Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 93 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 143 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vesna Martinović, Krstimir Pantić, Vladimir Pavićević, Vladeta Kostić, Dijana Vukomanović, Branko Ružić, prof. dr Janko Veselinović, Aleksandar Senić i Aleksandar Čotrić. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog člana 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine i izuzetno za petak, dakle mimo dana utvrđenom u članu 87. stav 1. Poslovnika zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri Predlog zakona iz dnevnog reda koji je određen u zahtevu Vlade za održavanje vanrednog zasedanja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde pozvalo da sednici prisustvuje i Miroslav Panić, savetnik direktora Bezbednosno-informativne agencije. Pre nego što pređemo na rad želim da vas obavestim da su se stekli uslovi i predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručeno vam je odluka Republičke izborne komisije o dodeli mandata narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatna-imunitetska pitanja Narodne skupštine koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika sa predlogom da Narodna skupština shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Dušanu Jankoviću, izabranom sa Izborne liste ALEKSANDAR VUČIĆ – BUDUĆNOST U KOJU VERUJEMO (Srpska napredna stranka, Socijaldemokratska partija Srbije, Nova Srbija, Srpski pokret obnove, Pokret socijalista). Na osnovu Odluke Republičke izborne komisije i Izveštaja i predloga Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodom poslaniku Dušanu Jankoviću. Čestitam narodnom poslaniku. Poštovani narodni poslaniče, molim vas da saglasno članu 17. Zakona o Narodnoj skupštini pristupite polaganju zakletve. (Predsednik čita tekst zakletve, a narodni poslanik ponavlja.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI". Molim narodnog poslanika da pristupi potpisivanju teksta zakletve. Dozvolite mi da vam poželim uspešan zajednički rad u tekućem mandatnom periodu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2014. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Četvrtog vanrednog zasedanja u 2014. godini, sa određenim dnevnim redom sadržanom u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Četvrto vanredno zasedanje Narodne skupštine 2014. godini, određen je sledeći D n e v n ir e d: 1. Predlog zakona o izmenama i dopuna Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za kontrolu službi bezbednosti. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji. Da li predstavnik predlagača Nikola Selaković, ministar pravde želi reč? Reč ima ministar Selaković.
Uvažena gospođo predsednik, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, na početku rasprave u načelu, daću nekoliko uvodnih napomena u vezi sa Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o Bezbednosnoj-informativnoj agenciji, koji je danas pred vama na dnevnom redu. Najvažniji razlog za donošenje ovakvog zakona svakako leži u činjenici da je Ustavni sud Republike Srbije svojom odlukom do 26. decembra 2013. godine utvrdio da odredbe članova 13,14. i 15. Zakona oBezbednosno-informativnoj agenciji nisu u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije. S tim što je objavljivanje navedene odluke odloženo za šest meseci od dana njenog donošenja. Reč je o veoma važnim zakonskim odredbama, o posebnim merama kojima se odstupa od ustavnog načela nepovredivosti tajnosti pisama i drugih sredstava opštenja, kao i o krugu lica i uslovima pod kojima se takve mere mogu odrediti. Ovim izmenama potrebno je u potpunosti obezbediti ustavno pravo kojim se garantuje nepovredivost tajnosti pisama i drugih sredstava komunikacije, uz propisivanje ograničenja ovog prava, ako je to neophodno radi zaštite bezbednosti Republike Srbije u skladu sa odredbom člana 41. stava 2. Ustava. U tom smislu članom 1. Predloga zakonasu za razliku od važećeg rešenja iz člana 13. Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji, precizno određene vrste posebnih mera za koje se može odstupiti od ustavnog načela nepovredivosti tajnosti pisama i drugih sredstava opštenja, a u svrhu obavljanja poslova zaštite bezbednosti Republike Srbije, za koje je nadležna BIA. Predlogom zakona određene su četiri posebne mere i to: prva – tajni nadzor i snimanje komunikacije bez obzira na oblik i tehnička sredstva preko kojih se obavlja ili nadzor elektronske ili druge adrese; dva – tajni nadzor i snimanje komunikacije na javnim mestima i mestima kojima je pristup ograničen ili u prostorijama; tri – statistički i elektronski nadzorkomunikacija informacionih sistema u cilju pribavljanja podataka o komunikaciji ili lokaciji korišćenja mobilne terminalne opreme; pod četiri – računarsko pretraživanje već obrađenih ličnih i drugih podataka i njihovo upoređivanje sa podacima koji su prikupljeni primenom ostalih mera. Treba napomenuti da je predviđeno da se uz dve posebne mere, koje se odnose na tajni nadzor i snimanje komunikacije, može odrediti tajni nadzor i snimanje mesta, prostorija i predmeta, uključujući i uređaje za automatsku obradu podataka i opreme na kojoj se čuvaju ili se mogu čuvati elektronski zapisi. Članom 2. Predloga zakona bliže je određen krug lica prema kojima se posebne mere mogu odrediti, čime je popunjena praznina iz važećeg zakona. Naime, reč je o licu, grupi ili organizaciji za koju postoje osnovane sumnje da preduzima ili priprema radnje usmerene protiv bezbednosti Republike Srbije, a okolnosti slučaja ukazuju da se na drugi način te radnje ne bi mogle otkriti, sprečiti ili dokazati ili bi to izazvalo nesrazmerne teškoće ili veliku opasnost. Treba naglasiti i da je primena posebnih mera uređena u skladu sa načelima srazmernosti i supsidijarnosti, te da se one mogu primeniti samo u obimu ograničavanja ljudskih prava, koji je neophodan da se zaštiti bezbednost demokratskog društva. Članom 3. Predloga zakona uređena je sadržina predloga za određivanje posebne mere koju direktor Agencije podnosi nadležnom sudu. Za razliku od važećeg zakonskog rešenja predviđeno je da o predlogu direktora Agencije odlučuje predsednik Višeg suda u Beogradu ili sudija koga on odredi među sudijama posebnog odeljenja tog suda koje je nadležno da postupa u predmetima organizovanog kriminala, korupcije i drugih teških krivičnih dela. Predloženo rešenje je u skladu sa nadležnostima Višeg suda u Beogradu, koji je posebnim zakonom određen da sudi za krivična dela protiv bezbednosti Republike Srbije, kao i sa licencom da su u tom sudu raspoređene sudije koje su specijalizovane za postupanje u tim predmetima. Pored toga, ovakvo rešenje je ispravno sa još dva stanovišta. Prvo, jer je zadržana koncentracija nadležnosti, što znači da se o predlogu odlučuje u jednom sudu za celu teritoriju Republike Srbije, a sa druge strane, ovakvo rešenje je u skladu sa Načelom dvostepenosti u odlučivanju koje nije postojalo, odnosno ne postoji u važećem zakonu, s obzirom da po tom zakonu o predlogu direktora Agencije odlučuje samo Vrhovni kasacioni sud. Odredbu člana 3. Predloga zakona treba povezati sa odredbama člana 4. ovog zakona kojima se u tekst Zakona o bezbednosnoj informativnoj agenciji, između ostalog, predlaže dodavanje i novog člana 15a. Prema odredbi člana 15a data je mogućnost podnošenja žalbe od strane direktora Agencije ukoliko Prvostepeni sud ne usvoji njegov predlog za određivanje posebne mere. U skladu sa predloženim rešenjem da u prvom stepenu o predlogu direktora Agencije odlučuje predsednik Višeg suda u Beogradu, odnosno sudija posebnog odeljenja tog suda za odlučivanje u drugom stepenu nadležno je veće od troje sudija posebnog odeljenja Apelacionog suda u Beogradu koji postupaju u predmetima organizovanog kriminala, korupcije i drugim teškim krivičnim delima, uključujući i krivična dela terorizma i određena krivična dela protiv bezbednosti Republike Srbije. Imajući u vidu da se posebnim merama ograničavaju ljudska prava, Predlogom zakona predviđeno je češće preispitivanje opravdanosti tih mera, određivanja tih mera. Naime, Predlogom zakona je zadržano postojeće rešenje da primena ovih mera može trajati najviše 12 meseci, ali za razliku od postojećeg zakonskog okvira koji propisuje mogućnost produženja mere posle isteka šest meseci za još šest meseci, Predlog zakona predviđa da se opravdanost primene posebnih mera preispituje na svaka tri meseca. Napominjem da je reč o maksimalnom trajanju posebnih mera, s tim da se ove mere uvek ukidaju bez odlaganja ukoliko više ne postoje razlozi za njihovu primenu. Novinu predstavlja i odredba člana 15b Predloga zakona, čije se uvođenje predlaže, a odnosi se na mogućnost da se primena posebnih mera proširi u slučaju da lica protiv kojih se mere sprovode koriste neko drugo sredstvo komunikacije koje nije sadržano u odluci suda. Ako pripadnik Agencije dođe do saznanja da se koriste druga sredstva komunikacije, dužan je da o tome odmah obavesti direktora Agencije koji može narediti proširivanje posebnih mera i na ta sredstva komunikacije. Međutim, direktor Agencije je dužan da odmah, a najkasnije u roku od 48 časova podnese nadležnom sudu predlog za naknadno odobrenje proširenja primene posebnih mera, a sud je dužan da o tome predlogu odluči u roku od 48 časova. Ako sudija odbije predlog za proširenje mera prikupljeni materijal se obavezno uništava u prisustvu sudije. Slično rešenje sadrži Zakonik o krivičnom postupku. Novinu predstavlja i obaveza vođenja posebnog upisnika u kojem se čuva materijal o primeni posebnih mera koji se uvodi u skladu sa Zakonom koji uređuje tajnost podataka. Imajući u vidu odloženo dejstvo odluke Ustavnog suda, neophodno je da zakon stupi na snagu danom objavljivanja u „Službenom glasniku RS“, jer bi u suprotnom moglo da dođe do štetnih posledica po rad BIA, koja bi nedonošenjem ovog zakona ostala bez značajnih ovlašćenja. Time bi bila dovedena u pitanje i mogućnost Agencije da delotvorno zaštiti ustavno uređenje i bezbednost Republike Srbije, a to bi moglo da ima štetne posledice po bezbednost građana i ostvarivanje i zaštitu njihovih sloboda i prava. Ovo je suština najznačajnijih novina ovog predloga zakona. Na kraju, dozvolite mi da izrazim prvo zahvalnost na vašoj pažnji, ali i nadu da će nakon rasprave u načelu i pojedinostima Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji biti usvojen. Hvala vam.
Zahvaljujem ministru Selakoviću. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predstavnici ili predsednici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite. Reč ima narodna poslanica Olgica Batić.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, predstavniče ispred BIA, dame i gospodo kolege i koleginice, danas pred sobom imamo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o BIA koji suštinski samo predstavljaju ispravljanje onih neustavnih odredaba osnovnog teksta zakona, a čija je neustavnost utvrđena upravo odlukom Ustavnog suda od 26. decembra i neustavnost se ogleda u smislu već pomenutih članova 13, 14 i 15. Kako je odluka Ustavnog suda, kako se to u obrazloženju Predloga zakona i navodi, doneta dana 26. decembra, a njenog objavljivanje trebalo je da usledi šest meseci iz razloga opšte poznatih, a ti opšte poznati razlozi su upravo održavanje izbora. Žao mi je što nije poštovan taj rok od šest meseci, te je odluka Ustavnog suda zaista i bila objavljena u blagovremenom roku, a taj rok protekao je juče, pošto je juče bio 26. a ujedno i poslednji dan za njenog objavljivanje. Izmene i dopune Predloga zakona koji danas imamo pred sobom mislim da predstavljaju nužnost. Mislim da po tom pitanju apsolutno svi možemo biti saglasni, baš kao što su istog mišljenja, kao što su upravo ove izmene i dopune je i inicirao Ustavni sud, a nakon njega i Zaštitnik građana koji je dao mišljenje na Nacrt predloga ovakvog zakona, izmena i dopuna Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji. Mislim da se od te nužnosti i potrebe moglo otići jedan korak dalje, da sam ispred DHSS sasvim sigurna da će se u nekom narednom periodu naći neke opet nove izmene i dopune Zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji, budući da za tako nešto ima potrebe, ima smisla. Stvarnost je tu da postojeće neke odredbe upravo idu u pravcu toga i govore o tome da ih je vreme davno demantovalo i da jednostavno moraju biti usklađene, u skladu sa savremenim potrebama i naše države, ali i našeg društva. Svakako je učinjen jedan pomak da se izmenama konkretizuju posebne mere, ali istovremeno da se konkretizuje i sadržaj posebnih mera, što svakako predstavlja daleko značajniju činjenicu kada o ovome govorimo. Svakako se omogućuje bolja primena zakona, a u praksi, ono što je još bolje, ovim se omogućuje i njegova predvidivost upravo kada govorimo o primeni u praksi. To je odličan iskorak, za razliku od onog osnovnog teksta zakona, gde su upravo odstupanja od načela nepovredivosti i pisama i drugih sredstava opštenja bila regulisana na jedan prilično konfuzan način, potpuno nerazumljivim odredbama, pa je, recimo, u tadašnjem članu 14, koji se hvala bogu menja i proglašen je neustavnim, bilo predviđeno da odstupanje od načela nepovredivosti tajnosti pisama i drugih sredstava opštenja, na predlog direktora Agencije, se odobrava odlukom predsednika Vrhovnog kasacionog suda, odnosno sudija. To je posebno konfuzna odredba, odnosno deo odredbe - tog suda koji je ovlašćen da po ovim predlozima odlučuje u slučaju odsustva predsednika suda, u daljem tekstu – ovlašćeni sudija. Bili su predviđeni daleko duži rokovi od sada predviđenih. Potpuno su pobacana ovlašćenja direktora Agencije, s brda-s dola, u pogledu njegovog postupanja u slučajevima hitnosti, itd. Trudiću se da pođem nekim redom, budući da se izmene i dopune odnose na tri člana koje je Ustavni sud proglasio neustavnim. U članu 1. taksativno su navedene posebne mere, ima ih četiri, kojima se upravo odstupa od već pomenutog načela, Ustavom garantovanog načela tajnosti pisama i drugih sredstava opštenja, s tim što se upravo poslednjim stavom ovog člana 1. predviđa da se uz ove prve dve navedene posebne mere može odrediti tajni nadzor, snimanje mesta, prostorija, predmeta, uključujući i uređaje za automatsku obradu podataka i opreme na koju se čuvaju ili se mogu čuvati elektronski zapisi. Dobro je što je jedna ovakva mera predviđena i to kao prateća mera i što se za ovakvu jednu istu meru traži odluka suda. Naravno, po ovom pitanju moram biti saglasna sa onim što je u svom mišljenju, kada se izjašnjavao o nacrtu Predloga zakona istakao gospodin Saša Janković, a to je da iako se ovakvom jednom posebnom merom, govorim o posebnoj meri iz poslednjeg stava ovog člana, ne zadire u tajnost komunikacije u svom punom obimu, ipak se mora voditi računa o tome da se ovakvim posebnim merama zadire u pravo građana na privatnost i uopšte pravo na život. To je garantovano i članom 8. Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda, a budući da je takva evropska konvencija ratifikovana, ona je sastavni deo našeg pozitivnog pravnog sistema. Ustav Republike Srbije u svom članu 41. stav 2, upravo ste pomenuli taj član, dopušta odstupanje tajnosti opštenja samo radi vođenja krivičnog postupka i zaštite bezbednosti Republike Srbije, što je članom 2. Predloga izmena i dopuna ovog zakona i navedeno. To je pohvalno i to moram napomenuti. Time je izmenjeno rešenje koje je predviđao nacrt ovog zakona, a po kome se posebne mere mogu odrediti kada postoje osnovi sumnje da se preduzimaju ili pripremaju radnje usmerene protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije. Da je takvo rešenje ostalo i prekopirano upravo u ovaj predlog zakona, a iz njegovog nacrta zakona, onda bi ostao onaj deo – ustavno uređenje, te bi onda opet neko mogao pokrenuti pitanje ocene ustavnosti takve jedne odredbe. Sigurna sam da bi u tom slučaju Ustavni sud zauzeo stav kakav je i zauzeo povodom odredbi 13, 14. i 15. i takvu jednu odredbu proglasio kao neustavnu. Dobro je što se upravo ovakvim jednom članom predviđa osnov sumnje kao materijalni uslov, a s druge strane kao zaštitni objekt uzima se bezbednost Republike Srbije, a ne ona celokupna formulacija – ustavno uređenje i bezbednost Republike Srbije i time je uvaženo mišljenje koje je u svojim decidno navedenim stavkama dao Zaštitnik građana. Ono što takođe treba napomenuti, ovim članom se vodi računa i poštuju se i načela supsidijarnosti, ali i načelo srazmernosti, i to upravo u pogledu primene ovih posebnih mera taksativno navedenih članom 1. Pre svega, ogleda se u delu zakonske formulacije u članu 2. i njegovom stavu 2, u obimu neophodnom da se svrha ograničavanja zadovolji u demokratskom društvu. Naravno, u pogledu tog člana imala sam određene amandmane kojima mislim da se jedan ovakav član može konkretizovati. Recimo, da se ovde umesto tačke stavi zarez i da se navede – a u skladu sa Ustavom i ratifikovanim međunarodnim konvencijama, budući da smo neke od njih ratifikovali. Dalje, umesto da o primeni ovih posebnih mera odlučujepredsednik Vrhovnog kasacionog suda, kao što je to predviđeno osnovnim tekstom zakona, ili sudija koga on odredi, kako je to bilo potpuno nebulozno navedeno – ovlašćeni sudija koji ga je menjao u slučaju njegovog odsustva, i kako je skaradno glasio ceo taj član 14. osnovnog teksta zakona, koji je glasio – odnosno sudija tog suda koji je određen da po ovim predlozima odlučuje u slučaju odsustva predsednika tog suda. Sada je ovakvo rešenje daleko ispravnije i sada takvu odluku donosi predsednik Višeg suda u Beogradu, odnosno, kako glasi – sudija kojeg on odredi među sudijama koji su raspoređeni u posebno odeljenje tog suda za koje je zakonom predviđeno da postupa u predmetima krivičnih dela, organizovanog kriminala, korupcije, posebno teških krivičnih dela. Naravno, ovde treba podvući – nikad i nikako ne treba smetnuti sa uma da se nadležnost posebnog odeljenja Višeg suda u Beogradu prostire na celu teritoriju naše zemlje. Ono što je dalje dobro u ovim izmenama i dopunama, jeste što se članom 4. Predloga zakona uvodi dvostepenost u odlučivanju suda u primeni posebnih mera. To je nešto što svakako predstavlja dobro rešenje, ali isto tako mi se donekle čini da je možda poražavajuća činjenica da ta dvostepenost koja je predviđena ovakvim jednim izmenama i dopunama nije omogućena i nije data onim licima čija su prava, recimo, ograničena upravo odlukom prvostepenog suda. Mislim da se nije vodilo računa o tome ili da se jednostavno tako nešto previdelo, a nije se smelo prevideti. Takođe, kada se u nekom članu ovog predloga zakona kaže da odluku o žalbi donosi veće, to veće uvek morate definisati, morate ga odrediti, morate reći da je to vanraspravno veće, iz razloga jer je to bolje radi preciziranja. U tom smislu sam isto podnela amandman. Bolje je i zbog nomotehnike, zapravo sa stanovišta nomotehnike, jer ovaj zakon ne treba da bude jasan samo predlagaču, niti treba da bude jasan samo nama, već treba da bude jasan svakome ko želi da ga pročita, odnosno svim građanima Republike Srbije. Kada se govori o mogućnosti koju predviđa član 4. upravo istog ovog Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona Bezbednosno-informativne agencije, tačnije radi lakšeg pregleda, to je navedeno u članu 15b, u svom prvom stavu, a tiče se, naravno, proširenja posebne mere po odluci direktora Agencije, to rešenje svakako jeste celishodnije, to rešenje jeste efikasnije i, ako hoćete, možda jeste i racionalnije, ali to rešenje mora imati svoj balans, a taj balans jeste restriktivnost. Takve mere se moraju potpuno restriktivno primenjivati. Dakle, morao bi se ojačati zapravo taj mehanizam kontrole sprovođenja proširenja posebnih mera. U stavu 2. ovog istog člana kaže se da direktor Agencije u roku od 48 sati podnosi predlog za naknadno odobrenje proširenja primene posebne mere. Moje prvo pitanje jeste, a šta ukoliko je direktor Agencije, recimo, opravdano odsutan, nalazi se na službenom putu, otišao je u Ameriku ili je ne daj Bože bolestan, ili ima smrtni slučaj, ko će njega menjati? To nije predviđeno zakonskom odredbom, a mislim da bi trebalo biti predviđeno i mislim da se mogao ubaciti još jedan stav. Pretpostavljam da bi ga onda menjao dežurni agent, ili da bi ga menjalo lice, u svakom slučaju koga bi on po tom pitanju ovlastio. Mislim, da je upravo jednim takvim stavom trebalo decidno, zakonski i odrediti. U tom cilju sam podnela amandman, tehničke je prirode, a radi preciziranja. U pogledu ostavljenih rokova, smatram da je ovo rešenje potpuno opravdano, s tim što je paradoks da se mogu braniti potpuno dva različita rešenja, ono koje je navedeno ovim predlogom zakona, ali i rešenje da su ovi rokovi preveliki. Objasniću zašto lično smatram da su takvi rokovi predugi. U pogledu svih tih ostavljenih rokova, s jedne strane imamo 48 sati koji stoje na raspolaganju direktoru Agencije da podnese predlog, govorim o ovom proširanju, da podnese predlog za naknadno odobrenje proširanja primene posebnih mera, a onda, sa druge strane, imamo 48 sati koliko sudu ostaje na raspolaganju da o takvom jednom podnetom predlogu direktora odlučimo. Ako saberemo 48 sati matematički, koji pripadaju direktoru Agencije i sudu, koliko mu je na raspolaganju vremena da o tom predlogu direktora Agencije za naknadno odobrenje proširenja primena mere odlučujemo, onda dobijamo 96 časova vremena za podnošenje i donošenje odluke o predlogu. Moje pitanje jeste zašto baš ovoliki rokovi? Recimo, na primer, za 96 sati ja, vi ili bilo ko može da doleti iz Australije, da uradi nešto ili da uradi mnogo toga, da se vidi i sretne sa nekim, ili da se vidi i sretne sa mnogima, da se vrati u Australiju i da ne istroši vreme od 96 časova. Sporno mi je samo i ne znam zašto baš rok od 48 sati i za direktora. Mislim da se tu trebalo ići na automatizam odmah, a navešću iz razloga što je učinjena jedna greška u obrazloženju ovog predloga i to kada govorite o objašnjenju osnovnih pravnih instituta i pojedinačnih rešenja, i to na strani petoj, pasus drugi, rečenica druga, peti red, kažete – u tom slučaju direktor Agencije ima obavezu da odmah podnese predlog za proširenje primene posebne mere o kojem odlučuje sud. Ili vam obrazloženje nije usaglašeno sa odredbom teksta zakona, a smatram da ono što se navodi u obrazloženju da direktor odmah, a ne u roku od 48 sati, svakako predstavlja celishodnije i daleko prihvatljivije rešenje. Kada govorite u skladu saodredbama zakona kojima se uređuje tajnost podataka, sigurna sam da mislite na Zakon o tajnosti podataka koji je stupio na pravnu snagu 1. januara 2010. godine u setu paketa, čini mi se, ispravite me ako grešim, tada 54 zakona, a o kome bi naravno imala mnogo šta da kažem i to ne baš tako pohvalnog, koji je donet da bi eto tako bio donet, a ne da bi živeo u praksi, jer ne može da zaživi u praksi, budući da mu za njegov život u praksi nedostaju neophodni podzakonski akti koji još uvek nisu doneti. Ovde svakako treba napomenuti, treba istaći činjenicu da smo mi ratifikovali Sporazum o razmeni tajnosti podataka i sa EU i sa NATO. Moje pitanje je isto, oko kojeg imam nedoumica, kada govorite u skladu sa odredbama zakona kojima se uređuje tajnost podataka, da li sve vreme mislite upravo na Zakon o tajnosti podataka koji je stupio na snagu 1. januara 2010. godine? U svakom slučaju uvažavajući pre svega odluke Ustavnog suda i ovaj predlog o kome danas raspravljamo, DHSS isto kao i SPO ovakav predlog zakona podržaće u danu za glasanje. Istaći ću ovde činjenicu što sam već spomenula nekoliko puta u svom obrazlaganju, jeste da sam podnela nekoliko amandmana kojim se vrši, mislim, i tehničko preciziranje, a suština se pak ne menja, a suma tehničkih pravila predstavljaju daleko, po meni bar lično, celishodnija rešenja i to je zapravo jedna poboljšana tehnička korektura, za rad veće preciznosti i razumljivosti, apsolutno svim građanima Srbije i nadam se da oni neće biti tek tako i apriori odbijeni. U svakom slučaju ovako predloženim rešenjem, prikupljanje podataka uvodi se u kolosek, a to je ono što se mora istaći kao pohvalno, jedno potpuno kontrolisanog procesa. Naravno da se ovakvim predlogom zakona omogućuje još veća transparentnost. U stvari ovakvim predlogom zakona se tek omogućuje transparentnost, jer osnovnim tekstom zakona tako nešto nije moglo biti učinjeno. Ta transparentnost u pogledu samog načina prikupljanja podataka i to je naravno svakako pohvalno. Naravno, mogla bih još nešto da kažem o svemu ovome, budući da sam i podnosilaca amandmana, u nekakvu detaljniju analizu svih ovih članova o kojima danas raspravljamo, ipak govoriću kada bila određena i kada budemo govorili u raspravi u pojedinostima. Kao što sam već napomenula poslanička grupa SPO i DHSS svakako će podržati ovakav predlog izmena i dopuna Zakona o BIA. Hvala.
Zahvaljujem se gospođici Batić. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Petar Petrović. Izvolite.
