bilo koje druge generacije učenika iz obrazovnog sistema je vest koja traje jedno popodne, a sutra već ne postoji, ne uzimaju se primeri dobre prakse da budu ideja vodilja za druge. Želju da unapredimo obrazovanje neki su shvatili kao želju da svoje lične interese inkorporiraju u obrazovni sistem ili da oblikuju obrazovni sistem prema svom poimanju sadržaja obrazovanja, tako da se prelazi granica koju zakon utvrđuje, u nekim slučajevima i granica pristojnosti. Nastavnici su dovedeni u situaciju da, bez obzira na ono što se Vlada trudi da u odnosu na ekonomsku situaciju vrši povećanje zarada zaposlenih, da jednostavno budu deo jednog opšteg toka, a ne da budu neko ko zajedno sa ministarstvom, ono što je kreacija obrazovnog sistema, sprovode u praksi i time, kako bih rekao, podižu vrednosni sistem obrazovanja Republike Srbije. Naime, mi smo nažalost kao narod naučili da ne cenimo, ukoliko nismo prvi u nečemu, ispada da ne valja, ako imamo Beogradski univerzitet, koji je već godinama među prvih 500 najboljih univerziteta u svetu, od 22 hiljade, to samo po sebi ima izuzetan značaj. Ako naši đaci u zadnjoj deceniji su usvojili nekoliko stotina medalja na različitim takmičenjima, od balkanskih, evropskih, olimpijada i svetskih takmičenja, to jeste dokaz kvaliteta obrazovnog sistema i tih škola koje te učenike edukuju, ali i obrazovnog sistem Republike Srbije. Ako naša deca na drugim takmičenjima pokazuju to znanje, onda se postavlja pitanje, zašto mi unutar Srbije nemamo takav odnos prema obrazovanju. Mislim da se od obrazovanja mnogo traži, a ne poštuje se ono što obrazovanje radi. Ministar je naime, to je moje lično mišljenje, u situaciji da sa svojim timom rešava probleme koji su se nagomilali već više decenija i, da kažem, gaseći požare koji se pojavljuju, jer obrazovni sistem ima nekoliko stotina hiljada đaka, još i nivo predškolskog obrazovanja, studente, preko milion i 200 hiljada učesnika u obrazovnom sistemu, onda se može razumeti za jednu malu zemlju, kao što je Republike Srbije, koliko napora treba da se taj sistem učini efikasnijim. Mislim da Republike Srbije to radi stalno. Mislim da ovo ministarstvo se trudi da, ne samo da prati inovacije i tehnološke promene koje su deo savremenog sveta, nego da te inovacije implementira u obrazovni sistem Republike Srbije i to na svim nivoima. Opet, moramo objektivno voditi računa i o našim posebnostima i o onome što mi možemo. Ne možemo očekivati, primera radi, da nam dualno obrazovanje eksplodira ukoliko nemamo dobru ekonomsku situaciju, a dobru ekonomsku situaciju imamo zahvaljujući svemu onome što je Vlada Republike Srbije učinila pre nekoliko godina. Na odboru smo, pre sat vremena, pomenuli da su tri obrazovna profila implementirana 2013. godine zahvaljujući GIZ-u, nemačkoj organizaciji vezano za srednje obrazovanje. Danas je već 2019. godina, 37 profila imamo u dualnom obrazovanju. Ovo pominjem samo kao jedna pokazatelj da se ne može preko noći postići dobar rezultat. Potrebno je stalno učenje, stalna primena, stalna inovacija, ali je potrebno da poštujemo obrazovni sistem Republike Srbije. Za kritičare obrazovnog sistema Republike Srbije, ja koristim jedan prost argument, ako smo tako loši, zašto smo tako dobro kotirani? Ako smo tako loši, zašto tako lako prihvataju našu decu koja idu u inostranstvo? Otići u inostranstvo nije samo po sebi jeres, u inostranstvo se odlazi i da se uči i da se sa tim sublimiranim znanjem se pojedinci vrate i ovde uče. Nije nepoznato da na doktorskim studijama u Americi, bar pre nekoliko godina, najviše je bilo studenata iz Indije, Kine, Rusije, pa su tek onda domaći državljani zauzimali ta mesta. Nije taj proces, da kažem, uslovno rečeno kretanja mladih ljudi unutar obrazovnog sistema sveta, nešto što je samo karakteristika Republike Srbije. To je proces koji se odvija širom sveta. Ovde je suština, da li mi možemo njima da obezbedimo uslove kada završe određeni nivo obrazovanja da se vrate i ono što su naučili da primene. Mislim da ministarstvo tu radi sve više i pre ili kasnije neko će to morati da konstatuje. Meni je drago što danas razgovaramo o ovim zakonima, jer je to prilika da se uvek razgovara i o obrazovanju Republike Srbije, jer nažalost mislim da u percepciji koja se formira u javnosti, obrazovanje nema onaj značaj koji zaslužuje. Nekad doprinosimo mi sami, možda raspravom ovde u parlamentu, da pođem prvo od nas poslanika, načinom na koji govorimo o obrazovanju, jer nažalost neko tu pokazuje pre svega svoju političku dimenziju, a ne obrazovnu, ako opozicija kritikuje, ali ne na argumentovan način, nego se izvlače pojedinačni slučajevi pa se oni uopštavaju i onda se time kvalifikuje ceo obrazovni sistem. Naravno, to ne znači ni da je obrazovni sistem idealan, postoji puno toga unutar obrazovnog sistema što treba promeniti. Ja bih u obrazloženju pojedinačnih rešenja koji su predmet Narodne skupštine, krenuo od onog sistemskog zakona, Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, jer naravno on je uvek jedan zakon koji objedinjuje sve ono što je važno za obrazovni sistem i vi ste ovde naveli četiri glavna razloga zbog kojih je ovaj zakon menjan. Mislim da je jako dobro i nekako smo u ovoj opštoj priči ostavili malo ova pojedinačna rešenja van rasprave, a mislim da je to loše, a to opet nažalost potvrđuje ovu moju tezu da se o obrazovanju više priča opšte, a manje pojedinačno. Ti pojedinačni primeri pokazuju da imamo kvalitetan obrazovni sistem. Naime, mi smo pristupili promenama ovog Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja zato što je bilo potrebno određene odredbe usaglasiti sa odredbama Zakona o zaštiti podataka o ličnosti. Jako je važno ovaj jedinstveni informacioni sistem prosvete. O tome se priča godinama. Godinama se priča, mislim da je jako važno što je taksativno navedeno šta će sve biti sadržaj tog sistema. Mislim da jednostavno na osnovu informacija koje će biti sadržane u jedinstvenom informacionom sistemu prosvete, će biti moguće doneti brojne odluke na kvalitetniji način, odnosno koje će za obrazovni sistem Republike Srbije biti daleko važniji. Ne bih sve elemente izmena iznosio na dnevni red Skupštine, ali bi pomenuo i ovaj treći razlog koji je nekako opet ostao, kažem, po strani. Zakon se menja i zato što je bilo potrebno preciznije urediti pitanje obrazovanja i vaspitanja učenika, učenika koji ne poznaju jezik na kome se izvodi obrazovno vaspitni rad. Ovo samo po sebi govori koliko smo mi, kako bih rekao, jedan širok sistem, pravedan sistem, koliko mi imamo jedan širok, pravedan sistem i želimo čak i one ljude koji se nalaze u nevolju, kratkoročnoj, dugoročnoj, to zavisi od dužine boravka u našoj zemlji, da pomognemo da vreme boravka ovde bude što kraće, a oni da steknu obrazovanje koje im može koristiti kasnije u životu. Mislim da je ovo, ne samo plemenito, nego jedno vrlo kvalitetno rešenje koje treba apsolutno afirmisati. Četvrti razlog jeste omogućavanje veće dostupnosti kvalitetnog obrazovanja i vaspitanja za svu decu sa smetnjama u razvoju i invaliditetom putem izrada smernica kojima bi se unapredio njihov obrazovni rad i sagledale potrebe i mogućnosti svakog pojedinačnog deteta, kao i grupe u celini. Ovo pominjem, čitam deo obrazloženja zakona, ali ne mogu a da ne pomenem taj element pravednosti koji sadrži obrazovni sistem. Mislim da je jako važno što će ovaj zakon jednostavno sadržati ne samo, naravno, pomenuo bih jedinstveni obrazovni broj, nešto što će biti deo identiteta svakog učenika u celom periodu njegovog školovanja, ali takođe treba pomenuti i registar ustanova, registar akreditovanih visokoškolskih ustanova, što je jako važno. Ja znam da smo mi u godinama pre opominjali, upozoravali studente da pogledaju koji su programi akreditovani, koji nisu, koje su visokoškolske institucije akreditovane, ali nekako je sve to ostalo prenebregnuto. Mislim da je dobro što je Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja obuhvatio sve ove elemente, naizgled i informatičkog karaktera, a u stvari suštinskog karaktera. Želeo bih, poštovani ministre, da kažem nekoliko reči o dva zakona, o prvom manje, o drugom više, a to je Zakon o srednjem obrazovanju i vaspitanju i Zakon o dualnom obrazovanju. Naime, kako ste ovde naveli, Komisija za razvoj i sprovođenje dualnog obrazovanja je smatrala da treba pripremiti izmene i dopune Zakona o dualnom obrazovanju i Zakona o srednjem obrazovanju, kako bi se otklonili primećeni rizici i osigurala održivost dualnog obrazovanja i njegova kvalitetna primena, i to posebno od školske 2020. i 2021. godine. To je razlog zašto se ovaj zakon menja o srednjem obrazovanju i vaspitanju. Ali, dobro je i što se Zakon o dualnom obrazovanju menja, na način da bude još bolji nego što jeste. Ministar je pomenuo da smo krenuli sa tri profila, to ima u obrazloženju, odnosno ja sam pomenuo, da smo imali tri profila i određen broj učenika, veoma mali broj kompanija. Godine 2013. i 2014. bilo je 400 učenika, to sam pročitao zahvaljujući Konferenciji o dualnom obrazovanju koja je bila 23. decembra, pa sam i ja neke podatke ponovo video i ponovio za sebe, ali sada i za javnost. Znači, počelo se 2013. i 2014. godine sa tri obrazovna profila, sa 400 učenika u 16 škola. Danas imamo 35 dualnih profila, 6.100 učenika i 880 kompanija. Ono što treba da radim, ja sam potpuno ubeđen da će to biti rešenje u budućnosti, da se povećava broj profila, da se povećava broj škola, da se povećava broj đaka i povećava broj kompanija. Kompanije su, zahvaljujući ekonomskoj politici Vlade, stalnom rastu BDP-a, ali i stvaranjem uslova da strane kompanije ovde otvaraju svoje fabrike, stvara se i mogućnost jednostavno da dualno obrazovanje reaguje. Meni je drago što naša država, Republika Srbija, reaguje na ove zahteve tržišta. Naime, jedna od prvih i osnovnih reakcija koje sam ja naučio baveći se nekad obrazovnim sistemom jeste nekazano uputstvo Svetske banke da u zemljama u tranziciji nema obrazovanog sistema koji može odgovoriti potrebama tržišta rada, jer se tržište stalno menja, ali dualno obrazovanje na način na koji ga mi ovde primenjujemo i na osnovu iskustva iz Švajcarske, Nemačke i Austrije govori da smo na dobrom tragu, da zajedno i sa kompanijama, sa Privrednom komorom Srbije, sa poslodavcima možemo da ponudimo đacima izbor zanimanja koje sutra može opredeliti njihov život, da možemo ponuditi izbor zanimanja koja će njegov život činiti kvalitetnim, da pomognemo da izabere zanimanje koji će njegovu porodicu učiniti bogatijom i sretnijom, da jednostavno stvorimo mladog čoveka koji će sutra zasnovati i porodicu ovde u Srbiji, učiniti sve ono dobro što je potrebno za razvoj zemlje. Meni je drago da je dualno obrazovanje ovoliko promovisano, apsolutno se ne slažem sa onim kritičarima dualnog obrazovanja koji smatraju da ono ne zaslužuje pažnju koju ima. Naprotiv, ja mislim da toga treba da bude što više, jer mi imamo strukturu sistema obrazovanja, imamo i na nivou srednjeg obrazovanja i opšte obrazovanje, srednje stručno obrazovanje, imamo dualno obrazovanje, hoću da kažem, za svakog tu ima mesta, treba samo raditi na svim ovim elementima. Prema ovim rešenjima, mislim da kompanije treba da naprave spisak koje žele da učestvuju u procesu dualnog obrazovanja do 30. oktobra, da Privredna komora, naravno, te podatke sublimira i dostavi ih Ministarstvu do 14. februara, kako bi Ministarstvo imalo dovoljno vremena da pripremi sve ostalo vezano za primenu i razvoj dualnog obrazovanja. Ono što je važno vezano za izmene i dopune Zakona o dualnom obrazovanju jeste i to da je dualnom obrazovanju dodato da se mogu realizovati i majstorsko i specijalističko obrazovanje, koje je obrazovanje u trajanju od dve godine, ako mogu reći, ovim se vrši proširenje dualnog obrazovanja. Ja smatram to dobrom stvari. Da bi izbegli mogućnost da dualno obrazovanje nakon završenog prvog ciklusa obrazovanja bude želja učenika, da kažem, da ne bude na prvom mestu, mislim da je odlično rešenje da učenici koji budu pohađali obrazovne profile, odnosno da se učenicima osmog razreda osnovne škole omogući da se prijave za dualno obrazovanje pre obavljanja završnog ispita. Mislim da je ovo rešenje odlično, onda će stvarno oni koji žele da učestvuju u dualnom obrazovanju i biti deo dualnog obrazovanja. Video sam da Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o dualnom obrazovanju sadrži i rešenje kojim su među poslodavcima naznačeni i organi unutrašnjih poslova i odbrane, što opet govori o proširenju kruga lica koji su deo sistema ovog podsistema dualnog obrazovanja. Mislim da je dobro što su i ove neke druge stvari vezane za sistem funkcionisanja dualnog obrazovanja rešene, naizgled tehničke stvari, ali za mene je jako važno to što je obaveza poslodavca da obavesti Privrednu komoru o raskidu ugovora o dualnom obrazovanju kada je ugovor raskinut na njegov zahtev ili neka rešenja koja jednostavno unapređuju sistem dualnog obrazovanja. Poštovani ministre, ovo sve govorim iz razloga što mi o ovim zakonima danas razgovaramo. Naravno, o njima bi se moglo govoriti i više, ali i o drugim temama. Ne treba zaboraviti da danas razgovaramo o većem broju zakona, pa je moja obaveza kao ovlašćenog predstavnika SPS da kažem nekoliko reči ili rečenica i o nekim drugim zakonima, a moje kolege će u raspravi govoriti detaljnije. Kada su u pitanju izmene Zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija koje smo usvojili 2018. godine i kojima je uspostavljen jedinstveni nacionalni okvir kvalifikacija koji obuhvata sve nove vrste kvalifikacija, bez obzira na način sticanja, formalno obrazovanje, neformalno ili informalno učenje, odnosno životno i radno iskustvo i nezavisno od životnog doba, važno je istaći da se izmene Zakona odnose na postupak vrednovanja od strane visokoškolskih diploma koje su do sada sprovodili recenzenti, a koje će sada sprovoditi agencije za kvalifikacije. Mislim da je dobro ovo rešenje koje ste napisali u članu 38. Zakona, da univerziteti koji su među prvih 500, da se stvarno podrazumeva to rešenje da ako neko ko podnese zahtev da je završio neki od tih univerziteta da se mora završiti pitanje u roku od osam dana, a ostali u roku od 60 dana. Drago mi je što je konačno rešeno pitanje statusa Francuske škole u Srbiji, to traje jako, jako dugo i vrlo sam pažljivo pogledao celu strukturu ovog dokumenta. Vi ste to veoma detaljno i drago mi je što je ovako detaljno. Zašto? Postoji i druga strana ove priče, gospodine ministre. S obzirom da je veliki broj naše dece koja su učenici ove škole, u slučaju da neko od te dece bude imao nameru da se vrati, ako mogu tako reći, u naš obrazovni sistem, sada su tačno uređeni i nivoi završetka određenog unutar škole, tako da tu neće biti određenih problema, jer u nekim prethodnim situacijama oni su morali da polažu neke dodatne ispite. Pogotovo mi je drago što je ovaj zakon deo ovih strateških odnosa između nas i Francuske Republike. Želim da vam čestitam na tome. Nije lako neku stranu školu uvesti u sistem na način da može služiti interesima obeju zemalja. Mi smo predlagali u neko prošlo vreme i čisto da imate jednu ideju da se napravi srednja škola, tada je bila priča o Trećoj gimnaziji koja bi imala program na francuskom i srpskom jeziku, zajednički napravljenom od strane dva ministarstva i gde bi učenici koji bi pohađali taj program učenja imali mogućnost da nastave učenje u Francuskoj školi. Na kraju, s obzirom na vreme želeo bih da pomenem ovaj Marakeški ugovor za omogućavanje pristupa objavljenim delima od strane lica koja su slepa, slabovida i na jedan drugi način onemogućeno da koriste štampane materijale. Mislim da je jako, da je dobro što smo i mi, usvajamo kao Narodna skupština ovaj sporazum, iz prostog razloga što se može dati deci mogućnost da steknu kvalitetnije obrazovanje, koristeći odredbu ovog sporazuma vezanih za mogućnost slobodnog korišćenja knjiga koje spadaju pod autorska prava, a radi njihovog boljeg obrazovanja i boljeg uslova života. Hvala vam.
Reč ima ministar. Izvolite.
Poštovanje, kolega Žarko je dao nekoliko zanimljivih tezi i prosto sam dužan i radi javnosti da proširimo i dopunimo neku priču, naročito saradnje sa Francuskom je jako bitna i to na svim nivoima. Nedavno, predsednik i ja bili smo u UNESKO, ali smo imali bilateralne sastanke sa francuskim ministarstvom zbog dijaspore i zbog naučne saradnje, i zbog svega onoga što se može iz dobrog obrazovnog sistema na neki način oplemeniti ili integrisati sa delima nacionalnim. Naš sistemski zakon to omogućuje i svaka škola, pa i Treća gimnazija može da napravi model ustanove i da radi po nekom od koncepata koje bude želela, uz naravno pomoć, znate i sami Zavoda i Nacionalnog prosvetnog saveta, to je legitimno. Ono što u Francuskoj se drugačije sada radi kada su u pitanju srpske dopunske škole, jer ministarstvo se već jako intenzivno bavi srpskim dopunskim školama, napravljen je program dobar, inspekcija ih posećuje, mi dajemo kadrove, izlazi iz okvira neki polu legalnih načina i to je dizajnirano odlično u Nemačkoj, Švajcarskoj, Francuskoj, Italiji itd. Za Svetosavsku proslavu će svakako otići bar po jedan predstavnik ministarstva u razne delove gde imamo našu decu i škole. Francuska radi jedan inovativni model gde neće biti dopunska vrsta nastave subotom, nego će biti srpski jezik živi jezik i biće u okviru redovne radne nedelje. To je jedan boljitak, jer deca onda mogu tokom vikenda da se nalaze u klubovima pred crkve ili bilo gde u zajednici da se bave drugim veštinama, kulturom itd, ali je to nametnulo potrebe i radimo na tome, radna grupa da se i srpski jezik standardizuje da bi neko mogao da proceni znanje deteta koje uči svoj jezik, ali tamo kao živi jezik, znači koja država priznaje u svedočanstvu. To olakšava postupak i to nama omogućuje da napravimo taj model i u drugim zemljama gde ne postoji klasičan model srpske dopunske škole. U nekim pokrajinama Nemačke ne postoji takav model nego postoji BHS. BHS je, nažalost, nastao iz neke prisile posle ovih dešavanja na Balkanu, gde je bosansko-hrvatsko, srpski, njima jedan ista priča. Ja uporno dokazujem na terenu i na bilateralnim sastancima i na ministarskim skupovima da svaka čast svima, ali nemamo ni isto pismo, ne mora da uđe nastavnik Bošnjak i da kaže srpskoj deci merhaba na sred Božića ili Uskrsa. Znači, ne biva, niti obrnuto, da ne politizujemo priču, ali jednostavno to nije ista kultura, pismo, niti će Hrvati hteti da njihovoj deci neko predaje ćirilicu. Tako da u Austriji gde najviše imamo dijaspore ta muka je izražena i čekali smo da prođu izbori da se vrati, što kaže ovaj tim Ministarstva koji je voljan s nama da razgovara na tu temu, te sada postoji taj francuski model kao jako dobar model i radi se na tome vrlo intenzivno i u drugim svetskim i evropskim zemljama. Kada je u pitanju ovo o čemu ste govorili, vezano za vidljivost naše pametne dece, zaista je tačno. Znači, obratimo pažnju par sati, bude jedna vest u Dnevniku ili ne bude i mnogo štošta prođe neopaženo. Znači, mi nemamo instrument da ta deca budu posebno nagrađena. Dobiju Svetosavsku priznanje u najboljem slučaju, neku pohvalu, niti pak taj nastavnik. Mi smo sad imali nekoliko timova dece koji neće sada moći da budu obuhvaćeni za ovu priliku i svečanost, ali će ostati za sledeću, jer su sada u poslednji minut dobili određena odlična priznanja. Ističem, Pedagoški fakultet u okviru Novosadskog univerziteta Filozofski, ističem i Tehnički fakultet Novi Sad gde su radili i u Kini osvojili silna priznanja oko novih tehnologija učenja. Odlična veza Elektrotehničkog fakulteta Elektrotehničke škole u Beogradu koji su na polju obnovljivih izvora napravili pravi jedan bum i to je nešto što ćemo moći i tražiti načina da se podržava. Zašto sam ovo iskoristio da kažem? Evo, rekao sam na Odboru za obrazovanje, mi smo dobili jednu donaciju i videćete u šest gradova Srbije, u Beogradu najviše, bilborda koje nismo naravno imali od čega da platimo, ali smo dobili, i odlučili smo da prikažemo najkvalitetniju decu, šampione u raznim naučnim disciplinama i tamo stoji, po delovima grada, znači njihove ili pojedinačne, ili grupne fotografije, gde stoji iz čega su se takmičili i šta su dobili. Mislim da ćemo i na taj način upoznati javnost koga imamo, koga moramo da poštujemo i cenimo i da vidimo da imamo divnu decu. Naučićemo mi i našu decu i sistem da radi PISA zadatke, taj naš sistem nije to prepoznavao, radimo sada na tome i to je jedan proces. Ja kad kažem da je to najmanje osam godina, Žarko će se sigurno složiti sa mnom da je i to brzo vreme. Ali, jednostavno nije to indikator da kaže da to valja ili ne valja. Ako beogradski univerzitet padne, određeni broj poena na Šangajskoj listi, to se ovde doživi kao tragedija, ali mi smo tek sada dizajnirali novi Zakon o fondu nauke i novi Zakon o nauci i istraživanjima. Znači, da bi podstakli istraživače, da bi mladi ljudi ti koji bi otišli, ostali ili imali vezu sa dijasporom. Fond za nauku je prvi poziv napravio za mlade i već smo podigli 50% budžet za to, a drugi poziv je bio za naučnu dijasporu, treći za veštačku inteligenciju. Znači, da bi se nešto desilo mora na tome da se radi, a kada govorimo o Šangaju, vidite da je on i predmet ove izmene Zakona za NOK da ne bude da svi oni priznati univerziteti, gde je i beogradski, svi prolaze strogu proceduru oko priznavanja diploma. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo danas je možda prilika da se diskutuje o sveukupnom stanju u našem obrazovanju. Mi smo imali prilike da vidimo veliki broj skandala oko pitanja udžbenika. Danas su najzastupljeniji izdavači u Srbiji, „Klet“, „Logos“, BIGZ svi u vlasništvu „Školske knjige“ iz Zagreba. Ono što je poslednje, što smo mogli da vidimo, jeste to da se u udžbeniku istorije za sedmi razred objašnjava kako je danak u krvi, dakle, represivna mera Turske carevine, otimanje dece iz porodica porobljenih naroda, u stvari nije bila represivna mera, jedna od najgorih koja se sprovodila na Balkanu, već u stvari jedna prilika za napredovanje u hijerarhiji turskog carstva. Dakle, gde je otprilike bilo poželjno da turske haračlije dođu da iz neke srpske porodice na primer, ili bugarske ili bilo koje druge sa Balkana, otmu jedno dete kako bi ono napredovalo jednog dana u Turskoj. Tu se sada postavlja jedno pitanje, naravno, nije prvi put da se to dešava. Videli smo i neke čudne mape, izmišljene, istorijske falsifikate, koji srpsku državu iz srednjeg veka prikazuju okruženu nekakvom hrvatskom imperijom. Potpuno istorijski netačno, ali što bi nas to iznenadilo, imajući u vidu da ti ljudi, preko svojih izdavačkih kuća ne samo da dođu ovde da zarađuju novac, već i da se bave politikom na taj način. Mi smo to prihvatili i sami smo tome krivi. Ja bih možda uputio jedno pitanje, da li neko iz Ministarstva prosvete ili iz Vlade Srbije, ili iz bilo koje druge institucije, bar prelista te udžbenike pre nego se oni pojave u školama? Kako je moguće da nam se tako nešto dogodi? To naravno pod pretpostavkom da se Vlada Republike Srbije ne slaže sa tim šta u tim udžbenicima piše. Koliko to zahteva vremena i angažovanje resursa i tako dalje. Ne previše, sigurno. Ali, nismo videli da se tako nešto sprečilo. Sutra dan po tom istom principu može da nam se desi da u stvari Jasenovac nije bio logor za Srbe, Rome i Jevreje u kojima je stradalo 700 hiljada ljudi već u stvari jedna prilika za zaposlenje, jedan radni zadatak. Sutra možemo da vidimo kako je bombardovanje SRJ bila u stvari dobra stvar, prilika za osvežavanje diplomatskih odnosa sa međunarodnom zajednicom. Možemo da vidimo onda i Haški tribunal da je bio pozitivan u stvari i pravedan za Srbe i srpski narod, a ne jedan politički instrument sa ciljem da osudi srpski narod za raspad Jugoslavije. Dakle, to je sve što može da nam se desi ukoliko budemo i dalje se ponašali kao da problem kod udžbenika ne postoji. Mi imamo „Službeni glasnik“, imamo Zavod za udžbenika za nastavna sredstva, domaće izdavaće, tj. državne izdavače. Da li možemo da dođemo do konsenzusa da udžbenici iz srpskog jezika i udžbenici iz istorije ne treba da budu stvar tržišta? Valjda je naša kultura, obrazovanje, staranje o zaštiti i očuvanju nacionalnog identiteta i kulturnog identiteta možda važnije od te raznovrsnosti tržišta po pitanju udžbenika. Ne mogu da budu isti udžbenici iz fizike ili iz matematike sa udžbenicima iz istorije i srpskog jezika. Mi vidimo da je na taj način na delu preumljenje. Dakle, da nas neko nauči u stvari šta je to kontekst u kojem mi treba da posmatramo neke istorijske pojave i u skladu sa tim u budućnosti da se ponašamo, da stvorimo jednu vrstu identiteta tj. mentaliteta koji treba da bude podanički kako bi nam možda bilo mnogo lakše da prihvatimo neke uloge koje tzv. međunarodna zajednica, što je eufemizam za najmoćnije zapadne zemlje, namenila za Srbiju. Već znamo, više puta smo to čuli, da je problem u odnosima Srbije i EU ne samo to što neće biti nikada nikakvog članstva, već jedna kulturološka, pre svega, barijera koja postoji između EU i Srbije. Oni, jednostavno, smatraju da mi nismo njih dovoljno vredni, da smo mi drugačiji i lošiji od njih i na sve načine, čak više to i ne kriju. Na ovaj način se to i potvrđuje. Opet, odgovorna Vlada bi trebala da uoči problem, da jedan od finansijera hrvatske demokratske zajednice Ante Žužul stoji između svih ovih izdavačkih kuća gde posle identifikujemo probleme, skandale. Dakle, finansijer HDZ je u stvari gospodar tržišta udžbenika u Srbiji. Mislim da treba u tome da vidimo problem, a ne da reagujemo tek kada se to već pojavi u školama. Postoji nešto što je na delu već 20 godina u Srbiji, a to je tzv. tiha ili kulturna okupacija u Srbiji. Predstavnici nevladinih organizacija, nevladinog sektora, koji su izgleda sami po sebi vredni i njihovo delovanje je pozitivno šta god oni uradili, drže i monopol na istinu. Tako ukoliko oni smatraju da je npr. država Srbija izvršila etničko čišćenje na Kosovu, to je nešto u šta ne sme da se dira, da su Srbi izvršili genocid u Srebrenici, isto tako to mora da bude opšteprihvaćena činjenica, sami sebe da su bombardovali, tj. sami da su krivi što nas je severnoatlantski pakt bombardovao. To su njihove teme. To je ono što se na polju kulture i obrazovanja forsira neprekidno već 20 godina. Nismo još videli reakcije po tom pitanju ili bilo kakvo protivljenje toj kampanji koja je vrlo agresivna, obilno finansirana iz inostranstva i uperena protiv Srbije i srpskog naroda. Podsetiću vas, mi smo imali i priče o tome kako je srpska kulturna baština na KiM u stvari i kosovarska, tj. i albanska. Mi od tih istih koji su glavni moralni autoriteti u kulturi i obrazovanju imamo i organizaciju festivala „Mirdita“ u sred centra Beograda, dakle promocija kosovske kulture. Šta o tome misle predstavnici Vlade Republike Srbije mogli smo i da vidimo samim činom prisustvovanja bivšeg ministra kulture Tasovca, sadašnjeg gradskog odbornika SNS u Skupštini grada Beograda, na toj manifestaciji. Očigledno mi ne vidimo, tj. izvršna vlast u Srbiji, pre svega, ne vidi problem u svemu tome. Podsetiću vas da i Vlada Republike Srbije finansira iste te nevladine organizacije. Pre svega, kroz Kancelariju za ljudska i manjinska prava budžetom za 2020. godinu određeno je 300 miliona dinara za finansiranje nevladinih organizacija koje se bave zaštitom i promocijom ljudskih prava, što je naravno postao eufemizam za takvo delovanje, pre svega na polju kulture. Dakle, Helsinški odbor, „Jukom“, „Žene u crnom“, Građanske inicijative, Kuća ljudskih prava i svi ostali su finansirani od strane Vlade Republike Srbije, da bismo posle imali promociju tzv. genocida u Srebrenici u Beogradu, festival „Mirditu“ promociju kosovske kulture, performanse vezane za nekakvu velikosrpsku agresiju na mirnu i prijateljsku Hrvatsku i sve ostale stvari. To je sve sa ovim veoma povezano. Još uvek nismo videli da se bilo ko tome opire. Ili nema nikakvih reakcija ili se to podržava. To je zvaničan stav Republike Srbije, jer da je tu neko ko je odgovoran ne bi dozvolio da se takve stvari u Srbiji dešavaju. Kako mi možemo da plaćamo festival „Miridita“ u centru Beograda? Kako može da nam se pojavi ovakvo nešto u udžbenicima? Što se tiče srpskog jezika, treba da postoji svest da je grupa samozvanih intelektualaca, ali uglavnom koja se sastoji od hohštaplera koji su finansirani da rade protiv svoje zemlje i svog naroda ne samo iz Srbije, već i iz regiona, potpisivala nekakvu deklaraciju o zajedničkom jeziku. Dakle, zajednički jezi, ne sprski jezik, nego zajednički, naški, kako god se to zvalo, jugoslovenski, koji treba da istisne, kako oni kažu, pretenzije Srbije da sav taj jezik koji se govori u zemljama bivše Jugoslavije naziva srpskim. Zamislite tu nebulozu? Mi s pravom možemo da očekujmo ukoliko u udžbenicima iz istorije prolaze ovakve stvari, što se tiče „danka u krvi“ ili granica srednjovekovnih država ili odgovornosti za rat i ostale stvari, da se u udžbenicima za srpski jezik pojave u stvari ti stavovi, to jest ta mišljenja tih nevladinih organizacija i njihovih eksponenata. Trebalo na vreme da se od toga svega ogradimo. Sutra možemo da zateknemo u tim udžbenicima istorije i postojanje crnogorske pravoslavne crkve. Da li to nas sada može da iznenadi? Isti ti koji glavnu reč vode u našoj kulturi, u javnom životu, ta tzv. beogradska čaršija je izašla sa „Apelom 88“ koji su, između ostalih, podržali i Milan Kučan i Stjepan Mesić, koja treba da spreči uticaj Srbije na unutrašnje prilike u Crnoj Gori. To su isti ovi ljudi koji sve ove stvari podržavaju - i Deklaraciju o zajedničkoj jeziku i falsifikovanje i fabrikovanje istorije. Mi ne vidimo da Vlada Republike Srbije bilo šta radi protiv toga. Koga bi iznenadilo sutra da vidimo u udžbeniku iz istorije nešto o Crnogorskoj pravoslavnoj crkvi, ili o srpskoj okupaciji Crne Gore? Ne bi moglo da nas iznenadi, kad nas nije ni ovo drugo iznenadilo. Pošto ovde imamo na dnevnom redu i određeni broj međunarodnih sporazuma, možda je i prilika da razgovaramo malo o međunarodnim odnosima i najnovijim dešavanjima na tom polju. Vlada Republike Srbije ne reaguje skoro već mesec dana posle skandaloznog donošenja Zakona o slobodi veroispovesti u crnogorskoj skupštini i svih ostalih događaja, a podsetiću vas da je u pola noći u Crnoj Gori uhapšena cela jedna poslanička grupa predstavnika pre svega srpskih partija i srpskog naroda u Crnoj Gori, da to nije prvi put da se vrši otvorena diskriminacija prema srpskom narodu u Crnoj Gori, da i tamo već imamo crnogorsku naciju, kao jedan od istorijskih falsifikata, nekakav crnogorski ili maternji jezik, a sada je došao red i na Crnogorsku pravoslavnu crkvu. Sve je upereno na to da se sa srpstvom u Crnoj Gori raskrsti i izgradnja nekog kvazi-identiteta na zatiranju svega srpskog. Šta je Vlada Republike Srbije uradila za ovih mesec dana? Ono što bi trebalo da uradi pod hitno, ukoliko je istinito ono o čemu smo imali prilike da slušamo i od predsednika Republike, i od ministra Vulina, i od nekih drugih, da je ova vlast po prvi put posle 5. oktobra posvećena zaštiti srpskog naroda ma gde on da živi, trebalo bi da uputi inicijativu za održavanje hitne sednice Saveta bezbednosti UN, gde bi se ukazalo na položaj srpskog naroda u Crnoj Gori i na njegovu ugroženost. Hajde da ih zaštitimo, sve Srbe, gde god oni žive. Ovi Srbi koji žive u Crnoj Gori, ne žive oni tako daleko. Verujem da su svi obavešteni o svim događajima u Crnoj Gori. Dakle, da pokaže Vlada Republike Srbije i odgovornost i da uradi sve što je potrebno da taj narod zaštiti. Ovde se vrši zamena teza. Neki su govorili kako mi u stvari sa ovim inicijativama i sa diskusijom na ovu temu u stvari imamo neke samoubilačke poteze, hoćemo da upalimo tenkove i da idemo u Crnu Goru i ostale stvari. Ne, Vlada Republike Srbije treba da učini sve diplomatske napore i ne da se poziva na unutrašnja pitanja Crne Gore, pošto vidimo da se i Stjepan Mesić i Kučan mešaju u unutrašnje stvari Srbije. Dakle, srpski narod u Crnoj Gori, prvo, nema status konstitutivnosti, iako ga ima više od 30%, apsolutno se ne poštuju ljudska prava Srba u Crnoj Gori, pogledajte koliko ih je zaposleno u javnom sektoru - ne sme tamo čovek da se izjasni da je Srbin, zato što biva prokazan, a onda imamo i sada ove već otvorene napade i pretnje otimanjem imovine Srpske pravoslavne crkve, sakralnih objekata, ne samo zemljišta, plaža i šta je već bilo u javnosti o toj temi. Jednostavno, oni sve srpsko hoće iz Crne Gore da isteraju, a to prolazi pored nas, mi to gledamo sa strane. Dakle, to je nedopustivo. Moramo prvo da pokažemo nameru da želimo da zaštitimo Srbe u Crnoj Gori. Ako to ne budemo uradili, oni će svaki put biti sve hrabriji i hrabriji, padaće im razne ludosti napamet, kao što je i ovo sa Srpskom pravoslavnom crkvom. Već mesec dana ogroman broj ljudi u Crnoj Gori protestuje protiv tog zakona, zato što su svesni opasnosti i svesni su šta im se sprema. U toj i takvoj Crnoj Gori za srpski narod nema mesta. Odgovorna vlast bi trebala da uradi sve što je u njenoj moći, počevši sa diplomatskim inicijativama, sa podizanjem tog pitanja na najviši nivo, a onda i sve ostalo. Dakle, to je ključno pitanje međunarodnih odnosa Republike Srbije na koje treba što pre da se reaguje, a već je mesec dana prošlo.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Šarčević.
Poštovani narodni poslaniče, u mnogo čemu bih se složio sa vama, ali dužan sam i da dam neka objašnjenja, kako vama, tako i ukupnoj javnosti. Zatečeno stanje pojedinih loših interpretacija o istoriji ili nedovoljno nacionalno izraženih je zatečeno stanje. To je posao koji radi Zavod za unapređivanje vaspitanja i obrazovanja, preko svojih komisija za udžbenike. Znači, mi smo se oko toga dosta pozabavili u poslednje vreme, jer reformski program obuhvata prvi i peti i drugi i šesti. Znači, sedmi razred će se menjati. Godine 2015. je donet ovde u ovom domu i Zakon o liberalizaciji štampanja udžbenika, sa jednog izdavača na mnogo izdavača, po nekim evropskim pravilima. Tad je propuštena prilika da se zaštite tzv. nacionalni programi. To mnoge zemlje rade. Sada bi mi mnoge zakone morali da usklađujemo, da menjamo i da utičemo da je to menjanje tržišta, što je teško. Imamo drugi mehanizam koji smo napravili. Pre sedam meseci je osnovana jedinica za nacionalne programe, pri tom istom Zavodu, gde su naknadno zaposleni, dobili smo tu kvotu, dakle, za programe nacionalnih predmeta, to su istorija, geografija, maternji jezik, književnost i kultura. Ta jedinica je već izradila sada sve ono što se odnosi na većinu ovih predmeta po jedinstvenom nacionalnom planu i programu. Izdavači moraju sada da ispoštuju, ili ne moraju, reći ću vam šta ako ispoštuju. Oni moraju u punom kapacitetu, bez improvizacija, objaviti sve ono što se nama smatra nacionalno bitnim, a to je dovoljno obuhvata o prvom ratu, o Jasenovcu, o svemu onome što mi želimo da zaštitimo. Mehanizam postoji. Ako izdavač to ne želi da radi, jednostavno, ministar ima pravo sada da ga ne stavi u katalog i nijedna ustanova ne može taj udžbenik da bira, tako da, hteli - ne hteli, ili će izaći sa tržišta po tom pitanju ili će svi raditi zarad interesa, a onako kako državi to odgovara. Mi smo 16. januara u kabinetu u Nemanjinoj imali i pres konferenciju oko toga, upoznali javnost sa tim ljudima i predstavili ovo upravo o čemu sada razgovaramo. Ne znam da li je možda nedovoljno preneseno u javnosti, ali je to već zaživelo. Tako da, nadam se da se to neće dešavati više, kao što se dešavalo. Moje komentare ste mogli čuti u medijima da se svakako ne slažem sa pričom kako je neko predstavio i "Danak u krvi" i koliko pasusa je imao Jasenovac ili prvi rat. Dešavalo se čak da nekada jedini izdavač, Zavod za udžbenike, čak nema ni on kapacitet i kvalitet za neke metodske jedinice. Zato smo to uvezali u jedinstvenu brigu države i to uvezali na način kako sam malo pre rekao. Kada je u pitanju pokušaj Evrope da napravi zajednički evropski udžbenik, to se već dešava. Bio sam prisutan u Parizu. Naravno da smo odmah napravili jedan interesni blok, mi, Rusi, Belorusi, Azerbejdžan, čak i Turska nam je prišla, iz razloga što će najviše govora biti o nekoj savremenoj istoriji. (Milorad Mirčić: Jel bila Makronova učiteljica?) Nije. Bilo je tu puno ministara, da ne pričam ovde, nije prilika, ko je bio, ko nije bio. Ali, interesantno je da sam ja vodio polemiku i ovde u Beogradu sa njihovim ambasadorima i sa ljudima koji tamo nas zastupaju u Savetu Evrope, jer sam bio vrlo drzak, jer sam rekao da nemam poverenja u takvu vrstu udžbenika, jer smo imali dva primera u prošloj godini, da kad je obeležavano 100 godina Prvog svetskog rata, završetka, srpska delegacija je bila u sedmom redu, a možete misliti, kosovska država, koja nikada nije postojala, bila dole na vidljivom mestu, te nam je zemlja domaćin odlično pokazala šta misli o savremenoj istoriji i kako će to deca Srbije da dožive. Iste godine, prošle, u jesen je prvi put obeležavan početak Drugog Svetskog rata, prvi put. Meni je to čudno da se obeležava početak Drugog Svetskog rata u Poljskoj. Svi su bili, i Hrvati i ostali, a Srbija nije ni bila. Pa i ako se nakaradno obeležava, opet smo dobili iz Evrope dobar primer da i za Drugi Svetski rat nas ne doživljavaju na isti način. Gde smo mi, šta nam pripada tu gde smo krvlju platili i jedan i drugi rat? Tek onda sam im ja postavio pitanje – kako mislite da vam ja verujem da će takav udžbenik u Srbiji proći o poslednjim događajima devedesetih, gde ćemo automatski priznati genocidnost u Srebrenici ili bilo šta? Videli ste nova dokumenta iz britanskih izbora da to demantuju, iz domaćih izvora i priče o tome kako će biti prezentovan Jasonovac, Hag, itd. Međutim, bitno je da smo tu prisutni, da imamo učešće u tome da bi na vreme mogli da reagujemo. Najgore je da prespavamo, pa da reaguje neko drugi umesto nas. Znači, što se ministarstva tiče, tu su stvari apsolutno jasne. Zavod mora to da radi pod velikim nadzorom, znači, direktor Zavoda, komisija, i ostalo. Ja na tome insistiram. Ovo su zaista relikvije. Kada govorite o delu koje je kultura UNESKU, mnogi možda nemaju percepciju da je obrazovanje više zastupljeno u UNESKU nego kultura, jer zaista i nauka i obrazovanje i kultura su sastavni delovi UNESKA, u skraćenici njegovoj stoje. Mnogo je opasnije da tzv. Kosovo proba da uđe u UNESKO preko obrazovanja dokazujući da su to mladi ljudi, da im je interes, itd. Mi imamo kompletno spremnu studiju ko je osnovao tamo škole, ko je osnovao u Skadru, u kakvim uslovima sada srpska deca uče, u kakvim druga deca uče, tako da nismo pasivni, čekamo samo tu šansu. Ali, tada sam ja video u UNESKU da je neko upisao u katalog, možete ući na sajt, 2006. godine da su ti naši manastiri kosovski manastiri. Godine 2006. Zar nisu raškog stila, ako nećete reći srpski? Znate, nećete naći poređenja u mapi svih dobara pod zaštitom UNESKA, a po toj klasifikaciji samo je ovo tako upisano. Onda je teško bilo, proboj koji je proban da se napravi u UNESKU za kulturu na taj način. Znači, za obrazovanje mi se trudimo da napravimo blok, da to ne može da se desi. Što se tiče srpskog jezika, evo mi smo sad napravili, najzad, tim, odavno je trebalo, to smo molili filološke fakultete, i sad smo pozvali i Maticu Srpsku i sve filološke fakultete i pozvali smo sve institute od Leposavića do Beograda i Novog Sada koji se bave srpskim jezikom da se standardizuje srpski jezik. Ne znam da li ste bili u sali kada smo pričali slučajeve Francuske, Austrije, na tome intenzivno radimo, da izađe srpska dopunska škola iz tzv. BHS sistema koji mi ne pozdravljamo i ne poštujemo. U Nemačkoj smo izašli sem u Severnoj Rajni, Vestfaliji. Sad radimo diplomatske dogovore, jer svaka pokrajina u Nemačkoj je država za sebe, ima svog ministra obrazovanja. Znači, najteže je u Austriji, ali srećom se ista Vlada pojavila, isti ministar koji je voljan samo da priča o tome. Tako da smo pre četiri meseca dobili da osnujemo jedinicu koja se brine o Srbima u regionu. Malopre sam istakao da je od jutros srpski jezik zvanično je u upotrebi u Sloveniji, tako da je registrovano oko 800 prijava, ima ih mnogo više i biće ih. U prvom naletu već organizujemo slanje nastavnika i sve ono drugo što treba da bude. U ovome se dugo stajalo i nije se radilo. Tu se sa vama slažem, ali se pravi i zakonska i svaka druga procedura da se ovakve stvari ne dešavaju.
Zahvaljujem. Vi ste ostali u sistemu, gospodine Šešelj? Vi ste ostali u sistemu, ne tražite reč? (Aleksandar Šešelj: Tražim. Replika.) Izvolite.
Ne znam kako može i dalje nekoga da iznenadi to što predstavnici EU ili nekih zapadnoevropskih zemalja Srbe svrstavaju, tj. delegaciju Srbije svrstavaju u sedmi ili osmi red, a Hašima Tačija stave iza Trampa i Putina, itd. Mi kao da ne znamo šta oni o nama misle i da nas ponižavaju na svaki mogući način uvek i svuda. Dakle, to je nešto što je zaista nejasno. Sa druge strane, vi možda niste bili, gospodine ministre, ne možda, nego niste, 2015. godine ministar obrazovanja. Jel tako? Vi ste postali ministar 2016. godine. Vi možda niste stranački kadar. Dakle, većina koja je vas izabrala ima toliki broj poslanika da može da proglasi dan za noć ili obrnuto i u stanju je da donese neki zakon, tj. da izglasa predlog zakona ukoliko takva inicijativa dođe od Ministarstva prosvete. Mi predlažemo, mi se za to zalažemo, mi mislimo da je to u našem nacionalnom interesu da udžbenici iz istorije i udžbenik srpskog jezika ne smeju biti stvar tržišta. Dakle, mi ne treba da gledamo da izdavači koji su državni na tome zarade. Dakle, ima toliko drugih nauka gde može da bude raznovrsno tržište, ali što se tiče istorije i srpskog jezika ipak je su naša kultura, tradicija, nacionalni identitet mnogo važniji od toga da li će neki privatnik ili državno preduzeće biti na tom planu profitabilno. To je ono što treba da se uradi i onda ne bi moglo da nam se dogodi, da li je to zbog propusta ili zbog namere ili kako god, da pročitamo tako nešto u udžbeniku za istoriju za bilo koji razred, u bilo kojoj školi.