Poštovano predstavništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, samo ću sa par rečenica u ime poslaničke grupe JS obrazložiti zašto ćemo mi u danu za glasanje podržati Predlog izmena i dopuna Zakona o BIA. Prvi i osnovni razlog jeste što kao što je poznato ovaj zakon u osnovnom tekstu donet je 2002. godine, a 2011. godine su donete izmene i dopune ovog zakona. Posle toga od strane određenih predlagača, pred Ustavnim sudom je pokrenuta inicijativa za ocenu i ustavnost i zakonitosti određenih odredbi ovog zakona. Kao što nam je svima poznato Ustavni sud je krajem prošle godine doneo odluku sa odloženim dejstvom od šest meseci da određeni članovi ovog zakona nisu u saglasnosti sa važećim Ustavom Republike Srbije. Iz tog razloga, mi poslanici JS, a i svi ostali poslanici u ovoj Narodnoj skupštini, a i Vlada Republike Srbije, sigurno nismo imali mogućnosti drugačije, prvo Vlada, a sada i mi, nego da jednostavno razmatramo predlog ovog zakona o izmenama i dopunama uvažavajući sve one primedbe koje je Ustavni sud u svojoj odluci naveo. Imajući to u vidu Vlada je izašla sa određenim predlogom izmena i dopuna Zakona o BIA i oni su danas pred nama. Ono što je za poslanički klub JS veoma bitno, jeste da se u svim ovim merama koje se predlažu u izmenama ovog zakona predviđeno da one ne mogu da traju beskonačno već mogu da traju određeni vremenski period do godinu dana. Vrlo je bitno to što na svaka tri meseca se po predlogu zakona vrši ocena tih predloženih mera od strane nadležnih organa u ovoj zemlji. Takođe je bitno da je uvedena jedna novina, a to je dvostepenost u odlučivanju, o tome da li mere koje su donete po predlogu direktora Agencije, od strane nadležnog predsednika suda Višeg suda u Beogradu ili posebnog sudije koga on odredi iz kruga sudija koji rade u posebnom odeljenju, da one mogu da idu na ocenu kod Vrhovnog kasacionog suda. To je za razliku od postojećih zakonskih odredbi vrlo bitno, jer se omogućava da ipak neki drugi i viši organi ocene da li su neke predložene mere od strane direktora i eventualno prihvaćene od strane predsednika suda ili sudije u skladu sa postojećim propisima koje regulišu ovu oblast ili u skladu sa Ustavom. Ako smo zemlja koja želi da uđe u EU, zemlja koja mora da prati tekovine savremenog evropskog zakonodavstva, mi smo u obavezi i da prihvatimo i mišljenje Ustavnog suda i da to njegovo mišljenje sa određenim primedbama i sugestijama unesemo u Predlog izmena i dopuna Zakona o BIA. To je ovog puta i urađeno. Ne bih sada posebno svaku meru koja je predviđena ovim zakonom komentarisao, dovoljno je gospodin ministar to u svom uvodnom izlaganju na jedan jezgrovit i razuman način nama svima prihvatljivo objasnio. Na nama poslanicima svih, a posebno nama iz JS dovoljno je jasno to da u danu za glasanje damo svoju podršku Predlogu izmena i dopuna Zakona o BIA. Iz ovog razloga, i iz razloga koje sam naveo da je na prvom mestu najvažnije da moramo da poštujemo, i da se naučimo da poštujemo u ovoj zemlji sve odluke Ustavnog suda, bez obzira da li se one nama svidele ili ne, iz tog razloga mi ćemo u danu za glasanje kao poslanički klub Jedinstvene Srbije podržati ovaj predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Petroviću. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala poštovani predsedavajući, gospodine ministre, današnji zakon, verovatno se ne svrstava u red ovih reformskih zakona koje je pre dva meseca najavljivao predsednik Vlade, kada je Vlada izabrana, ovo su izmene koje su nužne, zbog Odluke Ustavnog suda, donete pre šest meseci. Ono što nama nije jasno, zašto se čeka bukvalno poslednji dan za donošenje ovog zakona, s obzirom da, pretpostavljam da su izmene napisane dosta ranije, a i mogle su u svakom slučaju da budu napisane. Radi se o zakonu koji ima pet članova, koji menja tri postojeća člana zakona, i ono što je loše, što smo doveli državu u situaciju da ako ovaj parlament ne usvoji zakon u naredna dva dana, praktično objavljivanjem Odluke Ustavnog suda, prestali bi da važe članovi 13, 14. i 15. važećeg Zakona i Bezbedonosno -informativna agencija ne bi mogla da primenjuju tajne mere ni protiv koga zakonito u ovoj zemlji. Mislim da je to jedna loša praksa i da je za ova dva meseca koliko je mandat Vlade, bilo dovoljno vremena da se ovaj predlog zakona dostavi Skupštini i da se razmatra ne u ovakvom vremenskom cajtnotu. Rešenja iz ovog zakona su, da kažem dobra, ona idu jedan korak napred u odnosu na rešenja iz prethodnog zakona i poštuju u najvećoj meri Odluku Ustavnog suda, odnosno zamerki koje je Ustavni sud imao kada je donosio odluku o neustavnosti tačaka 13, 14. i 15, i mislim da će doprineti da na bolji način budu zaštićena ljudska prava svih građana, koji se nađu pod tajnim merama. Ono što ja ne vidim da će ovaj zakon doneti, to je transparentnost u radu Bezbedonosno-informativne agencije i mislim da se ove tačke zakona ne tiču transparentnosti i mislim da o tome treba raditi nekim daljim izmenama zakona u drugim članovima koji govore o kontroli rada Bezbedonosno-informativne agencije kao i drugih agencija. Problem sa transparentnosti rada Bezbedonosno-informativne agencije ima jedno duže vreme. Godine 2006, prvi put je inicijativa mladih za zaštitu ljudskih prava podnela zahtev BIA da se dostavi broj ukupno lica koja se u toku prethodne godine 2005, našle pod primenom tajnih mera. BIA je odbila taj zahtev, koristila je sve moguće zakonske metode u našem pravnom sistemu da ne dostavi taj zahtev. Na kraju se taj problem našao i pred Sudom za ljudska prava u Strazburu i on je u junu ove godine kada je doneo odluku da je BIA obavezna da dostavi tu informaciju. Nažalost, na zahtev iste organizacije iz juna ove godine da se taj broj za 2013. godinu dostavi njima, praktično time postane i javan, Bezbedonosno-informativna agencija koliko ja znam nije odgovorila pozitivno. Nisam uspeo da pratim da se to dešava bukvalno ovih dana, možda sam pogrešio, tu je gospodin Panić iz BIA, pa on možda ima informaciju, s obzirom da se i Poverenik za zaštitu informacija je zatražio od BIA da pozivajući se upravo i na odluku Suda za zaštitu ljudskih prava u Strazburu, da se ta odluka dostavi, pozvao je BIA da postupi u skladu sa zahtevom. Nemam informaciju da je to urađeno i loše je ako se jeste, e onda ne bi bilo loše da se nastavi sa praksom da se odluke Suda za zaštitu ljudskih prava u Strazburu ne poštuju. Ono što uvek prati rad BIA, drugih agencija i službi bezbednosti je ta tajnost i mogućnost da se naruši tajnost u njihovom radu i često je to predmet i medijskih raznih spekulacija. Tako smo imali na jesen 2012. godine jednu veliku aferu kada je predsednik Republike izjavio da ga službe naše zemlje prisluškuju. To je nekoliko dana bila tema u medijima, bila je tema i u izjavama najviših državnih funkcionera, obećano je da će se razjasniti da li je prisluškivanja bilo, ili nije bilo, šta se tu dešavalo nažalost, nismo dobili nikad odgovor na to. Mi ne znamo da li je bilo prisluškivanja, ili ne, ako ga je bilo, da li je ono rađeno po zakonu ili ne, ako je rađeno po zakonu, na koji način se predsednik Republike našao pod tajnim merama i kakve su posledice svega toga što se dešavalo. Jedna dobra stvar u toj kontroli nad radom službi bezbednosti i BIA je činjenica da je pre dve godine formiranjem saziva Skupštine 2012. godine, formiran poseban Odbor Skupštine za kontrolu službi bezbednosti i to je jedan korak ka većoj kontroli i da kažem većoj transparentnosti. Međutim, mislim da postoji prostora i da se krene u naredne korake kako bi ta kontrola bila bolja i kako bi se skinula, možda i razbila to jedno razmišljanje u Srbiji o kome je vidim i premijer juče govorio, a to je da svako misli da je bitan i da svakome se prisluškuje telefon u državi Srbiji. Takođe, imamo ovih dana natpise i u novinama da su snimci nekih sastanaka državnih funkcionera i ljudi koji rade u pravosuđu odgovorne funkcije sa ljudima za koje postoji osnovana sumnja da su učestvovali u radu kriminalnih grupa, da su se sastajali i da je BIA imala te snimke, a da su ti snimci na volšeban način nestali i mislim da je vrlo važno da se te sve stvari razotkriju, kako ne bi ostajala nikakva sumnja u načinu i zakonitosti rada BIA, VBA i drugih koje imaju ovu mogućnost tajnog nadzora. Mislim da je jedan problem koji imamo i koji omogućava nažalost, da ne bude dovoljno transparentnosti u radu državnih organa koji se bave primenom tajnih mera, je činjenica da postoji nekoliko agencija koje se time bave. Znači, BIA, VBA, policija. Svi oni imaju tehniku, tehničke mogućnosti da primene tajne mere i mislim da je to jedno loše rešenje i da možda u budućnosti treba razmišljati i o jednom modelu koji postoji u nekim zemljama, a to je da se sva tehnika stavi na jedno mesto, da se formira jedna posebna, da li agencija ili uprava, koja bi onda svako ko ima potrebu u skladu sa zakonom, da vrši primenu tajnih mera, bi se obraćao sa odlukom suda i onda bi se te tajne mere primenjivale. Ovako kada ne znam, evo kažem taj primer, kada predsednik kaže da je prisluškivan, prvo treba da se utvrdi ko bi od državnih organa koji imaju tu mogućnost i tehničke mogućnosti, koji je to državni organ uradio, ako je uopšte uradio, a kažem za to još uvek nemamo odgovor. Dobro je što će se sada i za takozvane listinge biti potrebna odluka suda, iako ja znam da je u radu, pre svega, policije u otkrivanju nekih lakših krivičnih dela nekada to bilo od pomoći, znači vađenje listinga ili utvrđivanje lokacije gde se određeni mobilni brojevi, odnosno pretplatnici nalaze. Međutim, ako je tačna informacija koju sam juče čini mi se pročitao, da je kontrolom koju je započeo Poverenik za zaštitu informacija, samo od jednog operatera ustanovljeno da je u prošloj godini 270.000 puta zatražen praktično listing. Mislim da su to mnogo veliki brojevi i pitanje je da li je primena te mere srazmerna efektima koje ona daje u borbi protiv kriminala i mislim da sada jako će biti otežan rad, da kažem nekim lakšim krivičnim delima, da je ipak dobro što će i za uzimanje tih takozvanih listinga biti potrebna odluka suda. Konkretno rešenje u zakonu, postoje određene stvari za koje mi iz poslaničke grupe Boris Tadić - Nova demokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije smatramo da treba da se izmene. Dali smo određene amandmane, tako da ćemo naš konačan stav o tome da li ćemo glasati za ovaj zakon, videti posle završetka rasprave u pojedinostima i odluke Vlade da li da prihvati ili ne naš amandman. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Đurišiću. Reč ima ovlašćeni predsednik poslaničke grupe, narodni poslanik Borislav Kovačević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, poštovane koleginice i kolege poslanici, rad službi bezbednosti uopšte, pa naravno i BIA, je takve prirode da je uvek, kao i u svim zemljama, u principu u sudaru sa mogućnošću kršenja prava građana, odnosno suprotstavljeni su uvek u njihovom radu tajnost i transparentnost. Zato je rad službi bezbednosti svugde, pa i kod nas, jedna od najdelikatnijih delatnosti u okviru ukupnog sistema bezbednosti u jednoj zemlji. Mislim da je ovim izmenama postignuto nekoliko stvari i na ovom pravcu, a to je da su kod primene posebnih mera službi bezbednosti, odnosno u konkretnom slučaju BIA, garantovano, više nego do sada, obezbeđivanje i čuvanje prava građana, s jedne strane. S druge strane, mislim da je ovim izmenama obezbeđen sigurniji pristup primeni ovih posebnih mera od strane službe. Dakle, ja cenim da je data veća sigurnost ljudima u službi kod primene ovih mera. Treće, mislim da je uvedena daleko više nego do sada, da tako kažem, uloga uslovno rečeno kontrolna od strane pravosudnih organa. Treće, postignuta je veća efikasnost u efektu primene tih mera, između ostalog i time što je skraćeno vreme od inicijative za primenu mera do njihove primene. Kao što znamo bili su termini 76 časova itd, sad je to 48. Međutim, mislim da bi trebalo još tekst ovih izmena, tekstualno precizirati, o tome je govorila koleginica Batić, u smislu da su sada pomalo neke od tih predloženih odredbi pomalo tekstualno nemušte, nejasne, pa bih ih trebalo pojasniti. Treće, mislim da ima mesta još da se skrate ovi ostavljeni rokovi. Ako je potrebno direktoru BIA 48 sati kada mu inspektor, radnik, nagovesti potrebu i saznanje da treba uključiti nove prostorije, nova komunikaciona sredstva za primenu posebnih mera, ako je njemu ostavljeno 48 sati, to mi je još i razumljivo, jer treba da pribavi i preciziraju sve činjenice koje treba da dostave sudu. Ali zato mislim, možda grešim, nisam pravnik, nisam iz te branše, ali zato mislim da je mnogo 48 sati sudu da donese odluku, odnosno naredbu da se posebna mera primeni. Hteo bih da kažem još nekoliko stvari, koje kad dođu ovakve stvari kao što su ove izmene i dopune, koje podstiču na razmišljanje i potrebu da malo šire, kada je u pitanju bezbednost i bezbednosni sistem, pogledamo, mislim da ove stvari i mnogo druge o kojima smo govorili, sećate se kada smo raspravljali o Zakonu o VOA i VBA, itd, mislim da je potrebno što pre i ja predlažem, ako mogu sebi da dozvolim, prosto tražim kao poslanik pa i u ime svoje poslaničke grupe, da se što pre pristupi dopuni, odnosno doradi strategije bezbednosti iz razloga što imamo nastale nove okolnosti. Usput, izgleda da je za ovu temu malo efemerno, ali nije. Poplave su pokazale koliko nam je potreban i na tom planu sistem samozaštite. Mislim da u strategiju bezbednosti treba ugraditi daleko snažniji sistem samozaštite kada su u pitanju najkorenitije stvari sistema bezbednosti zemlje, to je jedna stvar. Druga stvar, strategijom treba obezbediti, što sada po meni nije slučaj, da građanin bude ne objekat bezbednosti kao što je to sada pretežno, nego da se postavi u funkciju subjekta bezbednosti u daleko većoj meri nego što je to sada vidljivo u strategiji, a to bi nametalo onda i potrebu takvog postavljanja suštastvenog subjekta i kroz zakone i dovelo bi do nekih izmena zakona kao što su i ove sada o kojima danas ovde govorimo i mnoge druge. Treća stvar koja bi se morala revidirati strategijom bezbednosti, to je funkcija i uloga onako kako je danas postavljena medija u celini kao dela sistema bezbednosti. Ne možete govoriti o medijima kao delu sistema bezbednosti po strategiji kako ona govori, a da istovremeno imate medije koji imaju svoje izvore preko kojih čitamo svakog dana, dobijaju i podatke o konkretnom dosijeu, o podacima iz dosijea, a da nikome direktno i konkretno iz propisa dosadašnjih nije naloženo, mada to treba da rade već po opštim propisima, da mora da istraži gde je prekršena tajnost. Očigledno je prekršena i niko ne reaguje godinama na takve stvari. Naravno, ja medije ne krivim zato, oni traže ekskluzivnost, traže senzaciolizam, pogotovo kod privatnih medija, vlasnici teraju urednike, urednici teraju novinare na to i to je na neki način i logično, ali gde smo mi država, kao sistem? Mislim da bi takođe trebalo dograditi i već iz ovog dvogodišnjeg iskustva Odbora za kontrolu službi u tom segmentu bezbednosnom, način, metodologiju, sadržaj kontrole od strane kontrolne funkcije Skupštine kroz Odbor u službama bezbednosti i u sistemu bezbednosti kao takvom. Bez želje da povredim bilo koga, čini mi se da u ovoj sada situaciji mi imamo kontrolu bezbednosti, odnosno službi bezbednosti spolja. Mislim da za dobru kontrolu mora se ući u sistem iznutra, ako sam dobro shvaćen. Iznutra znati suštinu stvari i onda nam se ne bi moglo desiti, pomenutoj ovde, pa ću ja uzeti taj primer, da se govori, kao što znate, dizana je velika halabuka oko toga, da je prisluškivan predsednik države, predsednik Vlade itd. Oko toga se postavlja kao krunsko pitanje – ko je to izvršio? Krunsko pitanje nije ko je to izvršio, krunsko pitanje je - šta nam radi kontraobaveštajna služba, odnosno kontraobaveštajna zaštita? Krunsko pitanje je – kako je taj mogao da dođe i da prodre do funkcionera koji se štiti? To je suštinsko pitanje. Dakle, te stvari moramo da ispravimo na ovom planu kada govorim o potrebi revidiranja strategije bezbednosti. Još jedna stvar je vrlo bitna. Kada je upitanju kontrola službe bezbednosti, oprostite ali moj utisak je sa strane je takav da smo zaboravili kod kontrole službi bezbednosti, kada se radi o skupštinskoj kontroli, na kontrolu i Biroa za koordinaciju službi bezbednosti kao sastavnog segmenta tog kompleksa. Ja ću reći samo jednu situaciju. Imamo ovih dana situaciju sa generalima policijskim itd. Svugde se pominje to da li su trebali ranije da urade ovi ili oni, ali šta je radio tu Biro za koordinaciju službi bezbednosti? On je morao to da vidi i da prati, odnosno kontrola skupštinska, odbor morao je da vidi to i da upozori ako to Biro za koordinaciju službi bezbednosti nije video. Zato mislim da ima mesta da se u sistem bezbednosti kao sistem bezbednosti uđemo i da studiozno, sistemski i sistematski da krenemo, a da ovo danas što radimo bude početak kada su upitanju propisi iz oblasti bezbednosti zemlje. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem, gospodine Kovačeviću. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Demokratske stranke narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, predstavnici BIA-e, pre svega želim da kažem da danas zaista radimo u cajtnotu bez potrebe, imajući u vidu da smo odluku suda imali još u decembru mesecu prošle godine i da je postojala vremenska mogućnost da se uradi ne samo izmena i dopuna onoga što je Ustavni sud naložio, već da se uradi jedan potpuno novi zakon i da konačno stavimo tačku na jedan zakon koji je usvojen 2002. godine, koji je u tom trenutku bio, da kažem, moderan, savremen, koji je u tom trenutku po prvi put u istoriji Srbije izvlačio BIA-u iz sistema Ministarstva unutrašnjih poslova, da je Agencija postala Vladina, a ne u sklopu policije, odnosno resora državne bezbednosti. Ustavni sud je, analizirajući zakon, po prijavi, koliko sam razumeo, još 2002. godine, u međuvremenu su se inače promenile i države i Ustav se promenio u Srbiji, došaodo zaključka da jedna reč, jeste suštinska, ali jedna reč u članu 13. treba da se menja jer ona praktično treba da definiše i konkretizuje koje su to posebne mere koje BIA može da primenjuje prema građanima Srbije. U toj reči koja je bila tu je stajalo da su to opšte stvari, odnosno nije bilo konačno i jasno definisano. Danas je ovde na dnevnom redu trebalo da bude ili izmena i dopuna samo tog člana, prilagođavanje članova 14. i 15. ili da konačno imamo jedan novi zakon o BIA, koji bi omogućio da BIA na jedan savremen i moderan način funkcioniše, odnosno radi. Da bi razgovarali o ovim izmenama i dopunama, moramo reći da ono što je postala Vlada i što je danas u parlamentu Srbije predstavlja niz suštinskih izmena u zakonu. Nisu izmene samo u tom članu koji je bio član 13. da će biti član 1, već ima izmena i u ostalim članovima. Ja ću kratko pokušati da analiziram, bez želje da na bilo koji način politizujem ove stvari, jer mislim da su ove stvari od suštinski važne za građane Srbije. Zadiru u domen ljudskih prava, u domen tajnih ličnih podataka itd. Naime, taj član 13. koji je osporen od strane Ustavnog suda se vrlo efektno menja u predlogu člana koji je dala Vlada, odnosno pretpostavljam da je izrazila grupa u BIA-i, a predlaže ga zvanično Vlada. Mislim da tu samo jedna stvar hvali. Bez obzira što Ustav konstatuje da je stan nepovrediv, mislim da treba kao i u ZKP da stoji, da primena mere može biti gde sve može, odnosno gde ne može, da se stavi – osim u stanu. Ta stvar se nekome podrazumeva, ali ako ne stoji u zakonu, pitanje je šta se dešava ako neko prekrši Ustav. Kao što vidimo, kada se Ustav prekrši, dolazimo u Skupštinu, glasamo neki novi zakon, a ako neki operativac ili pripadnik službe prekrši Ustav, ne znam koja bi zatvorska sankcija ili pravna formalna sankcija bila prema njemu, bez obzira što je to na neki način jasno definisano. Takođe moramo znati da je bivšim zakonom koji se danas menja ili će još uvek biti na snazi uz promene, mere koje predlaže direktor BIA, odobravao, odnosno davao saglasnost, po novom predlogu daje naredbu predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Zašto to naglašavam? Zato što po vašem novom predlogu to radi predsednik Višeg suda, odnosno sudija posebnog odeljenja Višeg suda. Da bih se izrazio narodski, to je sudija Specijalnog suda, suda koji sudi za organizovani kriminal ili organizovane kriminalne grupe, čak i terorizam. Međutim, ugrožavanje bezbednosti Republike Srbije ne mora biti organizovano. To može biti i pojedinačni akt nekog čoveka koji ugrožava bezbednost ili ustavni poredak Republike Srbije. Ne vidim zbog čega se prelazi sa pozicije Vrhovnog kasacionog suda na viši sud, pa predsednik višeg suda ima mogućnost da prenese to ovlašćenje na sudiju posebnog odeljenja. Takođe postoji jedna stvar koja je, po meni, potpuno nelogična, a to je da kada postoje osnove i kada BIA traži primenu posebnih mera i sud odbije, postoji mogućnost da se BIA, odnosno direktor BIA žali Apelacionom sudu. Praktično, BIA postaje stranka u postupku, u nečemu u čemu ne bi smelo da postoji ni malo dileme da li to što BIA u tom trenutku zahteva treba da dobije da radi ili ne. Mislim da način na koji trenutno BIA ima mogućnost da radi nije dobar, ne zbog BIA-e nego zbog zakona. Mislim da način na koji se odobravaju mere prema licima, odnosno prema registrovanim njihovim telekomunikacijama, onemogućavaju BIA-u da radi kvalitetno. Mislim da bi bilo logično da kada je jedno lice opservirano na bilo koji način da se primenjuju mere protiv njega i da sve komunikacije koje on ima automatski mogu da se stave na određene mere i da se olakša rad operativi i da se ne traži dalja saglasnost za proširenje mera. Ovde u Predlogu zakona stoji jedna stvar koja je po meni potpuno apsurdna, a to je da ukoliko lice koje je pod određenim merama, merama koje su naglašene u predlogu tačke 1, promeni sredstva komunikacije, odnosno utvrdi se da koristi još neko drugo sredstvo komunikacije, kada kažem sredstvo komunikacije, to je ukoliko koristi drugi telefon, neki drugi internet nalog ili čak i drugu prostoriju u kojoj se sreće sa nekim licem koje je takođe iz kriminogene ili neke druge bezbednosno-ugrožavajuće sredine, u toj situaciji direktor BIA ima pravo da izda naredbu ili uputstvo za korišćenje mera i prema tom novom sredstvu, a onda mu se ostavlja 48 sati, praktično dva dana, da tu naredbu uputi sudu da bi sud u roku od dva dana trebao da donese odluku da li je ta naredba u skladu sa procenom suda, da li ta mera može da se koristi ili ne. Prvo, mislim da je potpuno nelogično da direktor BIA dva dana zadržava tu odluku kod sebe, a ona se već primenjuje. S druge strane, sporno je, po meni, i to što sudu treba dva dana da donese takvu odluku. Znači, vraćam vas na početak. Ja sam mnogo liberalniji u tom stavu i smatram da oni ljudi koji su na merama i treba da budu, da kažem, uslovno rečeno, na opštim merama, na svim komunikacionim sredstvima. Na ovaj način dolazimo u situaciju da se stvarno pravi jedan apsurd u kome direktor BIA praktično ima ekskluzivu da dva dana nekoga drži na nekoj meri bez potrebe, jer mislim da ni njemu čak ne treba tolika vlast. On čovek kao prvi administrativac Agencije treba da ima neka druga ovlašćenja. Takođe, stvara se problem, konstatuje se u tom predlogu člana, a to je jako važno za sve građane Srbije, posebno za ljude koji su na poziciji, jer smo imali tu situaciju u prošlosti, a to je da ukoliko određeno lice protiv koga se primenjuju posebne mere, skrećem pažnju na važnost ovoga i poslanicima, promeni svoje sredstvo komunikacije i sa njim komunicira sa nekim licem koje nije iz kriminogene sredine. Znači, vi dobijate mogućnost da slušate četiri dana, nakon toga sud konstatuje da nije postojao pravni osnov da se ta mera koristi. To može da bude i mera praćenja, mera slušanja, mera svake druge prismotre. Onda se taj materijal ne koristi i on se uništava. U uporednom zakonodavstvu drugih zemalja u svetu postoji pravilo da se ljudi koji su došli ne namerno u kontakt sa ljudima koji su pod merama i za koje se konstatuje da nisu saučesnici ni u kakvom krivičnom delu, niti u bilo čemu što ugrožava bezbednost Republike Srbije ili bilo koje republike, se informišu da su bili u takvoj situaciji. Praktično, kada sud konstatuje da nije bilo osnova, ceo predmet se pakuje, ceo predmet ide na uništenje koje definisano vašim predlogom nije sporno. Podneo sam amandman, tražim da se i taj građanin, koji možete biti vi sutra ili neki zamenik premijera, kao što je bilo, bude obavešten da je bio u situaciji da komunicira sa licem koje je sa one strane zakona, da li je bezbednosno ili kriminogeno, nije važno i da konačno ne može da se desi u Srbiji da neko kaže – nisam znao ko je on, samo sam se družio sa njim itd. Može čovek da se druži sa kim želi, ali mislim da je onda služba u obavezi da ga štiti kontraobaveštajno, kao i sve građane u Srbiji, da kaže – imali ste situaciju da ste u komunikaciji sa nekim ko nema dobre namere. To se odnosi i na, da kažem, običan svet. Neko će zvati da iznajmi stan. Ovaj što izdaje će razgovarati, to će trajati, obići ćemo stan, videće, biće pod prismotrom sve vreme, zaključuje se da tu nije bilo elemenata za krivično delo, alis druge strane, zbog čega bi taj čovek trpeo sve to i zašto ne bi došao do informacije da je tako nešto imao i predupredio u nekom drugom vremenskom roku da se tako nešto ponovo ne desi? Smatram da je taj rok koji je dat ovde od 48 sati potpuno neprilagođen, bespotreban. Koliko znam, u BIA se rešenja za penzionisanje izdaju za par sati. Gospodin Panić to zna odlično. Pozove se čovek u petak popodne u pet, u šest sati potpisuje rešenje za penzionisanje i od ponedeljka je već penzioner. Da li je moguće da mora da se čeka ovako važna stvar 48 sati? Ne mora. U istom trenutku kada on izdaje naređenje da se nekome uključe posebne mere, tog trenutka može da se pošalje zahtev u sud, skraćuje se vremenski rok. Ukoliko su te mere osnovane, sud će doneti odluku. Ukoliko nisu osnovane, onda će se sprečiti mogućnost „zloupotrebe“. Nisam neko ko misli da se služba zloupotrebljava, ali nažalost, zaostavština koju imamo iz prošlosti pokazivala je da su pojedinci to i radili. Iskreno da kažem, moramo biti svesni da zakon koji je donesen 2002. godine je praktično i tad smatran kao prelazni. Rekao sam vam šta je bila suština, šta su tada bili reformski pokazatelji, zbog čega je bila izvučena BIA iz MUP, što inače svuda po svetu nije pod istom kapom. Prošlo je 12 godina. Vi ste već dve godine u poziciji vlasti. Trebali smo danas da odlučujemo o kompletno novom zakonu o BIA, i ne samo o BIA, ali konkretno o BIA imam osećaj velike gorčine da radimo nešto na brzinu. Čak mi je sugerisano da ako ne moram, ne podnesem amandman, da ne bi radili u nedelju, nije bitno ko, ali prijateljski. Radićemo i u nedelju, ako treba i u ponedeljak. Mislim da je ova stvar koja zadire u privatnost svih nas, građana Srbije, nevezano ko je na kojim pozicijama, stvar koja mora ozbiljno da se tretira. S druge strane, mislim da u tom novom zakonu treba da se naprave neki mehanizmi mnogo bolje kontrole, suštinske kontrole, koji će onemogućavati čak i želju da se zloupotrebi zakon, neko može da ostvari. Šta to znači? Postoje zemlje koje imaju svoje kancelarije, biroe, agencije za gazdovanje telekomunikacijama. To su agencije koje zapošljavaju mali broj ljudi, imaju izuzetno jaka tehnička sredstva. Provajderi su za sve one agencije i policiju u kojoj su zakonski ovlašćeni da dođu do mogućnosti divertovanja poziva i tzv. tajne kontrole telefonskih razgovora i na njih praktično nema niko uticaja, nisu u mogućnosti da one to rade, pošto na drugim frekvencijama funkcionišu veze, nisu u mogućnosti da one tajno slušaju. Dođu ljudi ozvaničeni, da li su iz BIA, iz VBA, policije, donesu nalog suda. Tog trenutka to se uključuje, ima svoj rok trajanja. Ukoliko se ne završi na vreme, odnosno ukoliko iz BIA ne dostave produžetak, gasi se mera, sama po sebi. Ljudi koji vode tu agenciju ne zavise od BIA, BIA zavisi od sud. Napravi se jedan sistem u kome više niko neće imati dilemu da li neko može predsednika da prisluškuje na način na koji je to rečeno. Nažalost, postoje sredstva koja su danas pristupačna za relativno mali novac, koja mogu da se spakuju u jedan koferčić, koja mogu da se nakače na baznu stanicu, koja mogu praktično da slušaju najveći deo građana Srbije koji imaju obične telefone, ali da znamo da to onda nije služba, da to konačno i jedino radi neko ko nije ovlašćen i da nemamo dilemu da kada predsednik kaže – neko me sluša, da se odnosi na nekoga ko to radi. Mislim, mimo zakona svakako neko radi, ali ko to radi, ne za našu platu, ne za platu građana koji mu daju. To je suština. To jedna od stvari koja treba da bude u novom zakonu. Mislim da bi to rasteretilo BIA, da bi to na neki način dalo mogućnost da BIA radi svoj posao mnogo lakše. Takođe, ima stvari koje bih voleo da se menjaju. Mislim da i BIA i VBA imaju dosta restriktivni odnos u odnosu na predstavnike stranih državljana. Postoji niz komplikacija koje susreću u svom operativnom radu u odnosu na strane državljane koji su ovde čak i akreditovani kao pripadnici raznih službi. To je nešto što može da se promeni i da se ubrza. Na kraju, imam za vas jedno pitanje, a javiću se i kada prođe cela ova diskusija, zanima me, imajući u vidu da smo imali Biro za koordinaciju tajnih službi, da je taj Biro nastao pre svega iz potrebe da se završi problem Haškog tribunala, da on postoji i danas, ko je šef Biroa za koordinaciju tajnih službi danas? Imamo već dva meseca, premijer je bio šef Biroa, premijer sada više nije na toj poziciji. Da li je moguće da Srbija ne može dva meseca da postavi šefa Biroa za koordinaciju tajnih službi u situaciji u kojoj je ceo vrh MUP smenjen, u kojoj postoji jedan ozbiljan rad službi, ne mislim u bukvalnom smislu, već rad ljudi koji pokušavaju da zauzmu određene pozicije i prave prostor za svoje napredovanje ili za nečije nazadovanje. Mislim da Srbija ne sme u takvim uslovima da dozvoli sebi da ljudi koji su uz svo poštovanje došli na pozicije ministara, sa iskustvom izuzetno malim, preuzmu na sebe da tako nešto rešavaju. Ministar unutrašnjih poslova je najavio tajnu grupu koja će ispitivati poreklo imovine. Čemu služi poreska uprava? Zbog čega bi to MUP radio? Svi građani Srbije koji imaju više od 350 hiljada evra su bili zaduženi da prijave to još pretprošle, prošle godine. Danas poreska uprava to treba da unakrsno ispituje. Nije to posao za policiju. Tu se pokazalo jedno elementarno nepoznavanje funkcionisanja ili skretanje sa ozbiljnih tema na neku drugu temu, pa stalno idemo u krug, jurimo neke mečke, a u stvari ne vidimo da je suština ispred nas i da može da se rešava i danas bez ikakvih problema. Molim vas ukoliko znate da mi kažete da li postoji v.d. šefa biroa ili ne postoji ili je biro, uslovno rečeno, obezglavljen? Ukoliko je to tako, onda nije ni čudo što nam se dešava ovo što se dešava, a imate praktično svakodnevno vesti. Više u Beogradu nije vest da je neko ranjen, sada je vest u kom delu grada, da li je na Slaviji ili na Bežanijskoj kosi, da li je na Voždovcu, Vračaru. Sada ljudi gledaju da ne budu u njegovom kraju, a nije mu tema da li je neko ranjen ili nije, pošto je to postala svakodnevnica i samo još nije uvedena turistička tura za obilazak tih pozicija na kojima se to dešava. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Šutanovac. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe narodni poslanik dr Sulejman Ugljanin. Izvolite.
Uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, direktore BIA, pred poslanicima Narodne skupštine danas je Predlog zakona o jednoj od službi bezbednosti u Republici Srbiji. Predlagač zakona tvrdi da su odredbe zakona o kojima mi danas raspravljamo usaglašena sa Ustavom. Po mišljenju SDA Sandžaka bilo je potrebno otići korak dalje. To je nešto što smo mi predložili amandmanom na ovaj predlog zakona. Efikasna parlamentarna kontrola nad radom službi bezbednosti je od suštinskog značaja za razvoj demokratije u Srbiji, jačanje institucija i uspostavljanje vladavine prava, a posebno sa aspekta osećanja bezbednosti pripadnika nacionalnih manjina, razvijanje osećanja pripadnosti manjina zemlji u kojoj žive. Ako se već daje pravo BIA da zadire u neka od osnovnih ljudskih prava i sloboda zagarantovanih Ustavom, onda se to mora raditi pod punom kontrolom parlamenta. Predlagač ove izmene i dopune Zakona dobro je i vrlo precizno obradio temu o kojoj mi govorimo. Međutim, govoriću sa aspekta manjina, posebno sa aspekta Bošnjaka u Srbiji. Govoriću o suštinskim stvarima koje opterećuju Bošnjake i izazivaju trajno osećanje nesigurnosti kod Bošnjaka u Srbiji. Zbog čega danas tražimo dodatnu kontrolu i još neke dodatne mere u ovom predloženom zakonu, kada se radi o kontroli ovog segmenta rada BIA. Predlagač ovog zakona nije imao u vidu ustavno i zakonsko pravo manjina, posebno Bošnjaka da saznaju o sudbini nestalih Bošnjaka masovno otetih u masovnim otmicama, ubijenih, o sudbini onih koji su popalili čitava bošnjačka sela i naselja uz granicu sa Bosnom i Hercegovinom. To se desilo u našoj bliskoj istoriji, bliskoj prošlosti, to jest u periodu od 1991. do 1999. godine. Bošnjaci u ovoj državi su bili žrtve, mogu slobodno da kažem, organizovanog državnog terora od strane tadašnjeg vladajućeg režima i njihovih oružanih snaga, posebno u delu naše zemlje uz granicu sa Bosnom i Crnom Gorom. O tome svedoče mnogi dokumenti, i domaći i međunarodni izveštaji. Ovim izmenama i dopunama Zakona predlagač ni u jednom članu ne pokazuje nameru, niti interes da omogući Bošnjacima, koji žive u Srbiji, da posle skoro dve decenije saznaju nešto, kao što sam rekao, o svojim nestalim rođacima, o onima koji su oteti, prisilno odvedeni u nekoliko masovnih otmica koje su se desile od strane Vojske Jugoslavije i drugih oružanih jedinica u prisustvu Vojske ili policije Srbije ili Crne Gore. Na žalost, aktivni učesnici u organizovanju, vršenju i prikrivanju zločina nad Bošnjacima…
Gospodine Ugljanin, molim vas da se vratite na temu. Ovo o čemu govorite nema veze sa ovom temom.
Samo da kažem rečenicu. Radi se o BIA.
Molim vas da se vratite na temu.
Dozvolite da koristim svoje vreme, govorim o temi, a tema je BIA, odnosno državna bezbednost koja je preteča BIA. Ne možemo, gospodine predsedavajući, da preskočimo patnje jednog od malih naroda, Bošnjaka, koji čine u državi Srbiji jednu brojčanu manjinu. Mislim da je red, ako sam pet godina govorio u Vladi, a to niko u javnost nije izneo, imam pravo da koristim ovaj moj dom i da prenesem patnje bošnjačke nacionalne manjine u Republici Srbiji. Zamolio bih predlagača da to ugradi u obavezu BIA da se istraže svi oni koji su u ime tadašnje državne bezbednosti, kao što znate i sami, osuđeni za učestvovanje u zločinima nad manjinama, nad građanima Srbije. Tadašnji članovi BIA, znate da su i u Hagu i kod nas osuđeni za takva nedela…
Gospodine Ugljanin, ovo je samo usklađivanje pojedinih članova i odredbi sa Ustavom, sa odlukom Ustavnog suda. U pripremi je novi zakon o BIA i kada to bude na dnevnom redu, onda možete govoriti i dati sugestije.
Molim vas da mi dozvolite…
Izvolite, ali molim vas da se vratite na temu.
Vraćam se na temu. Dozvolite da kažem predlagaču šta tražim da se ugradi, jer se ne bavimo kozmetikom. Po mome mišljenju, ovo je bavljenje kozmetikom, a ne suštinom. Potpuno rasvetljavanje i procesuiranje odgovornih za zločine počinjene nad manjinama, posebno nad bošnjačkim narodom u Sandžaku, i teška kršenja ljudskih prava mora biti imperativ ove države na njenom evropskom putu, kao i izgradnja čvrste demokratije i vladavine prava. Današnja BIA mora da se pozabavi pitanjem odgovornosti svojih pripadnika, bivših i aktivnih, koji su u tim nedelima i kršenju ljudskih prava učestvovali na bilo koji način. Moramo da se pogledamo oči u oči sa istinom. To je u korist našeg evropskog puta. Izbegavanje da pričamo o tim stvarima, vodi nas samo unazad. Ni do danas se ne zna ko je izdao naređenje i ko su izvršioci granatiranja sela Poturovići od strane Vojske Jugoslavije 18. februara 1993. godine, kada su tri meštanina tog sela ubijena, a selo popaljeno.
Gospodine Ugljanin, samo mi recite kakve veze ima ovo što ste upravo rekli sa izmenom ova tri člana.
Radi se o suštinskim promenama zakona, a ne…
Govorim vam da je ovo samo usklađivanje ovih članova zakona sa odlukom Ustavnog suda. Novi zakon o BIA će biti u pripremi, na javnoj raspravi i onda ćete moći da vaše primedbe i sugestije uputite i zamolite da se ugrade u taj zakon.
Molim vas da mi dozvolite da iskoristim svoje vreme i da u ime bošnjačke nacionalne manjine…
Veoma poštujem bošnjačku nacionalnu manjinu, ali vas molim da se vratite na temu.
Ako nastavite ovako, preispitaću i predložiću SDA Sandžaka da razmotri naše dalje učešće u radu ovog parlamenta. Meni je nekoliko puta oduzimana reč, kao i mojim poslanicima. Oduzimana je reč gospodinu Imamoviću. Prekršen je Ustav Republike Srbije. Predsednica je prekršila Ustav kada su naši amandmani na rad regulatornih tela skinuti bez rasprave i bez razmatranja nadležnog odbora. Zar je dobro da se sada tužimo kod Ustavnog suda. Mislio sam da treba…
Kao predsedavajući, moram da vas u skladu sa Poslovnikom opomenem, a vi izvolite, nastavite.
Već sam dekoncentrisan i nemam nameru više da se sa vama otimam za reč. Moje vreme ističe.
Imate vremena. Još 10 minuta. Izvolite.
Molim vas da malo razmotrite svoj odnos prema manjinama, posebno prema Bošnjačkoj nacionalnoj manjini o kojoj sam počeo da govorim. Hvala vam na pažnji.
Verujte, uvažavam vas. Hvala vam. Reč ima ministar, gospodin Selaković. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, reagovaću iz nekoliko razloga. Naime, uvaženi prethodnik je pomenuo da je nekoliko puta kao član Vlade Republike Srbije u prethodnom mandatu govorio o određenim problemima bezbednosne prirode koje vladaju u šest opština jugozapadne Srbije, naročito sa osvrtanjem na probleme u Gradu Novom Pazaru. Nas dvojica smo imali jedan sastanak na tu temu u prethodnom mandatu. Taj sastanak je trajao gotovo dva sata i o našim zaključcima sa tog sastanka obavešteni su nadležni organi krivičnog gonjenja. Ne mogu da kažem da nije ništa urađeno po tom pitanju. Mogu da kažem o onome što sam ja uradio na osnovu toga i imao puno razumevanje da tada svog uvaženog kolegu o tome saslušam. Naravno da je Skupština Republike Srbije mesto, ako smem da iznesem svoj stav, kao neko ko nije poslanik, gde treba iznositi i ono što su suštinski problemi. Naravno da skupštinska procedura daje prostora kada to može da se uradi. Morao sam da reagujem ovde kao ministar u Vladi Republike Srbije, kada neko kaže da je država Srbija sprovodila državni teror. Ja sam ministar pravde, a Republika Srbija je primer država regiona koja je procesuirala pojedince osumnjičene da su vršili krivična dela protiv međunarodnog humanitarnog prava, čovečnosti i prava i običaja ratovanja. Uporedite ono šta je radilo posebno odeljenje Višeg suda u Beogradu i Specijalno tužilaštvo za ratne zločine sa bilo kojim specijalizovanim ili redovnim postupanjem pravosudnih organa država regiona i videćete da ono što su radili naši pravosudni organi apsolutno odskače od svih drugih pravosudnih organa država sa područja bivše Jugoslavije, ne vodeći uopšte pristrasnu politiku koje nacionalnosti je bio osumnjičeni ili kasnije osuđeni za određeno krivično delo a koje nacionalnosti verske ili druge pripadnosti bila žrtva tog krivičnog dela. Svako krivično delo ima svog učinioca imenom i prezimenom. Mislim da nije u redu da se u ovom domu, a ja reagujem kao resorni ministar govori da je Republika Srbija sprovodila državni teror prema bilo kome, pa da li su to pripadnici u to vreme, kada vi govorite muslimanske nacionalne manjine, a danas bošnjačke ili neki drugi. Svako krivično delo ima svoga učinioca imenom i prezimenom. Samo vas molim da biramo reči kada govorimo o ovako osetljivim i teškim stvarima i da ne govorimo da je ova država sprovodila državni teror. Pazite, to je izuzetno teška i ozbiljna kvalifikacija. Koliko je meni poznato i u toj Vojsci Jugoslavije koju vi pominjete bilo je i Bošnjaka i Srba i Albanaca i Mađara i Roma, bilo je ljudi različite etničke pripadnosti, ali se nisu brojali po tome, a i u to vreme koje ste pominjali postojalo je i vojno pravosuđe. Dakle, hoću nešto da kažem još kao reakciju na ovo što ste rekli. S obzirom da i sam potičem iz krajeva iz kojih potičete i vi, s obzirom da znam da te krajeve odlikuje jedna izuzetno dobra međuljudska komunikacija ljudi koje god da su vere ili nacije, jer sam odrastao u takvoj sredini, u meni kao resornom ministru uvek ćete imati sagovornika za ovakve probleme, kao što je to bilo i kada smo zajedno sedeli u Vladi. Ali, ja vas molim, da kada imamo konkretan problem, dajte da sednemo i da razgovaramo o njemu, ako mislite da neke državne institucije ne rade dobro svoj posao, da vidimo kako to da popravimo na zakonit i dobar način ali sa nečim što je izuzetno osetljiva tema. Pored vas su i u vašoj poslaničkoj grupi kolege koje su sa juga Srbije, kada god je bilo nešto potrebno da se sastanemo da razgovaramo uvek sam imao vremena za to i uvek ću imati vremena, nešto više za sve pripadnike nacionalnih manjina nego za pripadnike većinskog naroda jer to jeste u dobrom duhu i tradiciji srpske države i srpskog naroda kao većinskog ovde. Ali, nemojte, molim vas, da pravimo od ovoga temu koja nekada može da zazvuči jeftinije, politički. Reći da je država Srbija sprovodila državni teror. Nemojte, molim vas, da pričamo o tome. Bilo je nekada i nekih krivičnih postupaka koji su vođeni, pa su prestali da budu vođeni, promenila se i društvena i politička klima i uređenje i dosta toga. Ova Vlada Srbije je okrenuta ka budućnosti, ali stoji na osnovama svega onoga šta se ovde dešavalo, ne prethodnih 15 ili 20, već prethodnih 200 ili možda više od 200 godina. Molim vas, da kada su u pitanju ovakve teške kvalifikacije da imamo obzira i mi koji govorimo u ime Vlade i oni koji govore zastupajući Vladu u Skupštini i oni koji je napadaju. Mislim da su ovo stvari iznad dnevne politike. Hvala vam. Kao što sam rekao, još jednom ću vam ponoviti. Moja vrata za ovakve probleme su uvek otvorena, ako ništa neću odmoći, daću zaista maksimum da pomognem da se sve prevaziđe. Zahvaljujem.
Zahvaljujem ministru Selakoviću. Gospodine Ugljanin daću vam reč samo da kažem još jednu rečenicu. Ja vas molim da imate razumevanja za mene kao predsedavajućeg, izuzetno uvažavam vašu poslaničku grupu i vas lično i veoma cenim interese nacionalnih manjina i tu sam uvek spreman da pomognem, ali morate imati razumevanja da ja kao predsedavajući moram da reagujem u određenim trenucima kada sam govorio o temi.
Uvaženi gospodine ministre, ja sam sa vama imao izvanrednu saradnju dok smo bili u Vladi zajedno. Međutim, kao što i sami kažete, a ja tvrdim, da nikakvih pozitivnih rezultata nije bilo po ni jednom pitanju koje smo govorili. Zašto na terenu ljudi ne poštuju vašu reč? Na terenu je jedno a u Beogradu je drugo. Kada sam govorio o državnom teroru, molim vas, govorio sam o oružanim snagama Vojske Jugoslavije koje su granatirale Kukurović 18. februara 1993. godine. Svedoci smo toga. Bio sam tada čovek od 40 godina, 40 i kusur godina i to dobro znam. Govorim svesno o tome. Drugo, ubistvo Rama Berba, Selaudina Čauševića, Hasana Mujovića, Sabludina Čelja, Mustafe Loglije izvršili su ili uniformisani policajci Vojske Srbije ili Vojska, nemojmo da bežimo od istine. Mene boli to. To je bila moja vojska. Ja sam se nadao u tu vojsku. Kakva je to vojska i policija koja ubija svoje građane samo zato što su druge vere i nacije? Ja sam, gospodine ministre, zajedno sa vama obnovio preko 70 kuća koje su popaljene. Od 275, naša Vlada, u kojoj smo zajedno bili, finansirala je izgradnju 22 novih kuća, montažnih i preko 50 kuća smo obnovili, sa 50% smo finansirali. To je popalila Vojska Jugoslavije. Bošnjaci su proterani od Novog Zelanda do Los Anđelesa. Bošnjačka mahala. Ko je odgovarao za Bošnjačku mahalu? Moja porodična kuća je zapaljena. Kuća Vehibe i Murata Ugljanina, moja porodična kuća. Došla su dva čoveka, inspektori MUP-a i rekli – ovu kuću palimo večeras. To je bilo 29. aprila 1999. godine. Kuća je zapaljena. Nisu dali ni slika da se iznese iz te kuće. O tome nikada nisam govorio. Prisiljen sam da govorim. Nije to teror pojedinaca. To je organizovani državni teror. To je sramota. Da smo ovo rešavali u Vladi, ministre, ne bi se danas čuli ovde. Molim vas, imajte razumevanje. Vi ste čestit čovek i dobar stručnjak i ja vam verujem. Dajte da nađemo vremena da razgovaramo da ne bi o ovoj bruci pričali pred javnošću Srbije i da ne uznemiravamo one ljude koje su zadesile elementarne nepogode, poplave, a da posvetimo dužnu pažnju Bošnjacima koji su nesigurni u Srbiji. Hoću da Bošnjaci steknu osećanje pripadnosti ovoj zemlji, da osećaju sigurnost u ovoj zemlji. To mi je cilj. Hoću da se svi Bošnjaci osećaju sigurno. Molim vas, nađite vreme da razgovaramo. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem vam, gospodine Ugljanin. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS, narodni poslanik Momir Stojanović.
Uvaženi predsedavajući, poštovani gospodine ministre, uvaženi predstavniče BIA, dame i gospodo, u svom izlaganju iz razloga što je ovlašćeni predstavnik predlagača, uvaženi ministar lepo obrazložio na šta se odnose izmene i dopune Zakona o BIA neću govoriti o tim izmenama i dopunama. U svom izlaganju pokušaću da se osvrnem na neke iskazane dileme koje su rezultat nepoznavanja suštine obaveštajno-bezbednosnog rada ili pak nepoznavanja samog Zakona o BIA. Danas se po ko zna koji put uvek kada raspravljamo o obaveštajno-bezbednosnom sektoru suočavamo sa nekoliko dilema. U radu svih službi svih zemalja u svetu, pa i naših službi bezbednosti, moraju biti zadovoljena dva osnovna principa. Jedan je princip zakonitosti, a drugi princip efikasnosti. U zakonskim rešenjima u proteklih 12 godina u želji da službe stavimo pod demokratsku civilnu kontrolu i parlamentarnu kontrolu čini mi se kao predsedniku Odbora za kontrolu službi bezbednosti iz razgovora sa rukovodiocima službi da smo prenaglasili taj princip zakonitosti na uštrb principa efikasnosti. Dozvolićete, dame i gospodo, da neefikasne službe nisu potrebne nikome, pa ni ovoj državi. Moramo napraviti neophodan sklad između principa zakonitosti i principa efikasnosti. Slažem se da trebamo, moramo neodložno da pristupimo izradi novog sveobuhvatnog, celovitog zakona o BIA i koristim prisustvo ministra da kažem da u tom pravcu već razmišljamo, u formiranju jedne kvalitetne radne grupe koja će učiniti predlog nacrta zakona ne samo sa aspekta primene posebnih metoda i sredstava rada kojima zadire u Ustavom zagarantovana prava i slobode građana, već i sa aspekta, rekao bih, tako nužnog i neophodnog redefinisanja delokruga i zadataka službi bezbednosti RS i njihovom prilagođavanju realnim bezbednosnim izazovima, rizicima i pretnjama. Iz izveštaja koje smo ovih dana usvajali, šestomesečnih, o radu službi bezbednosti kao predsednik Odbora sam zapazio, a i drugi članovi, da je vreme pregazilo neke poslove i zadatke na kojima su danas naše službe angažovane i da to zahteva redefinisanje delokruga i zadataka i realno prilagođavanje realnim bezbednosnim izazovima, rizicima i pretnjama. Suočavamo se i sa drugom dilemom. Kažemo da se primenom posebnih metoda i sredstava rada zadire u Ustavom zagarantovano pravo građanina na privatnost. Rekao bih da je tim istim Ustavom zagarantovano pravo građanima na bezbednost. Samo bezbedan građanin može uživati pravo na privatnost. Nebezbedan građanin ne može to pravo na privatnost uživati. Zato je potrebno jednako ispoštovati i jedno i drugo Ustavom zagarantovano pravo građanina. Kada razmatramo ono što u prošlosti i dok nisam bio u ovom Domu, a dugo sam radio na poslovima bezbednosti, raspravljamo o radu službi bezbednosti namerno ili nenamerno zanemarujemo neke činjenice. Tražio sam od rukovodioca službi bezbednosti ove zemlje da mi dostave zakonska rešenja o službama bezbednosti zemalja sa razvijenijom demokratijom, vodećih zemalja EU i SAD, pa ću pokušati nekom zgodnom prilikom u ovom parlamentu da vam izložim kakva sve zakonska rešenja postoje u tim zakonima o službama bezbednosti, mnogo liberalnija u pogledu primene posebnih metoda i sredstava rada nego što su zakonska rešenja u našem važećem zakonu. Zatražio sam to. Dobiću prevode tih zakona i mi želimo u našem novom zakonu o BIA, VBA i VOA, jer su i oni zreli za celovitu doradu, da ugradimo dobru praksu zakona o službama bezbednosti zemalja sa razvijenijom demokratijom ili vodećih zemalja ili svih zemalja EU, prilagođenu našim realnim potrebama, pa ćete videti da tu postoji mnogo liberalniji stav u pogledu primene posebnih metoda kojima se zadire u privatnost građana. Drugu činjenicu koju uvek zanemarujemo kada raspravljamo o ovakvim zakonima, koji su po svojoj težini specifični, jeste da obaveštajno-bezbednosni sektor u našoj zemlji čini jedna civilna služba bezbednosti i čini jedna vojno-obaveštajna i jedna vojno-kontraobaveštajna služba. Reći ću vam da u obaveštajno-bezbednosnom sektoru drugih zemalja, Nemačke, Francuske, Velike Britanije i drugih zemalja postoji mnogo više službi i obaveštajnih i kontraobaveštajnih, jer naša BIA, kolega Panić će se složiti sa mnom, ima i obaveštajnu i kontraobaveštajnu komponentu. Kakva su rešenja primenile vodeće zemlje EU, zemlje ekonomski, bezbednosno, teritorijalno, kako god hoćete, mnogo veće i mnogo jače nego što je naša zemlja? Ono što nije dozvoljeno u pogledu primene posebnih metoda i sredstava jednoj službi, dozvoljeno je drugoj. Ono što nije dozvoljeno drugoj, dozvoljeno je trećoj da u tom spektru primene posebnih metoda i sredstava rada se pokriva gotovo sve i obezbeđuje se bezbednost zemlje. Kada je u pitanju BIA, oči javnosti su uprte da li ima kršenja ili zloupotrebe u pogledu primene posebnih mera i sredstava, pošto je tu sublimirana i obaveštajna i kontraobaveštajna komponenta, to sagledavamo kao jednu jedinstvenu službu. Kada bi ovoj zemlji, a potreba jeste, iskoristio bih prisustvo ministra pravde, ovo o čemu smo jednom prilikom pričali, a kasnije ću o tome govoriti kada je u pitanju zloupotreba oko primene posebnih mera i sredstava, da formiramo jednu posebnu službu koja će se baviti organizovanim kriminalom, nešto poput FBA, kakva postoji u SAD. Odbor za kontrolu službi bezbednosti danas kontroliše rad tri službe za bezbednost. Postavljam pitanje ovom parlamentu, a to sam postavio i na Odboru – ko kontroliše zakonitost rada Službe za borbu protiv organizovanog kriminala koja takođe primenjuje posebne metode i sredstva rada kojima se zadire u privatnost građana, a pogotovo – ko kontroliše rad Jedinice za primenu posebnih mera u MUP-u koja primenjuje te mere? To nije u ingerenciji Odbora za kontrolu službi bezbednosti. To bi trebalo da se promeni. Ono što treba da se promeni, sa čime je saglasan i ministar, jeste da se zbog čestih optužbi u pogledu primene posebnih metoda i sredstava rada za prikupljanje podataka, potreba da se formira jedan jedinstveni monitoring centar pri Ministarstvu pravde, da se Služba za borbu protiv organizovanog kriminala izmesti iz MUP-a u ingerencije Ministarstva pravde i da to bude novo jezgro te neke nove službe nalik na FBA koja bi se bavila organizovanim kriminalom, visokotehnološkim kriminalom. Time postižemo nekoliko ciljeva, da na jednom mestu imamo primenu posebnih metoda i sredstava rada od ljudi koji ne zavise od BIA, VOA i VBA, niti su na platnom spisku jedne, druge i treće službe i time nisu podložni uticaju rukovodioca tih službi, već u ingerenciji Ministarstva pravde, koji bi samo tehnički opsluživali rad svih službi bezbednosti. Ono što se primenom tajne mere, tajnog slušanja i snimanja, tajnog praćenja, tajnog pretresa, kako god hoćete, tajne kontrole poštanskih pošiljki, govorim zbog rađana, tako te metode nisu naznačene u Predlogu izmena i dopuna zakona, ali da bi građanima bilo jasno, to bi bilo u tom posebnom monitoring centru koji bi prikupljao te podatke, a službenik bi došao, uzimao, vraćao i odgovarao. Ovo tim pre što smo mi izmenama i dopunama, gospodine ministre, Zakona o krivičnom postupku uveli tužilačku istragu. Imali bi tužilaštvo, SBPOK, jedinstveni monitoring centar i još ponešto što je potrebno za efikasnost rada i to bi bilo pri Ministarstvu pravde. Time bi rasteretili službe bezbednosti da direktori službi pokušavaju na ovaj ili onaj način, ja mislim da ne i siguran sam kao predsednik Odbora za kontrolu službi bezbednosti u ovom trenutku da ne, da vrše zloupotrebe u pogledu primene posebnih metoda i sredstava rada. Podsetiću da prikupljeni podaci, ovo su posebne mere, ovo nisu istražne mere, složiće se kolega iz BIA sa mnom, ovo su samo posebne mere koje se dostavljaju nadležnom tužilaštvu, a nadležno tužilaštvo, ukoliko oceni da su te mere primenjivane prema licima za krivična dela propisana u Zakonu o krivičnom postupku i za krivična dela za koja je predviđena primena posebnih mera, može pretvoriti taj materijal u dokazni materijal u sudskom procesu. Najčešće ne, jer će okrivljeni i njihovi advokati osporavati tako dobijene podatke, ali tužilac primenom ovih posebnih mera ima dovoljno materijala da naloži primenu drugih mera koje bi rasvetlile dotično krivično delo. Podsećam da se primena posebnih mera vrši samo prema onim krivičnim delima koja pojedinci, organizacije, grupe ili institucije vrše radi urušavanja bezbednosti Republike Srbije. Primena ovih mera nije za krivična dela nižeg ranga, tiče se ugrožavanja bezbednosti Republike Srbije. Ovde je opravdana primedba koja je izneta da u roku od 48 sati direktor BIA može naložiti i proširenu primenu mere tajnog nadzora, ako se utvrdi da lice, pojedinac, grupa ili organizacija koristi druge prostorije ili koristi druga sredstva. Stvarno jeste, u razgovoru i sa predstavnikom BIA i na Odboru za kontrolu službi bezbednosti preovlađuje stav da je to suviše dugo vreme. Ne bih rekao da je ovih drugih 48 sati za koje treba nadležni viši sud da donese odluku, obzirom na naše sudove, izviniće me ministar, da se skupe procene, iz prakse govorim jer sam to radio celog života. Moglo bi da ostane da sud u roku od 48 sati odobri ili odbije primenu mere, ali direktoru Agencije dati 48 sati mislim da je suviše. Tu se slažem sa koleginicom Batić da bi trebalo precizirati ko menja direktora, verovatno postoji zamenik ako je na putovanju itd. i on može predložiti. U tom kontekstu su moguće neke amandmanske izmene na predložene izmene i dopune zakona. Ali, dati 48 sati, ja bih rekao odmah, ali to odmah, definicija odmah, ali najkasnije u roku od 12 sati ili 24 sata. To bi bio možda najliberalniji stav, ali 48 sati, slažem se i mi ćemo razmotriti i molim predlagača zakona da razmotri izmene i dopune jer su neke poslaničke grupe uslovile čak i podršku ovim izmenama i dopunama usvajanjem jednog takvog amandmana. Ne vidim razloga da se taj amandman ne usvoji. Mislim da je suviše 48 sati. Onda dolazimo u situaciju da je lice pod merama 48 sati bez ikakvog odobrenja. Mislim da to nije korektno rešenje. Što se tiče uništavanja prikupljenog materijala, ukoliko se odobri primena metode, ukoliko direktor Agencije naloži da se primeni proširena primena metode tajnog prikupljanja podataka, pa se utvrdi, odnosno nadležni sud ne odobri primenu te metode u roku od 48 sati, šta uraditi sa materijalom koji je za to vreme prikupljen? Ovde je bilo razmišljanja od predstavnika DS da se lice prema kome se primenjivala mera pozove i da se u prisustvu nadležnog sudije i komisije uništi materijal. Mislim da nema potrebe za takvom merom kad se zna da Zakon o dostupnosti podataka dozvoljava da svako lice može da zatraži preko Poverenika za informacije od javnog značaja da li je prema njemu primenjivana, u kom obimu, do kojih se saznanja došlo itd. Mislim da BIA, odnosno Zaštitnik građana takvih zahteva dnevno ima na stotine. Zašto ne u prisustvu lica? Ako bi uveli tu praksu da se taj materijal koji je u tih 48 sati prikupljen o dotičnom licu uništava, onda bi mi na neki način i maltretirali Bezbednosno-informativnu agenciju sa time i maltretirali bi nadležni sud. Drugo, onda bismo se mi bavili, odnosno na neki način bi i otežavali rad same Bezbednosno-informativne agencije. Lični smatram da svaki građanin koji je častan, čestit i pošten može zatražiti, a često neki ne traže. Taj amonizitet prema radu službi bezbednosti i stalna strepnja da je neko na tajnim merama, znate li ko ima? Onaj koji je sa savešću često u raskoraku ili koji strepi da bi mogao zbog nečega biti procesuiran. Bilo je primedbi na Odboru za kontrolu službi bezbednosti, kada smo razmatrali Predlog izmena i dopuna zakona u načelu, da se prošireno dejstvo primene mere tajnog prikupljanja podataka, ako oceni direktor VBA da lice koje je pod merama koristi druge prostorije, druga sredstva za komuniciranje, da je to atak takođe na ustavnu odredbu o nepovredivosti privatnosti stana. U odredbi ste videli, ne kaže se - stan, kaže se – prostorije. Prostorije mogu biti i autobuske stanice, može biti bilo koja prostorija. S druge strane, mislim da te primedbe ne stoje za 90% građana, jer obrazloženje te primedbe je bilo da puno ima lica koja izdaju svoje stanove po Beogradu, a verovatno na jugu kod mene mnogo manje. Pa, ta lica koja imaju toliko stanova za izdavanje, postavlja se pitanje kako su ih stekli? Tako da, 99% građana ne bi pogodila ta mera. Koliko se ovde rigidno pristupa u kontroli službi bezbednosti govori sama činjenica da smo ranije imali mogućnost da se šest meseci, plus šest meseci, na osnovu odluke nadležnog suda, primenjuje mera tajnog prikupljanja podataka, a sada ovim predloženim izmenama i dopunama smo stavili da svaka tri meseca nadležni sud može oceniti svrsishodnost dalje primene mere. Tako da, za godinu dana ranije smo imali dva puta da nadležni sud razmatra da li je opravdana primena posebnih mera, a sada imamo četiri puta u toku godine, što ukazuje da na svaka tri meseca nadležni sud procenjuje da li ima potrebe i opravdanosti za primenom i za donošenjem odluke o primeni mere. Kolega Đurišić je izneo primedbu - zašto se tako dugo čekalo da se ove izmene i dopune zakona, na osnovu odluke Ustavnom suda, razmatraju danas u parlamentu? Dame i gospodo, sasvim čudno zvuči. Ako je 2002. godine, na osnovu mišljenja nevladinog sektora, pre svega iznetom u Međunarodnom sudu za ljudska prava u Strazburu, a onda potom inicijative za izmenu neustavnih odredbi Ustava, čekalo se do 26. decembra 2013. godine, svi mogući ustavni sudovi nisu uradili do 2013. godine, a sada se postavlja problem zašto smo mi ova dva ili tri dana, od 26. ili 29. kada će ove izmene i dopune stupiti. Mislim da je to deplasirano i mislim da ne stoje opravdani razlozi, tim pre što predstavnici Bezbednosno-informativne agencije kažu da to neće imati nikakve negativne posledice po njihov rad ova dva-tri dana. Čekalo se i zato što smo zatražili mišljenje Zaštitnika građana. Videli ste godišnji izveštaj Zaštitnika građana u delu koji se odnosi na rad službi bezbednosti, koje je primedbe izneo. Konkretno na ove izmene i dopune ovog zakona četiri predloga ima Zaštitnik građana, od kojih su tri predloga usvojena, od jednog je sam odustao. Tako da su uvažena mišljenja i Zaštitnika građana i mišljenje Poverenika za informacije od javnog značaja. Slažem se sa kolegom Kovačevićem i sa time ću završiti, opominju me da je vreme, imao bi mnogo toga još oko ovoga da kažem, da je nama potrebno da hitno na Vladi iniciramo donošenje jednog sveobuhvatnog, celovitog, novog zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji. Verujem da ćemo imati podršku i predstavnika Vlade i Bezbednosno-informativne agencije, a mi u Odboru za kontrolu Službe bezbednosti daćemo kroz sistem javne rasprave primedbe, predloge i sugestije za izradu jednog takvog zakona. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem gospodine Stojanoviću. Repliku na izlaganje prethodnog govornika ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Javljam se povodom replike. Mislim da sam pogrešno protumačen. Naime, nepoverljivost stana je definisana Ustavom i nisam ja tu govorio o tome kada se izdaje stan, ko izdaje stan i da li ima pravo da izdaje i tome slično. Gospodin Stojanović me nije razumeo. Kažem datreba da stoji da te mere koje se primenjuju, gde sve mogu osim u stanu, ne vezano da li je stan zakupljen ili nije. Još jedna stvar samo kratko, a tiče se jedne izuzetno opasne konstatacije, kažem, opasne, da li je princip zakonitosti iznad principa efikasnosti. Znači, mi smo demokratski uređeno društvo u kome je zakon zakon. Ako je loš zakon i ne omogućava da budemo efikasni treba da se menja, ali ne možemo da stavimo efikasnost iznad zakona. Šta to znači? Znači da sutra da bi neko došao do neke informacije, mi sada govorimo o primeni mera, nekome je i pendrek mera, a neko će pendrekom da dolazi do te informacije tako što će da tuče svog pritvorenika i tako doći do efikasnosti do koje on misli da mu je neophodno. Ne možemo ovde u zakonodavnom telu, najvišem državnom telu da govorimo o tome da efikasnost ispred ili iznad zakonitosti. Znači, to je osnovni princip funkcionisanja demokratskog društva, zaštita zakonitosti. Dakle, ako postoji potreba da budemo efikasniji, onda menjamo zakon koji nas onemogućava, a ne dozvoljavamo da se na određeni način kada je efikasnost u pitanju krši zakon, a procenu toga će dati pretpostavljam lice koje ga krši i na osnovu toga koju će informaciji dobiti ili kako će doći do nje. Dakle, to je nešto što ne sme ni da se pretpostavi. Ako ne valja menjamo zakon, ako ne valja prilagođavamo onome što će biti efikasnije, ali to podrazumeva zaštitu ljudskih prava na način koji je definisan zakonima i poštovanju Povelje UN. Vraćam se na početak. Znači, prošlo je moje vreme. Izvinjavam se, toliko.
Zahvaljujem gospodine Šutanovac. Za reč se javio ministar, gospodin Nikola Selaković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, zaista se trudim da pažljivo pratim diskusiju i koristim svega nekoliko sekundi da kažem da je povreda nepovredivosti stana krivično delo. To krivično delo je propisano Krivičnim zakonikom Republike Srbije, a teži oblik toga dela ukoliko ga učini službeno lice. Dakle, Krivičnim zakonikom to je propisano kao krivično delo. S obzirom da postoji teži oblik krivičnog dela kada je učinilac krivičnog dela službeno lice, naravno da lica koja rade i u službama bezbednosti apsolutno moraju da budu upoznata sa tim i da odbiju izvršenje naloga koji je po svojoj prirodi krivično delo. Prema tome, ne vidim zašto bi to bilo opet definisano ovim zakonom. Možemo da kažemo – a što ne bi bilo i onda bi nas to propisivanju drugih zakona dodatno opterećivalo. Ne vidim ni jedan jedini put da ovde neko pokušava da amnestira nekoga ko bi tako nešto sa državom da uradi. Dakle, to je krivično delo koje se goni po službenoj dužnosti i apsolutno je i nedvosmisleno jasno da je u tome reč. Zahvaljujem.
Zahvaljujemo se gospodinu ministru pravde. Za repliku se javio narodni poslanik Momir Stojanović i time zatvaramo krug replika.
Čini mi se da gospodin Šutanovac prilikom mog izlaganja nije bio u sali? Dobro, znači bili ste tu. Nisam govorio da treba jedan ili drugi princip favorizovati, rekao sam da treba da se napravi sklad između principa efikasnosti i zakonitosti. Rekao sam da postojeća zakonska rešenja ozbiljno dovode u pitanje efikasnost rada službi bezbednosti i nalažu donošenje novog sveobuhvatnog zakona kako BIA tako i u vojnim službama bezbednosti. To je potrebno ne samo zbog definisanja nego zbog prilagođavanja delokruga i zadataka realnim bezbednosnim izazovima, rizicima i pretnjama, jer neki zadaci iz izveštaja koji smo zajedno čitali, šestomesečnog, govore da su neki zadaci na kojima su službe angažovane prevaziđene. Ne bih želeo da mi to stavljate da sada, makar ne meni kao predsedniku Odbora za kontrolu službi bezbednosti, kao bivšem rukovodiocu službi bezbednosti, da ja sa time želim da na neki način princip zakonitosti zaobiđem. Svakako, službe mogu da rade samo i isključivo u skladu sa zakonom. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Stojanoviću. Reč ima gospodin Šutanovac, ali vas molim samo u jednoj rečenici.
Ne može to baš tako u jednoj rečenici. Znači, kada govorimo o principu zakonitosti, odnosno efikasnosti kad kažemo sklad to vam je kao da kažemo da postoje u Srbiji uravnotežena ljudska prava. Šta to znači? Neko ima više, neko ima manje, a kada stavimo u ravnotežu to mu dođe na isto. Tako i sklad, pa imamo sada zakonodavni princip, imamo efikasni, pa malo ovo, pa malo ono, pa smo onda u skladu. Ne može tako. Naprosto, tako ne može i nije ovo rasprava i nemojte vi koji dobacujete ovo politizovati, jer zaista pričamo o nečemu što je veoma ozbiljna stvar. Znači, samo insistiram na tome da zakonitost bude ta na osnovu koje će se dolaziti i do efikasnosti. To je nešto što je osnovni postulat demokratskog društva. Na tome insistiram i mislim da ministar to uvažava kao ministar pravde, a ne ministar efikasnosti. Na kraju krajeva, mislim ako je pravda kakva treba da bude onda će biti i efikasna, tako se radi i sa službama. Znači, nemam ja nikakvu zlu nameru niti nekog kritikujem, samo kažem da će naprosto ljudi pomisliti da kada nešto treba da urade efikasno, pa mogu da zaobiđu malo i zakon zato što je tako efikasnije. Nažalost, kako za sve tako i za službu. Promenimo zakon, napravimo ga da bude bolji. Malopre sam i u svom govoru govorio da nažalost dati zakon onemogućava u nekim segmentima efikasniji rad službi, svih službi i hajde da to promenimo, pa da ljudima bude lakše da rade, ali da znamo da rade po zakonu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Šutanovac. Sada prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, odmah na početku da kažem da će poslanička grupa SPS podržati predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o BIA iz više razloga o kojima ću kasnije govoriti, a dva su osnovna. Prvi razlog je, što je upravo sa ovom raspravom započet postupak usaglašavanja Zakona o BIA, sa Ustavom i poštovanje odluke Ustavnog suda, a drugi daleko važniji razlog jeste, što poslanička grupa SPS insistira, da se upravo ovi pozitivno-pravni propisi koji se vezuju za ovaj zakon i dalje prate što se tiče usaglašavanja sa Ustavom i zakonom, i insistiramo na praćenju, ne samo postojećih zakonskih rešenja, već i budućih, koje je nagovestio gospodin Momir Stojanović. Ono što mi se čini veoma važnim da se istakne, a na čemu poslanička grupa SPS posebno insistira, jeste jedan deo inspirativnog govora koji je imao gospodin Momir Stojanović, a drugi ono što su ovde kolege iznele kao određene sugestije čak i primedbe. Šta je to dobro? Dobro je što se upravo ovim izmenama i dopunama zakona uvodi sudska kontrola postupanja od strane bezbednosnih službi i dobro je što u toj sudskoj kontroli, su veoma jasno i precizno definisani mehanizmi kojima se ta kontrola uspostavlja. Međutim, ono što smo se svi danas, očigledno saglasili jesu određena procesno-pravna rešenja, za koja mi u poslaničkoj grupi SPS smatramo da moraju da budu usaglašena sa ostalim procesno-pravnim zakonima, a pre svega sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku. Zato uvaženi ministre, smatram da je neophodno potrebno razmotriti i izmene i dopune ZKP, kada govorimo o izmenama i dopunama Zakona o BIA. Zašto? Zbog toga što, barem mi praktičari znamo da ovaj procesni zakon ne može biti tumačen kao leks specijalis u odnosu na odredbe Zakonika o krivičnom postupku. S druge strane, ako se te intervencije ne učine, ostaće prostor za slobodno tumačenje i automatski uzrokovanje neujednačene sudske prakse sa kojom su sudovi i onako preterano opterećeni, a to je inače veliki problem našeg pravosuđa. Kada govorimo o konkretnim rešenjima, nesumnjivo je da ono što sam pohvalio stoji, ali ono što bi trebalo da bude predmet naše analize i raspravljanja, jesu pojedine odredbe ovih zakonskih rešenja. U članu 15b je navedeno da, u slučaju da se tokom primene posebnih mera dođe do saznanja da se te mere moraju proširiti, da je direktor agencije ovlašćen da izda naredbu da se iste prošire. Uvaženi ministre, da li se na taj način zadire u nezavisnost pravosuđa i pravosudnih institucija, pre svega sudova, jer već u odredbi člana 15a stoji nešto što je nedvosmisleno jasno, a da samo sud može izdati naredbu po osnovu uredno podnetog zahteva od strane direktora agencije. Ako je jedini sud nadležan, a jeste jedini nadležan da izda naredbu, onda se postavlja pitanje kako tu naredbu može doneti istovremeno i direktor agencije. U ovoj situaciji procesno-pravno po meni, nešto što kolidira sa odredbama pozitivno pravnih propisa, naročito procesnih zakona, a opet ako je to tako onda dolazimo na onaj teren gde su kolega Momir Stojanović, a naročito moja uvažena koleginica Olgica Batić već intervenisali, ako mu se daje ovlašćenje, a ne naredba da može proširiti odgovarajuće ili određene mere koje su ovde propisane, sa kojima se poslanička grupa SPS apsolutno slaže, onda nema roka koji mu se može dati da obavesti sud da je to ovlašćenje iskoristio. Onda se to čini po našem pravilu ponašanja u sudskoj praksi odmah i bez odlaganja, a ne u roku ni 12, ni 24, a najmanje 48 časova. Zašto odmah i bez odlaganja? Zbog toga što se sužava mogućnost prevelike dispozicije, širokog diskrecionog ovlašćenja, ne želim da budem ni u kom slučaju grub, pa na kraju krajeva zašto i ne zloupotreba. U svakom slučaju, ovde rok ne sme ni u kom slučaju da bude rastegljiv, a svaki rok koji podrazumeva ne primenjivanje instituta odmah i bez odlaganja kao procesno pravnog rešenja je automatski rastegljiv rok. S druge strane, saglasio bih se sa tim da rok po kome odlučuje, odnosno u kome odlučuje sud od 48 časova, može u određenim situacijama, ali kažem opet samo u određenim situacijama, biti prihvatljiv, jer je ipak sa sud jedan takav rok potreban kako bi se na osnovu svestrane i brižljive analize dokaza, koji se prilažu uz zahtev, a ti dokazi opet opravdavaju osnovne sumnje, da se te mere moraju primeniti, onda taj rok možemo na neki način i da prihvatimo, i u tom pravcu ne mislim da se trebaamandmanima intervenisati, odnosno da te intervencije trebaju biti prihvaćene. Uz dužno uvažavanje prema koleginici Batić, skrenuo bih pažnju samo na jednu tehničku star na koju je ona ukazala, a radi se o ovlašćenju drugih lica, osim direktora agencije. Šta ako direktor agencije fizički nije prisutan, pa u toj situaciji ko će podneti zahtev ili ko će obavestiti sud u slučaju proširenja primene mera? Ovde je prisutan i uvaženi kolega Panić ispred Agencije, pa bih pre nego što se upustim uopšte u analizu jedne takve tehničke intervencije, bilo potrebno sagledati normativna akta agencije. Da li je tim normativnim aktima agencije predviđeno ko menja direktora agencije u slučaju njegove odsutnosti, ako jeste, onda je logično da je tim normativnim aktom već definisano ko će primeniti ili preduzeti procesno-pravnu radnju koja se vezuje za okolnost kada fizički nije prisutan direktor agencije. Ako je to normativno aktom ustrojeno, a pretpostavljam da jeste i već vidim vaša odobravanja u tom pravcu, mislim da onda to tehničko rešenje ne mora biti ni u kom slučaju amandmanom obuhvaćeno, osim ove sugestije koju dobronamerno iskazuje koleginica Batić, obzirom da su u pitanju posebne mere. U svakom slučaju mislim da bilo dobro da ne normiramo previše, jer svako preterano normiranje nas vodi opet u neku drugu krajnost koju treba izbegavati, a to je celishodnost i efikasnost, a naročito primenjivost zakona. Na kraju s obzirom da sam već rekao da će poslanička grupa u svakom slučaju podržati, bez rezervno podržati predloženi tekst zakona o izmenama zakona o kome danas raspravljamo, moram samo da skrenem pažnju na još jednu činjenicu, možda smo se malo dotakli nje u toku rasprave, da ni u kom slučaju nije ovaj rok koji se kritički posmatra, zbog čega ranije nismo postupili po odluci Ustavnog suda. Jednostavno se nije ni moglo iz raznih procesno-pravnih razloga ranije postupiti i u tom pravcu, kritike nisu osnovane. Sa druge strane, mislim da smo i te kako parlament, kao najviše zakonodavno telo dužni da nastavimo praćenje usaglašavanja ovakvih procesno-pravnih rešenja, jer se ipak radi o procesno-pravnim elementima jednog zakona, da i dalje pratimo da li su u celosti usaglašeni sa Ustavom, kako opet ne bi dolazili u situaciju, da u slučaju nekakve inicijative, za ispitivanje ustavnosti i zakonitosti ovih odredaba, Ustavni sud donese istu ili sličnu odluku, nakon koje ćemo biti prinuđeni da opet menjamo postojeća zakonska rešenja. U svakom slučaju, uveren sam da će ovaj parlament uskoro doneti jedan celovit, konzistentan, primenjiv i efikasan zakon kojim će se otkloniti sve ove dileme o kojima smo mi danas raspravljali, a naročito ispraviti određeni procesno-pravni nedostaci, koji se eventualno, ne budu stigli ispraviti, imajući u vidu da smo ograničeni amandmanima samo na predloženi tekst zakona, a ne i na ceo zakon. I na kraju, poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržaće ovaj zakon.
Reč ima ministar pravde, gospodin Selaković.
Zaista bih želeo da reagujem na jednu tezu koja je u više navrata od uvaženih prethodnika, govornika, isticana, pa je sada od strane gospodina Neđe Jovanovića i da skrenem pažnju na nešto što se, pretpostavljam, slučajno zanemaruje i preko čega se slučajno prelazi. Prvo je o tome govorila uvažena koleginica Olgica Batić i nekolicina još poslanika, uključujući gospodina Momira Stojanovića, predmet odnosno bezbednosno interesantno je lice, a ne određeni, recimo, broj telefona. Nezanemarite činjenicu da kada dolazi do proširenja mera, da se radi o proširenju mera prema licu koje je već pod merama. Dakle, reč je o licu prema kome je sud već ranije odredio posebne mere. Znate da je u svetu organizovanog kriminala i te kako prisutno da lica koja se bave takvim poslovima često menjaju vidove komunikacija da bi zametnula trag. Znači, ne možemo da kažemo „bezbednosno je interesantan jedan broj telefona“, ko god ga koristio. Ne. Interesantno je lice koje ga koristi i u slučaju promene vida komunikacije, vi proširujete meru da lice prema kome je već određena posebna mera. Zbog toga ne mislim da je kao što ste vi rekli u pitanju nešto čime se narušava nezavisnost pravosuđa. Sud je već rekao da je jedno lice bezbednosno interesantno i odobrio primenu određenih posebnih mera prema tom licu. Naravno, razgovaraćemo o ovome u raspravi u pojedinostima, ali sam sada reagovao na ovu pojedinost, kao i na onu od 48 sati na koju su se svi zaista osvrnuli i sa punim pravom kritikovali to rešenje. O tome ćemo govoriti više u raspravi o pojedinostima, ali ovde, s obzirom da bez obzira da li je neko poslanik koji podržava Vladu ili ne, svi su skrenuli pažnju na ovo, samo sam hteo da skrenem pažnju na taj drugi aspekt, dakle, bezbednosno interesantno lice, prema njemu su već određene mere, te mere se proširuju i zbog toga je ovaj mehanizam, procesni mehanizam, možemo reći nešto liberalniji nego što je prvo određivanje mera. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine ministre. Za reč se javio narodni poslanik Neđo Jovanović.