Hvala. Reč ima Jelena Vujić Obradović. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, dozvolićete mi da pre svega ispred poslaničke grupe JS, s obzirom da je prvo zasedanje u novoj 2020. godini posle praznika, svim građanima Republike Srbije, kolegama, predsednici, predstavnicima ministarstva poželim uspešnu Novu godinu i srećne verske praznike i današnjeg Svetog Jovana, a s obzirom da imamo veoma važne zakone iz oblasti obrazovanja i našim đacima, prosvetnim radnicima i predstavnicima ministarstva budućeg Svetog Savu, školsku slavu i ono što je jako lepo i što smo danas čuli od ministra Šarčevića jeste da će biti uvršćene i svetosavske nagrade i da će zasluženi đaci, koji su i napredni i uporni i vredni, biti nagrađeni, što je jako važno i stimulativno u njihovom periodu školovanja i odrastanja. Uvaženi predstavnici ministarstva, uvaženi ministre Šarčeviću, poslanička grupa JS Dragana Markovića Palme daće punu podršku svim predloženim zakonima koji su danas na dnevnom redu prvog skupštinskog zasedanja. Radi se o Zakonu o nacionalnom okviru kvalifikacija, Zakona o žigovima, Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja, to je bitno za građane Republike Srbije koji prate ova skupštinska zasedanja da napomenemo, Zakon o srednjem obrazovanju i jako bitne zakone koji se odnose u korist slepih, slabovidih, to je ovaj makaraški zakon, kojima će biti omogućeno korišćenje štampanih materijala. Pre svega želim vaš tim koji je sada već tri godine na čelu sa ministrom Šarčevićem ispred poslaničke grupe JS posebno da pohvalim jer reforme koje ste sproveli u trenutku kada ste preuzeli vođenje jako važnog ministarstva bilo je i strategija do 2020. godine iz oblasti obrazovanja, realizovano je nekih 20%, da ste uspeli svakako zajedno sa nama ovde u Narodnoj skupštini i zakonima koje ste predložili, koje je Narodna skupština podržala, vašim timom i vašim vrednim radom, ali i stvorenim uslovima u Republici Srbiji koje svakako moramo da istaknemo i koje građani Republike Srbije apsolutno vide stvorene uslove i rezultate jako vrednog rada, što je i predsednik Vučić, koji je inicijator takvih teški reformi, ali koje su se danas pokazale veoma korisnim pa i korisnim u domenu sistema obrazovanja i vaspitanja, juče posebno pohvalio da je tim velikih vladajućih partija, uključujući svoju partiju SNS, i veliku podršku svojih koalicionih partnera SPS, JS i svih koji su glasali za ove važne reforme pokazao se kao jako dobar. Tako da mi danas ne bismo mogli ovde da govorimo o ovim važnim zakonima, i o nacionalnom okviru kvalifikacija koji je važan jer povezuje sistem rada i sistem obrazovanja da nisu u Republici Srbiji stvoreni dobri i povoljni uslovi. Mi smo ovde izglasali budžet koji je dobar, koji je razvojni, koji je povećao finansijska sredstva koja doprinose i vašem Ministarstvu obrazovanja i vaspitanja i gde vi na jedan pravilan i domaćinski način raspolažete tim sredstvima. Treba svakako napomenuti da je u prethodne tri godine 900 osnovnih škola i srednjih škola, samo renovirano i rekonstruisano. To je ogroman napredak, jer na taj način stvoreni su uslovi, ne samo u velikim gradovima, poseban napredak pokazao se u manjim sredinama, čak i u seoskim školama, gde su mnoge posle 100 godina, gde ništa nije urađeno i gde su bile ruinirane, stvorili deci uslove, da mogu da rade, da mogu bezbrižno da uče, a profesorima i nastavnicima, pored brojnih promena koje su usledile, pored povećanja plata, da im je jedina briga da vaspitavaju i pravilno usmeravaju našu decu. Svakako taj povoljan, da kažem, politički i uopšte privredni ambijent u kome možemo da govorimo sada o vaspitanju i obrazovanju na jednom jako višem nivou, vaše ministarstvo je u gotovo svim sektorima videlo, pa i kada govorimo o mreži škola, što je za mene jako značajno, jer dolazim iz manje sredine, gde postoji veliki broj seoskih škola koje su jako udaljene od gradskih škola i gde ste i pored brojnih pregovora sa školama, čak u jednom trenutku je govoreno da će mnoge seoske škole, koje imaju jednog, dva ili pet đaka, da budu ugašene, jako je značajno da ste i te škole ostavili da rade, da ti đaci mogu u svojim sredinama pohađaju nastavu. U ovom trenutku kada se Republika Srbija bori protiv bele kuge, bori za svako novo dete, za svakog novog đaka, za Jedinstvenu Srbiju je od velikog značaja da te škole nisu zatvorene i da stvaranjem ovih uslova i vraćanjem mladih ljudi u seoske sredine, samo bismo kasnije napravili problem, jer jednom ugašena škola vrlo teško kasnije može ponovo da se otvori i da se vrati život i obrazovanje u takvu školu. Tako da Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja sve reforme koje je uradilo, ocenjujemo sa visoko pozitivnim ocenama i ono što je jako bitno, jako pohvalno, jeste da ste jedino ministarstvo koje je zatvorilo Poglavlja 25 i 26. Takođe, uvek budemo iznenađeni kritikama, kada govorimo o reformama, da one treba da budu vidljive odmah, preko noći ili u roku od godinu dana. Svakako da određene, da kažem implementacija određenih programa i rešenja vidljiva je već sada, neka će biti vidljiva možda u nekom kratkoročnijem periodu 2022. – 2024. godine. Ono što je najbitnije je da vaš zacrtani plan ove implementacije tih programa i da ćete moći i po završetku ovog mandata i svojim naslednicima da ostavite jedan dobar rad, da do 2028. godine imamo jednu totalnu konfigurisanu sliku i obrazovanja i vaspitanja i svih programa i sprovedene strategije. Poslanička grupa JS svakako podržava vaš radi i sve reforme i mi smo i u Narodnoj skupštini podržali sve zakone koje ste do sada predložili. U istinu možda i najveći broj zakona i vaše prisustvo, gotovo da je ovo mislim 11. ili 12. sednica koja je posebno sa novim predlozima zakona zakazana i uvek ste interaktivno učestvovali sa nama i posebno želim da vam se zahvalim na odgovoru sa poslednje sednice poslaničkih pitanja. Vaš tim i Ministarstvo već je prosledilo poslaničkoj grupi JS. Odgovor se tiče naše dece sa posebnim potrebama ili dece sa smetnjama u razvoju, a odnosi se na izradu Pravilnika o pedagoškom asistentu i adagoškom asistentu, što je bitno da je 12.12.2019. godine konačno izrađen i postavljen na sajt vašeg Ministarstva. Značajno je za roditelje, da ovo znaju i da mogu da pogledaju i na sajtu, da zajedno sa školama, koje su propustile i nisu na vreme dale predloge kada je Ministarstvo uputilo, da mogu da se praktično usavrše određeni pedagoški asistenti, da to mogu i sada da urade i da ćete podržati i u manjim sredinama ovaj vid pedagoške asistencije. Takođe, Zakon o dualnom obrazovanju koji prati prethodne zakone o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i Zakona o srednjem obrazovanju, za poslanike JS je jako značajan. Mi smo ponosni na činjenicu da je moj predsednik, odnosno predsednik JS Dragan Marković Palma bio jedan od inicijatora dualnog obrazovanja i sve zakone koji su doneseni u pogledu dualnog obrazovanja mi smo podržali. Dualno obrazovanje se pokazalo da u praksi u Republici Srbiji je apsolutno izvodljivo, ali i prilagodljivo uslovima privrede u Republici Srbiji i da novom strategijom i novim vašim unutrašnjim aktima, stvaranjem novih profila koje bude tražilo tržište rada i da kažem unos novih kapitala i stranih investicija, što je takođe za nas jako značajno, jer Jagodina je grad koji vodi Dragan Marković Palma i koji prednjači po stranim investitorima. Vi ste ministre posebno pohvalili kada je dualno obrazovanje počelo da se realizuje, da je Jagodina grad koji je dao najbolje uslove za realizaciju dualnog obrazovanja. Sada ima veliki broj profila, oko 37 profila koji mogu da se sublimiraju sa dualnim obrazovanjem. Jako je lepa i pozitivna vest da će Jagodina postati prvi grad koji će koristiti veštačku inteligenciju i kompanija koja će ući sa svojim kapitalom će raditi u mnogim sektorima od IT sektora, korišćenja veštačke inteligencije preko projektovanja pametnih gradova, što je jako bitno, jer pametna sela stvaraju mnogo veće uslove od onih uslova koje je Srbija do sada imala. To su neke sugestije koje su jako bitne. Mi smo jako ponosni na taj Zakon o dualnom obrazovanju. To je jedan stimulans našoj deci i našim đacima da pored učenja imaju i taj praktični rad. To je značajno jer sada industrijski centri, uopšte industrije traže ne samo teorijsko znanje, već i da đaci u trenutku kada treba da počnu, po završetku škole, u stvari svršeni đaci, da imaju i određenu stručnu praksu i obrazovanje. ono što je tako bitno jeste da posebnu pažnju posvećujete zanatima, što je za Srbiju veoma značajno, jer na neku ruku ostali smo u manjku kadrova velikog broja zanata i da su u budžetu Republike Srbije plate povećane kada su u pitanju određeni zanatski poslovi. Takođe u okviru nacionalnog okvira kvalifikacija, pored povezivanja obrazovanja i rada, stvorene su mogućnosti celoživotnog učenja što je jako značajno i usavršavanje naših kadrova da i posle završene škole, fakulteta, oni mogu da nastave i da se obrazuju. Takođe, ono što posebno želim da istaknem jeste da, kada je u pitanju strategija obrazovanja, koja je bila predviđena do 2020. godine, bilo je realizovano samo nekih 20% od te strategije, ali da ste efikasnim radom nadoknadili gotovo do 100% realizacije svih postavljenih ciljeva i da je Evropska komisija to posebno pohvalila, na svemu što je postiglo Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, tako da ono što možemo očekivati uopšte od sistema obrazovanja i vaspitanja i od vašeg ministarstva, jeste da je posao dobro odrađen i da možemo samo da nastavimo na tim kvalifikativima da eventualno zakone menjamo i uobličavamo, koji u praksi pokažu eventualno neke nedostatke, da su doneti jako dobri i jako kvalitetni zakoni. Naša deca i uopšte srpska nacija je možemo slobodno reći, visoko inteligentna, tako da stvorenim uslovima u školama, tehničkim i vaspitnim na kojima treba još više da rade, jer zaista prosvetni radnici moraju puno svog radnog vremena da posvete upravo vaspitanju i obrazovanju dece, pored porodice koja je osnovni stub društva. Taj segment je možda i najvažniji, jer na taj način im stvaraju i radnu naviku i postaju visokokvalitetni ljudi u životu. Tako da, imamo i ono što su nam se posebno obratili prosvetni radnici, jeste prestanak zabrane zapošljavanja koje se odnosi na njih, tako da su u jednom segmentu se malo uznemirili vezano za konkurse, ali ste i to obrazložili što je jako dobro, da će najpre imati prednost prosvetni radnici koji su radili na određeno vreme do 2014. godine, ali da će biti i u februaru, martu mesecu novi konkursi za ostale radnike koji su radili na određeno vreme i oni koji nisu imali do 100% radnog vremena, kako sam vas ja razumela, tako da je to zaista dobro da će svi dobiti šansu da na konkursima imaju stalno zaposlenje u školama. Reforme su obrazovani, visoko strukovnom obrazovanju, Fondu za nauku, Fondu za inovacionu delatnost, maturu, dualno obrazovanje iz budžeta Republike Srbije taj novac je svakako obezbeđen, tako da je sistem obrazovanja i vaspitanja podignut na vrlo dobar nivo i u tom domenu očekujemo i nikada ne možemo da kažemo da je nešto odlično, ali da zaista možemo da pariramo i svetskom obrazovanju i sutra dan naši obrazovani i srednjoškolski, visokoškolski studenti i svršeni đaci i studenti na svetskom tržištu. Takođe, jako je bitno ne samo zakonima, ne samo rečima, kada govorimo da zaustavimo veliki problem, a to je ekonomsko intelektualne migracije koje nisu samo vezane za Srbiju, već za sve zemlje u okruženju, jer mi znamo raspadom SFRJ šta se uopšte desilo. Međutim, bitno je da je Republika Srbija stvorila realne uslove da možemo da zaustavimo odliv mladih ljudi iz Srbije u inostranstvo, da možemo da im ponudimo radna mesta, da možemo da im ponudimo i bolje školstvo, stipendije, da onaj ko želi da uči, da onaj ko želi da radi, zaista će moći da ostane u svojoj zemlji, zaista će moći da zasnuje porodicu u svojoj zemlji. Tako da, to je pohvalno, jer Srbija ima volje, Srbija ima snage. Mladi to vide, mladi se sve više vraćaju iz inostranstva i pohvalno je to da se sve više naših ljudi koji su u dijaspori, pregovaralo se da, s obzirom da se stvaraju uslovi da se vrate iz inostranstva u našu zemlju, samim tim ulaganjem i njihovog kapitala biće vrlo značajno. Možda ono što bih posebno želela da vas zamolim jeste da kada su u pitanju seoske škole, svakako sport je jako bitan i to treba i u matičnim školama pored redovnih sportskih aktivnosti, zbog zdravog stila života i današnjeg načina na koje deca provode slobodno vreme, treba uvesti i besplatan sport kao vanškolske aktivnosti, s obzirom da sve matične škole, a dosta sam i na terenu to propratila, evo i sada je vaše Ministarstvo sa Ministarstvom omladine i sporta matičnim školama doniralo brojnu opremu vezanu i za lopte i tehnički osposobljene sale, ali treba to uraditi i u seoskim školama. Seoske škole zaista vape za fiskulturnim salama, za novom opremom, ali je jako bitno i da pored matične škole uvek forsiraju matičnu gradsku školu, da imate pravi uvid i o seoskim školama, jer još uvek postoji veliki broj seoskih škola koje nemaju kompletne tehničke uslove. Ja verujem da vi to imate u planu, ali eto to je čisto jedna sugestija, jer jako je značajno da imaju osposobljeno i grejanje i sve druge uslove koje imaju i matične škole, tako da imate punu podršku poslaničke grupe Jedinstvene Srbije, Dragana Markovića Palme i u danu za glasanje podržaćemo sve vaše predloge zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi po potrebi i posle 18 časova. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Pa, zbog ovih interakcija, zbog koje ste me pohvalili, red je da kažem opet zbog vas, a i zbog javnosti, da donoseći u ovom domu određene propise je u stvari jedan prvi korak veliki. Kolega Obradović to najbolje zna, mnogo teži deo posla sledi. Znači, postaviti strateške ciljeve, odmeriti sebe u odnosu na sebi ravne i one koje želite da stignete, takođe smo uradili, ali implementacija formiranjem raznih tela veštinama, takozvanim „alatima“ to treba da se uradi. Jako je važno da to zaista šta god se dešavalo u društvu, ne bi smelo tako da se turbulentno menja, jer to nije stav jednog čoveka, niti jednog tima nego je nešto što je kontinuitet. Ono kada govorimo o sportu, meni je jako drago da obavestim ovaj dom i javnost, da je trenutno u završnoj fazi izrada novog nastavnog plana i programa za sportske gimnazije. Ne ovo što imamo sada, ovo je surogat, ovo je opšti smer, i hajde, dođe ko dođe, i radi šta radi. Pravdaju se časovi i lakša je priča, nego ići ovo obično, pa se deca silnim vezama upiru da tamo dođu. Radimo u šest gradova, pilot i to će biti već za sledeću školu, znači Subotica, Novi Sad, Beograd, Kragujevac, Niš i Užice i to je prva faza u šest gradova, znači različit je broj odeljenja se rade škole koje će biti vezane sa nama sa određenim sporskim savezima i Olimpijskim komitetom. Mi smo sa jedno sedam sportskih saveza, odbojka, košarka, džudo, tenis itd, već napravili sporazume. Ovih dana pravimo sa Atletskim savezom. Forsiraćemo pre svega olimpijske bazne sportove, gimnastiku, atletiku, jer to će na opredeliti kasnije, i plivanje naravno, u smislu kako ide infrastruktura. U tom domenu postoji druga faza. Ako želimo zdravu naciju, mi ćemo to raditi negde po mojoj proceni optimalno u negde 17, 18 gradova. Ta jedna mreža u Srbiji će dati šansu da deca imaju znanje i veštine i da mogu da plažu opštu maturu, ali imaju i komplekse sportske oblasti, kao što je - sport i zdravlje već ušao kao izborni program i kao što su – teorije treninga. Deca će najlakše moći da studiraju oblasti kao što je Fakultet za fizičku kulturu, sportsko novinarstvo, trenerski poziv, pedagoški poziv i ono sve iz te oblasti što proizilazi, sportska medicina. To je prva i druga faza sportskih gimnazija, i to ulazi u strategiju. Tu je veći broj, značajno je organizovana drugačija nastava. Imamo učenje na daljinu, zaista drugačije organizovan sistem rada i to je najzad zahtev da se i sport i učenje moraju na isti način da tretiraju. Nikakvo popuštanje, naprotiv, jer idu na maturu. Kada je u pitanju osnovno obrazovanje, gde zaista hoćemo da što više decu uputimo na sport, daću vam samo jednu informaciju, ove godine je počeo pilot program od 1. septembra od 304 objekta, to je 211 ustanova, pošto neka ima istureno odeljenje, jednosmenski, pedagoško obogaćeni rad kada deca ostaju u školi posle završetka redovnih obaveza, imaju ručak i najviše sporta, nema škole bez sporta. Tu je sada bitno da sagledamo i to radimo i u okviru ISP-a o kojem govorimo, će biti apsolutno sve popisano gde ima sala, gde nema sale, gde ima i mala sala za gimnastiku, gde ima čak i bazena. Ubrzo se otvara u Vrnjačkoj Banji bazen i stav je Vlade da se, gde god školsko dvorište dozvoljava, a neki manji grad nema, radi bazen u okviru školskog ambijenta. Tako da se na infrastrukturu mnogo uložilo i 60% je uvećano u budžetu Ministarstva prosvete za ovu godinu. Imamo negde preko hiljadu objekata urađenih za ove četiri godine, nepune, tri i po godine, i to je skoro 40% urađeno. Znači, to mora dalje da se nastavi, jer dugo pre toga ništa nije rađeno. Zaista sam zahvalan i predsedniku i Vladi, koja ima razumevanja i ovo je apsolutno jedan prioritet kada govorim o sportu. Zapošljavanje je, uz dogovor sa premijerkom i ostalim članovima Vlade, pokrenuto. Mi smo hteli da ta pravda bude zadovoljena, da ne bude to zaista samovolja niti direktora, niti lažni pritisci sindikata, nego kao i do sada, zbrinjavali smo tehnološke viškove zbog pada nataliteta na jedan najpošteniji način. Evo, neka vam kažu i svi sindikati, koliko god ne voleli mene ili vlast, da godišnje se možda tri slučajeva izvade kao neka koja moramo da prodiskutujemo. Tako ćemo i sada to da uradimo. Tako da, to smo pokrenuli, jutros imam izveštaj da je prva tura za januar negde između četiri i pet hiljada, četiri i po hiljade i pet hiljada, i to će biti promena njihovog statusa. Nije nova zaposlenost, većinom su žene mlade, sposobne za rađanje i ja očekujem da je ovo vrlo važna mera za natalitet Srbije. Ono što je bitno da znate za vaš grad, a u sklopu promocije i razvoja centara za promociju nauke usvajanjem, opet ovde u ovom domu Zakona o nauci i istraživanjima i Fondu za nauku, mi smo napravili preko centra, promociju koja postoji, Republičkog, već tri centra, već je to viminacijum za arheologiju, za jezike, društvene nauke i petica koja dugo postoji. Čitava mreža će imati ubrzo, ja mislim u prvih pet godina akcionog plana primene strategije, negde 16 tih centara. Jedan od centara biće Jagodina i to će biti za pedagoške nauke, zahvaljujući vašem kvalitetnom Učiteljskom fakultetu i objektu koji je u funkciji, tako da ću ovih dana doći da o tome popričamo. To će biti jedna praktična funkcija, jer zbog lošeg statusa prosvetnih radnika došlo je osipanja i nebiranja tog zanimanja, jako slabog upisa ljudi koji bi predavali u školama matematiku, fiziku i informatiku, to menjamo afirmativnim merama, novim programima i drugačijim statusom tih ljudi. Da bi Zavod za unapređivanje koji je pomenut, koji mora da izvrši po 20 i nešto hiljada ljudi obuka, dobio partnera i pomoć, nama je sada Jagodina jako bitan partner u tome, to dobro rade, a inače već radimo neke nove centre i biće prilika kada budemo pričali o strategiji da kažemo gde se sve nalaze i gde pretpostavljamo da će biti ubuduće. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, Narodna skupština Republike Srbije nastavlja svoj rad u 2020. godini upravo sa temom koja se tiče obrazovanja, dakle, sa temom koja je, može se potpuno slobodno reći, na najbolji način okrenuta potrebama ove države i ovog naroda u budućnosti. U ovoj godini, gospodine ministre, mi definišemo, predstavljamo, i to smo već počeli da radimo, ali precizno utvrđujemo strategiju razvoja u oblasti kojom se vaše ministarstvo bavi za narednih 10 godina. Reč je o Strategiji razvoja obrazovanja i vaspitanja do 2030. godine i ona je inicijalno predstavljena i čeka nas u mesecima pred nama, da se korak po korak, detaljno, od jednog do drugog segmenta koji se tiču i obrazovanja i vaspitanja objasni šta ćemo to da radimo, čime ćemo da se bavimo i šta očekujemo da postignemo. Kada smo već na toj temi, vredi reći i vredi znati da je od strane Evropske komisije, konkretno od strane njenog komesarijata za obrazovanje stigla ocena da je Republika Srbija svoju strategiju u ovoj oblasti za 2020. godinu, odnosno za period do ove godine realizovala sa uspehom od 100%. Dakle, sve ono što smo radili, što smo mi u Narodnoj skupštini raspravljali, čime se naše društvo u javnim debatama bavilo, a tiče se obrazovanja kao teme, mi smo sa velikim uspehom uspeli da iznesemo. Dakle, na tome čestitke svima koji su u tom poslu učestvovali. Kada pričamo o tome šta je plan i šta ćemo raditi narednih 10 godina, već su postavljena tri osnovna cilja. Prvi je da se unapredi kvalitet obrazovnog procesa u celini. Drugi je da se poveća obuhvat kada je o obrazovanju reč i da se u potpunosti u praksu uvede koncept celoživotnog učenja. Treći je da se reafirmiše uloga obrazovanja u društvu. Realizujući sve ono što je potrebno da ispunimo ova tri cilja, mi sigurno pokazujemo da brinemo o perspektivi ove zemlje, naroda koji u njoj živi, na najbolji mogući način. Sve ono što mi raspravljamo danas tiče se upravo tih koraka, modernizacije Srbije. Pričali smo mnogo puta o modernizaciji kroz koncept digitalizacije, kroz uvođenje novih servisa, kroz uvođenje svih onih pametnih, savremenih rešenja koja su danas na svetskom nivou trend i mi smo ih u milion i jednoj oblasti do sada uveli, u mnogo njih napravili smo istorijske iskorake. Kada je reč o obrazovanju, u tom smislu, danas je jedna od tema svakako i jedinstveni informacioni sistem prosvete, koji su opet napali, iako je reč o krupnoj reformi, svi oni koji o modernoj Srbiji, uspešnoj Srbiji ne žele da znaju ništa, zato što im ne odgovara da znaju bilo šta. Da li ste nekada čuli od strane onih koji osporavaju ovaj koncept, a osporava, naravno, bivši režim, zašto to ne valja? Zašto nije dobro znati, kao što oni nikada nisu znali, koliko im ukupno đaka u škole ide? Šta uče ti đaci? Koliko njih će sa kojim uspehom da završi osnovno obrazovanje? Pa šta će posle da upišu? Ima li tu neke veze? Šta ćemo sutra da radimo kada se okrenu tržištu rada? Gde će oni sutra da se zaposle? Sa kojim primanjima? Koliko će to biti u neposrednoj vezi sa onim za šta su se školovali? Nikada se to u ovoj zemlji nije znalo, jer se niko nije na sistematičan način bavio, a danas se bavi, uvođenjem ovih modernih rešenja, odgovorima na ta pitanja. I šta je tu loše? Pa loše je samo za one koji, poput predstavnika bivšeg režima, kojekakvih Đilasa, Jeremića, Obradovića, Tadića, moraju modernu i uspešnu Srbiju da uporede sa onim što su oni radili i što su zemlji napravili i svaki uspeh i u modernizaciji, ali i svaki drugi, dodatni je poraz njih i njihove politike, dodatni dokaz njihovog javašluka, njihovog nemara, njihovog nereda, njihovog neznanja, konačno, i njihovog lopovluka, jer nije bilo moguće da oni cvetaju, a da se Srbija gasi i kopni, pa da to bude slučajno. A mi ćemo zemlju svakako da nastavimo da modernizujemo u svakom smislu, pa i kada je reč o obrazovanju. Tiče se onoga što raspravljamo danas, naravno, i pitanje dualnog obrazovanja, kao koncepta o kom smo govorili u ovoj sali mnogo puta i podsećali, pa da podsetimo i danas. Toliko svetskih kompanija, svetskih čuvenih, poznatih i uspešnih, dolazi u Srbiju da investira upravo u ovo vreme. Zašto? Jer kažu, između ostalog, zato što imate tako dobro rešenje kada je reč o dualnom obrazovanju, dakle, onom konceptu koji je uveo kao temu, koju je osmislio kao rešenje lično predsednik Republike Aleksandar Vučić. Prvi se za tu ideju založio i radio je sa Ministarstvom prosvete da se naprave dobri načini da mi to uvedemo u svoju praksu danas, jer poslednji podatak kaže – više od 7.000 đaka u ovoj zemlji nalazi se upravo u takvim programima, u programima dualnog obrazovanja, više od 100 škola u ovoj zemlji realizuje sa uspehom više od 30 različitih programa dualnog obrazovanja i u tome učestvuje više od 400 kompanija. Dakle, ne samo da ima ljudi koji su zainteresovani, nego su to odlični brojevi, to su brojevi koji vam pokazuju da imamo sa čim da računamo sutra. Mladi ljudi, sposobni, pametni ljudi koji nauče mnogo više praktičnog rada nego što je to ikada moglo da se zamisli sutra će imati šta da pruže sebi, svojoj porodici, mestu u kom žive, na kraju krajeva, svom društvu i svojoj voljenoj zemlji. Šta su nam govorili oni koji su sami sebi dodelili ulogu nekakve prave opozicije, šta god im to značilo, kritičara svega postojećeg, do da ponovo blate dobru ideju, ideju koja donosi neki novi uspeh, neku novu sreću u Srbiju. Pa ovde su nam predstavnici bivšeg režima, tada u formi poslanika koji su još umeli tu i tamo da zalutaju u salu, a danas ih nema, nego samo svraćaju do blagajne, govorili, u lice se smejali i pričali potpune nebuloze tipa – vi pravite robovima đake u Srbiji. To su nam ovde govorili narodni poslanici, predstavnici DS. Kažu – pretvarate đake u robove. Čak su pominjali i naše prijatelje i partnere iz Kine i govorili da će ti naši prijatelji i partneri iz Kine da ovde rukovode robovskom radnom snagom. Zamislite tu drskost, rekli su tada – baš kao što rade, ti naši prijatelji i partneri, u svojoj Kini, da tamo drže robove. To su nam poručivali ovde. To je pričao Balša Božović i tome su se pridruživali tada i Milojičić Kena i Aleksandra Jerkov i svi ostali. A danas, danas se verovatno češu naknadnom pameću, jer se sećaju naših reči – dverizujete se, postajete ljotićevci i fašisti podjednako kao Boško Obradović i Dveri njegove, jer njihove priče pričate. Dverizujete se i jednog dana će vam zbog toga biti žao. Danas se kaju. Da li vidite šta sada kažu, kada su naišli na problem sa tim što su se dverizovali, što im danas Boško Obradović kolo vodi? Kažu – ma, on nas vređa, to nije ono za šta se mi zalažemo. Dockan. To je ono što ste vi danas. Na to ste se sveli, jer su to bile vaše odluke, to ste sami odabrali. Ali, to je vaš problem. I danas kad kažu i taj Balša Božović i ta Aleksandra Jerkov – Obradović je ološ ljotićevska, setili ste se kasno. Verovatno će se kajati i zbog ovih svojih reči o tome šta je dualno obrazovanje, o tome da se zamislite, nekakvim robovima se prave mladi ljudi kojima se pruža perspektiva, koju im oni nikada dali nisu. Kritikovali su investicije, između ostalog i kineske. Pogledajte fabriku koja postoji danas na teritoriji grada Beograda, fabriku koja postoji u Obrenovcu. U onom momentu kada je Aleksandar Vučić rekao – ovde će da nikne fabrika, ovde će ljudi da rade i biće u stotinama merena nova radna mesta koja donosimo, lagali su, vrištali, histerisali – neće od toga da bude ništa, to će da bude 10 puta manje, 100 puta manje. Danas mi uopšte ne pričamo o stotinama radnih mesta koja nisu nikakav plan, nego postoje. Više od 3.000 ljudi danas „Meita“ u Obrenovcu samo zapošljava i tu rade ljudi ne samo sa teritorije te opštine, nego dolaze iz raznih opština. Takvih primera ima u celoj Srbiji, da krenete od najsevernije tačke, od ulaza na našu državnu granicu pa sve do samog juga, vi ćete od mesta do mesta, od grada do grada, od opštine do opštine da nailazite samo na fabrike i pogone koje je doveo u Srbiju Aleksandar Vučić, investicije koje je lično obezbedio zalažući se svojim autoritetom, ali i nalazeći rešenja da mi postanemo za svetske kompanije. U tim fabrikama, u tim pogonima, a stotinama se mere, danas mi možemo da kažemo, imamo nova radna mesta, postojeća i stvarna koja se mere stotinama hiljada. To su rezultati kada se brine o zemlji, to su rezultati kada se stara da i dualnim obrazovanjem kao rešenjem, ali i svim drugim što podrazumeva celoživotno učenje, ponovo se na to vraćamo. Mi razmišljamo pametno kažemo gradićemo svoju budućnost strpljivo i mudro. Podsećao je tada na reči legendarnog Šimona Peresa koji mu je kazao u neposrednom razgovoru ima svoje mesto u svetu, ima svoje mesto obezbeđeno u budućnosti onaj narod koji zna da đaci pored toga što uče moraju određeni broj sati svakoga dana da rade, a radnici pored toga što rade moraju određeni broj sati svakoga dana da uče. Onaj ko se tako postavi taj svoju budućnost kreira na pravi način. Onaj ko o tome ne razmišlja, taj je dozvolio da ga vreme gazi, a Srbija sigurno neće da dozvoli da u mestu tapka, a kamo li da se vraća u mrak prošlosti. Srbija će da se bavi projekcijom i kreiranjem sopstvene budućnosti. To je politika Aleksandra Vučića i SNS, između ostalog i kada je reč o obrazovanju i vaspitanju. Kada pogledate šta su rezultati, šta su efekti, šta mogu da očekuju mladi ljudi koji prolaze kroz naše programe obrazovanja i vaspitanja danas. Vidi se već u ovom trenutku šta smo uspeli da obezbedimo radeći strpljivo i mudro implementirajući ta rešenja i u ovoj oblasti, između ostalog koju jeste osmislio i projektovao Aleksandar Vučić. Danas mi možemo da kažemo – ljudi nezaposlenost u ovoj zemlji, stopa nezaposlenosti pala je ispod 10%. Kada se sećate da se to desilo prošli put? Sigurno ne u vreme onih genija koji su u stanju da vam kažu ne treba vam fabrika u Obrenovcu ili ne treba vam auto-put u Obrenovcu koji danas jeste realnost i svako može golim okom da ga vidi, baš kao i tu i mnoge druge fabrike. Kojekakvi tajkuni poput Dragana Đilasa koji hladno izgovore – ne trebaju nama nikakvi auto-putevi. Pa, ne trebaju njemu, ne trebaju njemu i onima poput njega jer oni po Srbiji i ne idu. Njih ne zanima put ni auto ni bilo kakav drugi. Oni i ne znaju kako narod živi, oni i ne znaju kako Srbija izgleda. Uostalom kada putuju oni avionima putuju. Bitno im je ne šta treba narodu, nego šta treba tajkunima. Ali, kada se razmišlja na drugi način onda vam je, pa eto, prosto, ponekad smešno, mada je i gorak ukus tu prisutan kada slušate te ljude, genije za sve i svašta, ali izgleda samo pametne i samo uspešne kada je trebalo stotine miliona evra na svoje račune da nekako smeste, kao što je učinio upravo taj Dragan Đilas, a potpuno nesposobni, nezainteresovani za bilo šta kada je o narodu reč. Imaju li oni neki put da prstom pokažu i kažu – evo ovo smo mi uradili, ovo je od nas ostalo? Nemaju ni jedan. Zato im smetaju oni koji je izgradio svojim radom Aleksandar Vučić, koji je obezbedila politika SNS. Miloš Veliki koji kroz Obrenovac prolazi, ali i kompletan Koridor 10 i južni i istočni krak i sve ono što se tiče novih radnih mesta u ovoj zemlji, može samo da im smeta jer ih podseća na to ko su, šta su i šta su oni ostavili. A, to kako ćemo da projektujemo potrebe Srbije i kako ćemo na njima da radimo, između ostalog i kroz programe obrazovanje neposredno se tiče Strateškog plana koji nosi ime „Srbija 2025“ i koji jeste predstavio građanima ove zemlje lično predsednik države Aleksandar Vučić. Tu imate bukvalno sve elemente. Šta ćemo da radimo, kako ćemo da se brinemo za tu budućnost, kako da izgrađujemo. I kroz nove auto-puteve koji nam, da trebaju, svakako nam trebaju, kroz nove fabrike i investicije koje nam apsolutno trebaju i koje ćemo da privlačimo uspešno kao danas, pa i još uspešnije. Kroz onu elementarnu infrastrukturu poput kanalizacione za koju nikada nisu brinuli pripadnici bivšeg režima. Nije im na pamet padalo da urade bilo šta. Računaju valjda, nije postojalo deceniju pre mene, pa neće ni u ovim decenijama kada ja drmam, a šta će posle da bude to je tuđa briga. Vidite danas kada se o Srbiji staraju ljudi kojima je stalo. I ti projekti, te vrste infrastrukture ulaze u budžete i pronalaze se rešenja na svetkom tržištu novca da se to finansira, jer može da se uradi sve kada se brine, kada se razmišlja, ali kada se radi domaćinski pa može i da se finansira. I u tim planovima, strateškim planovima u programu „Srbija 2025“ nalaze se i naučno-tehnološki parkovi, ali i drugi objekti od krucijalno važne infrastrukture, kao što je reč o kliničkim centrima. Kada ih je bilo u ovoj zemlji, kada smo mogli da kažemo – evo vidite izgradili smo ih i opremili pre Aleksandra Vučića i SNS? Odgovor je jasno, apsolutno ih bilo nije na taj način nikada. Tu naravno i ovo obrazovanje ima svoje značajno mesto. Mladi ljudi mogu da očekuju da će zahvaljujući tim investicijama i tim planovima koji su sadržani u projektu „Srbija 2025“ moći da očekuju i mnogo više posla u Srbiji, ali i bolje uslove za život, svakako i bolji standard i projektovano je i najavljeno. Može Srbija tu 2025. godinu da sačeka sa još dodatno značajno boljim primanjima, prosečnim primanjima. Već danas kada pogledate nekih 500 evra u proseku ili nešto više od toga. Dosta je bolje kada se uporedi sa prosečnih 320 i nešto koliko je bilo u vreme bivšeg režima, tih ostataka žutog preduzeća Đilasa i ostalih. Može Srbija da dođe i do nekih 900 evra primanja u proseku ako bude taj plan sprovodila onako kako je predviđeno. Mogu značajno dodatno i penzije da porastu, koje jesu danas veće nego ikada, ali naravno svi kažemo treba da budu još veće, zaslužuju da budu veće. Ima ko da radi na tome da budu veće, ali treba da se pridržavamo toga što smo zacrtali i za šta imamo, a to smo do sada, verujem nedvosmisleno pokazali, imamo snage i imamo znanja da sprovedemo. Mogu naravno samo da pričaju bajke i da izmišljaju kojekakvi pripadnici bivšeg režima da sve to nije realno, da ne može Srbija za šest godina, zamislite, da dođe do proseka od 900 evra, ali u isto vreme, u istom dahu da izgovaraju zamislite ali ako oni budu na vlasti, kao da nikada nisu bili, kao da ne znamo šta su radili, ali samo ako oni budu na vlasti, e onda može za šest meseci do proseka od 1000 evra. Da li vam to zvuči kao da ima smisla? Da li to zvuči uverljivo? Ovi osmesi koje vidim, dobara su mi odgovor kako vam sve to zvuči. Naravno, da je reč o notornim budalaštinama, ne samo da nije bilo, nego je bilo tih 320 u proseku. Nego uporedite bukvalno šta god hoćete, koji god hoćete segment života, kakva je bio tada, a kakav je danas, pa da vidimo šta je koliko drugačije i bolje bilo, bolje samo za njih naravno. I, kada govore o tome da je nemoguće da se ostvari ovaj plan, pa evo, kažu im ekonomisti ovih dana, moguće, naravno, da je jeste. Imamo čak i primer u neposrednom okruženju, Rumunija je uspela da značajno poveća svoja primanja i svoj životni standard, a da nema ni tu vrstu investicija, tu vrstu strateškog ulaganja, niti onaj ritam rasta koji mi planiramo da ostvarimo. A kada o rastu govorimo, pa, šta je bolje, današnji rezultati koji kažu za prethodnu godinu celu 4,4% rasta u ovoj zemlji, ili prethodni kvartali u odnosu na ovaj trenutak u kome sada govorimo. To su sve rezultati koji nas stavljaju bukvalno u svetski vrh. Kada to uporedite sa ne rastom, nego minusom od tri zarez nešto u 2009/10. godini, potpuno vam je jasno da je Srbija danas drastično drugačija zemlja u pozitivnom smislu, drugačija zemlja. Ne samo da može, nego pošto je bilo pitanje ovde postavljeno danas, kako nas svet vidi i kako nas meri, da li to doživljavaju na ovaj način. Pa, nego šta nego doživljavaju. Kažu, nismo dovoljno vredni, misli neko na strani. Gospodine ministre, da li su zatvorena, mislim da sam i to čuo danas, Poglavlja 25 i 26? Pa, to je taj svet rekao. I to taj svet tako vidi. I te najbogatije, najuspešnije zapadne zemlje kažu, evo u toj oblasti, mi smo sigurno dovoljno dobri da nismo ništa lošiji od njih, u koje čemu još smo i bolji. Oni koji kažu da im smeta što nam priznanja odaju i MMF i Svetska banka i Evropska komisija, jer ih politički iz nekih razloga ne vole. Ja se nadam da vole bar UN, to valjda ne bi nikome smelo da bude sporno. Da li znate šta kažu UN? Ujedinjene nacije kažu i to su rekle pre nekih mesec dana, da je Srbija po njihovom parametru koji se zove indeks ljudskog razvoja trenutno od 189 država ukupno na svetu rangiranih 63. Da se nalazi u samom vrhu. Dakle, četiri kategorije postoje za taj ljudski razvoj, najrazvijenije, visoko razvijene, srednje i nisko. Mi smo tu na samom vrhu visoko razvijenih po tome što su oni izmerili i rekli su još zašto smo tu gde smo. Zbog izuzetnih rezultata kada je reč o finansijama i ekonomiji u prethodnoj godini, zbog izuzetnih rezultata u oblasti obrazovanja između ostalog. Dakle, to je odgovor na pitanje kako nas svet vidi, a može da nas vidi na taj način kada nas predstavlja poput predsednika države, Aleksandar Vučić, svi znate i ne moram to da vam govorim, koliko je lično doprineo tome da danas imamo na istorijsko visokom nivou odnose i sa političkim zapadom i sa istokom i sa bilo kim drugim u svetu. Takve rezultate u smislu odnosa i sa Evropom i sa Ruskom Federacijom i sa Narodnom Republikom Kinom, mi u ovoj zemlji nismo imali nikada, ali to je trebalo umeti da se obezbedi, to je trebalo znati da se napravi. Kada neko kaže reč je o dostojanstvu. Mnogo je veće dostojanstvo sestara u medicini danas kada imaju prosečnu platu od 50.000 dinara nego u ono vreme tajkuna i bivšeg režima kada je to bilo 30.000. Da se za dostojanstvo ne brinemo, lekara bez specijalizacije onda 50-ak hiljada, danas preko 76. Mnogo je bolje i veće dostojanstvo danas. I kada pričamo o svemu onome što to dostojanstvo treba da predstavlja i u čemu treba da se vidi. Pa, u tome kako nas svet gleda, napravite razliku. Kada je Srbija imala snage, kada je Srbija imala kičmu da zastupa svoje interese, po svim onim pitanjima koja su pomenuta u ovoj sali danas, kada je govorila -mi smo bili na pravoj strani, i onda kada se NATO na nas obrušio, 1999. godine. Za to ima hrabrosti danas, da to izgovara Aleksandar Vučić u njeno ime. Kada je Srbija imala snage da kaže - mi smo na strani našeg naroda koji je 1995. godine, na pravdi boga, u najvećem zločinu koji je zadesio Evropu posle Drugog svetskog rata, proteran iz Republike Srpske Krajine? Danas to kaže i govori, u godinama kada se o Srbiji stara Aleksandar Vučić. Nikada to nije bilo moguće za vreme bivšeg režima. Ako ćemo o dostojanstvu i po pitanju Srebrenice, sa svojim prijateljima iz sveta, zahvaljujući ponovo zalaganju naše politike, koju jeste predsednik države definisao, mi smo uspeli da se zaštitimo te strašne stigme. Oni, nekada, koji su ovom zemljom drmali, nikada se za to brinuli nisu. Mnogo, mnogo više dostojanstva, ali i uspeha u naporima da se to dostojanstvo zaštiti, Srbija ima danas. A koliko vidim iz današnje štampe, pored toga što brine za sebe, time što nabavlja avione, tenkove, oklopne transportere, evo je, stiže i šest sistema pancir S-1. Uporedite to sa Srbijom u kojoj se samo gledalo da se što više uništi i da se država što više oslabi, da bi neki svoje četiri firme snabdeli sa 619 miliona evra. Alal vera Đilasu i đilasima. Što se tiče onoga šta je alternativa ovoj politici… (Predsednik: Vreme ste prekoračili.) Poslednja rečenica. Alternativa ovoj politici, kada pogledate poruke bivšeg režima su poruke Aleksandru Vučiću, stavite celu glavu, ovo stiže s njihove strane, to su poruke da su samo mrtvi Vučići dobri Vučići. To su poruke koje stižu sa njihove strane. I ne zna se da li su glasnije ili više histerične onda kada Srbija beleži nove rezultate u ekonomiji, ili kada Aleksandar Vučić ličnom hrabrošću kaže - neće biti kriminala, neće biti korupcije, neće dileri da nam uništavaju decu, nego ćemo da se brinemo o svojoj budućnosti. E, ako je to alternativa, onda je građanima Srbije sve potpuno jasno i oni kažu - hoćemo državu okrenutu svojoj budućnosti, hoćemo politiku Aleksandra Vučića, a tajkuni, Đilasi, Šolaci, Miškovići, idu u najdublji mrak prošlosti, gde im je i mesto. Hvala.
Hvala. Reč ima Mladen Šarčević. Izvolite, ministre.
Zahvaljujem narodnom poslaniku što je postavio pravo pitanje i temu čemu uopšte uvođenje JISP-a. Znači, zaista, ako se zemlja u potpunosti digitalizuje, ako su nam uzori Finska, Estonija, Singapur, Južna Koreja i Kina, koja je džin u obrazovanju i čemu hoćete, onda je zaista to pitanje suvišno. Da ga možda neko drugi uvodi, možda bi bilo najbolje na svetu. Ali, ta pojava nekog nihilizma, da sad šta god se radilo sa strane koju drži pozicija i vlast da ne valja, samo zato što ona radi, to je ona priča da staviš naočare da ne vidiš most, auto-put, fabriku i sve drugo. Ali, ne znam čemu vodi sama pomisao da ako neko obeća prosvetnim radnicima odmah za šest meseci 700 evra, pa, imao je priliku. Ali, iz kojih 700 evra? Pa, od tuđih para. Ti moraš da napraviš prvo pare, pa da onda daš svojih 700 evra, a ne da vidiš da je neko drugi napravio, pa ćeš sad tamo gde je on mislio da uloži, ti, da kažeš da je pametnije da se skine, da bi ispao ti važan i pametan i dao 700 evra. Taj besmisao je svakodnevni. I sve ovo što se radi, ne radi se zarad njih, radi nekih medija, radi se zarad dobrobiti dece i omladine Srbije. Bar sam ja tako doživeo svoju funkciju i ulogu koju radim. Ali, imate priliku, recimo, da mi smenimo direktorku jedne osnovne škole u Šapcu, zamislite zašto - potkradala sistem, 14 strana izveštaja republičke inspekcije, dva lažna odeljenja, pride tri lažna radna mesta, manipulacija sa decom sa posebnim potrebama, to su oni IOP-i, kada dobijete bolju zaposlenost i tu dobijete negde osam ljudi više, puta 12 meseci, puta bruto plate, to je od sedam do devet miliona para. Znači, potkradanje budžeta. Za to se krivično odgovara. Ne, videćete gradonačelnika Šapca, sadašnjeg, da uporno po tamo onoj regiji zamagljuje i stavlja neke čudne naočare i objašnjavaju da to nije tačno. Pa, na sajtu Ministarstva imate republičku inspekciju, pa ako njoj ne verujete, ne znam kome verujete. Tamo sve piše tačno šta je žena radila. Da je cela priča još tačnija, u novembru mesecu stopiramo račun škole, da isprave to, jer to ne može da se radi. Kad bude taj JISP, ne može da se radi to, nema potkradanja sistema. Mi smo uštedeli preko milijardu samo na platama prosvete, ali nismo je samo vratili u budžet, dobili smo na hiljadu drugih načina da poboljšamo rad sistema - uveli smo taj jednosmerski rad, uveli reformu gimnazije, to je nova zaposlenost, to zahteva druge ljude. Ali, ako potkradate sistem, onda nemate to. I neko stane u političku zaštitu nečega što se ne brani. Verovatno će ići krivična prijava. Neko brani da je to iz političkih razloga. Možete misliti. Recimo, 16 puta ja objasnim jednom poslaniku koji ne dolazi na svoj posao, ja objasnim da on kao pravnik mora da zna da ministar nema instituciju zapošljavanja nikoga, toliko bi morao da zna. I uporno ću, stoti put da kažem, ja održim 16-og pres konferenciju i dam mu podatke republičke inspekcije za svako radno mesto u Ćurpiji, visokoj školi, i to nije dovoljno. Ponovo čovek juče, kao Švaba tra-la-la, ja ne znam na kom to času je on učio, koji predmet je učio i koji fakultet je završio. Zaista sumnjam u njegovo inicijalno obrazovanje. Ni dokazi, egzaktni dokazi, ja sam sve novinare uputio da direktno odu do republičke inspekcije, da sve podatke uzmu, dobiće sve, od a do š, i to kao nije važno i nije dovoljno. Znači, taj besmisao da JISP ne treba, ne valja, to je nihilizam. To je onaj Ludski pokret, da rušimo mašine. Kako ćemo da vrednujemo kvalitet rada u visokom obrazovanju, da vas pitam? Hoćemo li da proveravamo nekom dodatnom maturom svakog studenta koji završi fakultet? To ne radi niko u svetu. Postoje druge vrste indikatora. Jedan su poslodavci, jedan je internacionalizacija, a jedan stičete kroz ono a šta je taj mladi čovek završio i gde to poslodavac vidi. Ne morate mu znati ime i prezime. Biće zaštićen. Imate JOB, vi vidite pojavu. Vidite da je taj studirao efikasno, da je dao u roku fakultet, da ima visoke ocene, da se dobro zaposlio, kod dobrog poslodavca, ima veliku platu. E, to je pokazatelj mladim ljudima koji fakultet da upiše a koji da ne upiše. Uz strogu primenu pravila da li imaš finansijsku podlogu, da li imaš bankarsku garanciju, da li imaš dovoljno kadra. Pa, znate li koliko je samo pooštrena politika akreditovanja fakulteta, studijskog programa? A šta će taj JISP da kaže? Pa, direktno će biti veza NAT. Ovde smo ga osnovali, Zakonom o visokom, telo za akreditaciju, nacionalno, koje je nezavisno, da će reći da sad vi podnosite listu profesora koji već rade na 15 mesta. Da, sad sistem pocrveni, vidite da to ne može. Otuda ćete videti da će se ta slika pristojnosti i kvaliteta i na visokom vrlo brzo pokazati. Zato smo krenuli od strukovnog. A tek da ne govorimo o tome koliko ima kuhinja, koliko ima terena, koliko ima čega i kako brzo imati analitiku. Sada, dok dobijete podatke analitičke za nešto, diskutabilno je da li možete da ih iskoristite, su teške priče sa mnogo ljudi, tako da o tome možemo da pričamo satima šta je JISP, šta rade ljudi koji negiraju sve ono što se kvalitetno uradi. Pa, neka ga uradi ko god hoće kvalitetno. Za ono što je dobro, skidaj kapu. Kritikuj ono što ima smisla. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Dobro, gospodine ministre, šta je taj, Balša Božović je u pitanju, jel tako, završio, ja iskreno ne znam. Verovatno je teško i njemu da da odgovor na to pitanje, ali čini mi se da sam čuo i znam da je to što je završio, završavao nekih desetak, ako ne i nešto više godina, ako je o studijama reč, i da je nekako uspeo da završi više od polovine svog školovanja nekako u mesecima pre nego što je trebalo da postane poslanik u ono njihovo vreme, kako takođe ne znam, ali kažu da ga na spisku, zvaničnoj evidenciji koja postoji, onlajn studenata Pravnog fakulteta nema. Kako ga nema ako je to završio, tako ne znamo, ali sve je to vrlo malo važno pošto je reč o vrlo malo važnom čoveku. Ono što jeste bitno, kada pričamo o modernizaciji, između ostalog i u ovoj oblasti o kojoj govorimo danas, pa reč je o dobrim koracima na ostvarenju onoga što mi zovemo ostvarenjem srpskog sna, a taj san je projektovan, osmišljen upravo za te mlade ljude koji se školuju danas, koji će sutra da rade, koji će da budu angažovani negde na tržištu u nekoj dobroj, uspešnoj firmi, koja je ovde došla zahvaljujući investitorima koji su Srbiju prepoznali ili će možda čak formirati svoje kompanije, što bi bilo još i bolje i lepše, pa da onda druge mlade ljude angažuju i zajedno sa njima rade i stvaraju. Njima su namenjene sve te investicije o kojima primam. Za njih su predviđena povećanja standarda i kada je reč o platama i sve drugo. I ovih 900 u proseku da bude samo nešto što će biti orijentir, a da pokušaju svi oni da napadnu i bolje od toga, da se nadaju, a imaju i sa čim, imaju realnog osnova da očekuju da će biti i više i bolje od toga. To će nam omogućiti rast o kome će, između ostalog, u Davosu da govori Aleksandar Vučić, da objasni kako to Srbija uspeva da tako dobre rezultate ostvari kada je reč o rastu, a reč je o skupu na kome će, naravno, govoriti Donald Tramp. Jasno vam je na kome se mestu govori i koliko su važne stvari koje se pokreću tamo. Taj srpski san treba da podrazumeva i podrazumevaće i dobre načine da ti mladi ljudi ne samo rade, nego imaju i način da osmisle kako žive sa svojim porodicama, razmišljaju o tome da dobiju stanove, u čemu će država da im pomogne, kupe svoje prve automobile, u čemu će država da pomogne, dakle, sve ono što je danas u Srbiji realnost, zahvaljujući politici Aleksandra Vučića i Srpske napredne stranke.
Zahvaljujem. Reč ima Muamer Zukorlić. Izvolite.
Dame i gospodo, poslanici Stranke pravde i pomirenja svim zakonskim predlozima daju veoma ozbiljan značaj, posebno kada su u pitanju zakoni i teme koje se tiču obrazovanja. U tom pogledu smo do kraja zainteresovani da i ove i postojeće i druge zakone unapređujemo i zato ćemo ovim promenama i predlozima dati potrebnu podršku na glasanju. Želim, takođe, izraziti zadovoljstvo što je Vlada Republike Srbije imala sluha za ono što smo više puta tokom protekle godine potencirali, a to je zahtev da se najpre u obrazovanju ukine zabrana o trajnom zapošljavanju. Moram reći da je to veoma radosna vest i da se ona veoma pozitivno odrazila na terenu. Svakako da sada treba pristupiti operacionalizaciji te odluke i prilično nagomilane probleme sprovesti na najkvalitetniji način. S druge strane, uz sve ovo što se čini sa pozicije Narodne skupštine, sa pozicije Vlade u cilju unapređenja sistema obrazovanja na zakonskom nivou, kao i u primeni ovih zakona, ono što želim potencirati, ja mislim da i dalje nedostaje, to je podizanje obrazovanja na strateški najvažniji nivo. Dakle, i ovo što se radi je ozbiljno, ali mi i dalje u celokupnom društvu, sa svim kapacitetima države do samog vrha, ipak imamo teme ekonomije, posebno makroekonomije i druge privredne i društvene teme, posebno privredne, kojima se najveći značaj pridaje. Slažem se da je to važno, pogotovo se slažem da je to bilo važno proteklih nekoliko godina kada je bilo neophodno sanirati sunovrat privredni kojem smo bili izloženi. Međutim, ono što treba naučiti i od drugih zemalja, ali isto tako i iz prošlosti, samo zemlja, odnosno države i društva koja obrazovanje stave na najviši stepen strateške važnosti osiguravaju dugoročnu budućnost i prosperitet u toj budućnosti. Vi možete u privredi i drugim sličnim granama praviti određene zaokrete, zaustavljati negativne trendove brže nego što to možete u obrazovanju. Obrazovanje se mora vratiti, odnosno staviti na taj nivo i u pogledu načelnog statusa i u pogledu budžetskog statusa i u pogledu regrutiranja svih mogućih potencijala. Ono još nema taj status. Mi treba sa tim da suočimo i treba prosto sve snage da ujedinimo. Kada je obrazovanje u pitanju, to bi trebala biti grana i oblast u kojoj se nadilaze i partijske i druge partikularne razlike. Mislim da imamo solidan potencijal i u Ministarstvu i u Vladi i u samoj Skupštini, ali u političkom smislu fali još jedan korak. To je sada moguće principijelno definisati u strategiji obrazovanja, koja se već krenula pripremati. Ali, ne radi se ovde o formalnom pozicioniranju, ja ovde govorim o suštinskom. Ono kako glasno govorimo o ovim makroekonomskim temama i koracima, tako treba da govorimo o obrazovanju, da prosto shvatimo do kraja da i privredna linija napretka i opšte društvena i demografska i kulturna i sve moguće linije napretka su vezane za obrazovanje. Dakle, to je temelj budućnosti i u kulturnom i u privrednom smislu. Tu oblikujemo generacije, tu podižemo ljude. Fali nam tu još nekoliko koraka. Sa pozicije politike, sa pozicije vrha države, sa pozicije svih akademskih kapaciteta, sa pozicije privrednih kapaciteta, tu bi morali biti glasniji i odlučniji, jer verujete da kasnimo u tom smislu. Nama sistemske stvari solidno funkcionišu, ali na rang listi obrazovanje treba da nam zauzme prvo mesto, suštinski, iskreno, teorijski i principijelno. Hvala vam.
Reč ima ministar.
Nisam mislio, ali ste me ponukali i ova vaša rečenica meni već odavno zveči u glavi, a to je suštinska važnost. Ja koristim drugi izraz. Često pominjemo frazu društvo zasnovano na znanju. Ja bih voleo da je ovo strateški tačno i da društvo zasnovano na znanju nije fraza. Kad se to dogovorimo, bićemo kudikamo naprednije društvo, ličićemo na skandinavska i druga, ali samo trebamo da rešimo. Znači, da bi bilo zasnovano na znanju, onda ono mora biti i kvalitetno, sveobuhvatno, pravedno i da ne nabrajam još epiteta pomnogo. Ali, delim svaku misao koju ste izgovorili.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Ana Karadžić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre Šarčević sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, obrazovanje je stub razvoja našeg društva i kao takvo je zaista prepoznato od Vlade Republike Srbije. Ministre, treba istaći činjenicu da su reforme koje ste sproveli u obrazovanju ocenjene sa najvišim ocenama, i to možemo videti kroz Poglavlja 25 i 26, koja su jedina zatvorena. Takođe bih pohvalila vaše veliko zalaganje za obnovu i rekonstrukciju školskih objekata. Napomenula bih da je u poslednje tri godine obnovljeno oko 900 objekata, što je zaista veliki broj. Takođe bih pohvalila napor uložen u izgradnju mreža škola. Dakle, govorim o onim školama koje su veoma udaljene. Đaci koji žive izvan gradova nisu zaboravljeni, već je omogućeno njihovo sigurno školovanje. Pred nama su predlozi zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija. Omogućava povezivanje sveta rada i sveta obrazovanja. Od ovog zakona koji smo doneli prošle godine, oformljena su sva radna tela koja su bila potrebna, to je dobro, ali to nije jedini korak. Podjednako važna etapa jeste i razvoj svih njegovih delova, neophodna usklađivanja i usaglašavanja potreba različitih institucija u sistemu, ali verujem da na tome efikasno i konstantno radite. Nacionalni okvir kvalifikacija ukazuje na mogućnost za pristup obrazovanju, za mobilnost i napredovanje i profesionalni razvoj. Naravno, obzirom da decenijama unazad nismo ulagali dovoljno u obrazovanje, to se ne može desiti preko noći, ali je važan kontinuirani rad i efikasni, koji sprovodite i konkretne rezultate ovog velikog i važnog unapređenja obrazovanja će svakako građani osetiti u narednoj godini. Pred nama su i predlozi zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovnim sistemima obrazovanja i vaspitanja, o dualnom i srednjem obrazovanju. Svi ovi zakoni poboljšavaju uslove obrazovanja. Govorili smo i digitalizaciji prethodnih godina unazad, počev od elektronske uprave. To se sada sprovodi i kroz obrazovanje, kroz jedinstveni informacioni sistem prosvete. Zatim, važno je naglasiti značaj profesionalnih praksi, koje se ostvaruju kako u školi, tako i kod poslodavca kroz rad. Ovo je posebno značajno za poslodavce, jer stvaraju mogućnost da određuju profile za potrebna radna mesta već tokom školovanja đaka i studenata. Naš cilj jeste da zadržimo što više mladih ljudi u zemlji i da ih podstaknemo, one koji su otišli, da ih podstaknemo da se vrate. Ja sam imala priliku da slušam panel na kome ste vi prisustvovali, a to je kako zadržati mlade u Srbiji. Prošle godine se odigrao taj panel. Govorili ste o tome da je Srbija decenijama unazad bila u ratovima, inflacijama i sankcijama. Uglavnom ljudi kažu da je to jedan od najvećih razloga zbog kojih danas imamo mlade koji danas odlaze iz Srbije. Međutim, vi ste takođe istakli činjenicu da se to dešava i zemljama u okruženju koje nisu bile u tim uslovima, kao npr. u Bugarskoj. Dakle, moramo se pomiriti da trend odlaska, osim iz tih razloga, takođe zbog na neki način otvorenog tržišta prema Evropi, ali i saradnja sa EU. Odlazak mladih kadrova mi pripisujemo i lošoj politici koja je vođena u prethodnoj deceniji. Vlada Republike Srbije je, hvala Bogu, ozbiljno shvatila svoj zadatak, radi na poboljšanju prosečne zarade u Srbiji. Svake godine se povećavaju plate, koliko to bilans budžeta omogućava i dozvoljava, a kroz zakone iz obrazovanja usvajamo mogućnost za konstantno i celoživotno učenje, što je nama veoma važno. Takođe, otvorena su i tržišta poput „malog Šengena“, o kojem smo skoro imali priliku da govorimo i doći ćemo do radnika koji su nam potrebni, kako ste jednom takođe napomenuli, najveći deficit nije u visoko obrazovanim ljudima, već u profilima poput majstora i vodoinstalatera itd, što ćemo ovim „malim Šengenom“ imati priliku da popravimo. Za kraj, znam da vaše ministarstvo nije nadležno, ali takođe obzirom da se radi o obrazovanju, ja moram da naglasim koliko se ulaže i u vojno obrazovanje, da je u prethodnoj godini uloženo je oko 300 miliona dinara u obnavljanje Vojne akademije, zatim oko 180 miliona u Vojnu gimnaziju i to zaista jeste odraz rada i truda koji Vlada Republike Srbije ulaže u celokupno obrazovanje zemlje. Takođe su podignuti standardi kadeta, polaznika Škole nacionalne odbrane, renoviranje sportskih centara, streljana, terena itd. Mi se nalazimo u izbornoj godini, rezultat prethodnih godina je zadovoljavajući, kažemo zadovoljavajući, zato što znamo da možemo mnogo bolje i da je potrebno samo da nastavimo ovim putem. Građani zasigurno osećaju boljitak kada govorimo o obrazovanju u svim sferama i u svim nivoima obrazovanja. Sigurna sam da ćemo imati prilike da ovu politiku nastavimo u narednom periodu, a ono što ste malo pre rekli jeste da je potrebno da imamo društvo koje je zasnovano na znanju i to je sigurno najbolji put za boljitak svih građana. Poslanička grupa Pokreta socijalista, Narodne seljačke stranke i Ujedinjene seljačke stranke u danu za glasanje podržaće sve predloge. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, uvaženi narodni poslanici, ovlašćen predstavnik poslaničke grupe SPS izneo je jasan stav naše poslaničke grupe i na argumentovan način obrazložio zbog čega će poslanička grupa SPS podržati sve predložene zakone iz oblasti obrazovanja, a koji su predmet debate današnjeg skupštinskog zasedanja. Iz seta predloženih zakona, o kojima danas govorimo, ja želim posebno da se osvrnem na Predlog zakona o žigovima. Naime, nakon desetogodišnje primene važećeg zakona, predlaže se novi sa namerom da se uredi i unapredi postupak u ostvarivanju prava i zaštite u oblasti žigova, a u skladu sa najboljim praktičnim iskustvima i pozitivnim pravnim rešenjima. Predložen zakon je izuzetno važan i iz domena je zakona kojima se štite prava intelektualne svojine. Podsetiću vas da samo pre nekoliko meseci usvojili važne zakone kojima se unapređuje pravna zaštita i nekih drugih oblika intelektualne svojine, kao što su patenti, autorska i srodna prava i topografija poluprovodničkih proizvoda. Zato za novi Zakon o žigovima mogli bismo reći da je on u stvari nastavak dobre prakse i posvećenosti resornog ministarstva i Zavoda za intelektualnu svojinu u postupku predlaganja pravnih akata kojima će se ostvariti najviši stepen zaštite svih vidova intelektualne svojine. Predloženim zakonom propisuje se precizan pravni okvir u postupku registrovanja i zaštite žiga kojim se zapravo pravno reguliše znak, a koji u prometu služi za razlikovanje roba ili usluga jednog fizičkog ili pravnog lica od iste ili slične robe ili usluga drugog fizičkog ili pravnog lica. Izuzetno je važno to što žig kao pravno zaštićen znak, reč, logo ili njihova kombinacija može biti validan neograničeno dugo naravno pod uslovom da se ispravno koristi i održava. Uz to, važna je i činjenica da zaštićen znak povezan sa popularnim imenom, tj. brendom može biti od ogromne važnosti za vlasnika. Naime, pravna zaštita roba i usluga putem žiga iako nije obavezna uvek je dobrodošla jer nudi brojne koristi za njegovog vlasnika kao što je na primer isključivo pravo titulara ili monopola da svojim žigom obeleži svoju robu ili svoje usluge u prometu i na teritoriji zemlje gde je ta zaštita priznata. Koliki je značaj žigova najbolje se može uočiti kroz posmatranje potrošačke kulture jer registrovan žig često je garancija kvaliteta, ali i eventualnog životnog stila. Stoga nema dileme, žig je moćno komercijalno oruđe za osiguravanje prepoznatljivosti na tržištu, sigurno i stabilno poslovanje, postizanje dobrih ekonomskih i ukupnih poslovnih rezultata. Da je to tako ilustrovaću samo jednim primerom svima nama dobro poznatom, a to je čuveni zaštitni znak „Koka Kole“ koji ima svetsku reputaciju i prepoznatljivost, dugu tradiciju i deo je poslovne politike i uspeha ove kompanije. U Srbiji u proteklim decenijama i godinama naše kompanije i pojedinci ostvarili su pravo zaštite žiga. Od dvadesetih godina prošlog veka kada je ustanovljen Registar žigova u našoj zemlji do danas registrovano je oko 75 hiljada žigova, od kojih je njih oko 25 hiljada još uvek u važnosti. Inače, najviše žigova imaju velike kompanije koje imaju u stvari dugu tradiciju u zaštiti poput na primer „Galenike“, „Soko štarka“, „Pionira“, „Bambija“, „Jafe“ iz Crvenke, „Merime“, danas „Henkela“ iz Kruševca i drugih. Ove kompanije su vlasnice i najstarijih žigova registrovanih u našoj zemlji koji su još u važnosti, ali moram da kažem i to da među njima ipak najstariji žig je žig kompanije „Merima“, danas „Henkel“ i to za naše sapune, pri čemu je posebno poznat zaštitni znak ili žig za dečiji sapun. Sve ovo nedvosmisleno govori da se radi o izuzetno važnom Predlogu zakona. Novi Zakon o žigovima mogli bismo reći da je savremen i moderan, pa i evropski jer je usklađen sa brojnim propisima koji su iz ove oblasti, aktuelni su i u primeni su u zemljama članicama EU. Pored neophodnih usklađivanja sa relevantnim međunarodnim dokumentima izuzetno je dobro i to što se ovim zakonom uklanjaju nedostaci terminološke prirode, a koji su ukočeni u toku primene važećeg zakona. Važna novina ovog zakona je ta što se uvodi sistem prigovora u postupku ispitivanja prijave žiga, pored sistema prigovora, odnosno sistema ispitivanja razloga za odbijanje prijave žiga po službenoj dužnosti. Ovo predloženo rešenje je u skladu sa pozitivnim zakonodavstvom i s tim u vezi dobrim praktičnim rezultatima u zemljama EU. Dobro je i što se ovim zakonom propisuje obaveza uvođenja elektronskog registra žigova čime se moderna dostignuća informacione tehnologije integrišu i u ovu izuzetno važnu oblast zaštite intelektualne svojine. Uz niz i drugih novina koje donosi predloženi zakon, a koje će zasigurno imati pozitivan efekat na brže, bolje i efikasnije ostvarivanje prava zaštite žiga, smatram da je izuzetno važno i to što se zakonom reguliše efikasan i precizan postupak u slučaju povrede prava žiga. Takođe, sva predložena rešenja u ovom zakonu su, nema sumnje u funkciji jačanja pravne sigurnosti nosioca prava, kako u momentu registrovanja žiga, tako i u slučajevima pokretanja postupka kada je to pravo ugroženo. Ali, ne treba izgubiti iz vida da ovakav pristup izradi ovog zakona svakako je i u funkciji jačanja tržišne konkurencije i to poštene tržišne konkurencije na našem tržištu. U tom smislu, uverena sam da će poseban doprinos, istina indirektan, primene ovog zakona biti stvaranje novih privrednih subjekata u našoj zemlji. Zbog toga, kao i zbog svega onoga što sam već istakla, poslanička grupa Socijalističke partije Srbije podržaće Predlog Zakona o žigovima, kao i sve druge predložene zakone iz oblasti obrazovanja, a koji su predmet današnje skupštinske debate. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem. Kao što ste već čuli, poslanici stranke Pravde i pomirenja podržaće sva predložena zakonska rešenja. Ono o čemu želim govoriti delom je obuhvaćeno nekim današnjim diskusijama, a takođe i inspirisano skorašnjom raspravom o obrazovanju na jezicima nacionalnih manjina, koje organizuje Odbor za obrazovanje Skupštine Srbije, koje je zaista bilo važno i kvalitetno. Apropo ovog suštinskog u obrazovanju, konkretno odnoseći se na obrazovanje na bosanskom jeziku, kao narodni poslanik i kao većnik tog Bošnjačkog nacionalnog veća, prisustvovao sam tom javnom slušanju, međutim od većine ostalih nacionalnih saveta koji organizuju ili planiraju organizovati nastavu na jezicima nacionalnih manjina, na moju žalost ispred tog Bošnjačkog nacionalnog veća nije bilo prisutnih. Zapravo tamo gde je trebalo razgovarati o kvalitetu i svim onim nesporazumima koji se nalaze na relaciji između Ministarstva i tog organa koje je ispred Ministarstva opet zaduženo za implementaciju nastavnog procesa na jeziku Bošnjačke nacionalne zajednice. Sa druge strane taoci takvog jednog odnosa jesu opet, đaci i njihovi roditelji, odnosno građani Republike Srbije. To je meni bio još jedna poseban signal da i na tom najvećem nivou i ako smo kao većnici mnogo puta inicirali raspravu o tome u tom organu, da u stvari to veće nema kapaciteta, niti želje da popravlja taj način obrazovanja i da mi u tom veću nemamo nekoga ko može izneti taj obrazovani proces. Međutim, ono što je problem, to veće je samo jedan od organa ove države i konkretno u ovom slučaju Ministarstva obrazovanja koje je zaduženo delom za implementaciju te nastave. Krovna institucija jeste Ministarstvo obrazovanja. Ministarstvo ne bi smelo dozvoliti da ukoliko imamo dekadencu i autodestrukciju u jednom organu, koji je uz to i njen partner i pomoćni organ vlasti, takav nonšalantan odnos prema građanima Republike Srbije, a pre svega prema đacima i njihovim roditeljima ne bi smelo dozvoliti da pripadnici nacionalnih zajednica koji izučavaju maternji jezik prema programu svoje nacionalne zajednice budu taoci takvog jednog odnosa. Mi smo danas u situaciji da imamo dobar zakonski okvir koji je zaista kvalitetan, ali i da imamo suštinski lošu postavljenu koncepciju i izuzetno slab kvalitet te nastave, konkretno kada se tiče nastave na bosanskom jeziku, što dovodi do osipanja svakog puta onih đaka koji se odlučuju ili njihovi roditelji za takvu vrstu nastave. Tu imamo neku igru. Između Ministarstva koje optužuje zato Bošnjačko nacionalno veće i sa druge strane Bošnjačko nacionalno veće koje optužuje Ministarstvo i neke druge organe da su oni krivi. U suštini, trpe đaci, trpe nastavnici, trpe roditelji, trpe građani Srbije. Ministarstvo bi zaista moralo, jer mi smo se uverili da od te garniture koja je u tom veću, koja krši sve moguće zakonske regulative i po pitanju implementacije nastave na bosanskom jeziku, ministarstvo bi moralo preduzeti odgovornost i uvesti na neki način red i u taj vid obrazovanja, da se ne desi više da đaci bošnjačke nacionalnosti udžbenike za drugi, šesti razred, recimo dobiju sa dva ili tri meseca zakašnjenja, da već dođu pred kraj prvog polugodišta da nemaju udžbenike iz kojih pohađaju nastavu, da nemaju lektiru, da nemaju elementarne uslove za normalan rad. Dakle, mi ovde ne želimo da amnestiramo ni veće, ali isto tako deo odgovornosti ima i ministarstvo koje je dozvolilo da se ti u tom Bošnjačkom nacionalnom veću zaduženi za ovaj vid obrazovanja odnose na taj način prema đacima i prema nastavnicima, a i prema njihovim roditeljima. Hvala.
Reč ima ministar Šarčević.
Poštovani narodni poslaničke, zaista malo pogledajte koje su čije nadležnosti. Govorite o nacionalnim savetima manjina, nije moja nadležnost. Ima drugo ministarstvo. Ja ne mogu da arbitriram ko će tamo biti u bošnjačkoj zajednici prvi, drugi, treći, ko će rukovoditi vašim nacionalnim većem. To vidite sami sa sobom. Ono što je praksa države Srbije, što je pripisana evropska praksa jeste da roditelj bira na kom će jeziku dete slušati nastavu. To je nešto što ne dozvoljavam, ne bošnjačkoj, ni bugarskoj, ni bilo kojoj manjini da uvede svoje pravilo. Ubedite Savet Evrope da promeni pravilo, pa će i Srbija. Znači, to ne stoji. Apsolutno ne stoji. Godine 2016. sam potpisao akt o bosanskom jeziku kao prvi akt koji sam potpisao. Sa druge strane, tek sada je procedura osnivanja u visokoškolskim ustanovama, katedri koje će to da rade. Znači, opet to nije moja inicijativa, niti treba da bude moja. Znate i sami gde ta priča stoji i kako ide. Te nemojte Ministarstvu prosvete ništa staviti na teret ovde, jer zaista nit luk jedemo, nit luk mirišemo. To je zaista nešto što trebate da sednete unutar bošnjačke zajednice bez prepreka, čiji god da su tamo odbornici i šta god bilo. Mene možete pozvati u goste, ja sarađujem sa svima. Isto ću vam ovo reći. Ja sam ovo i u Pazaru govorio isto. Znači, ne može zato što nekom odgovara, ne odgovara, a ja svaku primedbu na svoj račun i na tim ću da uzmem. Ovde mogu samo sebe da stavim u misiju dobre volje, jer znam da ste donekle u pravu, ali ne mogu da uzmem da sam nadležno ministarstvo, ja samo participiram u delu obaveza prema nacionalnim savetima, kao što znate, a udžbenici su tek sledeća karika, opet zavisni od nacionalnog saveta.
Pravo na repliku, narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Hvala. Uvaženi ministre, slažem se sa vama da nije ministarstvo to koje će odlučivati ko će biti izabran u organima bilo kog nacionalnog saveta ili veća, pa i Bošnjačkog nacionalnog veća, ali ukupno obrazovanje u osnovim školama, u srednjim školama jeste u nadležnosti i pod ingerencijama Ministarstva prosvete. Bio sam konkretan i upravo sam o tome govorio, jer smo mi svesni da ako neko, bilo ko, ne ispunjava svoje obaveze kada je u pitanju ovaj segment obrazovanja, kada ne zadovoljava ni kvalitetom, ni suštinski, a vrlo često ni formalno, onda mora postojati neki organ, u ovom slučaju bi to bilo ili trebalo biti, koji je iznad tog ko je niži organ, ko će to dovesti u red. To bi trebalo biti ministarstvo. U tom segmentu vidim odgovornost ministarstva koje prosto, a i razumem zašto, jer je ovo vrlo senzibilno, verovatno bi vam se spočitalo da se želite mešati u nacionalne interese drugog naroda. Međutim, mi kao građani i kao naša deca su konkretno taoci takvog odnosa. Ja kao roditelj, čija deca pohađaju nastavu na bosanskom jeziku, imam problem kako da objasnim svom detetu da, zato što ono izučava nastavu na bosanskom jeziku, nema udžbenike, a njegov drugar koji izučava, iz istog razreda, izučava nastavu na srpskom jeziku ima udžbenike. Tu nisu krivi ni roditelji ni đaci, već taj neko ko je morao da snosi posledice zašto nije to odradio, i ako nije odradio moramo imati neki mehanizam kako da mi izađemo u susret đacima i roditeljima. Ja se u potpunosti slažem sa vama da je to primaran deo obaveza koje u izvršnom smislu treba bošnjačko nacionalno veće, odnosno stručna tela tog veća raditi, ali nažalost, šta se dešava, kao u ovom slučaju, kada su oni nesposobni, nespremni, ili ne znaju to da urade, država mora naći neki mehanizam da jednostavno đaci koji žele da slušaju nastavu na tom jeziku i imaju tu mogućnost i da preuzme, ne znam ni ja, privremenu meru da se ne steknu drugačiji uslovi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Kolega, izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, nije teško konstatovati činjenicu da sistem obrazovanja i vaspitanja je veoma složen sistem koji zahteva neprekidno praćenje i analizu, proveru kroz praksu uvedenih novina, tako da je ono realno zapravo u stalnom procesu nadgrađivanja i premeravanja potrebama vremena koje neminovno donosi nove okolnosti i zahteve kada je reč o obrazovanju, kada je reč o ovoj oblasti. Iz ovog razloga danas na dnevnom redu imamo set zakona iz oblasti obrazovanja i vaspitanja, a ja ću se osvrnuti na Predloge zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, na izmeni i dopuni Zakona o srednjem obrazovanju i Zakona o dualnom obrazovanju. Kada je u pitanju krovni zakon iz oblasti obrazovanja Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, najznačajnije izmene odnose se na oblast vođenja evidencija u obrazovanju i vaspitanju, odnosno na uspostavljanje jedinstvenog informacionog sistema za ceo obrazovni sistem, a njime će biti obuhvaćeni svi učesnici obrazovanja od predškolskog, osnovnog do visokog obrazovanja, kao obrazovanja odraslih, kao i učeničkog i studenskog standarda. Ove izmene zakona predstavljaju i usklađivanje sa odredbama Zakona o zaštiti podataka o ličnosti koje su u avgustu 2019. godine stupile na snagu. Svaka obrazovna ustanova, visokoškolska ustanova, odnosno ustanova učeničkog i studenskog standarda vodiće svoju evidenciju u elektronskom obliku o deci, učenicima, odraslima i studentima obuhvaćenim formalnim obrazovanjem, zatim o roditeljima, odnosno drugim zakonskim zastupnicima učenika i studenata, kao i o zaposlenim u obrazovanju. Ministarstvo prosvete će objedinjavati sve te evidencije u okviru jedinstvenog informacionog sistema, obrađivati podatke, formirati registre, čuvati podatke i štiti ih od zloupotrebe. Dakle, eto, i u sektoru obrazovanja formira se centralna elektronska baza podataka koje će ministarstvo voditi kroz sedam registara. Da bi se ispunile zakonske obaveze o zaštiti podataka o ličnosti, uvodi se jedinstveni obrazovni broj, koji će se dodeljivati svakom detetu, učeniku odraslom i studentu, na zahtev ustanove, odnosno visokoškolske ustanove u posebnom automatizovanom postupku, preko jedinstvenog informacionog sistema u obrazovanju. Ovaj broj se uvodi od predškolskog obrazovanja i pratiće se nadalje, odnosno pratiće i njegovog nosioca kroz sve nivoe i oblike obrazovanja i vaspitanja i formalnog i neformalnog. Putem jedinstvenog obrazovnog broja se omogućava pristup podacima o svakom korisniku i zato se on mora na adekvatan način bezbedno čuvati i dostaviti detetu i učeniku preko roditelja ili zakonskog zastupnika, a odraslom ili studentu lično. Dobro je da na jednom mestu država ima sve podatke o svim licima koja se obrazuju u Srbiji, o nivoima obrazovanja i vaspitanja, ustanovama u kojima su se obrazovali, jezik obrazovanja, o postignućima, nagradama, vladanju, obrazovanju po individualnom obrazovnom planu i druge zakonom precizno utvrđene podatke. S druge strane, treba biti oprezan sa drugim podacima iz registra koji se odnose na socijalni status i položaj učenika, odnosno deteta učenika, studenta, odnosno njihovih roditelja. Izmenama ovog zakona sagledavaju se uočeni problemi u sprovođenju inkluzivnog modela obrazovanja, kojim su obuhvaćena deca i učenici sa posebnim potrebama, odnosno sa smetnjama u razvoju. Ovim predlogom se propisuje da planovi nastave i učenja u osnovnom i srednjem obrazovanju i vaspitanju moraju da sadrže smernice za prilagođavanje programa i učenja u školama za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju. To su tzv. specijalne škole koje su, moramo to reći, bile malo po strani nakon uvođenja inkluzivnog obrazovanja. Praksa je, dakle, pokazala da ove škole treba da dobiju adekvatno mesto u obrazovnom sistemu, da se radu njima unapredi i osavremeni baš zbog zadovoljavanja obrazovnih potreba dece sa različitim vrstama i stepenima smetnji u razvoju za koje redovna škola nema stručnjake. Skrenuo bih pažnju na složenost ovog pitanja koje se tokom primene inkluzivne, inkluzivnog modela obrazovanja otvara kroz različite forme. U inkluziji imamo različite kategorije dece sa posebnim potrebama, različitim vidovima smetnji u razvoju sa kojima se nastava odvija po individualnom obrazovnom planu. Osim učenja, ovoj deci je neophodna i dodatna podrška stručnjaka i to onih profila koji su edukovani da pomažu ovoj grupi dece. To su pre svega, mislim na specijalne pedagoge, specijalne psihologe, logopede, defektologe. S druge strane, sa tom decom u inkluzivnom obrazovanju rade učitelji, predmetni nastavnici i profesori koji su se školovali za radu redovnim školama. Za predmete koje predaju, pozitivna iskustva i pozitivni ishodi inkluzivnog obrazovanja svakako u proteklom periodu su nesporni, ali se svakako ukazuje potreba da sa ovom decom rade i stručnjaci koji su se za to školovali. Brojni prosvetni radnici od uvođenja inkluzije edukuju se preko raznih seminara, na kursevima da bi stekli dodatna znanja za rad sa ovom decom. Međutim, dodatno edukovanje ovih nastavnika nije uvek dovoljno. Sa sličnim problemima se suočavaju i druge razvijene zemlje koje imaju inkluzivni model obrazovanja. Zato mislim da bi u daljoj implementaciji inkluzivnog obrazovanja, u cilju pružanja što adekvatnije psihološke i razvojne podrške, socijalizacije i integracije dece sa smetnjama u razvoju, trebalo razmisliti o uključivanju stručnjaka koji se profesionalno bave njihovim problemima i iznalaženju modela koji je održiv za sve učesnike u obrazovanju. Tako da, svi na najbolji način ostvaruju obrazovne ciljeve. Kada je u pitanju Zakon o dualnom obrazovanju, izmene su posledica uočenih praznina u primeni zakona od 2017. godine. Treba istaći sve pozitivne efekte ovog zakona koji pokazuje da je uz učenje i rad efikasan način da se provere teorijska i steknu operativna znanja. Ovom prilikom se dualnim obrazovanjem, osim trogodišnjih i četvorogodišnjih, obuhvataju i majstorsko i specijalističko obrazovanje, zatim uvodi se mogućnost sprovođenja dualnog obrazovanja u oblasti odbrane i unutrašnjih poslova. Dalje, izmenama zakona zaštićeni su učenici osmog razreda osnovne škole kojima se omogućuje da se prijave za dualne obrazovne profile pre obavljanja završnog ispita. Nisam izneo, a svakako je važno, verujem da najznačajnija novina jeste upravo uvođenje opšte stručne i umetničke mature koja će zameniti polaganje prijemnih ispita na fakultetima. Opšta matura se uvodi od školske 2021/2022. godine, a stručni završni ispiti za srednje stručne škole uvešće se od 2020/2021. godine. Mislim da će ovo biti adekvatniji način ocene stečenih znanja za srednjoškolce, a treba imati u vidu ovim i psihološko rasterećenje često uplašenih maturanata, jer će sada umesto prijemnog ispita na fakultetu polagati maturu u svojim školama sa svojim drugarima, dakle sa manje stresa i treme. Verujem da će ovaj model biti svakako dobro prihvaćen. Poslanička grupa SPS glasaće za ceo set zakona iz oblasti obrazovanja koji je danas na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Reč ima ministar gospodin Šarčević. Izvolite.