Prvo, uvaženi ministre, ne želim da ovo shvatite kao klasičnu repliku, nego kao način da iznađemo najbolje rešenje, u svakom slučaju, zbog čega smo i ovde. Kada sam rekao da me inspirisao gospodin Momir Stojanović, rekao sam zbog nečeg drugog, zato što je dao smernice za jedan budući zakon. Kada govorimo o merama, potpuno ću se saglasiti sa vama da se radi o licu prema kome su već mere određene, ali se istovremeno radi i o nadležnosti institucije koja te mere određuje, a to je sud, jer sud dobija zahtev. Ko je legitimisan da podnese zahtev? Direktor agencije. Jedini ima legitimaciju da podnese zahtev. Ko odlučuje po zahtevu? Odlučuje sud. Kako odlučuje, u kojoj formi? Odlučuje u formi naredbe, a mi već u članu 15b imamo sistematizovano ili normirano ili bojim se ako usvojimo možda čak i pogrešno, ne samo tumačenje već i u primeni, jednu odredbu koja kaže da će narediti proširenje posebne mere. Sada taj termin „narediti proširenje posebne mere“ kolidira sa ovim što sam govorio u odnosu na odredbu člana 15a, jer naređenje ili naredbu može da izda samo sud. I to je jedina odluka koju sud donosi shodno odredbama ovog zakona, zato sam i rekao da li postoji opasnost da uđemo u uzurpaciju sudske nadležnosti, što će se učiniti ukoliko ostane ovakva formulacija. Nije sporno da se odnosi na jedno lice i nije sporno da je to lice obuhvaćeno merama i nije sporno da prema tom licu treba proširiti mere, ali je sporno ko ih proširuje i ko naređuje njihovo proširenje. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Jovanoviću. Za reč se javio ministar, gospodin Nikola Selaković. Izvolite.
U dobroj meri sam saglasan sa onim što ste rekli i sklon da predložim da se formulacija, odnosno termin „narediti“ promeni recimo terminom „naložiti“. (Momir Stojanović, s mesta: Ne donosi rešenje.) Ali i sud donosi rešenje, zato ne možemo. Kada odbija primenu mere, sud donosi ne naredbu već rešenje, tako da nije istina da sud donosi samo naredbu. Sud donosi naredbu kada određuje mere i rešenje kada odbija predlog za stavljanje mera. Zbog toga, hajde, možemo da nađemo i o tome, u pojedinostima pričaćemo, i kroz sednicu odbora da se predloži kroz amandman neki drugi termin. Iskoristiću priliku još nešto da pomenem sada. Mi smo jedna od retkih zemalja gde možete da kupite, recimo, karticu sa priključkom mobilnog telefona, bez ličnih dokumenata, bez obaveze da se registrujete kao korisnik određenog broja telefona. Znam da je BIA predložila, recimo, uvođenje te obaveze i saglasan sam sa tim. Pazite, kao turista odete u neku od zemalja okruženja i traže vam pasoš kada hoćete da kupite priključak za mobilni, odnosno SIM karticu, a u Srbiji ne. Potpuno sam saglasan sa onim što ste rekli i gospodin Stojanović i vi i gospodin Šutanovac i gospodin Đurišić i koleginica Batić, hajde da ozbiljno radimo na novom zakonu, ali evo i nekih stvari koje se otvaraju sada kao pitanja i samo još u jednoj rečenici, podržavam ono malo pre što ste rekli – zašto je toliko trajala izrada ovoga? Zato što smo hteli do kraja da usaglasimo ovaj tekst i dobijemo pozitivna mišljenja nezavisnih državnih organa, kao što je Zaštitnik, građana ili Poverenik za informaciju od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. To nije jednostavan put, a rizikovati da donosimo odredbe koje će opet konkurisati za ocenu ustavnosti bi bilo mnogo neozbiljnije nego što bi se nekome učinilo neozbiljnim kašnjenje od jednog dana. Ne opravdavam nikoga, ali mislim da je kvalitetno rešenje apsolutni prioritet bio u ovom slučaju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Selakoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala. Ovaj Predlog zakona koji se bavi jednom vrlo važnom temom i oblašću života u jednoj državi – bezbednost, ljudska prava, vladavina prava; je još jedan dokaz da Vlada Srbije nastavlja da nipodaštva Skupštinu i da se prema njoj odnosi kao prema svom telu koje je tu da ponekad izglasa nešto ako dobije nekakav predlog zakona. Zašto to govorim? Iz više razloga. Prva stvar je zato što smo dobili predlog ovog zakona od strane Vlade, koji je potpisan od ne zna se koga. Piše u dokumentu koji smo dobili svi da je to potpisao predsednik Vlade, Ivica Dačić, a čitanjem potpisa piše da je to Aleksandar Vučić. Kažite mi da je to ozbiljno, kažite mi da je to jedan pravi ozbiljan odnos prema ovoj Vladi, ako ne BIA kojoj to nije posao, bar je ministar pravde mogao da ukaže predsedniku Vlade da potpisuje nešto što nije adekvatan dokument. Drugo pitanje je zašto je probijen rok koji je Ustavni sud dao za izmenu ovog zakona? To objašnjenje da se šest meseci potrošilo u tome da se usaglasi, da se čuju mišljenja Poverenika za informacije, Zaštitnika građana, je potpuno netačna. Jedan i drugi su juče u javnosti objavili svoje neslaganje sa ovim Predlogom zakona, eksplicitno, sa kojim članovima se ne slažu, gde su nezadovoljni, gde su delimično zadovoljni i jako je interesantno da vi to sada ne znate, a šest meseci ste potrošili da biste usaglasili Predlog zakona sa njima. Zašto juče kada je isticao rok od šest meseci nije zakazana sednica Skupštine? Razlog je bizaran, zato što je juče bio četvrtak, poslednji u ovom mesecu, a tada mora Vlada da dođe pred poslanike ako je zakazana sednica za četvrtak, koji je poslednji u mesecu, da dođe cela Vlada pred poslanike i da trpi postavljanje pitanja, u kojemprocesu sam ja mislio da učestvujem vrlo aktivno. Sklon sam da pomislim, a nije daleko od toga da sam u pravu, da je rok koji je dao Ustavni sud probijen da sednica ne bi bila juče i da ne bi Vlada morala da odgovara na poslanička pitanja.
Gospodine Živkoviću, molim vas da se vratite na dnevni red.
Ja upravo pričam o dnevnom redu.
Niste pričali o dnevnom redu. Molim vas, vratite se na dnevni red.
Ja pričam o anomalijama koje su pri zakazivanju ove sednice gde je jedna tačka dnevnog reda ovaj predlog zakona.
Ne pričamo o zakazivanju. U toku nije rasprava o zakazivanju sednice, u toku je rasprava o izmenama tri člana na Zakon o BIA-i i o usklađivanju sa odlukama Ustavnog suda. Izvolite.
Ja govorim o tome upravo da je odluka Ustavnog suda prekršena ponovo od strane Vlade zato što juče nije zakazana sednica.
To će oceniti Ustavni sud ponovo ako bude preispitivao tu odluku. Izvolite.
Moje je da vas upozorim. Opozicija ima tu edukativnu funkciju, da upozori vlast kada greši. Jedno važno pitanje, a postavili su ga i drugi poslanici, pa mislim da neće biti uskraćeno da ga ja postavim - ko je šef Biroa za koordinaciju službi bezbednosti i šta misli taj Biro, Vlada Srbije i BIA o generalima koji su smenjeni u policiji pre neki dan? Da li su oni krivi za nešto ili je to smenjeno zbog toga što je bio hir nekoga? Ako je bilo razloga da budu smenjeni, zašto nisu ranije smenjeni? Kakav je stav obaveštajne službe o tome? Ako ste već dali tu informaciju koliki broj ljudi je bio opserviran prošle godine vašim merama, mislim da bi bilo lepo da poslanici to saznaju. Ipak je parlament jedno važno telo, pa bi bilo potpuno prirodno da, ako ste već to uputili nekoj nevladinoj organizaciji ili ne znam kom drugom telu, da i mi čujemo to danas. To je pitanje za ministra. Vrlo je neobično da jedan broj mojih kolega vrlo argumentovano govori protiv ovog predloga zakona. Govorim o gospodinu generalu Stojanoviću, o gospođi Batić, o Šutanovcu, o Jovanoviću, a da troje od njih kažu da će bezrezervno da glasaju za zakon, a izneli su primedbe na ovaj tekst koji je došao pred sve nas. Ja bih voleo da se malo setimo da smo izabrani ovde ne koalicionim sporazumom nego voljom građana Srbije i da mi treba da štitimo interese građana Srbije u ovom parlamentu, a ne da se ponašamo tako kao što se neko dogovorio na nekom tajnom mestu. Naravno da mi nećemo glasati za ovaj predlog zakona i mislim da bi bilo dobro da, kada je već prekršen rok, Vlada povuče ovaj predlog zakona, da se u toku letnje pauze radi malo ozbiljno na predlogu novog zakona oko koga se svi slažemo da postoji potreba i da je ovo loše rešenje, to je rekao i ministar, i da na početku sledećeg redovnog zasedanja imamo jedan dobar zakon o ovoj temi i da onda on bude usvojen na način koji je primeren jednom parlamentu u Srbiji na početku XXI veka. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Živkoviću. Za reč se javio ministar pravde gospodin Nikola Selaković. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ja jesam rekao da mislim da treba doneti novi zakon, ali novi zakon koji treba da uređuje BIA-u ne može da se donese ni za šest meseci. Zašto? Iz jednostavnog razloga, zato što je zakon do te mere interesantan svima onima koji ocenjuju i zakono-predlagački rad Vlade, uključujući i Savet Evrope kao pan Evropsku organizaciju za zaštitu ljudskih prava, uključujući i Evropsku komisiju koja daje mišljenja na određene zakone, uključujući i učešće celokupne javnosti i sprovođenje dobre javne rasprave. To ne može da se uradi tokom letnje pauze, a pogotovo ne fingirati javnu raspravu kada su ljudi na odmorima. Dakle, ovo je, kao što su i određeni poslanici opozicije vrlo dobro na početku rasprave primetili, iznuđeni predlog zakona. Zašto? Zato što je neko donosio zakone koji su bili protiv ustavni. Onda je Ustavni sud ocenio određene odredbe nekog zakona da nisu u saglasju sa Ustavom i onda se treba pozabaviti ispravljanjem tih odredaba. Nekada je lakše napisati novi zakon nego ispraviti nešto što je loše, ali u ovom slučaju, s obzirom da se radi o vrlo bitnim odredbama za zaštitu bezbednosti zemlje, bilo je potrebno reagovati na ovakav način. Uveren sam da će i ljudima koji vode BIA-u biti preneto, a i ja ću se potruditi kao predstavnik Vlade, ovlašćeni predstavnik predlagača, da im prenesem neke opšte utiske i saglasje oko koga su došli i poslanici vlasti i poslanici opozicije. Ovo je nešto što je bilo nužno i zbog toga se danas raspravlja o ovome. Ništa više od toga. Ako bude pauza, iskoristiću pauzu, ako ne onda kada bude rasprava u pojedinostima, da vidim gde su to Zaštitnik građana i Poverenik izneli eksplicitno svoje negativno mišljenje o ovom zakonu. Pred sobom imam njihova mišljenja u pismenom obliku. To mogu i da pokažem, to mogu i da pročitam zarad javnosti, jer je ovde rečeno da oni nisu dali pozitivno mišljenje, a dali su pozitivno mišljenje. Molim onoga ko tvrdi suprotno da takođe iznese napismeno sapotpisom, sa pečatom državnih organa koji su pomenuti i da kaže na koji način tvrdi suprotno od ovoga što sam ja rekao. Vlada je, utvrđujući Predlog zakona, imala u obzir i ova mišljenja. Evo – mišljenje o Nacrtu zakona o izmenama i dopunama Zakona o BIA-i sa zaglavljem Republika Srbija, Zaštitnik građana, akt 45-479/2014 sa pečatom i potpisom Zaštitnika građana. Mislim da je ovo apsolutno relevantno mišljenje. Kada je upitanju drugi regulatorni organ, a to je Poverenik za informacije od javnog značaja, evo i ovde mišljenje Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka odlučnosti, gde stoji pečat Poverenika ipotpis zamenika Poverenika. Mislim da je ovo ono što je za nas relevantno kada utvrđujemo predlog zakona i danas kada raspravljamo o njemu. Moguće je da neko promeni svoje mišljenje, ali zna se tačno po Poslovniku o radu Vlade koja je procedura. Istina je da su Zaštitnik građana i Poverenik dali određene primedbe i takođe je istina da je predlagač zakona te primedbe uvažio. Ne znam šta je tu sporno? Nemojte da plasiramo neke dezinformacije. Ja sa jedne strane tvrdim da su oni dali svoje pozitivno mišljenje. Čak je u prvoj rečenici Zaštitnika građana stoji jasno i kaže se: „Zaštitnik građana pozdravlja rad učinjen na pripremi nužnih, ali ne i dovoljnih izmena organskog Zakona o BIA-i. Mišljenje Zaštitnika građana o nacrtu je pozitivno.“ Dakle, mišljenje o Nacrtu zakona je pozitivno sa izuzetkom u pogledu jedne odredbe i sa više bitnih napomena. Taj izuzetak u pogledu jedne odredbe je usklađen sa mišljenjem Zaštitnika građana, a to možete da pročitate u nacrtu, odnosno u Predlogu zakona o kojem se danas raspravlja. Drago mi je što su poslanici i vlasti i opozicije skrenuli pažnju na one odredbe na koje je Zaštitnik građana stavio bitnu napomenu, ali je mišljenje pozitivno. Da to mišljenje nije pozitivno, mi danas ne bismo raspravljali o ovom predlogu zakona. Molim vas da iznosite stvari onakve kakve jesu. Mišljenje je pozitivno. Primedba koja je stavljena je uvažena. Napomene koje su date su, takođe, uvažavane. Ja mislim da je to glavni kvalitet ovog Predloga zakona, što o jednoj i te kako osetljivoj temi, možemo da postignemo saglasnost i sa Zaštitnikom građana i sa Poverenikom. Nemojte da budemo mi kao predlagači oglašeni za neozbiljnost i za navodno neuvažavanje primedbi. Molim vas još jednom, recite gde su to dokumentovane izjave Zaštitnika građana i Poverenika, da ovaj Predlog zakona nema njihovo pozitivno mišljenje?
Zahvaljujem, gospodine Selakoviću. Po povredi Poslovnika se javio šef poslaničke grupe SNS, gospodin Babić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, poštovane koleginice i kolege, prekršen je Poslovnik član 107. Ja se nadam de ćete mi dozvoliti nekoliko rečenica da vam obrazložim u čemu je povređen Poslovnik. (Predsedavajući: Izvolite.) Čini me tužnim to što činjenica da postoji narodni poslanik u ovoj sali koji nije spreman, ne želim da kažem ni sposoban, da čita jedan Predlog zakona duže od jedne i to prve strane, ali je tragično kada se i ta prva strana loše interpretira. Nas ipak gledaju građani Srbije. Sve što izgovorimo, interpretacija onoga što izgovorimo je jako bitna i u tome vidim povredu Poslovnika i u tome vidim da ste morali kolegu poslanika koji je govorio pre gospodina Selakovića da opomenete, kada je rekao da sednica Skupštine nije zakazana juče. Sednica Narodne skupštine, a to je ta pogrešna interpretacija, eto te prve strane koju je uspeo da pročita, je zakazana u sredu 25. juna za petak 27. juna, u skladu sa Poslovnikom, u skladu sa zakonom, u skladu sa svim onim što definiše rad Narodne skupštine. Želja da se prikaže kao neko pred kim, Vlada Republike Srbije, Bože moj, drhti, je dodatno unižavanje dostojanstva Narodne skupštine, jer mislim da gradimo društvo u kojem se razmenjuju mišljenja, drugačiji politički stavovi, gde niko ni pred kim ne drhti i ne beži, naročito ne Vlada Republike Srbije, koja je dobila mandat od građana Srbije i to nadpolovičnu podršku građana Srbije, pred nekim ko ima dva člana i dva poslanika u Narodnoj skupštini.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Smatram da nisam povredio Poslovnik, jer sam opomenuo gospodina Živkovića dok je govorio o onome što nije bilo tačka dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, po Poslovniku.
Hvala. Ukazujem na povredu člana 104. stav 1. Poslovnika, imajući u vidu da je kolega poslanik Živković najblaže rečeno pogrešno protumačio moje izlaganje, navodeći da sam u jednoj koliziji ako kritikama, kako je navedeno, dovodim sebe u koliziju tako što istovremeno podržavam zakon. Moram da skrenem pažnju svima nama ovde, isključivo u cilju poštovanja Poslovnika. Naše je demokratsko pravo svih poslanika da raspravljamo, ali je to istovremeno i naša poslovnička obaveza, a kad već imamo poslovničku obavezu da raspravljamo o zakonu, onda raspravljamo da bi podigli njegov kvalitet, da bi ukazali svojim sugestijama, primedbama, svim onim što možemo da pomognemo da taj zakon odavde izađe kao efikasan i primenljiv. To je obaveza i pozicije i opozicije. Kada sam rekao da će poslanička grupa SPS da podrži ovaj zakon, i podržaće, valjda je sasvim logično da deo vladajuće koalicije i sama koalicija podržava Vladu u njenoj težnji da usaglasi sve ono što je neustavno sa odlukom Ustavnog suda, kako bi bilo potpuno usaglašeno sa Ustavom, što danas i činimo izbog čega je danas kao tačka dnevnog reda upravo ovaj zakon. To pravo niko ne može da nam oduzme, niti da se pogrešno tumači. Zato vas molim da u buduće ovakve povrede Poslovnika sankcionišete. Hvala.
Zahvaljujem. (Zoran Živković, s mesta: Imate tri razloga da mi date pravo na repliku. Pomenuo me je i gospodin Jovanović. Gospodin Babić me je prozvao.) Gospodine Živkoviću, nema replike na povredu Poslovnika. (Zoran Živković, s mesta: I ministar me je prozvao da kažem…) Gospodin Babić i gospodin Jovanović su govorili o povredi Poslovnika. Imate mogućnost replike samo na izlaganje ministra. Izvolite.
Bez obzira što ministar nije tu, ali ako je ruka pravde duga, valjda su i neki drugi organi pravde dugi, pa čuju. Zatraženo je da ukažem šta to nije prihvaćeno iz zamerki koje je Zaštitnik građana dao na ovaj Predlog zakona. To je upravo onaj deo, pokušavam da nađem koji je to član, gde se ukazuje šta raditi sa materijalom koji je prikupljen o nekom kroz onih 48 sati, a da se posle pokazalo da za to nema osnova. Predlog je bio da se uništi. Mislim da je to član 15v, ako se ne varam. Gospoda iz BIA mogu da mi pomognu da li grešim ili ne grešim. To je predlog Zaštitnika građana, da se taj materijal ili uništi ili pokaže onom ko je neovlašćeno obrađivan i taj predlog nije uvršten u Predlog zakona. O tome govorim i to je jasno kao dan. Drugo, još pet argumenata sam rekao o načinu kako se Vlada odnosi prema ovom telu, prema Skupštini. Postavio sam pet pitanja na koja mi ministar nije dao odgovor, a mogao je da mi da. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marjan Rističević, po prijavama za reč.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, voleo bih da ubuduće sa ovoliko žustrine, sa ovoliko tempa, a kada bude tema poljoprivreda neke moje kolege poslanici raspravljaju i o temi poljoprivrede, a očigledno da je ova tema oko BIA, koja je nekad bila i bezvezna inforamtivna agencija, a posle ću reći zašto to mislim, voleo bih da kao poljoprivrednik, kada bude poljoprivreda na dnevnom redu, sa ovoliko žustrine, makar mi poljoprivrednici, branimo tu temu. S obzirom da smo mi poljoprivrednici ipak imali čast da u našoj karijeri iznedrimo jednog saveznog ministra unutrašnjih poslova, mislim da sam ja kao njegov kolega kvalifikovan da govorim o ovoj temi. Ne samo da smo bili sposobni da iznedrimo jednog saveznog ministra, a da ne govorim da smo u dalekoj prošlosti iznedrili mnoga slavna imena poput Tesle, Pupina, da ne govorim o Karađorđu, Obrenoviću, ali eto, imali smo u novijoj istoriji 2000. godine i saveznog ministra unutrašnjih poslova, a i premijera 2003. godine. Da su tada službe svoj posao obavljale na način na koji su trebale da obavljaju, da su prikupljale informacije na način koji je predviđen ovim zakonom, izmenama i dopunama Zakona o BIA, ta služba tada ne bi bila bezvezna, nego bi bila bezbednosna. Međutim, zašto je bila u to vreme bezvezna? Iz prostog razloga što je u to vreme ispred zgrade Vlade, u dvorištu Vlade, streljan premijer, koji je u tom trenutku išao na štakama i bio invalid. Gle čuda, neko ko se zalaže za vladavinu prava ovde toliko glasno, a ja to podržavam, u tom trenutku je bio na određen način zadužen za bezbednost zajedno sa republičkim ministrom unutrašnjih poslova, koji se takođe trebao starati o bezbednosnim merama itd, ne da nije odgovarao, nego je avanzovao. Dakle, onaj ko se na određen način trebao starati o bezbednosti zemlje, funkcionera, država članica itd, zajedno sa ministrom za bezbednost jedne država članica, je avanzovao. Jedan je postao premijer, a drugi nikakve sankcije nije snosio, nego je i sam u novoj Vladi bio predložen za premijera. Da ne govorim da je ta agencija tada bila bezvezna, navešću sledeći razlog. Za potpredsednika Vlade je izabrano lice koje je priznalo da je u zatvoru posećivalo one ljude koji su bili osumnjičeni za ubistvo premijera. Kada govorimo o vladavini prava, trebali bi da znamo da je tada uvedeno protivustavno vanredno stanje. Dakle, kakve su to bile bezbednosne mere, kakva je ta vladavina prava bila, kada je umesto na delu teritorije Republike Srbije, što je Ustav tadašnji predviđao, vanredno stanje uvedeno na celoj teritoriji Republike Srbije. U to vreme kombinovane su razne bezbednosne mere, a jedna je bila jako zanimljiva, a to je bila kombinacija mera iz ratnog i vanrednog stanja. Pošto sam tada bio poslanik, ja sam svedok tog vremena. U tom vremenu, vladavina prava je bila takva da ste mogli da prisluškujete koga hoćete, mogli ste da uhapsite koga hoćete, pa ste uveli vanredno stanje da bi se otklonili razlozi koji su doveli do vanrednog stanja, a to je bilo ubistvo premijera i umesto da pohapsite one koji su se sa ubicama kupali, pohapšeno je 13.000 ljudi, koji očigledno nisu mogli biti umešani u ubistvo premijera. Tako su radile bezbednosne službe. Tako je radila tadašnja bezvezna bezbednosna, umesto bezbednosne bezvezna informativna agencija. Dakle, hapšeni su ljudi. Uhapšeno je 12.000 ljudi. Od toga je valjda procesuirano nekoliko stotina, a država je morala da plati, odnosno građani iz budžeta, sve propuste tadašnjeg saveznog ministra unutrašnjih poslova, republičkog ministra unutrašnjih poslova, propuste tadašnje Vlade na čelu sa premijerom, a naravno da trošak nisu platili. Najbolje su prošli oni koji su bili odgovorni za ono što se desilo u dvorištu Vlade, a ne da nisu snosili nikakve sankcije, već nisu ni odgovarali. Istorija je puna čudnih slučajeva, pa i smenjeni generali koji su ovde bili tema. Moj kolega, poljoprivrednik, najverovatnije da ima primedbu na smenjene generale, ja nemam. Dakle, ja verujem da sada posle smene generala, da će se naći neki novi general, neki načelnik itd, UKP koji će početi da ispituje bezbednosne slučajeve koji su jako interesantni za bezbednost zemlje. Recimo, pitanje Beopetrola, Sartida, koji je toliko naših tenkova pretopio. To je vrlo interesantno po bezbednost zemlje. Verujem da će neki novi general ispitati kako je to za vreme „Sablje“ prodat Sartid, pod kojim uslovima, na koji način, ko je tada bio premijer, ko je tada bio ministar finansija, ko je bio odgovoran za sve to što se desilo. Mislim da će neki novi general to uraditi. Zgrada Ušća. To je bivša zgrada u kojoj je nekada bio Centralni komitet, koji je takođe bio bezbednosno zanimljiv sa svojom visinom, sa svojim predajnicima, mogla je da služi za koješta. Treba ispitati na koji način je to prodato, kako je to jedan ugovor došao pred pravobranioca, drugi potpisan, kako na konkursu nije bilo firme sa kojom je šest meseci kasnije potpisan ugovor. U vreme kada je konkurs objavljen, ta firma nije ni postojala, već je nastala šest meseci kasnije. Bilo bi dobro da se …
Gospodine Živkoviću, samo to povežite sa BIA. Pokušavam. (Zoran Živković, sa mesta: Gospodine predsedavajući, ja sam Živković.)
Svakako da se to da povezati sa BIA. Da smo imali mere… Molim vas da smirite ove neartikulisane krike. Razumem moje kolege, posebno kolegu poljoprivrednika, ali molim vas da pokušate da ga smirite, jer on mene ne može dekoncentrisati, niti nadmudriti. Slušajte, podnosim galamu, ali neartikulisanu malo teže, ali se ne dam dekoncentrisati. Ja se ne dam ni nadmudriti. Osobe da bi se nadmudrivale samnom moraju da imaju tu privilegiju da bude mudri, a ovi koji se ovako neartikulisano deru, očigledno da im nešto na mudrosti fali. Kažem da je bilo BIA, da je bilo ovih mera, možda se ne bi desilo da nam se dese takve privatizacije koje su bezbednosno bile interesantne za zemlju, a slažete se da su Sartid, Beopetrol bili i te kako od značaja za bezbednost zemlje, s obzirom da se za Beopetrol pretpostavljalo da možemo da platimo štetu nekoj drugoj državi. Neko je morao u BIA, u to vreme, da vodi osobitu pažnju da nam se ne dešavaju takve divljačke privatizacije koje nanose štetu građanima zemlje i bezbednosti zemlje. Nisam spominjao generale, neki su ih drugi spominjali. Najverovatnije da će neki slučajevi, od ovih koje sam nabrojao, biti otvoreni, a možda će biti otvoren vinograd koji je takođe bezbednosno interesantan. Znate zašto? Zato što se u blizini nalazi radar za osmatranje. Dakle, to može da bude vrlo lako otvoreno, ali neću da vam kvarim vreme. Složićete se da je afera „Satelit“ bezbednosni slučaj za razmatranje. Podsetiću vas da je svojevremeno naše predsedništvo sastavljeno od tri pripadnika državljanina Crne Gore ili pripadnika crnogorske nacije donelo odluku da se kupi, zakupi satelit, zajednički za dve države, ali da se plati iz budžeta Republike Srbije, što je takođe bilo bezbednosno interesantno. Zakupljen je satelit da bi se borili protiv terorizma, da bi imali komunikaciju i nadgledali ovo o čemu danas raspravljamo. Gle čuda, to smo zakupili tako da snimke dobijemo 48 sati kasnije i da ih dobije čak i zemlja koja nam je iznajmila satelit, tako da i oni moraju da znaju ono što i mi treba da znamo i što smo platili tim zakupom više desetina miliona evra. mislim da je preko 30 miliona evra naša zemlja platila tu štetu za ugovor koji je član predsedništva Crne Gore, odnosno tadašnji predsednik SRJ ili SCG potpisao u nekom hotelu u Parizu, ako se sećam, u Francuskoj. Skupo smo platili tu bezbednosnu meru. Dakle, te snimke koje dobijamo sa zakašnjenjem od 48 sati, koje smo platili 50 miliona evra, nikako ne mogu da nas odbrane od terorizma. Zamislite sada ovako, uđu teroristi u Preševsku dolinu, dođu negde na granicu Srbije, uđu u Srbiju, naprave teroristički akt i mi snimke dobijemo posle 48 sati. Oni onda mogu da stignu do Australije, Sirije, Angole, JAR. Za 48 sati mogu da promene 5-6 kontinenata. Govorim o tome da smo imali mnoge bezbednosne promašaje, da nismo mogli da nadgledamo neke važne stvari, da su nam se desile neke užasne stvari zbog propusta bezbednosnih službi, da propusti bezbednosnih službi nisu sankcionisani, da je sve to išlo na štetu građana, a tu aferu „Satelit“ smo i te kako platili. Često je menjana oprema za vreme vladavine bivših vlada i ovakvih premijera zbog krčenja na vezama. Nikako nisu mogli da shvate da to nije kvar do frekvencije, da nije kvar do opreme, već da to narodu krče creva zbog njihove vlasti, da su ih ostavili gladne. Sebi su zidali dvorce, živeli ko u bajci, a narod je životinjario i živeo kao u basni. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Rističeviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, replika. Izvinjavam se još jednom zbog lapsusa.