Samo kratko da se uključim u vašu diskusiju i komentare koji su tačni, jer u oblasti inkluzivnog obrazovanja Srbija je tu jedna od boljih zemalja u svetu. Retko ko je hteo i da primeti, a kamoli da pohvali ne mene, nego se to godinama dešava, da je pravednost u sistemu obrazovanja Srbiju dovela na osmo mesto u svetu po istim tim PISA merenjima. Mnoge države tu troše silnog novca da bi to postigle. Znači da se ono što se dešava u centralnim velikim gradovima dešava i na periferiji, dešava se u manjim mestima, dešava se prema svom stanovništvu. Znači, ima više kriterijuma šta je sve to inkluzivno u tom delu. Tu možemo da budemo vrlo ponosni jer smo osmi u svetu. To je lepa stvar. To je nešto što govori da smo i kao nacija neko ko ima i tu crtu plemenitosti, kao i kada je menjanje ZOS-ova kada je u pitanju školovanje dece koja su u nevoljama sada ovde putem naneta. Kada ste pomenuli maturu, naravno, ona ide svojim tokom i generacija koja upiše 2021/2022. će u junu 2022. godine polagati državnu maturu, opštu, umetničku i stručnu. Međutim, kada je bila pres konferencija u Ministarstvu, prošle nedelje 16-og, o tome smo podrobno izvestili sve. Normalno, odmah mediji koji rade za određenu političku grupaciju prvo su morali da kažu da je to dobra vest, znate, da Hrvati imaju deset godina, Slovenci i mnoge razvijene zemlje to imaju. Onda su morali odmah da pospu kofu đubreta preko toga i da dovedu nekakve oponente koji su trebali u svoje vreme da provedu maturu, da im ne dajem ja imena ovde, i sa univerziteta i iz ove vlasti koja je nekada bila u tom sistemu i odmah su uzeli da pričaju kako je to nemoguće za dve godine. Ma, koje dve godine? Tri godine radimo na tome. To će biti pet godina. Mi smo stvorili tim odavno, tim stručnjaka i ljudi sa srednjeg obrazovanja i visokog. Bila je fama – neće to akademski sektor. Nije hteo ispočetka, ali zajedničkim radom smo prevazišli sve muke i nevolje da bi se to desilo na kvalitetan način, u interesu mladih ljudi. A onda kada saberete da hoće, da se taj tim samo umrežio sa timom koji smo dobili od projekta IPU, jednu koja ima četiri miliona evra, priča ide, i to dobro ide. Ja sam čak imao bolje prolazno vreme da je mogla godinu dana ranije, pa smo mi odložili zbog boljeg učinka učenika gimnazija jer ih nije obuhvatila reforma plana i programa. Tek toliko, da ta javnost koja se brine šta će biti i kako će biti zna da dobro ide. Samo da ih upozorimo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, bezbroj puta smo govorili da su obrazovanje i zdravstvo dva najvažnija stuba svakog sistema, svakog društva. Da bi društvo bilo uspešno, da bi moglo da se razvija i da pruži svojim građanima lagodan život, ti stubovi moraju da budu jaki, čvrsti, armirani, stameni. Ukoliko su oni slabi, ako se oni ljuljaju, društvo će biti klimavo, a na kraju krajeva može da se i uruši. E, zbog toga mi moramo da se trudimo da nam i vaspitanje i obrazovanje, a i zdravstvo budu na nivou kakav zahteva jedna normalna demokratska zemlja kakva je Srbija. Šta je veliki problem kod nas? Kod nas je veliki problem što smo unazad nekoliko decenija nekako isuviše lako isključili, odnosno zaboravili na vaspitanje i to nas je dovelo u situaciju da nam sistem bude onakav kakav je danas. Šta je problem? Problem je što smo nekako zapostavili obrazovanje. Osnovna ćelija svakog društva, porodica, je bila ta koja je trebalo da pripremi decu, da ih vaspita i da ih pozitivno vaspitane pošalje u školu. Međutim, nekako, pod teretom raznoraznih okolnosti, naša porodica se urušavala i roditelji su očekivali da pošalju dete u školu i da ga škola vaspita i da ga obrazuje. Međutim, dete mora da dođe vaspitano u školu, jer sa sedam godina ne možete da počnete nekog da vaspitavate, vaspitanje mora da krene od najranijih dana. To je ono na čemu ćemo mi morati u budućnosti da radimo, hteli ili ne hteli, ukoliko želimo da imamo društvo koje će biti uspešno. Kažu – pametan čovek uči od svakoga, na svakom mestu i u svako vreme. Zato i mi ne smemo da se stidimo, da se ustručavamo da učimo od onih koji su mnogo bolji i uspešniji od nas, a da ono što je dobro kod nas zadržimo i da nastavimo tako da radimo. Da li ćemo biti uspešni i da li ćemo to uspeti zavisi od nas i od onoga što radimo na raznim poljima. Kako mi da očekujemo da nam deca budu vaspitana, da nam budu pravilno usmerena, kada na svakom koraku, što u štampanim medijima, što na televiziji i ostalim medijima, susreću se sa nečim što je mnogo negativno, a to su ovi raznorazni rijaliti programi, to su raznorazni negativni junaci koji deci postaju primer. Danas kada pitate decu šta će da budu kada porastu, većina ili jedan deo njih kaže da će se baviti prodajom droge, biće starlete, biće ovakvi, onakvi, ali uglavnom većina te dece ima pozitivan stav u odnosnu na te negativne ličnosti. To moramo da iskorenimo i moramo tu našu decu od malih nogu da učimo da vole svoju zemlju, da poštuju zastavu, da poštuju grb, himnu i sve ono što karakteriše jednu zemlju. Kako je lepo kada prođete Turskom kada je neki njihov praznik, retko koja kuća da nema istaknutu zastavu. Zašto? Pa zato što su oni od malih nogu naučeni da vode Tursku, da se ponose svojom domovinom i da je poštuju na svakom koraku. E sad, ovo što danas radi Ministarstvo, odnosno svi mi zajedno što radimo su samo koraci kojima ćemo sve to morati da popravljamo. Ali, to ne može preko noći. Niti je ministar kriv, niti smo mi krivi zbog onoga što se desilo sa našim vaspitno-obrazovnim sistemom. To je urušavano unazad 20-ak, možda i 30 godina. Normalno, niko nama ne daje pravo da kukamo – e, pa to su uradili ovi ili oni. Ne, mi smo došli na vlast i dobili poverenje naroda da rešimo taj problem i mi se rvemo sa tim problemom i moraćemo da ga završimo, da li za pet godina, da li za 10, da li će to biti ova strategija do 2030. godine, ali moramo da budemo uporni da rešavamo taj problem. Ono što je bilo danas na Odboru, što me je impresioniralo, diskusija kolege Jokića, koji je predložio ministru da ona deca koja završe dualni obrazovni ciklus i koja su uspešna u tom svom poslu mogu dalje da napreduju. Normalno, ministar je rekao da je to već i bilo pripremljeno i da će tako biti. Znači, oni najbolji, koji budu u svojim oblastima, moći će da napreduju i moći će da stiču određena zvanja i moći će ta znanja da prenose na nove naraštaje. Veliki problem mi imamo danas na svim nivoima vaspitno-obrazovnog sistema sa onima koji su profesori na fakultetima, sa onima koji su nastavnici u školama, zato što nisu baš prave ličnosti da prenesu znanje naraštajima, generacijama koje uče i obrazuju. E, moramo da se izborimo da nam u škole, na fakultete, na akademije, dolaze najbolji studenti, najbolji svršeni učenici koji su pokazali na primeru svom kako se uči i koji mogu da prenesu to znanje na naraštaje koji dolaze. Ima još jedna stvar za koju ja ne želim da prenosim krivicu na neke prethodne, ali to je nešto što se desilo početkom 2000. godina, a to je taj bolonjski sistem. Mi smo se upecali na Bolonju, što kaže naš narod - videla žaba da se konj potkiva pa i ona digla nogu. (Nemanja Šarović: Pa što ne promenite?) Pa, baš to hoću i da kažem. Mi smo se upecali na tu Bolonju, uništili smo jedan dobar obrazovni sistem, koji je bio po nemačkom modelu i prešli smo na nešto što se pokazalo u praksi da ima, neću da kažem da ne valja, ali ne mogu ni da je pohvalim. Mi moramo sad polako da ispravljamo te greške. Menjaćemo to, nije nikakav problem. Kao što se lepo krenulo sa dualnim obrazovanjem, koji je u neku ruku nasledio one škole učenika u privredi i pokazalo se da je to mnogo dobro kad deca u toku svog školovanja imaju i teoretsku i praktičnu nastavu. Ja se sećam, kad sam ja završavao školu, i moj kum, on je išao za metalostrugara i kad je završio školu, on je odmah otišao, zaposlio se i počeo da radi svoj posao. Bio je spreman, jer je imao jedan dan praksu a jedan dan nastavu. To je ono što se danas radi sa dualnim sistemom i mislim da je mnogo dobro. Da bi ispravili mnoge nedostatke koji su 2000. godine stvoreni, moraćemo da promenimo i upravljačku strukturu na univerzitetima i fakultetima. Ja sam to često govorio, ali nisam naišao na razumevanje, jer svi se nekako ustručavaju pa kažu - reći će da je to zadiranje u ekonomiju, itd. Ne može da bude zadiranje u ekonomiju univerziteta i fakulteta ako u organima upravljanja, u savetima, većinu ima osnivač. Osnivač mora da ima većinu, da bi mogao da upravlja sa onim što je osnovao. I šta sad mi? Mi imamo slučaj da većinu ima druga strana, koja može da radi šta god hoće. Pa smo imali primere i na univerzitetima i na strukovnim školama gde su se mnogi koji su vodili te organizacije obrukali, radili mnoge radnje za koje je malo reći da su kriminalne i imali podršku od tih saveta. To je nešto što ćemo morati u budućnosti da rešavamo. Ja se nadam da će ministar i Ministarstvo imati dovoljno snage, a i mi svi da im pomognemo, da izvedemo naš obrazovni sistem na put koji priliči njemu. Ne smemo da se obrukamo pred našim precima, ne smemo da nas se stidi i Tesla i Milanković i Pupin i mnogi velikani. Mi smo velika zemlja, zemlja velikih ljudi, umnih ljudi i takvi moramo da budemo i u budućnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Sa Ljubišom se ja u većini stvari slažem, ali neke stvari ne moraju na taj način da se gledaju. Autonomija univerziteta jeste sveta krava i ja bih je uvek poštovao i poštujem je. Imate druge načine, alate, kad nešto pođe po zlu, da to rešite. Pokazali smo u praksi da pored postojećih pravila smo sklonili zakonski dva rektora, od šest. Znači, može. Ako čovek ne radi po zakonu, vi pošaljete inspekciju i uporno svoju priču dokažete, niko nije ništa rekao da je to bilo gašenje autonomije ili bilo šta drugo. Mnoge visokoškolske ustanove smo zatvorili. Ja vodim razne sporove, jer me ljudi tuže, za duševnu bol, što nisu više na položaju. Znači, upornošću, doslednošću, može mnogo da se postigne. Može da se postigne saradnjom sa akademskom zajednicom. Pored pojedinih primera, što se meni ne sviđa nečija politička opcija i kako razmišlja, jer imam možda drugu, to me ne sprečava da dobro sarađujem sa svim rektoratima i sa celim KONUS-om. Ja sam redovno pozivan na sastanke KONUS-a, na senate univerziteta, vrlo često se i sam najavim i ne vidim ni jedan lični problem te vrste, tamo mogu da kažem šta nije uputno, da se bave politikom na visokom obrazovanju. Da njima kažem tamo. I mnogo je bitnije da sam ja tamo. Ako se uzurpira pravo i kaže se - osnivač, ovo, ono, to može da ode u drugu krajnost. Tradicija nekih zemalja je takva, što Ljubiša kaže, ali srpska nije. I mi možemo da budemo veoma mudri i veoma uporni i dosledni i da ostvarimo upravo saradnju kako treba. Kod Bolonje, štošta bih ja kritikovao ovde, ali nemam vremena. Ali, nešto i valja. Studenti sigurno jesu razmaženiji, jer ako smo mi studirali u četiri roka, sada je i šest malo. I efikasnost studija. Ali, primenjujete paradigmu, neka zove JISP. Ko bude brže završio, bolje ocene imao, ne može privatna škola više sebi da namesti, pitaće se i poslodavci. Tako da ne može da se sistem ljulja kako meni odgovara. Znači, štošta može da se ispravi. Onog časa kad uvedemo ozbiljno izbor recezenata i dovedemo više međunarodnih stranaca za proveru doktorata, neće imati problem hiperprodukcije doktorata. To je, po meni, najveći problem Bolonje. Jer, odjednom su doktorske studije napravile gomilu. Možemo da uvedemo instituciju kao što ima Južna Koreja - nacionalni doktorat. Da vidite koliko ih bude, 50 godišnje, sve ono ostalo je za ličnu upotrebu. Ima tu dosta stvari. Ne mora da se ubije vo za kilo mesa, ali mnogi naši fakulteti nisu prihvatili ni model 3-2-2. Išli su 4-1-2 itd. To i nije tako sporno. Analiza nije rađena. Ja očekujem da ćemo sada, prilikom izrade strategije za visoko obrazovanje, sagledati onako, baš ljudski, demokratski, u interesu studenata i razvoja visokog obrazovanja, šta je donelo a šta nije. Ima timovi koji na tome rade, zajedno sa akademskom zajednicom. Naučna zajednica je takođe mogla da se smatra uvek opozicionom, nezadovoljnom. Nije to to. Ljudi kad su zadovoljni, baš ih briga za neku tvrdu politiku. I to je pokazalo upravo vođstvo SNS. Onoliko mnogo ljudi je glasalo, vide rezultate. Dosta im je ludila, haosa i ljudi koji seju mržnju i gluposti. Znači, ne moramo uvek ići najtežim putem da bi nešto uredili i popravili. Mislim da to možemo i na ovakve načine, kao što smo do sada, samo dosledno i uporno. Ali, ako kažemo - vidljiv kvalitet u obrazovanju, on mora da bude vidljiv svugde, jer, kako će doći kvalitetan budući student ako se obrazovao pro forme i nekako lako prođu kroz srednju školu? Kako će onda proći broj gimnazijalaca da bi povećali broj akademskih građana, ako oborimo upis na 40%. Pa, šta će nam onda to? Znači, osnovna škola mora da bude ozbiljno jaka i zato je to težak posao, veliki proces, prvi, drugi, peti, šesti, oni prevaspitaju nastavnike. Opet ću ponoviti jednu tezu i mislim da ćemo naći jedno originalno rešenje ovde u dogovoru i sa predsedništvom, premijerkom, to zahteva neka veća angažovanja, ali ako Zavod za unapređivanje je jedini alat da poveća kompentencije nastavnika u osnovnim i srednjim školama, i ne znamo kakvi su ti rezultati koje će oni tamo preneti, moramo da nađemo efikasnije i bolje načine, mentore, tutore, infuzije razne druge oblike. Mi na tome radimo. Znači, nama je cilj da što pre sistem bude što veći i zdraviji. Kod visokog, akreditacija, provera kvaliteta, vanredna provera, međunarodni recenzenti, sve daje rezultat već, verujte. Apsolutno imamo kao ministarstvo veliku podršku akademske zajednice, sem izuzetaka i neću da ih brojim na koliko ruku i prstiju, ali govorim o masi ljudi, dekana, rektora i svega onoga sa kojima sarađujemo, zato što se sistem uređuje i uljuđuje. Do pre dve godine, da kažete, svima izaberite savete poslodavaca, a oni vas gledaju preko ramena, sad znaju zašto to treba. Znači, dali smo poverenje. Gradiće se novi fakulteti. Projekat CEP 2, prošli put sam ga pominjao u parlamentu, podrazumeva silnu infrastrukturu na visokom i silnu infrastrukturu na studentskom standardu. Zaista, posle četiri, pet decenija u svim univerzitetskim gradovima će se graditi novi fakulteti i zbog kreativnih industrija i zbog IKT-a i zbog svih ovih razvojnih komponenata koje imamo. Taj kredit ne dobijete što ste lepi i odete da ga uzmete. Morate da dokažete da vam je razvoj visokog obrazovanja namera, a mi smo kroz strategiju pametnih specijalizacija to dokazali. Otuda taj CEP 2 koji je vrlo povoljan, kamata je 1%. Daće novu zgradu ETF-a, daće novu zgradu Fakulteta bezbednosti, Geografsko-biološkog fakulteta, umetničkih fakulteta, daće novi deo Matematičkog fakulteta u Beogradu, obnoviće se zgrade. To zna visoko. Zato imamo poverenje Matematičkog fakulteta, Tehnološkog fakulteta, Građevine i arhitekture, Mašinstva, u Novom Sadu Tehnološkog, izgradnja lamele u Čačku, 2.500 kvadrata Tehničkog fakulteta, izgradnja PMF-a, 7.000 kvadrata u Nišu. Već se radi na Elektronskom 7.000 kvadrata. Znači, FILUM, Fakultet umetnosti i filologije u Kragujevcu i niz drugih stvari. Samo da nabrojite je teško koliko će se svega izgraditi i rekonstruisati i to kreće. Već su gotovi idejni projekti i već se rade glavni projekti, tako da je to priča o poverenju, a ove ekcesne situacije ne voli niko, verujte, čak ni akademski svet.
Pravo na repliku, narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Slažem se sa ministrom da nećemo da koljemo vola za šniclu, ali nećemo ni da dozvolimo da nas volovi lažu da su lavovi. Mi hoćemo da imamo obrazovane ljude i trebaju nam obrazovani ljudi, ali nije obrazovan čovek onaj ko je stekao neku diplomu ili koji ima mnogo diploma, obrazovan čovek je onaj čovek koji ima obraz, za koga možemo da kažemo da je častan, čestit i pošten. Takvi nam ljudi trebaju. Trebaju nam intelektualci, ali intelektualce mora da krasi prvo to da vole i poštuju svoju zemlju. Evo, sada smo imali primer, neka „Grupa 88“, ili tako nešto, potpisala je neki njihov proglas i tu ima puno naših građana koji kažu da su intelektualci. Kako možeš da budeš intelektualac, pljuješ na pravdi Boga svoju rođenu zemlju? To nije intelektualac. Intelektualac prvo mora da poštuje i ceni svoju zemlju. Mi moramo da stvorimo takav sistem gde ćemo znati šta je ono što krasi Srbiju i da to svi poštujemo. Hvala.
Izvolite, gospodine ministre.
Mislimo isto, ali ako nabrojimo „88“, mene su svi pljuvali kada sam rekao koliko se potpisalo onda protiv tog predsednika. Kada ste videli ko se potpisao, niko to nije hteo da podrži, analizira – ministar lud. Znači, više dece i penzionera, nego što je bilo redovnih vanrednih profesora. To je bila moja misao zato što je bilo 1.500 u zadnjem danu, Jerkovka skupljala. Bilo 600, 300, a 25.000 ima akademska zajednica. Nemojte zbog te većine da ja manjinu stavljam u prvi plan. Znamo šta misli o njima i većina građana. Ta većina građana to kaže na izborima, verujte.
Zahvaljujem. Sada određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15 časova i pet minuta.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Reč ima gospodin Ljubinko Rakonjac. Izvolite, kolega Rakonjac.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, pridružiću se izjavama nekoliko prethodnih govornika koji su istakli da ste vi sa svojim radnim timovima u proteklom periodu bili najviše u ovom parlamentu sa predlozima zakona iz oblasti obrazovanja i nauke, i mogu osnovano reći da ste veoma vredno i slobodno mogu reći i hrabro radili kako bi unapredili sistem nauke i obrazovanja u našoj zemlji i pored toga što ste često sigurno imali uvrežene stavove koji nisu bili u tom pravcu, koje smo uspešno savladavali u proteklom periodu i doneli važne zakone iz oblasti nauke i obrazovanja. Zakonom o nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije, koji je donet 2018. godine, uspostavljen je jedinstven i integrisani nacionalni okvir kvalifikacija, koji obuhvata sve nivoe i vrste kvalifikacija, bez obzira na način sticanja, kroz formalno obrazovanje, neformalno obrazovanje ili informalno učenje, odnosno životno ili radno iskustvo i nezavisno od životnog doba u kome se kvalifikacije stiču. Ovde u uvodnom delu imam pripremljeno o proceduri koja je sprovođena ranije u pogledu priznavanja diploma koje su stečene u inostranstvu. Prvo uvođenje postupnog priznavanja stranih školskih i visokoškolskih isprava radi zapošljavanja počelo da se primenjuje 2014. godine, kada je izvršeno usklađivanje Zakona o visokom obrazovanju sa Zakonom o ratifikaciji konvencija o priznavanju kvalifikacija iz oblasti visokog obrazovanja u evropskom regionu, odnosno Lisabonskom konvencijom. Iako je Srbija potpisala Lisabonske konvencije od 2003. godine i strateškim dokumentima je planirana njena puna implementacija, njena primena nije dala očekivane rezultate u tome da olakša i ubrza postupak priznavanja kvalifikacija. Tek od donošenja Zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija realizovane su aktivnosti na uspostavljanju novih tela Saveta za NOKS, Agencije za kvalifikacije i 12 sektorskih veća. U nadležnost Agencije za kvalifikacije prešli su i postupci za priznavanje stranih visokoškolskih isprava koje sprovodi Centar za priznavanje stranih školskih isprava kao organizaciona jedinica Agencije. U postupku profesionalnog priznavanja predmet se smatra podnetim tek kada stranka dostavi sve potrebne dokumente. Iako je postupak priznavanja stranih visokoškolskih isprava radi zapošljavanja, koji sprovodi taj centar, doneo dosta poboljšanja u odnosu na period kada su profesionalno priznavanje obavljale samostalne visokoškolske ustanove, pojavili su se određeni problemi u funkcionisanju, koji dovode do usporavanja samog postupka. Sam napredak ovog zakona je to što se isprava za priznavanje tih kvalifikacija sada donosi u roku od 60 dana. Ranije je u zakonu bilo 90 dana. Koji su to povodi koji su doveli do izmene ovog zakona, koje smo mi doneli 2018. godine? Kod određenog broja spoljašnjih recezenata zabeleženo je neodazivanje i kašnjenje pri davanju recenzija. Pojedini recezenti su suprotno konvenciji postupali kao da je u pitanju nostrifikacija strane visokoškolske isprave, umesto da primene načela priznavanja utvrđenih Lisabonskom konvencijom. Takođe, bilo je i problema kod angažovanja recezenata za određene strane jezike, jer ih nema ni na listi recezenata nacionalnog saveta. Predlogom zakona predloženo je da vrednovanje stranih visokoškolskih isprava radi zapošljavanja kao deo postupka koji su do sada sprovodili recezenti u potpunosti sprovodi Agencija za kvalifikacije, odnosno zaposleni u agenciji. Zaposleni u agenciji će sprovoditi postupak primenom načela Lisabonske konvencije i razmenom informacija o stranim visokoškolskim ustanovama, studijskim programima i javnim ispravama preko evropske mreže ENIC. U izuzetnim slučajevima, kada se podnese zahtev za priznavanje strane visokoškolske isprave, za koju nije moguće pribaviti podatke od ENIC-a, agencija će moći da obrazuje posebnu komisiju sastavljenu od nastavnika visokoškolskih ustanova koji su recezenti nacionalnog tela za akreditaciju i proveru kvaliteta u visokom obrazovanju. Kada je u pitanju priznavanje stranih visokoškolskih isprava stečenih na nekom od prvih 500 univerziteta rangiranih na Šangajskoj listi, listi rejtinga „US Njuza“ ili „Tajmsovoj“ listi rejtinga svetskih univerziteta, rešenje o profesionalnom priznanju donosi se u roku od osam dana od dana prijema urednog zahteva, što je zaista veliki napredak u priznavanju ovih kvalifikacija. Ono što bih hteo da kažem, a što možda treba razmišljati u narednom periodu, da pored statusa univerziteta na svim ovim listama, postoje i razni statusi pojedinačnih fakulteta, čak i smerova na fakultetima, ali verovatno agencija koja radi i telo koje radi nostrifikaciju, odnosno priznavanje te diplome, imaju u obzir i ove statuse fakulteta na listama. Osim navedenog, Predlogom zakona vrši se usklađivanje Zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije sa odredbama Zakona o javnim agencijama u pogledu trajanja mandata, kao i uslova za imenovanje članova upravnog odbora agencije, broju mandata, direktora agencije, razrešenje članova upravnog odbora ili sektorskih veća itd, znači, brojne novine u tom pogledu. Poslanička grupa SPS-JS i Zeleni Srbije će u danu za glasanje podržati sve ove predloge zakona koji su na dnevnom redu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik dr Darko Laketić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, ja ću danas govoriti o Predlogu o izmenama i dopunama Zakona o dualnom obrazovanju. Dobro se sećam momenta kada je tadašnji mandatar, a sadašnji predsednik republike, Aleksandar Vučić upravo na ovoj govornici izneo ekspoze. Dobar deo tog ekspozea se upravo ticao obrazovanja, konkretno dualnog obrazovanja. Zaista moram da izrazim svoje veliko zadovoljstvo zato što su te ideje zajedno sa ministrom, gospodinom Šarčevićem, pretočene u jednu realnu sliku našeg obrazovanja, govorim o dualnom obrazovanju i zato što postoji zaista jedan adekvatan pomak u ovoj sferi. Ono što je veoma bitno jeste da danas mi govorimo već o zakonu koji je afirmisan u praksi, koji je zaživeo, o zakonu koji je doveo do toga da se nivo znanja učenika, govorim o realnom znanju značajno poveća. Podsetiću vas, sve skupa, i narodne poslanike, ali i građane Republike Srbije da smo pre donošenja ovog zakona imali ogromnu nezaposlenost jedne strane, a sa druge strane imali smo otvorena mesta u privredi. Na ta mesta poslodavci nisu mogli da zaposle određene kandidate, iz razloga što nisu ispunjavali određene kompetencije i nisu imali dovoljno veština. Taj problem ovim zakonom se postepeno rešava, a i kako da se učenici na adekvatan način osposobe u tom vremenskom periodu. To kažem zato što svi se dobro sećamo onih slika školskih radionica koje su ostale u nekim prošlim vremenima. Ono što je vrlo bitno, a vezano je za to, jeste da te školske radionice nisu samo tipičan primer tih prošlih vremena, već i nastavnici i kadrovi, koji su radili u tim učionicama i u tim radionicama, nisu mogli da idu dalje. Niti su mogli da prate tehnološki, civilizacijski napredak, niti su mogli da prenesu adekvatno znanje učenicima. Ono što je najbitnije, jeste da je to vreme iza nas. Sa modernim, reformskim zakonima koje smo mi ovde u Skupštini glasali, a zajedno sa vama ih radili i unapređivali, došli smo do situacije da se veliki broj i najveći broj školskih radionica rekonstruisao, došli smo do situacije da je veliki broj mašina kupljen, da je došlo do osavremenjivanja tog procesa, dakle edukacije. Došli smo do toga da je došlo do provere znanja, ne samo učenika, već nastavnika koji sprovode prakse i prenose znanje. Došli smo do toga da ste vi, gospodine ministre, predsednik republike, premijerka, otvorili veliki broj informatičkih kabineta i to je za ponos i ovoj Vladi i državi Srbiji. Ono što je vrlo bitno jeste da ta sama činjenica o kojoj govorim, govori o ozbiljnosti jedne države i o ozbiljnosti u oblasti obrazovanja. Takođe, ono što je još bitnije, danas razgovaramo o izmenama i dopunama ovog zakona iz dva razloga. Prvi je razlog, taj što su u samom zakonu od trenutka donošenja, do danas, prepoznate određene odredbe koje su loše lingvistički, proceduralno ili kako god i teži se da se to ispravi. Drugi razlog, koji je, rekao bih još bitniji, a to je prilagođavanje ovog zakona našim potrebama, odnosno prilagođavanje odredbi ovog zakona potrebama naših ljudi, našem mentalitetu, našim specifičnostima i svemu onome što je naše i što treba da bude usaglašeno. Ja sam razgovarao sa većim brojem poslodavaca koji su aktivno uključeni u ovaj proces dualnog obrazovanja. Mogu vam reći da su njihova iskustva zaista pozitivna. Ono što naglašavaju najznačajnijim i najoptimalnijim za proizvodni proces firmi u kojima rade, jeste činjenica da mogu uticati na studijske programe, da mogu uticati na veštine, koje će deca, učenici učiti u školama i na taj način oblikovati, profesionalno oblikovati tu decu, odnosno buduće radnike u tim firmama. To je krucijalna stvar koju nosi ovaj zakon. Paralelno sa tim, učenici takođe dobijaju mnogo. Dobijaju konkurentnost na tržištu rada. To je nešto što u savremenom svetu znači sve. Mi smo to dobili, a tek ćemo dobiti sa daljim usavršavanjem, ne samo ovog zakonodavnog okvira, već čitavog obrazovnog procesa u celini. Ono što još želim da kažem jeste da zakon o Dualnom obrazovanju je već dao svoje efekte. Ti efekti su vidljivi i u školama koje su krenule sa uvođenjem modernih, afirmativnih studijskih programa. Takođe, već su vidljivi u samim školama na taj način što nastavnici i profesori žele da se usavršavaju. Ne samo što žele već to moraju ukoliko žele da prate taj savremeni obrazovni proces. Ono što je još bitnije od svega jeste da škole imaju neposrednu komunikaciju sa poslodavcima, koji mogu neposredno da utiču na menjanje, na izmenu studijskih profila, na donošenje novih, na profilisanje budućih kadrova. Kao srž i kao suština cele ove priče, reći ću da su na dobitku najviše učenici, odnosno budući ljudi, radnici u određenim firmama, jer ne samo da su postali konkurentni na tržištu rada, već su dobili značajne veštine i kompetencije koje im znače, ne samo na teritoriji Republike Srbije u tom smislu. Kao zaključak ove priče, moram da naglasim najveći značaj ovog zakona, a to je popravljanje i unapređenje relevantnosti obrazovanja. Suštinski, ovim zakonom, kao i svim onim obrazovnim zakonima, modernim i reformskim koje smo doneli u ovom domu, kao što je Zakon o visokom obrazovanju, o kompetencijama itd. uz ovaj Zakon o dualnom obrazovanju, mi smo doveli do toga da je popravljena ta relevantnost obrazovanja. Naime, mi smo na ovaj način uskladili sa jedne strane obrazovni sistem, a sa druge strane nesumnjive potrebe tržišta rada. Hvala.
Hvala doktore. Reč ima Nataša Mihajlović Vacić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvažene koleginice i kolege, narodni poslanici, ministre sa saradnicima, ja ću se najpre osvrnuti na predložene izmene i dopune Zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija. Potom ću nešto kratko reći i o setu izmena i dopuna zakona iz oblasti obrazovanja. Kada smo prošle godine doneli Zakon o nacionalnom okviru kvalifikacije, mi smo uspostavili jedan pravni sistem, okvir zapravo u kome smo odredili šta su nivoi, koje su vrste kvalifikacija itd. Od donošenja tog zakona realizovane su sve aktivnosti koje zakon propisuje, što znači da su uspostavljena i nova tela i Savet, Agencija, 12 sektorskih veća itd. Izmenama i dopunama, što je naročito važno, predložena su odgovarajuća rešenja za prevazilaženje svih onih problema koji su uočeni od početka primene ovog zakona. Mislim da je jako dobro što se sa ovim izmenama i dopunama nije čekalo dugo, što govori o ozbiljnosti u samoj primeni tog zakona, imajući naročito u vidu sve efekte koje ovaj zakon i donosi. Navedenim izmenama omogućeno je lakše ostvarivanje prava na rad onima koji su visokoškolsko obrazovanje stekli u inostranstvu. Verujem da će predložene izmene ubrzati taj proces, budući da se rok smanjuje sa 90 na 60 dana, kao što verujem ministre da u buduće nećemo više imati problem sa recenzentima koji rade suprotno konvenciji i koji su se ponašali, rešavajući pitanja o visokoškolskom obrazovanju stečenom u inostranstvu, kao da je reč o nostrifikaciji diploma. Verujem da stvari treba gledati i videti onakvim kakve jesu, a ne gore od toga. Zato želim da napomenem da je zapravo većina recenzenata davala recenzije u roku i u skladu sa Konvencijom, ali prosto, zbog ujednačenosti u postupanju prema svim zainteresovanim licima, neophodno je da učinimo sve kako bi se obezbedilo nesmetano funkcionisanje te javne usluge. Nacionalnim okvirom kvalifikacija konačno se pravi razlika između toga šta znamo, šta umemo da radimo, šta stvarno radimo, šta nam od toga priznaju nadležne institucije i u čemu smo od svega toga prepoznati. Nacionalni okvir kvalifikacija naročito može da pomogne i da bude jedan od ključnih alata da se kvalifikacije ljudi koji rade u sivoj zoni konačno prepoznaju i da se prevedu u redovne tokove. S tim u vezi neophodna je saradnja sektora obrazovanja i tržišta rada, jer sa jedne strane imamo nezaposlenost, a sa druge imamo tržište rada koje nema dovoljan broj kvalitetno obrazovane radne snage. Tako da, neophodna je dodatna obuka i uspostavljanje nacionalnog okvira kvalifikacija, ključno je u prevazilaženju tog problema i zato je neophodno delovanje u oba sektora i u sektoru obrazovanja i u sektoru tržišta rada. Budući da je važno da nacionalni okvir kvalifikacija ima zajedničke principe sa evropskim okvirom kvalifikacija, da bi evropski okvir kvalifikacija mogao da se koristi kao instrument za poređenje kvalifikacija stečenih u Srbiji, bilo je najpre neophodno da se nacionalni okvir kvalifikacija poveže sa evropskim okvirom. Predloženim izmenama naglašavaju se, odnosno usaglašavaju dodatno deskriptori sa evropskim okvirom kvalifikacija i tako se u stvari olakšava postupak povezivanja dva okvira kvalifikacija što je veoma važno. Mi i u narednom periodu kao država i društvo moramo da obezbedimo efikasno ulaganje u sistem obrazovanja i obuke na svim nivoima, da popravimo obrazovne ishode, odnosno da bude jasno šta ko zna i šta ume da radi. Obaveza Srbije jeste da poveća otvorenost i relevantnost obrazovnih sistema i boljim prilagođavanjem ishoda učenja potrebama tržišta rada što se postiže upravo nacionalnim okvirom kvalifikacija. Šta to u praksi znači? To znači da moramo da osnažujemo ljude kroz sticanje novih veština kako bi mogli da se prilagode novim uslovima i mogućoj promeni zanimanja, jer se tako može zapravo smanjiti nezaposlenost i povećati radna produktivnost. Kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o obrazovanju, osnovnom i srednjoškolskom, saglasni smo da nema važnijeg pitanja u jednoj državi i u jednom društvu od obrazovanja. Od obrazovanja zavisi i ekonomija i kultura, i zdravlje, i celokupna budućnost i napredak jednog društva. Ako, dakle, razumemo obrazovanje kao najvažnije pitanje u svakoj civilizovanoj i dobro uređenoj zemlji, onda bi trebalo uvažiti činjenicu da se nauka menja, da se svet vrtoglavo menja svakodnevno pred našim očima i da je neophodno da i zakoni u oblasti obrazovanja prate ono što se zbiva. Predloženim izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja koncepcija razvoja celokupnog sistema prilagođava se takođe uočenim potrebama u praksi i uslovima u kojima se može sprovoditi. U praksi se naime kao što svi znamo, jasno pokazalo da treba zadržati te nove tendencije i rešenja usmerena ka opštem razvoju, unapređivanju i transformaciji obrazovanja u skladu sa potrebama društva uz poštovanje tradicionalnih vrednosti našeg obrazovnog sistema, ali i praćenje tendencija razvoja evropskog sistema školstva i školstva razvijenih zemalja. Kao što ste, ministre, ranije tokom diskusije naveli, rano i osnovno obrazovanje mora biti snažno, jer je ono zapravo temelj celokupnog sistema obrazovanja. Misija je da kvalitetno obrazuje sve svoje građane, da bazično opismeni učenike iz svih oblasti tako da mogu da nauče da povezuju ono što nauče u školi i što su informacije sa proaktivnim rešavanjem problema i suočavanjem sa svim onim što ih čeka u životu. Socijaldemokratska partija Srbije u danu za glasanje podržaće set svih predloženih izmena i dopuna. Hvala.
Hvala, gospođo Vacić Mihailović. Reč ima Nemanja Šarović. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, po ko zna koji put raspravljamo, mislim da je u ovom sazivu osmi ili deveti put da raspravljamo o obrazovanju i svaki put vi nas ubeđujete kako su zakoni dobri, kako će doneti napredak građanima Srbije, kako će nam deca biti pametnija, bolje se snalaziti, biti obrazovanija, raditi bolje poslove, ali nažalost stvarnost vas demantuje. Ja sam baš maločas razmišljao, evo od 2004. godine kada smo prvi put izabran za narodnog poslanika, teško je setiti se zaista koliko je ministara prošlo kroz Narodnu skupštinu i koliko je puta ovo naše nesrećno obrazovanje reformisano. Sve zapravo te nevolje Srbije počele su od tog „5. oktobra“ kada ste vi počeli da radite ono što vam diktiraju iz EU. Sva zla u Srbiju već 20 godina dolaze iz EU, od te čuvene bolonje, što je bio početak sunovrata našeg obrazovnog sistema, pa preko privatnih univerziteta itd, sve su to stvari koje se nastavljaju do danas. Osam ili devet puta, kao što sam rekao, raspravlja se samo u ovom sazivu o obrazovanju. Kada uporedite govore poslanika vladajuće koalicije, oni su praktično svaki put, bez obzira na to o čemu se radilo, kojim izmenama i dopunama, oni su mogli koristiti isti govor. Oni pričaju kako je divno, kako je krasno, kako je mnogo dobro i kako će biti još bolje, ali kada pogledate to se sa realnošću, sa životom u Srbiji, sa obrazovanjem u Srbiji nema apsolutno nikakve veze. Meni je drago da ste vi danas priznali da onaj zakon iz 2015. godine nije valjao, da je doveo do mnogo problema. Međutim, ne može to vas opravdati, jer vi ovde odgovarate za grehe čitave vaše koalicije za prethodnih osam godina koliko je ovaj režim na vlasti. To što kažete da nije valjalo 2015. godine je potvrda da smo mi tada bili u pravu, kao što smo u pravu i danas, ali je potrebno da prođe malo vremena da biste to uvideli i vi. Šta nam govori to što osmi ili deveti put u ovom sazivu raspravljamo o obrazovanju? Da li to govori da vi veoma dobro znate šta želite i da vi veoma dobro znate kako da sprovedete ili nam to govori nešto drugo? Da ste znali od početka šta želite, vi biste valjda prvi put doneli zakon kakav je Srbiji potreban, a ubeđivali ste nas od prvog puta da je to to i da je to najbolje moguće rešenje. To ste nam govorili i drugi, i treći, i četvrti, i peti, evo govorite nam to i ovoga puta. Saziv je na izmaku, pa verovatno nećete imati vremena još koji put da u tu priču ubeđujete građane Srbije i narodne poslanike, ali potpuno sam siguran da će ovi zakoni biti tema izmena, dopuna ili donošenja novih zakona veoma brzo. Problem je drugom. Ovde se radi o tome što vi pokušavate da popravite nepopravljivo. Ako pogledamo kakvo je obrazovanje u Srbiji bilo pre 20 godina i kakva su nam deca bila, da li su bila vaspitanija, ja sam siguran da je u ono vreme obrazovanje bilo mnogo bolje i da ljudi koji danas imaju 40, 50, 60 godina, da su škole u koje smo išli, srednje škole, fakulteti bili mnogo bolji i ozbiljniji od ovoga danas. Kada budete smogli snage da kažete, prvo sami sebi, a onda i kolegama u Vladi, da Srbija u Evropi nema prijatelja i kada budemo počeli da radimo, ne ono sa čime se saglasi EU, već ono što je dobro za srpski narod, tada ćemo imati nekakve šanse za boljitak. Druga stvar, nije pitanje samo zakona, gospodine ministre, pitanje je i primene zakona. Pazite, mi smo imali predsednika Republike sa falsifikovanom fakultetskom diplomom i dokazali smo da je čovek, na primer, bio za pet ili šest ispita u Strazburu, kao član skupštinske delegacije u vreme kada je navodno polagao te ispite. Šta se desilo? Ništa. Kako ste reagovali vi koji podržavate vladajuću koaliciju u kojoj ste ministri? Ćutite. I dan-danas niste spremni da osudite to što je uradio Tomislav Nikolić, ali se isto tako ne pitate kakvu vi poruku na taj način šaljete društvu, kakav je to uticaj imalo na obrazovanje, kakav je to uticaj imalo na celokupno društvo. Pa kada neko može sa falsifikovanom diplomom da bude izabran za predsednika Republike, umesto da ste ga se javno odrekli, umesto da je prezren u društvu, on je i dan-danas funkcioner Vlade Republike Srbije, izmislili ste neku nepostojeću funkciju, plaćate mu vilu sedam, osam, ne znam ni ja koliko hiljada evra mesečno i on je privilegovan. Do čega je to dovelo? Pa dovelo je do toga da u Vladi sede ljudi sa plagiranim doktoratima, da u Vladi sede ministri koji su falsifikovali fakultetske diplome i to je jasno čitavoj Srbiji, ne radi se o jednom, nego više njih. I vi, gospodine ministre, opet ćutite. Imate li vi vrednosni sud o tome? Do čega će to dovesti? Koliko je ljudi u ovoj sali u Narodnoj skupštini Republike Srbije sa falsifikovanim fakultetskim diplomama i niko ne reaguje? Čemu se na taj način uče deca u Srbiji? Uče se tome da nema odgovornosti, da najpokvareniji prosperiraju, da je sistem takav da umesto da kvalitet ispliva na površinu, oni koji su najbolji beže u inostranstvo. E, to je suština naše propasti i to se neće promeniti ni sa ovim izmenama i dopunama zakona, niti će se, nažalost, promeniti sa nekoliko amandmana koje mi kao poslanička grupa SRS možemo da podnesemo. Nama je potrebno da se temeljno menja sistem, da se grade institucije ispočetka, ali pre svega da shvatite da nemate prijatelja u EU. Za Srbiju ne važe nikakva pravila. Gde su vam prijatelji, gospodine ministre, nakon što je Crna Gora donela sraman zakon koji su nazvali, apsurda radi, Zakon o slobodi veroispovesti? Gde su vaši evropski prijatelji? Koji je od njih podigao glas? Koji je od njih rekao da je to strašno, da to ne sme da se radi? Niko. I to pokazuje da Srbija suštinski nema nikakav ugled na zapadu, a vi stalno pričate o vašim prijateljima, pričate kako ste uvaženi, pričate kako preslišavate njihove ministre i predstavnike na sastancima – ej ti, bre, nemoj slučajno da si vodio našu decu da rade po Evropi. Za koga mi i ovim zakonima spremamo decu? Da li ih spremamo za moderno belo roblje u Evropi, da li ih spremamo da rade po Nemačkoj i Austriji ili da nešto poprave u Srbiji? Nažalost, ministre, i vi znate kao što i ja znam da ovi zakoni neće popraviti stanje u Republici Srbiji i to je i vaš i moj poraz.
Hvala, gospodine Šaroviću. Reč ima ministar gospodin Mladen Šarčević. Izvolite, ministre.
Da se osvrnem samo, vratio bih se više nego 20 godina unazad kada bih pričao o kvalitetnijem obrazovanju u državi gde smo se i vi i ja rodili. Znači, stariji sam od vas značajno i vaših kolega tu. Ovde ima mojih vršnjaka, ali govorim da sigurno 2000. godina nije baš srećno izabrana. Možda je čovek mlađi pa ne pamti, ali radi istine. Govorili smo da 20, 30 godina nije nikad obrazovanje bilo u prioritetu, ne kažem ni da je sada, ali zaista se trudimo da bude. Ne znam ni ja šta će od ovoga biti, ne znam ni ja da li ću ovo da radim dalje, to je mnogo nepoznatih za mene jednačina, ali ono što je sigurno, radi pojavljivanja u parlamentu, znači, ovo ministarstvo je ogromno ministarstvo, obuhvata od predškolskog do tehnološkog razvoja. Samo ako nabrojite sastavnice koje ga čine, videćete koliko je to moralo da se donese različitih zakona. Ako ti zakoni donesu boljitak i primene se kako valja, valjda je za dobrobit dece Srbije, ni za koga drugog, bar je to moj motiv za ovo što radim. To su predškolsko, osnovno, srednje, dualno u srednjem, dualno u visokom, visoko, učenički standard, studentski standard, nauka i istraživanje, Fond za nauku, okvir kvalifikacija, to su sve posebni zakoni, intelektualna svojina koja je ovde već u nekoliko zakona, koja nama u širem smislu pripada. Na početku vrlo jasno sam rekao zašto se menja deo sistemskog zakona, a to je zbog novih zakona o zaštiti podataka o ličnosti, znači, zato što ja ne mogu da utičem na nekog ko je nezavisno telo, iako mislim da je bilo rešenje o postojećem zakonu ili kroz podzakonska akta. Ako je izričito posle tri meseca rečeno da nema mogućnosti kroz podzakonska akta, došlo se u Skupštinu. Ono je jednostavniji, po meni, lakši nalaz, jer ne vidim šta bi se tu promenilo. Naši stručnjaci su videli da je cilj da vi ne otkrijete identitet bilo kog učesnika u procesu, ni studenta, ni učenika, ali vi imate dovoljno podataka da uređujete i vodite politiku sistema. To je razlog zašto smo ušli. Kada smo ušli radi toga, Zakon o dualnom obrazovanju se pokazao efikasan, šta god ko mislio od vas o njemu. Ima tu mnogo novih profila, već se sprema novih osam. (Narodni poslanik Milorad Mirčić dobacuje.) Pričajte vi šta hoćete, ali demantujem vas. Imaće sada dogodine, ali poslodavci su zadovoljni. Kao što je nekad država bila jedini poslodavac, pa je ona mogla da bude zadovoljna sa zanimanjima i imali ste da je škola uz fabriku, pa sve mašine, ja sam u Rakovici radio sto godina, imate da su IMR, IMT dali mašine „Radoju Dakiću“ i tu se sprovodila praksa, kao i u fabrici. Mi smo taj model imali, ali je država bila jedini poslodavac. Ovo nije ništa novo ni neobično za naš sistem, samo se prilagođavamo njemu. Te mi je žao što sam, eto, ja osam puta bio, imao sam razloga, nisam bio uzalud. Hvala.
Hvala, ministre Šarčeviću. Reč ima gospodin Nemanja Šarović, dva minuta. Izvolite.
Gospodine ministre, rekoste da ste značajno stariji od mene, a posle toga kažete – sto godina ste radili u Rakovici. Ja nisam pretpostavljao da ste baš toliko stariji, ali dobro. Druga stvar, gospodine ministre, vi tvrdite da su zadovoljni radnici i da je zakon dobar. Efekti Zakona o dualnom obrazovanju će se videti tek za dugi niz godina. Drugi je problem što vi kažete – veliko je Ministarstvo. E sad, možda to niste znali, praksa je u Srbiji u poslednjih desetak godina da ministri od saziva do saziva menjaju ministarstva. Možda vi za sledeći saziv da tražite neko manje, da vam bude lakše, pošto kažete – ima dosta tih organizacionih delova i dok vi obiđoste sve, gospodine ministre, prođe mandat. Ali sledeći put tražite neko manje, kompaktnije, i siguran sam da će i rezultati, gospodine ministre, biti bolji. E sad, treće i najvažnije, izostala je vaša osuda, gospodine ministre. Izostao je vaš vrednosni sud o činjenici o kojoj sam govorio, o tome da smo imali predsednika Republike Srbije sa falsifikovanom diplomom i imamo ministre sa falsifikovanim diplomama, sa lažiranim doktoratima, ne jednog, više njih, imamo i ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije ko zna koliko poslanika koji nisu završili fakultete na redovan način, koji su kupovali diplome, falsifikovali. Vi možda ne možete da rešite taj problem, možda ne možete vi da ih smenite, ali ono što možete i što je vaša dužnost kao ministra je da to jasno osudite, da date svoj vrednosni sud i kažete – ja se toga gnušam, ja se od toga ograđujem.
Hvala gospodine Šaroviću. Reč ima ministar Šarčević.
Dve opaske. Ja nisam ministar opšte prakse i ne mešam se ni u jedan drugi resor sem u prosvetu. To ste videli. Nijedna moja izjava nikada nije išla mimo toga. Ja se ne pravim ni da znam da promenim točak na kolima, a znam, ni da uradim nešto po kući. Ima to ko je naučio bolje od mene. Ja ovo radim preko 40 godina, pa mislim da znam. Ne pretendujem ja. Ni ovo nisam sebe zvao, kao što znate. Nigde nisam ni konkurisao. Mene su negde zvali. Uvek zbog nečega što sam uradio ili znao, ali ono što ste vi rekli na kraju je tačno. Ja nemam šta da krijem. Ja sa milion puta izjavio, niste me pratili. Možda nisam bio interesantan. Ali, više puta sam izjavio, kod svih afera apsolutno ne podržavam, nego da se dođe do diplome kvalitetne na jedini mogući način, učenjem. Hiljadu puta sam izjavio mladim ljudima. Ne postoji u porodilištu čip koji će neko da vam ugradi i ne morate da učite. Znači, pristalica sam tvrdog učenja, kvalitetnog obrazovanja. Morate da znate sledeće. Ja da se vratim 30, 40 godina unazad odakle počinju razne priče, od 1989. godine. Sve sam to istraživao, apsolutno znam odlično, ali postoji nadležnost suda. Znači nadležnost suda. To je ono što svaki građanin može da presavije tabak i da krene redom. Ako bi ja krenuo samo time da se bavim, onda bi ja morao da budem neki zaštitnik ne znam čega. Ima tu puno drugih ljudi koji dobijaju platu da se time bave i mogu da saviju tabak. Znači, isto kada me i drugi poslanici prozivaju, recimo jedna profesorka kaže – ministre vi imate čist prostor, bila TV emisija, sada možete da delujete. Pa na šta da delujem? Na 1989. godinu kada je počelo neko privatno obrazovanje, kad još zakon nije to prepoznavao kod nas. Pa, imate do 2005, 2006. godine da je univerzitet nadležan bio za priznavanje diploma. Nije bilo čak ni tadašnje ministarstvo. Onda je u nekom periodu bila obaveza kada se to akredituje, pa se nostrifikuje dokument, pošalje ministarstvu primerak. Ni to niko nije radio. Izvinite ja radim. Ja šaljem inspekciju sada svugde – državni, privatni. Zatvorili smo dosta. Ide ta priča svojim tokom i ništa ne krijemo. Na poglavlju – inspekcija, na sajtu Ministarstva prosvete imate sve opisano. I sve što sam u javnosti rekao tamo ćete naći. Za razliku od drugih, ja nemam šta da krijem. Hiljadu puta sam rekao. Biće zdrav sistem kada se korov skloni, a to su ustanove koje lako daju diplome i nemaju težinu. Otuda se uvodi savet poslodavaca, otuda se uvodi matura i sve ono što nikada nije u Srbiji bilo, a to je eksterno ocenjivanje.
Hvala ministre. Gospodine Šaroviću, želite repliku? Iako ste se složili sa ministrom.
Gospodine Marinkoviću, jedno je za šta će se deklarativno neko zalagati, a šta će u praksi da radi, to je potpuno drugo. Mnogo lepih reči smo mi čuli ne samo od ovog ministra, nego i od mnogih drugih, ali su jedno reči, a drugo je praksa. Vi gospodine ministre kažete da ste jasno osudili falsifikovanje diploma i da ste protiv toga, ali vi to kaže onako, znate principijelno sam protiv toga, ali istovremeno vi kažete – ne mogu ja kao ministar samo da se bavim istraživanjem ko je falsifikovao diplomu, ko je plagirao magistarski ili doktorski rad. Ja to od vas i ne tražim. Vi kao ministar morate da se obračunate sa onima koji falsifikuju, koji plagiraju i to rade na najvišem državnom nivou. Znate, ja nisam ni rekao zaređajte vi sada po Srbiji, pa jurite svakoga ko je falsifikovao neku diplomu, pa možda radi u nekom kiosku ili u Rakovici ili bilo gde drugo. Ali, ako se nalazi na značajnoj državnoj funkciji, ako je u rukama tih ljudi skoncentrisana moć odlučivanja, ako ti ljudi treba da odlučuju o građanima Srbije, a nestručni su jer ne mogu biti stručni oni koji falsifikuju i koji plagiraju, e onda je vaša dužnost da se obračunate sa njima. Da prvo smognete snage da svojim kolegama, u množini govorim, nije to pojedinačan slučaj, svojim kolegama koji su falsifikovali fakultetske diplome, koji su plagirali magistarske i doktorske radove da njima u lice javno kažete šta imate o njima. Pa, možda da kažete i to bi bio moralni čin sa vaše strane, da kažete ne mogu da promenim situaciju, ne mogu da se obračunavam sa njima, ali ne želim sa njima da budem i istom društvu i zbog toga podnosim ostavku. I to je opcija gospodine.
Hvala, kolega Šaroviću. Reč ima ministar Mladen Šarčević.
Ne bih da se vraćam ko je sve bio na vlasti i ko je sve imao priliku da radi to u raznim godinama. Ako lažnih diploma ima, a ja znam negde još i 90-ih da se istraživalo za Kolubaru i za mnoge velike sisteme još u socijalizmu i nalazilo se svašta. Svako ima pravo da pokrene inicijativu, znate. A šta će biti sada što sam ja pokrenuo inicijativu da se ima bankarskih garancija ko je osnovao ustanovu, a sutra propadne? Ko će da plati te studente dalje? Hoće li da ih primi država? Pa, neće, ima kvote, ima budžetske kvote. Hoće li da ih primi drugi privatnik? Pa, ne može, ovaj uzeo pare. A što niko nije tražio pre mene od 1992. godine na ovamo zakonima, obične bankarske garancije, da ima onoliko para u zalogu kada se bavi tim biznisom, da može da pokrije puta studenta, puta para školarine. Znate koliko tu ima stvari koje ja polako otkrivam. Nemam nameru da ispravljam krive Drine od 30, 40 godina. Izjavio sam i u novinama, kad bi išao tako i kad bi slepo primenio Zakon visokom, možda 50 hiljada diploma bi bilo simptomatično. Pa, koja bi mi svetska organizacija priznala ta prava da ja poništim ljudima koji imaju porodice i sve ostalo. Pojedinačne slučajeve svako kome nešto smeta, neka izvoli kao građanin Srbije, kao što sam i ja građanin, ja nisam nadležan ministar, jer ministar ne može da zapošljava, ne može da preispituje. Ima stav i od kada sam ja mandat uzeo, vidite šta se uradilo. Imate Agenciju za akreditaciju, da ne može bilo ko da dođe da osnuje, a znate da je moglo. Godinama u nazad gde je ko hteo. Znate, sa kime? Sa kadrovima koji su radili na 15 mesta. Evo, sada je elektronski praćenje, ne može da se prijavi fakultet, pa da ima iste profesore koje ima već njih petoro. Eto, sve to ne može. Znači, ja ću bar ostaviti iza sebe čisto posla da niko ne mora ništa da popravlja.
Hvala, ministre Šarčeviću. Nastavljamo dalje sa radom. Završili smo krug replika. Hvala, gospodine Šaroviću na razumevanju. Reč ima profesor dr Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine ministre Šarčeviću sa saradnicima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, pred nama je razmatranje seta zakona iz vaspitanja i obrazovanja jednog od stubova naše države. Odmah na početku, gospodine ministre Šarčeviću da smo na čisto, vi ste došli kao ministar prosvete nauke i tehnološkog razvoja u jedan haos, valjda ne treba da obrazlažem šta to znači, ambis od prosvete i nauke. Samo da kažem da mi nismo imali ni tada ni cilj vaspitanja opštih definisanja. Da smo tranziciju izvršili, a uništili vaspitanje i obrazovanje. Poterali najbolji kadar iz vaspitno obrazovnih ustanova, a jedan od tih kadrova ste vi gospodine, imam hrabrosti da to kažem, ministre koji ste otišli i formirali privatne škole i postigli svetske rezultate. To je jedno. Drugo, svako onaj ko misli da se reforma, pojedine reforme mogu završiti za godinu, dve ili tri, je zalutao u prosvetu, ako je u prosveti ili ako je u klupama poslanika onda, izvinite, onda smo zalutali kao narodni poslanici. Reforma je dugoročni proces, to je stalni proces. Dozvolite ipak da kažem, osnovno 2000. godine pogotovo, kada je bivša vlast došla na vlast, tzv. DOS osnovno je bilo uništavanje vaspitanja i obrazovanja. I to pod jedan, izbaciti iz svih vaspitano obrazovnih ustanova i svih faktora vaspitanja i obrazovanja, upravo vaspitanje. Mi od tada, gospodo, nastavnici koji slušate i profesori nemamo vaspitanja u nijednom, hajde da kažemo, nijednoj državnoj, pa i drugim ustanovama. Zašto? Jer smo sve faktore, po mom, hajde, nekakvoj mojoj evidenciji, 15 faktora uništili. A pogotovo smo uništili one kadrove u školama koji su bili zaduženi za vaspitanje i obrazovanje, a to su školski pedagozi. Umesto njih, Soroš sa zapada ubacio je psihologe. Gospodo, vama, profesori, se obraćam. Vi znate da pedagog u školi se bavi pedagoškim aspektom učenika, a psiholozi, oni dolaze na 500 učenika jedan, ili na hiljadu. Bivša vlast uvela je u svaku školu i najmanje psihologa, pa je proglasila, izvinite, nenormalnim sve đake, sve roditelje, sve radnike i sve stanovnike u državi. To je taj haos koji je uveden. Nađite mi, molim vas, u poslednjih 15 godina, od 1990. godine do 2015. godine ijednog školskog pedagoga da je znao napraviti svoj plan rada i realizovati. Nađite mi ga, molim vas. Proterani su oni koji su bili iz škole. Vi ste, gospodine, moram da kažem, ministre, jer to je opozicija, bez obzira i ova koja je ovde i ona koja nije, vas optužuju, ne samo ona nego i određeni profesori, ne svi, većina ne, po pojedinim fakultetima, vi ste ušli u haos. Hvala vam gospodine ministre što ste zaokružili, nakon 20 godina, vaspitno-obrazovni sistem. Jel tako, gospodine ministre? Jel tako, gospodo prosvetni radnici? Šta to znači? Znamo koliko osnovnih škola imamo, predškolskih ustanova. Broj nastavnika nismo znali u osnovnim školama kada je gospodin ministar za ministrom dolazio. Jel tako, gospodine ministre? Ni u osnovnoj školi, ni u srednjoj školi, ni na fakultetima. Našli smo u jednoj školi 20 nastavnika viška, nijedan čas nisu predavali. Haos je bio. I koga vi danas optužujete? Pogotovo oni kojih danas nema. Dolaze vas optuživati oni koji su tada vršili funkciju ministra i pomoćnika ministara. Danas se javljaju oni. Ako imaju malo morala, a nemaju, bar neka ćute. Ali, nemaju, jer vidim šta rade ovih dana. Ključno pitanje, modernizacije naše zemlje, koju smo na neki način ne samo propagirali nego planirali, i provodimo je, jeste i modernizacija vaspitanja i obrazovanja. I upravo ste vi to uveli. I da ne zaboravim - vratili ste vaspitanje, pomalo, u vaspitno-obrazovni sistem. Hvala vam, gospodine ministre. Mi smo imali muke dok niste vi došli, da u zakone o osnovnoj i srednjoj školi, da ga zovemo Zakon o obrazovanju i vaspitanju, kako ga sad nazivamo. Ranije je bio samo o obrazovanju, jer su isterali vaspitanje iz škole. Ja vam preporučujem strategiju, neka se zove strategija vaspitanja i obrazovanja. Pre se vaspitava, a onda obrazuje, to zna svaki pedagog. I drugo, da ne bi možda kod strategije prevazišli neke stvari, odnosno zanemarili, opšti cilj vaspitanja nismo definisali, još u državi, 25 godina. Opšti cilj. Koji je cilj vaspitno-obrazovnog sistema? Da bi na bazi opšteg cilja izvodili opšte ciljeve pojedinih nastavnih predmeta u školama ili studijskih grupa na fakultetima. Da ne idem dalje u širinu. Vi ste sistem uljudili, znate broj kadrova, imate alate sada da direktore biramo, najkvalitetniji kadar. Znate ko su bili direktori? Pa, vi znate. Uličari, sa ulice su ih dovodili, bez visoke stručne spreme. Da ne kažem da je u Ministarstvu prosvete, ne znam da li je još, to ću da proverim, čovek bio sa srednjom spremom, radno mesto na projektima, šest godina pre dolaska ministra Šarčevića. Hoćete da vam ja, gospodo, govorim imena tih ljudi. Bilo ih je 90%. Vi ste nasledili, gospodine ministre, zavode gde su vrlo sumnjivi ljudi sedeli. I teško vam je to menjati. Mnoge stvari zavod je sad pokrenuo. A on je bio katastrofa. Svi su bili. Dakle, pokrenuli ste i zavode. To je velika stvar. Sistem ste uljudili i idemo sad u realizaciju njega. Tačno je da se moramo kretati na nivou tzv. unutrašnje reforme. I ona je počela. To, molim vas, gospodo narodni poslanici, da znate. To je najteži deo posla u modernizaciji, a to je odnos učenik-nastavnik i odnos nastavnik-nastavna građa i odnos učenik-nastavna građa. Mi smo didaktiku zanemarili, pedagošku struku smo totalno izbacili iz vaspitno-obrazovnih ustanova visokog obrazovanja. Mi tamo to ne radimo. Imamo profesora fakulteta, sačuvaj bože, metodiku nikad nisu čuli, a pogotovo pedagošku grupu predmeta. Izvinite što sam pod emocijama, jer neću dozvoliti, dok sam u ovim klupama, da se baca na vas ljaga, kao što pojedinci pokušavaju ovih dana preko nekakvih televizija N1 i nekakvog "Vremena", inače, znate ko ga već finansira 15 godina, i lista "Danas". Dakle, bez obzira da li ste vi ili bilo ko, a pogotovo vas, koji ste osetili ruku one vlasti koja je uništavala vaspitanje i obrazovanje. Idemo dalje. Mi moramo redefinisati nastavne planove i programe i to ste počeli. Gospodo narodni poslanici, danas je neko govorio, pa, ministar to radi. Da vam ja ne idem u detalje. Pratite vaspitanje i obrazovanje pa ćete videti. Dalje - redefinisati obaveze učenika u odnosu na nastavu i u odnosu na nastavnika. I to ste počeli, radite vrlo dobro, video sam. I redefinisati obaveze nastavnika. Tu se dobija jedan deo otpora, zato što imaju obaveze, ali su im i plate veće i biće još veće svake godine, jer su obaveze veće. Idemo dalje. Vratiti vaspitanje tamo gde mu je mesto, odakle su ga oni što vas prozivaju proterali, ima 15-20 godina. Tamo vratiti. Da ne bih išao u širinu. Ključne ličnosti za organizaciju celokupnog posla - ministarstvo i vi. Vi ste tu organizaciju izvanredno napravili. Kada je u pitanju dualno obrazovanje, ili praksa u stručnim školama, onda je tu Privredna komora koja se izuzetno dobro uključila. Onaj ko želi da prati to, i hvala vam što ste to učinili. Mnogi su ovde kritikovali vas. Gde su sada kad smo uvodili Zakon o dualnom obrazovanju? Da ne ponavljam, gospodin Orlić, doktor, je to izuzetno dobro obrazložio u uvodnom delu. Gde su sad ti ljudi? Znate koliko mi imamo sada - sedam hiljada učenika. Sedam hiljada učenika u dualnom obrazovanju. Znate koliko programa imamo? Da ne govorim, ministar je skroman čovek, pa neće da kaže šta smo učinili, ali naša je dužnost, koji pratimo i koji radimo u vaspitanju i obrazovanju, da kažemo šta jesmo a šta nismo. Idemo dalje. Zašto menjamo Zakon o osnovama sistema vaspitanja? Vi ste dobro naglasili, kao da nismo slušali. Ja se sa vama slažem. Prvo, zbog usklađivanja Zakona o osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja sa Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti, i to se u prvom redu odnosi na evidenciju u vaspitanju i obrazovanju, posebno odredbe koje određuju jedinstveni informacioni sistem prosvete, tzv. JISP, jedinstveni obrazovni broj. Vi ste rekli, ne samo sada, i na prošlim sednicama, kad ste ovde dogovorili, čudi me da određeni poslanici to nisu slušali. To se prati, od predškolskog vaspitanja, do visokog, drži se pod kontrolom. Idemo dalje. I ovi drugi zakoni, dorađuju se neki članovi, gde se u praksi dokazalo da su prevaziđeni, ali bit stvari ostala je ista. Ovo je vrlo važno da kažemo. Idemo na dualno obrazovanje. Stupio je na snagu tačno 2017. godine, a njegova primena 2019. i 2020. godine, jer su se morali doneti određeni podzakonski akti i određene pripreme o kojima je ministar i danas govorio, a mi nismo baš to dobro, čini mi se, neki, slušali, pogotovo kada je u pitanju Privredna komora i poslodavci. U ovoj školskoj godini uključeno je 72 stručne škole u dinamiku dualnog obrazovanja koji se realizuje u jednu ili više obrazovnih profila. Imamo ih 35. Dakle, u ovoj školskoj godini, prvi put, 2.600 učenika u prvi razred. Malo li je? Vidite da smo ušli u realizaciju i u reformu ovog dela, dualnog obrazovanja. Ukupno u svim razredima preko sedam hiljada učenika. Malo li je to, gospodo? Poštovani roditelji, vama se obraćam, ovo su tačni podaci i šaljimo našu decu u dualno obrazovanje. Realizuje se u 104 škole, u 37 obrazovnih profila, sada ima dva manje, da ne obrazlažemo zbog čega. Ali je važno da imamo 400 kompanija koje su akreditovane ili su u procesu akreditacije. To je odgovor onima koji sumnjaju u, hajde da kažemo, preduzeća i kompanije. Nema sumnje, do sada imamo, ministar to bolje zna od mene, 400 kompanija koje su akreditovane i 900 licenciranih instruktora. Malo li je, za početak? Dalje, ključnu ulogu u sprovođenju ima Ministarstvo i, moram da kažem, Privredna komora Srbije koja se pokazala izuzetno dobra, po mom mišljenju, a verujem, gospodine ministre, da i vi imate to mišljenje koliko vidim ja iz mog praćenja. E sad, dozvolite na kraju da kažem. Tačno je, gospodine ministre, da je ključni nastavnik broj jedan, bez obzira da li se radi o vaspitaču u predškolskoj ustanovi, u osnovnoj, srednjoj školi ili na univerzitetu. Tačno je da smo 2000. godine učinili pomor nastavnog kadra. Šta to znači? Oterali smo najbolji nastavni kadar, a dovukli ovo što danas imamo. Samo ću jednog da spomenem, pošto moram ostaviti vremena i drugima. Vas ovih dana i meseci proziva jedan profesor, videćete o kome se radi, na „N1“ televiziji, pretplaćen tamo i u časopisu, odnosno onim novinama „Vreme“, kako se još i nedeljnik zove. Zove se prof. dr Ognjen Radonjić sa poniženjem, tobože, da ste vi tobože učitelj, a to je najlepše zvanje koje postaji u vaspitno-obrazovnom sistemu. Videćete o kome se radi. Moram, gospodine ministre, reći, da bi građani videli o kome se radi. Profesor dr Ognjen Radonjić svakodnevno iznosi laži o predsedniku Republike, vama i o narodnim poslanicima. Po oceni studenata Filozofskog fakulteta u Beogradu, po pedagoškim osobinama to je jedan od najgorih profesora. Kako znate, mi se profesori ocenjujemo. Dobio je najgore pedagoške ocene. Njegovi podaci o prolaznosti studenata na ispitu iz osnova ekonomije čuvaju se kao vojna tajna, navode studenti. Prolaznost mu je jako niska, ispod 15%, a minimum i po Bolonji je 33%. Čak mu ocenu nisu mogli doznati ni dekani, ni rektor. Jedino je pokušao Poverenik za informacije i nije uspeo. Studenti ga nazivaju – profesor tortura. Reći ću vam zašto sam ovo izneo. Taj profesor, zvani „tortura“, sprovodi teror nad studentima. Citiram: „kada odgovoriš previše tačno, on kaže – naučio si napamet“, završen citat. Na pitanje koje glasi – geneza ekonomske misli, nikada nijedan studen nije položio ispit, jer on uvek izmisli nešto čega nema u pitanju, završen citat studenata. Za celu jednu grupu od 18 pitanja uopšte nema literaturu, a studentima kaže – snađite se. Luka Šakić, bivši student kaže ovako: „Kada kod profesora Radonjića postoji patološka potreba da postoji studenta“, završen citat. Zato se, gospodo, zove „profesor tortura“. Na kraju mu samo preporučujem da, za početak, iz pedagogije savlada tri lekcije. Prvo – lik nastavnika i glavne osobine nastavnika, odnos student – profesor i dokrimologija kao nauka o ocenjivanju. Za početak, toliko. Gospodine ministre, ovakvi pojedinci vas kritikuju, a ne većina akademske zajednice. Akademska zajednica izuzetno dobro sa vama sarađuje i sa Ministarstvom, a ovi pojedinci će uvek biti ovakvi kakvi jesu, kao što je profesor Radonjić. Na kraju, čudim se profesoru Zecu koga je nekada uzeo za asistenta. Taj profesor je mene prozvao, moju malenkost. Kaže da sam rekao na sednici Narodne skupštine da prof. dr Dubravku Stojanović treba u zatvor oterati i to je lagao. Ja sam ovde citirao šta je profesorka rekla, je li, da se trebamo odreći Kosova, a ja sam samo uputio na članove zakona od 305. do 321, pa da vidi. Normalno da bi u zatvoru završila zbog toga, to stoji u našem Krivičnom zakoniku i dodao sam za knjaza Miloša i ništa drugo. Pa, neka vidi. Nisam ja to rekao, nego ona. Umesto da njoj idu takve smicalice, je li… Ta organizacija na fakultetu zove se „politička organizacija“, odmah da kažem. „Jedan od pet miliona“, to jedan mali deo profesora stoji. Na karaju, još jedan put, gospodine ministre, imate punu podršku. Jedan deo profesora da ih dalje ne navodim, ovih od 88, samo da dvojicu navedem od njih. Potpuno ste u pravu, od toliko hiljada akademske zajednice, od ovih 88 i od onih 900 ima jedan mali broj profesora, to i nisu profesori, odmah da vam kažem, po svojim moralnim karakteristikama i naučnim. Samo ću jedan deo da prozovem. Profesorka je bila Latinka Perović. Znate li ko je Latinka Perović? Sedamdesete godine razbijala je Jugoslaviju i Srbiju je razbijala. To radi i danas. Nemam ja problema, gospodine ministre, da im kažem istinu. Dalje, Stjepan Mesić. Ja sam bio zastupnik u Saboru Hrvatske kada je rekao, citiram: „Gospodo zastupnici“, citiram njega, „Ja sam svoj zadatak izvršio u Predsedništvu SFRJ“, tačka. Druga rečenica: „Jugoslavije više nema“, završen citat. Taj isti čovek je devedesete godine, 1990. godine, u Gospiću, pre izbora, na predizbornom skupu gde je bilo 10.000 Hrvata, jedan deo zaista ustaški nastrojen, rekao, citiram: „Kada Hrvatska postane država, svi Srbi staće pod jedan kišobran“, 10.000 Hrvata bilo kišobrana. To je taj čovek. Jel vam čudo šta podržava ovih dana? Moram još neke stvari da kažem, ove ekstreme. Milan Kučan. Pa tog na 14. Kongresu Saveza komunista Jugoslavije ja sam prozivao za mladinu i ono što su razbijali Jugoslaviju. Oni biografiju svoju… o tome se radi. Ovo moram radi građana koji dobro pamte da razjasnimo. Idemo dalje, Azem Vlasi. Šta da vam kažem? Od one sednice CK Srbije sve se zna. Razbijač Srbije i Jugoslavije. Šebo Rastoder, istoričar u Podgorici, jedan od najvećih srbomrzaca na prostoru bivše Jugoslavije, moj kolega istoričar. Idemo dalje, Nikola Samardžić, moj kolega, to je antisrbin, bre. Pelcovan od osećaja patriotizma. Evo sa kim ja imam komunikaciju. Nemam problem da mu to kažem. Otac mu je jedan od najvećih istoričara i najveći patriota bio. Idemo dalje, samo deo profesora i ovih političara. Sonja Biserko, pa ona je zagovarala, ljudi, bombardovanje Jugoslavije. Sećate se Sonje Biserko? Idemo dalje - David Filip. O njemu ću sutra, jer on spada u kulturu, posebno sutra, ali samo da kažem da 28 godina razbija Srbiju i radi protiv Srba. Meni je zaista žao tog naroda što ima takvog predstavnika, divnog naroda kojem on pripada. Idemo dalje – Nataša Mićić. Pa, šta reći, građani? Neću ništa da govorim. Čedomir Jovanović. Pa, on nam je predsednika svojevremeno izručio na prevaru, a da ne kažem dalje. Nenad Čanak. Da li znate šta je taj radio? Ota fon Habzburga predložio je za predsednika Savezne Republike Jugoslavije. Memorandum je poslao jednom predstavniku za bivšu Jugoslaviju. Da li znate šta je pisalo u memorandumu? AP Vojvodina, republika, ako ne država. Evo ga i juče to govori i tako dalje. Dozvolite još samo dvojicu. Ove novinare neću da govorim, pošto su oni sutra na dnevnom redu, ali tu se našla Snežana Čongradin. To je dno dna, izvinite, od novinarstva. Ona non-stop, da me krivo ne razumete, prof. dr Vojislava Šešelja proziva da je ratni zločinac, a svi znate da presuda nije takva. To nema ni „n“ od novinara. Ja ću sada završiti sa dva, tri citata. Pošto je bilo reči o patriotizmu, dozvolite da kažem, jer se ovih dana po TV ekranima stalno priča o Nikoli Tesli, ono što Nikola Tesla nije bio. Gospodo, nauka ne oprašta nikome, ni Srbima, ni Hrvatima, ni poslanicima, ni građanima. Nikola Tesla i je 1. i 2. juna 1892. godine, prilikom drugog dana posete Beogradu rekao studentima Velike škole, citiram: „Ja sam, kao što vidite i čujete, ostao Srbin i preko mora, jer se ispitivanjima bavim. To isto treba da budete i vi i da svojim znanjem i radom podižete slavu srpstva u svetu“. Nije o tome ovih dana po štampi bilo reči, ali ću oterati sve one dezinformacije sa ovim citatom. Sledeći put Nikola Tesla je ovako rekao: „Podjednako sam ponosan na svoje srpsko poreklo i hrvatsku domovinu“. Odgovor na pismo 25. maja 1936. godine, koje mu je uputio dr Maček. Onda njemu Maček odgovara, citiram – velikom sinu naroda srbskog, namerno ovo srbskog, a domovine Hrvatske. Hvala vam lepo, uvaženi gospodine ministre, uvažene dame i gospodo narodni poslanici. Gospodine ministre, drago mi je što imate toliko iskustva u vaspitanju i obrazovanju i što čvrsto stojite na temeljima i što će se, siguran sam, u sledećoj strategiji vaspitanja i obrazovanja, koju pripremate, gospodine ministre, za pet godina dovesti vaspitanje i obrazovanje na ono mesto odakle su ga naši prethodnici isterali. Hvala lepo.
Hvala, profesore Atlagiću. Za reč se javio ministar gospodin Mladen Šarčević. Izvolite, gospodine Šarčeviću.
Samo jedan komentar zarad javnosti i vas profesore. Tih ljudi koji baš ne vole što ovo radim ima podosta, i to su svi na onoj strani. Naravno, ali niti obraćam ja pažnju na njih, niti mi oni čine nešto značajno u životu, niti držim do njihovog mišljenja. Svako ko ovaj resor vodi ne može da zna sve, to sam mnogo puta rekao. I ja nisam znao dobro ni predškolsko, pravo da vam kažem, pa sam ga naučio. Naukom sam se bavio kad sam bio mlad, imam tri rada objavljena, asistirao na fakultetu, ali nisam odavno na visokom i taj deo. Moja specijalizacija je bila preduniverzitetsko srednje obrazovanje, gimnazijsko, i tu sam možda i najbolji. Ali, ovo sve što nisam znao, ja sam prve dve godine besomučno učio, i verujte mi da sada kad sednem sa ljudima iz svih tih krugova, bar sam ravnopravan u tom znanju. Ali, mislim da sam u mnogo čemu i ravnopravniji. Spremnost da čovek uči i da sluša druge jeste prilika da ja ne moram da znam sve to. Moj posao je poznajem dobro organizaciju, da znam šta su strateški pravci, da znam da napravim velike timove iz svih oblasti koje treba i da poznajem i finansije. Mislim da te tri komponente imam i mislim da je to dovoljno da ovo radim. Hvala.
Hvala, ministre Šarčeviću. Reč ima Tatjana Macura. Nije prisutna. Za reč se javila prof. dr Aleksandra Tomić. Izvolite, gospođo Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, ja bih danas otvorila jednu debatu na osnovu ovih predloga zakona o kojima danas raspravljamo, a to je nešto što mislim da negde ne pričamo dovoljno u javnosti, a građanima Srbije moramo da kažemo jednu istinu, odnosno budućnost koja nas čeka. To je tzv. četvrta industrijska revolucija. To su sve one promene koje će biti, koje do sada nikada svet nije imao, odnosno sve ono što je zasnovano na tzv. trećoj industrijskoj revoluciji, četvrta daje podlogu za to. I ovi zakoni koji su danas kao predlog izmena i dopuna u stvari pokazuju da je to jedan proces u kome se mi nalazimo i da sa samim uvođenjem Zakona o dualnom obrazovanju i samim zakonom kojim smo oformili nacionalnu Agenciju za okvir o kvalifikacijama, kojima imamo mogućnost sada da na neki način uskladimo sve one diplome koje se nalaze u razvijenim zemljama sa diplomama koje postoje ovde u Srbiji i daju mogućnost da mladi ljudi ovde rade i uče, i uče i rade, u stvari su jedan od mehanizama kojima idemo u susret toj četvrtoj industrijskoj revoluciji. Šta je u stvari četvrta industrijska revolucija? To je umrežavanje svih novih tehnologija i inovacija i prevođenje, u stvari, rasta i razvoja jedne privrede koja je zasnovana na stranim i domaćim realnim investicijama, prelaženje na jednu privredu koja se zasniva na rastu i razvoju, zasnovana na znanju. Odnosno, zašto je Republika Srbija krenula u ceo postupak uvođenja dualnog obrazovanja, ali ne samo u srednjim školama, već sada i na fakultetima? Upravo zbog toga da oni koji prihvataju inovacije, koji se brzo prilagođavaju promenama na tržištu rada, odnosno samog funkcionisanja kompanija koje koriste nove tehnologije je jedina sposobna da može da apsorbuje novozaposlene, mlade ljude koji jednostavno sada će imati prilike da se obrazuju po novim programima, samim tim da idemo u susret tome što ćemo na osnovu svih istraživanja za nekih 10 do 15 godina imati 75% novih zanimanja koje će se pojaviti na tržištu rada kao potreba jedne države. Zbog toga, u stvari, priznanje i Vladi Republike Srbije i gospodinu Aleksandru Vučiću je to da je pre samo pet godina uspeo da pokrene ceo ovaj postupak kroz sistem prosvete i nauke, da implementira nove zakone koji se odnose na dualno obrazovanje uporedo sa fiskalnom konsolidacijom i ekonomskim reformama, a to je jako teško. Znači, to je jako teško kad vi nemate novca u budžetu, kad sprovodite štednju, kad sprovodite ono što se zove transformacija jedne privrede, da paralelno sa tim uvodite sistem dualnog obrazovanja, jer se nove fabrike tek otvaraju i tek imate razgovor sa stranim i domaćim investitorima da ta nova zanimanja treba da zažive u tim fabrikama. Znači, paralelno smo imali transformaciju privrede, fiskalnu konsolidaciju i uvođenje dualnog obrazovanja u privredi Republike Srbije, čime smo u stvari mladima otvorili mogućnost da se školuju redovnim putem, na osnovu novih programa, i dualnim sistemom, odnosno uz rad, modelom 80-20, da li ćete da se školujete i da radite i po kom principu i na osnovu kojih modela. Mi sada govorimo o 7.000 novih školovanih kadrova, odnosno dece koja su završila ove srednje škole, u 104 škole, sa 37 profila koje su završili. Sada govorimo o tome da je to postalo kao normalno da mladi ljudi se opredeljuju i njih 2.600 sada imamo upisanih u prvu godinu, školsku 2019/2020. godinu, koji su prepoznali u stvari da ovo o čemu je Vlada Republike Srbije, kojoj je premijer bio gospodin Vučić od 2014. godine, daje rezultate i nešto što zaista ima prosperitet u budućnosti. Znači, govorimo o tome da u budućnosti deca, verujte mi, danas koriste nove tehnologije, čitaju o tome, znaju šta je veštačka inteligencija, šta su vozila bez vozača, šta su hibridna vozila, šta je nov sistem funkcionisanja 3D štampanja, šta je umrežavanje kada su u pitanju nove tehnologije i inovacije i ono što se govori o tzv. korišćenju IT tehnologija u „klaudu“, znači, određene baze podataka koje koriste sve svetske kompanije koje se bave IT tehnologijama. Znači, nešto što deca danas prepoznaju, a što možda stariji negde ne mogu da prepoznaju kao mogućnost budućnosti u svojim zanimanjima. Šta mi danas imamo? Imamo na jednoj strani zaista mehanizme uz pomoć kojih mladi ljudi danas mogu da ili idu na način funkcionisanja koji su do sada imali, da se redovno školuju. Svi novi programi koje otvaraju fakulteti idu u susret korišćenju novih tehnologija. Znači, videli ste da sve srednje škole su posebno otvarale za najbolje učenike da se takmiče, da upisuju smerove za IT sektor. S druge strane, imate mogućnost da kroz dualno obrazovanje paralelno imate školovanje i rad uz to školovanje, imate čak i određene benefite koje mladi ljudi mogu da zarađuju dok se školuju, znači, zarađuju te neke minimalne plate i samim tim imaju obezbeđenje za nova radna mesta koja će sa završenom srednjom školom imati u kompanijama koje danas, kao što smo imali prilike da vidimo, imaju abnormalno velike plate u odnosu na one koje su imali nekada kada su radili u kompanijama koje su koristile stare tehnologije. Podsetiću vas da do 2014. godine mi smo imali 338 preduzeća koja su bila u stečaju i koja su radnici primali 10.000 dinara, takozvane u restrukturiranju, koji su bili na državnoj kasi. Mi smo do tada imali velike probleme da svi građani Srbije su plaćali zaposlene koji su radili u stečaju i imali mesečne plate od 10.000 dinara. Takvih je bilo 100.000 radnika. To je koštalo budžet Srbije, sve građane Srbije, 750 miliona evra. Za četiri godine, to je tri milijarde evra, koje ste mogli jednostavno da uložite u rast i razvoj malih i srednjih preduzeća, u otvaranje novih fabrika i naravno, to je bio jako težak proces kojim je trebalo zaista osposobiti rad i funkcionisanje privrede sa određenim rastom i razvojem, a automatski učiti decu i osposobiti profesore koji će moći da predaju ovakve programe. Srbija je otvorila mogućnost mladim ljudima da se vrate u Srbiju na potpuno jedan transparentan i afirmativan način i upravo izmene i dopune ovog zakona o kojima govorimo, da Nacionalni okvir za kvalifikacije Republike Srbije treba da izvrši promene, a to je da omogući da vršimo nostrifikaciju diploma u rekordnom roku koji iznosi 60 dana, da neće više biti potrebe da određeni recenzenti se bave tim problemom. Mi danas imamo 98 diploma iz inostranstva, sa prestižnih univerziteta koji su na Šangajskoj listi do 500 mesta, koji čekaju na nostrifikaciju diploma u Srbiji. Znači, mi imamo ljude koji žele da se vrate u Srbiju, koji su završili Oksford, Kambridž, Stenford univerzitete, čija diploma jednostavno nije priznata u Srbiji zato što određeni recenzenti nisu odradili svoj posao. Upravo ovim izmenama i dopunama ovog zakona mi ćemo omogućiti da 98 mladih ljudi, koji su završili najprestižnije fakultete u svetu, jednostrano nostrifikuju te diplome u Srbiji i započnu svoj život ovde, sa nostrifikovanim diplomama u kompanijama koje za sada imamo potpuno otvorene za strane investitore, koji se bave najsavremenijim tehnologijama, ali će imati i mogućnost da otvore start ap firme, u kojima je Ministarstvo finansija dalo predlog, a mi usvojili, da naredne tri godine ukoliko se bave IT sektorom neće morati da plaćaju poreze i doprinose u punom svom iznosu, već će imati subvenciju države. Verujte mi, rezultati, inače na konferenciji koja je održana, koju je premijerka Ana Brnabić u petak imala koja se zvala „Startuj legalno“, govori o tome NALED, da imamo dva puta više otvorenih, novootvorenih firmi do 2020. godine, od 2014. godine, nego zatvorenih. To nije bio slučaj ni 2014. godine, ni 2015. godine, upravo je bilo suprotno. Imali smo dva puta više zatvorenih firmi nego otvorenih. Prema tome, rezultati ovog celog procesa uvođenja i dualnog obrazovanja i formiranja agencije koja zaista treba da vrši nacionalni okvir kvalifikacija, odnosno deo koji se odnosi na usklađivanje sa evropskim standardima, koje se odnosi na nostrifikaciju diploma, pokazuje da daje jako dobre rezultate. Ti rezultati će biti sve bolji i bolji. Zbog toga, rad ministarstva zaista treba pohvaliti u tom smeru, što to, kao jedan proces, uvek izaziva velike otpore. Vi kada god imate neke promene u društvu, da li je u pitanju obrazovanje, privreda, bilo koja oblast u društvu, uvek imate otpor, uvek imate one koji koče te procese, jer se plaše neizvesnosti, plaše se za neka svoja mesta radna, jednostavno ne žele da menjaju svoj način funkcionisanja i rada u koji su se na određeni način jako dobro uskladili i mi imamo profesore koji danas pozivaju studente na određena verbalna nasilja, imate profesore univerziteta koji na društvenim mrežama su sposobni da prete i smrću i imate ljude koji su sposobni da kažu da treba nasilnim putem juriti određene ljude na ulicama. Jednostavno oni su protiv bilo kakvih promena u društvu. Oni ne mogu da govore o rastu i razvoju i napretku društva zato što jednostavno ne shvataju da su ovo nezaustavljivi procesi. Četvrta industrijska revolucija je nezaustavljiv proces u svetu, pa tako i kod nas. Samo oni koji ovladaju novim znanjima i koji znaju da se prilagode novim tendencijama, imaju šansu da opstanu i da jednostavno vode svoju državu u prosperitet. Oni koji ne žele da se prilagode inovacijama i da stiču nova znanja, jednostavno će ostati na rubu svoje istorije i svog neznanja, i uvek će se ponašati na ovaj način kao što se sada ponašaju ti koji se na društvenim mrežama prikazuju, kao prvi nasilnici, a ne kao profesori koji treba da uče decu nečem dobrom. Prema tome, zahvalnost gospodinu Vučiću i mislim da treba da kažu svi oni i koji možda ne podržavaju njegovu politiku, upravo zbog toga što je prepoznao ove procese koji nas čekaju u budućnosti, uveo ovakav sistem funkcionisanja, učenja i rada, rada i učenja i da je to jedina mogućnost u kojoj možemo da napredujemo. Verujte mi da negde kao državi, nama daju razvijene zemlje EU kao jedan od načina koji nam priznaju, da smo uspeli kao država, da zaista mnogo toga odradimo, preokrenemo javno mnjenje da prihvati ovakav način razmišljanja. Za nas je to od velikog značaja, a za naše mlade još više. I rezultati da se oni sada vraćaju, da će konkurencija u visoko razvijenim zapadnim zemljama kao što je Nemačka biti sve veća, da će cena rada kod njih padati to je sigurno, a da će cena rada kod nas u Srbiji rasti upravo zbog ovakvog načina funkcionisanja, povećanja rasta i razvoja i priliva stranih direktnih investicija, ali i prelaska na investicije zasnovane na znanju je jedino sigurno i to je ono što će pokazati i nacionalni investicioni plan do 2025. godine i svi oni političari koji jednostavno ne žele da priznaju sve ono, pokazuju da nisu dorasli zadatku da u budućnosti izađu na izbore i nisu dorasli zadatku da budu neki faktor u ovoj državi, jer građane Srbije mogu samo da vrate u nešto što je bilo pre 10, 20 godina i da ih vrate u jedno opšte siromaštvo. Srpska napredna stranka želi budućnost Srbije, želi budućnost gde će mladi imati šansu da rade, da stvaraju svoju budućnost ovde, a ne negde van Srbije i zbog toga ćemo u danu za glasanje podržati ove zakone. Hvala.
Hvala gospođo Tomić. Za reč se javio ministar, gospodin Mladen Šarčević. Izvolite.
Ako mogu skromno da dopunim ovo što je Aleksandra govorila. Mislim da možemo da podvučemo donekle crtu. Za jedan mali period smo doneli, odnosno osnovali četiri nezavisna tela. Nezavisno telo za akreditaciju odlično radi svoj posao. Znači, ne može više tako lako da prođe ništa što nema osnova. Svi drugi koji prate rad toga, to nam je diglo cenu, jer smo došli u jednom trenutku da nam diplome dođu u reviziju. Da to nismo uradili, pitali bi se gde priča ide dalje. Tu je bila najviše otpora. I dan danas ga ima. Kada govorimo o Fondu za inovacione delatnosti, ono je već sjajno telo, nezavisno. Država Srbija daje mnogo više novca nego što je davala EU i što su davale neke strane korporacije. Tako da inovacione i start ap kompanije koje su ubrzale svoj napredak su značajnije veće. Takođe, ta ista situacija se dešava sa Fondom za nauku, koji smo opet kroz Zakon o Fondu za nauku usvojili. Već je prvi poziv bio za mlade istraživače PROMIS i već je sa šest miliona evra automatski podignut nivo na devet miliona evra. Bilo je toliko dobrih projekata, da nije moglo da se izabere. Sledeći poziv ovih dana je za veštačku inteligenciju. Već smo objavili. Minimum može da bude 24, jer je 200.000 grant, tako da može da bude više od toga i to je jedna grana koju razvijamo vrlo intenzivno. Već sam najavljivao odličnu saradnju sa kineskim parternima. Kada govorimo i o telu koje se zove NOK, Nacionalna agencija za kvalifikacije, pokazalo se veoma korisnim telom, od priznavanja diploma, od celoživotnog učenja, od sektorskih veća, od ovog svega što sada uređujemo, radimo. Mi smo sada u malom Šengenu ubrzali da priznamo jedni drugima diplome. Jako je bitno za razvoj privrede na tom lokalu. Evropski okvir je samo jedna kapa, mnogi se prema njemu usaglašavaju, i Arapski emirati i Turska i mnoge druge zemlje. Mi ćemo ovih dana raditi sa kineskim partnerima na direktnom priznavanju diploma Srbija-Kina, što je velika stvar. Jedno odlično obrazovanje, prvi su što se tiče bar Piza, ako niko ne veruje. Sjajni univerziteti i nije samo evropska kapa, svet postaje u tom smislu jedno globalno selo i ko brže bude pratio, reagovao i donosio originalnija rešenja, brže će napredovati ekonomski. Omogućiće svojim mladim ljudima brži napredak. Mislim da Srbija tu jako vidljivo to radi. Tehnološki park smo potpisali pred novu godinu drugu fazu, tamo nema stolice jedne već mesecima. Znači, 700 inženjera, 400 kompanija. Čačak počinje kao četvrti Tehno park, Novi Sad kreće u opremu, a Niš skoro završava ove godine. Znači, to je jedan veliki posao i nije dovoljno. Jako je dobro što nije dovoljno i što to traži još ulaganja i što je to odlična prilika za mlade ljude. Sa kineskim partnerima ćemo vrlo brzo u roku od mesec-dva imati opremljen prvi centar za promocije nauke, odnosno trening centar za te oblike, upravo za obrazovanje savremeno. Pa i to ne valja, znate. Imate kritizera koji sada manišu što programiraju deca i robote i dronove i što informatiku spuštamo na niže nivoe i što su pametni. Vidite, šestaci kada uzmu za tri dana naprave čudo od toga. Onda verovatno ostaje da požele deci da ih vratimo na onu zelenu tablu, na sunđere i kredu. Ako je to sve ono što mogu da im požele, svaka im čast koliko ih vole, znate. Prvi put Srbija hvata ozbiljan korak sa razvijenim delom Evrope i sveta. Ovo o čemu govorimo možda ima u nekoliko zemalja Skandinavije i zapadne Evrope. Uopšte, region smo u tom smislu odavno prešišali i to je nešto što se dobro dešava. Tako da, zaista o čemu ste vi pričali, o četiri nula revolucije, o novim master programima koje radimo zajednički, fakulteti, FON i ETF, gradnji novih fakulteta u toj zoni, jeste nešto što će se jako brzo videti, a već se vidi. Ono što je jako važno, mi smo još pre tri godine uveli predmet - preduzetništvo još u peti razred, i to daje rezultate. Đačke zadruge, već čitavi gradovi i regije imaju i rekao sam Požarevac koji prednjači sada je mentor drugim sredinama, radi Sremsku Mitrovicu, a u martu će biti jedna velika manifestacija slična onoj koja je bila u decembru za dualno obrazovanje vezano za učeničko zadrugarstvo gde će doći gosti iz Britanije, Nemačke i iz Hrvatske, koji to rade godinama odlično i niko se ne gadi. Hvala.
Hvala ministre Šarčeviću. Reč ima dr Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvažene koleginice i kolege, uvaženi ministre i gosti, SDP centralno mesto daje i pridaje obrazovanju i mi smo u našoj partiji to definisali jednim strateškim dokumentom koji se zove „Država obrazovanja“. Mi insistiramo da Republika Srbija bude država obrazovanja, država modernih znanosti i zbog toga smo vaše Ministarstvo podržali praktično u svakom zakonu, jer mislimo da zaista dobro radite jako značajne zakone. Ja sam ovde pričao nekoliko puta o dualnom obrazovanju. To je nešto što nadam se će biti ugaoni kamen reforme koje vaše Ministarstvo sprovodi, ali i drugim zakonima. Međutim, jako je bitno da malo poradimo i na tome da nam škola bude motivišuća i da nam deca dobijaju znanja i da kažemo nekakvo oruđe koje će moći da primene u svakodnevnom životu i u svakodnevnom radu. Zaista, već nekoliko godina za radom PISA testovi pokazuju da naši učenici akumuliraju znanje. Očigledno dovoljno ga ne razumeju i teško primenjuju. To je nešto na čemu mi sada insistiramo, jer mi socijaldemokrate Rasima Ljajića, insistiramo na tome da obrazovanje bude besplatno, da bude dostupno svima i sa druge strane da bude moderno, da prati savremeno vreme i da sami profesori, učitelji, nastavnici budu vrlo, da kažem, inovativni, da budu motivisani, da budu zanimljivi i da daju, da praktično umeju ono što je glavni zadatak u procesu učenja i čini mi se najteža karika da odvoje bitno od nebitnog. To mi koji dolazimo iz prirodnih nauka najbolje znamo. Poznavanje krucijalnih najbitnijih stvari koje svakodnevno primenjujemo je osnova i na tome moramo insistirati. Što se tiče toga, vi ste već dosta toga uradili i vidim danas ste najavili da ćete puno uraditi na tom polju da nastava bude zanimljivija, da razumeju deca ono što uče i da na kraju mogu da steknu jednu kulturu upotrebe onog što su naučili. Divnu sam danas jednu rečenicu pročitao od Sokrata, doduše, na engleskom, koji kaže – education is the kindling of the flame, not the filling a vessel. Obrazovanje je potpaljivanje plamena znanja, potpaljivanje plamena radoznalosti. To nije punjenje mladih ljudi informacijama. To je nešto što je znao jedan Sokrat u svoje vreme i nešto što je i danas izuzetno aktuelno i što mi želimo da vam podvučemo kao socijaldemokrate koje zaista se brinu o obrazovnom sistemu. Sa druge strane, danas potvrđujemo jedan izuzetno značajan ugovor, ali da ne zaboravim, ono što je krucijalno, jeste što je uradila ova Vlada, to je što je zaustavila i ukinula zabranu o stalnom zapošljavanju u obrazovanju, čime smo podigli mogućnost da se mladi ljudi zapošljavaju, da jedni drugima konkurišu i da praktično sama konkurencija porodi dobre predavače i ljude koji zaista znaju i imaju u sebi tu nit za kvalitetne profesore. Kažem, danas potvrđujemo i Marakeški ugovor koji je izuzetno značajan i koji traži da države ugovornice moraju predvideti da sa svojim zakonima, da lica koja su slepa ili slabovida ili koja imaju hendikepe toga tipa, mogu da pretvaraju autorska prava, odnosno da dobiju na licu mesta ovim zakonom autorska prava kojima će moći da prevode Brajevom azbukom udžbenike i druge knjige koje žele. Mislim da je to izuzetno značajno. Socijaldemokratska partija i mi veliku pažnju predajemo slabovidim osobama i slepim osobama i osobama sa bilo kojim hendikepom, i insistiramo da se nađe model i da im se pruži svaka podrška u procesu obrazovanja. Stoga ćemo u danu za glasanje, podržati vaše predložene zakone.