Nadam se da se to neće ponoviti. Pošto sam prozvan od prethodnog govornika vrlo eksplicitno, samo neke stvari zbog srpske javnosti. Pomenut je Sartid i privatizacija Sartida. Prvo, to nije bila privatizacija i ni na koji način nije zavisila od Vlade Srbije, nego je zavisila od nadležnog suda. Sa druge strane, politički i ekonomski sam apsolutno ponosan na tu odluku i privatizaciju, danas i uvek. Privatizacija Beopetrolaje izvršena preko tendera. Najveći garant, pored drugih članova Vlade i drugih ljudi koji su tada radili u državnoj upravi, to je urađeno po zakonu i na korist države, je sadašnji gradonačelnik Beograda, koji je tada, kada je vršena privatizacija duvanskih industrija, Beopetrola i nekih drugih firmi bio šef Sektora za tendere u Agenciji za privatizaciju. Ako imate neku primedbu na te privatizacije, kod gradonačelnika Beograda, preko puta, pa njemu to pretpostavite. Ja sam siguran da je tu apsolutno sve čisto. Dokaz tome je da su to firme koje rade i zbog kojih država nema nikakav problem, niti će ga ikada imati. Tačno je da sam ja u nekom trenutku bio i predsednik Vlade Srbije i tačno je da su u tom trenutku za mene glasali poslanici DOS-a, a među njima i neki prema kojima sam i tada, a i danas, osećao prezir. Jedan od njih je govorio posle mene. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Živkoviću. Replika, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
To što neki osećaju prezir, to me ni najmanje ne zabrinjava. Ja prethodnog kolegu ne doživljavam kao protivnika. Čovek se ceni po onome koliko su mu veliki protivnici. Dakle, ja ne mogu da cenim sebe prema protivniku koji pokušava da mi bude protivnik, jer njegova veličina za mene ništa ne predstavlja. Toliko je mala da, ako bih se ja cenio prema protivniku, onda nisam ništa ne bih vredeo. Ono što sam ja tvrdio - da su pretopljeni tenkovi u „Sartidu“ i da je privatizacija izvršena za vreme „Sablje“. Dakle, bezbednosno je naneta šteta zemlji. Pri tome je ceo dug od jednu milijardu evra preuzela država, a „Sartid“ je prodat bez ikakvih dugova, čini mi se nekoj američkoj firmi koja je uglavnom tu železaru koristila da bi se ti tenkovi pretopili. Dakle, sve što sam govorio, govorio sam o bezbednosnim rizicima koji su nastali za vreme nekih premijera. Čak mi je bila čast da neko od naših kolega poljoprivrednika, makar oni bili na određeno vreme, dostignu tako visoke funkcije. Neko ko je bio poljoprivrednik na tri godine je, za razliku od drugih poljoprivrednika, to svoje poljoprivredno delovanje na određeno vreme veoma skupo naplatio. Kad neko za tri godine svog poljoprivrednog staža dobije od države 525 hiljada evra ili 170 i nešto hiljada evra godišnje, taj je daleko najplaćenija osoba bila u državi, to je najplaćeniji poljoprivrednik u Srbiji, u Evropi, a možda i u svetu. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. Reč ima narodna poslanica Vera Paunović. Neka se pripremi narodni poslanik Dragan Šormaz. (Dragan Šutanovac, s mesta: Po Poslovniku.) Gospodine Šutanovac, vi ste sad ušli u salu. Niste bili u sali. Ne možete da dobijete reč. (Dragan Šutanovac, s mesta: Imam pravo, po Poslovniku.) Gospodine Šutanovac, niste bili u sali. (Dragan Šutanovac, s mesta: Insistiram.) Izvolite gospodine Šutanovac, ako insistirate, ali smatram da ovo nije u redu.
Član 107. Insistiram, zato što ste dozvolili da se vodi rasprava koja nikakve veze nema s dnevnim redom. To ste vi krivi. Ceo dan radimo u dosta korektnim uslovima, pričamo o stvarima koje su jako ozbiljne, a onda dozvolite da se iznese niz neistina. Nijedan tenk nikada nije istopljen u „Sartidu“. Činjenica jeste da je do 2005, 2006. godine prodavano nešto tenkova kao staro gvožđe, kao što se to desilo i krajem 2012. godine, upravo u vreme vaše vlasti. Ovaj slučaj hapšenja pukovnika u penziji i aktivnog pukovnika, dešava se od novembra meseca 2012. godine do aprila 2013. godine, a ceo slučaj se vezuje za sečenje tenkova koji se izvoze preko firme koja dobija cenovnik kako da kupuje i po kojoj ceni. I ti tenkovi nisu topljeni u „Sartidu“ nego su trebali da se izvezu. Ja vas molim da ne dozvoljavate više da se manipuliše ovde sa stvarima koje su opšte poznate. „Sartid“ nema tehničke mogućnosti da tu leguru čelika od koje se pravi tenk istopi. To zapamtite. Vi ste isto član Odbora za odbranu i bezbednost, morali bi da znate takve stvari. A ovo što ste dozvolili prethodnom govorniku, zaista je sramotno, iz razloga što savezni ministar unutrašnjih poslova nikad nije bio zadužen za bezbednost republičkih organa. Ako to ne znate, gospodin Panić je na pauzi, može da vam pojasni. On to zna odlično jer je radio u toj BIA-i i 2003. godine, tog tužnog 12. marta i zna šta se dešavalo i zna kako je to funkcionisalo. Ja vas molim da ne dozvoljavate da ova sednica dobije takav tog.
Zahvaljujem, gospodine Šutanovac. Da li želite da se u Danu za glasanje izjasnimo? (Ne) Hvala. Po povredi Poslovnika javio se narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Uvaženi predsedavajući, povređen je član 103. zato što se malopređašnji poslanik javio po povredi Poslovnika a nije citirao nijedan član koji je to deo Poslovnika zapravo povređen. I ne znam po kom osnovu je dobio reč? Ako nekog zaista to uzbudi, priča o topljenju tenkova, pa da sa drugog sprata mora da doleti dole do sale da bi nam demantovao ili potvrdio šta li se već tada u tom periodu dešavalo, onda nam to dovoljno govori da tu zaista nisu čista posla. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima po prijavi za reč narodna poslanica Vera Paunović. Neka se pripremi narodni poslanik Dragan Šormaz.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani gospodine ministre i ostali članovi Vlade, donošenje ovih zakonskih izmena i dopuna je usklađivanje odredbi nekoliko članova Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji sa Ustavom. Sporni članovi čije se izmene vrše regulišu jedno od najosetljivijih oblasti u samom zakonu, a to je pitanje zaštite prava na privatnost, odnosno traženje pravog balansa između ostvarivanja prava na privatnost građana, s jedne, i stvaranje efikasnog sistema za prikupljanje informacija važnih za nacionalnu bezbednost, s druge strane. Napraviti pravi balans između ova dva zahteva izuzetno je zahtevan zadatak za svaki pravni sistem, pa čak i za one u najrazvijenijim zemljama. S obzirom da je Ustavni sud svojom odlukom oborio tri člana Zakona koja su regulisala ovo pitanje, a kako se radi o veoma važnoj materiji, koja neposredno tangira i interes pojedinca i interes države, mišljenja sam da je dobro što se ove izmene donose po hitnom postupku, kako se ne bi ostavljale nikakve pravne praznine, kako bi kasnije devalvirale napore radnika Bezbednosno-informativne agencije kroz obaranje prikupljenih dokaza na sudu ili kroz eventualne parnice za povredu prava na privatnost građana. Ako sagledamo predložene izmene i dopune Zakona, možemo da zaključimo da je ova materija u njima znatno opširnije, detaljnije i preciznije regulisana, nego što je to slučaj u sada važećem Zakonu, odnosno da su jasnija pravila pod kojima se mogu propisivati posebne mere za prikupljanje podataka. Ono što smatram ključnom izmenom je to što su pravila u ovoj oblasti usklađena sa Zakonikom o krivičnom postupku koji ovakve i slične odredbe već sadrži u delu koji se odnosi na posebne dokazne radnje. Time će se izbeći dualizam pravnih normi u ovoj oblasti, jer je najveći deo tih posebnih dokaznih radnji vezan za domen rada BIA, borbu protiv organizovanog kriminala i zaštitu nacionalne bezbednosti. Mislim da je dobro što se ovlašćenje za odlučivanje o primeni posebnih mera izmešta sa predsednika Vrhovnog kasacionog suda na predsednika Višeg suda u Beogradu, s obzirom da je on po položaju nadređeni sudijama Odeljenja za organizovani kriminal, te da zato mora biti znatno više upoznat sa praktičnom primenom ovog zakona i moći će valjanije da odluči kada je primena ovih mera zaista neophodna. Ako će se izmenama zakona usvojiti princip da primena ovih posebnih mera mora predstavljati samo krajnju mogućnost za prikupljanje informacija, onda je opravdano i rešenje po kome će se primena ovih mera ograničiti i eventualno preispitivati na svaka tri umesto na šest meseci, kao i skraćivanje rokova da se sud izjasni o eventualnoj primeni mere sa 72 na 48 časova. Treća pozitivna novina, koju primećujem, je mogućnost dvostepenosti odlučivanja odnosno žalbe BIA na eventualno rešenje o odbijanju primene mere Apelacionom sudu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa PUPS smatra da će predložene Zakona o bezbednosno-informativnoj agenciji doprineti njenom kvalitetnijem radu, uz istovremeno pojačan stepen zaštite privatnosti naših građana, pa će u Danu za glasanje svakako dati podršku ovom zakonskom predlogu. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem se gospođo Paunović. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite, gospodine Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je ovde sve toliko jasno da imamo jedan radni dan i treba da završimo sve vezano za taj dan onako kako je po Poslovniku. Mislim da nema nekog velikog razloga za mnogo razgovora. Radi se o jednom zakonu koji je donet pre nekoliko godina, koji su podržali mnogi koji su sada opozicija, neki su bili i vlast kada je donošen, poput mene. Svi smo u tome na neki način učestvovali, ali smo došli u situaciju da je Ustavni sud Srbije svojom odlukom od 26. decembra 2013. godine utvrdio da odredbe članova 13, 14. i 15. zakona, o kome govorimo, nisu u saglasnosti sa Ustavom Srbije i zbog toga je bila obaveza Vlade da nam pripremi novi predlog, a i nas kao Narodne skupštine da do ovog dana sve to završimo, usvojimo, kako bi pre svega BIA mogla da nastavi svoj rad i da bude efikasna u borbi protiv organizovanog kriminala, protiv terorizma, korupcije i svega onoga što ugrožava našu nacionalnu bezbednost. Ovde se pre svega ovi članovi odnose, kao što svi znamo, na te tzv. posebne mere. Ja ću sad ovde da iskoristim priliku da pročitam. Raspravljalo se o svemu i svačemu koliko sam primetio do sada i o toj „Sablji“. Moram reći intimno samo jedno svoje mišljenje o tome što je raspravljano i ko je šta tada radio. Ipak, lično poznajem čoveka koji je i sada visoki zvaničnik naše države i koji je u „Sablji“ držan u jednoj prostoriji bez prozora, sa nekoliko dana upaljenom jednom sijalicom iznad njega da ne zna kada je dan a kada je noć. Dobio je odštetu na sudu zbog toga što je tako prema njemu činjeno, a bez ikakvog osnova. „Sablja“ nije lepo lice Srbije i bolje bi bilo da je svi zaboravimo i da mnogo o njoj ovde ne govorimo. Ono što je bitno reći za ovaj zakon je šta su toposebne mere i šta podrazumevamo pod posebnim merama tajnog prikupljanja podataka. Te su mere brojne i raznovrsne. Pročitaću nešto što se može nazvati definicijom, mada s obzirom na tehnologiju, na tehniku, na sve što se dešava u svetu i te su same mere podložne promenama maltene svakodnevno, a da ne kažemo veoma često. One su raznovrsne i stalno se razvijaju i menjaju. Potrebno je naglasiti da se posebne mere primenjuju u dve osnovne svrhe -u istrazi krivičnih dela i radi zaštite nacionalne bezbednosti - Savet Evrope, koji je već ovde pominjan, kaozajednički imenitelj specijalnih istražnih tehnika koje se koriste u krivičnom postupku prihvata njihovu tajnost, te činjenicu da njihova primena može ugroziti osnovna prava i slobode - tajnost prikupljanja podataka osnovna je karakteristika posebnih mera ne samo kada je reč o krivičnom postupku, već i kada se te mere primenjuju radi zaštite nacionalne bezbednosti, ali i prilikom nadzora transakcija finansijskih sredstava i roba. Preciznija određenja posebnih mera mogu se naći u zakonima i naših i drugih država i to su najčešće tajni nadzor, telekomunikacije i pošte. U ovom Predlogu zakona kod nas piše – pisma, što je isto malo već zastareo izraz jer komunikacija se mnogo više radi na neki drugi način nego pismima, naročito oni koji se bavi organizovanim kriminalom i teško da više primenjuju pisma kao vid komunikacije i dogovora između sebe, ali bože moj. To je tema za taj budući zakon. Podržavam ministra u ovome što je rekao. Naravno da nam treba novi zakon i naravno da ćemo morati da ga donesemo i zbog evropskih integracija i svega i to ne samo ovde. Čak u ovoj oblasti mnogi i nema nekih određenih standarda u EU. Različite su situacije kako su organizovane bezbednosne službe u različitim državama. U onom delu sektora vojne bezbednosti ćemo itekako morati da neke stvari menjamo jer recimo naša VBA ima neke aktivnosti i neke nadležnosti koje su joj poverene a koje ne bi trebala da radi. To ćemo u narednom periodu morati isto da menjamo zakonskim predlozima. To su toliko osetljiva pitanja da to ne može da se radi navrat nanos, ne može da se radi na brzinu. Mora da bude uključena široka javnost u zemlji i moramo da imamo saglasnost i sa Savetom Evrope i sa Evropskom komisijom i verovatno OEBS-om itd. To je jedan posao od više od godinu dana sigurno. Opet sa druge strane i ja bih apelovao i na ministra i Vladu da je možda i vreme da krenemo i da nam ovo pokazuje da krenemo i u taj posao da nas ne bi opet neki termini sačekali pošto sam ubeđen da ćemo ući vrlo brzo u EU pa da ne bismo mogli da na brzinu. Bolje sada da se pripremimo nego da za dve, tri godine na brzinu to radimo. U suštini, i time ću završiti, primedbe koje čujem su opet, razgovaraće se kada budu amandmani pa ćemo govoriti, više formalne prirode – što je dočekan ovaj poslednji datum. Da nisu na taj način suštinske primedbe koje su dali predstavnici javnog sektora. Oni su to rekli. Dobili su podršku za tako nešto i u suštini mislim da bismo trebalo ovo sve da podržimo i da što pre završimo ovaj posao sada za vikend kako bi BIA mogla da obavlja sve ono što su joj nadležnosti u punom svom kapacitetu i da da svoj doprinos koji je do sada bio zaista veliki u borbi protiv organizovanog kriminala i korupcije, jer nas sve to čeka u reformama koje imamo i u policiji i u BIA i u drugim sektorima koji se tiču bezbednosti, kako bismo se izborili protiv i onih koji i dalje trguju drogama na našim ulicama, a i onih koji su navikli na to da budu privilegovani na tržištima, da koriste monopole, da koriste korupciji, pa i u državnim organima i sa takvima se razračunati da bi stekli neku ličnu korist. Zarad svega toga mislim da ovaj Predlog zakona treba da podržimo i da izglasamo. U danu kada budemo razgovarali o amandmanima možemo i o tim sitnim primedbama kojih vidim da ima na ovaj predlog, ali posle toga ozbiljno krenuti na rad na novom zakonu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Šormaz. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala uvaženi predsedavajući. Uvaženi gospodine ministre, uvaženi gospodine savetniče direktora BIA, mi smo možda došli sada u neprijatnu situaciju jer rizikujemo ukoliko bi se eventualno odbio ovakav zakon, odnosno izmene i dopune ovakvog zakona, ugrozio bi se sam rad BIA. Odluka Ustavnog suda je takva kakva jeste. Ona mora da se poštuje, ali zaista bih vas zamolio, gospodine ministre, ono malopre što ste rekli, a to je da ćete se potruditi da u što skorijem periodu, a slažem se sa vama da to ne može tek tako u roku od nekih dva meseca, potrebna je široka javna rasprava za ovakav zakon, da dobijemo novi kvalitetan zakon o radu BIA, jer i ovaj prošli su nam rekli da je privremen, pa bogami 12 godina traje. Toliko o toj privremenosti i bilo bi dobro da zaista dobijemo jedan kvalitetan zakon. Moram da priznam, na ove izmene i dopune imam određenih primedbi, ali prethodno bih se malo osvrnuo na sam rad i ono što čitamo po štampi. Čini mi se da sada idemo u jednu potpuno drugu krajnost, da imamo određene ljude, posebno u nevladinom sektoru, gde se zahteva otprilike od Bezbednosno-informativne agencije da samo što ne da spisak zaposlenih i agenata i šta oni rade i po čemu postupaju, što opet svakako nije normalno. S tim u vezi, zaista bih zamolio da se tu nađe neka mera, da se prosto napravi zakon koji bi zaista uskladio poziciju same Bezbednosno-informativne agencije u ovom društvu, jer ne može baš tu sve da bude ni otkriveno, s obzirom da se radi o agenciji koja radi na bezbednosti zaštite države i osnovnih nekih državnih interesa. S druge strane, opet da to ne bude neka konspirativna organizacija, kao recimo nekad u Sovjetskom Savezu, pa da dobijemo nekog novog Berija ovde ili ne znam šta. Nama često stižu raznorazne primedbe kako imamo razne tajne organizacije i tajna prisluškivanja, a onda saznate ipak, kada ode tamo neki Snoudenpa se nađe u Moskvi, da neko drugi to radi i te kako i to vrlo obilato, a često se nama ovde baš sa te strane prigovara da mi imamo ovde razne te tajne službe. Tako da, svaka država ima određene interese i dužna je da ih zaštiti, a posebno sada. Zašto je još novi zakon veoma važan i zašto bi nam bio potreban? Upravo zato što imamo razne sofisticirane vidove napada, odnosno ugrožavanja bezbednosti same države i njenih građana. Recimo, mi imamo veliki problem sa tom takozvanom ekonomskom bezbednošću. Da je možda tadašnja naša agencija, odnosno služba, radila kvalitetnije i bolje, možda ne bi došlo do ovih privatizacija koje su potpuno ekonomski razorile državu. Možda ne bi došlo ni do toga da se država na neki način ekonomski napravi zavisnom, bukvalno zavisnom od određenih struktura iz nekih drugih država i možda ne bismo danas imali ovakve ekonomske probleme, da je, recimo, tada služba postupala kako je možda trebalo da postupi. Problemi oko ekonomske bezbednosti, imam tu primedbu kada se ovde navodi. Meni je, recimo, krivo što nije ostalo da može mera da traje šest meseci, pa ponovo da se traži šest meseci. Ipak je taj kontinuitet važan. Ovde imamo tri meseca, pa onda tri puta tri. Znate, imate danas izuzetno organizovane razne špijunske agenture, ili kako god hoćete to da nazovete, koji vam ekonomski podrivaju državu. Teško ćete vi prikupiti za tri meseca sve podatke šta oni rade, a može da vam se dogodi da sud kaže – ne možete više sada to da pratite i to da radite, i vi morate da prekinete vaš rad. Naravno, onda doživimo situaciju da se, na primer, ekonomski ugrozi bezbednost ove države. Imamo i situaciju, evo, čuli smo nedavno za ovog Kosmajca, da je on zapravo bio jedan dekica, čuvao unuče, šetao se po kraju, bio jedan fin čovek, vodio porodični život, a sada saznajemo, na kraju krajeva, da je to ipak bio jedan ozbiljan narko diler, da je imao jednu ozbiljnu mrežu ko zna čega, kriminalnu, kako god hoćete. Zamislite sada tu situaciju, njega služba prati tri meseca, ali ipak onda sud proceni da se radi o jednom finom dekici, nemojmo tako, hajde da ga pustimo i posle tri meseca vam se prekine takva radnja. Tako da, plašim se da nije dobro što je ovo na ovakav način izvedeno. Kontinuitet je potreban i ne mogu za tri meseca da se prikupe adekvatni podaci. Potreban je, naravno, jedan kontinuitet. Mislim da je trebalo da ostane šest meseci, pa da se onda traži još dodatnih šest meseci. Takođe, u članu 14. se kaže – prilikom odlučivanja i određivanja i trajanju posebnih mera, posebno će se ceniti da li bi se isti rezultat mogao postići na način kojim se manje ograničavaju prava građana u obimu neophodnom da se svrha ograničavanja zadovolji u demokratskom društvu. Ovo samo po sebi, osim ako se neko na Kenedija ne poziva, ne znači ništa. Mene sad zanima, pošto će to sud ocenjivati, kako će to sud da oceni kakav je to obim neophodan da se svrha ograničavanja zadovolji u demokratskom društvu? Šta znači ta fraza suštinski i zašto je ovako nešto moralo da se unese u zakon, osim ako to baš nije bio neki kompromis sa Zaštitnikom građana, pa on insistira na ovakvim rečenicama? Onda je to moralo da bude daleko smislenije, jer ovo ovako nema nikakav smisao. Ne vidim način kako će to neko oceniti šta je to obim neophodan da se svrha ograničavanja zadovolji u demokratskom društvu. Tako da, ja razumem potrebe kontrole, civilne kontrole, potrebe svega, ali ne možemo zbog toga što neko insistira na nekim neverovatnim stvarima, a očigledno ima ovde određenu moć i posebno vrši taj uticaj preko raznih nezavisnih tela, da ugrozimo sam rad Bezbednosno-informativne agencije ili bilo koje druge službe. Voleo bih da ovo uzmete u obzir, a naravno da ćemo u danu za glasanje ovaj zakon podržati iz prostog razloga što ne vidimo drugi način kako bi sama BIA mogla da funkcioniše, s obzirom na odluku Ustavnog suda. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodinu Đukanoviću. Reč ima narodni poslanik gospodin Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, samo ću ukratko da izrazim svoju nadu da će se ovim izmenama i dopunama ovaj zakon poboljšati, da će se poboljšanjem odredaba zakona poboljšati i rad Bezbednosno-informativne agencije na terenu i, naravno, u tom pravcu bi se verovatno taj kvalitet odnosio na to da ima što manje kršenja ljudskih prava u tim postupcima kada se ugrožava intimitet i uopšte privatnost. Naravno, spomenuo bih trenutnu situaciju koja se bitno razlikuje od neke prakse koju smo imali u bivšoj državi. Unazad desetak, petnaestak godina elegantno se Bezbednosno-informativna agencija oslobodila pripadnika manjine, bar u našem prostoru. Ranije je bila drugačija praksa. Znam iz nekih diskusija na ovu temu da ima ustručavanja kada su u pitanju manjine, a kada je u pitanju poverljivost, koliko mogu poverljivo da obave ovaj specifičan posao od posebne važnosti za državu. I kod manjina je bio prisutan taj osećaj kada rade za ove agencije kojim očima će biti gledani pred svojom zajednicom, ali država je država i ona mora u svim segmentima da se brine o integraciji i uključivanju svih građana, pa i svih pripadnika manjina. Čudno je, u Preševu nema, ne samo albanskog, nemamo ni jednog meštanina, svi su sa strane ljudi koji rade u Bezbednosno-informativnoj agenciji. Nisam stručnjak iz ove oblasti, ali čisto postavljam pitanje kako može da se valjano radi onda taj posao? Ima grešaka na terenu. Samo da vas podsetim, decembar 2008. godine, pola Preševa je tada bilo blokirano upotrebom žandarmerije da bi se hapsili pripadnici tzv. „Gnjilanske grupe“, koji su nakon pet godina suđenja i pritvora oslobođeni jer su ni krivi ni dužni uhapšeni. Pitanje je koja je bila procena Bezbednosno-informativne agencije kada je prilikom hapšenja u tim kućama i u pretrazi nađen samo jedan svadbeni pištolj gasni i lovačka puška sa dozvolom, a angažovane su velike, glomazne snage žandarmerije? Kažem, nekih najmanje šest sati je bilo blokirano pola Preševa. Iste situacije ste imali dva dana pred prethodne izbore u Bujanovcu. Takođe je zbog tih loših procena došlo do masovne upotrebe bespotrebne. Poenta ovoga što pokušavam da kažem je da bi trebalo verovatno i ove izmene da utiču na kvalitet rada, da se obavi ono što je interes države, da se ne ugrožavaju ljudska prava bilo kog građanina. Ali, da bi rad bio kvalitetniji, verovatno moraju neke izmene da se obavljaju. Pripadnici manjina su ravnopravni deo ovog društva i oni moraju biti uključeni u svim sferama funkcionisanja države. Zato želim da ovaj zakon bude i ove izmene i dopune zakona podsticaj za kvalitetniji rad koji je u duhu evropskih vrednosti. Hajde da se nadam da će izmenama i dopunama i amandmanima poboljšati zakon i da ćemo u narednom periodu imati s boljim zakonom i bolje uslove za rad u ovoj osetljivoj oblasti. Hvala vam.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Snežana Malović. Izvolite.