Hvala. Reč ima gospodin Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo o setu zakona iz oblasti obrazovanja. Moramo biti svesni da je obrazovanje svetinja nad svim svetinjama, jer putem obrazovanja formira se svest naših mladih generacija, a na taj način čitavog naroda i čitave nacije. Nažalost, mi danas imamo situaciju da nikada ranije mlade, naše mlade generacije, nisu dobijale slabije, odnosno nekvalitetnije obrazovanje, kao što je to sada slučaj. Za ovo je glavni krivac naš evropski put, i ako nam je za utehu to nije situacija samo kod nas, to je situacija i u zemljama EU, i u zemljama u našem okruženju. Neke stvari koje se danas dešavaju u srpskom obrazovanju proklamovane su još u nacističko vreme, gde su čelnici Rajha govorili da robovima Rajha ne treba nikako dati ozbiljno obrazovanje, za njih je sasvim dovoljno da znaju slova da bi mogli čitati, da bi mogli zapamtiti neke određene naredbe i ništa više. Do čega smo mi došli danas? Mi smo došli u situaciju da od gotovog pravimo veresiju, od nekada sasvim solidnog obrazovanja pravimo nešto za šta ne znamo i nismo sigurni čemu služi i do čega će nas dovesti. Ovo me podseća na onu situaciju kada su Papuanci menjali zlato za staklene perle ili za neku bezvrednu bižuteriju. Mi ćemo biti prva generacija u istoriji civilizacije koja će imati manje znanja na svom kraju, nego na svom početku. Ovo je nažalost činjenica, voleo bih da nije tako, da se prevarim, ali sve ukazuje na to. Ozbiljne zemlje, najozbiljnije zemlje koje drže do nauke već sada shvataju i glavni akcenat stavljaju na to i vide da glavni razvoj i glavni akcenat nauke nije više na materijalnoj i fizičkoj sferi, nego na metafizičkoj i to je nešto što možda daje nadu, pa ćemo možda neko, mi, ili neko drugi, krenuti tim stopama. Ako se vratimo nekih 20-ak godina unazad, videćemo da je naše obrazovanje sada u goroj poziciji, neću da kažem materijalnoj, materijalno moram da priznam je u boljoj poziciji, ali generalno sa aspekta obrazovanja, nauke i stečenih znanja u goroj poziciji nego što je to bilo pre 20-ak godina, pa čak u goroj poziciji nego što je to bilo možda i pre 50-ak godina. Samo ne želim da kažem da je kriv ministar Šarčević, mada i on snosi deo krivice, ovo je jedan trend koji je krenuo od 2000. godine naovamo i nezaustavljivim koracima dovodi do nečega o čemu sam ovde na početku govorio. Šta se danas uči u našim školama? U našim školama se uče neke najosnovnije stvari, deca se uče kako napisati si-vi, kako uraditi video prezentaciju i tako neke slične stvari, a one fundamentalne nauke, kao što je fizika, hemija, iz kojih je proistekao čitav ljudski progres i civilizacijski progres, to nije važno, to su stvari iz starih vremena, to je prevaziđeno. Učenici se danas uče da ne treba ništa znati, ništa znati, u smislu da ništa ne treba držati u glavi, sve se može naći na „Guglu“, a ostalo dovoljno je samo da se klikne, da imate konekciju sa internetom i vaša znanja su tu u vašem džepu ili tu pored vas. Međutim, ako naše mlade generacije ne poseduju ta neka znanja i ako im se ne usade ta temeljna znanja, onda to dovodi do jednog drugog problema. Prazna glava je veoma pogodna da se u nju strpa šta god poželite i zbog toga postoji ogromna mogućnost i zbog toga ovaj postoje velike manipulacije našim mladim ljudima. To je generalno, to nije naš problem, nažalost, to je problem savremene civilizacije, do čega će to dovesti videćemo. Glavni resurs današnjeg potrošačkog društva su nepismeni, jer njima se samo sugeriše, ne moraju oni mnogo znati, ali važno je da troše, potrošačkom društvu je važno da se proizvodi nova roba i sve tako ide unedogled, a šta će biti na kraju, kao što sam rekao, videćemo. Zato danas imamo veliki broj obrazovanih neznalica, i pored činjenice da postoje formalne diplome i formalno znanje. Znate, pričano je ovde, neću da kažem, bilo je mnogo reči o kupovini diploma itd, mogu se kupiti diplome. Bilo je to i u ono vreme i u ona srećnija vremena komunistička, ljudi su nekim prečicama dolazili do diploma, diplome se mogu kupiti, ali znanje se ne može kupiti. Kolega Mirčić me ispravlja, srećnija vremena po obrazovanje, neću da kažem, ja sam antikomunista, odmah da se ispravim, po ubeđenju, ali ona srećnija vremena za naše obrazovanje. Našoj omladini ne daju se pravi orijentiri, oni vrednosni orijentiri koji će od njih stvoriti prave ljude i koji će od njih stvoriti nešto da ne mogu ljudi sa njima vršiti manipulacije. Zbog toga imamo činjenice da su neki bili i odlični učenici i odlični studenti, ali to im nije donelo sreću, nije im donelo čak ni materijalnu korist. To je baš zbog toga što se na ovaj način vršila manipulacija sa njima, nisu im dati oni temelji, duhovni, porodični, društveni orijentiri na osnovu kojih bi mogli da se ponašaju u skladu sa situacijom. Međutim, eto, situaciju imamo kakvu imamo, ali ću da kažem još jednu stvar o udžbenicima, o tome je govorio moj kolega Aleksandar Šešelj. Ja dve godine uporno podnosim na svakom redovnom zasedanju ove Skupštine, kada to Poslovnik dozvoljava, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o udžbenicima. Današnji udžbenici su zaista katastrofalni i mi u SRS se ne zalažemo za to da jedna izdavačka kuća ima monopol, ali mora se posebna pažnja obratiti pre svega kada su u pitanju udžbenici koji tretiraju nacionalnu kulturu i nacionalnu istoriju. Danas udžbenike piše gotovo svako, izdaje svako i svako vrši njihov odabir. Ne čudi što ima mnogo, navodile su kolege primere gde ima katastrofalnih udžbenika, evo jedan najnoviji primer, ima mnogo tu bisera, o tome bih mogao da govorim sat vremena najmanje, samo o tim primerima koji vređaju i dostojanstvo i moral. Imamo najnoviji primer u jednom udžbeniku i za četvrti razred iz poznavanja prirode i društva gde se država Hrvatska prostire i na teritoriji i današnje Crne Gore i Albanije, znači, govori se o staroj srpskoj državi Raškoj, gde praktično država Hrvatska zauzima deo Šumadije, pa i Beograda i ostalog. Znači, prostire se do Drine i preko Drine. Jednostavno, to je zbog toga što izdavanje udžbenika vrše hrvatske firme, vlasnici firmi koji kontrolišu izdavanje udžbenika su u Hrvatskoj. Ne želim da optužim njih, oni rade svoj posao, to je njihov posao, ali kriv je onaj ko je dozvolio u ime države Srbije da se nešto takvo dešava. Imamo situaciju da se izbacuju poznati književnici iz lektire, u Crnoj Gori se to već odavno radi, oni su odavno izbacili i Ćopića i Kočića itd. Kako je krenulo, pitanje je samo dana kada će izbaciti Njegoša i kada to urade, onda će biti posao sa njihovog aspekta završen. Dakle, gospodine ministre, morate povesti računa o ovim stvarima. Nije samo u pitanju, kažem, ta materijalna komponenta, ali obrazovanje ima pre svega i tu duhovnu komponentu i taj duhovni značaj. Hvala.
Hvala, kolega Saviću. Reč ima ministar gospodin Mladen Šarčević. Izvolite, ministre.
Kolega Nikola, bili ste u sali kada sam dao odgovor poslaniku Aleksandru. Evo, ponoviću, mi smo mogli da uradimo ono šta je dozvoljeno, a to je da smo formirali posebnu jedinicu za nacionalne programe i planove. Ta jedinica se nalazi u Zavodu za unapređivanje, vaspitanje i obrazovanje, a sačinjena je od istoričara, geografa, profesora jezika, književnosti i kulture i oni su sačinili nove nastavne planove i programe koji se odnose na nacionalni blok ovih naših interesa. Održao sam konferenciju za štampu prošle nedelje 16. januara u zgradi Ministarstva gde su bili novinara, da ljudi vide da mi tu jedinicu imamo, ali osnovno je bilo pitanje da je ovo zatečeno stanje starih programa, međutim, i tada je neko birao. Zašto je direktor škole dozvolio da se bira takva knjiga? Ima tu sto filtera, nisu oni tu poslednji koji nemaju pojma šta rade. Ta korupcija, šta se tu dešava je tek pitanje kako to treba da rešimo. Znate, kako odjednom promenite celog izdavača, a nemate analizu zašto ste promenili? Je li bolji rezultat učenja iz ovog ili iz onog? Znači, druge su tu stvari u pitanju. Vi možete bilo koju firmu prodati bilo kome i naši ljudi, biznismeni, kupuju razne firme gdegod, ali smo sa ovom jedinicom napravili iskorak jer i za decu u svim delovima sveta gde žive, osim u pomenutoj državi koju ste vi sami rekli u ovom trenutku, ista takva jedinica postoji paralelno u Republici Srpskoj, u Banjaluci, i tu sarađujemo, takođe za dijasporu i za sve zemlje gde možemo da dobacimo i gde naša srpska deca mogu da dobiju ovaj paket učenja. Izdavačima u Srbiji će biti ponuđeno da u originalu izdaju sve ono što mi budemo smatrali da je nacionalno potrebno da se izda ili u protivnom postoji alat u Zakonu o udžbenicima koji kaže – ministar donosi zadnju odluku da li stavlja udžbenik na katalog udžbenika. Ako ga nema na katalogu, ne sme da bude u distribuciji. Nigde ne piše iz kog razloga ja to ne mogu da uradim. Tako da, dok se eventualno kasnije nešto bude još i smislilo i menjalo, u punom kapacitetu nacionalne nastavne jedinice iz ovih predmeta moraju biti zastupljene ko god da je izdavač. O tome smo govorili, ja sam to prezentovao javnosti prošle nedelje, 16. januara je to bilo. Sa vama ću se sto posto složiti da je devalvacija učenja naročito fundamentalnih nauka otišla u negaciju i da je uopšte razmazivanje dece i sve što kažete – mučiće se… Pa nije proces učenja mučenje. Treba da bude uglavnom i uživanje, samosvest o rezultatu i postignuću su pedagoške kategorije. Znači, kako vaspitači prikazuju , prošlo je vreme da kukamo – plata je stalno mala, pa ja nisam motivisan. Pet puta je povećana samo za mog mandata od tri i po godine, i biće povećavana. Znači, ta motivacija sledi. Idu platni razredi, dodatna motivacija. Međutim, mi smo uradili dosta, ne samo u strategiji, već smo prošle godine, znate i sami, podigli nove profile gimnazija za nadarene upravo za prirodne nauke. Sada ćemo ove godine dati još mnogo više odeljenja i interesovanje dece postoji i za medicinske struke i za inženjerske itd, a ne mogu da nastanu ako nemamo dobre nastavne planove i programe iz prirodnih nauka. Druga stvar, što niko nije otvarao ovde i nije nepoznato, sačekalo je mene, a to je inicijalno obrazovanje nastavnika. Znate li koliko se upiše na nastavni smer matematike na Beogradskom i Novosadskom univerzitetu? Po jedan kandidat. Na fiziku nijedan. Imao sam sastanke sa rektorima i menjaćemo to. Jel neće matematičke? Jel ga ne prepoznaju? Videćemo da učiteljski postane pedagoški i da ima master program koji će to moći da ovlada, da završi potrebe osnovne škole. Moramo kratkoročno da rešimo ponešto. Šta god mi pričali, ako nema ko da prenese čak ni to, nego alternativni kadrovi to prenose onda je još problem veći. Znate i sami, dugo radite u obrazovanju da kada se nešto pokida ne možete tako dekretom da ga vratite. Znači, nisu spremni ni roditelji u tom trenutku. To se dozirano vraća. Mi to radimo. Pripremamo ih, evo tri godine se sprema i još dve za maturu. Na maturi nema popusta. I kaže – biće loše, ali biće svima. Ulepšavanje stvarnosti je dugo trajalo. Imate kod učitelja svi petice i po neko neku četvorku i svi su odlični i par vrlodobrih. Gde su dobri i dovoljni? Gde su posle od petog razreda ti isti dobri i dovoljni? Distribucija ocena je takva da čim skupite četiri, pet petica iz veština, još iz vladanja vama ambicije skoče. Oborite kriterijume za matematiku, fiziku, hemiju i biologiju i automatski ste vrlodobri da ništa ne znate. E to smo mi sebi stvorili. To je onaj ambijent u kome mi živimo i varamo sebe. Tu nema znanja. Otuda ne može da naraste veća potreba za gimnazijama. Zato je stala na 22%. Otuda na univerzitetu kada pitate kakve dolaze budući studenti, pa ajde mali tekst, dajte im upotrebu velikog slova, bilo čega od elementarne pismenosti. Videćete katastrofu. Nije bolje ni društvena nauka, buba se. E, vraćamo to na jedan poseban način, ne samo kroz planove i programe, obuke nastavnika i maturu, nego radimo ove centre o kojima sam govorio. Recimo na Goču, matematički PMF Kragujevac ćemo raditi centar za popularizaciju matematike, kao što je nekada bilo 80-tih godina ja sam bio mlad profesor. Tako nešto smo radili u Beogradu. Petnica je tako počela. Bili su ti veliki centri i što kaže poslanik iza vas, ne lementiram na državi koja je bila u komunizmu, ali su komunisti vešto iskoristili patrijarhalno vaspitanje i ono što je bilo u njihovom nasleđu, pa je to trajalo dok je trajalo. U međuvremenu, kada pričate sa razvijenim evropskim svetom. Niko nije imao događaje koje smo mi imali u seriji loših događaja. E, sada je vreme da se stane iza toga i da kaže to ne vodi nikuda. Ne ide nikuda i da mora da se cela priča pooštri, da se dozira i da se dođe do ozbiljnih nezavisnih ocena, a upravo je to projekat mature.
Reč ima Nikola Savić.
Evo kada smo već kod ovih udžbenika i pre svega udžbenika istorije. Mada ovo o čemu ste vi govorili mogu da se složim sa dobrim delom toga što ste izlagali, ali evo konkretno jedana primedba vama gospodine ministre. Pre nekih mesec, dva dana otprilike, možda tri najviše Savet Evrope je usvojio neku preporuku ili ne znam već deklaraciju kako se to zove, vezano za udžbenike istorije, da se piše zajednički udžbenik istorije za evropske narode. U tom smislu održana je i neka konferencija u Parizu na kojoj ste vi učestvovali. Negde sam pročitao vašu izjavu gde ste vi saglasni sa time, gde ste rekli da ćemo mi imati i koristi od toga jer će tu učestvovati u pisanju tog udžbenika i neki stručnjaci istorijski iz naše zemlje. Ja se tu ne slažem sa vama. Mislim da će to biti potpuno kontraproduktivno kada je u pitanju država Srbija. Ne očekujete valjda od zemalja EU, od onih koji su nas bombardovali da će oni realno u tom udžbeniku prikazati agresiju na državu Srbiju i još mnogo toga. Mi imamo, na žalost, jedan smo od retkih naroda koji ima negativna iskustva sa tim, ajde nazovi našim prijateljima sa zapada, tako da se tu mora biti potpuno oprezan. Neka oni pišu svoju istoriju za sebe. Mi imamo svoju istoriju koju smo i dok je bila nepismenost ogromna prenosili sa kolena na koleno, kroz narodne pesme, guslama i ostalo, tako da tu morate biti vrlo, vrlo oprezni.
Repliku tražite. Izvolite.
Nije replika, dodatak. Niste me vi ili novinari dobro interpretirali. Radi se o sledećem. Prvo da kažem moje mišljenje je bolje biti tu i pratiti da nam ne stave nekakve oglave ili bilo šta drugo, nego znači, ne biti, pa da napišu i bez vas. Rekao sam da smo se odmah sreli sa Rusima, Belorusila, Azerbejdžan s nama, pa čak i Turska, jer imamo interes da to pratimo. Sastanak je bio i mi smo se tako izjasnili da pratimo. Rekao sam već primere kako sam ja njima spočitao kako oni gledaju savremenu istoriju već na događajima, prvo, drugog rata u 19 godini samo. Izričito smo svi rekli i to je bio nas stav tamo – učestvovaćemo ako se koristi naučni metod, ako ga ne bude politika pisala. Ako se koristi naučni metod, evo vam primer, samo recimo Srebrenice. Čim je otvoren britanski arhiv, pada u vodu cela priča o zločinačkom udruženju, poduhvatu i ostalom. Ako niste tamo neće niko pomenuti ni Skelane, ni bilo šta drugo sa ove strane. Znači, naš je stav da učestvujemo ako se koristi naučni metod u tome. U svakom naučnom metodu mi nema čega da se bojimo. Mi da se bojimo ako nam nametnu politički metod. Otprilike to je nedostajalo ili novinar nije preneo, ali to je bila potpuna interpretacija da ćemo učestvovati. Ja sam prvo hteo da odem i onda smo se dogovorili na nivou države da se ode, da se vidi o čemu se radi. Ništa još nije potpisano, niti će, niti mi imamo sredstva u budžetu za takvu priču i za sada se samo o tome razgovaralo. Opet da vam kažem sa ozbiljnim zemljama koje su nama prijatelji neće se ići u to ako se ne bude koristio naučni metod.
Zahvaljujem. Reč ima poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem predsednice, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici. Navršilo se punih godinu dana kako poslanici dela opozicije okupljenih oko Dragana Đilasa u tom njegovom savezu ne dolaze na svoj posao, za koji i dalje uredno primaju platu i na taj način su pokazali kakav je njihov odnos prema ovoj temi, prema Narodnoj skupštini, ali i prema građanima koji su ih birali. Gospođo predsedavajuća, ova današnja sednica, na kojoj raspravljamo o predlozima zakona iz oblasti obrazovanja, protiče u atmosferi u kojoj imamo otvorene pretnje predsedniku Republike, imamo pozive na ubistvo. Atmosferu širenja mržnje i nasilja, a koji dolaze od onih koji su sami sebe nekada proglasili za elitu ovog društva. Tu mislim na sada već opšte poznati tvit Vesne Pešić u kome se kaže – hajde bre, da vas vidim šta ćete kada se proglasi doživotnim predsednikom dok tviteraši bezbrižno tviterišu o tome ne mislite. Eno ga Putin, baš to radi, ako Brnabićka da ostavku, da znate sprema se doživotni Vučić. Da se razumemo, ceo tvit je potpuno besmislen kao i većina njenih tvitova do sada, ali ovo je važno, kaže – e, nema tu bojkota samo cev u glavu. Dakle, ovo je otvoreni poziv na ubistvo koji dolazi od Vesne Pešić i taman kada pomislite da nema dalje, da nema gore od ovoga, već sutra dan smo imali još monstruozniji tvit i novi poziv na ubistvo predsednika Republike, ovog puta od bivšeg visokog funkcionera opštine Vračar iz perioda kada je DS pustošila ovu beogradsku opštinu i koja je bila poznata po mnogobrojnim korupcionaškim aferama. Dakle, u pitanju je Slavko Tatić, a evo šta kaže taj Tatić koji je inače i otac predsednika opštinskog odbora DS na Vračaru, dakle, aktuelnog predsednika opštinskog odbora, koji je isto inače godinama bio funkcioner u ovoj beogradskoj opštini i učestvovao u uništavanju gradske opštine Vračar. Evo, šta kaže taj Slavko Tatić, kaže – samo mrtvi Vučići su dobri Vučići. Sad ja ne znam, predsedavajuća i ministre, da li je ovde u pitanju kolektivna histerija u tom Savezu za Srbiju ili je u pitanju takmičenje u bizarnosti kod njih. Takmičenje ko će monstruozniji tvit da napiše, ko više mrzi Vučića od njih i ko je spremniji da na najgori mogući način uvredi i Aleksandra Vučića i članove njegove porodice. Jedino dobro u celoj ovoj priči što građani Srbije imaju priliku da vide da nije u pitanju nikakva elita, da ovo nije nikakva elita našeg društva, već su u pitanju ljudi koji su spremni na najprimitivniji mogući način, najbedniji način, najmonstruozniji način da pozovu na ubistvo predsednika Republike samo zato što su nemoćni da ga politički pobede. Naravno da ne mogu da ga pobede, jer nemaju ni politiku ni program ni ideju. Još smešniji, a i licemerniji od njih su pokušaji nekih da odbrane ono što je neodbranjivo, da odbrane i relativizuju ovakve bedne pozive na ubistvo predsednika Republike. Tu imamo izjavu onog stručnjaka Antonijevića iz Fonda za otvoreno društvo, a on kaže Vesni Pešić, koja sa ovolikim žarom, na pragu 80. rođendana, na ovakav način sažima srpsku političku realnost, kao sociolog treba odati priznanje a ne voditi krivični postupak, dakle, on za ovakav tvit Vesne Pešić bi dao priznanje, ne bi vodio krivični postupak, već bi odao priznanje Vesni Pešić. Ne znam samo na čemu i ne znam kako ga nije sramota da ovako nešto izjavi? Imamo još gori jedan primer relativizacije ovog tvita Vesne Pešić, kao vrhunski primer beščašća u srpskom novinarstvu. U pitanju je, javnost ili deo javnosti zna, novinarka koja se zove Snežana Čongradin, mislim da kolege iz jedne poslaničke grupe dobro znaju o kome je reč, a i kolega Atlagić je malo pre pričao o njoj, inače novinarka koja je poznata po antisrpskom opredeljenju i po antisrpskom delovanju godinama unazad, i sad pazite nju. U pokušaju da odbrani Vesnu Pešić, ona čak Republiku Srbiju optužuje za genocid. Citiraću jedan njen pasus, koji je inače izašao u današnjem "Danasu": "Politička garnitura koja je inspirisala na ratne zločine genocid, etnička čišćenja, trenutno ispituje tvit Vesne Pešić". Ponoviću - genocid. Ja sad ovde ne znam kakav genocid je u pitanju? Koji genocid je u pitanju? Da li se to ona slaže sa Marinikom Tepić koja optužuje Republiku Srbiju za genocid u Srebrenici? Ili se možda slaže sa Aljbinom Kurtijem koji optužuje Republiku Srbiju za genocid na Kosovu i Metohiji? Ili se, možda, pak, slaže sa onim lažnim mitropolitom Mirašom Dedeićem koji optužuje Republiku Srbiju za genocid u Crnoj Gori? Ili se slaže sa svom trojicom? Ili se slaže sa svima njima da je Srbija genocidna i da je imala genocidne namere? Zato se ispostavilo da smo u pravu kada kažemo da udarom na Aleksandra Vučića zapravo udaraju u Republiku Srbiju. Predsedavajuća, raduje me na samom kraju što sam pročitao vest da je tužilaštvo konačno pokrenulo istražne radnje odnosno korake ka istrazi u ovom slučaju ovih monstruoznih tvitova i nadam se da će imati hrabrosti, ali i odgovornosti, da ovu stvar odrade do kraja, jer mislim da je neophodna reakcija svih nadležnih organa, ali i reakcija i jasna osuda svih ostalih društvenih subjekata u Srbiji. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Aleksandar Stevanović. Reč ima Milan Knežević.
Poštovana predsednice, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani, na početku, neću ta imena da pomenem koje je citirao Marković, ali, kolega Markoviću, sva ta imena će danas, sutra, u budućnosti ostati u narodu kao parametar i primer dokle mržnja pojedinih ljudi može da otvori bestidnost izražavanja i vređanja predsednika i političkih protivnika. Tako da će oni da ostanu obeleženi u savremenoj istoriji Srbije kao loš primer kako ne treba da se čovek ponaša i kako ne treba da vređa drugog i da iskazuje mržnju prema drugome ko ispravno radi. Mi danas raspravljamo o setu zakona vezanih za obrazovanje. Ja sam se kao kolega Laketić prisetio ovde kada je sadašnji predsednik Vučić, a tada kandidat za premijera, ovde u svom programu, veliki deo programa dao i posvetio strategiji i viziji obrazovanja i putevima u kom pravcu treba da se krene. Isto tako, i Vlada i premijerka Ana 2016. godine je u svom programu isto dala znatan deo koji se vezuje za obrazovanje. Zašto? Svi mi znamo ovde koji sedimo i uopšte, svaki običan čovek zna da je obrazovanje jedna krucijalna stvar za jednu državu, zato što svaki stanovnik, bilo koje države, prolazi od predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja kroz obrazovni sistem te države, a manji deo i kroz onaj akademski. Razmatranje ovih zakona je uvek bitno, zakoni o obrazovanju su uvek u interakciji sa istorijom, prošlošću jednog naroda, sa sadašnjošću, privrednim razvojem i vizijama budućnosti. Ono što je već rečeno, a meni je drago kao profesoru što je ministar Šarčević istrajao da u ove četiri godine imamo toliko donetih zakona vezanih za obrazovanje, od osnovnog, predškolskog, srednjeg, akademskog, znači, sve je vezano za vaspitanje i obrazovanje, zatim imamo zakone vezane za nauku, za inovacije. U stvari, on kao ministar je postavio i nastavio jednu strategiju koja je neophodna u zakonskoj regulativi da se na pravi način donese, a sami rezultati, iako ovde ima primedbi na donošenje zakona o obrazovanju, ne mogu odmah da se vide kroz godinu i dve, već je potreban uvek jedan period da jedna generacija, bar četiri godine, prođe kroz jedan sistem i dobri rezultati, a i ono što nije dobro, uočava se posle četiri, pet, šest godina. Zato se i događaju ove izmene o kojima mi često razmatramo, zato što je obrazovanje živo, kreće se, napreduju tehnološki procesi, stižu nove inovacije, sve to vezuje nove profile koji treba da se bave tim poslom i nove programe, nove kompetencije koje je potrebno u obrazovanju uraditi. Ja uvek pozdravljam izmene bilo kog zakona, a u ovom trenutku govorimo o Zakonu o obrazovanju, zato što te izmene dovode do poboljšanja uočavanja delova koji mogu da se poboljšaju i usaglašavanja sa novim razvojem, ne samo tehnologijama, što sam rekao, nego i sa vizijama, sa nekim novim gledanjem u budućnost. Ne treba kritikovati izmene zakona kako je jedan kolega poslanik pomenuo, u smislu da, čim se rade izmene, ti zakoni nisu dobri. Ne, ne samo obrazovanje, bilo koji zakon, život nameće rešenja koja treba popravljati, a koja nisu mogla da budu predviđena u donošenju zakona, iako je on donet po najvećoj doktrini koja je važila u tom trenutku. Ovde bih rekao par stvari. Prvo o krovnom zakonu, o kome diskutujemo, a to je Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Već su kolege rekle, ali ja ću navesti, pored toga što je potrebno donošenje ovog zakona, bilo je i usaglašavanje sa novim Zakonom o zaštiti podataka ličnosti, značajan je, to je i ministar pomenuo, i uspostavljanje efikasnog sistema, jedinstvenog informacionog sistema prosvete, gde praktično već od početka školovanja pojedinci ulaskom u školstvo dobijaju svoj jedinstveni broj. Druga stvar, odnosno treća, jeste da se, ipak ovde treba pomenuti, dovode članovi koji preciznije uređuju pitanje obrazovanja i vaspitanja učenika migranata, učenika koji ne pokazuju, odnosno ne poznaju jezik na kome se izvodi obrazovno-vaspitni rad i na taj način se unapređuje dostupnost i kvalitet obrazovanja i vaspitanja za sve učenike. Četvrta stvar, da se ovim zakonom omogućava veća dostupnost kvalitetnog obrazovanja i vaspitanja za svu decu sa smetnjama u razvoju i invaliditetom, tako da se na ovaj način izrađuju nove smernice kojima se unapređuje ova njihova oblast i grupa tih ugroženih, odnosno grupu ljudi, dece, a kasnije i odraslih koji su sa smetnjama u razvoju i invaliditetom. Tako da, ovaj krovni zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja razrešava, uz mnogo još drugih sitnica, ove oblasti koje sam pomenuo. Sledeći zakon o kome smo diskutovali je dopuna Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju. Vidite, i ovaj zakon ima neke novine i unapređenja. Recimo, propisano je da se praktična nastava i profesionalna praksa realizuju u školi, kod poslodavca ili kombinovano, delom u školi i delom kod poslodavca. Ovo je novina, jer praktična nastava u Zakonu o dualnom obrazovanju je razrešena. Međutim, u srednjim stručnim školama je ostalo nedorečeno, pa se ovde i navodi da će u realizaciji kod poslodavca, u tim srednjim stručnim školama, praktična nastava da se odvija u obimu od 20% od ukupnog obima časova. Sa tim se potpisuje i ugovor sa poslodavcem. Onda, propisuje se procenat časova praktične nastave i profesionalne prakse koji može da se realizuje kod poslodavca, čime se jasno pravi razlika u odnosu na procenat časova učenja kroz rad, koji se realizuje u dualnom obrazovanju. Tako da se i ovde poboljšava taj deo rada stručnih srednjih škola. Treba pomenuti da se ovde isto vodilo računa isto o đacima sa smetnjama u razvoju i invaliditetom, zato što se stvaraju odgovarajuće olakšice kod njihovog polaganja opšte mature, kao polaganja stručne i umetničke mature, da se uvaži taj njihov hendikep i invaliditet. Tako da, to se predviđa članovima zakona od 4. do 6. Isto tako, ovde imamo da se razrešava jedan problem, da Zakon o srednjem obrazovanju i vaspitanju omogućava da kandidat posle završenog trogodišnjeg srednjeg stručnog obrazovanja ima pravo na polaganje stručne matere ili opšte mature ukoliko je savladao program za sticanje kompetencija potrebnih prema programu mature, što daje pravo i tim kandidatima da posle dve godine mogu dalje da napreduju i da se usavršavaju. Samo na kraju bih pomenuo nekoliko novina koje su se pokazale. Rekle su kolege da je Zakon o dualnom obrazovanju i o dualnom akademskom napadan, ali stvarnost će da demantuje sve te negacije i iznošenje nepravilnih gledanja na to, koja su više politički obojena nego što predstavljaju stvarnost, gde se u članu 6. ovog zakona omogućava, to niko do sad od kolega nije pomenuo, da učenici obavljaju učenje kroz rad već od šest časova ujutru. To jeste rano, ali postoje pojedine profesije, gde se i navodi profesija pekara, koja je ipak vezana, da taj deo prakse je vezan, i taj profil stručnog znanja je vezan za neko vreme koje je rano. Onda, u članu 7. imamo da se propisuje postupak za uključivanje poslodavca u dualno obrazovanje, gde on treba da podnese prijavu i sada planski deo. On kada podnosi prijavu treba profil, broj učenika i još druge stavke da obrazloži. On podnosi to Ministarstvu, pardon Privrednoj komori najkasnije do 30. novembra prethodne godine, a Privredna komora do 14. februara naredne godine podnosi Ministarstvu. Tako da, već u februaru mesecu postoji određen broj koji će biti na jesen primljen u školu sa tim stručnim profilom dualnog obrazovanja i praktično na taj način je rezervisano mesto tim učenicima da budu upisani. Naravno, ako promene mišljenje, oni mogu, i ta mesta da budu popunjena onima koji nisu to stavili pod želju za prvi izbor. U članu 11. imamo odredbe o nekažnjivosti. Ovde je korisna stvar da je uvažilo ministarstvo, jer je Privredna komora iznela da te potvrde od direktora se teško pribavljaju, oni nemaju vremena, ne poznaju kandidate, a pogotovo što u ovim stranim fabrikama imamo dosta onih koji su strani državljani, tako da odustaju iz jednog prostog, tehničkog, administrativnog razloga u podnošenju prijava. Praktično, u čl. 18. i 19. imamo odredbe koje propisuju rok u kojem poslodavac obaveštava Privrednu komoru o raskidanju ugovora. Znači, sve je do tančina dorađeno pojedinim članovima ono što se uočilo da treba da poboljša do sad donet važeći zakon. Na kraju, da kažemo, još jedna novina, gde je onim zakonom bilo predviđeno da poslodavac treba da podnese troškove prevoza učenika do mesta gde realizuje učenje, da se pokazalo u praksi da dosta lokalnih samouprava je preuzelo te troškove za prevoz učenika, a pri tome su zakonom poslodavci bili u obavezi da te troškove ponovo plaćaju, tako da na taj način, ako je na drugi način obezbeđen i pokriven taj trošak, oni bivaju oslobođeni. Na kraju, da je data mogućnost poslodavcu da angažuje kao neko ko nije zaposlen kod njih kao instruktora u edukaciji. Znači, ako ispunjava akreditaciju, on može da obavlja posao iako nije kod njega zaposlen. Na taj način stvaraju mogućnost ako je dotadašnji instruktor napustio tog poslodavca, da može da angažuje drugog da bi taj deo nastave mogao da se izvodi. Naveo sam samo nekoliko novina koje nisu baš kozmetika, nego su, po meni, životno važne da bi to dualno obrazovanje, pošto sam njega zadnjeg citirao, moglo da zaživi. Naravno, u danu za glasanje podržaću sve ove zakone kao veoma napredne.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u dnevnom redu o kome mi raspravljamo ima dosta tačaka o kojima prethodne kolege nisu maltene ništa govorili, a ministar je onako ovlaš prešao preko toga. Recimo, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o saradnji u oblasti obrazovanja, nauke i tehnologije. Ovde vidite da Republika Srbija izražava želju da u oblasti nauke, obrazovanja i tehnologije ostvaruje saradnju sa drugom stranom Severnom Makedonijom, gde Vlada još ovde, ili oni koji su pisali dnevni red nisu promenili ime te republike. Ona nije više Makedonija, ona je sad Severna Makedonija. Možda i ne treba menjati, Bog te pita kako će završiti. Ovde se radi o nameri Srbije da uspostavi saradnju u oblasti obrazovanja. Ali, vreme i okolnosti u kojima se nalazimo nalažu neka razmišljanja koja su logična. Gde su to predstavnici vlasti Srbije u poslednjih osam godina pokrenuli neku inicijativu ili nešto slično tome, kada je u pitanju dopunsko obrazovanje, srpskog korpusa, tačnije rečeno srpske dece koja su u Makedoniji? Nigde nije, to se jednostavno izgubilo. Izgubilo se u onom talasu opšte evropske euforije, tako što se objašnjavalo da se to podrazumeva da proporcionalno ili srazmerno broju đaka koji budu išli u Srbiji tako će u Makedoniji. Izgubilo se nešto što je veoma dragoceno, a to je taj srpski korpus mladih ljudi koji su i te kako bili voljni, iskazivali tu volju tako što su pohađali dopunsku nastavu koja je bila organizovana radi učenja jezika, istorije i svega onoga što je predviđeno programom. Čak su bile organizovane i tzv. letnje škole, pa je jedna od tih tzv, ili kampovi bila organizovana u manastiru Prohor iz razloga da bi bila bliže deci srpskog porekla, ili onima koji žive u Makedoniji, a žele da uče srpski jezik, srpsku istoriju, i to se izgubilo. Kako? Niko ne zna. Sada imamo jedan sindrom liderstva, tzv. liderstva Srbije koji se pojavljuje u poslednjih osam godina. Mi uvek ističemo kako smo mi lideri u ovom regionu, kako Srbija je ta koja preduzima određene inicijative, a ovde imamo na ovom pitanju još neke stvari, još neke detalje, koji su isto shodno sadašnjim dešavanjima u Crnoj Gori, ako ništa drugo, onda za opomenu. Ne zaboravite ne samo ukidanjem, postepenim gašenjem, da ne koristimo takve reči, jer pretpostavljam da vi nemate u svom vokabularu, postepenim gašenjem srpskih dopunskih škola, nego Srpska pravoslavna crkva, je jednostavno izbrisana sa prostora Makedonije. Postoji Ohridska eparhija. Zar vam to ne liči na ovo što radi Milo Đukanović? Kako je reagovala zvanična vlast, za ovo, za dopunsku školu, to se smatralo, nisu zainteresovana deca. Jesu zainteresovana, matica nije zainteresovana matica, nije zainteresovana vlast da ih angažuje oko toga. Nisu bili zainteresovani da angažuju i prosvetni kadar kada je u pitanju raspoloženje i mogućnost korišćenja manastirskog prostora tu je uvek bilo jednako isto raspoloženje, bilo je na raspolaganje državi. Ali, očigledno je da je tu nešto drugo preovladalo, preovladala je neka logika koja se nazire i sad u odnosima sa Crnom Gorom, da mi to ne kvarimo, da mi ne talasamo, da nas u Evropi ne prozivaju da smo mi remetilački faktor. Tu mora jasno i glasno da se kaže ne možemo sarađivati u oblasti tehnologije, u oblasti nauke, ako ne obnovite i ponovo, ne otvorite mogućnost da oni koji su zainteresovani da uče na srpskom jeziku to rade. Bugarska je intervenisala odmah po pitanju Severne Makedonije. Šta je uradila Srbija? Srbija stoji po strani. To što su generacije ginule da oslobode staru Makedoniju, koga to više interesuje. Uostalom i udžbenici istorije se pišu tako da to mora da se zaboravi. Za nas je višestruko važno da se očuva taj srpski korpus. On će se očuvati tako što se zanovi učenje jezika, istorije i svega onoga što je karakteristično za naciju, odnosno za srpski narod. Drugo, ovde je nešto što je dobro. To je što je ministar rekao, potpisivanje konačno tog zakona, odnosno usvajanje zakona o slepim i slabovidim licima kojima treba omogućiti da im je dostupna sva štampana literatura, odnosno sve ono što je objavljeno kao štampani materijal ili onima koji su hendikepirani isto tako, audio materijal treba da im je dostupan i to je nešto što je humano. Humanost jednog društva se gleda u tome koliko vodi računa o ovakvim licima, a ne koliko su izdvojili sredstava ili novca i skupili iz dobrovoljnog priloga, nego omogućili da se ti ljudi bukvalno mogu uključiti u normalan život, u normalno funkcionisanje i to je dobro. To je konačno da se usvoji taj zakon. Što se tiče ovih zakona o dualnom obrazovanju, o srednjem obrazovanju, to se svodi na jedno te isto. Ovde se uvek priča jedno te ista priča, to je ona matrica koju je započela predsednik Vlade. Evo, Vjerica Radeta je svedok, ona je to i slušala uživo, kada je predsednik Vlade Ana Brnabić rekla da već rezultati dualnog obrazovanja se vide, da su očigledni. Nijedna generacija nije završila, nijedna. Pa čekajte ljudi da završi neka generacija, bar jedna pa da kažemo dobro je. Mi smo radikali rekli – treba se vratiti nekim tradicionalnim oblicima obrazovanja. Kada je u pitanju ovo dualno obrazovanje, ovde niti je majstor, a niti je srednjoškolac. Ili će biti majstor ili će biti srednjoškolac. Imali smo Šuvarevu reformu, Stipe Šuvar je tako započeo reformu, pa smo imali desetogodišnje opšte obrazovanje, a onda dve godine niti je srednjoškolac, niti je gimnazijalac, a niti je zanatlija. Ovde Ministarstvo ide u nekom uslovno rečeno, razgraničenju kada je u pitanju dualno obrazovanje, pa kaže oni koji su završili srednje obrazovanje, a slično je sa dualnim obrazovanjem, oni moraju da budu potvrđeni da su sposobni da rade isto što i oni koji su završili sa dualnim obrazovanjem. Ali nije suština u tome. Suština je u sledećem. Sve ovde što govorimo o obrazovanju i srednjem i dualnom, dominantna je uloga poslodavca, dominanta uloga. Vi bukvalno pravite nešto što je poznato kao ona maksima – umesto radimo da bi živeli, sada živimo da bi radili. Poslodavac će odlučiti da li je neko ko njemu odgovara, da li je sposoban posle dualnog obrazovanja ili posle završene srednje škole. Dobro je ministre što ste ovde zakonom zabranili da se radno aktivira učenik od 22 sata do ujutru do šest, to je taj tzv. smenski rad. To je dobro. To je zakonom zabranjeno. Da li će se poštovati, to niko ne zna. Ovde se nije govorilo o žigovima. Ovaj zakon podrazumeva da se ponovo izvrši registracija žigova. To nimalo nije naivna stvar. Vi znate da ima mnogo pritužbi, žalbi na postojeće, važeće žigove u Srbiji. Jedan od primera, mesna industrija iz Hrvatske i dalje osporava, privatna industrija koja se bavi istim poslom zbog oblika izgleda žiga i to nimalo nije naivna stvar. Ovde se otvara mogućnost da se prilikom prijave za žig može uložiti žalba. Mora se voditi računa da se zaštiti nacionalna industrija.
Hvala, potrošili ste vreme. Reč ima ministar.
Ja ću pokušati kratko. Kada je u pitanju zloupotreba bilo kog zakona, ovde smo mi stavili da je nadležna i prosvetna inspekcija. Tako da škola je taj garant da ako je poslodavac zloupotrebio učenika za noćni rad, svakako se angažuje prosvetna inspekcija, a imaju i druge inspekcije koje to prate. Tako da mislim da tu ne bi smelo da bude problema. Poslodavci sada moraju biti neki drugi roditelji, ali neće se ostaviti slučaju. Ne postoje nikakve paralele sa Šuvarevim sistemom. Bio sam profesor u tom sistemu. On je ličio na jedan poznat sistem i tada, a ovo je sistem koji je apsolutno poznat u svetu i ne prevodi ga samo ovaj nemački blok zemalja, Švajcarska, Austrija, Nemačka, ima ga Španija. Slično našem modelu gde su manja i srednja preduzeća. U principu je samo bitna razlika da poslodavac na vreme sebi obezbedi radnika i da taj mlad čovek uči kroz rad. Imali smo to slično u socijalizmu, ali nije to socijalizam više, nije to toliko nama nepoznat model. Ovo što ste pričali za Severnu Makedoniju, ja sam bio prisutan i zaista je puka potreba da se tamo redefiniše, počev od toga koliko Srba ima, jer ja mislim da je tamo prijavljeno da ima 36, 40 hiljada, svakako da je više nego duplo od toga. Da znate i to, ja sam zaista obišao sve škole u regionu, sa interesom da kroz ovu jedinicu koju smo kroz Ministarstvo napravili, pokušamo da to podignemo, da vratimo to na nešto što je mnogo bolje moguće, a imamo radi zašta. Ako smo mi dali sva prava ovde svim manjinama, 27 nacionalnih saveta, ja sa punim pravom to tražim. Niti sam mutav, niti sam tamo neko ko gužva šajkaču, nego sa punim pravom tražim, ono što smo mi omogućili vašim sunarodnicima, očekujem našima. Verujte mi da je ministar obrazovanja i nauke, Severne Makedonije, Albanac. Potpuno razuman čovek, hoće apsolutno sve što smo dogovorili sada hoće. Ja sam otvorio jednu školu koju je srpski, jedan dobar domaćin, koji je predsednik centralne opštine Skoplja, to je kao ceo unutrašnji deo Beograda ovih opština centralnih, naš Saša Bogdanović, jedan sjajan čovek, jedan možda od boljih političara kojeg ima uopšte ta država. Ozbiljne pare su oni uspeli da skupe, ozbiljna udruženja, sada „Spona“ recimo tamo radi perfektno, ali nekakve svađe između Srba, gde god bili, uvek postoje. Međutim, ja to prevazilazim time što nam je interes iznad svega toga i idemo da se što više sada dopunskih škola otvori i nastave na srpskom jeziku sa elementima nacionalne kulture u urbanim sredinama, pre svega Skoplje. U skopskoj Crnoj Gori postoje samo tri škole još u ovim selima, Tabanovce i ostalo, gde se nastava izvodi, kao sprska manjinska zajednica po makedonskom planu i programu, severno makedonskom kako bi bilo. Istina, u tom selu imate hram iz perioda kralja Milutina zatvoren. Nije ništa, nije ni muzej. To je zaista, strašno vas boli kada dođete dotle i tako nešto vidite, i porta i sve ono drugo stoji. Jedva su zbog mene otvorili da uđem unutra, da upalim sveću da se prekrstim. Ali, ono što trebamo tamo da uradimo, da osnujemo srednje obrazovanje, jer ako završe u osnovno i imaju nekakve veze sa maticom, srednje nedostaje, plan je, bar moj, ako budem ovo radio dalje, da se u nekoj od gimnazija otvori srpska odeljenja u potpunosti, kao i da se u Kumanovu, u razgovoru sa gradonačelnikom, koji je upola Srbin, u školi „Vuk Karadžić“, gde ima dosta prostora i koju gađaju Albanci da preuzmu, da se otvori nešto od srednjeg stručnog obrazovanja. Inače, mi stipendije za Srbe iz regiona smo povećali. Ja sam najviše stipendija ove godine prihvatio Srbima iz Albanije i Severne Makedonije, jer ipak Crna Gora imaju prava da studiraju ovde naši Srbi, koji se odande deklarišu, a iz Republike Srpske smo dali manji broj, jer imamo tri univerziteta tamo koja pomažemo. Tako da su to tek prvi ozbiljni koraci na tom polju. Ne postoji skup na kome ja ne razgovaram sa crnogorskim ministrom obrazovanja, mlad je čovek, godište moje ćerke. I oni nemuštu imaju neku kategoriju, koju ne znaju ni sami čemu služi, takozvani maternji jezik. Znači, niko u svetu nam maternji jezik, samo u Crnoj Gori. Da bi izbegli problem manjine, što Srbi svakako i neće, i konstutivnog naroda, imate da postoji nešto što je nonsens, da imate u dnevniku registar dece i da sada piše maternji jezik govore, a svakom desno u rubrici piše - hrvatski, bošnjački, srpski i crnogorski. Veliki se pritisak vrši na mlade generacije da je to crnogorski. Mi smo dočekali da se kroz ovaj zakon crkve, malo osvesti cela priča i da se krene jedna ozbiljna priča, jer tu zaista ne sme da se ponovi ono što je u Hrvatskoj bilo. Tako da, za svaku drugu državu pritisak na Sloveniju, lično ja radim dve godine, dva ministra su promenjena, sednica zajednička je bila Vlade Slovenije i Srbije, nedavno u Novom Sadu i to smo pitanje javno deligirali, jer Slovenija ulaskom u EU izbegla da postavi pitanje manjina. Ostavila je da je to pitanje suseda, te to pitanje imaju Hrvati i ovi Italijani, evo sada prvi put Srbi. Znači, to smo sami krivi, nije nama niko tu kriv, jer prava koja dajemo, imamo pravo i da tražimo. Isto to sada radimo sa Albanijom, te nam ovaj „mali Šengen“, daje pravo, mi smo tamo već obezbedili dva nastavnika za Skadar i Vraku i za Tiranu i neka mesta južno od njega, da krenemo tako, lektora obezbedili. Ono što je bitno za te dve države, one tek sada kreću da rade zakone o manjinama koje mi imamo. To je dobar trenutak. Ja pokušavam da imam najbolje moguće odnose da bi mogao da iskoristim da srpskoj zajednici pružimo što više.
Pravo ne repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Ministre, treba koristiti prednost kada je u pitanju obrazovanje i sprečavanje asimilacije, pogotovo asimilacije srpskog življa u Severnoj Makedoniji, to zajedništvo sa SPC. Vi dobro znate, kao javnost što zna, da je manastir Prohor bukvalno bolna tačka za Severnu Makedoniju, za njihovu politiku. Njima je čitava državnost nalazi se u manastiru Prohor Pčinjski, tu su navodno na osnovu istorijskih falsifikata, održali antifašističko veće naroda Makedonije, što nigde nije potvrđeno. Ali, to je još dodatni razlog da imate motiv više, jer sad u ovome trenutku kada se kompletno Makedonija nalazi na raskršću, to što ministar ne sumnjam, albanske nacionalnosti, prihvata sve, pa njemu odgovara. Oni su ostvarili tamo svoj cilj. Oni su sa navodno 20% procentualnog učešća, njihovog stanovništva albanske nacionalnosti, ostvarili pravo konstruktivnog naroda, a čitav taj srpski korpus se sveo na to, na provizorijum da mi nagađamo koliko ga ima. Ima ga mnogo više, jer će i oni koji se sada izjašnjavaju i osećaju kao Makedonci, vremenom zbog istorijskih okolnosti, okretati se Srbiji, ali matica mora biti aktivnija. Ovde je jedan problem koji želim da raspravim sa vama. Ovde, u ovome zakonu o dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, vi navodite, ministre, da one škole koje imaju kapacitete, imaju mogućnost za obrazovanje odraslih i za iznajmljivanje svojih prostora, da one mogu to slobodno da urade. Ali, ministre, u tim prostorima, ne mali broj slučajeva, izvinjavam se gospodine Arsiću, ako mogu samo da završim, ne manji broj slučajeva je da se drži privatni časovi škola fudbala, tenisa, a koristi se taj prostor, a oni koji pohađaju te škole, te kurseve su učenici iz te škole. Zar nije logika stvari da se stimulišu oni koji predaju fizičko ili na taj način i druge predmete, ti koji rade u tim školama, da bi vanredno, vannastavno bili aktivni i te iste učenike obučavali. Zar to nije logika stvari? Nije sve u tome da materijalno i finansijski okoristite se. Hvala, gospodine Arsiću.
Zahvaljuje, gospodine Mirčiću. Reč ima ministar, gospodina Šarčević. Izvolite.
Meni je žao što nemamo više vremena za ovu temu kao temu. To je zaista velika tema i ne možemo je tako kratko. Ono što je bitno, pokrenuli smo i stvarno imam čitavu jednu malu jedinicu koja se time bavi uz mene. Jako je važno da mi utremo put, da sa svakim, prvo od ministara, imamo dobre odnose, kao država da imamo dobre odnose. To je svrha „malog Šengena“. Ali, ako vam kažem da je nama crkva jaka u rumunskom delu Banata, a da je Srba spalo na 16 hiljada, znači tamo je to sve razvučeno kroz silno ono podunavlje i sela, i tamo moramo da pravimo internat ako hoćemo da ih dovedemo, moramo da nabavimo vozila. Znači, tamo je asimilacija mnogo brža. U svakoj zemlji smo napravili neku strategiju, mali plan i znaćemo koliko treba novca i tamo gde možemo, gde nam je crkva partner, to radimo. Ali, tamo gde crkva držala dopunsku nastavu, popadija ili neko drugi nestručno, mi sad umoljavamo da drže versku nastavu i nešto drugo, a da oslobodi državi, jer država sad to plaća. Ne moraju oni platiti crkvi da to radi. Tako smo radili u Minhenu, tako ćemo sada u Londonu, gde god ima Srba. Ovo je posle dužeg vremena jedna ozbiljna strategija da se bavimo njima.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Ministre, naveli ste jedan od pravih primera. Ko je god bio u situaciji da poseti srpsku Gimnaziju u Temišvaru, a pogotovu da doživi da mu hor te gimnazije, koji je sastavljen većinom od srpske dece i poreklom Srba, peva „Tamo daleko“, teško je bilo ko izdržao da nisu emocije proradile. Njih veći broj, verovali ili ne, znaju toliko srpskih reči koliko sadrži ta pesma „Tamo daleko“, a sa takvim osećajem pevaju da čovek ne može da ostane ravnodušan. Tu je Srbija napravila veliku grešku. Ne kažem da je Srbija generalno kao država, nego oni posle „5. oktobra“, oni su prekinuli te veze, oni su rekli da njih bukvalno ne interesuje ta manjina koja živi u Đerdapskoj klisuri, pa se tako to prenelo i na Severnu Makedoniju, pa bogami počelo i u Crnoj Gori. U Crnoj Gori ima jedan fenomen kada je u pitanju jezik. To je jedini jezik crnogorski za koji ne treba prevod na njihov maternji srpski. To je jedini jezik. To je jedinstveno. Sad, gledajte, ono što treba da se uradi, to je da se Ministarstvo i ministarstva angažuju. Ne može samo Ministarstvo prosvete, kada je u pitanju naša dijaspora, moraju mnoga ministarstva. Vi imate zakon u Rumuniji konkretno, a i drugi donose sličan zakon, gde se brani da bilo šta od nepokretnosti bude vlasništvo škola u kojima pohađaju srpska deca ili predškolskih ustanova u kojima su srpska deca, pa čak i ona didaktička sredstva ne mogu biti vlasništvo predškolske ustanove nego to mora da bude vlasništvo u ono vreme je bilo Jugoslovenskog aero-transporta ili neke naše kompanije koja je u Rumuniji, kao i vozila i sve. To je nešto što je značajno za istoriju, za čitav srpski korpus, ministre. O tome treba razmišljati i na taj način treba postupati, a ovde se dešava nešto kada su u pitanju ovaj okvirne kvalifikacije. Vi ste ministre ovde kompromis napravili. Vi ste rekli – mi nećemo raspravljati pojedinačno u validnost tih diploma, mi ćemo to staviti sve na tržište rada, pa neka poslodavac odluči da li mu odgovara neka diploma ili ne odgovara. Šta ćemo doći? Doći ćemo u situaciju ministre, da onaj ko je završio recimo u Americi koledž koji se zove “Sirogojno“ za pletilje i vezilje, on se tretira fakultetski obrazovan kao čovek koji je završio u Srbiji i poslodavac će birati njega jel mu je jeftiniji.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, uvaženi ministre, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, ovaj set predloženih zakona iz oblasti obrazovanja je dokaz da nastavljamo sa reformama i da su rezultati tih reformi sve više vidljivi u praksi. Cilj obrazovanja zajedno sa digitalizacijom je modernizacija Srbije. Zbog toga je važan kvalitet obrazovanja, važno je da društvo bude zasnovano na znanju, na celoživotnom učenju, ali sve više i na obrazovanju odraslih i na prekvalifikacijama za koje bih rekla da ih Ministarstvo prosvete dobro sprovodi. Očekujem da nova strategija vaspitanja i obrazovanja zajedno sa akcionim planom na jasan način definiše svaki korak i svaki segment obrazovanja, da podigne vaspitnu ulogu škole, da eliminiše sve uočene nedostatke, da imamo jasne smernice i definisan plan budućnosti vaspitanja i obrazovanja u Srbiji. Koliko je to važno pokazuju i reforme koje smo pokrenuli u oblasti obrazovanja i rekla bih da je bio poslednji trenutak da uhvatimo jasan pravac u modernizaciji vaspitno obrazovnog sistema u Srbiji. Slažem se sa vašom ocenom gospodine ministre da će se glavne promene u oblasti obrazovanja desiti uvođenjem državne mature za dve godine, jer će to biti period kada naši učenici više neće učiti za ocenu, nego će učiti za znanje i da efekti PISA testa, poslednjih PISA testa na najbolji način nisu predstavljeni u Srbiji, jer su se odnosili na petnaestogodišnjake, a reforme obrazovanja još uvek nisu u tom segmentu dostigle onaj kvalitet koji mi očekujemo. U prilog tome je važno istaći i podatak da su deca u Srbiji na TIMSS testiranju 27. u svetu, jer na tom takmičenju učestvuju naši mladi od sedam do jedanaest godina, ali na žalost to nije toliko odjeknulo u našim medijima kao ni ovi PISA testovi zato što sve ono što je dobro kod nas po nekom nakaradnom sistemu vrednosti ne zavređuje pravu vrednost, a ono što je loše na neki način se potencira i ako ste vi dali jednu dovoljnu argumentaciju. Kada je u pitanju polaganje državne mature, verujem da će deca i roditelji već ove godine dobiti jasnu informaciju o tome i ako je prva matura predviđena za 2022. godinu, jer mi smo kao narod poznati takvi da se teško prilagođavamo na promene, da imamo otpor tome, da imamo jedan ustaljeni plan kako se polažu prijemni ispiti na fakultetima i ovo već sada daje otprilike neku vrstu zebnje roditeljima i deci za koju verujem da ćete to vi brzo otkloniti, jer ni sami nastavnici nemaju mnogo informacija još uvek. Veoma je važno istaći da ste u proteklom periodu uspeli da naše školstvo dobije 10.000 digitalnih učionica, da su otvorena posebna odeljenja u gimnazijama i za nadarene u oblasti hemije i fizike, da su potpuno zaživeli dualni profili i dualno obrazovanje, jer učenjem kroz rad mladi čovek stiče mogućnost da ima osiguran posao tokom školovanja što je veoma važno. Urađena je strategija veštačke inteligencije, za vreme vašeg mandata i vaših saradnika renovirano je 900 škola i to su veoma važni pomaci i rezultati koji su unapredili naš kvalitet vaspitanja i obrazovanja. Zanima me kada će početi zapošljavanje prosvetnih radnika? Znam da je podatak da ih otprilike ima 25.000 od 2016. godine. Najavili ste već u januaru ove godine njihovo zapošljavanje. Verujem da će to biti dodatna motivacija za njih uz platne razrede i to bi bio jedan veoma važan impuls našem školstvu. U narednom periodu imamo i nekoliko stvari koje po mom mišljenju moramo uložiti više napora da se reše, a pre svega mislim da iako je Vlada preduzela određene korake, ali moje mišljenje je da su potrebni dodatni koraci da se naši mladi ljudi motivišu da ostanu u Srbiji i da žive. Važne su i mere za suzbijanje vršnjačkog nasilja. Ja pomno pratim aktivnosti Radne grupe Vlade Republike Srbije u toj oblasti i očekujemo i javnost očekuje konkretne mere u toj oblasti. Veliki problem imamo i sa dilerima droge u blizinama škola, bez obzira na prisustvo školskih policajaca i na video nadzor i rekla bih velike aktivnosti MUP-a Republike Srbije u hapšenju narko dilera i zaplenjenih droga. Takođe, veliki problem predstavlja velika uključenost naših mladih ljudi u igre na sreću, u kockanje. To je jedan ozbiljan problem. Znam da je Slovenija zabranila uopšte reklamiranje kockarnica, da je pre neki dan Velika Britanije najavila da će od aprila stupiti zakon koji se odraslim ljudima zabranjuje korišćenje kartica u oblasti igara na sreću. Sve ovo što govorim nije samo nadležnost Ministarstva prosvete, to je jedan ozbiljan problem svih nas, ali je negde najuže vezano za Ministarstvo prosvete. Mislim da moramo u oblasti vaspitanja mnogo više da radimo na prevenciji, na edukacijama u oblastima roditeljstva, na podršci porodici. Kad govorim o roditeljstvu pre svega mislim na mlade roditelje i tu negde predškolski sistem bi po mom mišljenju trebao da da određeni podsticaj. Na kraju mog izlaganja, ali pre svega, mislim da je to veoma važno, da je za sprovođenje svih reformi, naravno reformi obrazovanja, važna politička stabilnost, za razliku od bolesnih umova koji na žalost svakodnevno prete predsedniku Vučiću i njegovoj porodici sa ciljem da izazovu haos zato što znaju da ne mogu nikada da ga pobede i zato što znaju da ih narod neće. Umesto toga naša poruka je da želimo ubice i narko-dilere iza rešetaka. Naša poruka je program „Srbija 2025“ koji predstavlja ne dosanjani san za mnoge koji su već bili na vlasti, a koji ništa nisu uradili i koji su umesto razvoja Srbije samo punili svoje džepove. Šesto devetnaest miliona evra koliko su prihodovale firme Dragana Đilasa dok je bio na vlasti, verujem da odzvanjaju u glavi svakog građanina Srbije. To su sve razlozi zbog čega ću ja u danu za glasanje, kao i moje kolege iz SNS podržati ovaj set zakona.
Reč ima ministar, gospodin Šarčević.
Poštovana Dubravka, kada je matura u pitanju velika, stvari idu svojim tokom i rekoh malo pre, na početku zasedanja da smo mogli čak godinu dana ranije. Ne može manje od četiri godine, mora se najaviti generaciji koja je sada u osmom razredu da će se to raditi i da u model koji oni uđu će završiti po novom modelu. Znači, to je zato razlog ne četiri godine i da se pripreme urade. Kada smo shvatili da možemo čak i tom brzinom godinu dana ranije da uradimo, radili smo šta je pedagoški za decu. Ta generacija nije ušla u reformski plan i program i rekli smo, hajde da više puta uradimo probe upravo da bi se i nastavnici i svi druge sveli, i to je zajednički projekat srednjeg i visokog obrazovanja. Znači, nema dileme, kada čujete neko da izjavljuje da ima samo dve godine, pa nismo mi sad počeli, znači mi to radimo tri godine unazad, koristimo sredstva IPA, imamo četiri miliona evra, znači, imamo sada sve dovoljno i to je nešto što je stvarno dobra priča ide u dobrom smeru. Apsolutno ste u pravu da je to najveća poluga promena u srpskom obrazovanju, jer odjednom sa nekakvih licitiranih ocena koje mogu biti ovakve ili onakve, dolazite da nastavnik prognozira uspeh, a da je nezavisna ocena rezultat i njegovog rada ishod učenja i time, zaista niko više ne može da licitira uspeh ili da montira Vukove modele u višem iznosu. Znači, to je zaista jedna prekretnica prava. Nema više uzimanja novca za prijem i niz drugih negativnih stvari koje su pratila ovu pojavu. Mala matura će pratiti veliko, ali ne u punom obimu, ona će ići po jednom drugom modelu i već će od juna će biti polu digitalna, kada kažem polu znači da će se radovi skenirati i slati u jedan centar u Beogradu i po softveru koji sa FON-om radimo našim fakultetom biti digitalno pregledana, te nema rizika ljudskog faktora da se tu nešto loše desi. Prevoz testova dogovaramo sa poštom i sa drugim državnim organima da bi bila bezbedno zaštićena i u nekim kutijama, kesama, da vam ne pričam, ali će taj model biti modifikovan. Mi imamo na budžetu 860 miliona evra što mi što IT kancelarija zbog limita za nabavku novih računara, koji nemaju veze sa digitalnim učionicama, ide još 10.000 digitalnih učionica, te resursi mašina i alata moraju biti sada kumulativno sabirani i mi ćemo imati već dogodine blizu 50.000 ozbiljno novih računara, zanovljenih, duplih kabineta po školama, jer informatiku spuštamo od prvog do četvrtog, s tim što je u prvom i drugom razredu tač skrin model sa tabletom, a od trećeg razreda sa računarom ili laptopom, sasvim je sve jedno, tako da u tom domenu, mi ćemo 2022. godine imati više nego dovoljno računara, odnosno kolika je generacija učenika, da može i tada da se izrađuje digitalno. Ne radi veliki broj evropskih zemalja kompletno digitalno i svima je trebalo, koliko sam ja istraživao, četiri do pet godina. Mislim da možemo za dve godine to da izvedemo i to će biti ozbiljni pomaci. Vršnjačko nasilje je veliki problem, ne Srbije, UNESKO, u Parizu je bio problem, to je problem celog sveta. Menjaju se okolnosti, odnosi, vrednosti, jer Srbiji je to opravdanje loših događaja u seriji 90-ih godina, međutim, porodica mora da uzme svoju odgovornost. Analizom bilo čega dolazite da je uzrok iz porodice. Među ministarski tim će uraditi svoj posao da se poveže bolje Centar za socijalni rad, policija, pravosuđe, itd. Mi smo dali više doprinosa i na poslednjem sastanku je zaključak bio da se promeni protokol, jer sada kod nasilja se smatra da se ono vrši sada i kod zaposlenih, nad zaposlenima. Mi smo doneli u ovom istom zakonu u ZOS, koji menjamo, odlične prelazne odredbe za kazne, za roditelje koji se ne bave svojim poslom, ali i pravosuđe ih ne prepoznaje, te se teško primenjuju. Mi smo sada dizajnirali opštinske savete roditelja, ono što stoji u zakonu, što sa lokalnom samoupravom moramo da izvedemo do kraja, jer veću vrednost, veći ugao gledanja ima takvo telo, nego unutar same škole koja može da sprečava, povezuje, dovodi u ravan nabavke, ekskurzije i niz drugih stvari, i 104. lokalne samouprave već imaju to telo, ostaje da ga, a sa UNICEF-om taj projekat radimo i sa školskim psiholozima i pedagozima, pa ujedno imamo tim koji podiže njihovu vidljivost na prevenciji, na radu, na edukaciji, na svemu tome kada je ta tema u pitanju. Imamo još jedan resurs, a to smo napravili, znaju ljudi koji su ikada u prosveti radili, a to su timovi sekretara. Sekretar škole je pravnik, značajno lice koje treba da pokrene bilo koji postupak, kada se desi loša situacija u ustanovi, jer se obično prebacuje odgovornost, tako da će i aktivi direktora i aktivi sekretara, aktivi stručnih saradnika sa savetima roditelja činiti neko kao koordinaciono telo na nivou neke lokalne samouprave koje će sa organima lokalne samouprave ovu temu mnogo ozbiljnije razmatrati. Šta je, pokazalo se kao jako dobro i to ćemo obavestiti javnost, a to je projekat jednosmenskog celodnevnog rada i nastave. Pokušavamo da objasnimo javnosti da u tih 300 škola koje su u pilotu u jednom semestru, nije bilo tih pojava, jer kada deci date dobre sadržaje. Zaista, dosta toga se radi. Ja pokušavam mlađim kolegama i u tom telu da kažem da ne može brzo ništa. Ko god misli da u prosveti to može kada upali svetlo i da narediš, taj se prevario. Znači, dugo je propadalo, ne može se nikako brzo podići, može se ubrzavati, rad je na tome intenzivan, ali su to procesi. I, politička stabilnost je osnov bilo koje reforme obrazovanja, bilo koje pametne zemlje. U bilo kom delu razvijenog sveta, ovo nije dnevno politička tema i ovo nije pitanje jednog ministra, njegovog kabineta, jedne vlade ovo je nadpitanje, jer ovo su neki standardi vrednosti. Ako strategija prođe 100 ruku, izađete svi, ne javno slušanje, nego na parcijalno, pregledanje svakog segmenta obrazovanja i usvoji se na Vladi, u parlamentu, onda je to javno dobro, onda to treba da se čuva i da svi kažu, nema veze da li se sviđa meni Aleksandar Vučić ili ne znam ko drugi, ali ovo je dobro za moje dete. Isto to važi, ne sviđa mi se Vučić, ali vozim se auto-putem koji je on napravio.
Reč ima narodni poslanik Andrijana Avramov.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovani građani, današnji Predlog zakona o dualnom obrazovanju podrazumeva određene dopune i unapređenje njegove implementacije, sa ciljem da omogući i olakša našim mladima, a istovremeno i poslodavcima njihovo angažovanje. Pre svega, pohvalila bih plan realizacije učenja kroz rad, koji postaje sastavni deo godišnjeg plana škole. Poslodavac je dužan da obezbedi adekvatne mere bezbednosti zdravlja na radu u skladu sa propisima, formirana je komisija čiji su predstavnici Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Privredne komore Srbije, Kabinete predsednika Vlade RS, kao i predstavnik švajcarskog ekonomskog instituta pri federalnom institutu za tehnologiju u Cirihu, koja podržava ekspertsku podršku navedenoj komisiji u oblasti dualnog obrazovanja. Komisija je od osnivanja održala 11 sednica na kojima je diskutovano o procesu implementacije, o eventualnim rizicima i mogućnostima za njihovo prevazilaženje. Primeri dualnog obrazovanja imamo i u razvijenim zemljama Evrope, poput Švajcarske, Nemačke, Austrije, Francuske i Mađarske. Ono što je zajedničko svim navedenim zemljama jeste da je dualno obrazovanje visoko na listi prioriteta. U skladu sa potrebama privrede, urađena je modernizacija traženih profila i sigurna sam da će učenici koji budu pohađali modernizovane profile, biti u mogućnosti da zarađuju veću platu od svojih vršnjaka, zato što će koristiti veštine i znanje, stečene tokom predsrednjoškolskog obrazovanja. Smatram da se učenjem kroz rad, pozitivno utiče i na samopouzdanje mladih, gde se osećaju društveno korisnim, jer dolazi do povećanja njihove stručnosti za različite delatnosti. Ovim modelom, naši mladi provode deo obrazovanja kod poslodavca, ali isto tako imaju mogućnost da imaju nastavu i u školama. Uvođenjem sistema obrazovanja koji je usklađen sa tržištem rada u mlađim godinama, zapravo donosi dvostruko dobit. Preduzeća dobijaju stručne kadrove, a mladi perspektivu za rad, takođe smatram da je dualno obrazovanje važan faktor uspeha privrede. Ono što bih pohvalila jeste da postoji veliko interesovanje kako preduzeća, tako i škola. Takođe je važno da su uzeta u obzir mišljenja stranih stručnjaka i da se koriste iskustva zemalja koja su uspešno sprovela dualno obrazovanje. Smatram takođe da je važno da dualno obrazovanje bude sastavni deo formalnog obrazovanja, a kada govorimo o kompanijama, oni žele obučenu radnu snagu i obrazovane ljude za različite profile i delatnosti. Mnoge zemlje imaju problem sa nezaposlenošću mladih, zato što su im nedostajale određene veštine, tako da je postojao problem mladih koji nisu mogli da nađu posao zbog nedostatka iskustva, a sa druge strane, veliki broj kompanija koje nisu imale dovoljno obučenu radnu snagu. Zato mi ovim zakonom uvodimo veoma jako dualno obrazovanje u koje uključujemo kompanije sa treninzima za radnu snagu radi postizanja potrebnih veština, a najvažnije je, što se primenom ovakvog modela smanjuje broj nezaposlenih. Mi smo u obavezi da naše mlade usmeravamo, da ih podstičemo i da im omogućimo lakše zaposlenje i samim tim i ostanak u našoj Srbiji. Zato u svakom smislu podržavam navedeni predlog zakona. Pomenuću i da će krajem januara biti raspisan prvi konkurs za zapošljavanje prosvetnih radnika, što je moja koleginica malopre pitala. Prednost zapošljavanja imaće prosvetni radnici koji dugo rade na određeno vreme. Naredni konkurs će biti u mesecu februaru, a zatim i u mesecu martu. To je, poštovani građani, između 18.000 i 22.000 zaposlenih ugovorom za stalno. Zahvaljujući prošlogodišnjem suficitu u budžetu, prilivu stranih i domaćih investicija, smanjenjem stope nezaposlenosti na jednocifren broj u iznosu od 9,5% mi smo danas u mogućnosti da omogućimo stabilnu budućnost našim građanima koji će uz navedenu meru i stalni posao dovesti i do porasta nataliteta. Skoro sam slušala izjavu gospodina Đilasa da naš predsednik gospodin Aleksandar Vučić više ne zna ni šta govori, ni citiram „gde udara“. Pa, gospodine Đilas naš predsednik ne udara po džepovima građana u iznosu 618 miliona evra, već zajedničkim trudom, radom, zalaganjem i uprkos pritiscima sa svih strana mi zajedno gradimo bolju budućnost naše Srbije. Sigurna sam da vi ne biste znali gde udarate da ste radili po istom modelu poput našeg predsednika, jer se Srbija nikada brže nije razvijala. U prethodnih 12 meseci smo sproveli najznačajnije reforme, koje su nas i dovele do toga da danas možemo da se pohvalimo kako smo najnaprednija zemlja u regionu. Moje pitanje za vas jeste – da li ste vi nekada za vreme vašeg vladavine imali suficit u budžetu uopšte ili ste imali najveću stopu nezaposlenosti koja je iznosila 27%? Podsetiću vas ovom prilikom da je u vaše vreme Srbija bila najzaduženija i to sa najvećom kamatnom stopom. Da vas podsetim takođe i na formiranje raznih odbora, agencija za privatizaciju, SIEPA i mnogih drugih gde su vaše partijske kolege i saradnici imali plate u iznosu od 3.000 evra i više. Dolaskom SNS i našeg predsednika Aleksandra Vučića uspeli smo da sve navedene agencije momentalno ugasimo. Da podsetim naše građane, takođe na gubitak u iznosu od 618 miliona evra, ponovo da podsetim naše građane i jako je važno to često pominjati, koje su otišle u džep Dragana Đilasa. Vi ste prvi uzimali od socijalno najugroženijih i od svih nas građana. U to vreme deca su delila užinu po školama, jer roditelji nisu imali da im daju novac za istu, a ne danas kako plasirate laži, kada je stopa nezaposlenosti na jednocifrenom broju. Dakle, u svakom slučaju gospodine Đilas tada je to isto bila i vaša Srbija kada ste uzimali 618 miliona od građana Republike Srbije. Vi ste građanima Republike Srbije takođe obećali pošten rad i zalaganje za bolje sutra i za bolju budućnost nas i naše dece. U ime demokratije ste nažalost od nas samo uzimali, zapošljavali vaše kadrove, a sve zarad kupovine glasova i tako našu Srbiju doveli do bankrota, da smo bili prinuđeni da smanjimo penzije naši herojima penzionerima, koji su to stoički podneli. Zaista im se zahvaljujem zbog toga. Da smo bili prinuđeni da zabranimo bilo kakvo dalje zaposlenje. Ostavili ste našem predsedniku najteži zadatak i praznu državnu kasu. Da li zaista mislite da narod može ponovo da veruje u vaše bolje sutra? Niti Srbija zaboravlja, niti građani zaboravljaju. Prilog tome jeste ispitivanje javnog mnjenja koje jasno govori gde se nalazi vaša politika i verovanje naroda kada je vaša stranaka u pitanju. Ljudi pamte i ne žele vašu subjektivnost, mržnju i nasilje. Vaše zlatno doba je prošlo. Imate raskol prvenstveno u vašoj stranci. Naša deca gledaju vaše nasilje. Pokušaj nasilnog upada u našu Republičku skupštinu. Slušaju različite pretnje našem predsedniku pištoljem u glavu, pretite ženama, predsednikovoj i našoj deci i svima koji misle drugačije u odnosu na vas, a vrlo dobro znamo kako su na kraju prošli vaši neistomišljenici i nažalost pokojni Ranko Panić, koji se nije slagao sa vašom politikom. Srbija je danas jedna stabilna zemlja koja je omogućila građanima povećanje plata, povećanje penzija, izgradnju auto-puteva i to najveće u istoriji naše zemlje, priliv stranih i domaćih investicija, porast zaposlenosti, zahvaljujući stabilnoj privredi i investicijama, zemlja koja se uvek zalaže za mir i stabilnost, pre svega i zemlja koja želi i uporno radi na tome da naši građani ostanu i žive u našoj Srbiji. Uvek možemo bolje kako bi rekao naš predsednik. I zato novi investicioni plan predviđa još veći razvitak i veća ulaganja u sve strukture i delatnosti, o čemu ću govoriti drugom prilikom, jer želim da ostavim vreme mojim dragim kolegama. Naravno uz dalje sprovođenje argumentovane politike kojom se mi isključivo služimo, uz veliki trud i zalaganje i uz adekvatne kadrove, jer SNS, našem predsedniku i svima nama jeste cilj nastavak i razvitak još bolje budućnosti naše dece, naših građana i naše Srbije. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jevtić.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas je ispred nas set zakona iz oblasti obrazovanja, a ja ću se danas osvrnuti na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o dualnom obrazovanju. Osnovni razlog izmena i dopuna ovog zakona leži upravo u njegovom unapređenju, odnosno unapređenju saradnje između obrazovnog sistema i privrede. Obrazovna politika u Srbiji dualni sistem prepoznaje od 2013, 2014. godine. Tada je bilo svega 400 učenika u tri obrazovna profila i sarađivalo se samo sa četrdesetak kompanija. Naravno da odgovornom politikom predsednika gospodina Aleksandra Vučića i Vlade Republike Srbije stvorili su se uslovi da dođu investitori, da se otvore nove fabrike i da se uposli veoma veliki broj koji beleži cifru od 700.000 ljudi od 2012. godine. Upravo iz tog razloga sve je to dovelo do proširenja saradnje između obrazovnog sistema i privrede. Tako da, sada pet godina kasnije u dualnom obrazovanju u Srbiji znanje i radno iskustvo stiče oko 7.000 učenika u 104 škole na 37 dualnih profila. Do sada je 400 kompanija akreditovano ili u procesu akreditacije sa 953 licenciranih instruktora, što je, složićete se, desetostruko više u odnosu na 2013, 2014. godinu kada je započelo dualno obrazovanje. Upravo školovanje po dualnom modelu obrazovanja uživa veoma veliku podršku i predsednika gospodina Aleksandra Vučića, koji je na konferenciji „Dualno obrazovanje – znanje za budućnost“ istakao da je to obrazovanje koje donosi ne samo siguran posao i primanja, već i odgovornost i ozbiljnost, vid školovanja u kome se stiče praktično i primenjivo znanje prema potrebama tržišta. Iz ovoga jasno vidimo cilj, a cilj je budućnost naše dece, naravno, kvalitetno obrazovanje, koje predstavlja najstabilniji put koji vodi ka ostvarenju ciljeva celokupnog društva. Iskoristiću ovu priliku da se zahvalim Vladi Republike Srbije i Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja što je Ugostiteljsko-turističku školu u Vrnjačkoj Banji prepoznalo kao lidera, prepoznalo kao kvalitetnu školu, školu koja je postala jedna od deset resor centara za celoživotno učenje. Škola će u narednom periodu od Vlade Republike Srbije dobiti značajna sredstva koja će pomoći za opremanje kabineta, pomoći za opremanje školskog restorana sa najsavremenijom opremom i tu će učenici Ugostiteljsko-turističke škole imati mesta za rad, za napredovanje i za ono što predstavlja resursni nacionalni centar, da se vrši dokvalifikacija i prekvalifikacija kadrova koji, naravno, prema potrebama tržišta trebaju. Lokalno rukovodstvo u Vrnjačkoj Banji, moram da se pohvalim, je sa puno snage i puno elana učestvovalo u privlačenju investitora i otvorili su se brojni hoteli visoke kategorizacije. Upravo tu jeste jedan od materijala koji će služiti za rad tih učenika koji će se uskoro po dualnom metodu školovati u Ugostiteljsko-turističkoj školi u Vrnjačkoj Banji i koji će pomoći za zapošljavanje tih kadrova koji će se dokvalifikovati, odnosno prekvalifikovati u pomenutoj školi. Da se vratim i na ključne izmene i dopune, koje se tiču upravo Zakona o dualnom obrazovanju. Ključne izmene su prvenstveno u definisanju jasne razlike između praktične nastave, naravno, i profesionalne prakse, koje su definisane Zakonom o srednjem obrazovanju i vaspitanju, kao i učenju kroz rad, koje je definisano Zakonom o dualnom obrazovanju. Još jedna od izmena i dopuna koje su jako bitne je potreba za uključivanjem državnih organa u dualni model, pa su ovim predlogom uključeni i Ministarstvo unutrašnjih poslova i Ministarstvo odbrane. Još jedna od kvalitetnih izmena je omogućavanje učenicima kojima je trenutno onemogućeno da obavljaju rad po dualnom metodu, da mogu da završe svoje školovanje po zakonima koji važe za srednje obrazovanje i vaspitanje. Planirana izmena koja se tiče olakšavanja postupka akreditacije kompanija i, naravno, tih licenciranja profesora odnosno tih instruktora za sam rad, izvršene su izmene vezane za bezbednost dece u samom procesu učenja kroz rad, zabrana rada, koja je jako bitna, u periodu od 22 časa do 06 časova i, naravno, određene promene koje se tiču upisa u predroku itd. Na samom kraju svog izlaganja, želim da kažem da budućnost definitivno pripada, po meni, dualnom obrazovanju, što u srednjoj školi, tako i na visokoškolskim ustanovama, da još jednom pohvalim Ministarstvo nauke, prosvete i tehnološkog razvoja i ministra, gospodina Šarčevića, za koga volim da kažem da je najveći reformator nakon Dositeja Obradovića i da kažem da je prosto reforma, odnosno da je napravljeno kvalitetno školstvo ovom reformom i da sa sigurnošću možemo da kažemo da imamo razvijen obrazovni sistem, koji je merilo vrednosti svake uspešne države, a da, složićete se sa mnom, Srbija to danas definitivno jeste. Hvala vam.
Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
I bog mi je svedok, a i Arsić, kad sam se prijavio pre nego što ste me pohvalili, da sam hteo nešto drugo da vam kažem. U petak smo doneli odluku za razvoj na visokom obrazovanju u Vrnjačkoj banji, na Fakultetu za turizam, pošto se otvara katedra za gastronomiju. To je prva dobra katedra za razvoj takvog dela turizma i ugostiteljstva i tamo smo namenili dobre pare da se srede kabineti, jer će za potrebe srednje škole Vrnjačka banja biti jedan širi centar. A onda je fakultet bitan i tu stvaramo tu jednu vertikalu, kao što radimo i u Kragujevcu i drugim gradovima. Ovo je samo postavljanje baza. Zaista hoćemo da resurs centri budu mesta i da naši srednjoškolski centri i fakulteti zaista budu organizatori, i javni i kako god, svih modela učenja. Nama je cilj da se sve strukovne akademije, kao i visoko obrazovanje, umreži sa svojim partnerima, i na tome mnogo radimo, u inostranstvu, da bi došli u princip ne samo priznavanja diploma, birokratski, jedni drugima, i tu nije u pravu gospodin kad je pričao, nisam stigao da mu odgovorim - slični obrazovni sistemi se lako prepoznaju i priznaju. Imamo mi problem sa nekim ustanovama koje već u regionu neće da priznaju, sad su na listi. Imamo i mi crne liste, isto. Tako da je cilj da sve te crne liste nestanu i da se svi ubace u neki bolji model. Ali, za mnoge od akademija smo obezbedili partnere. Za akademiju u Šapcu, koja ima i poljoprivredu na visoko strukovnim, partnere u Francuskoj. Imamo partnere u Nemačkoj, a vrlo brzo ćemo, negde početkom februara, akademija Veber imati sa Poslovnom akademijom 1. Znači, tako da su to ozbiljne priče i postoje grantovi koji će na visokom obrazovanju dati mogućnost da se što više ljudi obuči da predaje i izvodi nastavu i na engleskom, gde imamo već dosta programa, ali i na francuskom, zbog frankofonije, i na nemačkom i drugim jezicima, a onda ćemo imati još jedan nivo više. Ako poslodavac zna da ima 60 hiljada radnika u Srbiji, znači, ima ovde i visokostrukovnu akademiju koja radi po istom modelu i priznavanje diploma, znači, double degree, zajedno sa njihovim najpriznatijim diplomama, to je onda potpuno nešto što zadržava tog mladog čoveka ovde, a oni dobijaju kvalitetan kadar. Naravno da su i kompetencije jezika tu bitne, ali to je model koji sada gradimo i zato kod visokog obrazovanja će u budućem periodu biti mnogo dobrih izmena.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima iz ministarstva, dame i gospodo poslanici, ja ću danas govoriti o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o dualnom obrazovanju, ali zaista ne mogu a da se ne osvrnem na komentar, odnosno tvit Vesne Pešić, žene koja je diplomirani sociolog, moja koleginica, iako je starija od mene 20-30 godina, ne znam, koji je toliko neprimeren da to boli. Naime, gospođa je izjavila - ma kakav bojkot, misleći na SZS, Vučiću cev u glavu. Pazite, to je skaredno. Mislila sam da je žena intelektualac, ali, pošto je obrazovanje deo kulture, a kultura je način života, mislila sam da je ta žena i kulturna. Uz svo uvažavanje nje i njene diplome i njenih silnih funkcija koje je ovde imala, ja sam zaprepašćena. Da li je moguće da jedna, pri tom žena, izrekne takvu glupost, takvu skarednost, da poziva na linč predsednika, i to predsednika Vučića, koji je ovu zemlju izveo iz dubioze, koji je doveo da Republika Srbija bude faktor stabilnosti u regionu, koji je izgradio 350 km puteva, koji gradi škole, bolnice, koji renovira šta god renovira, sve živo po Srbiji renovira, sramota. Ja toj gospođi želim, pošto čujem da je rođendan, srećan rođendan i da dugo živi. Reč ima moć. Mi smo to što govorimo, između ostalog. Ja se stidim ove njene izjave. Ja sam sociolog. Mi ovde svašta doživljavamo jedni od drugih, borimo se, ovo je politička borba, ovo je naša arena, ali da nekom poželim smrt, pa to je skaredno. Takođe, tvit Tatić Slavka - samo mrtvi Vučići su dobri Vučići, gospodo, da li je ovo moguće u 21. veku, da vi sem predsednika prozivate čitavu njegovu porodicu? Ja bih zamolila pravosudne organe da se lepo pozabave malo ovim čovekom, jer, znate, u Srbiji postoje ljudi koji su normalni, ali postoje ljudi koji možda imaju neki problem psihološki. Može ovo da bude zaista poziv na linč. Da mi ovo sredimo na vreme. Ovo je sramota. Ja molim sve poslanike, između ostalog, ova gospođa Pešić, ne bih je nazvala gospođom, ne bih zaista, jer Vesna Pešić je bila i poslanica u ovom parlamentu, a bila je i u diplomatiji. Žena je bila u Meksiku, naš predstavnik, odnosno ambasador. Zar takve ljude da šaljemo? Zar se takvim ljudima uopšte treba... Hajde, neću više da pričam o tome, sramota me je i da pričam o ovome. Neka sedne ispred ogledala pa neka vidi šta je rekla, pa ćemo videti šta će se dalje dešavati. Što se ovog zakona tiče, naravno da je zakon dobar, ne da je dobar nego je odličan, vi odlično radite svoj posao, a neko reče malo pre od uvaženih kolega da niko nije završio ovo dualno obrazovanje. To nije tačno. Mi smo imali pilot projekat 2013-2014. godine, 400 đaka je pohađalo taj projekat, završilo je 320, koliko se ja sećam. Od tih 320, 210 se zaposlilo. Pa, bravo, tako se radi! Znači, deca su dobila posao. A da znamo šta je dualno obrazovanje, da ljudi znaju, pa, to je učenje kroz rad i to je odlično. Ne mogu svi da budu doktori nauka, ne mogu svi da budu umetnici, pravnici, neko mora da bude dobar majstor. Ljudi, nama danas nedostaju majstori. Mi gradimo Beograd na vodi i uvozimo radnu snagu. Zašto? Pa, nismo svi iste inteligencije. Neko mora da bude tesar, neko mora da bude zavarivač, neko će biti pekar. I to je divno. Takvi ljudi otvaraju privatni biznis i takvi ljudi imaju mnogo više para nego što imaju doktori nauka, profesori i ostali. I to nikad nije bilo merilo. Merilo je rad, disciplina. Ako ste posvećeni, vi ćete imati dosta para. Meni se ovo jako dopada. Dobro je što je Vlada napravila komisiju, da uvek ima uvid u to šta se radi. Inače, ovo je sistem interakcije. Tu su uključeni, pre svega, učenici, ali i škole, Privredna komora, kao najvažniji ste vi, ministar, odnosno Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i to mora da funkcioniše non-stop pod kontrolom. Meni je drago da postoji ta kontrola i da ste svi, sve validne instance unutra i sigurna sam da će dualno obrazovanje za koju godinu doneti izvanredne rezultate. Prvi i najvažniji razlog ogleda se u definisanju jasne razlike između praktične nastave, to moram da kažem zarad gledališta, da bi prosto ljudi znali o čemu se radi, i profesionalne prakse, što je dobro. Drugi razlog zašto treba da usvojimo ovaj zakon je donošenje izmena i dopuna, tu je prepoznata i potreba za uključivanjem državnih organa, to sam već rekla. Bez državnih organa nema nama prosperiteta, odnosno, prosto interakcija. Treći razlog je obezbeđivanje mogućnosti upisa učenika po dualnom modelu i u predroku, i to je dobro, jer deca mogu da se izjasne čak i u osnovnoj školi da žele da se upišu u dualno obrazovanje, odnosno da pohađaju to. Dobro je i to što je napravljena anketa, odnosno GIZ ili međunarodna agencija Nemačke je odradila na egzemplaru od 208 učenika, anketu i deca su bila oduševljena. Kažu da su stekla samopouzdanje ovim načinom učenja. Takođe, kažu da je mnogo bolje raditi, odnosno kraće učiti, a mnogo bolje raditi, jer na praksi pokazuju rezultate. Znači, ne postoji ono, dođeš u firmu, pa te neko tek naknadno obučava, nego čovek je u tome, krene da radi i ima odlične rezultate. Prema podacima Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja iz septembra školske 2019/2020. godine ukupno 72 srednje stručne škole realizuju jedan ili više dualnih obrazovnih profila od ukupno 35 dualnih obrazovnih profila za ovu godinu. To je dobro. Oko 2.600 učenika upisalo je prvi razred po dualnom modelu obrazovanja, 7.000 učenika u 104 škole i 37 dualnih obrazovnih profila. Meni je ovo sasvim, ne da je dobro, nego je odlično, jer postoji hiper produkcija zanimanja. Nažalost, tu su istoričari, sociolozi, pa čak i psiholozi, arheolozi. Kad završite fakultet vi kažete – aha, završio sam fakultet, e sad neka mi država obezbedi posao. Pa, nije baš tako. Kad upisuješ fakultet gledaj šta ćeš da upišeš, jer od nečega moraš da živiš, a ta država ti da sve da ga završiš. Sad, da li će ti obezbediti posao, zavisi od tvojih sposobnosti. Zahvaljujem na pažnji. Srpska napredna stranka će u Danu za glasanje glasati za sve ove zakone. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Da mi ne zamerite na nedostatku interakcije. Jako je bitno da znate da zaista mi merimo vreme od kada je počeo novi ciklus, ne zapostavljajući da je ovo prva generacija, nisu prvi mačići. Tad se nije zvalo dualno, nego su pokušali da ga zovu kooperativno i zaista je dobro da je počelo i tako. Mi sad imamo mnogo bolji pokazatelj, to sad ima pun zamah, ali morate da znate da je pre 3,5 godina odnos u srednjem obrazovanju Srbije bio 22% gimnazija, 78% srednje stručno, klasično. Sa tim brojem đaka je bilo 0,2%, nevidljivo. Znači, sada se te stvari značajno menjaju i čućete kada budemo predstavljali modele strategije po segmentima šta je plan Srbije, upravo što ste i vi rekli. Ništa ne smeta da stvari budu onako izbalansirane kako život nameće potrebe, da imate tržišno orjentisanu privredu koja zahteva radnu snagu i mlade ljude koji kreću kroz taj model. Mogu celoživotno da napreduju na mnoge načine. S druge strane, razvijamo nauku, razvijamo veštačku inteligenciju, razvijamo 4.0 revoluciju. Nama treba sada i mnogo intelektualaca. Da bi to postigli, mi podižemo kapacitete gimnazije sa tih 22 na više od duplo. Kako ćemo to postići? Pa, to radi već reforma gimnazije, koja je počela. Nismo čekali da pišemo strategiju, pa da počnemo, nego sve vreme radimo i mnoge stvari će tu da upadnu. Onda je potpuno pomirljiva priča da imate dovoljno ljudi koji će biti jako dobro obučeni da mogu da nastave brzo kvalitetne studije i dobar broj ljudi koji će biti majstori, raditi, ali i liniju celoživotnog napredovanja i učenja.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Violeta Lutovac Đurđević. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, ja na samom početku svog izlaganja prosto imam potrebu da vam se zahvalim, vama, Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, naravno Vladi Republike Srbije za sredstva koja ste opredelili, a sredstva su u visini od 450.000 evra, za dogradnju sprata na osnovnoj školi „Jovan Kursul“ u Varvarinu. Vi ste lično obišli radove, tamo smo se videli i zahvaljujem vas se na tome. Jer, znate kako, naš lokalni budžet nikada ne bi mogao sebi da priušti ovakvu investiciju, a onda vam je jasno zašto vam se prosto zahvaljujem ovom prilikom. Svoje izlaganje danas ja ću usmeriti na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o dualnom obrazovanju, jer je dualno obrazovanje jako važno za sve mlade u našoj zemlji, za njihovu budućnost, a ujedno i za našu ekonomiju i razvoj naše privrede. Osnovni razlog za donošenje ovakvih izmena i dopuna je svakako unapređenje saradnje između visokog obrazovanja, dualnog obrazovanja, celokupnog sistema obrazovanja sa privredom, a svakako će izmene i dopune direktno uticati na poboljšanje, odnosno unapređenje razvoja dualnog obrazovanja u našoj zemlji. Neki osnovni razlozi zašto se pristupilo izmenama i dopunama predloženog Zakona o dualnom obrazovanja jeste i jasna definicija, odnosno razlika između praktične nastave i profesionalne prakse koje se definisane Zakonom o srednjem obrazovanju i učenju kroz rad koje je definisano Zakonom o dualnom obrazovanju, gde je jasno precizirano da se praktična nastava i profesionalna praksa ostvaruju i u školi i kod poslodavca i kombinovano, naravno u skladu sa planom i programom nastave i učenja, a učenje kroz rad je omogućeno da se sprovodi jedino kod poslodavca i u skladu sa Zakonom o dualnom obrazovanju, i to 20-80 % od fonda časova stručnih predmeta. Takođe, želim da pohvalim i što se proširio krug za poslodavce, kada je u pitanju pružanje dualnog obrazovanja i uključivanje državnih organa, pa ćemo ovim izmenama i dopunama uključiti u dualni sistem obrazovanja i Ministarstvo odbrane i Ministarstvo unutrašnjih poslova kao poslodavce. Takođe, ove izmene i dopune će dati mogućnost i upisa učenika po dualnom modelu i u predroku, pri čemu ćemo svakako staviti akcenat na prioritet upisa određenih dualnih profila, a sa druge strane ćemo kreirati dualne modele, uskladiti sa Uredbom o opasnim zanimanjima za decu, kao i podizanje nivoa bezbednosti učenika u procesu učenja kroz rad. Takođe, ove izmene i dopune Predloga zakona će nam omogućiti da učeniku kome nije omogućeno učenje kroz rad u toku školovanja po dualnom modelu, da može svoje školovanje da nastavi u skladu sa Zakonom o srednjem obrazovanju i vaspitanju. Izmenama i dopunama koje su predložene, o kojima danas raspravljamo, zabranićemo učenje kroz dualno obrazovanje u noćnom vremenskom periodu, od 22 časa do šest sati, što je jako pohvalno. Smatram da je takođe jedna pohvalna stvar koju ove izmene i dopune nama omogućuju, a to je da je sada precizirani sastav Komisije za utvrđivanje ispunjenosti uslova za izvođenje učenja kroz rad kod poslodavca. Dosadašnja primena ovog Zakona o dualnom obrazovanju je kod Privredne komore naišla na neke poteškoće u radu pri akreditaciji i licenciranju instruktora za učenje kroz rad, tako da će svakako ove izmene i dopune i direktno uticati na otklanjanje ovakvih poteškoća. Morala bih neke cifre danas da istaknem i da naglasim da prema podacima Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, a iz septembra školske 2019./2020. godine, mi imamo ukupno 72 srednje stručne škole koje su ušle u model dualnog obrazovanja i one realizuju jedan ili više modela dualnog obrazovanja, a prema podacima o upisu učenika u srednje škole za istu školsku godinu, u prvi razred po dualnom modelu obrazovanja je čak 2600 učenika upisano. Kada pogledamo ukupno po svim razredima, oko 7000 učenika je uključeno u dualni model obrazovanja u 104 škole, na 37 dualnih obrazovnih profila. Prema podacima Privredne komore Srbije, do sada je već 400 kompanija dobilo akreditaciju ili je u postupku akreditacije. Veoma je važno da u sam sistem dualnog obrazovanja bude uključeno i srednje obrazovanje, kao i uključenje univerziteta, a ove izmene i dopune će zasigurno doneti unapređenje sistema dualnog obrazovanja, jer samo zemlje koje imaju u svom sistemu obrazovanja ovakav sistem i uključenje dualnog obrazovanja, mogu da veruju i da misle na svoju budućnost. Mi slobodno možemo reći da se ponosimo danas sa mladima koji su već ušli u sistem dualnog obrazovanja, jer su za sebe stvorili jednu odgovornost i ozbiljnost pristupanja radu i da su pored toga još za sebe obezbedili siguran posao, kao i primanja. Osnovni cilj ove Vlade, a i Ministarstva prosvete je da stvorimo mogućnost za sve mlade ljude da se obrazuju za poslove budućnosti i da steknu nove veštine, jer sigurna sam da se svi ovde slažemo da se gotovo na svim vrstama posla mnogo više nauči u praksi, nego u učionici, odnosno u teoriji. Ovakvim zakonima ćemo svakako uspeti da vratimo poverenje mladih u institucije i još jednom pokazujemo da su mladi, odnosno njihovo obrazovanje prioritet ove Vlade, jer je svakako to budućnost Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Studenka Stojanović. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnicima, pred nama su izmene i dopune zakona iz oblasti obrazovanja. Pre svega moram da istaknem da kada je reč o vama ministre i vašim Ministarstvu, vašem zajedničkom radu na unapređenju obrazovanja, zaista imate kontinuitet i kvalitet u rešenjima koja preduzimate. Za ovih nekoliko godina, koliko sam ja ovde u parlamentu, svaki zakon koji ste pred nas poslanike postavili imao je za cilj isključivo unapređenje procesa obrazovanja, dobrobit učenika i studenata i popravljanje stanja u prosveti uopšteno, koje je zaista bilo, kao što znamo, jako loše. Osim što su poslednjih godina značajno poboljšani uslovi u školama, što su objekti renovirani, negde čak izgrađeni i novi, uvedena digitalizacija, koja značajno olakšava funkcionisanje sistema obrazovanja i vaspitanja, najveći uspeh, po mom mišljenju je uvođenje dualnog obrazovanja. Dve decenije unazad smo mogli da slušamo o tome kako deca završavaju škole bez imalo praktičnog znanja, da se obrazuju za profile za koje realno, na tržištu ne postoji potreba, bar ne u onolikom broju koliko njih taj profil obrazovanja završi. Dalje, kao primedbu smo mogli čuti i da treba obrazovane profile prilagoditi potrebama poslodavaca kako bi nakon diplomiranja učenici mogli da zasnuju radni odnos. Ovaj model obrazovanja, odnosno dualni model, rešava upravo ove pomenute probleme. Omogućava učenje kroz rad, rad kod potencijalnog poslodavca, koji kao što ovde vidimo, u najvećem broju slučajeva zapošljavaju upravo one koji se obrazuju po dualnom modelu. Obzirom da Ministarstvo prosvete prati implementaciju zakona koje mi ovde donosimo, podaci jasno govore o uspehu uvođenja dualnog modela obrazovanja, pa tako imamo podatke iz septembra meseca školske 2019/2020 godine, da ukupno 72 srednje stručne škole realizuju jedan ili više dualnih obrazovnih profila od ukupno 35 dualnih obrazovnih profila za ovu godinu. Preliminarni podaci o upisu učenika u školsku 2019/2020, odnosi se na srednje škole, pokazuje da je oko 2.600 učenika upisalo prvi razred po dualnom modelu obrazovanja. Ukupno u svim razredima dualno obrazovanje pohađa oko sedam hiljada učenika u 104 škole na 37 dualnih obrazovnih profila. Prema podacima Privredne komore Srbije, do sada je oko 400 kompanija akreditovano ili je u postupku akreditacije sa 953 licencirana instruktora. Ono što bi još građani trebalo da čuju, kada govorimo o ovoj temi, jesu rezultati istraživanja u Srbiji. Na primer, nemačka agencija za međunarodnu saradnju GIZ, ispitivala je u svom istraživanju efekat modernizacije profila na kvalitet ishoda obrazovanja na radni status i na kvalitet poslova zaposlenih. Radi se o profilu bravar, zavarivač, električar, industrijski mehaničar. To su učenici koji su upisani 2015/2016. godine, a završili su školu 2018. godine. Analiza je pokazala da su učenici koji su pohađali neki od ova tri profila nalazili prvi posao upravo u kompaniji u kojoj su pohađali učenje kroz rad, odnosno u toku modela dualnog obrazovanja sticali praktično znanje u tim kompanijama i zarađivali su veću platu od svojih vršnjaka koji nisu školu učili po tom modelu. Postoje i dokazi da su učenici koji pohađaju dualne profile nalazili posao koji je vezan baš za njihovo obrazovanje. Takođe, postoje i podaci koji govore o tome da su poslodavci vrlo zadovoljni kadrovima koje zapošljavaju nakon završetka škole po dualnom modelu, kao i podaci da su učenici zadovoljni svojim odabirom profila, a i rezultati su im svakako daleko bolji. To je najbolja potvrda da ste uradili pravu stvar, kako za zapošljavanje mladih, tako i za razvoj privrede koja će na raspolaganju imati odgovarajući kvalitet kadrova koji su osposobljeni za rad. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo krajem 2017. godine usvojili Zakon o dualnom obrazovanju koji se odnosi na obrazovne profile u trajanju od tri ili četiri godine, kao deo srednjeg stručnog obrazovanja i vaspitanja. Tada je već odmah bilo 200 kompanija koje su ispunjavale uslove za uključivanje u dualno obrazovanje. Dakle, radi se o učenju kroz rad kod poslodavca, i to obezbeđuje učenicima osim znanja i određenu naknadu za taj rad, što je dobro, takođe i mogućnost da se zaposle posle školovanja kod tog poslodavca, a poslodavcu obezbeđuje stručan kadar koji je usko specijalizova za rad. Želim da, pošto sam iz Niša, da vam iznesem neke pozitivne primere sa juga Srbije, koji se tiču praktične primene dualnog obrazovanja. Najpre, učenici iz elektrotehničke škole „Nikola Tesla“ iz Niša imaće dvogodišnju praksu u pogonu EMS, a za to vreme osim učenja, primaće minimalnu zaradu, naknadu za prevoz i hranu i imaće zdravstveno osiguranje. Ugovori o dualnom obrazovanju potpisani su u oktobru prošle godine i postoji mogućnost da osim znanja, praktičnog znanja koje je za njih jako važno, učenici dobiju i šansu da sebi obezbede radno mesto. Još jedna od škola sa juga Srbije u kojoj postoji sistem dualnog obrazovanja je Tehnička škola iz Vlasotinca, koja je čak od Ministarstva prosvete, vi se verovatno sećate, dobila priznanje za rad na području građevinarstva i za uspeh u sprovođenju programa dualnog obrazovanja. Sredinom 2018. godine Ministarstvo prosvete je odobrilo četiri obrazovna profila po dualnom modelu za tri srednje škole u Vranju. I to za ekonomsku, tehničku i hemijsku školu. Ta lokalna samouprava je prepoznala značaj kvalitetnog obrazovanja i šanse da učenici dobiju zaposlenje i obezbede sebi zaposlenje i zbog toga je upravo kao jedan od prioriteta određeno i ulaganje u obrazovanje. Još jedan primer sa juga Srbije je Vladičin Han. U Vladičinom Hanu je na primer uveden smer gde će učenici po završetku školovanja dobijati zvanje – industrijski mehaničar i to je dogovoreno u saradnji sa novom fabrikom turskog investitora „Teklas“. Ovu fabriku je, da vas podsetim, otvorio Aleksandar Vučić sredinom 2016. godine, kojom prilikom je zaposleno 400 ljudi, a onda se otvorila i mogućnost da mladi po završetku školovanja dobiju posao. Sve u svemu, vidimo ubrzan razvoj u oblasti obrazovanja, mnogo obrazovnih profila koji daju šansu i podršku, pre svega mladim ljudima da pronađu odgovarajuća zanimanja, da se isprofilišu i da ostanu da rade u Srbiji. Poslanička grupa SNS će podržati i ove predloge koji su danas pred nama da bismo, između ostalog, nastavili sa ubrzanim razvijem sistema obrazovanja, vaspitanja, ali da bismo razvijali odnos između obrazovanja i privrede, odnosno i samu privredu u Republici Srbiji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, kada je u pitanju predsednik Srbije Aleksandar Vučić, kada je u pitanju ova Vlada i naravno i ovo Ministarstvo, više niko ne postavlja pitanje da li će nešto biti urađeno, nego kada će to nešto biti urađeno. Set zakona koji su pre svega usvojeni iz oblasti Ministarstva prosvete doneće, već su doneli određene pozitivne efekte, ali ono što očekujemo to je da u narednom periodu ti efekti budu još veći, još značajniji i na duže staze podignu obrazovanje na nivo koji država Srbija, vođena Aleksandrom Vučićem, i zaslužuje. Do pre nekoliko godina niko nije ni imao posao, kvalifikovani, polu kvalifikovani, nekvalifikovani, visokoobrazovani, svi su bili u problemi. Čini mi se visokoobrazovani ljudi u najvećem. Radili su visokoobrazovani kadrovi i u pekarama, i u kafićima, i u trafikama, ali vreme je to prošlo vreme koje jednostavno će zaista ostati kao težak period, ali period koji se neće zaboraviti i iz koga su se izvukle ozbiljne promene, odnosno predlozi da nešto bude bolje, a ova Vlada, ovo Ministarstvo je to bolje i predložilo i sprovodi u delo. Ti isti nisu znali ni koliko je dece u školama, a još su manje znali šta ta deca završavaju i šta će biti kada tu školu završe. Zahvaljujući ozbiljnim merama, ali i merama države, sistemskim izmenama i rešenjima sa 26% nezaposlenosti, stigli smo do 9,5%, podatak koji dovoljno govori sam za sebe, ali jedan od ključnih faktora je upravo bilo Ministarstvo prosvete. Ono što se pokazalo, kao pravi recept, a to se pokazalo i u ovom ministarstvu, a to je nešto što je uradio Aleksandar Vučić, u Srbiji, a to je da Srbija ima konačno domaćina, ima nekog ko je odgovoran za svakog u ovoj Srbiji, pa nije bitno gde on živi i nije bitno u kom delu je Srbije i nije bitno koliko je obrazovan, čak nije bitno ni da li podržavaju ili podržava Aleksandra Vučića. Aleksandar Vučić je domaćin u ovoj Srbiji, u ovoj skupštini domaćin je predsednik skupštine, Maja Gojković, a u Ministarstvu prosvete, najodgovorniji je ministar Šarčević. Za sve ono što se uradi ili ne uradi, takođe je najodgovorniji ministar Šarčević i ne treba bežati od odgovornosti. Lično znam da je, upravo ministar Šarčević, promenio saradnike koji mu nisu odgovarali, odnosno koji nisu bili dobri po rezultate i nisu bili dobri po Ministarstvo. Uvek može bolje, a to pokazuju upravo ministar Šarčević i zakoni koji su i danas na dnevnom redu, oni su promena zakona o kojima smo već razmatrali i kojima smo već pričali, ali to samo pokazuje da se ovo ministarstvo i ova Vlada prilagođava problemima, prepoznaje probleme i rešava ih, ako treba svakih deset dana, naravno ne u bukvalnom smislu, ali ako je potrebno da se menja, ako smo uočili neke greške promenićemo ih. Ono što hoću, a da ne bih zaboravio, hoću u ime vladimirčana, u ime ljudi iz Koceljeve, ali pre svega ljudi iz Vladimiraca, da se zahvalim da domu učenika, koji je stajao kao Skadar na Bojani, i koji je upravo, zahvaljujući i ovom ministarstvu i, naravno Kancelariji za obnovu i razvoj, ali i Vladi Republike Srbije, konačno pušten u rad. Vladimirce će pre svega, zahvaljujući novoj snazi i novim ljudima, koji u ovom trenutku vode Vladimirce, ali između ostalog i domu i pojačanoj i zaista priznatoj srednjoj školi, u Vladimircima, imati sa čime da se podiče. Sa druge strane, građani Koceljeve, sa novim objektima, sportskim objektima i halama, vezani upravo za škole, kao jedan negativan primer, upravo grad Šabac, iz koga ja dolazim gde od 45 seoskih mesnih zajednica, u 42 verovali ili ne, a verujete naravno, u 42 nema niti metar vodovodne, niti metar kanalizacione mreže. O sportskim objektima, vezanim za školu, nažalost građani tih sela i tih mesnih zajednica mogu samo da sanjaju, ali presuda za to kako se neki ponašaju i šta rade, naravno biće i desiće se na prvim sledećim izborima. Građani će imati upravo priliku da glasaju za one kojima veruju i onima koji donose rezultate, dok sa druge strane imamo, upravo ljude koji su prvo pretili vešanjima u centru, pa su onda prešli i na pretnje ubistvima. Upravo su uperili snajper na našeg predsednika, a zadnje im je da stave cev na glavu predsednika Srbije i da prete ni manje ni više porodici Vučić. Ali, ja evo koristim priliku da upravo njima, koji u svom očaju i nemoći, jer nemaju ni politiku, nemaju ni članstvo, nemaju ni podršku, više ne znaju šta će, pa prosto neka se pogledaju između sebe, neka pogledaju u ogledalo ili da ih odvedemo da ih neko pogleda, definitivno ovo što oni rade, graniči se sa ludošću ali svako neka radi ono što misli da treba. U Srbiji postoji domaćin, a to je Aleksandar Vučić. U danu za glasanje, upravo SNS i poslanici SNS, podržaće ove zakone i sve one zakone koji će doneti pozitivno Srbiji, a sve što mogu da kažem, to je da budućnost Srbije direktno zavisi i od Ministarstva prosvete, ali i od drugih zakona od Vlade i od svega onoga što prođe kroz Skupštinu i od onoga što narodni poslanici izglasaju ili izglasaju u svom mandatu. Odgovornost za sve što smo uradili je, upravo na Ministarstvu, ali i na narodnim poslanicima, koji su podržali ili nisu podržali određene zakone. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Đokić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući, poštovani gospodine ministre, sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, na početku želim da svim vernicima srpske pravoslavne crkve, koji slave svetog Jovana Krstitelja, čestitam slavu. Počeću jednim citatom, naše premijerke, Ane Brnabić, koja je nedavno rekla – Srbija je na mnogim poljima napravila značajni iskorak, ali je onaj u oblasti obrazovanja i reformi toliko veliki da je postala jedna od lidera u Evropi. Zahvaljujući reformi, đaci će učiti programske jezike i imaćemo generacije koje će upisivati srednje škole sa znanjem koje se nekada sticalo na fakultetima. Gospodine ministre, vaš doprinos, doprinos vašeg ministarstva je svakako veliki u ovome. Pokušao sam da, mislim da sam uspeo da iz ovog seta zakona izvučem po crticama najbitnije stvari zbog kojih bi trebali svakako da prihvatimo ove predloge zakona. Brzo ću pokušati da to nabrojim. U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije unapređuje se postupak za priznavanje stranih školskih i visokoškolskih isprava, olakšava se i ubrzava priznavanje isprava sa 500 najbolje rangiranih univerziteta, skraćuje se rok postupka sa 90 na 60 dana i postupak unutar agencije se profesionalizuje. Zatim, unapređuju se mere za osiguranje kvaliteta u sistemu kvalifikacija, uključuju se stručnjaci iz privede i drugih nadležnih institucija. Po potrebe se formiraju posebne komisije i stručni timovi. Zatim, usaglašavaju se deskriptori nivoa kvalifikacija sa evropskim. Preko formiranih srednjoškolskih resurs centara, a ima ih već deset formirano u gradovima Srbije, proizvodi će se kadrovi to jest određena vrsta radne snage koja je potrebna privredi, a o njima će se omogućiti stalno usavršavanje to jest obrazovanje za odrasle. Što se tiče Predloga zakona o žigovima, tri su najbitnije stvari. Prvo je sticanje i zaštita žigova se usklađuje sa propisima EU, uspostavlja se efikasniji sistem zaštite u slučaju povrede žiga, i treće ukida se institut žalbe u cilju pojednostavljenja postupka. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, u cilju nesmetanog nastavka uspostavljanja jedinstvenog informacionog sistema prosvete zakon se usklađuje sa novim Zakonom o zaštiti podataka, po pitanju vođenja registra i evidencije u obrazovanju i vaspitanju, uvođenje jedinstvenog obrazovnog broja. Svrhe obrade podataka, prijema podataka i tako dalje. Dakle, uspostavlja se i uređuje jedinstveni informacioni sistem prosvete koji će obuhvatiti predškolsko, osnovno, srednje obrazovanje i vaspitanje, obrazovanje odraslih, ali i visoko obrazovanje kao i učenički i studentski standard. Zatim, omogućava se racionalno planiranje resursa i budućih investicija i preciziraju se neke odredbe koje su unosile, manji broj odredbi, koje su unosile nedoumice do sada. U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju uglavnom se vrše tehničke stvari, zakon se usaglašava sa dva zakona, Zakonom o dualnom srednjem obrazovanju koji je već u primeni, primenjujemo ga i sa Zakonom o dualnim studijama koji još nije u primeni. Kao peti je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o dualnom obrazovanju. Ovde se unapređuje saradnja između obrazovnog sistema i privrede, pa samim tim i razvoj dualnog obrazovanja već od školske 2020/2021. godine. Definišu se i preciziraju razlike između praktične nastave i profesionalne prakse, sa jedne strane i učenja kroz rad, s druge strane. Praktična nastava i profesionalna praksa koji su definisani Zakonom o srednjem obrazovanju i vaspitanju ostvaruju se u školi, kod poslodavca, ili kombinovano u skladu sa planom i programom nastave i učenja i u obimu do 25%. S druge strane, učenje kroz rad definisano je Zakonom o dualnom obrazovanju, odvija se samo kod poslodavca u obimu od 20% do 80% od fonda časova stručnih predmeta. U dualni sistem obrazovanja uključuju se i državni organi, a ovim zakonom kao poslodavci uključuje se i Ministarstvo odbrane i MUP. Zbog svega ovog navedenom pozivam sve narodne poslanike da u danu za glasanje prihvatimo ove zakone. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milanka Vukojičić Jevtović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, pre nego što počnem da li mogu da dobijem samo koliko vremena imam.
Još tri minuta.
Naravno da će SNS podržati sve zakone koji se tiču izmena i dopuna zakona koji se tiču obrazovanja, jer SNS smatra da je obrazovanje plus znanje temelj svake uspešne države. Temelj svake uspešne države jer obrazovanje, svakako je investicija koja ima ogroman uticaj na ekonomski napredak i razvoj svake zemlje pa i na ekonomski napredak i razvoj Republike Srbije i direktno utiče na smanjenje siromaštva. Ja bih ovom prilikom s obzirom na vreme, htela samo da pomenem konferenciju koja je 23. decembra održana ovde u Beogradu, gde je bio prisutan i predsednik Republike Aleksandar Vučić, gde ste bili prisutni i vi, gde je bilo prisutno 1.500 učesnika i gde je Aleksandar Vučić u svom obraćanju na toj konferenciji rekao – dualno obrazovanje, znanje za budućnost. Dualno obrazovanje u čijem je fokusu zaštita najboljeg interesa učenika, odnosno mladog čoveka koji treba da stekne znanje i veštine za brzo zapošljavanje, da ne čeka na tržištu rada, već da svoje znanje i umeće odmah iskoristi u privrednim kompanijama, gde će zarađivati za svoju egzistenciju, gde će steći ozbiljnost i odgovornost, jeste nešto što je uveo kao premijer, sada predsednik Srbije Aleksandar Vučić. Naravno, da sve pohvale za ove izmene i dopune, jer naravno da je dobro, to u stvari pokazuje da ste vi pratili implementaciju primene zakona, da su uočene određene poteškoće i da te poteškoće upravo kroz ove izmene i dopune biće ispravljene, a negde kao glavna poteškoća, to je da učenik koji završava osnovnu školu koja će biti ovim Predlogom zakona otklonjena sada će moći da pre polaganja završnog ispita izrazi svoju želju i da upravo oni učenici koji žele da upišu srednje stručno obrazovanje po dualnom modelu, tu mogućnost imaju. Za SNS, za našeg predsednika Aleksandra Vučića, svako dete i roditelj imaju pravo da znaju na vreme i koju će školu njihovo dete da upiše i naravno koliko će za taj svoj rad biti sutra plaćen. Ono što takođe želim da iznesem i da pohvalim, a to se tiče zaštite posebno osetljivih i posebno ranjivih grupa, tu bih istakla zaštitu dece učenika osoba sa invaliditetom, gde se kroz smernice omogućava prosvetnim radnicima, dati mogućnost da uz mišljenje Interresorne komisije, pruži potpuna mogućnost za savlađivanje nastavnog gradiva ovoj deci u punom kapacitetu i punom obimu. Takođe bih naravno pohvalila izmene koje se tiču slepih i slabovidih lica i mogućnost da oni imaju udžbenike na brajevom pismu. Zahvaljujem.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Nemanja Radojević.
Zahvaljujem. Molim vas za još malo pažnje, jeste kasno, ali da izdržimo, brzo ću. Pre svega bih izrazio žalost što se danas kada se raspravlja o ovim zakonima koji su u vezi sa obrazovanjem, loše govorilo o univerzitetskim profesorima koji kritikuju rad vlasti, što mislim da je loša praksa i koju bi trebalo izbegavati u budućnosti. Što se tiče Zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija, to je jedna proevropska stvar, dakle sistemska, koju bi samo trebalo ubrzati i nema u njoj ništa loše. Ono što jeste problem, to je da akademska i radna mobilnost je naša realnost danas, možda u većoj meri nego što bi to trebalo da bude. Ljudi odlaze, ne odlaze samo visokokvalifikovani, odlaze svi koji imaju priliku da pobegnu od lošeg života. Znači, naša realnost jeste odliv mozgova i to je jedno pitanje koje će mučiti svaku narednu Vladu i mi kao neki odgovorni ljudi bi trebalo da pokušamo da iznađemo rešenja, kako bi ove procese zaustavili. Lično verujem da ovakav negativan trend, kratkoročno ili na srednji rok, ne može da se popravi, na žalost, to je posledica nekih loših odluka koje su vodile sve Vlade i svi državnici koje smo mi imali u prethodnom periodu, da kažem, više stranačka i dosta je danas pričano o greškama bivše vlasti. Ja na ovom mestu ponovo moram da upitam većinu, zašto, kada imate pravosuđe koje kažete da sudi ni po babu ni po stričevima i policiju koja je nikada efikasnija, a i dalje su ljudi koje optužujete za loš život, i dalje na slobodi. Dakle, ili to što pričate nije tačno ili stanje u pravosuđu i policiji nije baš toliko idealno. Sve ovo se odslikava kada mladi ljudi biraju da li će da odu negde napolje i da tamo zasnuju svoje porodice ili će ostati ovde. Kada ste mlad čovek koji ima priliku da se iseli iz zemlje i kada se svaki dan suočavate sa poteškoćama koje se dešavaju u Srbiji, onda je njegov izbor na kraju dana, na žalost vrlo lak. Malo mladih ljudi u Srbiji vidi šansu za bolji život i njima se izbor svodi na to da li će ostati ovde u siromaštvu ili otići negde i pronaći bolji život. I naravno, nije samo obrazovanje to koje je problem što imamo veliki odliv mozgova iz Srbije, to je jedno kompleksno pitanje, ali se može podvesti pod to da li oni vide nadu da ostanu ovde ili ne. Dakle, da bi zaustavili odlazak mladih, mi im pre svega moramo dati i pravnu i ekonomsku sigurnost. Smatram da trenutno sa ovakvom ekonomskom politikom i nekim pokazateljima, sa kojima se i danas ovde mahalo, to je recimo poraz BDP-a od 4,2% u poslednjem kvartalu prošle godine, nisu dobri pokazatelji, jer da bismo popravili ekonomsku situaciju, naš BDP bi trebao da bude 9,10% na godišnjem nivou, kako bi uspeli da pratimo ili da se malo približimo razvijenim evropskim državama. Dakle, da li to može u ovakvoj situaciji? Na žalost, ne može. Ono što radimo, jeste suprotno onome za šta se zalaže SMS, a to je rasterećenje građana na osnovu poreza. Mi sada dodatno oporezujemo IT sektor, te mlade i stručne ljude, dalje im otežavamo situaciju, umesto da im omogućimo da se ovde samo zaposle, da zaposle druge mlade ljude, a da ne odlaze u svet. Dakle, mi se na tom polju ne takmičimo sa Nemačkom ili Amerikom, nego sa Hrvatskom, Rumunijom, Gruzijom, nekim državama koje su u sličnoj situaciji kao što smo i mi. Dakle, što se tiče dalje nekih fingiranja činjenica, ja moram da spomenem i Nacionalnu službu za zapošljavanje, gde na statističko smanjenje broja nezaposlenih utiče i taj broj ljudi koji se konstantno iseljava i to što su se u prethodnim godinama promenila metodologija, kojom se ovaj broj prati. Dakle, prema izjavi ministarke Slavice Đukić, Srbiju je napustilo 50.000 ljudi, a kada to uporedimo sa podacima NSZ, kaže da je broj nezaposlenih 2017. godine bio 650.500, a 2018. godine 580.000. Dakle, promenio se broj stanovnika u Srbiji u tome periodu, gde je 2017. godine u Srbiji živelo sedam miliona ljudi, a godinu dana kasnije taj broj je opao za tih 50.000. Takođe NSZ briše iz evidencije one ljude koji se ne jave na posao koji su mu dali ili se ne jave na konsultacije koje ta služba obavlja. Dakle, evidentno jeste došlo do promene broja nezaposlenih, ali moramo baratati sa konkretnim i pravim brojevima i činjenicama. Ja imam jedan predlog. Dakle, ako bismo umesto izdvajanja iz budžeta za stadione ili za suludu trku u naoružanje, u koju smo ušli sa komšijama, uložili u visoko obrazovanje, dakle, da se poprave programi, da se popravi studenski život, mislim da bismo mogli da postanemo neko ko bi mogao da privuče strane studente u našu državu i za to ne bismo morali da tražimo primere mnogo daleko. Možemo da pogledamo primer Slovenije, gde, recimo, ne dolaze samo studenti iz Evrope, već i ljudi iz Amerike, odnosno studenti koji beže od visokih školarina i njihovih studenskih kredita kako bi tu studirali i tu kasnije nastavili svoj život. Takođe, reforma univerziteta, odnosno reforma obrazovanja ne bi trebalo samo da se krene od univerziteta, već to da bude jedan proces koji prati i ostalo školovanje. Pa, evo, danas mislim da propuštamo priliku da uvedemo obavezno srednjoškolsko obrazovanje. Pa je moje pitanje za ministra - zašto se to ne radi, zašto to nije na dnevnom redu? Takođe, koje su prepreke u praksi da nam, i pored toga što je osnovno obrazovanje obavezno, ljudi ispadaju iz osnovnog obrazovanja? Dakle, tu pre svega mislim da pripadnike romske populacije. Prema nekim mojim podacima, to je broj od više hiljada ljudi u Beogradu, ne znam koliko je to u Srbiji. Dakle, oni su posle ostavljeni na ulici da se bave sitnim kriminalom, koji posle prerasta u neki krupniji, onda sami sebi pravimo i bezbednosni problem. Takođe bih se osvrnuo i na vašu skorašnju izjavu o uvođenju holograma i visoko-tehnoloških, visokih tehnologija u nastavni plan, koji su, po meni, opravdano izazvali i podsmeh među građanima Srbije i postali razlog za šale i nevericu. Zašto je to tako? Mislim da je zbog toga što moramo se suočiti sa tim da više od 100 škola u Srbiji nema ni toalete, dakle, propušteno je da se ove osnovne stvari naprave. Takođe, oni koji su dovoljno srećni da imaju toalete nemaju u njima papir, ubruse, sapune. Dakle, to je neka mala stvar od koje bi moglo da se krene kako bi se poboljšao položaj ljudi u školama. Takođe, materijalni status prosvetara je jako loš. Stalno im se stavljaju nove obaveze, da prate pojedinačno razvoj svakog studenta, da organizuju dodatnu nastavu, za šta mislim da nisu trenutno adekvatno plaćeni. Dakle, oni moraju biti naš cilj, njihov životni standard, jer smatram da su da su oni ta prava budućnost Srbije. Hvala.
Reč ima ministar gospodin Šarčević. Izvolite.
Verovatno niste dobro informisani, mnogo što šta ste izneli što apsolutno nema veze sa istinom. Da ste pažljivo slušali ovog puta ili sve druge izjave takođe uzeli u razmatranje, mogli bi da vidite uloženo jako mnogo u renoviranje ustanova. Znači, blizu 1.000 ustanova od 2.500 je renovirano u potpunosti. To je 40% od temelja, znači, od zidova, od instalacija, od energetske efikasnosti, od svega. Ne bi nijedan računarski sistem mogao da radi u nijednom objektu zato što su žice iz 70-ih godina tanke, nemaju struje dovoljno. Znači, vecei su urađeni, pa da kažem u 90 i više pošto škola. A ta priča ne treba mi savremene metode dok nemam ve-ce, pa možda nekom ne treba. Znate, otiđite u Kinu, koja je šampion u svemu ovome, prvo u PIZI, znate da imate i planinska područja, sela, gde su zemljani podovi i da nema struje još uvek, tamo u toj Kini, gde imate pametne gradove i ostalo. Takođe sam danas rekao, da ste pratili ovde, da je Srbija na osmom mestu u svetu po pravednosti obrazovanja. Znači, to što ste dobili podatke za romsku populaciju za osnovno obrazovanje su netačne, jer su ispod 2%. Drugo, afirmativne mere, koje uvodimo, gde dobijamo i novac i pomoć od EU, sada poslednji put smo dobili 27,4 miliona evra i one daju rezultate. Naročito se mnogo vodi računa o ne osipanju prvo devojčica, zbog ranijih udaja i svega toga, podizanje broja romskih učenika u srednjem obrazovanju i na visokom i verujte mi, daću vam podatke, ne znam napamet, ali možete da vidite na sajtu Ministarstva, duplira se broj romske dece. Naravno, da to nije završen proces, ali otiđite u bilo koju evropsku zemlju. Ja sam pričao sa mađarskim ministrom, oni su članice EU kada i Slovenija od 2004. godine i imaju isti problem ako ne i više. Švajcarska je imala 15% drop out od osnovnog ka srednjem obrazovanju, Španija isto. Ne vole deca da uče. Kod nas je merama i dualnog i kome god se ne sviđalo i afirmativnim merama prema Romima to svedeno na 5%. Znači, obuhvat dece u srednjim školama Srbije je 95% bez uvođenja kratkih ciklusa. Većina zemalja je to uradila tako što je uvela dvogodišnje. Mi ih imamo u zakonu, još u praksi ih nismo pustili. Sve to daje rezultat. Verujte mi. Dođite kod mene u kabinet, čućete sad kad počne priča o strategiji, egzaktni podaci o svemu. Izvinjavam se, ja nisam bio ministar prethodnih 30 godina i ne mogu da odgovaram za nevolje koje je ova država imala ili neznanje ili nespremnost. Prioritet Ministarstvo prosvete traži za ovu oblast. Nismo je mi dobili u punom kapacitetu, ali mnogo više nego iko pre nas. I znamo šta radimo. Bićete upoznati sa svim novinama koje se rade. Da bi se srednje obrazovanje smatralo zakonom obaveznim, mora promena Ustava, jer u Ustavu stoji da je osnovno obrazovanje obavezno i besplatno, srednje da je samo besplatno. Besplatno ne plaća se školarina, šta god ko dalje smatrao da bi trebalo da bude. Pomozite mi šta je bilo još od pitanja. Kada je u pitanju internacionalizacija, to je tema koju sam ja pokrenuo. Uradili smo kataloge, elektronske, štampane. To radi zajedno sa nama i „Tempus fondacija“. Ušli smo u ERAZMUS program, kao ravnopravna zemlja… u „Cernu“, znači, ravnopravna zemlja sa 23 samo u svetu. Ja 28. odmah posle Svetosavske akademije idem u Tokio i postajemo 13. zemlja koja ima bilateralnu saradnju u nauci sa Japanom. Znači, nismo mačiji kašalj, verujte mi. Već imamo sa Amerikom, Kinom, Korejom itd. Ali, to su koraci od sedam milja. Nije stanje kao što je bilo. Mi radimo da se vrati kvalitetno visoko obrazovanje i kao izvozni proizvod, da osnažimo naše visoko obrazovanje. imamo 27 akreditovanih programa nastava na engleskom u našim univerzitetima. Beogradski je ispred Ljubljanskog. I oni su pravili velike greške, i oni i Mađari. Dovedu Irance ili dovedu Tibetance, oni uhvate i pobegnu. To je bio migrantski talas. Nisu oni toliki kvalitet ostvarili. Mi to radimo temeljnije. Beograd je nekad, kad sam ja studirao, imao 30.000 stranih studenata. Mi sad imamo jedva nešto oko 1.000. Povećali smo broj stranih studenata kroz projekat univerziteta u Srbiji sa 50 na 200, dogodine sam dobio obećanje na 1.000. Infrastruktura, samo da vam kažem da država brine. Posle 50 godina niču novi fakulteti. Radi se FON. Počeće, pare odvojene, iz starih kredita. CEBAS-ov novi kredit koji sam ja sada potpisao ima 95 miliona evra. Nije samo da bi podigli. Morate da dokažete banci Saveta Evrope da je to inovacija u visokom obrazovanju. Nedavno smo prošle nedelje imali poslednju sesiju oko strategije pametne specijalizacije, koja podrazumeva upravo nove programe inovacija na visokom obrazovanju. Četiri su velike teme. To je hrana za budućnost, mašine za budućnost, IKT i kreativne industrije. Kao što vidite, mi dižemo dva nova kampusa sa po četiri fakulteta, oba su na Novom Beogradu, i već su urađeni idejni projekti, rade se glavni projekti. To su sredstvima CEBAS. Kreće iduće godine gradnja. FON kreće ove godine gradnja. U tom istom projektu je ETF, nova zgrada ETF-a, pored postojeće u zgradi sa arhitekturom i građevinom, gde oni imaju 12.000 kvadrata, dobijaju novih 10. To je ono dvorište tamo između, i daće jedan sprat arhitekturi i građevini, da se i oni razbaškare. Radi se nova zgrada matematičkog pojačanja fakulteta na Zvezdari, gde su već dobili jednu zgradu. Radi se renoviranje u Beogradu Fakulteta građevine, arhitekture, tehnološkog, mašinskog i zgrade PMF, kod Studentskog trga, koji su potpuno propali. Radi se nova zgrada muzičkog, novi Fakultet muzičke i umetničke igre, primenjenih umetnosti. Na Senjaku se dorađuju fakulteti likovne umetnosti, uz ono što oni tako žele. U Kragujevcu se radi FILUM, to je fakultet filologija-umetnost. U Nišu se rade dve zgrade, jedna je PMF-u dodatnih devet laboratorija u 7.000 kvadrata i 7.000 kvadrata već se završava na Elektronskom fakultetu. Znači, radi se. Govorimo o 95 miliona evra. Prvi put se ulaže posle 50 godina. Ja bih voleo da ovo čuju ljudi u Srbiji. Ovo nije mašta, ovo je istina. Dodatna priča je 32 miliona evra. Zaboravio sam da kažem, ide rekonstrukcija tehnološkog u Novom Sadu i štošta i ide se podizanje kapaciteta. Da bi mogli da primimo strane studente, mi nemamo resurse, nemamo dovoljno studentskog standarda. Znači, 32 miliona je samo za to sada posvećeno. I imamo grantove na budžetu ove godine da pojačamo i za druge regije. Da bi primili studente iz severne Afrike, traže da deo modula nastave bude na Francuskom. Radimo module na nemačkom i španskom. Ovo nije rađeno decenijama. Imamo šta da ponudimo, ali da bi napravili infrastrukturu uradili smo sa MUP studentske vize, što je bio problem. Sa Ministarstvom spoljnih poslova ja sam odobrio ove godine deset sajmova gde će biti predstavljeni programi. Program se zove „Studiraj u Srbiji“. Osamdeset šest ambasada u Srbiji stranih koje mi imamo kao ciljne grupe su vrlo zainteresovane. Vlada Srbije je ukinula vize mnogim zemljama potencijalno koje bi mogle da studiraju ovde. Kompanija koja će s nama da radi ovaj prvi centar za veštačku inteligenciju ujedno radi upravo ove priče o kojima vi govorite. Radi robote za obrazovanje, humanoidne, radi apsolutno nove tehnologije. Za informaciju vašu i ostalih nedavno, sada pre 20 dana studenti FTN u Novom Sadu i Filozofskog fakulteta u Novom Sadu su osvojili u Kini prvo mesto oko novih platformi učenja upravo tih nekih novih tehnologija. Ako je zaista kreda, tabla super. Najmanje što je meni bitno da se smeju ministru Šarčeviću. Smejali su mi se kada sam rekao da ćemo da programiramo robote, da će da bude informatika obavezana. Niko se ne smeje više. Jel tako? Rekli smo dronove posle Estonije tri meseca, eno ima podeljeno u prvih 30 škola. Ni to više nije smešno. Jel tako? Pa zašto bi bilo našoj deci dosadna nastava, a ne savremena. Jel deca u Finskoj, Estoniji, Irskoj i nekim drugim zemljama imaju privilegiju to da uče. Hajde i mi da budemo jednom u tom prvom vagonu gde to može da se desi. Ja tako gledam. I meni je cilj da me kritikuju zbog toga mašala, ali videćete vrlo brzo na Dedinju centar se oprema. Ugovor smo potpisali pred novu godinu. Takav centar se gradi u Novom Sadu i Trsteniku. To je prva faza. Druga faza se radi razvojni centar, da se ne kaže dolaze industrije koje nisko plaćaju radnike. U tom centru će raditi 120 doktora nauka inženjera iz oblasti veštačke inteligencije. Usvojena je Strategija veštačke inteligencije na Vladi. Fond za nauku je raspisao poziv za minimum 24 grantove su, grantovi 200.000. Ako budu manji biće više za veštačku inteligenciju. Znači, ništa to nije omanuto, nego ljudi ili ne žele da vide ili su nevoljni ili im ne odgovara što to radi ova strana. Ne vidim drugu misao, zaista svaku vašu primedbu i pitanje možete kod mene u kabinetu da dobijete detaljno. Ja sam držao prošle nedelje i pres konferenciju, međutim ne vole ljudi da čuju. Pomenemo matura. Kažu, to je dobro, ali ne može za dve godine. Da, ali tri godine radimo i te dve, to je pet godina. Kaže neće visoko. Pa sa visokim radimo. Znači možemo u nedogled da idemo. Ne znam dokle nihilizam u Srbiji može da bude protiv svoje dece. Ja ovo radim u interesu učenika, studenata, mladih ljudi u Srbiji i briga me ko se smeje. Ima ona narodna ko se zadnji smeje valjda je najslađe.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem predsedavajući, drugarice i drugovi, dame i gospodo. Gospodine ministre vidi se da ste vi dosta dugo bili u prosveti, radili neposredno, jer ovo je jedno skraćeno predavanje od ovih 11,5 minuta nije samo presek današnje rasprave u Skupštini koja očigledno nekome ko nije prošao domaći zadatak ili ne shvata i neparticipira dovoljno dobro svoje okruženje i državu u kojoj živi može ozbiljno da pomogne ukoliko ga bude ozbiljno i čuo i razmislio o njemu da shvati da je ovo ipak 2020. godina 20. januar ne 2012. godina 20. januar. Srbija će nastaviti da diže svoju ekonomsku stabilnost. Mora nastaviti da jača Vojsku jer smo rekli da hoćemo da budemo zemlja vojno neutralna, da ne zavisimo ni od koga. Da to nije rađeno u prethodnih osam godina, da je ostalo ono što je trebalo da nam sledi posle 2012. godine kako su ranije radili verovatno danas ne bi pričali ni o čemu drugom nego verovatno samo o tome kako raspodeljivati humanitarnu pomoć i kako građani Srbije da prežive bez posla, bez zdravstvene zaštite, bez mogućnosti da se školuju. Srećom to nije tako. Nije danas potpuno sve idealno, ali u odnosu na 2012. godinu daleko, daleko bolje. Ako ništa drugo u Srbiji je nekoliko stotina hiljada radnih mesta otvoreno. Na prste se mogu izbrojati radna mesta koja su prestala da postoje od 2012. godine do danas. Građani Srbije imaju mnogo veći izbor kada je u pitanju rad, a kada je u pitanju školovanje tek o tome ne treba posebno govoriti. Vraćanje starih dobrih vrednosti gde se rad i poštenje ceni iznad svega je nešto što jeste deo rada vašeg ministarstva. Na šta želim da skrenem pažnju, uz maksimalnu podršku i ovom setu zakona, kao i svih onih zakona koje ste ranije predlagali u ovom domu jeste da još jednu ozbiljnu kategoriju morate da uvede kada su u pitanju učitelji, nastavnici, profesori, a pogotovo sada kada bude prilika da zasnuju stalni radni odnos, obzirom na ova dešavanja koja jesu. A to je koliko ko od njih voli posao kojim se bavi. Ne znam kako ćete to da izvedete. Da li će eksterno ocenjivanje biti dovoljan pokazatelj za tako nešto, ali svi mi stariji manje ili više znamo da je upravo to što su naši učitelji, naši nastavnici, naši profesori, pre svega voleli zanimanje kojim su se bavili nama bila osnovna stvar koja nam je bila podrška da što lakše, što lepše prođemo školske dane, naučimo nešto i da nadam se postanemo korektni i dobri ljudi koji znaju da cene rad i poštenje. Ovo je ozbiljan zadatak koji vas čeka očigledno u vrlo bliskoj budućnosti, u narednim danima i ja moram da vam kažem od toga koliko dobro proberete ljude koji vole da rade svoj posao i oni budu nagrađeni zbog svoje ljubavi koju imaju prema prosveti i prema učenicima kojima prenose znanje, zavisi i budućnost Srbije. Izbor nije lak. Iako ikako možemo da pomognemo tu smo. Hvala.
Reč ima ministar Šarčević.
Neću dugo, da se stigne i na slavu. Moram da kažem za ime mojih kolega prosvetnih radnika, ja sebe ne doživljavam nego jednim među njima ili prvim među jednakima. Ja sam to voleo i volim i sada i da me onako pitate ono čuveno pitanje – jel bi ponovo, ponovo bih. I mnogo takvih ljudi znam koji su pod najgorim okolnostima to tako isto radili. Ja sam bio mlad direktor škole, 32, 33 godine i pamtim kada je bila plata u vreme Ante Markovića 1000 i nešto maraka. Odmah zatim dogodine je bila dve, tri, pet maraka i onaj ko je dobro radio, radio je dobro i za 1200 i za pet, a ko je radio loše, podjednako loše za iste pare, male ili velike. Šta je jako važno? Ko u prosveti radi, on mora da voli posao. Mora da voli. To drugačije ne može da se radi. Kako može da sprovodi vaspitnu funkciju ako ne voli decu i posao u prosveti? To mi je nespojivo. Dugo su samo oni čekali da dođu do izražaja. Imam veliku poverenje u Vladu, zato sam i deo nje, jer su pet povećanja bila. Čekamo platne razrede. Oni su napravljeni tako da svaki dobar nastavnik i učesnik u procesu može da očekuje da bude viđen i da napreduje. Onda ti alati trebaju da dođu. Sa jedne strane, poštujem entuzijazam i romantizam koji tu vlada, a sa druge strane poštujem i neki menadžerski profesionalizam. Tako da i tapšanje po ramenu, ali i spoljašnja motivacija su čudo. Kada napravite sistem da od ishoda učenja vašeg kandidata i prognoze i nezavisne ocene i onoga što uvodimo, kao što eksterna ocena postoji, zavisi koliko će svaka ustanova da dobije zvanja viših kategorija. Pa biraće direktora koji može da ih dovede do boljeg cilja. Neće da ga bira zato što će da im obeća nerad, kao što je bilo do sada i gde sada ima. Vratiću se na koleginicu iz Šapca koja je ukrala sedam miliona iz budžeta Srbije, jel to dozvoljeno? Toga imate još i prave od žene zvezdu, a 14 strana ima, inspekcijski nadzor i šta je sve tu prekršeno od zakona. Onda vi pričate o toj istoj Srbiji, o drugim stvarima. Volim da vodim polemiku kada mi se dozvoli, argumentima. Iza svake rečenice postoji apsolutni dokaz, pominjemo strategiju koja je utemeljena na odličnom akcionom planu i bitno je da se sprovede. Mislim da zaslužuju i prosvetni radnici i deca u Srbiji da se gledaju drugim očima. Još jednom vas molim, pogledajte bilborde po Beogradu i drugim gradovima, tamo ćete videti uspešne đake Srbije.
Hvala. Pošto se više niko ne javlja za reč, saglasno članu 98. stavu 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 8. dnevnog reda. Sa ovim bismo danas završili sa radom. Nastavljamo sutra u 10.00 sati. [[Sednica je prekinuta u 19.25 sati.]]