Zahvaljujem se poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre, gospodine Paniću, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama, na dnevnom redu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o BIA. Želim da na samom početku izrazim svoje zadovoljstvo što ovaj predlog zakona na jedan sveobuhvatan i celishodan način uređuje posebne mere kojima se odstupa od nepovredivosti tajne pisama i drugih sredstava opštenja za razliku od postojećeg zakona. Smatram da je celishodno i dobro što zadiranje u ljudska prava koji su neophodni radi bezbednosti zemlje ili vođenja krivičnog postupka su propisana, znači, propisana su koje su to posebne mere. Sam Ustav u svom članu 20. kaže – da zadiranje u ljudska prava je dopušteno samo usled svrhe koji sam Ustav propisuje ili usled dopuštenosti o samog Ustava. Takođe, želim da naglasim da je dobro što je mera tajnog nadzora i snimanje mesta prostorije predmeta uključuje i uređaje za automatsku obradu podataka i opreme na koje se čuvaju ili mogu biti sačuvani elektronski zapisi. Do sada je ta mera nekako bila derivatna, izvodila se iz same dopuštenosti tajnog nadzora i snimanja komunikacija, međutim u ovom predlogu zakona ona je i decidno propisana. Smatram da ovaj predlog zakona zadovoljava dva aspekta. Aspekt srazmernosti i supsidijarnosti, jer se odnosi ne bih rekla, na određen krug lica već na odrediv krug lica što mislim da je u skladu sa Ustavom i da kao što sam rekla s jedne strane može zadovoljiti ono što Ustav propisuje, a sa druge strane i obezbediti potrebnu dokumentaciju za vođenje krivičnog postupka ili za zaštitu bezbednosti zemlje. Takođe, želim da ukažem na to da je u Predlogu zakona izbačeno ono što je stajalo u Nacrtu zakona, da se mere mogu odrediti zbog ustavnog uređenja, u stvari zbog zaštite ustavnog uređenja. Zaštita ustavnog uređenja nije predviđena samim Ustavom, već je predviđeno da se posebne mere mogu odrediti zbog, kao što sam više puta rekla, bezbednosti, odnosno vođenja krivičnog postupka, ja smatram kao pravnik da bi to bilo celishodno, ali mi imamo pred sobom Ustav koji to ne propisuje i smatram da je dobro što u Predlogu zakona ne stoji ne stoji ono što je stajalo u Nacrtu zakona, jer bi moglo dovesti kasnije i do postupka pred Ustavnim sudom. Ovaj predlog zakona otvara u stvari jedno šire pitanje, a to je pitanje svih onih mera koje sam Ustav propisuje. Smatram da Ustav nije dosledno propisao određeno zadiranje u ljudska prava, naročito ako govorimo o nepovredivosti stana. Ukoliko sagledamo član 40. Ustava on u svom prvom stavu kaže – da je stan nepovrediv. U svom drugom stavu kaže – da niko bez pismene odluke suda ne može ući u stan ili druge prostorije protiv volje njihovog držaoca, niti u njima vršiti pretres. U stavu trećem, a sada ne čitam do kraja kaže – da je to moguće samo ukoliko se treba lišiti slobode učinilac krivičnog dela ili otklanjanja neposredne i ozbiljne opasnosti za ljude i imovinu. Znači, ukoliko se dosledno sagledava ovaj član Ustava onda se može izvesti zaključak da se u tuđi stan može ući samo ukoliko je to potrebno radi lišavanja slobode učionica krivičnog dela ili otklanjanja neposredne opasnosti. Znam da to u praksi nije moguće tako i da ne bi trebalo da ostane na tome. Međutim, i sama sam bila svedoka da kada se pisao sadašnji Zakonik o krivičnom postupku, to je unosilo najveće dileme među ljude koji su učestvovali u radnoj grupi za izradu Zakonika o krivičnom postupku i ovakve stvari, znači, ovaj član, ali i mnogi drugi trebaju da budu putokaz budućim izmenama Ustava da se više na ovakav način ne dosledan i konfuzan reguliše zadiranje u ljudska prava. Sada bih se vratila ponovo na Predlog zakona i rekla bih da u ovom predlogu zakona za razliku od postojećeg postoji dvostepenost što smatram da je dobro. Smatram da je dobro što sada o određivanju mera u prvom stepenu odlučuje predsednik Višeg suda u Beogradu. Nedavno, pre par godina je proširena nadležnost Višeg suda u Beogradu tj. posebnog odeljenja i na dela terorizma, tako da u velikoj meri kada govorimo o bezbednosti zemlje ima se u vidu lica koja predlažu te mere, imaju u vidu upravo i zaštitu zemlje od terorizma. Kao što sam rekla, smatram da je dobro što o tome odlučuje predsednik Višeg suda u Beogradu, odnosno lice koje on odredi i što postoji dvostepenost. Do sada ta dvostepenost nije postojala nebitno ko smatra da je tu oštećen da li direktor BIA ili neko drugi. Mi smo predložili neke amandmane. Smatramo da bi proširivanje posebnih mera ukoliko nije moguće to odmah učiniti na osnovu odluke suda već o tome odlučuje direktor Agencije treba da bude kraće. Znači, za njihovu, rekla bih, konvalidaciju. Znam da to jeste istovetno rešenje kao u Zakoniku o krivičnom postupku, ali prosto ukazujem da bi moglo da se razmisli i u pravcu usvajanju ovog amandmana. Kao što sam rekla zakona na jedan celovit način uređuje određivanje posebnih mera. Smatram da će on doprineti tome da se u potpunosti ispoštuje odluka Ustavnog suda kojima su poništene određene odredbe iz Zakona iz BIA. Naravno, moram na kraju da ukažem na činjenicu da je zakon mogao ranije da se nađe pred poslanicima. Smatram da je za to imalo dovoljno vremena, ovako se nalazimo u cajtnotnu i bukvalno u situaciji da postoji rupa u zakonu. Takođe želim da ukažem na činjenicu da ljudska prava nisu statična kategorija, ona se razvijaju i svakodnevno treba obraćati pažnju na njihovu zaštitu. Nekada i nesvesno dolazi do kršenja ljudskih prava. Ne želim da u svemu unosim sistem, princip zlonamernosti tako da bi trebalo i dalje razvijati, i dalje obraćati pažnju na odredbe koje mogu da doprinesu njihovoj zaštiti. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se gospođo Malović. Reč ima narodna poslanica Biljana Ilić Stošić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, uvažene kolege, poštovani građani države Srbije, pitanje nadzora elektronskih i ostalih oblika komunikacija građana jedno je od najdelikatnijih u svakom društvu koje teži da sebe uredi kao demokratsko. Tu imamo samo možda naizgled, a možda suštinski dva uzajamno isključujuća cilja. Prvi cilj je da država kao institucija i kao personifikacija uređenosti društva u obavezi da svim svojim građanima obezbedi bezbednost sigurnost i ostale uslove za nesmetan život. Druga je obaveza vezananepovredivosti privatnosti gde pravo na tajnost i nepovredivost pisane, usmene, elektronske, interpersonalne i svake druge komunikacije je u stvari alfa i omega svega što konotira na pravnu državu, vladavinu prava i postulata demokratije. Kako razrešiti taj galimatijas, pitanje je od milion dolara i to ne samo za nas već i za društva koja imaju više vekovno i stabilno funkcionisanje demokratskih institucija. S toga je zakonska regulativa poput ove koju danas razmatramo uvek povod za pokretanje šire debate koja prevazilazi zidove zdanja u kome funkcioniše čak i najviši državni organ nacionalni parlament i to tako mora i treba da bude. Pred nama je ovde i danas zadatak. Prvo, da odmerimo da li su predloženi članovi izmena i dopuna zakona kojima se daju proširena ovlašćenja bezbednosnim strukturama u skladu sa Ustavom, kao vrhovnim regulatorom u kome se ogledaju sva ostala sistemska rešenja. Drugo, da se postaramo da funkcioniše ono što nazivamo parlamentarna kontrola bezbednosno obaveštajnih struktura, odnosno da se ne dozvoli stvaranje uslova da se te institucije otrgnu od države i samim tim od društva, i da kroz monopol na privilegovane informacije ne počnu da ih koriste u namene drugačije od onih kojim je propisao zakonodavac. Sve ostale debate bi trebalo izmestiti na drugu scenu, na tribinu stručne, ali najšire javnosti koja ima pravo da zna i slobodu da svoje mišljenje iznosi otvoreno bez straha od bilo kakve represije, odakle god ona pretila da dođe. Na tom otvorenom javnom parlamentu svi građani, bilo da pripadaju različitim profilima stručne javnosti, bilo da su na nekoj državnoj javnoj ili društvenoj funkciji ili ulozi, bilo da je reč o običnom čoveku imaju pravo i obavezu i odgovornost da debatuju slobodno i sa svih aspekata. Ti aspekti su vrlo raznoliki. Sa jedne strane imamo neravnomerno instaliran prag osetljivosti kada je u pitanju bilo kakav nadzor i ugrožavanje nepovredivosti prava na privatnost. S druge strane imamo zahteve da se društvo očisti od svih kriminogenih i koruptivnih elemenata iz struktura. Između toga stoje institucije demokratske provinijencije koje po vokaciji i formalno i suštinski moraju biti nezavisne, nepristrasne i objektivne. Možemo ih zvati kako god hoćemo. Neki ih zovu ministarstvima sile, ili ministarstvima straha ili monopolom koji proizilazi iz svega onoga što zovemo državom, tek oni moraju da ispunjavaju svoju Ustavom i zakonom dodeljenu ulogu, koja se sastoji u već pomenutoj obavezi da se obezbedi građanima bezbednost i sigurnost, ali i pravo na prezunkciju nevinosti uz obavezu iznošenja dokaza validnih za pravosudne instance. Živimo u informatičkom društvu, u globalnom komunikacionom selu koje svakim danom otvara neslućene mogućnosti za do juče još nezamislivu komunikaciju na planetarnom nivou. Uz brojne prednosti nesumnjivo su i očigledne opasnosti i iskušenja kojima je vrlo često teško odoleti. U Velikoj Britaniji zvaničnoj kolevci parlamentarizma, kao bomba je odjeknula vest da se gotovo deceniju i po nadziru društvene mreže i da to nije u suprotnosti sa važećim zakonodavstvom. Život građana SAD se dramatično promenio nakon 11. septembra zbog neprekidnog i rastućeg straha od međunarodnog terorizma, a da ne pominjemo Snoudena i sve ono što je svetskoj javnosti do sada obelodanio ukazujući na stvarnu adresu svevidećeg oka „velikog brata“. Za sve to vreme mi grcamo u nedopustivo kriminalizovanom društvu u kome se izvesne individue sumnjive prošlosti i još sumnjivije budućnosti usuđuju da pomisle da su jači od države koja mora, ako ne da im služi ono bar da im žmuri dok oni pletu mrežu u koju se upliće i zarobljava naše društvo. Jedini koji ima pravo, ali još važnije i obavezu da se sa ovakvim anomalijama obračunava i sankcioniše jeste država, a deo te države tj. njen sam vrh smo mi od građana izabrani i ovlašćeni predstavnici. Prema tome verujem da ni danas ni u buduće kada o nečemu sličnom budemo raspravljali i odlučivali, ni jednog momenta nećemo zaboraviti niti ćemo imati dilemu o tome šta je više, važnije i svetije. Zato ćemo moja stranka i ja lično podržati ove izmene i dopune, uz ponovni apel za stalnim parlamentarnim nadzorom institucija koje su zadužene za bezbednost, ali i demokratsko funkcionisanje našeg društva i države. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, kao poslednji prijavljeni govornik.
Hvala gospodine što ste to naglasili. Gospodine ministre, poštovane kolege, imamo jednu već viđenu situaciju koju, Vlada po hitnom postupku donosi zakone u Skupštini Srbije, a na žalost, predstavnici većine u Skupštini se bave definicijom i školskim časovima kojima nam objašnjavaju ovde šta su to službe i čemu one služe. Mislim da je to nepotrebno gubljenje i resursa i vremena i energije i svega ostalog, kada je jasno da se izmena Zakona o BIA donosi pre svega zbog jasne odluke Ustavnog suda i u tom smislu članovi 13, 14. i 15. su menjani i kao što su moje kolege već napomenule, sve što je problematično u tom smislu, moram da podvučem nekoliko stvari. Prvo, da se ostalo samo na preciziranju mera, ovaj zakon bi dobio apsolutnu podršku u Skupštini Srbije i ne bi bilo nikakvih problema. Međutim, mi smo odmah uočili nekoliko vrlo problematičnih stvari koje samo još više utvrđuju naše uverenje da je potrebno u najkraćem mogućem roku doneti novi zakon o BIA, što verujem da se i ministar slaže, i da se slažu i poslanici većine koji su o tome govorili danas. Mislim da je trebalo menjati sporne članove i trebalo je ostaviti onaj dodatak koji je kolega Šutanovac spomenuo, osim u stanu, zato što smatramo da je nešto što se utvrđuje ustavno načelo i ustavno pravo građana, a nikada nije zgoreg ponoviti, pa makar i u Zakonu o bezbednosti, a naročito u Zakonu o BIA. Mislim da je nejasno, neprecizno i nedovoljno objašnjeno zbog čega se sada podnosi zahtev od direktora BIA predsedniku Višeg suda, a ne Vrhovno-kasacionog suda. Znam da se radi o stvarima koje su vezane za organizovani kriminal i mislim da je potpuno jasno, čak i nekome ko nije pravnik, ko je laik, šta je Vrhovni kasacioni sud i jeste jedno načelo pravno koje je nasleđeno iz prošlog sistema. Smatram da kao najviši sudski organ u državi, posle Ustavnog suda, daje određenu sigurnost građanima da će se neke stvari raditi sa višim stepenom ozbiljnosti. Ja vas molim da nam kažete zbog čega, još jednom da nam ponovite i precizirate, idemo na viši sud, na predsednika višeg suda, a ne Vrhovnog kasacionog? Zbog čega je bilo neophodno, kao što smo već pitali, da se uvodi žalba direktora BIA, čime BIA postaje stranka u postupku, što sa jedne strane odugovlači postupak, a sa druge strane dovodi do nečega, ne znam da li je ovde govoreno, da jedan državni organ ulazi u sudski spor, sa sudskom vlašću i njenom suverenom odlukom, a smatramo da je sudska vlast apsolutno iznad ostalih odluka koje se donose u ovoj zemlji. Nije nam jasan ovaj institut. Ako ja dobro razumem, ni u BIA to nije naišlo na neku podršku, niti razumevanje. Smatramo da će to dodatno otežati postupke i odugovlačiti ih. Mislim da imamo još jednu problematičnu odredbu o čemu se takođe govorilo, a to je taj postupak koji se sprovodi u slučaju da BIA dođe do određenih informacija, pa ih dostavlja tužilaštvu. S obzirom na to da smo kroz zakone uveli tužilačku istragu, smatram da je to u redu, ali ovde se taj predkrivični aspekt gubi i na BIA ostaje suvereno pravo da ona informaciju samostalno donosi, mimo MUP, mimo istražnih radnji, nego direktno na tužilaštvo, čime se na neki način stvara nejednakost u pravnom poretku i nejednak način tretiranja krivičnih dela. Mi ne živimo u savršenom društvu, može doći i do zloupotreba ovog instituta. Postavljam tu znak pitanja, uz veliki problem po nama, od ova dva dana za BIA i dva dana za sud, što su četiri dana praznine. Tu smo se složili, jer je bilo raznih primera i od rešenja za penzionisanje i svega ostalog i mislim da je to jedan predug period u kojem se ostavlja mogućnost za eventualne zloupotrebe. Osim što je neophodno doneti novi zakon o BIA, treba napraviti mehanizme bolje kontrole nego kao što sada postoje. Treba apsolutno i tu se slažem i sa kolegom iz većine koji je o tome govorio, stvoriti posebnu službu koja bi se bavila merama prisluškivanja i koja bi bila izmeštena iz sadašnjih bezbednosnih službi u Srbiji. Ta ideja je, sada ima puno očeva, a mislim da je ideja gospodina Šutanovca, ali u svakom slučaju, to je dobra stvar, kao što mislim da UBPOK moramo izmestiti iz MUP i staviti ga u Ministarstvo pravde. To su stvari koje su prave suštinske reforme i to je ono što apelujemo na Vladu da što pre uradi. Dok se to ne uradi, i kontrola i primena sredstava će biti otežani i sve što se dešava u Srbiji kroz tabloide i kroz sve što gledamo svaki dan će se nastaviti u ovoj zemlji. Da dodam i to, što sam zamerao i prethodnoj Vladi pa i onoj koja je bila Demokratska stranka, da je Srbija verovatno jedina država u Evropi koja nema obaveštajnu službu i da BIA ima obaveštajni segment, ali da taj segment zbog nasleđa i zbog, da kažem, nedovoljne kadrovske opremljenosti i ako hoćete i tehnički i svega ostalog je uvek nekako bio zakržljao i u povoju. Svaki profesionalac će to da potvrdi. Nije normalno da Srbija nema obaveštajnu službu. Ta služba mora da se formira i treba da bude nezavisna ako imamo tri bezbednosne moramo imati obaveštajnu službu, koja po meni treba da bude i čak izvan Ministarstvo spoljnih poslova kako je bilo do, po meni, potpuno pogrešnog, nepotrebnog, štetnog ukidanja obaveštajnog segmenta u Ministarstvu spoljnih poslova, što je urađeno za vreme ministrovanja gospodina Vuka Draškovića. Smatram da je to u velikoj meri jednu državu srednje veličine kakva je Srbije oduzelo, čini mi se, normalne instrumente koje je imala u svojim rukama. Šta sad? Sada operativci BIA-e koji su se ceo život bavili kontra-obaveštajnim radom, koji su ceo život karijeru bavili bezbednošću, sada treba od tih ljudi da pravimo obaveštajce. Jako teško. Ne kažem da nema takvih ljudi. Smatram čak da mnogi od njih vrlo profesionalno radi i taj deo posla ali to je jedan snažan pritisak na tu službu. Mislim da generalno to ide u skladu sa našim namerama da službe bezbednosti treba prepustiti profesionalcima i da se politika u to ne sme mešati. Na nama je da stvorimo uslove da oni rade nezavisno i da rade svoj posao neopterećeni političkim razlikama, zloupotrebama koje su postavljale ili stavljanjem službe u službu određenih političkih interesa čega je bilo uvek u Srbiji. Naravno, onda na to dodate jednu poslovičnu srpsku fascinaciju službama bezbednosti koja se nažalost ne proteže samo u dramskim tekstovima i u našim pozorištima, već se proteže i u političkom životu pa i u ovoj Skupštini kakvoj smo ovde danas i onda imamo jedan endemski problem naše zemlje gde se svaki problem koji se javi u društvu lako objašnjava – to je služba uradila, to je služba dopustila, to je služba slušala, čime pokazujemo nezrelost kao društvo. Treba se osloboditi fascinacije službama bezbednosti i pustiti ih da rade svoj posao na profesionalan način. Mislim da je po meni vrlo štetno, loše, čak skandalozno što je jedan poslanik većine rekao, da, citiram: „Treba staviti pravo na bezbednost ispred ličnih prava građana“. To je veliki problem, to ne sme da se kaže. Lična prava građana, prava i slobode ne mogu biti nikada stavljeni iznad bilo kojih drugih prava, osim u slučaju kada se uvede vanredno stanje, a zna se kada se ono uvodi i pod kakvim teškim okolnostima, a čak ni tada ne smeju da se narušavaju ljudska i građanska prava. To je žalosno zato što među vama ima ljudi koji još uvek nisu naučili lekciju koju premijer upravo pokušava da vas nauči. Mislim da u svakom slučaju ovaj zakonima manjkavosti. Mi ćemo kroz amandmanski proces tražiti priliku da se popravi. Mi smatramo i drago nam je da tu postoji razumevanje da je potreban nov zakon o BIA. Mi tražimo da se ove stvari stave u tekst zakona, naročito oko povredivosti stana. Mi tražimo da se prestane sa praksom zloupotrebe službi. Mi tražimo kao DS da se najzad otkrije ko je, kada i zašto prisluškivao predsednika države, a kako čujemo i premijera? To su opasne stvari. Ako premijer nešto govori u privatnom razgovoru, a to se posle pretoči u određenu aktivnost koja je apsolutno na štetu njega i njegove porodice i države, ko god da je premijer ove zemlje, to ne sme ostati sada ne istraženo. Takođe smatramo da je ogroman problem ove države, veliki problem što nemamo koordinatora u službi bezbednosti. Gospodin Vučić se povukao sa tog mesta. Taj institut je uveden zbog saradnje sa Haškim tribunalom. Možda je on sebe prevazišao, možda više nije potrebno, možda treba naše službe pustiti da rade svoj posao, ali i tada smo vam govorili da to radite iz ličnih razloga da bi ste ojačali funkcionisanje i ulogu gospodina Vučića. Sada kada se on povukao sa čela sa mesta koordinatora službe bezbednosti, šta se sad dešava? Šta se sada dešava i ko koordinira?
Molim vas, gospodine Stefanoviću, vratite se na temu.
Da. Dakle, tema je to, poštovani građani i narodni poslanici, da u ovom trenutku građane Srbije može da prisluškuje tri ili četiri službe i od te tri – četiri službe ne postoji koordinacija ko koga sluša i zašto. Oni nastupaju ka sudskoj vlasti, ali ne ka izvršnoj vlasti na jednak način u punoj koordinaciji, pogotovo sada kada je gospodin Vučić dao ostavku, to je ogroman problem. Postoje i nezvanični načini prisluškivanja, koji se rade bez odobrenja suda sa ciljem verovatno da se ostvare neke političke koristi, to je naravno van zakona i vi to znate. Ako može svaki građanin da kupi opremu za prisluškivanje, onda vam je jasno šta to znači konkretno. To je užasan problem i to predstavlja flagrantno kršenje prava građana Srbije, ne samo državnih funkcionera, već svakog građanina. Dakle, u ovom trenutku mi čujemo kada nam se smenjuju generali u MUP da oni jedni o drugima ili o državnim funkcionerima imaju neke informacije do kojih su došli slušanjem. Kako je to moguće? Da li BIA to zna ili ne zna? Da li je BIA slušala ili nije? Nije. Znači oni u MUP se igraju. To su ozbiljni problemi. Zato još jednom podvlačim, treba tu službu izmestiti, staviti pod rigoroznu kontrolu i Skupštine i Vlade i da se zna šta sud radi, a sud mora biti iznad toga apsolutno. Mi smatramo do duše, malo nam je nejasno ovo spuštanje, zamolio bih još jednom da objasnite. Drugo, ta stvar ne sme biti više van kontrole inače će krenuti ono što se, građani, danas dešava, da jedni o drugima dostavljaju informacije tabloidima, da se slušaju politički protivnici i da se to koristi za ucenjivanje. To, gospodo iz BIA, nije ono za šta ste napravljeni. To nije ono što je vaša funkcija i to nije ono što je vaš zadatak i ja znam da u BIA i u drugim službama bezbednosti rade časni i pošteni ljudi koji se stide takvih postupaka. Nemojte dozvoliti političarima, kojim god, da na taj način bacaju ljagu na vašu profesijui da vas dovode da budete topuz u rukama onih koji hoće na taj način da ostvare političku korist. U ovom trenutku, u tom segmentu imamo alarmantnu situaciju u Srbiji, užasnu situaciju. Imamo odvajanje potpunog policijskog vrha, imamo situaciju u kojoj nam tabloidi govore šta se dešava. Obaveštavaju se kriminalci da mogu da pobegnu iz zemlje.
Molim vas vratite se, gospodine Stefanoviću, na temu.
Vraćam se. Dakle, tema je vrlo interesantna kada se priča o BIA, šta se postiže ovim zakonom, kada se kaže - šta su te promene do sada donele; onda da se vratim na temu. To je meni nejasno. Kako to nije tema kada sve vreme pričam o BIA i drugim službama bezbednosti i šta ovaj zakon u stvari pomaže da oni budu do kraja nezavisni, da li je to ikome jasno ovde? Mislim da nije dobro, nije korektno da slušamo definicije i referate, da nam neko objašnjava ovde kao đacima na času čemu služi služba bezbednosti. Razumem da neko mora nešto da kaže, ali ne morate baš svašta. Ljudi, problem je jasan. Menjamo tri člana. Ustavni sud je rekao – u redu, precizirali ste šta su mere, svaka čast, ali čemu ove ostale promene, čemu one služe, zašto BIA ulazi u parnični, nije parnični bukvalno ali u parničarenje sa svojom državom? Gde to vodi i zašto se to radi? Cilj nam je naravno da BIA bude nezavisan organ koja strogo profesionalno radi svoj posao, bez uticaja politike. Nažalost, ovo što gledamo ovih dana u Srbiji je upravo suprotna slika.
Zahvaljujem se, gospodine Stefanoviću. Reč ima šef poslaničke grupe SNS narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Neke stvari izgovorene od prethodnog govornika se zaista kose sa demokratijom. Prvo, rečenica kojom uči i disciplinuje ostale poslanike i govori šta treba, a šta ne treba da izgovaraju. Mislim da smo svi ovde razumni ljudi, da nam učitelj ne treba, da svi stojimo iza svojih reči iza politike koju sprovodimo i da nam niko neće određivati šta ćemo i u kojem trenutku govoriti. S druge strane, mislim da je Narodna skupština mesto gde se debatuje, mesto gde se ne ćuti. Šta znači - neki poslanik iz vladajuće većine rekao to, to i to, i sada ste vi svi grozni i odvratni? Koji poslanik? Imenom i prezimenom. Ono što je najvažnije, to je da su efekti predsedavanja Biroom za koordinaciju službi bezbednosti od strane Aleksandra Vućića, da je SNS ponosna na taj period, ponosna na sve ono što je gospodin Vučić uradio predsedavajući Biroom i ne sam što je ponosna SNS, ponosna je i država zato što smo stavili tačku na 24 sporne privatizacije, zato što je stavljena tačka i uhapšen i priveden pravdi gospodin Šarić, zato što su stavljeni na ono mesto gde treba da budu, a to je na optuženičke klupe banda koja prodaje svakodnevno narkotike deci na ulicama gradova Srbije. Ponosni smo na sve što je gospodin Vučić uradio u prethodne dve godine predsedavajući Biroom. Da li neko ko kaže da je to politički obračun, obračun sa onima koji su švercovali po nekoliko kilograma ili tona narkotika, politički obračun i sa čime se to identifikuje sa tima koji su sada na optuženičkim klupama?
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Za reč se javio po replici, po direktnom pominjanju imena, narodni poslanik Momir Stojanović. Izvolite. (Borislav Stefanović, s mesta: Grešite.) Gospodine Stefanoviću, pomenuli ste gospodina Momira Stojanovića.
Da, ja sam se prepoznao. Nije to moj kolega Stefanović rekao, ali ne bih voleo da ostane tako da mi neko stavlja u usta ono što nisam rekao. Gospodine Stefanoviću, vi ste rekli da ne treba neko nama da drži ovde predavanje šta su službe i čemu služe. Ja iz vašeg izlaganja vidim da vama stvarno treba jedno dobro predavanje o službama, čemu služe i šta su službe. Hajde redom da vam odgovorim u ova dva minuta na pitanja, a spreman sam da u pauzi malo bliže to pojasnim.
Gospodine Stojanoviću, samo se obraćajte meni kao predsedavajućem, molim vas.
Zašto odobrenje daju viši sudovi, a ne Kasacioni sud? Prosto, ako znate organizaciju BIA-e, ako znate metodologiju rada, onda zamislite u Bujanovcu jednog operativca koji priloži tu meru, pa dođe do šefa BIA-e, pa taj šef BIA-e mora do ovoga, a ako je u pitanju, recimo, terorizam ili hitnost postupanja, a vi znate da imamo jedan Vrhovni kasacioni sud, onda možete da mislite kako bi izgledalo postupanje BIA-e u tom slučaju? Vi imate više sudove gotovo pri svim centrima BIA-e. Zašto ima pravo na predlog za proširenje mere direktor BIA-e, zašto ima žalbu na odluku da se ta mera odbije? Prosto zato što u svom perdlogu za odluku o primeni posebnih mera direktor BIA-e ne može ceo kontekst jedne operativne akcije, jedne operativne obrade, jednog slučaja da navede, a može nadležni sud da odbije primenu te mere i onda je on dužan, jer je odgovoran za bezbednost zemlje. On je odgovorniji od predsednika višeg suda ili ako hoćete Kasacionog suda. Po službenoj dužnosti odgovoran. On mora da ga kroz žalbu upozori na moguće štetne posledice ukoliko se odobri primena te mere.
Zahvaljujem, gospodine Stojanoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dobro, možete da nam držite predavanje. Ja mislim da su naša pitanja vrlo supstancijalna i jasna. Ne treba da pokušavate da ovu skupštinu predstavite kao esnafsku zajednicu bezbednjaka. Ona služi tome da od predloga zakona, koji su nam dostavljeni, pokušamo da napravimo nešto kad već vi niste u stanju. Ako ste 24 spornih privatizacija uradili, ja sam zaista šokiran ovim što ste rekli. Poštovani građani, 24 sporne privatizacije su završene. Da li je iko u Srbiji čuo da je i jedna rešena do dana današnjeg? Šta ste uradili sa ATP „Vojvodinom“, na primer? Pa, morate pitati predsednicu Skupštine na primer. Ne pada vam na pamet. Pet predsedništva SNS ne možete da smenite direktora „Železnica“. O čemu pričate? Narkotici? Naravno. Narkotike i narko-dilere treba iskoreniti iz srpskog društva ako je moguće. To nije politička stvar, ali vaš predsednik stranke, premijer Srbije je na konferenciji za štampu kritikovao učinak dosadašnje borbe protiv narko-dilera. Gledali ste to. Vi ne slušate svog predsednika ponovo. Kažete da je Šarić rezultat dobrog rada BIA-e? Slažem se. Zašto onda menjate sada? Šta onda ne valja? Zašto onda ne ostavite stvari kakve jesu ako je sve u redu? Zašto gospodin Vučić ne nastavi da bude šef koordinacije ako je sve super, nego ode čovek. Pa menjali smo zakone da on bude izabran na tom mestu. Ljudi, tada smo vam govorili – ne može sve u rukama jednog čoveka. Evo, i on je shvatio, a vi i dalje ne razumete. Sledeći put kada krenete da pričate o ovim stvarima prvo razmislite šta je vaš predsednik rekao, pa onda dižite glas. Hvala vam.
Za reč se javio ministar pravde, gospodin Nikola Selaković. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, izrečeno je više stvari, postavljeno je više pitanja i zaista ću iskoristiti priliku da na to reagujem, a i na neke kvalifikacije koje, kada je u pitanju Vlada Republike Srbije, politika koju vodimo, apsolutno ne stoje. Trudio sam se da budem prisutan tokom čitavog toka ove sednice i nisam čuo nikoga ko je ovde osporavao reči predsednika Vlade, Aleksandra Vučića kada je u pitanju problem u radu organa bezbednosti, organa unutrašnje bezbednosti i borba protiv trgovine drogama i opojnim supstancama. Setite se samo da smo u policijskim akcijama „Grom 1“ i „Grom 2“ izlazili sa tvrdnjama da su akcije provaljene i da je neko iz sistema bezbednosti narko-dilerima javljao kada će biti sprovođena policijska akcija. To sve ukazuje na jednu izuzetno veliku i tešku problematiku u sistemu bezbednosti u Srbiji, problematiku koja se taložila godinama, problematika koja nije plod nerada ili lošeg rada jedne Vlade, problematiku jednog, rekao bih, potpuno zastarelog poimanja sistema bezbednosti države, nečega što je karakteristično možda nekada bilo u prošlosti, kada su ljudi u dugim kožnim mantilima išli okolo plašili narod, iznuđivali iskaze i ne znam šta sve radili. Naravno, metaforično se izražavam. Verujem da to nailazi na razumevanje. Da li imamo ozbiljne probleme u našem sistemu bezbednosti? Imamo i to nije nikakva tajna. Rekli ste malopre da nemamo obaveštajnu službu. Nije tačno, imamo jednu, vojnu. Mogu da se složim sa onim što je izrečeno kada je u pitanju nepostojanje više obaveštajne službe u okviru nekada Ministarstva spoljnih poslova. Za to je trebala sigurno šira politička saglasnost da se uradi. Neko je to obezbedio, to nije bio jedan čovek i nažalost to više ne postoji. Mnogo je problematičnije kako je to izvedeno i šta je urađeno sa ljudima koji su radili u okviru te službe ili za tu službu. Nema nikakvog sukoba sa sudskom vlašću. Hajdete da se razumemo. Vrhovni kasacioni sud jeste najviši sud u ovoj državi. Međutim, Vrhovni kasacioni sud nije sudeći sud. On je sud koji odlučuje u izuzetnim situacijama o vanrednim pravnim lekovima i ima jednu mnogo, mnogo važnu nadležnost, a to je nadležnost ujednačavanje sudske prakse. Verovatno pod uticajem toga što je zakon donet pre 12 godina, ako se ne varam, kada nije postojao Vrhovni kasacioni sud, već je postajao Vrhovni sud Srbije, kada je postojala sasvim drugačija organizacija sudstva i tužilaštva u našoj zemlji, je to ostalo. Znate kako, ni sud nije nepogrešiv. Ako imate jedan Viši sud u Srbiji koji ima posebnu nadležnost za teritoriju čitave države, a nije Srbija tu izuzetak, imate recimo sličnu situaciju u Austriji, a taj sud nad sobom ima posebno odeljenje Apelacionog suda koji preispituje njegove odluke. Ja ne vidim zašto bi ovde nekome mogla da škodi provera te odluke određenog sudije, dakle, sudije pojedinca, a složićemo se da je veće sačinjeno od troje sudija i to sudija neposredno višeg suda, trebalo bi po prirodi stvari iskusnijih, da je to veće ipak jače od tog sudije pojedinca, kakav god pojedinac bio. Moguće je da logički raspravljamo kakvo je to troje sudija, kakav je ovaj jedan sudija itd, ali onda ulazimo u neke detalje šta bi bilo kad bi bilo. Sistem je ustrojen na ovim osnovama. Mislim da je ovo dobro rešenje. Može se činiti nekome nepotrebnim. Mislim da je dobro rešenje, jer dvostepena sudska provera nečega obezbeđuje mnogo više, i zaštitu interesa bezbednosti država, ali i zaštitu interesa nečijih ljudskih prava. Nema nikakve namere ni u obrisima postojanja sukoba sa sudskom vlašću. Ako hoćete konačno, pa i kada se završi postupak pred Vrhovnim kasacionim sudom, imate institut ustavne žalbe pred Ustavnim sudom, pa i kada to iscrpete, građanin ima pravo da se obrati Evropskom sudu za ljudska prava u Strazburu, koji nije eksplicitno predviđen našim ustavnim odredbama, da je naveden kao takav na osnovu potvrđenog međunarodnog ugovora. To jeste to. Mislim da ovde od prelaska sa jednostepene na dvostepenu sudsku proveru nečega nemamo nikakvih problema i ne bi trebalo da imamo nikakvih problema. Nešto što mislim da je zaista bilo korektno reći pored svega, uzmete i pogledate pregled odredaba koje se menjaju ili dopunjuju i pogledajte nivo ozbiljnosti i preciznosti odredaba koje se menjaju i odredaba koje se predlažu. To je generacijska razlika. To je razlika kao između dva potpuno različita politička sistema. Neko je rekao u raspravi da se ovim rad BIA ne čin transparentijim. Mislim da se i te kako čini transparentnijim, znatno više i preciziranijim, što je izuzetno važno. Više puta je postavljeno jedno pitanje – ko je na čelu Biroa? Naravno, Biro sada formalno na svom čelu nema sekretara koji obavlja tu dužnost i to nije nikakva tajna. Ukazivali ste na mnoge ozbiljne probleme o kojima štampa i sredstva javnog informisanja u poslednje vreme i te kako mnogo pričaju. Znam da se o tim stvarima vode određene radnje od strane nadležnih organa i bez tabuisanja bilo čega, ali s obzirom na osetljivost cele priče, mislim da treba da sačekamo rezultate rada tih organa. Neko je rekao, neću da licitiram ko, imam i zapisano, ali mislim da je bitna stvar. Citirao je mog kolegu ministra unutrašnjih poslova Nebojšu Stefanovića, rekavši – šta ima neka radna grupa da proverava poreklo imovine? Čekajte, imate jedinicu za finansijske istrage. Ako je reč o izuzetno složenim slučajevima, koji su od interesa za nacionalnu bezbednost, ta jedinica funkcioniše u okviru MUP. Naravno, u to treba da bude uključena poreska uprava. Naravno da ono što smo predvideli Nacionalnom strategijom borbe protiv korupcije, a to je objedinjavanje različitih državnih organa koji će glavnom organu krivičnog gonjenja dati maksimalnu podršku da svoj posao radi što je moguće bolje, jer dozvolićete mi samo u dve, tri rečenice da kažem nešto što je mnogo važno, šta nam se dešava, a to su iskustva drugih zemalja, ne samo naše zemlje. Hronično patimo od manjka jedne šire stručnosti u javno-tužilačkoj organizaciji. Imate situaciju i zato se zalažemo za uzdizanje na najviši nivo i uvođenje finansijske forenzike u okviru tzv. specijalnog tužilaštva za početak, jer dođemo u situaciju da tužilac dobije dokaze, da koncipira optužni akt, da mu je sigurno potrebna mnogo veća stručna podrška u tome nego što je ima na raspolaganju, optužnica stupi na pravnu snagu, počne sudski postupak, koji, čini nam se, traje u nedogled. Sudije pokušavaju da iscede suvu drenovinu, a onda imate situaciju da vam se okrivljeni, koji sedi sa suprotne strane, koji je na neki čudnovat način ili sumnjiv način stekao neopisivo veliko bogatstvo, dolazi u situaciju da u svoju odbranu može da uloži neuporedivo više sredstava nego što je država mogla da uloži u pripremu, odnosno u istražni postupak koji je vodila protiv njega. Da ne bude da sam iskočio iz teme, mislim da je sve i te kako vezano za ovo. Vratiću se na Biro koji ste pomenuli. Uveren sam u ono što je kolega Babić rekao, da je Biro za koordinaciju rada službi bezbednosti jedan dobar institut, koji je uveden zakonom koji je donet u vreme Vlade u kojoj je bila DS. Nemam ništa sporno da to kažem. To je dobra stvar. Moram da vam kažem da postoje države koje su po ugledu na Srbiju radile na uvođenju takvog načina koordinacije rada službi bezbednosti i u svoje pravne sisteme. Vi ste rekli da je formiran u jednom cilju, ali je vreme pokazalo i dobro rukovođenje biroom u prethodnom periodu da on i te kako može da doprinese boljem radu službi bezbednosti, ali i gonjenju i, nadam se, davanju jednog doprinosa sankcionisanju onoga što može da ugrozi i spoljnu i unutrašnju bezbednost države. Još jednom da se vratim, kada ste postavili pitanje – zašto ne Vrhovni kasacioni sud, zašto Viši sud u Beogradu? Zato što, i sami ste lepo rekli u okviru tog suda, funkcioniše posebno odeljenje gde postoje sudije koje su specijalizovane za suđenje za ona krivična dela kod kojih kada postoje neki osnovi sumnje se upravo primenjuju ove mere, dakle, sudije koje su najstručnije za to, kao što i u Apelacionom sudu postoje sudije koje u drugom stepenu za to odlučuju. Mislim da je ovo dobro. Mislim da je ovo jedan mnogo bolji način za obavljanje tog posla. Koleginica Batić je govorila, citirajući prvi član o izmenama i dopunama, molim vas, pročitajte član koji se menja, kako je glasio, kako je napisan – pravno vrlo nespretno, loše, neprecizno. Sada imate nesumnjivu preciznost. Postoje stvari oko kojih, mislim da u dobroj meri veliki broj poslanika koji je o tome govorio je u pravu, postavlja se zaista pitanje i vi ste konstruktivno ukazali na to zašto u obrazloženju piše: „odmah“, a u tekstu zakona piše: „48 sati“. Uveren sam da ćemo u raspravi o pojedinostima doći do najboljeg rešenja i da ćemo korigovati Predlog zakona u onim delovima gde uspostavimo opštu saglasnost sa tim stvarima. Uveren sam da će predsednik Republike imenovati novog šefa Biroa, iako mi je teško da nađem ko bi bolje obavljao taj posao nego što ga je radio sadašnji predsednik Vlade Aleksandar Vučić. Taj posao je nekad obavljao gospodin Rakić, bog da mu dušu prosti, i radio ga je kvalitetno i dobro. I znate da u zemlji sa krhkim institucijama najčešće uspeh rada neke institucije zavisi od pojedinca koji je na njenom čelu i ljudi koji je čine. Možda to i jeste jedan od razloga zašto još uvek nemamo tog čoveka? Jer, takvu osobu je izuzetno teško naći, za koju ćete biti potpuno svesni da će taj posao raditi kako treba. Mnoge stvari koje se dešavaju u poslednje vreme meni lično, kao resornom ministru i delu ove Vlade, ukazuju na to da se stvaraju osnovi da se radikalno poboljša bezbednost Republike Srbije. Vi ste o mnogo tih stvari govorili i ja o tome neću da govorim, upravo da ne bih ugrozio nešto što je u toku. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospodine Selakoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika, dva minuta. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine ministre, na iscrpnim odgovorima na sva postavljena pitanja. Priznajem da po struci nisam pravnik, ali se zaista svakog dana trudim da što više stvari saznam, da što više stvari naučim. Međutim, ono što je loše je kada neko ko je pravnik ruši osnovne postulate prava. Bio sam veoma precizan kada sam govorio o 24 sporne privatizacije. Istraga je završena u 24 sporne privatizacije. Velika je razlika između završene istrage, podnetih krivičnih prijava, otvorenog postupka, suđenja, optužnice, presude, pravosnažnosti presude. To je postupak. Ali, ni za taj prvi korak na koji je ukazivala i pokojna Verica Barać, na koji je ukazivala i EU, a to je da se završe istrage u sporne 24 privatizacije, niste imali snage, volje, znanja, političke volje, bilo čega, da bar to završite. Završene su 24 istrage u 24 sporne privatizacije. Ne želim da se mešam u pravosuđe. Nemam pravo. Kao što pozivam i sve vas da ne mešate u pravosuđe zato što nemate pravo, niti da govorite ko je kriv, niti ko nije kriv. Za to opredeljenje i konačan sud mora da da pravosuđe i sudstvo koje je nezavisna grana vlasti. Postavljeno je pitanje i opet nišanjenje, ovaj put prema predsednici parlamenta, opet mešanje u neke postupke. Postaviću samo jedno pitanje – do 2012. godine bilo ko od nas da je bio kriv, da je učestvovao u nečemu lošem u našem društvu, zašto niste dokazali? Zašto niste osudili? Zašto nas niste kaznili?
Vreme, gospodine Babiću.
Zar niste tada imali svu vlast u ovim rukama? Zar niste imali sve mogućnosti u ovim rukama? Šta znači prozivka posle dve, tri godine? Ili niste imali snage i pameti da tako nešto uradite, ili se takve stvari nisu ni desile. A ja verujem da je ovo drugo u pitanju.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Ostalo vam je tri minuta.
Koristiću to vreme i vreme koje je ostalo od poslaničke grupe, što je nekih sedam, osam minuta u zbiru. Imam pravo na to.
Imate pravo samo tri minuta.
Nije tačno, nakon Borka je ostalo još nekih četiri, pet minuta. Ja sam ovlašćen i mogu da koristim svo vreme. Dajte, molim vas, savladajte više taj Poslovnik, da se ne svađamo ovde svaki dan.
Ja vam govorim da imate tri minuta. Izvolite.
Nije tri minuta, imam vreme poslaničke grupe. (Borko Stefanović, s mesta: Ima ovlašćeni predstavnik pravo i na jedno i na drugo.)
Nemate pravo. Ne možete na kraju da iskoristite pravo poslaničke grupe. Molim vas, od ovog trenutka imate tri minuta. (Zoran Babić, s mesta: Kada se pređe na kraj, onda ne možete da se vratite unazad.)
Ja ne znam zbog čega uporno pokušavate da onemogućite opoziciju da iznosi svoje stavove ovde, na jedan način koji je potpuno neprimeren? Da li imamo šest minuta, ili tri minuta, zbog čega se toliko plašite? Očigledno je da imate strah da čujete javno izgovorenu reč. Evo, neka kaže gospođa – koliko imamo minuta?
Gospodine Šutanovac, imate član 96. Poslovnika, gde se kaže: „Predsednik, odnosno predstavnik poslaničke grupe koji ima pravo da govori 20 minuta, s tim što to vreme može podeliti u dva dela“. Vi ste u prvom delu govorili 17 minuta, imate još tri minuta i molim vas, ne možete u ovom trenutku da iskoristite pravo poslaničke grupe.
Gde to piše?
A gde piše da možete?
Recite mi gde piše da ne može? Uvek je moglo.
Gospodine Šutanovac, molim vas, imate tri minuta. Ako želite da iskoristite, iskoristite, a ako ne, ja ću da idem dalje.
Ja vas molim da mi vratite vreme na nulu.
Imate od ovog trenutka tri minuta. Izvolite.
Ne može tako. Ja s vama vodim dijalog sve vreme. Vratite mi na nulu vreme pa ću da pričam tri minuta.
Kažem vam da ja tehnički ne mogu odavde da vratim vreme. Sada je minut i 52, imate tri minuta posle ovoga.)
Znači, do šest.
Isključiću vas, pa se ponovo prijavite. Izvolite.
Uvaženi kolega Babić je rekao, citiram, zapisao sam: „Na 24 privatizacije je stavljena tačka“. Nije pominjao istragu. To nam samo objašnjava kako je fenomenalnim radom MUP-a Srbije razrešena istraga oko 24 privatizacije, a onda ko čita novine može da pročita da su svi ljudi koji su radili na tim privatizacijama smenjeni. (Zoran Babić, sa mesta: Ko?) Znači, ti fenomenalni ljudi koji su radili te istrage su smenjeni, svi, od vođe grupe Ušića, Roćka Milovića. Zamolio bih vas da mi ne dobacujete.
Molim vas, pustite govornika da završi izlaganje.
Gospodine ministre, mi se ne slažemo sa tim što ste dali obrazloženje, odnosno da se spusti na viši sud. To je naše pravo, a vi imate vaše pravo. Ako je tako, ako uvodite dvostepenost, onda se postavlja pitanje – zašto nema dvostepenosti u ovom delu u kome se uvode posebne mere kada lice koristi neko drugo telekomunikaciono sredstvo? Zašto tu nema dvostepenosti, nego tu sud odluči da ne može, a onda se uništavaju materijali. Što tu ne može da se direktor BIA žali i da traži da se i to dozvoli. Niste konzistentni sami sa svojim predlogom. Da li se slažete? Vidim da klimate glavom? (Nikola Selaković, sa mesta: Niste me pažljivo slušali.) Jeste tako. Vrlo sam vas pažljivo slušao. S druge strane, niste odgovorili na pitanje zbog čega lice koje je došlo u dodir, da kažemo, sa licem koje je na merama, došlo je zato što ne zna ko je kriminalac za koga nikada nije čuo, nedavno vam je rekao premijer da postoji kriminalac za koga nije čuo i nikad niko nije izgovorio reč, zašto bi neko lice znalo o kome se radi? Ako je ono došlo u dodir i potpalo pod mere i te mere trajale četiri dana, zašto to lice ne bi bilo obavešteno da je bilo pod merama? Zašto to lice ne bi dobilo informaciju od suda da može da prisustvuje uništenju materijala koji ne služi kao sudski dokaz, a gde se ono pominje? To su elementarna ljudska prava, nije politiziranje. Ja mislim i mi smatramo da je neophodno da se tim ljudima stavi na uvid da su bili, da ne bi ponovo napravili istu grešku. Imamo situaciju da je ovde visoki državni funkcioner rekao da ne zna da je bio u kontaktu sa kriminalcem i ja mu verujem. Ali, onda se postavlja pitanje – a što ga službe nisu obavestile, koje suplaćene da to rade? Na kraju krajeva, ako se desi ovakva situacija, onda bi ga sud obavestio i rekao mu – imate situaciju u kojoj ste ušli u mrežu sticajem okolnosti, niste krivi, ali mora da to da vam se stavi na znanje.
Zahvaljujem. Vreme. Tri minuta i 12 sekundi. Prekoračila sam 12 sekundi.
Način na koji to radite…
Zahvaljujem. Kako sam obaveštena da se niko više nije javio da iskoristi pravo iz člana 96. Poslovnika, dajem reč ministru Nikoli Selakoviću. Izvolite.
Hvala, uvažena gospođo predsednik, uvažene dame i gospodo narodni poslanici. Neću zameriti svom prethodniku, jer očigledno nije bio u sali kada sam govorio koja postoji razlika između određivanja mera i proširenja mera. Ne određuje se mera prema broju telefona, niti prema adresi elektronske pošte, već prema licu koje je bezbednosno interesantno za određenu stvar. To je ključna razlika. Ne povređujete vi ljudska prava broja telefona, već čoveka. Ako je sud jednom odlučio da je to lice bezbednosno interesantno zbog određene stvari, nema toga dozvoljenog načina za službu koji ne treba da primeni da bi otkrila one činjenice koje opravdavaju osnovane sumnje da je neko izvršio krivično delo. Ne znam zašto ste se toliko uhvatili za to. Ja sam o tome vrlo podrobno obrazlagao zašto je takva stvar. Možemo da se sporimo oko onoga, ne da se sporimo, nego da se složimo oko onoga da je možda nespretno upotrebljena terminologija i rečeno da direktor BIA može da naredi. Da ne bismo doveli do zbrke, jer naredbu donosi sud, mislim da bi tu trebalo intervenisati nekom vrstom amandmana da se taj termin promeni. Ali, ne znam zašto bi to bilo sporno, jer smo malopre konstatovali da lica koja rade sa one strane zakona koriste svaki mogući način da zavaraju svoj trag. Da li je to upotreba različitih načina komunikacije, korišćenja drugih prostorija u odnosu na prostorije koje inače koriste, itd. Tu razgovarati o nekoj dvostepenosti u proširenju mera, mislim da nema mesta, kao što se slažem, ima nekih stvari oko kojih smo saglasni, ima nekih oko kojih nismo, hvala Bogu. Zato i jesmo na različitim političkim mestima, kao što mislim da u dobroj meri imate pravo za onih 48 sati. Zašto? Jer kada se radi o proširenju mera najčešće se radi o hitnim situacijama. Najčešće je reč o hitnim situacijama. Koleginica Batić je davala onaj primer dva puta po 48 sati da možete da dođete iz Australije i vratite se u Australiju i da još ne istekne 96 sati i odličan je primer. Imate lice koje zbog nekih radnji dolazi u Srbiju samo na pola sata i na osnovu dotadašnjeg operativnog rada vi očekujete da baš u tih pola sata ono učini nešto što će biti od ključne važnosti za razotkrivanje eventualnog krivičnog dela. Ima veze, i te kako. Ima veze sa proširenjem mera, ima veze sa tim što ste pomenuli, između ostalog, u jednom drugom kontekstu kada je u pitanju uništenje onih pridobijenih podataka, materijala, na osnovu nečega što sud nije naknadno odobrio. Mislim da ste otvorili jedno drugo pitanje – zašto nadležne službe nekoga nisu obaveštavale o tome da je stupio u komunikaciju sa licima koja su bezbednosno osetljiva. To je pitanje za bezbednosne službe. To je pitanje za one koji rade, kao što je gospodin Kovačević rekao, koji treba da se bave kontraobaveštajnom zaštitom.
Molim vas samo da ne komunicirate sa ministrom iz klupe dobacujući, jer nije dužan da odgovara. Izvinjavam se ministre, morala sam da intervenišem.
Na kraju, moram nešto da kažem. Znate šta, poznajem kolegu Babića, uvažavam ga i poštujem. Ako je i rekao – stavljena je tačka na 24 privatizacije, sigurno da nije mislio da je biro neko ko sudi. Stavljena je tačka u onom domenu u kojem nije stavljena u prethodnih nekoliko godina. Rečena je jedna stvar – svi koji su vodili istrage su smenjeni. Nije tačno. To apsolutno nije tačno. Po novom ZKP istragu vodi javni tužilac. Istragu vodi javni tužilac. Ako je neko smenjen, postavio bih pitanje – a što taj neko nije dovršio tu istragu pre četiri godine? Zašto? Ili hoćete da kažete da možda onaj zbog koga nije završena istraga više nije na vlasti? Zašto na to nije stavljena tačka kroz istražne postupke onoga trenutka kada je Verica Barać na to ukazala? Zašto? Zašto moramo da čekamo epilog za neke privatizacije koje su se dogodile pre gotovo jedne decenije? Jedno vaše zašto su smenjeni rađa naših stotinu zašto. Mislim da je bitno da se nešto završilo i mislim da je bitno da se u Srbiji u jednoj društvenoj sferi konačno uspostavlja red. Mislim da se u Srbiji stvaraju uslovi, a dozvolite mi da kažem i nešto što je u delokrugu moje nadležnosti, prvi put stvaraju uslovi ozbiljni za ozbiljnu, temeljnun i efektivnu reformu pravosuđa, jer bez reforme sistema bezbednosti nema reforme pravosuđa. Možete da dovedete najbolje sudije, možete da dovedete najbolje tužioce, nemate sistem bezbednosti koji će to da podrži. Ne vrede vam ništa. To je nešto što je u Srbiji, Bogu hvala, počelo da se radi, a usvajanjem ovog zakona, vraćam se na početak, koji je nužan, videli smo koliko je postojeći Zakon o BIA u nekim stvarima prevaziđen, u nekim stvarima loš. Neko je rekao, mislim kolega Šormaz, zašto se koristi nepovredivost pisama? To je ustavna terminologija, ustavna kategorija. Zašto se kaže – sloboda govora ili – sloboda zbora. Jednostavno to su neke stvari kojima Ustav barata i predstavljaju termine koji se znatno šire nego jezički tumače. Još jednom, hvala Bogu neke stvari u Srbiji koje su do juče izgledale nezamislivo su počele da se ostvaruju, uz tešku muku i ogromne prepreke, ali bitno da postoji rešenost na najvišem državnom nivou da se one sprovedu do kraja i ponosan sam što sam deo Vlade Srbije koja je za razliku od mnogih pre sebe, i zahvaljujući svom predsedniku Vlade, smogla volje, želje i hrabrosti da se time bavi. Hvala.
Hvala. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Kako su poslanici podneli 11 amandmana, obaveštavam vas da je nastavak sednice 29. juna, u nedelju u 11.00 časova, sa raspravom o pojedinostima. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan 161 narodni poslanik, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vesna Martinović, Vladimir Pavićević, Meho Omerović, Miroljub Stanković, Dijana Vukomanović, dr Ninoslav Stojadinović. Saglasno članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam nastavak rada ove sednice odredila za nedelju, dakle mimo dana utvrđenih u članu 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri Predlog zakona iz dnevnog reda, koji je određen u zahtevu Vlade, za održavanje vanrednog zasedanja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde pozvala da sednici prisustvuje i Miroslav Panić, savetnik direktora Bezbednosno-informativne agencije. Nastavljamo rad o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Olgica Batić, Dragan Šutanovac, Zlata Đerić, Dubravka Filipovski, Snežana Malović, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, dr Sulejman Ugljanin, Enis Imamović, Sabina Dazdarević i Zoran Živković. Primili ste izveštaj Odbora za kontrolu službi bezbednosti i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo na osnovu člana 163. stav 2. Poslovnika, odbacio je amandman na član 4, koji su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Enis Imamović i Sabina Dazdarević. Prema stavu 4. navedenog člana Poslovnika odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za kontrolu službi bezbednosti nisu prihvatili amandman i Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa ustavnim i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč?(Ne.) Hvala. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za kontrolu službi bezbednosti nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima predlagač Dragan Šutanovac. Izvolite.